joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1964

Vuoden 1964 talviolympialaiset järjestettiin Innsbruckissa, Itävallassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kymmenessä lajissa. Kilpailut toimivat myös saman vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.

Mäkihypyssä kilpailtiin ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran kolmen kierroksen systeemillä. Tämä kolmen kierroksen systeemi pelasti pienessä mäessä Veikko Kankkosen, jonka ensimmäinen hyppy epäonnistui pahoin. Suurmäessä Kankkonen jäi hopealle horjahdettuaan toisessa hypyssään saaden osalta tuomareista matalat tyylipisteet ja yksi heistä oli suomalainen Hannu Koskivuori, joka sai kuulla kotimaassaan runsaasti vihanilmauksia seuraavien viikkojen ajan.

Miesten hiihto

15 km

30 km

50 km

4 x 10 km viesti

Naisten hiihto

5 km

10 km

3 x 5 km viesti

Yhdistetty

Mäkihyppy

Normaalimäki

Suurmäki

Lähteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto: Innsbruckin talviolympialaiset 1964

Talviolympialaiset 1964
1964
1964
Itävallan hiihto
Säämäjärvi (järvi)

Säämäjärvi (, ) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 266 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 550 neliökilometriä, keskisyvyys 6,7 metriä ja suurin syvyys 24,5 metriä.

Säämäjärveen virtaavat muun muassa Kivatsunjoki, Kuhajoki, Kuutamajoki, Pieni Suununjoki ja Soudunjoki. Se laskee Säpsäjokea pitkin Vahatjärveen. Järven ulappa on aava. Rantojen läheisyydessä on 80 saarta, joiden yhteispinta-ala on 4,28 neliökilometriä. Rannat ovat pääosin matalat, hiekkaiset ja kiviset. Pohjaa peittää muta, hiekka, savi, järvimalmi ja kivet.

Säämäjärven kalalajeja ovat lohi, siika, kuore, muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, pasuri, seipi, sulkava, kivennuoliainen, rantanuoliainen, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu. Järvella harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta. Jessoilan taajama ottaa siitä käyttövetensä ja maatalous laskee siihen jätevetensä.

Järven etelärannalla sijaitsevat Jessoilan kylä ja taajama. Rantojen muita asutuksia ovat Säpsän ja Kudaman taajamat sekä Säämäjärven, Lahden ja Särkilahden kylät. Säämäjärven ympäristö muodosti aikoinaan Säämäjärven kunnan ja sittemmin Säämäjärven piirin.

Veneilyonnettomuus 2016

Moskovalaisten kesäleirille osallistuneiden lasten vene kaatui mahdollisesti ukkoskuuron voimasta 19. kesäkuuta 2016 vastaisena yönä Säämäjärvellä. 14 lasta hukkui.

Lähteet

Aiheesta muualla

Сямозеро Säämäjärvi-sivut. Syamozero.ru 
Озеро Сямозеро Karelia-matkailuportaali 

Karjalan tasavallan järvet
Prääsän kansallinen piiri
Suojoen vesistö
Graveworm

Graveworm on italialais-saksalainen melodista black metalia soittava yhtye. Yhtye ottaa vaikutteita myös goottimetallista, doom metalista ja uusimmilla albumeilla myös death metalista. Graveworm perustettiin vuonna 1997.

Graveworm teki levytyssopimuksen Serenades Recordsin kanssa vuonna 1997. Samana vuonna yhtye teki kiertueen Crematoryn, Therionin ja Lake of Tearsin kanssa. Kiertueen jälkeen Graveworm julkaisi ensimmäisen albuminsa, When Daylight's Gone. Vuonna 1998 yhtyeeltä ilmestyi EP Underneath the Crescent Moon, jossa taustalla lauloi Sarah Jezebel Deva.

Yhtye julkaisi toisen täysimittaisen albuminsa, As the Angels Reach the Beautyn vuonna 1999. Sen jälkeen se teki kiertueen Agathodaimonin kanssa. Vuonna 2002 Graveworm vaihtoi levy-yhtiötään tekemällä levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa.

Yhtyeen tuorein albumi on vuoden 2011 lokakuussa julkaistu Fragments of Death.

Diskografia

Studioalbumit

 When Daylight's Gone (1997, Serenades Records)
 As The Angels Reach The Beauty (1999, Last Episode)
 Scourge of Malice (2001, Last Episode)
 Engraved In Black (2003, Nuclear Blast)
 (N)utopia (2005, Nuclear Blast)
 Collateral defect (2007, Nuclear Blast)
 Diabolical Figures (2009, Nuclear Blast)
 Fragments of Death (2011, Nuclear Blast)

Jäsenet

 Stefan Fiori - Laulu
 Sabine Mair - Koskettimet
 Martin Innerbichler - Rummut
 Eric Righi - Kitara
 Thomas Orgler - Kitara
 Harry Klenk - Bassokitara

Entiset
Lukas Flarer, kitara (2003–2005) 
Stefan Unterpertinger, kitara (1997–2003) 
Didi Schraffel, bassokitara (1997–2001) 
Eric Treffel, kitara (2001)

Lähteet

Aiheesta muualla
Gravewormin viralliset kotisivut

Italialaiset black metal -yhtyeet
Martti Valtonen

Martti Valtonen (s. 1947) on teoreettisen sähkötekniikan emeritusprofessori Teknillisessä korkeakoulussa (nykyisin Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu). Hän opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa radiotekniikan diplomi-insinööriksi ja valmistui tekniikan tohtoriksi vuonna 1975.

Valtonen ryhtyi vuonna 1972 kehittämään APLAC-piirisimulointiohjelmaa. Alun perin opiskelijoille pidettäviä laskuharjoituksia elävöittämään suunniteltu ohjelmisto kasvoi myöhemmin laajasti maailmalla käytössä olevaksi piirisuunnitteluohjelmistoksi.

Lähteet 

Suomalaiset tieteilijät
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Vähäheikkilä

Vähäheikkilä ()  on kaupunginosa Turussa, keskustan eteläpuolella. Se kuuluu keskustan suuralueeseen. Naapurikaupunginosia ovat Martti eli IV pohjoisessa, Korppolaismäki lännessä, Mäntymäki ja Luolavuori idässä ja Puistomäki etelässä. Vähäheikkilän rakennuskanta koostuu pääasiallisesti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä rakennetuista puutaloista ja omakotitaloista. Alueella on myös muutamia kerrostaloja ja pienteollisuutta. 

Vähäheikkilä kuului aikaisemmin Kaarinan kuntaan, ja alueen väkiluvun kasvaessa se muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1905. Se liitettiin Turkuun vuonna 1939.

Vähäheikkilän ala-aste, entinen kansakoulu, perustettiin vuonna 1905 ja sen uudet laajennusosat valmistuivat vuonna 2005. Alueella sijaitsee myös erityisammattikoulu, Ammattiopisto Spesia.

Vuonna 2016 Vähäheikkilän asukasluku oli 1 017. Alueen väestöstä 15,0 % on alle 15-vuotiaita ja 19,6 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 90,9 % väestöstä ja ruotsia 5,9 %. Muun kielisiä on 3,2 %.

Katso myös 
 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

+Aiheesta muualla 
 Martti Walden: Kuvia, muistelmia ja muita artikkeleita Martinrannan alueelta. (verkkosivusto) 

Turun kaupunginosat
Liam Neeson

William John ”Liam” Neeson (s. 7. kesäkuuta 1952 Ballymena, Pohjois-Irlanti) on pohjois­irlanti­lainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan mies­pää­osan Oscarin saajaksi elo­kuvasta Schindlerin lista (1993).

Ura 

Neeson tunnetaan myös elo­kuvista Excalibur – sankarin miekka (1981), Kurjat (1998), Michael Collins (1996), Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka (1999), Rakkautta vain (2003), Batman Begins (2005) ja Taken (2008). Neeson on näytellyt myös televisio­sarjoissa ja vieraillut Miami Vicen jaksossa Vaarallinen suhde (1986).

Neeson tunnetaan ääni­rooleistaan. Narnia-elo­kuvissa hän toimi Aslan-leijonan äänenä. Vuonna 2014 hänellä oli ääni­rooli Lego elokuvassa. Hän vieraili Simpsoneiden 16. tuotantokauden jaksossa Isä, poika ja pyhä henki. Hänellä oli ääni­roolit video­peleissä Batman Begins (2005) ja Fallout 3 (2008).

Yksityiselämä 

Liam Neesonin äiti oli Katherine "Kitty" Neeson (os. Brown) ja isä vahtimestari Bernard "Barney" Neeson. Katolilaiseen irlantilaisperheeseen syntynyt Liam sai nimensä paikallisen papin mukaan. Lapsuus protestanttienemmistöisessä Ballymenassa teki Neesonista hänen omien sanojensa mukaan "varovaisen" ja sai hänet tuntemaan "toisen luokan kansalaiseksi". Neeson identifioi itsensä irlantilaiseksi ja omaa Irlannin kansalaisuuden. Yhdysvaltain kansalaisuuden hän sai vuonna 2009, mutta korosti pysyvänsä edelleen "ylpeästi irlantilaisena".

Neeson oli vuodesta 1994 naimisissa näyttelijä Natasha Richardsonin kanssa. Heillä on kaksi poikaa. Richardson kuoli laskettelu­onnettomuudessa saamiinsa vammoihin maalis­kuussa 2009.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Irlantilaiset näyttelijät
Pohjoisirlantilaiset näyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lassi (juoma)

Lassi  (pandžabiksi: ਲੱਸੀ, hindiksi: लस्सी, urduksi: لسی, marathiksi: ताक, gudžaratiksi: છાસ, bengaliksi: লস্যি) on perinteinen intialainen tai nepalilainen sakeahko juoma.

Lassi valmistetaan sekoittamalla maustamatonta jogurttia veteen, suolaan ja mausteisiin, kunnes juoma on vaahtoavaa. Makeassa versiossa (metha lassi) on lisänä sokeria tai vaniljasokeria ja mahdollisesti sitruunamehua. Maustamiseen käytetään yleisesti hedelmäpaloja, kardemummaa tai ruusuvettä. Lassia juodaan usein aamiaisella, ja siihen voidaan lisätä myös jääpaloja. Juoman suosittu nykyaikainen muunnos on mangolassi, joka on mangonmakuinen ja väriltään oranssi. Turkissa valmistetaan lassin kaltaista ayran-juomaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maito
Intialaiset juomat
Nepalilainen keittiö
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1960

Vuoden 1960 talviolympialaiset järjestettiin Squaw Valleyssä, Yhdysvalloissa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kahdeksassa lajissa. Kilpailut toimivat myös kyseisen vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.

Miesten hiihto

15 km

30 km

50 km

4 × 10 km viesti

Naisten hiihto

10 km

3 × 5 km viesti

Yhdistetty

Normaalikilpailu

Mäkihyppy

Normaalimäki

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto: Squaw Valleyn talviolympialaiset 1960

Talviolympialaiset 1960
1960
1960
Yhdysvaltain hiihto
Matti Melkonen

Matti Melkonen oli Asmo Alhon piirtämä sarjakuva, joka ilmestyi Suomen Kuvalehdessä vuosina 1940-1975.

Melkonen seikkaili samalla sivulla kuin aikaisempi samantyylinen sarjakuva, Herra Kerhonen. Tosin siinä missä maaseudulla viihtyvä Kerhonen oli raidallista liitupukua käyttävä osin kaljuuntunut, ikääntynyt porvarisherra, Melkonen oli keski-ikäinen, nykyaikaiseen pukuun sonnustautunut huopahattua käyttävä kaupunkilaisherra. Tukkakin oli Melkosella tuuhea, tosin aina hyvin siististi kammattu. Aikakausi siis vaihtui, kun Kerhonen väistyi ja nykyaikaisempi Melkonen astui hänen tilalleen.

Matti Melkonen oli kohtalaisen tanakka, johtavassa asemassa oleva herra, joka usein kotimatkallaan joutui kiusaukseen poiketa oluella. Hänellä oli myös taipumusta pikku kepposiin, kunhan silmä vältti. Kotonaan hän oli tomeran rouvansa tossun alla, kuten tapana tällaisissa sarjoissa on. Sukupuolten välinen taisto tosin kuumeni aina välillä.

Sarjakuvan huumori oli sanatonta ja perustui kuvalliseen kerrontaan. Vasta loppuaikoina Matti Melkonen puhutteli lukijaa myös kuvien alla olevin tekstein.

Herra Melkosen tunnusmerkki oli neliön muotoinen nenä.

Otava julkaisi vuonna 1946 Matti Melkonen -albumin. Sarjakuva oli hyvin pitkäikäinen ja se ilmestyi peräti 35 vuotta.

Suomalaiset sarjakuvat
Sarjakuvahahmot
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1956

Vuoden 1956 talviolympialaiset järjestettiin Cortina d'Ampezzossa, Italiassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kahdeksassa lajissa.

Ensimmäistä kertaa mukana oli naisten viesti. Aikaisemmista kisoista poiketen miesten 18 kilometrin hiihtoa ei hiihdetty, vaan tilalla olivat 15 ja 30 kilometrin kilpailut. Kilpailut toimivat myös kyseisen vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.

Miesten hiihto

15 km

30 km

50 km

4 x 10 km viesti

Naiset

10 km

3 x 5 km viesti

Yhdistetty

Normaalikilpailu

Mäkihyppy

Normaalimäki

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto: Cortinan talviolympialaiset 1956

Talviolympialaiset 1956
1956
1956
Italian hiihto
Luettelo ministereistä Suomen oikeusministeriössä

Tämä on luettelo Suomen oikeusministeriössä toimineista ministereistä.

Ensimmäinen ministeri

Ministeriötä johtaa ministeri, jonka nimikkeenä on yhtä poikkeusta lukuun ottamatta ollut oikeusministeri. 

Ennen vuoden 2000 perustuslakia oikeusministeriltä vaadittiin oikeustieteellistä korkeakoulututkintoa, mutta tämä vaatimus poistui uuden perustuslain myötä vuonna 2000. Uuden perustuslain aikana ministerinä on kuitenkin toiminut vain kaksi henkilöä, joilla ei ole oikeustieteellistä yliopistotutkintoa: Leena Luhtanen (2005–2007), joka on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, ja Jari Lindström (2015–2017), joka on koulutukseltaan laborantti.

Toinen ministeri 

Oikeusministeriöön on nimetty varsinaisen oikeusministerin lisäksi toinen ministeri vain kahteen peräkkäiseen hallitukseen, vuonna 2019 aloittaneisiin Rinteen ja Marinin hallituksiin. Muiden ministeriöiden ministerit, joiden vastuualueeseen on sisältynyt joitain oikeusministeriön asioita, on luetteloitu kohdassa Muut ministerit.

Muut ministerit 
Seuraavien ministereiden vastuualueeseen on kuulunut joitain oikeusministeriön asioita:

Lähteet 

pt:Ministério da Justiça
Luettelot Suomen ministereistä
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1928

Vuoden 1928 talviolympialaiset järjestettiin Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) järjestettiin yhteensä neljä kilpailua. Kilpailut toimivat myös saman vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.

Hiihto

18 km

50 km

Yhdistetty

Mäkihyppy

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Chamonix´sta Sankt Moritziin

Talviolympialaiset 1928
1928
1928
Sveitsin hiihto
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1952

Vuoden 1952 talviolympialaiset järjestettiin Oslossa, Norjassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kuudessa lajissa.  Ensimmäistä kertaa mukana oli naisten maastohiihtokilpailu. Kilpailut toimivat myös kyseisen vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.

Miesten hiihto

18 km

50 km

4 x 10 km viesti

Naisten hiihto

10 km

Yhdistetty

Normaalikilpailu

Mäkihyppy

Normaalimäki

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto: Oslon talviolympialaiset 1952

Talviolympialaiset 1952
1952
1952
Norjan hiihto
Joseph Parry

Joseph Parry (1841 – 17. helmikuuta 1903) oli walesiläinen säveltäjä. Hän muutti vuonna 1854 Yhdysvaltoihin, mutta palasi myöhemmin Britanniaan opiskelemaan musiikkia. Säveltäjä vietti viimeiset vuotensa Penarthin kaupungissa, Walesissa. 

Parryn sävellyksiin kuuluu muun muassa kymrinkielinen ooppera Blodwen.

Brittiläiset säveltäjät
George Enescu

George Enescu (19. elokuuta 1881 Liveni – 4. toukokuuta 1955) oli romanialainen säveltäjä, pianisti, viulisti, kapellimestari ja opettaja.

Enescu aloitti opiskelunsa säveltäjä Eduard Caudellan johdolla. 7-vuotiaana hän jatkoi opintojaan Wienin konservatoriossa. Vuonna 1895 hän siirtyi Pariisiin, jossa häntä opettivat muun muassa Jules Massenet ja Gabriel Fauré. Enescu esiintyi ensimmäistä kertaa kapellimestarina vuonna 1923 New Yorkissa. Hän myös johti New Yorkin filharmonikkoja vuosina 1937–1938. Vuonna 1939 Enescu meni naimisiin Marie Cantacuzino-Rosettin kanssa. Säveltäjä asui vuodesta 1947 kuolemaansa saakka Pariisissa.

Enescu toimi elämänsä aikana myös viulunsoiton opettajana. Hänen oppilaitaan oli muun muassa Yehudi Menuhin.

Enescun sävellyksiä ovat muun muassa Romanialaiset rapsodiat (1901–1902), ooppera Œdipe (1936), viisi sinfoniaa ja sinfoninen runoelma Vox maris.

Lähteet 

Romanialaiset säveltäjät
Romanialaiset pianistit
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Musiikkipedagogit
Romanialaiset viulistit
Romanialaiset kapellimestarit
Bodø

Bodø on kaupunki ja kunta Norjassa juuri napapiirin pohjoispuolella. Bodøssä oli 49 203 asukasta 1. tammikuuta 2013. Samaisen väestönlaskennan mukaan Bodø oli Norjan 15. suurin kaupunki asukasluvulla mitattuna.

Historiaa 
Bodø sai kaupunkioikeudet vuonna 1816. Vuosina 1860-1880 sillin kalastus alueella oli hyvin tuottoisaa ja tämä satamakaupunki kasvoi nopeasti. Vuonna 1940 silloinen kuudentuhannen asukkaan kaupunki vaurioitui pahoin saksalaisten hyökkäyksessä: 3500 menetti kotinsa.

Ilmasto 
Bodøssä vallitsee meri-ilmasto: vuoden keskilämpötila on siellä +4,5 °C, kun samalla leveysasteella sijaitsevalla Rovaniemellä se on +0,2 °C. Tammikuun keskilämpötila on –2,2 °C, heinäkuun +12,5 °C (vuorokauden keskilämpötila, ei keskimääräinen päivälämpötila). Bodøssä mitataan myös Norjan kovimmat tuulet.

Liikenne 
Norjan eteläosista tuleva rautatieverkko päättyy Bodøhön. Hurtigruten-laivareitti käy kaupungissa, ja sieltä on säännöllinen lauttayhteys Lofooteille. Siellä on myös lentokenttä. Bodøssä sijaitsee suuri Naton lentotukikohta. Norjan valtion ylläpitämä, kooltaan merkittävä Norjan ilmailumuseo sijaitsee sekin Bodøssä.

Ystävyyskaupungit 
  Svendborg, Tanska
  Jönköping, Ruotsi
  Kuopio, Suomi
  Viipuri, Venäjä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kunnan kotisivut
Hurtigruten

Hurtigruten () on Norjan rannikkopaikkakuntia yhdistävä säännöllinen lauttareitti. Se perustettiin vuonna 1893 viikoittaisena höyrylaivayhteytenä Trondheimin ja Hammerfestin välille. Sitä laajennettiin valtion tuella 11 päivää kestäväksi matkaksi Bergenistä pohjoiseen Kirkkoniemeen ja takaisin. Mukaan tuli silloin myös uusia välietappeja. 

Nykyään reitillä on 35 pysähdyspaikkaa päätesatamat mukaan lukien. Hurtigruten on ollut monelle norjalaiselle rannikkopaikkakunnalle elintärkeä tavaroiden ja ihmisten kuljetustapa. Hurtigrutenin laivat liikennöivät jatkuvasti yli 2 000 kilometriä pitkää reittiä ympäri vuoden. Vuosittain reittiä käyttää lähes puoli miljoonaa matkustajaa: 440 000 matkustajaa vuonna 2000. Tavaraa kuljetetaan vuosittain satoja tuhansia tonneja. Nykyisin reitillä liikkuu myös paljon ulkomaisia turisteja.

Laivat liikennöivät lähes poikkeuksetta, sääoloista riippumatta. Peruutuksia kuitenkin tapahtuu, lähinnä syksy- ja talviaikana. Tällöin laiva saattaa myrskyssä jättää Vesisaaren ja Kirkkoniemen välisen osuuden ajamatta. Myös Stamsundin ja Svolværin osuus peruutetaan usean kerran vuodessa. Silloin Hurtigruten ajaa Länsivuonon kaakkoisreunaa pitkin Bodøn ja Stokmarknesin välin ja jättää poikkeamatta Lofooteilla. Stokmarknesissa sijaitsee Hurtigruten-museo.

Hurtigrutenin satamat

Laivat 
Hurtigruten-laivat sekä niiden rakennusvuodet ja -paikat:

 M/S Roald Amundsen (2019, Ulsteinvik, Ulstein, Norja) 
 M/S Spitsbergen (2016, Svolvær, Vågan, Norja)
 M/S Trollfjord (2002, Rissa, Fosen, Norja)
 M/S Midnatsol (2003, Rissa, Fosen, Norja)
 M/S Finnmarken (2002, Ulsteinvik, Ulstein, Norja)
 M/S Polarlys (1996, Ulsteinvik, Ulstein, Norja)
 M/S Lofoten (1964, Oslo, Norja)
 M/S Kong Harald (1993, Stralsund, Saksa)
 M/S Nordlys (1994, Stralsund, Saksa)
 M/S Nordkapp (1996, Ulsteinvik, Ulstein, Norja)
 M/S Nordnorge (1997, Ulsteinvik, Ulstein, Norja)
 M/S Richard With (1993, Stralsund, Saksa)
 M/S Nordstjernen (1956, Hampuri, Saksa)
 M/S Vesterålen (1983, Harstad, Norja)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut
Hamar

Hamar on kaupunki Norjassa lähellä Lillehammeria. Se sijaitsee Norjan suurimman järven Mjøsan rannalla. Alueella on ollut asutusta ja valtakeskittymä jo vuosina 500–1000, ja kristinuskon Norjaan tuomisen myötä sinne perustettiin piispanistuin. Nykyinen Hamarin keskusta on kilometrin verran keskiaikaisen kaupungin eteläpuolella. Se on merkittävä rautateiden risteyskohta ja kauppapaikka. Se on myös Hedmarkin läänin hallinnollinen keskus. Hamar sai kaupunkioikeudet vuonna 1849, jonka jälkeen siitä alkoi kehittyä kulttuurin, kaupan ja teollisuuden keskus.

Hamar tunnetaan Norjan luistelukeskuksena; sieltä on kotoisin merkittäviä luistelijoita, ja Hamarin pikaluisteluradalla kisattiin vuoden 1994 talviolympialaisten pikaluistelut. Vuonna 2007 Hamarissa järjestettiin agilityn MM-kilpailut.

Hamarilainen jalkapalloseura Hamarkameratene pelaa Norjan toiseksi ylimmällä sarjatasolla Adeccoligaenissa.

Hamar on Porvoon ystävyyskaupunki. Viking-Lotto arvotaan Hamarissa.

Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Hamarin kunnassa oli 29 353 asukasta.

Lähteet
Allan Pettersson

Allan Pettersson (19. syyskuuta 1911 – 20. kesäkuuta 1980) oli ruotsalainen säveltäjä.

Pettersson syntyi Västra Rydissä vuonna 1911, mutta muutti lapsena perheineen Tukholmaan. Pettersson hankki ensimmäisen viulunsa ollessaan 12-vuotias. Hän itseopiskeli viulunsoittoa useita vuosia ennen kuin hän vuonna 1930 pääsi konservatorioon opiskelemaan. Pettersson aloitti säveltämisen samoihin aikoihin. Hänen varhaisimpia teoksiaan ovat muun muassa kaksi elegiaa viululle ja pianolle (1934) ja fantasia alttoviululle (1936). Vuonna 1939 Pettersson siirtyi Pariisiin opiskelemaan alttoviulun soittoa. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa Pariisissa vuonna 1951. Pettersson sairastui vuonna 1953 artriittiin, josta hän ei koskaan parantunut. Vuonna 1970 säveltäjä joutui sairaalaan munuaistaudin vuoksi. Hän jatkoi säveltämistään sairaalassa ja hänen viimeiseksi teoksekseen jäivät 16. sinfonia ja alttoviulukonsertto. Pettersson kuoli kesäkuussa 1980.

Ruotsalaiset säveltäjät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Aion (albumi)

Aion on CMX-yhtyeen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2003. Aion oli listaykkösenä Suomen albumilistalla kahden viikon ajan ja myi kultaa. Albumin kappaleiden sanoituksissa keskeisenä teemana on paholainen. A. W. Yrjänän mukaan ”lauluista tuli kuva pahuudesta, saatanasta meissä. Kaikesta, mitä ei voi ikinä tietää.” Albumi sai ylistävät arvostelut.

Kappaleet 
Sävellykset ja sovitukset CMX, sanoitukset A. W. Yrjänä.

Tekijät

Yhtye
A. W. Yrjänä – basso, laulu, taustalaulu ja akustinen kitara
Janne Halmkrona – kitara, basso, trumpetti, rhodes, kellopeli ja taustalaulu
Timo Rasio – kitara, basso ja taustalaulu
Tuomas Peippo – rummut ja lyömäsoittimet

Muut
Rauli Eskolin – kosketinsoittimet, ohjelmointi ja jousisovitukset
Anna-Leena Haikola, Janne Ahvenainen, Kati Kiraly, Marja-Sisko Lahti, Riikka Lampinen, Maija Juuti, Lotta Poijärvi ja Siiri Rasta – jouset
Pauli Saastamoinen – masterointi

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Noise.fi: 
 Rockmusica.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kiuru, Arto: Sukellus pahuuden ytimeen. Kaleva 30.6.2004.
 Mattila, Ilkka: Aion. Helsingin Sanomat 21.11.2003.
 

CMX:n albumit
Vuoden 2003 albumit
Rauli Eskolinin tuottamat albumit
Karoteenit

Karoteenit ovat fotosynteesissä tarvittavia oransseja väriaineita. Karoteenit ja ksantofyllit kuuluvat karotenoideihin. Tunnetuimpia karoteeneja ovat alfa-, beeta-, gamma- ja delta-karoteeni sekä lykopeeni. Karoteeneja tunnetaan yli 600 erilaista. Alfa-, beeta- ja delta-karoteeni ovat A-vitamiinin esiasteita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Poliklinikka: Karoteeni

Kasvifysiologia
Vitamiinit
Elintarvikelisäaineet
Beetakaroteeni

Beetakaroteeni on antioksidantti, joka on A-vitamiinin esiaste. Esimerkiksi porkkana sisältää runsaasti luonnollista beetakaroteenia. Synteettistä beetakaroteenia ja karotenoideja käytetään elintarvikkeiden lisäaineena E-koodilla E 160a.

Saksalainen kemisti Heinrich Wilhelm Ferdinand Wackenroder eristi ensimmäisenä beetakaroteenin porkkanasta vuonna 1831. Beetakaroteenin kemiallisen kaavan selvitti 1907 saksalainen kemisti Richard Martin Willstätter yhdessä assistenttinsa Walter Miegin kanssa. Willstätter sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1915. Yhdisteen rakenteen määritteli vuonna 1931 Paul Karrer, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1937 osittain näistä tutkimuksistaan.

Synteettisen beetakaroteenin on havaittu lisäävän kuolleisuutta tupakoitsijoilla. Sen sijaan antioksidanttipitoinen ruoka on yleensä terveellistä (ks. antioksidanttiparadoksi).

Katso myös 
Alfa-karoteeni
Gamma-karoteeni
Delta-karoteeni
Epsilon-karoteeni
Zeta-karoteeni

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: beta Carotene 
Human Metabolome Database: B-Carotene 
Food Component Database (FooDB): beta-Carotene 
DrugBank: Beta carotene 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): beta-Carotene 
ChemBlink: beta-Carotene 
Liber Herbarum II: Luettelo beetakaroteenia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Beta-Carotene 
School of Chemistry, University of Bristol: Beta-carotene 
Beta-carotene  (pdf)
Theodore L. Sourkes, McGill University: The discovery and early history of carotene  (pdf)

Vitamiinit
Elintarvikevärit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta

Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (, ) eli Liettuan SNT (, ) oli vuodesta 1940 vuoteen 1990 yksi Neuvostoliittoon kuuluneista neuvostotasavalloista.

Historia 
Natsi-Saksan ja Neuvostoliiton elokuussa 1939 solmiman niin kutsutun Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaan Liettua määräytyi kuuluvaksi Saksan etupiiriin, mutta siirrettiin pian Neuvostoliitolle ja niin Liettuasta tuli järjestyksessä 14. neuvostotasavalta Neuvostoliiton miehitettyä maan kesällä 1940. Neuvostoliitto liitti Liettuan sosialistiseen neuvostotasavaltaan myös Puolalta valtaamansa Vilnan alueen. Vuotta myöhemmin Neuvostoliittoon hyökännyt Saksa miehitti Liettuan operaatio Barbarossan alkuvaiheessa ja Wehrmachtin sotilashallinnon jälkeen liitti sen siviilihallintoonsa Liettuan päähallintopiirinä. Neuvostovalta palautettiin puna-armeijan etenemisen myötä syksyllä 1944. 

Iso-Britannia, Yhdysvallat ja monet muut länsivallat pitivät Liettuan miehitystä laittomana. Sodan aiheuttamien menetysten lisäksi Josif Stalinin kaudella vuoteen 1953 mennessä tuhansia ihmisiä murhattiin ja kymmeniätuhansia karkotettiin muualle Neuvostoliittoon, erityisesti Siperiaan. Talous pakkokollektivisoitiin mikä vaikutti kielteisesti elintasoon varsinkin maaseudulla. Metsäveljinä tunnettu vastarintaliike jatkoi joidenkin vuosien ajan aseellista kamppailua neuvostovaltaa vastaan.

Huolimatta keskusvallan pyrkimyksistä integroida alue Neuvostoliittoon Liettua pysyi useimpia muita neuvostotasavaltoja yhtenäisempänä etnisesti, mikä osaltaan helpotti 1970-luvulla uudelleenvirinneitä itsenäisyyspyrkimyksiä jotka saivat lisää vauhtia neuvostotalouden kriisistä 1980-luvun lopulla. Liettua julistautui uudelleen itsenäiseksi 11. maaliskuuta 1990, ensimmäisenä Baltian maista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Entiset tunnustamattomat valtiot
Liettuan historia
Neuvostotasavallat
Viktor Platan

Viktor Platan (16. lokakuuta 1919 Lappeenranta - 12. tammikuuta 2013 Lahti ) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija. Hän oli kuten useimmat ennen vuotta 1948 aloittaneista viisiottelijoista ammatiltaan upseeri.

Lontoon olympiakisoissa vuonna 1948 Platan sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa kymmenenneksi. St. Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän osallistui ainoana suomalaisena kisoissa näytöslajina olleeseen talviviisiotteluun. Hän joutui keskeyttämään kilpailun kaaduttuaan syöksylaskussa niin, että menetti tajuntansa. Kilpailun 14 osanottajan joukossa hänen sijoituksekseen merkittiin kuitenkin 13:s.

Saavutuksia 

 Olympialaisissa Lontoossa 1948 kymmenes (joukkuekilpailua ei kilpailtu, seuraavissa kisoissa käytetyllä pistelaskumenetelmällä Suomi olisi voittanut kultaa)
 MM-hopeaa Tukholmassa 1949, kuudes 1951 ja kolmastoista 1950; joukkuekilpailussa kolme hopeaa vuosina 1949-1951
 SM-kultaa 1949, hopeaa 1951 ja pronssia 1950, kuudes vuonna 1952
 Puolustusvoimain mestaruuskilpailuissa kultaa 1947 ja hopeaa 1946

Lähteet

Suomalaiset nykyaikaiset viisiottelijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Eero Lohi

Eero Olavi Lohi (s. 14. elokuuta 1927 Ranua) on suomalainen nykyaikainen viisiottelija sekä lajin valmentaja ja järjestöaktiivi. Hän kilpaili kansallisella tasolla myös miekkailussa ja maastohiihdossa. 

Lohi osallistui kilpailijana yksiin olympialaisiin, mutta sen jälkeen myös joukkueenjohtajana ja tuomarineuvoston jäsenenä.

Ammatiltaan Lohi oli upseeri. Hän jäi eläkkeelle everstiluutnanttina 1982.

Saavutuksia 

 olympialaisissa Roomassa 1960 joukkuekilpailussa neljäs, henkilökohtaisessa kilpailussa 16:s
 MM-hopeaa joukkuekilpailussa 1957 (henkilökohtaisesti 13.) ja pronssia joukkuekilpailussa 1958 (henkilökohtaisesti 13.) lisäksi 1955 joukkuekisan kuudes, henkilökohtaisesti 27., 1961 joukkuekisan neljäs, henkilökohtaisesti 19. ja 1962 joukkuekisan seitsemäs, henkilökohtaisesti 16. 
 SM-kultaa 1958, -hopeaa 1953, 1954, 1956 sekä -pronssia 1962 (13. 1952, 5. 1957, 4. 1959, 5. 1960, 6. 1961, 7. 1963, 7. 1967, 8. 1968, 7. 1969, 9. 1970, 12. 1971, 11. 1972, 14. 1973 ja 13. 1974)
 miekkailussa SM-kultaa joukkuekalvassa 1959 sekä hopeaa 1958 ja 1960

Lähteet 

Suomalaiset miekkailijat
Suomalaiset nykyaikaiset viisiottelijat
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Eternium

Eternium on Diablon kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. tammikuuta 2004. Se nousi Suomen albumilistan kolmannelle sijalle viikolla 4/2004.

Albumi alkaa kahdella katkelmalla Henry Theelin ”Rattaanpyörä”-iskelmästä. Kappale ”Read My Scars” julkaistiin singlenä, ja siitä kuvattiin myös musiikkivideo.

Kappaleet 
Sävellys ja sanoitus: Marko Utriainen ja Rainer Nygård.

Kokoonpano 
 Rainer Nygård – laulu, kitara
 Marko Utriainen – kitara
 Aadolf Virtanen – bassokitara
 Heikki Malmberg – rummut

Vierailevat muusikot 
 Jytt – laulu (kappale ”Queen of Entity”)
 Markku Kivistö – taustalaulu
 Keijo Niinimaa – taustalaulu

Tuotanto 
 Miikka Tikka – kansikuva
 Samu Oittinen – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja

Arvostelut 
 City.fi: 
 Desibeli.net: 
 Helsingin Sanomat: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ”Read My Scars” -musiikkivideo 

Diablon albumit
Vuoden 2004 albumit
Caganer

Caganer () on katalonialaisessa jouluasetelmassa esiintyvä ulostava keramiikkahahmo. Hahmon erilaisia variaatioita tavataan Espanjassa, Italiassa, Portugalissa, Keski-Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa.

Caganerit kuuluvat katalonialaiseen jouluseimiasetelmaan yhtä erottamattomasti kuin Jeesus-lapsi, Joosef ja Maria. Pienet hahmot esitetään kyykkyasennossa potalla housut nilkoissa. Kummallisia minipatsaita on selitetty katalaanien erikoisella huumorintajulla. Lisäksi figuurin on tulkittu korostavan ihmisen pienuutta ja inhimillisen ja pyhän vastakkainasettelua. Lisäksi sen on uskottu tuovan onnea tulevan vuoden sadolle.

Caganer on kuulunut katalonialaiseen jouluasetelmaan 1700-luvun lopusta. Ensiksi se oli Katalonian perinneasuun pukeutunut paimen, jonka rinnalle on sittemmin tuotu tunnettuja hahmoja (muun muassa FC Barcelonan Samuel Eto'o, George W. Bush ja Don Quijote) ja eri ammattien edustajia. Tällä pyritään osoittamaan, että kaikki ihmiset, arvostetut ja suositutkin, ovat samanarvoisia. 1980-luvun diktatuurin jälkeisinä vuosina hahmot esittivät usein vallanpitäjiä, kuten pappeja ja kansalliskaartilaisia, jolloin tarkoituksena oli naurettavaksi tekeminen ja halveksunta. 

Hahmot ovat suosionsa lisäksi herättäneet myös paheksuntaa. Barcelonassa on pyritty kiristämään järjestyssääntöjä katukuvan siistimiseksi, ja niinpä keskustan juhlavasta seimiasetelmasta caganeria ei enää tapaa.

Katso myös
Tió de Nadal

Aiheesta muualla

Caganer.com Tipical Catalan christmas figure
 Les chieurs - Pooping stars : A new series of collectible caganers   

Joulu
Katalonialainen kulttuuri
Bill Skate

Sir Bill Skate (oikealta nimeltään William Jack Skate, 26. syyskuuta 1953 – 3. tammikuuta 2006) oli papuauusiguinealainen poliitikko. Hän toimi Papua-Uuden-Guinean pääministerinä vuosina 1997–1999. Skate lyötiin ritariksi tammikuussa 2005. Saman vuoden joulukuussa hän kärsi aivohalvauksen, johon hän kuoli brisbanelaisessa sairaalassa 3. tammikuuta 2006.

Lähteet 

Papua-Uuden-Guinean pääministerit
Vuonna 1953 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Silence

Silence on Sonata Arctican toinen albumi. Se äänitettiin syksyllä 2000 ja keväällä 2001 ja julkaistiin kesäkuussa 2001. Levyn japanilaisessa versiossa mukana on bonuskappale "Respect the Wilderness". Levyllä vierailee myös Stratovarius-yhtyeestä tunnettu Timo Kotipelto, joka laulaa viimeisen säkeen kappaleesta "False News Travel Fast". 

Silence oli Suomen albumilistalla parhaimmillaan kolmannella sijalla ja se pysyi neljänkymmenen kärjessä seitsemän viikkoa. Singlenä albumilta julkaistiin Wolf & Raven (paras sijoitus singlelistalla 3., listaviikkoja kahdeksan) ja Last Drop Falls (paras sijoitus singlelistalla 3., listaviikkoja 15). Albumi toi Sonata Arcticalle ensimmäisen kultalevyn yli 15 000 kappaleen myynnillään. Sittemmin albumia on myyty Suomessa yli 25 000 kappaletta.

Silence sai Soundin arvostelusta täydet viisi tähteä.

Ranskalaislevy-yhtiö NTS jakoi albumin mukana Live at Provinssirock Festival -promolevyä, joka sisälsi Provinssirockissa vuonna 2000 äänitetyt liveversiot esikoisalbumi Ecliptican kappaleista ”Replica”, ”Unopened” ja ”FullMoon”. Samaiset liveversiot on julkaistu myös Successor-EP:n eri painoksilla. Promolevyn painos oli suuruudeltaan 2 500 kappaletta.

Kappaleet

Kokoonpano 

 Tony Kakko – laulu
 Mikko Härkin – kosketinsoittimet
 Jani Liimatainen – kitara
 Marko Paasikoski – basso
 Tommy Portimo – rummut

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Sonata Arctican albumit
Vuoden 2001 albumit
Dahurianlehtikuusi

Dahurianlehtikuusi (Larix gmelinii) on lehtikuusi, joka kasvaa pääosin Itä-Siperiassa, Mongoliassa ja Pohjois-Koreassa. Suomessa dahurianlehtikuusta esiintyy viljeltynä Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta rannikolla se viihtyy pohjoisempanakin.

Viljelypuut ovat usein kasvilajien välimuotoja. Dahurianlehtikuusi on ilmastollisesti kestävä, hyväkasvuinen ja teknillisesti laadukas puu ja kesävihanta. Dahurianlehtikuusi on kotoisin Siperiasta, ja sen siellä muodostamat metsät ovat maailman pohjoisimpia metsiä. Taimyrin niemimaalla tämä havupuu kasvaa jopa Chatanga-joen suulta pohjoiseen noin 72°50' leveydellä ja Lana-joellakin 72° leveydellä. Laji kasvaa niin pohjoisessa kylmätalvisessa Siperiassa, koska kesät ovat siellä kuitenkin melko lämpimiä. Se kykenee selviämään ainakin 70 asteen pakkasista. Tämä perustuu siihen, että dahurianlehtikuusi varastoi soluihinsa jäätymispistettä alentavia aineita, joita ovat tyydyttämättömät rasvat, sokerit, sokerialkoholit ja kalvoproteiinit. Lisäksi dahurianlehtikuusi sietää lisäjuuriensa ansiosta ikiroutaa ja saattaa elää turvesoilla jopa 300–400 vuotta siinä missä tavallinen mänty on hengissä 50–70 vuotta.

Puu voi hyvissä oloissa kasvaa 35 m korkeaksi, mutta jää yleensä paljon pienemmäksi. Paras kasvualusta on kalkkipitoinen savinen tai hiekkainen maa, mutta yleensä dahurianlehtikuusi kasvaa hieman kitukasvuisina suurina yhtenäisinä metsiköinä karuilla ylätasangoilla, soilla, hiekkamailla ja louhikoissa. Dahurianlehtikuusi saattaa Baikal-järven takana kasvaa myös kuivilla aroilla. Hyvin kylmässä vuoristojen metsänrajalla ja tundran rajalla laji kasvaa maassa matavana suikerona, joka ei ole noin 20 cm:n paksuista lumipeitettä korkeampi. Lehdet ovat tasasoukkia, neulasmaisia, ohuita ja pehmeitä. Kävyt ovat vaaleanruskeita, 1–4 cm:n pituisia. Käpysuomut, joita on noin 15–40, ovat tylppä- tai lanttokärkisiä, usein vinoneliömäisiä. Peitinsuomut näkyvät tyvipuoliskossa. Puun pituuskasvu alkaa pitkähaaroista.

Dahurianlehtikuusi on yksikotinen kasvi, ja sen kukinnot ovat yksineuvoisia hedekäpyjä ja emikäpyjä. Puun runko on nuorella iällä mutkainen ja lenko. Vanhemmiten se suoristuu, mutta ei kokonaan. Nuoren puun latvus on kartiomainen, vanhalla lakkapäinen ja hyvin vanhalla vino. Dahurianlehtikuusi muodostaa runkovesoja. Puun valontarve on erittäin suuri.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Dahurianlehtikuusi (Larix gmelinii)
 Metlan sivu aiheesta 
 United States Department of Agriculture (USDA): Larix gmelinii  
 Flora of China: Larix gmelinii 
 Larix gmelinii var. gmelinii

Lehtikuuset
Päivi Aaltonen

Päivi Aulikki Aaltonen (o.s. Meriluoto, s. 12. joulukuuta 1952 Tampere) on suomalainen entinen jousiampuja ja olympiamitalisti.

Meriluoto saavutti jousiammunnassa olympiapronssia Moskovan 1980 olympialaisissa. Seuraavissa kesäolympialaisissa Los Angelesissa 1984 hän sijoittui viidenneksi ja Soulissa 1988 Päivi Aaltonen -nimisenä 20:nneksi. MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilvassa hän sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1981, kymmenenneksi vuonna 1983, 32:nneksi vuonna 1985, 17:nneksi vuonna 1987, 39:nneksi vuonna 1989 ja 36:nneksi vuonna 1991. MM-kilpailujen joukkuekilpailussa paras saavutus oli seitsemäs sija vuonna 1983.

EM-kilpailuissa Meriluoto saavutti useita mitaleja. Vuonna 1978 Coventryssa hän saavutti joukkuepronssia ja oli henkilökohtaisessa kisassa kuudes. Vuonna 1980 Compiégnessa hän saavutti joukkuehopeaa ja oli henkilökohtaisessa kisassa 12:s. Vuonna 1982 Kecskemétissa hän saavutti hopeaa sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. EM-hallikilpailuissa hän saavutti joukkuehopeaa Falunissa 1983 ja joukkuepronssia Odensessa 1985.

Tauluammunnan Suomen mestaruuden Aaltonen voitti vuosina 1977–1988 kahdeksan kertaa eli useammin kuin kukaan toinen nainen vuoteen 2008 mennessä. Vuonna 1982 hän ampui 50 metrin matkalta maailmanennätyksen 331 pistettä. Hän edusti turkulaista Arcus-seuraa.

Saavutuksia 
Olympiapronssia Moskovassa 1980
Viides tila olympialaisissa Los Angelesissa 1984
EM-hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1982 sekä joukkuekilpailussa 1980 ja 1982
EM-pronssia joukkuekilpailussa 1978
EM-hallihopeaa joukkuekilpailussa 1983
EM-hallipronssia joukkuekilpailussa 1985
PM-kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1978, 1984 ja 1986
SM-kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1977–1982 ja 1987–1988

Lähteet 
 

Suomalaiset jousiampujat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Vasarainen

Vasarainen on kylä Raumalla noin kuuden kilometrin päässä Vanhan Rauman Kauppatorilta. Naapurikyliä ovat Monna, Unaja, Vermuntila sekä Nihattula. Vasarainen on myös tilastollinen taajama, jossa on 391 asukasta (31.12.2017).

Vasaraisilla sijaitsee kotiseutumuseo Muina, joka esittelee menneiden aikojen talonpoikaiselämää. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa lukuisat pronssikautiset muinaishaudat, kuten Kylmänkorvenkallion hiidenkiukaat, joista suurimmat ovat leveydeltään 1,4-metrisiä ja korkeudeltaankin parimetrisiä. Vasaraisilla sijaitsee myös ravintola Rustilan Kartano ja Vuorelan Puutarha.

Lähteet 

Rauman maalaiskunnan kylät
Rauman kaupunginosat
Rauman taajamat
Länsi-Helsingin lukio

Länsi-Helsingin lukio (LäHe) oli Haagassa 2003–2013 toiminut lukio.

Koulun historia
Koulu perustettiin vuonna 1963 nimellä Etelä-Kaarelan yhteiskoulu. Vuonna 1977 koulu-uudistusten myötä yhteiskoulu jakaantui peruskoulun yläasteeksi ja lukioksi. Tällöin yksityinen yhteiskoulu siirtyi Helsingin kaupungin ylläpitoon ja sen nimi muuttui Etelä-Kaarelan lukioksi. Oppilaitos vaihtoi nimensä Länsi-Helsingin lukioksi muutettuaan Mäkipellontielle Haagaan 1. elokuuta 2003, jolloin tilat vapautuivat Viikkiin muuttaneelta Helsingin II normaalikoululta. Etelä-Kaarelan yläaste jäi yksin Runonlaulajantien rakennukseen vielä kolmeksi vuodeksi, kunnes se vuonna 2006 yhdistettiin Kannelmäen ala-asteen kanssa Kannelmäen peruskouluksi. Koulun toiminta loppui lukio-opiskelupaikkojen vähentämisen myötä 31. heinäkuuta 2013.

Yleistietoa koulusta
Länsi-Helsingin lukio oli viisisarjainen lukio. Opiskelijoita oli noin 540 ja opettajia 40. Viimeisenä lukuvuonna 2012–2013 koulussa opiskeli noin 340 oppilasta ja opettajia oli 25. Koululla oli valittavissa yleislinja tai tiede- ja ympäristölinja. Koulun rehtorina toimi 1.8.1977–31.7.2011 FM, kouluneuvos Seppo Karhu. Väliaikaisena rehtorina toimi TM Jouni Rasa 1.8.2011–31.7.2013. Samassa rakennuksessa toimi myös Haagan peruskoulun yläaste vuosina 2004–2013.

Koulun tilat
Lukiolla oli käytössään 16 luokkaa. Musiikkiluokka, kuvataideluokka sekä liikuntasalit olivat lukion ja peruskoulun yhteisiä. Näiden lisäksi lukiolaisilla oli käytössään kaksi ATK-luokkaa, joissa oli yhteensä noin 50 tietokonetta.

Koulurakennuksessa oli kahden liikuntasalin (215 m² ja 435 m²) lisäksi kuntosali. Isommassa liikuntasalissa oli noin 200 katsomopaikkaa.

Koulun "amfiteatterin" muotoisessa auditoriossa oli tilaa noin 600 hengelle (491 m²).

Aiheesta muualla
 Haagan peruskoulu

Helsingin lukiot
Haaga
Sid Watkins

Sidney "Sid" Watkins (s. 6. syyskuuta 1928 Liverpool – 12. syyskuuta 2012) oli brittiläinen professori ja neurokirurgi, joka tuli tunnetuksi toimiessaan kansainvälisen autoliiton FIA:n lääketieteellisenä delegaattina ja ylilääkärinä Formula 1 -sarjassa.

Watkins päätyi formulapiireihin vuonna 1978. Hän oli tuntenut formulapomo Bernie Ecclestonen isän, ja ruotsalaiskuljettaja Ronnie Petersonin kuoltua Monzan F1-kilpailuissa mahdollisesti lääkäreiden virheiden takia Ecclestone pyysi Watkinsin Formula 1 -sarjan hoitotoiminnan johtajaksi. Myöhemmin Watkinsin rooli ”ykkösissä” kasvoi ja hän sai vastuualueelleen myös turvatekijöiden suunnittelun ja kehitysohjelman johtamisen. 

Vuonna 2002 Watkinsille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenen arvonimi. 8. heinäkuuta 2004 hänet vihittiin Liverpoolin yliopiston kunniatohtoriksi, ja 12. lokakuuta samana vuonna hänestä tuli ensimmäinen FIA Foundation for the Automobile and Society -säätiön puheenjohtaja ja 10. joulukuuta FIA:n moottoriurheilun turvaneuvoston puheenjohtaja. Ylilääkärin toimestaan Watkins jäi eläkkeelle alkuvuodesta 2005, jolloin uudeksi ylilääkäriksi sarjaan nimettiin Watkinsin apulaisena kahdeksan vuotta toiminut Gary Hartstein. 

Watkins on myös ollut mukana toimittamassa ja kirjoittamassa lukuisia moottoriurheilun turvallisuutta käsitteleviä teoksia. Hänellä oli vaimo ja neljä poikaa sekä kaksi tytärtä.

Watkins kuoli sydänkohtaukseen 12. syyskuuta vuonna 2012. Hän oli kuollessaan 84-vuotias.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Watkinsin haastattelu vuodelta 1989
 http://www.fiainstitute.com/

Englantilaiset lääkärit
Formula 1 -taustavaikuttajat
Neurokirurgit
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Suurlähettiläät

Suurlähettiläät on suomalainen pop-yhtye, joka tunnetaan soul-tyylisestä ohjelmistostaan.

Yhtye tuli suosituksi debyyttialbumillaan Omituisten otusten kerho vuonna 1991. Yhtyeen tunnetuimpia lauluja ovat ”Kuka pysäyttäisi kellot?”, ”Kun tänään lähden”, ”Elokuun 11.”,  ”Pitääxunaina?”, ”Maailman laidalla” ja ”Mitä miehen tulee olla?”.

Historia
Neljän albumin jälkeen vuonna 1996 yhtye päätti pitää taukoa, ja samana vuonna julkaistiin ”Kokoelmalevy”. Yhtye teki uuden levyn Valgrid vuonna 2000 laulaja  Jussu Pöyhösen kahden sooloalbumin jälkeen. 2000-luvulla on lisäksi julkaistu albumit Mitä miehen tulee olla? (2003), Parhaat palat (2004) ja Tyhjä taulu (2008). Pääosan yhtyeen tuotannosta sävelsivät ja sanoittivat Pöyhönen ja Kari Hurri, yhdessä sekä erikseen. Lauluja kirjoitti myös Jay Havanna, ja muutaman varhaisen tekstin sanoitti Mika Hannula.

Lokakuun alussa 2011 yhtye ilmoitti lopettamispäätöksestä Facebook-sivuillaan mutta soitti vielä loppuvuodelle varatut keikat, viimeisen Presidentti Night Clubissa 9. joulukuuta 2011.

Suurlähettiläät vieraili vuonna 2017 Posse-ohjelmassa. Tammikuussa 2018 yhtye ilmoitti paluustaan ja keikkailee satunnaisesti.

Jäsenet
Jussu Pöyhönen – laulu, kitara
Kari Hurri – alttosaksofoni, ohjelmointi
Jay Havanna – kitara, taustalaulu (1993–)
Anssi "Andy" Saarnilehto – basso
Mikko Mäki – rummut
Kaappo Karvala – koskettimet
Pekka Vaaherkumpu – trumpetti, flyygelitorvi 
Petri ”Spete” Viitala – tenorisaksofoni

Keikkakokoonpanossa ovat myös: 

Hanna Silander – taustalaulu
Lotta Svartsjö – taustalaulu
Kimmo Taivalantti – perkussiot

Heidän lisäkseen yhtyeessä ovat soittaneet/esiintyneet:

Hannu Korkeamäki – kitara (1991–1993)
Ona Kamu – taustalaulu
Zoe Burtsow – taustalaulu
Toni Nuotio – taustalaulu

Albumit

Kokoelma-albumit

Palkinnot ja saavutukset

Platinalevyt 
 Kokoelmalevy

Kultalevyt 
 Omituisten otusten kerho
 Lämmittäkää vettä ja tuokaa pyyhkeitä
 No niin
 Pientä puhetta

Palkinto 
 ''Vuoden tulokas -Emma 1992

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suurlähettiläiden viralliset kotisivut
 Suurlähettiläät Ylen Elävässä arkistossa
 Jussu Pöyhösen viralliset kotisivut

Suomalaiset popyhtyeet
Emma-palkinnon saajat
Toffee

Toffee on makeinen, joka valmistetaan sokerista ja voista. Sokerin sijaan voidaan myös käyttää melassia. Toffeeseen voidaan lisätä jauhoja ja erilaisia makuaineita.

Toffeen sukulaismakeisia ovat kinuski, joka valmistetaan sokerista ja maidosta tai kermasta, sekä Yhdysvalloista peräisin oleva fudge, joka valmistetaan sokerista, voista ja maidosta.

Toffeeta valmistetaan nykyään myös kasvisrasvoista, muun muassa kookosrasvasta maitoon liittyvien allergioiden ja muiden oireyhtymien lisääntyessä.

Valmistus 
Toffee valmistetaan kuumentamalla sokerin ja voin seosta kovettumispisteeseen, joka saavutetaan 146–154 °C:ssa. Toffeeseen voidaan lisätä mantelia, rusinaa, vaniljaa, hunajaa tai siirappia. Jäähtyneenä toffeetaikina voidaan leikata sopivan kokoisiksi paloiksi. Valmis toffee on taikinan koostumuksesta riippuen vaihtelevan sitkeää ja väriltään yleensä kellanruskeaa.

Historia 
Toffee on perinteinen makeinen. Englantilaisessa toffeessa on runsaasti voita, ja siihen lisätään usein mantelia.

Fudge on Yhdysvaltalaisen kansanperinteen mukaan keksitty 1800-luvulla. Tarkka alkuperä on tuntematon. Eräs ensimmäisistä dokumentaatioista on yhdysvaltalaisen opiskelijan Emelyn Battersby Hartridgen kirje, jossa hän kertoo koulutoverinsa
serkun valmistaneen toffeeta Baltimoressa vuonna 1886. Hartridge sai fudgen reseptin ja valmisti sitä myytäväksi 14 kilogrammaa vuonna 1888.

Katso myös
 Kinuski, alun perin venäläinen toffeen lähisukulainen

Lähteet

Aiheesta muualla 

Makeiset
Tiina Lillak

Ilse Kristiina ”Tiina” Lillak (s. 15. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt keihäänheittäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Lillak heitti keihäänheiton Suomen ennätyksen 11 kertaa.

Lillak oli 1980-luvun alusta sen puoleenväliin saakka maailman parhaita naiskeihäänheittäjiä. Hänestä alkoi suomalaisen naiskeihäänheiton arvokisamenestys.

29. heinäkuuta 1982 Lillak heitti Helsingissä uuden maailmanennätyksen 72,40. Tuloksen rikkoi kuitenkin saman vuoden syyskuussa kreikkalainen Sofia Sakorafa (74,20). Saman vuoden EM-kisoissa Lillak jäi neljänneksi tuloksella 66,26.

Seuraavana vuonna Lillak oli maailmantilaston ykkönen: hän otti maailmanennätyksen uudelleen haltuunsa heittämällä Tampereella 13. kesäkuuta 1983 tuloksen 74,76. Tämä säilyi Suomen ennätyksenä ja alle 23-vuotiaiden maailmanennätyksenä vuoteen 1999 asti, jolloin keihäsmallia muutettiin. Maailmanennätyksenä se säilyi kesäkuuhun 1985. Helsingin MM-kisoissa vuonna 1983 Lillak heitti kotiyleisön edessä viimeisellä heitollaan voittotuloksen 70,82. Kauden aikana hän ei hävinnyt yhtään kilpailua ja heitti 16 kisassa yli 70 metriä.

Seuraavan vuoden olympialaisissa Los Angelesissa 1984 Lillak saavutti tuloksella 69,00 hopeaa, vaikka takana oli vaikea kausi: ennen elokuun kisoja Lillak oli pystynyt osallistumaan ainoastaan kolmeen kilpailuun (kaikki toukokuussa). Seuraavat arvokisat EM-kisat kesällä 1986 toivat neljännen tilan tuloksella 66,66. Kesän 1987 MM-kisoissa oli tuloksena rikkonaisen kauden jälkeen kuudes tila.

Soulin olympialaisissa 1988 Lillak ei selviytynyt karsinnasta heitettyään tuloksen 60,09, ja seuraavana vuonna 1989 hän heitti ainoastaan viisi kilpailua. Vuonna 1990 Lillak voitti viimeisen suomenmestaruutensa. Kesän EM-kisoissa Splitissä Lillak oli kymmenes.

Tokion MM-kisoissa 1991 toistui Soulin kohtalo: Lillak ei päässyt karsinnasta läpi. Kausi oli muutenkin vaikea, eikä Lillak heittänyt kertaakaan yli 62 metriä. Tiina Lillak lopetti kilpauransa kesällä 1992.

Urheilu-uransa jälkeen Lillak on toiminut yksityisenä elinkeinonharjoittajana (hierojana).

Saavutuksia 

 Olympiahopeaa Los Angelesissa 1984 (tulos 69,00)
 Maailmanmestari Helsingissä 1983 (tulos 70,82)
 Neljäs tila EM-kisoissa Ateenassa 1982 (tulos 66,26) ja Stuttgartissa 1986 (tulos 66,66)
 Kuudes tila MM-kisoissa Roomassa 1987 (tulos 66,82)
 SM-kultaa 1980, 1981, 1983, 1985, 1986, 1987, 1990
 IAAF Grand Prix -finaalin kolmas 1986 (tulos 65,46)
 Valinta vuosisadan suomalaiseksi naisurheilijaksi SUL:n 100-vuotisjuhlien kunniaksi 2006 järjestetyssä internetäänestyksessä.
 Valinta vuoden urheilijaksi 1983

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 YLE Elävä arkisto: Tiina Lillak keihään maailmanmestariksi
 
 Voittoheitto MM-Helsingissä 13.8.1983 (video)
 Lillakin kaikki kilpailut

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sola Gratia

Sola Gratia on vuonna 1990 Vantaalla perustettu jazzahtavaa spirituaalimusiikkia esittävä gospel-yhtye.

Jäsenet 

 Eriikka Hänninen, laulu
 Janet Nordman, huilu, taustalaulu
 James Hirvisaari, kitarat, koskettimet
 Matti Paatelma, koskettimet (1992-1998)
 Timo Räsänen, basso
 O'Paque, rummut
 Markku Hänninen, percussion
 Timo Stjernberg, miksaus

Diskografia 

 Paradigman muutos (1998)

 01. Meri
 02. Musta joki
 03. Muutos
 04. Taivas rakastaa
 05. Te amo Jesús
 06. Uusi käsky
 07. Kosketus
 08. Autiomaa
 09. Punainen taivas
 10. Korppiparvi
 11. Hiekkarannalla
 12. Vapahtajain

 Taivaan valtakuntaan (2004)

 01. Taivaan valtakuntaan
 02. Kuulkaa, tulkaa
 03. Freedom
 04. Jalkakäytävä
 05. Salaisuus
 06. Stop!
 07. Lovely feeling
 08. Meri
 09. Uusi käsky
 10. Oh, how i love you
 11. Lousy day
 12. Taivas

Aiheesta muualla 
 Sola Gratian kotisivut

Suomalaiset kristilliset yhtyeet