joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zorro (vuoden 1957 televisiosarja)

Zorro on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. 78-osaisen sarjan tuotti Walt Disney Productions, jota esitettiin vuosina 1957–1959. Sarjan nimikkosankaria esitti Guy Williams. Sarjan päätyttyä siitä tuotettiin vielä neljä erikoisjaksoa vuosina 1960–1961.

Juoni
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi keskittyi kolmeen tarinaan, joka alkoi Diegon saapuessa Kaliforniaan 1820. Hän ryhtyy puolustamaan kaupunkiaan Zorrona vallanhimoiselta kapteeni Monastariolta. Hänet voitettuaan Zorro saa uuden haasteen selvittäessään pahamaineisen tuomarin Carlos Galindon aikeet vallata koko Kalifornia. Ensimmäisen kauden viimeinen tarina keskittyy salaperäiseen "The Eagle" henkilöön, joka yrittää myös vallata Kalifornia, mutta hänen aikeissa on myydä se Venäjälle suurella rahalla.

Sarjan toinen tuotantokausi siirtää tarinan Pueblo de los Angelesista Montereyhin, jossa Zorro yrittää selvittää roistojen suunnitelmat ryöstää Kaliforniaan saapuvaa rahalastia. Tutkiessaan tarkemmin hän saa selville kiinnostuksen kohteena olevan naisen olleen roistojen pomon tytär Ana Maria Verdugo. Estettyään roistot Zorro kohtaa vanhan ystävänsä Ricardo del Amon, joka on myös kiinnostut Ana Mariasta. Diego on aikeissa luopua sankarin roolista mennäkseen naisen kanssa naimisiin, mutta isänsä puhuu hänet ympäri. Diego jättää hyvästi Ana Marialle ja palaa Pueblo de los Angelesiin, jossa hän jatkaa Zorrona.

Rooleissa

Sarjakuva
Suosion myötä helmikuussa 1958 alettiin julkaisemaan televisiosarjan pohjalta sarjakuvia Walt Disney Presents: Zorro, jonka kuvitti Alex Toth. Sittemmin useat Euroopan maat tekivät sarjan pohjalta Zorro-sarjakuvia, muun muassa Ranskassa julkaistiin 1970- ja 1980-luvulla Jean-Marie Nadaudin käsikirjoittamana ja Robert Rigotin kuvittamana.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset seikkailusarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
1950-luvun televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Simpsonit (32. tuotantokausi)

Simpsonien 32. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa Fox-kanavalla 27. syyskuuta 2020. Suomessa kausi alkaa 7.6.2021. Tuotantokausi sisältää Simpsonien 700. jakson.

Jaksoluettelo 

Simpsonit
Tuotantokaudet
Keskuspuisto (Loimaa)

Loimaan Keskuspuisto on Loimaan keskustassa Väinämöisenkadulla sijaitseva puistoalue. Puiston vieressä sijaitsevat Loimaan keskustan palvelut.

Historia 
Nykyisellä puistoalueella sijaitsi Loimaan kaupunkiseurakunnan vanha kirkko, joka purettiin kun Loimaan Kaupunginkirkko valmistui. 

1990-luvun lopulla puistoon alettiin kiinnittää huomiota; viheralueita kunnostettiin ja puistoon pystytettiin patsaita. 2010-luvun alussa puiston puut kaadettiin tulevan kunnostuksen takia. Samaan aikaan puistoa uusittiin ja uusia istutuksia istutettiin. Vuonna 2017 puistoon tuotiin kuntoiluvälineet, jotka ovat vapaasti kaikkien käytettävissä. Puiston vieressä sijaitsee myös esiintymislava.

Keskuspuiston patsaat ja muistomerkit 

Keskuspuistossa sijaitsee useita patsaita sekä muistomerkkejä, jotka ovat pääosin Alpo Jaakolan tekemiä ja Loimaan kaupungille lahjoittamia.

Puiston tämänhetkiset pysyvästi paikallaan olevat patsaat:

 Loimaan kaupunkiseurakunnan vanhan kirkon muistokivi, Elias Anttila (vuosiluku ei tiedossa)
 Loimaan leipätyttö, Alpo Jaakola (1982), lahjoitettu Loimaan kaupungille
 Ystävyyskunnat, tuntematon tekijä
 Loimaan pesäpalloilulle, tekijä ei tiedossa (1982)
 Itsenäinen Suomi 50 vuotta-juhlakuusi, pystyttänyt Loimaan kaupunki
 Rauhanpaasi, tuntematon tekijä

Katso myös 
 Luettelo Loimaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä.

Tapahtumia 
Vieressä sijaitsevalla torilla järjestetään paljon tapahtumia. Tiistai sekä perjantai ovat jokaviikkoiset toripäivät, jolloin torille kokoontuu myyjiä. Lisäksi muita torilla järjestettäviä tapahtumia ovat keväisin Aprillimarkkinat, kesällä Nuorten kauppiaiden markkinat sekä syksyllä Savipäivämarkkinat.

Lähteet 

Loimaa
Suomen puistot
Cantemus (laulukirja)

Cantemus-laulukirja on Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja.

Cantemus-laulukirja on hyväksytty vuonna 2012. Sen hyväksyi Helsingin piispa Teemu Sippo SCJ ja kirja on julkaistu hiippakuntajuhlassa Lohjalla 11. elokuuta 2012.  Kirja on ensimmäinen suomenkielinen painettu katolinen laulukirja. Sitä ennen käytössä on ollut useita vihkoja ja kirjasia, ja ne muodostavat  perustan Cantemukselle. Niissä olleita lauluja on muokattu ja täydennetty ottamalla aineistoa, virsiä ja hymnejä katolisesta traditiosta ja ekumeenisesta lauluperinteestä sekä uudempaa aineistoa. 

Kirjassa on 314 laulua kahdeksassa osastossa

 I Messun pysyvät osat (laulut 1-27)
 II Kirkkovuoden ajat ja juhlat (28-56
 III Adoraatio ja eukaristia (157-182)
 IV Neitsyt Maria (183-214)
 V Pyhimykset (215-242)
 VI Rukous ja kirkollinen elämä (243-272)
 VII Hautajaiset (273-275
 VIII Kiitos ja ylistys (288-314)
 Liitteet (hakemistoja).

Virsien kirjoittajia, kääntäjiä ja muokkaajia on mm. Adof Carling  (14 virttä), Jaakko Finno (10 virttä), Hemminki Maskulanen  (12 virttä), Outi Kecskeméti (9 virttä), Markku Koponen (11 virttä), Elias Lönnrot (14 virttä), Markus Mäkelä 16 virttä), Anna-Maija Raittila (32 virttä) sekä Tuomas Akvinolainen (11 virttä). Jumalanpalveluselämään ja katoliseen hurskauselämään liittyvät hymnit ovat kirjassa yleensä latinankielisinä ja suomeksi. Kirjassa on lähes 50  yhteistä virttä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan kanssa. Osa niistä on eri käännöksinä ja säkeistömäärältään erilaisina. Niiden lisäksi virsien joukossa on muutama yhteinen virsi Ruotsin kirkon virsikirjan  kanssa sekä uudempaa ekumeenista aineistoa, mm ns.Taizé-yhteisön lauluja.

Lähteet 

Hengelliset laulukokoelmat
Katolinen kirkko
Katolinen kirkko Suomessa
Jan Asselijn

Jan Asselijn (1610 Dieppe – lokakuu 1652 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut maisemamaalari. Hän oli yksi maan tärkeimmistä italialaisen maisemamaalauksen tyylisuuntaan erikoistuneista maalareista. Asselijnin tunnetuin teos ei kuitenkaan ole maisema, vaan Uhattu joutsen (n. 1650), joka on esillä Amsterdamin Rijksmuseumissa kultakauden taiteen tunnetuimmille teoksille varatulla kunniakäytävällä.

Elämä ja ura

Asselijn syntyi Dieppessä Ranskassa, josta hänen perheensä muutti Alankomaihin vuonna 1621. Hän opiskeli maalausta Amsterdamissa sotamaisemiin erikoistuneen Jan Martszen nuoremman (n. 1609 – n. 1647) opastuksella.

Vuonna 1635 Asselijn matkusti Italiaan, jossa hänestä tuli nimillä Schildersbent tai Bentvueghels tunnettuun pohjois-eurooppalaisten maalarien yhdistyksen jäsen. Hän sai lempinimen Krabbetje (suom. pikku rapu) viottuneen kätensä vuoksi. Roomassa Asselijn jäljitteli muiden hollantilaisten, esimerkiksi Jan Bothin (1618/1622 – 1652) töitä ja luonnosteli italialaisia katunäkymiä ja maisemia. Asselijn palasi seitsemän Italiassa vietetyn vuoden jälkeen Lyonin ja Pariisin kautta Amsterdamiin.

Tyyli ja teokset 
Asselijnin varhaiset työt ovat laajoja taistelumaisemia, joissa näkyy selvästi hänen oppimestarinsa Martszenin vaikutus. Italiassa Asselijn maalasi ja piirsi katuelämää, vuoristoja ja raunioita. Hänen kypsän kauden maisemamaalauksensa olivat laajoja panoraamamaisia näkymiä, jotka ajoittuvat varhaisen aamun tai illan kultaiseen hetkeen. Asselijnilta tunnetaan myös roomalaisia maisemia, rakennuksia ja raunioita kuvaavia piirustuksia. Hän piirsi luonnoksia myös useimmista maalauksistaan.

Asselijnin myöhempi maine ei perustu hänen maisemamaalauksiinsa, vaan yhteen hänen harvoista eläimiä kuvaavista töistään. Maalauksessa Uhattu joutsen (n. 1650) lintu puolustaa pesäänsä koiraa vastaan. Maalauksen taustalle kehitettiin myöhemmin tarina, jonka mukaan se symboloi alankomaalaista poliitikkoa Johan de Wittiä suojelemassa valtiota sen vihollisilta.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1610 syntyneet
Vuonna 1652 kuolleet
Alankomaalaiset taidemaalarit
Slovenian kansanterveyslaitos

Slovenian kansanterveyslaitos (, lyhenne NIJZ; , lyhennys NIPH Slovenia) on Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa toimiva valtiollinen kansanterveyden edistämisen hyväksi toimiva laitos.  Laitoksessa työskentelee noin 400 ihmistä. NIJZ:lla on yhdeksän alueellista toimipistettä.

Slovenian kansanterveyskeskus NIJZ pohjaa historiansa vuonna 1923 Ljubljanaan perustettuun Hygieniseen keskuslaitokseen (Central Hygiene Institute). Nykyinen NIJZ perustettiin vuonna 1992.

NIJZ on ollut keskeisessä asemassa Sloveniassa esimerkiksi vuonna 2020 alkaneen Covid-19-pandemian aikana yleisölle annettavien suositusten laatijana.

Katso myös
Italian kansanterveyslaitos (ISS)
Itävallan kansanterveyslaitos (GÖG)
Unkarin kansanterveyskeskus (NNK)
Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Slovenian kansanterveyslaitoksen kotisivut  (nijz.si)
 Koronavirus (SARS-CoV-2) (sis. päiväkohtainen Slovenian Covid-19 tilanne)  (gov.si)
 Dnevno spremljanje okužb s SARS-CoV-2 (COVID-19) (Slovenian Covid-19 kokonaiskuva)  (nijz.si)

Kansanterveyslaitokset
Tutkimuslaitokset
Ljubljanan rakennukset ja rakennelmat
Jelizaveta Dementjeva

Jelizaveta Dementjeva (, s. 5. maaliskuuta 1928 Kostroma) on Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän saavutti kultaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Dementjeva voitti myös maailmanmestaruuden naisten 500 metrin kajakkiyksikössä Prahan MM-kilpailuissa 1958, joissa hän saavutti myös MM-hopeaa naisten 500 metrin kajakkikaksikossa parinaan Antonina Seredina.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset melojat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Sauerland

Sauerland on maaseutumainen, mäkinen alue, joka sijaitsee Nordrhein-Westfalenin kaakkoisosassa. Sauerlandin seutu on varsin metsäistä ja pääosin suhteellisen harvaan asuttua seutua.

Sauerland kuuluu Nordrhein-Westfalenin merkittävimpiin turistiseutuihin ja se soveltuu erityisesti maastopyöräilyyn, vesiurheiluun ja patikointiin. Lisäksi alueelta löytyy yksi Saksan merkittävimmistä talviurheilukeskuksista; Skiliftkarussell Winterberg.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 Sauerland-Bilder, Photo-archive
 History of mining in the Sauerland

Nordrhein-Westfalenin maantiede
Dementjev

Dementjev on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anna Dementjeva (s. 1994), venäläinen telinevoimistelija
 Georgi Dementjev (1898–1969), neuvostoliittolainen lintutieteilijä
 Jelena Dementjeva (s. 1981), venäläinen tennispelaaja ja olympiavoittaja
 Jelizaveta Dementjeva (s. 1928), neuvostoliittolainen ratameloja ja olympiavoittaja
 Jevgeni Dementjev (s. 1983), venäläinen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Karhuvuori (Seinäjoki)

Karhuvuori on Seinäjoella sijaitseva kehittyvä asuinalue, jonka asuinrakentaminen alkoi vuonna 2013. Alueelle on rakennettu luhti-, rivi- ja omakotitaloja. Karhuvuori sijaitsee Tanelinrannan vieressä, jossa on Karhuvuoren lähipalvelut, kuten S-Market, päiväkoti ja alakoulu. Karhuvuori kuuluu Tanelinrannan kaupunginosaan.

Kunnallistekniikan laajennusosa aloitettiin vuonna 2012, jonka toteuttajana toimi Kuljetus Tuomet Oy. Alueen tontit ovat olleet Seinäjoen kalleimpia. Karhuvuoren suosiota selittävät muun muassa läheisyys teollisuusalueen työpaikkoihin sekä Tanelinrannan lähipalveluihin.

Alueella on parannettu esimerkiksi Elisan mobiili- ja kiinteää verkkoa loppuvuodesta 2019.

Karhuvuoren entinen nimi oli Murhavuori, mutta markkinoinnin kannalta nimi ei ollut toivotuin. Muutos toteutettiin 2011–2012.

Lähteet 

Tanelinranta
Ewing (sukunimi)

Ewing on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Arbella Ewing (1894–2008), pitkäikäiseksi elänyt yhdysvaltalainen henkilö
 Dan Ewing (s. 1985), australialainen näyttelijä
 Graviola Ewing (1930–2020), guatemalalainen pikajuoksija
 James Ewing (1866–1943), yhdysvaltalainen onkologi ja patologi
 Larry Ewing, Linux-käyttöjärjestelmän Tux-pingviinimaskotin luoja
 Patrick Ewing (s. 1962), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Sam Ewing (1906–1981), yhdysvaltalainen maahockeypelaaja
 Walter Ewing (1878–1945), kanadalainen kilpa-ampuja

Fiktiossa:

 J. R. Ewing, kuvitteelinen henkilöhahmo televisiosarjassa Dallas
Ilveskoski

Ilveskoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Antti Ilveskoski (1944–2008), arkkitehti, Jaakko Ilveskosken poika
Jaakko Ilveskoski (1912–1984), Tampereen kaupunginarkkitehti 1953–1972, Antti Ilveskosken isä
Pekka Ilveskoski (1931–1987), arkkitehti
Pok Biil

Pok Biil (oik. Surachai Sosom, s. 1994 Thaimaa) on suomenthaimaalainen nak muay- ja ammattipotkunyrkkeilijä. Hän ei pidä enää hallussaan King of Kings (KoK) -ammattipotkunyrkkeilyorganisaation höyhensarjan maailmanmestaruutta. Pok on myös pattayalaisen Max Muay Thai -stadionin entinen mestari sekä thainyrkkeilyn moninkertainen Suomen-mestari. Pok Biil on aikaisemmin tunnettu ottelunimellä Pok Jääskeläinen.

Pok Biil harjoittelee Deo’s Muay Thai -salilla, Helsingin Konalassa. Pokin valmentaja ja salin omistaja on entinen Rajadamnern Stadionin mestari, sekä WMBF Muay Thai- ja WBC Muaythai- liittojen maailmanmestari Deo Phetsangkhat.

Aikaisemmin Pok Harjoitteli Combat Academy of Finlandilla saman valmentajan opeissa.

Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet Suomen parhaaksi thainyrkkeilijäksi vuosina 2014 ja 2020.

Yhdysvaltalainen thainyrkkeilypromoottori Lion Fight tiedotti 9. joulukuuta 2020 allekirjoittaneensa ottelusopimuksen Pokin kanssa vuodelle 2021. Sopimus sisältää 4 ottelua.

Saavutukset 
King of Kings 67 kg mestaruus
King of Kings World GP Champion 2019
Muaythai Lumpinee Gala 3 - Handyman turnauksen voitto
Max Muay Thai Stadionmestaruus 2018
Thai nyrkkeilyn SM-kulta 2018 -67kg
Thai nyrkkeilyn SM-kulta 2017 -67kg
IFMA Amatöörien MM-pronssi 2016 -67kg
Thai nyrkkeilyn SM-kulta 2016 -71kg
Thai nyrkkeilyn SM-kulta 2015 -67kg
Thai nyrkkeilyn SM-kulta 2014 -67kg
Thai nyrkkeilyn SM-hopea 2013 -67kg
Thai nyrkkeilyn PM-hopea 2012 -67kg
IFMA Amatöörien MM-hopea B-class 2012 -63,5kg
Juniorien EM-kulta 2012 -67kg
Juniorien SM-kulta 2011 -67kg
Juniorien SM-pronssi 2010 -67kg

Ottelutilastot

Ammattilaisottelut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pok Biilin KOK-profiili

Suomalaiset potkunyrkkeilijät
Thaimaalaiset potkunyrkkeilijät
Suomalaiset thainyrkkeilijät
Thaimaalaiset thainyrkkeilijät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Emmett Till

Emmett Louis Till (25. heinäkuuta 1941 Chicago, Illinois – 28. elokuuta 1955 Money, Mississippi) oli Yhdysvalloissa 14-vuotiaana lynkattu afroamerikkalainen poika, jonka tuomiotta jätetystä murhasta tuli yksi Pohjois-Amerikan mustan väestönosan kansalaisoikeusliikkeen tärkeimmistä alkusysäyksistä 1950-luvun puolivälissä.

Chicagolaispoika Emmett Till vietti kesälomaansa 1955 sukulaistensa luona Mississippin osavaltion Tallahatchien piirikunnassa. 21-vuotias valkoinen kaupanhoitaja Carolyn Bryant alkoi syyttää poikaa seksuaalisesta ahdistelusta, muun muassa viheltämisestä hänelle flirttailevasti ja käymisestä häneen käsiksi. Muutamaa päivää myöhemmin Bryantin aviomies ja miehen velipuoli kaappasivat pojan ja lynkkasivat hänet. Ruumis löydettiin kolme päivää myöhemmin Tallahatchie-joesta lähes tunnistamattomaksi ruhjottuna. Syyskuussa 1955 valkoihoisista koostunut valamiehistö vapautti lynkkaajat syytteistä. Carolyn Bryant myönsi myöhemmin liioitelleensa tapausta, ja hänen miehensä ja lankonsa tunnustivat rikoksen ja myivät tarinansa Look-aikakauslehdelle.

Emmett Tillin murhaa on käsitelty monessa kulttuuriteoksessa, ja Tillin mukaan on nimetty monia paikkoja. James Baldwin kirjoitti tapauksen pohjalta näytelmän Blues for Mister Charlie, joka sai Euroopan-kantaesityksensä helsinkiläisen Kansanteatteri-Työväenteatterin esityksenä Laulu valkoiselle herralle tammikuussa 1965. Muita tapauksen innoittamia teoksia ovat Toni Morrisonin näytelmä Dreaming Emmett, Bob Dylanin laulu ”The Death of Emmett Till” ja Emmylou Harrisin laulu ”My Name Is Emmett Till”. Runoja aiheesta ovat julkaisseet ainakin Langston Hughes, Gwendolyn Brooks ja Audre Lorde.

Vuonna 2008 tuli Yhdysvalloissa voimaan laki nimeltä Emmett Till Unsolved Civil Rights Crime Act, joka mahdollistaa puutteellisesti selvitettyjen kansalaisoikeusrikosten ottamisen uudelleen tutkittaviksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit
Afroamerikkalaiset
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Knut Anthoni

Knut Gustaf Mauritz Anthoni (8. joulukuuta 1852 Vanaja – 26. lokakuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 

Knut Anthonin vanhemmat olivat nimismies Berndt Robert Anthoni ja Emerentia Gustava Nygren ja puoliso vuodesta 1905 Ida Kantola. Anthoni tuli ylioppilaaksi 1871 ja suoritti oikeustutkinnon 1877, varatuomarin arvon hän sai 1880. Anthoni toimi senaatin kopistina vuodesta 1880, kanslistina vuodesta 1885 ja siviilitoimituskunnan protokollasihteerinä 1889–1890, lääninsihteerinä Hämeenlinnassa 1890–1903 ja leski- ja orpokassan sihteerinä vuodesta 1905. Helsingissä Anthoni toimi myös yksityisenä lakimiehenä. Hänelle myönnettiin laamannin arvonimi. Anthoni edusti Hämeenlinnan kaupunkia porvarissäädyssä  valtiopäivillä 1900.

Lähteet
 

 Suomalaiset juristit
 Suomalaiset asianajajat
 Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Takamoto Katsuta

Takamoto Katsuta (s. 17. maaliskuuta 1993 Nagoya, Japani) on japanilainen ralliautoilija. Katsuta ajaa Toyota Gazoo Racing -tallissa rallin maailmanmestaruussarjassa. Ensikosketuksensa moottoriurheiluun Takamoto sai 12-vuotiaana ajamalla kartingia. Menestyttyään kartingissa keskinkertaisesti hän siirtyi Formula Challenge Japanin pariin vuonna 2010 ja voitti sarjan vuonna 2011.

Katsuta nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille WRC-luokassa Safari-rallissa 2021 sijoittumalla toiseksi.

MM-rallikaudelle 2023 Katsuta liittyy Toyotan päätalliin. Kaudella 2022 hän ajoi Toyotan toisessa tiimissä Toyota Gazoo Racing Next Generation.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Profiili eWRC-sivustolla 

Japanilaiset ralliautoilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Olympiakokoinen uima-allas

Olympiakokoinen uima-allas määrittelee mitat, jotka pitää täyttyä, että altaassa voidaan järjestää kansainvälisiä kilpailuja. Tämän tyyppistä uima-allasta käytetään olympialaisissa, joissa kilpailurata on 50 metrin pituinen, jota kutsutaan yleisesti ”pitkäksi radaksi”, erottaen sen ”lyhyestä radasta”, jota sovelletaan kilpailuihin 25 metrin uima-altaissa. Jos kosketuspaneeleja käytetään kilpailussa, kosketuspaneelien välisen etäisyyden tulee olla joko 25 tai 50 metriä, jotta FINA voi hyväksyä altaan. Tämä tarkoittaa, että olympia-altaat ovat yleensä ylimitoitettuja kilpailussa käytettävien kosketuspaneelien sijoittamiseksi.

Olympiakokoista uima-allas käsitettä käytetään puhekielessä tilavuusyksikkönä, jotta voidaan tehdä likimääräisiä vertailuja vastaavan kokoisiin esineisiin tai tilavuuksiin. Se ei ole erityinen määritelmä, koska olympia-altaan syvyydelle ei ole virallista rajoitusta. Arvon suuruusluokka on 1 megalitra (ML).

Tekniset tiedot 
FINAn määritykset olympiakokoiselle uima-altaalle ovat seuraavat:

Altaassa on oltava kaksi tyhjää aluetta, jotka ovat leveydeltään 2,5 metriä ratojen 1 ja 8 ulkopuolella (käytännössä kaksi tyhjää rataa).  Altaan pituus pitää olla 50 metriä jokaisen radan päässä olevien kosketuslevyjen välillä, jos niitä käytetään.

Historia 
Tämän olympiakokoisen uima-altaan versio oli ensimmäisen kerran käytössä Pekingin kesäolympialaisissa 2008 . Aikaisemmin kesäolympialaisissa käytettiin perinteisempää 8-rataista allasta, jonka syvyys oli noin seitsemän jalkaa  Tässä uudessa olympiakokoisessa uima-altaassa tehtiin 25 maailmanennätystä.

Edut 
Uusi olympiakokoinen uima-allas on suunniteltu tarjoamaan etuja uimareiden auttamiseksi, ensimmäinen on ratojen määrän kasvu. Ratojen määrän lisääminen kahdeksasta kymmeneen antaa uimareille ”puskurikaistan”, joka vaimentaa uimareiden liikkeistä syntyviä aaltoja ja vähentää uimareita kohtaan olevaa vastusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uinti olympialaisissa
Uima-altaat
Herne (mytologia)

Herne ( "Herne Metsästäjä") on englantilaisessa kansanperinteessä aavemainen metsästäjä, jonka kerrotaan kummittelevan öisin Windsorin metsässä. Shakespearen Windsorin iloiset rouvat -näytelmässä Sir Falstaff esiintyy Hernenä. Herne on saattanut olla Windsorin muinainen metsänvartija, mutta on todennäköisempää, että hän on paikallinen muunnos ikivanhasta villin metsästäjän myytistä, joka tunnetaan kaikkialla maailmassa. Myytin yleisimmässä muodossa intohimoinen metsästäjä tekee sopimuksen paholaisen kanssa ja on sen vuoksi tuomittu metsästämään ikuisesti. Hernen on sanottu ratsastavan metsässä öisin, erityisesti myrskyöinä. Hänellä on päässään sarvet, ja hän kalisuttaa kahleita sekä räjäyttelee puita ja karjaa. Herne ilmestyy satunnaisesti kuolevaisille.

Hernen tammi oli Windsorin metsän 700-vuotias puu, joka oli myyttisen metsästäjän suosikkikohde. Se räjäytettiin vuonna 1863, ja nuori kuningatar Victoria lahjoitti tammentaimen, joka on sittemmin korvannut räjäytetyn puun.

Katso myös 
 Cernunnos
 Vihreä mies

Lähteet 

Brittiläinen mytologia
Aggressioteoria

Aggressioteoria on kansainvälistä konfliktia selittämään pyrkivä teoria. Aggressioteoriassa yksilötasoinen selittäminen nojaa ajatukseen, että ihmisellä on synnynnäisiä, saatuja tai opittuja ominaisuuksia ja käyttäytymistaipumuksia, jotka määräävät poliitikantekijöiden tavoitteidenasettelua ja toimintaa. Nämä ominaisuudet ja taipumukset heijastuvat ihmisryhmien, sosiaalisten organisaatioiden ja kansakuntien kansainväliseen asennoitumiseen ja käyttäytymiseen.

Lähteet 

Kansainvälinen politiikka
Politiikan käsitteet
Paistepirkko

Paistepirkko (Platynaspis luteorubra) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen paistepirkko on kooltaan 2,7-3,6 mm. Laji on hyvin karvainen ja sillä on neljä punertavaa/oranssia täplää mustapohjaisissa peitinsiivissä. Täplien koko vaihtelee ja ne voivat myös yhdistyä toisiinsa. Karvoitus on pitkittäissuuntaista. Etuselän etunurkissa aikuisella paistepirkolla on vaaleat alueet ja sen raajat ovat lyhyet ja paksut. Koiraalla pään etuosa on vaalea ja naaraalla tumma. Lajia esiintyy paahteisilla alueilla kuivassa ja lämpimässä aluskasvillisuudessa. Paistepirkko ei siedä kaikkia muurahaisia, mutta se voi elää yhdessä eräiden muurahaislajien kuten pihamauriaisen (Lasius niger), hietaviholaisen (Myrmica rugulosa) ja nummimuurahaisen (Tetramorium caespitum) kanssa. Paistepirkon toukat voivat elää muurahaisten kaivamissa koloissa, mutta ne voivat esiintyä myös kasvien maanpäällisissä osissa.

Paistepirkko on Suomessa vakiintunut, mutta hyvin harvinainen laji. Sitä on tavattu Suomessa vain muutamilla alueilla. Suomessa se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.

Paistepirkot saalistavat ainakin seuraavia kirvoja kuten juurikaskirvoja (Aphis fabae), Aphis craccivora ja Brachycaudus cardui.

Lähteet

Aiheesta muualla 
iNaturalist: Paistepirkko (Platynaspis luteorubra))
Fauna Europaea: Platynaspis luteorubra 
UniProt: Taxonomy -  Platynaspis luteorubra 
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Platynaspis luteorubra 

59.6 Selkärangattomat
Leppäkertut
Ludwig Schweickert

Ludwig Schweickert (26. huhtikuuta 1915 Fürth – 18. elokuuta 1943 Orjol, Neuvostoliitto) oli saksalainen painija 1930-luvun lopulla. Hän saavutti olympiahopeaa Berliinin olympiakisoissa alle 79 kg:n kreikkalais-roomalaisessa sarjassa eli välisarjassa.

Urheilu-ura 
Ludwig Schweickert aloitti painiuransa 1935. Ensimmäisissä EM-kisoissa tuli kaksi tappiota, mutta sen jälkeen tulikin enemmän menestystä. Ennen vuoden 1936 Berliinin olympialaisia hän voitti Berliinissä järjestetyn turnauksen, jossa oli mukana keskisarjan pitkäaikainen hallitsija Ruotsin Ivar Johansson, joka oli siihen menessä voittanut jo olympialkultaa ja useita Euroopan mestaruuksia. Olympiaturnauksessa Schweickert aloitti voitolla edellisten olympailaisten pronssimitalistista Italian Ercole Gallegatista. Sen jälkeen tuli voitot Romaniann Francisc Cocoşista, Itävallan Pontnerista ja Unkarin József Palotásista. Näin Schweickert oli loppuottelussa, jossa vastaan tuli Ruotsin Johansson, jolle hän kärsi pistetappion 1-2. Seuraavana vuonna käydyissä EM-kisoissa Pariisissa tuli jälleen hopeaa Johanssonin ottaessa jälleen voiton loppuottelussa. Vuoden 1938 EM-kisoissa Tallinnassa loppusijoitus oli viides. Ensimmäisessä ottelussa tuli voitto Suomen Arvi Pikkusaaresta ja viimeisessä ottelussa tappio Johanssonille. Vuoden 1939 EM-kisat Oslossa eivät eronneet aiemmista eli ensin voitot Unkarin Gyula Kovácsista ja Latvian Georgs Ozoliņšista ja loppuottelussa tappio Johanssonille.

Schweickert voitti Saksan mestaruuden kuusi kertaa kreikkalais-roomalaisen painssa ja vapaapainissa kahdesti vuosina 1937-1942. Hän kilpaili samaan aikaan toisen kansainvälisesti menestyneen saksalaispainijan eli Werner Seelenbinderin kanssa ja oli mukana samassa Saksan painijoukkueessa maaotteluita käytäessä. Sealenbinder kilpaili ylemmässä sarjassa, mutta natsi-Saksan salainen poliisi Gestapo vangitsi Seelenbinderin vuonna 1942 kommunistisen aatteensa vuoksi.

Schweickert oli liittynyt 1935 Saksan asevoimiin eli Wehrmachtiin. Toisessa maailmansodassa hän taisteli Itärintamalla ja kaatui Kurskin taistelun aikana 11. heinäkuuta 1943 Orjolin lähellä.

Aiheesta muualla 

Saksalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Saksalaiset vapaapainijat
Saksalaiset olympiamitalistit
Saksalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Joosua Rättö

Joosua Rättö (s. 21. tammikuuta 2001 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa Ykköspesis-joukkue Haminan Palloilijoissa lainalla Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkosta.

Ura  
Rättö on Hyvinkään Tahkon oma kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 2. heinäkuuta 2020 kotona Kankaanpään Mailaa vastaan. Rättö toi ensimmäisen juoksunsa Superpesiksessä 4. heinäkuuta 2020 vieraissa Kankaanpään Mailaa vastaan. Hän löi ensimmäisen juoksunsa 7. heinäkuuta 2020 kotona Kouvolan Pallonlyöjiä vastaan.

Saavutukset  
 B-poikien Itä–Länsi-ottelu 2018

Muuta  
Rättö valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulun lukiosta keväällä 2020.

Lähteet  
 

 
Vuonna 2001 syntyneet
Suomalaiset pesäpalloilijat
Elävät henkilöt
Hyvinkään Tahkon pelaajat
Haminan Palloilijoiden pelaajat
Kapteeni Monastario

Kapteeni Enrique Monastario () on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan kapteeni ja Zorron arkkivihollinen. Disneyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1957 televisiosarjassa Zorro. Hän yrittää saavuttaa ylennyksen armeijan kenraaliksi ja saada lisää valtaa Kaliforniassa.

Zorro (1957–1958)
Kapteeni Monastario luotiin Disneyn tuottaman Zorro-sarjaa varten, jossa hän esiintyi vuosien 1957–1958 välisenä aikana. Monastario esiintyi ensimmäisellä tuotantokaudella, jossa hän pyrki saamaan enemmän valtaa Pueblo de Los Angelesissa. Zorron estettyä hänen aikeet toisensa perään Monastario tuli pakkomielteiseksi saada Zorron todellinen henkilöllisyys selville, jotta hän pääsisi eroon sankarista.

Sarjakuvissa
Monastario oli mukana 1970- ja 1980-luvun ranskalaisessa sarjakuvassa, jota käsikirjoitti Jean-Marie Nadaud ja kuvitti Robert Rigot. Tarinat pohjautuivat 1950-luvun Disneyn televisiosarjaan. American Mythology julkaisi tarinat uudelleen 2019 englanniksi käännettynä.

Monastario esiintyi muutaman kerran Topps Comicsin Zorro-sarjakuvassa 1993. Hahmo oli mukana 2013 julkaistussa viisiosaisessa Lady Rawhide -sarjakuvassa. Hän saa peräänsä Zorron lisäksi Lady Rawhide naamiokostajan, kun Monastario ampui hänen veljensä Roman Santiagoa kasvoille, jonka seurauksena Santiagon toinen puoli kasvoista halvaantui ja silmät sokeni täysin, Monastarion luultuaan miestä Zorroksi.

Animaatiossa
Kapteeni Monastario esiintyi 2015 ranskalaisten tuottamassa Zorro: The Chronicles -tietokoneanimaatiossa, jossa hänen sukunimi oli kirjoitettu muotoon Monasterio. Hän on kyyninen, manipuloita ja armoton, joka pitää Montereyn varuskunnan sotilaita rautaisella otteella. Hän on armeijan johtaja ja Reina de Los Angelesin pormestari. Monasterio käyttää asukkaiden pelottelua hyväkseen, jolla hän saa ylläpidettyä järjestystä. Monasterio haluaa tällä tavalla rikastua ja saada lisää valtaa, mutta hänen esteenä on Zorro, joka pilaa suunnitelmat. Hänen haaveissaan on ylentyä kenraaliksi ja Zorron kiinni saaminen edistäisi hänen ylennystä. Hänet syrjäytetään hetkellisesti pois virastaan Isabela Verdugon juonittelun myötä.

Hahmoa näytelleet

Lähteet

Televisiohahmot
Kuvitteelliset upseerit
Kuvitteelliset westernhahmot
Kuvitteelliset miekkailijat
Superroistot
Nora Sayyad

Nora Sayyad on suomalais-palestiinalainen valokuvaaja. Hän on syntynyt Ruotsissa, mutta asuu nykyään Helsingissä.

Ura 
Sayyad kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2010 Juhana Herttuan lukiosta Turusta. Sayyad on opiskellut valokuvausta Novia-ammattikorkeakoulussa Pietarsaaressa ja tekee valokuvataiteen maisteriopintoja vuodesta 2018 alkaen Aalto-yliopistossaHelsingissä. Hänen kuviaan on julkaistu monissa medioissa kuten Hufvudstadsbladetissa, Kamera-lehdessä ja Ruskeat tytöt-verkkomediassa. 

Sayyadin valokuvia on ollut esillä sekä yksityis- että ryhmänäyttelyissä.

Sayyad käsittelee valokuvissaan erityisesti identiteettien, kulttuurien, muuttoliikkeiden ja intersektionaalisuuden teemoja esimerkiksi kuvaamalla musliminaisia.

Sayyadin mentorina on toiminut valokuvaaja Meeri Koutaniemi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nora Sayyadin Instagram-sivu
 https://www.norasayyad.com/

Suomalaiset valokuvaajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Kristillinen lippu

Kristillinen lippu on suunniteltu edustamaan koko kristillisyyttä, mutta sitä nähdään enimmäkseen vain protestanttisissa kirkoissa Pohjois-Amerikassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Lippu koostuu valkoisesta taustasta, jossa on sininen suorakulmio vasemmassa yläkulmassa ja sisällä punainen risti.

Alkuperä 
Idean Kristittyjen omasta lipusta esitti pyhäkoulun johtaja Charles C. Overton 26. syyskuuta 1897 pitämässään esitelmässä Brightonin kappelissa New Yorkissa. Hän joutui odottelemaan myöhässä olevaa puheen pitäjää paikalle, jolloin hän otti Yhdysvaltain lipun käteensä ja kysyi oppilailta, minkälaisen kaikkia kristittyjä edustavan lipun pitäisi olla.

Vuonna 1907 hän suunnitteli tämän lipun yhdessä Ralph Diffendorferin (metodistien nuorten lähetysliike) kanssa.

Vuonna 1942 Yhdysvaltain kirkkoneuvosto hyväksyi sen virallisesti käyttöön.

Symboliikka 
Ristin punainen symboloi verta, jonka Jeesus Kristus vuodatti Golgatalla, sininen symboloi Jeesuksen Kristuksen kuninkaallisena. Valkoinen edustaa Kristuksen puhtautta. Lipun kokoa ei ole virallisesti määritetty.

Käyttö 
Protestanttiset lähetyssaarnaajat levittivät kristillistä lippua Pohjois-Amerikan ulkopuolelle. Nykyään lippua voi nähdä monien protestanttisten kirkkojen sisällä ja ulkopuolella Afrikassa ja Amerikassa. Lippu on melko tuntematon Euroopassa.

Lähteet 
 Coffman, Elesha: Kysy toimittajilta. Kristillinen historia ja elämäkerta www.christianitytoday.com.
 Sidwell, Mark: Kristillinen lippu. Fundamentalismitiedoston tutkimusraportti bju.edu

Kristilliset symbolit
Liput
Tšekin edustajainhuone

Tšekin edustajainhuone () on Tšekin parlamentin alahuone. Se koostuu 200 edustajasta, jotka valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. 

Nykymuodossaan parlamentti perustettiin vuonna 1993 voimaan astuneen perustuslain nojalla. Tuolloin parlamentti oli yksikamarinen, ja senaatti perustettiin kolme vuotta myöhemmin..

Parlamentaarista työtä tehdään 19 valiokunnassa. Suomesta poiketen valiokunnat ovat pääsääntöisesti avoimia yleisölle. Poikkeuksia on kaksi: parlamentin ohjauksesta sekä immuniteetista vastaavat valiokunnat..

Alahuoneen kokoontumispaikka on Thunin palatsi Prahassa.

Viimeisimmät vaalit 
Edustajainhuoneen viimeisimmät vaalit pidettiin lokakuussa 2017. Vaaleissa vaaditaan 5% äänikynnyksen ylitys.. Populistinen ANO 2011 säilytti asemansa suurimpana puolueena ja keräsi 29,7% äänistä.

ANO muodosti aluksi vähemmistöhallituksen, joka kaatui vain kuuden viikon jälkeen. Presidentti Miloš Zeman pyysi kuitenkin eroavaa pääministeriä Andrej Babišia aloittamaan uudet hallitusneuvottelut. ANO ja sosiaalidemokraatit muodostivat uuden hallituksen kommunistipuolueen tuella heinäkuussa 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin politiikka
Parlamentit
Tšekin kielet

Tšekki on melko homogeeninen maa, jossa enemmistö väestöstä on tšekkiläisiä, vaikkakin jopa 26% väestöstä ei halua määritellä itseään mihinkään tiettyyn etniseen ryhmään.

Virallinen kieli 
Tšekin ainoa virallinen kieli on tšekki, jota puhuu peräti 98% koko väestöstä. Lisäksi kieltä puhutaan ympäri Keski-Eurooppaa Tšekin naapurimaissa kuten Itävallassa, Puolassa ja Saksassa.

Tšekin ja slovakin puhujat kykenevät ymmärtämään toisiaan melko hyvin: parhaimmillaan jopa 94-prosenttisesti. Sen sijaan slovakin puhuminen voi tuottaa vaikeuksia tšekkiä hyvin osaavalle..

Vähemmistökielet 
Määrin kieli, joka voidaan määritellä myös tšekin murteeksi, on yleensä pienen (4,9% koko väestöstä) määriväestön ilmoittama äidinkieli.

Slovakilla, puolalla, saksalla, romanilla,  valkovenäjällä ja vietnamilla on virallisen vähemmistökielen asema Tšekissä.

Lähteet 

Tšekin kielet
Fredrik Hellman

Johan Fredrik Hellman (7. joulukuuta 1852 Uusikaupunki – 6. helmikuuta 1925 Naantali) oli suomalainen pappi ja viisinkertainen valtiopäivämies. 

Johan Fredrik Hellmanin vanhemmat olivat merimies Fredrik Hellman ja Ulrika Albertina Henriksson ja puoliso vuodesta 1878 Johanna Katarina Roos (k. 1931). Hellman tuli ylioppilaaksi 1870 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1874. Hän toimi ensin apulaispappina Kauhajoella, v.t. kirkkoherrana Brändössä ja Ulvilassa, kappalaisena Pöytyällä ja Uudessakaarlepyyssä sekä rautatiesaarnaajana ja sitten kirkkoherrana Kesälahdella 1890–1898, Juuassa 1898–1909 ja Naantalissa vuodesta 1909. Hän oli Ylä-Karjalan rovastikunnan lääninrovasti 1904–1911. Rovastin arvon Hellman sai 1896. Hän oli papiston edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.

Lähteet
 

 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet
Yōko Oginome

Yōko Oginome (; s. 10. joulukuuta 1968 Kashiwa, Chiban prefektuuri, Japani) oikealta nimeltään Yōko Tsujino () on japanilainen laulaja. Hän oli 1980-luvun puolivälissä Japanin yksi menestyneimmistä ”teini-artisteista”. Hänen menestynein kappaleensa on ”Dancing Hero (Eat You Up)” vuodelta 1985, joka on cover-kappale Angie Goldin kappaleesta ”Eat You Up”. Hänen muita hitti-kappaleitaan ovat muun muassa ”Wangan Taiyozoku” ja ”Roppongi Junjoha”.

Diskografia

Studioalbumit
 Teens Romance (ティーンズ・ロマンス) (1984)
 Freesia no Ame (フリージアの雨) (1985)
 Kaigara Terrace (貝殻テラス) (1985)
 Raspberry Wind (ラズベリーの風) (1986)
 Non-Stopper: ”The Beat” Special (ノン・ストッパー) (1986)
 Route 246 Connexion (246コネクション) (1987)
 CD-RIDER (1988)
 VERGE OF LOVE (English Version) (1988)
 VERGE OF LOVE (Japanese Version) (1989)
 FAIR TENSION (1989)
 KNOCK ON MY DOOR (1990)
 TRUST Me (1991)
 Ryūkō Kasha (流行歌手) (1992)
 NUDIST (1992)
 SCANDAL (1994)
 Chains (1997)

Japanilaiset laulajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Heidi Piiroinen

Heidi Piiroinen (s. 1978 Tampere) on suomalainen valokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hän työskentelee lehtikuvaajana Helsingin Sanomissa ja hänet on palkittu useasti suomalaisessa Vuoden lehtikuvat -kuvajournalismikilpailussa.

Piiroisen ja toimittaja, kirjailija Kimmo Oksasen teos Ohikuljetut – Erään kerjäläisperheen tarina seuraa 10 vuoden ajan Romanian Transilvaniasta kotoisin olevan romanilaisperheen elämää Suomessa, Romaniassa, Kreikassa, Virossa ja Ranskassa.

Opiskelu 
Piiroinen on opiskellut Turun taideakatemiassa taiteiden kandidaatiksi vuosina 1998-2002. Piiroinen on opiskellut myös Lahden muotoiluinsituutissa vuosina 2002-2004. Vuodesta 2015 alkaen Piiroinen opiskeli vuoden ajan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän dokumentoi jokapäiväistä elämäänsä Kaliforniassa yksityisnäyttelyynsä Left Coast.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2019 
 PHMUSEUM 2019 Mobile Photo Prize winner
 Vuoden kaunein kirja 2018 
 Vuoden lehtikuva vuosina 2009 ja 2013
 Vuoden kansallinen reportaasi 2009

Teokset 

 Black Hole Mama 2016 
 Left Coast 2017 
 The Invisibles- Ohikuljetut – erään kerjäläisperheen tarina (WSOY) 2018 
 Losing Greenland 
 The End of Love 2019
 Muslim Hipsters 2019

Lähteet 

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Terezín

Terezín () on Ústín läänissä sijaitseva kaupunki Tšekissä. Kaupungissa asui vuonna 2020 noin 2 900 asukasta.

Historia 
Terezínin perusti vuonna 1780 aluetta hallinnut Joosef II, joka päätti perustaa alueelle linnoituksen. Kaupungin vanhat linnoitukset ovat yhä olemassa.

1900-luvun puolivälissä Tšekin miehittänyt natsi-Saksa hyödynsi vanhaa linnoitusta perustamalla kaupunkiin Prahan Gestapon vankilan. Vuonna 1941 kaupungista päätettiin tehdä juutalaisghetto. Ghettoon pakkosiirrettiin yhteensä lähes 140 000 juutalaista, joista valtaosa siirrettiin sodan kuluessa keskitysleireille. Saksan hallinta ghetossa päättyi toukokuussa 1945, kun Neuvostoliiton joukot ottivat leirin haltuunsa.

Neuvostoliiton otettua alueen hallintaansa kaupungista tehtiin vankileiri etnisille saksalaisille, joita Tšekin ja Neuvostoliiton viranomaiset vangitsivat sodan jälkeen.

Monipuolisen historiansa vuoksi Terezín on Unescon Maailmanperintöluettelon aielistalla.

Lähteet 

Tšekin kaupungit
Emilia Karilampi

Emilia Karilampi (s. 1999) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Syke-tv-sarjan Meeri Nortamona. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Karilampi teki päähenkilön Rouskun Jessica-tyttären roolissa komediaelokuvassa Varasto 2. Lisäksi Karilampi on näytellyt muun muassa tv-sarjassa Roba.

Rooleja 
 Syke – Meeri Nortamo (2014–2020)
 Roba – teinityttö (2016)
 Varasto 2 – Jessica (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.iltalehti.fi/iltv-lukijan-videot/a/201803300103939

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Iha Just Imus

Iha Just Imus on vuoden 2019 syyskuussa YouTube-palvelussa toimintansa aloittanut oululainen huumorivideokaksikko, jonka ovat perustaneet Konsta Saajanto ja Olli Litmanen. Heidät tunnetaan erityisesti absurdeista tempauksista ja tilannekomiikasta. Heidän YouTube-kanavallaan on yli 70 miljoonaa katselukertaa. Myöhemmin kanavan kolmanneksi jäseneksi liittyi Joonatan Väisänen.

Taustaa 
Iha Just Imusin ovat perustaneet vuonna 1997 syntynyt Konsta Saajanto ja vuonna 1998 syntynyt Olli Litmanen. Iha Just Imusin katsotuin video on Jäin loukkuun makaroneilla täytettyyn laatikkoon, jota on katsottu yli miljoona kertaa. Kanavan suosio kasvoi erityisesti joulukuussa 2019, kun he julkaisivat joka päivä uuden videon, osana Kärsimyskalenteri-sarjaa.

Konsta Saajanto toimii myös käyttäjänimellä HurHur. Saajanto tekee videoita myös omalle YouTube-kanavalleen.

Olli Litmanen tekee videoita omalla nimellään YouTube-kanavalleen.

Vuonna 2021 kanavalle liittyi uusi jäsen Joonatan Väisänen, joka tunnetaan myös rap-artistina nimellä Jokrates. Hän esiintyi ensimmäisen kerran kanavalla videossa Lukitaan Jokrates TULIKUUMAAN pakohuoneeseen. 

YouTube julkaisi listan Suomen suosituimmista videoista vuoden 2021 lopussa, missä 6. sijalla oli Jäin loukkuun MEGAFORCELLA täytettyyn laatikkoon…

2022 kanava poistui YouTubesta sen jälkeen, kun Konsta Saajannon YouTube-kanava hakkeroitiin ja poistettiin. Samoin kävi myös Iha Just Imus-kanavalle. YouTube kuitenkin palautti kanavat muutama päivä tapahtuman jälkeen.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet 

YouTube-kanavat
Huumoriryhmät
Deewana

Deewana (suom. ”Hullu”) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamaelokuva, jonka ohjasi Raj Kanwar. Päärooleja näyttelivät Rishi Kapoor, Divya Bharti ja Shah Rukh Khan. Elokuva oli menestys ja se voitti viisi Filmfare Awards -palkintoa, mukaan lukien parhaan mies- ja naistulokkaan palkinnot Khanille ja Bhartille.

Juoni 
Kaunis Kajal (Divya Bharti) rakastuu rikkaaseen laulajaan Raviin (Rishi Kapoor) ja he menevät naimisiin. Ravin rahanahne setä Dhirendra ja serkku Narendra haluavat hänen omaisuutensa ja yrittävät tappaa Ravin ja Kajalin. Ravi onnistuu tappamaan Narendran juuri ennen putoamistaan omaan kuolemaansa. Leskeksi jäänyt Kajal muuttaa toiseen kaupunkiin anoppinsa Laxmin kanssa. Hän tapaa komean Rajan (Shah Rukh Khan), joka rakastuu häneen. Rajan isä ei hyväksy Kajalia, joten hän katkaisee välinsä tähän ja rukoilee Laxmilta lupaa naida Kajal. Laxmi suostuttelee Kajalia jatkamaan elämäänsä Rajan kanssa ja Kajal suostuu avioliittoon. Raja joutuu onnettomuuteen ja Kajal ymmärtää rakastavansa häntä.

Myöhemmin Raja pelastaa miehen, joka osoittautuu kuolleeksi luulluksi Raviksi. Raja esittelee Ravin järkyttyneelle Kajalille, joka kuitenkin jää Rajan luo. Dhirendra saa tietää Ravin olevan elossa ja kaappaa Kajalin ja Rajan vaatien Ravin omaisuutta. Raja pakenee ja hakkaa Dhirendran Ravin kanssa. He löytävät Kajalin sidottuna ajastettuun pommiin, jonka Ravi onnistuu pysäyttämään. Dhirendra yrittää tappaa Rajan, mutta Ravi uhraa itsensä laukaisemalla pommin, joka tappaa hänet ja setänsä. Ravin uhrauksen ansiosta Kajal ja Raja voivat jatkaa elämäänsä.

Näyttelijät

Soundtrack

Vastaanotto 
Deewana oli vuoden toiseksi menestynein hindielokuva Betan jälkeen.

Palkinnot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1992 intialaiset elokuvat
Intialaiset romanttiset draamaelokuvat
Intialaiset toimintaelokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Emil Triner

Emil Triner (s. 15. maaliskuuta 1961) on tšekkiläinen entinen ralliautoilija. Triner toimi Škoda Motorsportin tehdaskuljettajana Rallin MM-sarjassa vuosina 1993–1999. Hän osallistui urallaan 32 MM-osakilpailuun mutta ylsi pisteille ainoastaan vuoden 1994 Akropolis-rallissa. MM-uransa jälkeen Triner kilpaili Tšekin kansallisessa Sprintrally-sarjassa, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 2000. Triner aloitti ralliuransa Tšekkoslovakian kansallisessa sarjassa takamoottorisella Skoda 120 LS -ralliautolla vuonna 1982. Vuosina 1990 ja 1992 hän ylsi Tšekin ja Slovakian yhdistetyssä rallisarjassa kokonaistuloksissa kolmanneksi voittaen jälkimmäisenä vuotena enintään 1300-kuutiosten luokan. Toistaiseksi viimeisen rallinsta Triner ajoi vuonna 2015.

Škoda Motorsport kilpaili vuosina 1994–1996 MM-sarjan sisällä ajetussa 2-litraisten etuvetoautojen sarjassa, jossa Triner saavutti kaksi luokkavoittoa ja oli kuudesti palkintokorokkeella. Voitot tulivat vuoden 1994 Akropolis-rallista ja vuoden 1996 Uuden Seelannin rallista. Kaudella 1999 Triner ajoi Portugalin, Akropoliksen, Suomen ja Sanremon ralleissa.

Lähteet

Tšekkiläiset ralliautoilijat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Kladruby nad Labem

Kladruby nad Labem on kylä Pardubicen läänissä Tšekissä. Vuonna 2020 kylässä oli noin 638 asukasta. Kylä tunnetaan sen alueella sijaitsevasta, nykyisin Tšekin valtion omistamasta hevostilasta, jolla on kasvatettu vuosisatojen ajan kladrubynhevosia. Vuonna 2019 tila nimettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

Kylän historia 
Kladbury nad Labem asutettiin keskiajalla. Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1295, jolloin sen omisti Kutná Horan sisterssiläinen luostari. Vuodesta 1491 Pernštejnin suku hallitsi kylän aluetta ja piti alueella hevostilan lisäksi metsästyspuistoa peurojen metsästykseen. Vuonna 1560 kylän osti Unkarin ja Böömin kuninkaan Ferdinand I Habsburgin hallinto.

Kladruby nad Labemin hevostila 
Vuonna 1653 keisari Maksimilian II perusti kylän alueelle hevostilan, jonka keisari Rudolf II nimitti 6 maaliskuuta 1579 keisarikunnan hovin viralliseksi siitostilaksi. 1579–1582 tilan päärakennus ja tallit rakennettiin uudestaan. 

1600-luvun alusta lähtien tilalla on kasvatettu kladrubynhevosia, joka on vanhimpia tietoisen jalostustoiminnan seurauksena syntyneitä hevosrotuja. Itse tila on vanhimpia tunnettuja hevostiloja maailmassa. Hevosia kasvatettiin pelkästään Habsburgien keisarillisen hovin käyttöön valjakkohevosiksi ja niitä käytettiin useimmiten virallisissa seremonioissa.
Tilan huippukausi oli 1700- ja 1800-luvuilla. Tilaa laajennettiin ja sen alueen rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen useaan kertaan. Itävalta-Unkarin hovin kaaduttua 1918 tila siirtyi Tšekkoslovakian valtion omistukseen ja hevosten määrä väheni dramaattisesti. 1970-luvulla alueelle perustettiin hevosiin erikoistunut maatalousoppilaitos. Vuonna 2019 tila nimettiin Unescon maailmanperintöluetteloon esimerkkinä kulttuurimaisemasta, joka on syntynyt luonnon ja ihmisen yhteisvaikutuksessa vuosisatojen kuluessa.

Kylä nykyään 
Kladruby nad Labemissa koostuu neljästä pienemmästä kylästä: Kladruby nad Labem, Bílé Vchynice, Kolesa ja Komárov. Alueen asukkaat käyvät töissä pääosin Chlumec nad Cidlinoun ja Přeloučin kaupungeissa sekä Hlavečníkin kunnassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kladbury nad Labemin ratsutilan viralliset sivut. 

Tšekin kunnat
Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Vääksynjoki (Asikkala)

Vääksynjoki on Vesijärven lyhyt laskujoki Asikkalan Vääksyssä. Se virtaa Vesijärven ja Päijänteen välisen kannaksen ja samalla Toisen Salpausselän poikki ja laskee Päijänteeseen. Hieman Vääksynjoen itäpuolelle on rakennettu samat järvet toisiinsa yhdistävä Vääksyn kanava.

Vuosina 1820–1831 Vääksynjokea syvennettiin, jolloin Vesijärven pinta laski 2,4 metriä.

Joen vartta pitkin kulkee puolen kilometrin pituinen Vääksynjoen luontopolku.

Lähteet 

Suomen joet
Asikkalan luonto
Talvisota (kirja)

Talvisota on Antti Tuurin kirjoittama romaani, joka kertoo yhden suomalaisen jalkaväkisotilaan kokemuksista talvisodassa. Talvisota on Antti Tuurin Pohjanmaa-sarjan toinen osa. Kirja ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 Otavan kustantamana. Kirja on käännetty ruotsiksi, tanskaksi, islanniksi, viroksi ja saksaksi.

Talvisota on julkaistu äänikirjana C-kasetilla, CD-levyllä ja eri äänikirjapalveluissa. Äänikirjan lukijana on Taneli Mäkelä.

Vuonna 1989 ilmestynyt Pekka Parikan ohjaama elokuva Talvisota perustuu Talvisota-romaaniin. Antti Tuuri ja Pekka Parikka toimivat elokuvan käsikirjoittajina.

Kirjan juoni 

Kirjan kertojana toimii Martti Hakala. Martti on minäkertoja, joka kertoo tarkkoja muistelmia omista kokemuksistaan talvisodassa. Talvisota-elokuvaan verrattuna kirjassa esiintyy melko vähän nimeltä mainittuja henkilöhahmoja.

Martti Hakalan ja hänen nuoremman veljensä Paavo Hakalan sotatie alkaa 13. lokakuuta 1939, kun miehet lähtevät muiden kauhavalaisten asevelvollisten kanssa ylimääräiseen kertausharjoitukseen. Hakalan veljekset sijoitetaan pohjalaisista koottuun jalkaväkirykmentti 23:een jonka komentajana toimi evestiluutnantti Matti Laurila.

Jalkaväkirykmentti 23 keskitetään junakuljetuksilla ja jalkamarsseilla Karjalan kannakselle. Ennen sodan puhkeamista rykmentti harjoittelee ja osallistuu linnoitustöihin Unnunkosken ja Konnitsan kylissä. Konnitsassa Paavo Hakalan ja paikallisen nuoren naisen välille syntyy romanssi, joka katkeaa naisen perheen lähdettyä evakkoon. Samaan aikaan Paavolla on romanssi myös kotikylässä naapurin tytön kanssa.

Talvisodan puhjettua jalkaväkirykmentti 23 käsketään eturintamaan Terenttilän peltoaukealle itsenäisyyspäivänä 1939. Terenttilässä Martti ja Paavo taistelevat menestyksekkäästi puna-armeijaa vastaan. Martti Hakala kuvaa sodankäyntiä erittäin tarkasti. Paavo Hakala haavoittuu Terenttilässä ja käy kotilomalla. Pian kotilomalta paluun jälkeen Paavo kaatuu vihollisen tykistön suorasta osumasta Martin silmien edessä. Veljen kuolema vaikuttaa Marttiin syvästi, mutta sodan todellisuudessa suremiseen ei ole mahdollisuutta. Martti löytää Paavon tavaroista rakkauskirjeitä joita Paavo on saanut Konnitsan kylässä tapaamaltaan naiselta. Veljensä mainetta suojellakseen Martti polttaa kirjeet.

Jalkaväkirykmentti 23 siirretään Terenttilän aukeilta lepoon tapaninpäivänä. Martti pääsee levon aikana käymään kotona lomalla. Loman jälkeen Martin joukkue on vähän aikaa kunnostamassa Taipaleen rintaman takalinjoja. Tämän jälkeen jalkaväkirykmentti 23 siirretään nopeasti Äyräpään rintamalle. Jalkaväkirykmentti 23 kokee Äyräpäässä erittäin raskaita tappioita ja koko rintama on lähellä romahtamista. Martti ja koko muu rykmentti ovat taistelukyvyn äärirajoilla. Rauhan tulo 13. maaliskuuta 1940 pelastaa Martin ja loput rykmentin vähiin kuluneista miehistä. Kirjan viimeisissä lauseissa Martti kuvaa kokemaansa suurta katkeruutta siitä, kuinka suurista tappioista huolimatta Suomen armeijan oli vetäydyttävä Moskovan rauhan mukaisille rajoille ja luovutettava puolustamansa alueet Neuvostoliitolle.

Lähteet 

Vuoden 1984 kirjat
Romaanit toisesta maailmansodasta
Suomalaiset sotaromaanit
Benešov

Benešov on Tšekin Keski-Böömin läänissä sijaitseva kaupunki. Kaupungin asukasluku oli 16 758 vuonna 2019.

Benešovissa sijaitsee noin 1200-luvulla perustettu Konopištěn linna, joka on nykyään museoitu.

Lähteet 

Tšekin kaupungit