joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Long Now Foundation

Long Now Foundation on vuonna 1996 perustettu säätiö, joka pyrkii edistämään ja ylläpitämään pitkän tähtäimen ajattelua. 

Säätiön projekteja ovat mm.
 Clock of the Long Now eli pitkän nykyhetken kello, jonka on tarkoitus käydä 10 000 vuotta vähimmällä mahdollisella ihmiskäden asioihin puuttumisella. Kellon prototyyppi valmistui vuonna 1999 ja se on esillä Lontoon tiedemuseossa.
 Rosetta-projekti, jonka tarkoituksena on arkistoida ja säilyttää kaikki maailman uhanalaiset kielet. Projektin nimi tulee Rosettan kivestä.
 Long Bets -nettisivu, jossa voi lyödä vetoa tulevaisuuden tapahtumista.
 Diary of the Long Now -onlineversio päiväkirjasta, johon tehdään yksi merkintä kerran vuodessa seuraavan 10 000 vuoden ajan.

Säätiö järjestää myös seminaareja kerran kuukaudessa San Franciscossa.

Aiheesta muualla 
 The Long Now Foundation
 The Rosetta Project
 The Long Bets Foundation
 Diary of the Long Now

Yhdysvaltalaiset säätiöt
Stelarc

Stelarc (s. 19. kesäkuuta 1946), oikealta nimeltään Stelios Arcadiou, on australialainen, alun perin Kyproksella syntynyt keho- ja performanssitaiteilija, jonka teokset käsittelevät yleensä ihmisen ja koneen suhdetta sekä näiden yhdistymistä. Hän on tehnyt esityksiä ympäri maailmaa 1960-luvulta lähtien, käyttäen niissä muun muassa lääketieteellisiä instrumentteja, robotiikkaa, mekaanisia proteeseja ja virtuaalitodellisuutta.

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 

Australialaiset taiteilijat
Australialaiset performanssitaiteilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Tulimyrsky

Tulimyrsky on ilmiö, jossa monet tulipalot laajalla alueella yhdistyvät valtavaksi roihuksi. Näin tapahtuu, koska suuri tulipalo synnyttää pyörteisen nousevan ilmapatsaan ja nouseva ilmapatsas imee ilmaa sisäänsä myrskyn nopeudella.

Tulimyrskyn syntyminen
Kun jokin alue alkaa palaa, sen ympärille syntyy tulen lämmittämä kuuma "ilmakupla" jossa on runsaasti kaasumaisia palamistuotteita ja joka alkaa nousta ylöspäin. Kun ilmakupla nousee, tilalle virtaa ympäristöstä viileämpää ilmaa, joka myös tuo palamiseen tarvittavaa happea. Liekin lämpötila voi nousta jopa 2 000 asteeseen.

Myrskystä lähtee maan pintaa pitkin vaeltamaan nopeita ilmapyörteitä, "tulitornadoita". Tulimyrsky on voimakkain tulirintamassa, joka etenee alkuperäisestä palopaikasta. Voimakas kuumuus kuivattaa ennen tulen saapumista materiaaleja helposti syttyviksi, ja irrottaa materiaaleista palavia kaasuja. Australiassa eukalyptuspuut ja muut puut varastoivat öljyä kuivuuden takia, ja palavat helposti. Myös jotkut muut kasvit erittävät kuumetessaan helposti syttyviä kaasuja.

Tulimyrsky sodankäynnissä

Tulimyrsky on yleensä metsäpalon aiheuttama ilmiö, mutta myös ihminen voi saada tulimyrskyn aikaiseksi esimerkiksi räjähteillä. Hampurin pommitus toisessa maailmansodassa synnytti valtavan tulimyrskyn: tuli levisi nopeasti ja siihen päin puhaltava myrskynomainen tuuli imi ihmisiä palavaan pätsiin, joka muistutti sulatusuunia. Myös Dresdeniä, Tokiota ja Kasselia pommitettiin palopommeilla, ja tulimyrskyt syttyivät, samoin kuin Darmstadtissa ja Stuttgartissa.

Toisessa maailmansodassa talot pommitettiin ensin hajalle, ja sitten pudotettiin palopommeja, joilla paljastunut puutavara syttyi. Tämän jälkeen pommitettiin vielä alueita palomiesten toiminnan estämiseksi. Palopommeissa käytettiin toisen maailmansodan alussa fosforia, myöhemmin napalmia.

Jos suuri vetypommi räjäytetään kaupungin yllä, sen lämpösäteily voi synnyttää tulimyrskyn. Hiroshimassa ja Nagasakissa tulipalot aiheuttivat huomattavia tuhoja.

Luonnonilmiöt
Tuli
Pentti Kaskipuro

Pentti Ensio Kaskipuro (vuoteen 1935 Krut; 10. lokakuuta 1930 Helsinki – 4. syyskuuta 2010 Kauniainen) oli suomalainen taidegraafikko. Hänen kuivaneula- ja akvatintatöidensä aiheet ovat usein peräisin keittiöstä: lanttuja, sipuleita, leipiä, makkaraa. Sommittelu on rauhallisen tasapainoinen, valon käyttö juhlallista. Kohde – rupsahtanut lanttu, poltettu tulitikku – muuttuu arkitodellisuutta suuremmaksi. 

Kaskipuro syntyi työläiskotiin ja vietti useita vuosia sotalapsena Ruotsissa. Siellä hän kiinnostui kuvataiteesta. Häntä ei kuitenkaan hyväksytty Taideteolliseen oppilaitokseen, joten hän alkoi opetella taidegrafiikan tekemistä päivätyön ohella omin päin ja professori Aukusti Tuhkan yksityisoppilaana. Ensimmäisen kerran hänen töitään oli esillä vuonna 1953. Alkuajan töiden aiheet olivat kaupunkinäkymiä ja työläiskuvia. Informalismi alkoi näkyä hänen töissään 1960-luvulla. Hän sai valtion taidekilpailun ensimmäisen palkinnon 1964. Sen jälkeen toimi grafiikan opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1965–1974 ja taiteilijaprofessorina vuosina 1974–1979.

Kaskipuro palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1971. Hänet palkittiin myös ruotsalaisella Prinssi Eugenin mitalilla vuonna 1974. Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija hän oli vuonna 1979. Hän sai ansioituneelle vantaalaiselle taiteilijalle myönnettävän Vantaan kulttuuripalkinnon vuonna 1979 ja professorin arvonimen vuonna 1980. Opettajantyöstään Pentti Kaskipuro sai Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon, perusteluna "olennaisen pelkistävä taide ja omintakeisuuteen rohkaiseva opettajantyö" vuonna 1983.

Monet nykyiset eturivin graafikot kuten Outi Heiskanen ovat Kaskipuron eli Mestari K:n entisiä oppilaita. Hänen töitään on maailman johtavissa grafiikkakokoelmissa ja museoissa, esimerkiksi Dresdenin Kupferstichkabinettissa, New Yorkin MoMassa ja Washingtonin Kongressin kirjastossa.

Kaskipuro kuoli syyskuussa 2010 usean keuhkokuumeen jälkeen Kaunialan Sairaalassa Espoossa. Kaskipurolle myönnettiin 2011 Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäen viimeinen hauta.

Vantaan kaupungintalon siipirakennuksessa Tikkurilassa toimivan Galleria K:n K viittaa graafikko Kaskipuroon. Galleria on Vantaan taidemuseon ja Vantaan taiteilijaseuran ylläpitämä ja esittelee toisinaan Vantaan taidemuseon laajaa Pentti Kaskipuron töiden kokoelmaa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Mallander, J. O.: Pentti Kaskipuron muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. Viitattu 4.11.2019.
 
 

Suomalaiset taidegraafikot
Taiteilijaprofessorit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Vantaan kulttuuripalkinto
Vapaamuurarin hauta (Helsinki)

Vapaamuurarin hauta on Helsingin Kaisaniemen puistossa sijaitseva yksinäinen nimetön hautakivi, joka on peräisin 1700-luvun lopulta. Hauta sijaitsee nykyisen Kaisaniemen urheilukentän koilliskulman tuntumassa Kasvitieteellisen puutarhan ympärysaidan vieressä.

Hautakivessä ei ole vainajan nimeä vaan salaperäinen kirjoitus: "Lika godt / om verlden vet hvem här hvilar / alt nog / Gud käńer hvad Han gjort / och / Uſlingen välſignar / HANS minne". ("Yhdentekevää, tietääkö maailma, kuka tässä lepää. Joka tapauksessa Jumala tuntee hänen tekonsa ja kurja siunaa hänen muistoaan.") Vapaamuurarin hauta on Helsingin vanhin julkinen muistomerkki.

Haudassa lepää majuri Fredrik Granatenhjelm (1708–1784), joka oli toivonut saada tulla haudatuksi juuri tälle paikalle, koska siinä hänen oli tapana levätä päiväkävelyllään silloisessa Edbomin puutarhassa. Granatenhjelmin on oletettu kuuluneen vapaamuurareihin ja osallistuneen järjestön hyväntekeväisyystoimintaan,  mutta mahdollisesti hän ei eläessään kuulunut mihinkään seuraan, vaikka kuoltuaan saikin arvostusta monessa. Valhalla-seuran jäsenet kantoivat hänen arkkunsa hautaan ja olivat olleet aloitteentekijöinä, että kuningas Kustaa III oli Parolan joukkojentarkastuksensa yhteydessä antanut erivapauden haudata Granatenhjelm hautausmaan ulkopuolelle; ja myös Valhalla-seura postuumisti korotti Granatenhjelmin kunniajäsenekseen. Muistomerkin pystytti eversti Lars Jägerhorn af Storby joka oli vapaamuurari, kun toiveet patsaan pystyttämisestä olivat hiipuneet. Hautaa ympäröi takorautainen aita, jossa on vapaamuurarien ja Granatenhjelmin aselajin, tykistön, tunnukset.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaamuurarin hauta Helsingin taidemuseon sivulla

Haudat ja hautamuistomerkit
Kluuvi
Suomen muistomerkit
Vapaamuurarius Suomessa
Matrilineaarisuus

Matrilineaarisia ovat yhteisöt, joissa suku lasketaan äidin, ei isän, mukaan. Kohtulinjainen tarkoittaa, että sukulinja määritellään todellisen äidin suvun mukaan.
Tämä ei ole tavanomaista. Matrilineaarisuuden vastakohta on patrilineaarisuus, jossa suku lasketaan isän mukaan. Suomessa suku lasketaan isän ja äidin mukaan, mutta yleensä etenkin uskonnollisissa yhteisöissä isän suku on etusijalla. Mitokondrion DNA periytyy matrilineaarisesti.  

Monissa vanhoissa kulttuureissa ryhmän jäsenyys periytyy matrilineaarisesti. Tyypillisiä matrilineaarisia kulttuureja ovat monet Amerikan intiaanikansat kuten cherokeet ja navajot. Matrilineaarisia kulttuureja löytyy muinaisesta Egyptistä, Minangkabausta, Länsi-Sumatralta, Intian Keralasta, Karnatakasta, Tamil Nadusta, Meghalayasta ja Naxi kansa Kiinasta. Esimerkiksi muinaisessa Elamin kuningaskunnassa kruununperimys oli matrilineaarinen. Juutalaisuus periytyy matrilineaarisesti ortodoksijuutalaisten keskuudessa, samoin romani-suvut.

Yhdysvalloissa amerikanafrikkalaisten perheyhteisöt ovat useasti äitikeskeisempiä kuin valkoihoisten. Tätä on tutkittu ja sille on annettu useita selityksiä. Yksi vallitsevista selityksistä on, että perinteisessä afrikkalaisessa kulttuurissa matrilineaarisuus on ollut paljon huomattavammassa osassa kuin länsimaisessa kulttuurissa koskaan, ja tämä kulttuuriperimän osa vallitsee yhä tietyssä määrin amerikanafrikkalaisten sosiaalisessa elämässä.

Matrilineaarisuus merkitsee sukulaisuuden laskentatapaa. Se ei viittaa valtasuhteisiin, sillä matrilineaarisessakin yhteisössä miehet ovat usein päättäjien asemassa. Matrilineaarinen käytäntö on yleinen esimerkiksi niiden Afrikan kulttuurien keskuudessa, joiden elinkeinona on maanviljely, kun patrilineaarisuus on ollut hallitsevaa paimentolaisten keskuudessa.

Katso myös 

 Tasa-arvo
Sukulaisuus
 Matriarkaatti
 Patriarkaatti

Lähteet 

Antropologia
Patrilineaarisuus

Isälinjaisuus eli patrilineaarisuus tarkoittaa, että yhteisöissä sukuun kuuluminen ja perimysjärjestys määritellään isän mukaan. Tämä on edelleen monissa maailman kulttuureissa yleistä. Patrilineaarisuuden vastakohta on matrilineaarisuus, jossa suku lasketaan äidin mukaan.

Veroista vapautetut suvut periytyivät 1500-luvulta alkaen isälinjaisesti aina sääty-yhteiskunnan hiipumiseen asti. Suvun symbolinen johtaja oli yleensä vanhimman pojan vanhin poika. Nimitystä "suvun päänainen- tai mies" voidaan käyttää myös ei-aatelisissa suvuissa, esimerkiksi sukuseuran tai -kokouksen myöntämänä. Tuolloin tehtävänä on lähinnä sukukokoontumisen järjestelyvastuu.

Katso myös
 Kruununperimysjärjestys
 Saalilainen laki
 Tasa-arvo
Sukulaisuus
 Matriarkaatti
 Patriarkaatti
Matrilineaarisuus

Lähteet  

Antropologia
Sukututkimus
Beetahajoaminen

Beetahajoaminen on ydinfysiikassa radioaktiivinen hajoaminen, jossa vapautuu beetahiukkanen (elektroni tai positroni). Beetahajoaminen johtuu energian kannalta epäedullisesta neutronien ja protonien lukumäärien suhteesta atomiytimessä. Beetahajoamisessa ydin siirtyy alempaan energiatilaan siten, että ytimen varaus muuttuu, mutta massaluku ei muutu. Tämä voi spontaanisti tapahtua kolmella tavalla: 

 β−-hajoamisessa ytimen neutroni muuttuu protoniksi ja samalla emittoituu elektroni ja antineutriino (). Vastamuodostunut protoni jää ytimeen, kun taas elektroni ja antineutriino sinkoutuvat ulos β– -säteilynä.  β−-hajoamisessa massaluku A ei muutu, mutta järjestysluku Z kasvaa yhdellä: 
 β+-hajoamisessa ytimen protoni muuttuu neutroniksi ja samalla emittoituu positroni (β+ -hiukkanen) ja neutriino (). Tätä hajoamista sanotaan myös positroniemissioksi. β+-hajoamisen yhteydessä esiintyy myös sähkömagneettista annihilaatiosäteilyä: kun positroni ja elektroni yhtyvät, niiden lepomassa muuttuu kahdeksi annihilaatiosäteilyn kvantiksi (fotoniksi), jotka sinkoutuvat vastakkaisiin suuntiin. Annihilaatiosäteily katsotaan yleensä gammasäteilyksi, vaikka se ei olekaan peräisin atomin ytimestä. β+-hajoamisessa massaluku A ei muutu, mutta järjestysluku Z pienenee yhdellä: 
 Elektronisieppaus t. -kaappaus (EC) on β+ -hajoamisen kanssa vaihtoehtoinen prosessi, jossa ytimen protoniluku pienenee (protoni muuttuu neutroniksi) kun ydin sieppaa atomin elektroniverhosta yhden elektronin. Elektronin sieppauksessa syntyy myös neutriinoja. Kun kaapatun elektronin tilalle siirtyy ylemmän kuoren elektroni, atomin elektroniverhosta lähtee karakteristista röntgensäteilyä:

Vuonna 1911 Lise Meitner ja Otto Hahn tekivät kokeen, jossa beetahajoamisessa vapautuneiden elektronien energiaspektri oli jatkuva eikä diskreetti. Tämä oli selkeästi ongelmallista energian säilymislain kannalta. Vuonna 1930 Wolfgang Pauli ehdotti ongelman ratkaisuksi, että kenties olisi olemassa sähköisesti neutraali hiukkanen, jota siihenastiset kokeet eivät kyenneet havaitsemaan. Pauli nimitti tätä spekuloimaansa hiukkasta ”neutroniksi”, mutta hiukkasen nimeksi vakiintui pian Enrico Fermin ehdottama sana neutriino.

Beeta-miinus-hajoamisessa ytimen neutroni muuttuu protoniksi ja samalla vapautuu elektroni ja antineutriino. Beeta-plus-hajoamisessa ytimen protoni puolestaan muuttuu neutroniksi ja samalla vapautuu positroni ja neutriino. Koska neutroni on protonia raskaampi, vapaa neutroni hajoaa protoniksi, mutta vapaa protoni ei voi hajota neutroniksi.

Modernin hiukkasfysiikan kannalta beetahajoamisessa on kyse heikon vuorovaikutuksen välittämästä reaktiosta.

Lähdeluettelo

Katso myös
Beetasäteily

Radioaktiivisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elin Kallio

Elin Oihonna Kallio (o.s. Waenerberg, 23. huhtikuuta 1859 Helsinki – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja jota kunnioitetaan nimillä ”Suomen naisvoimistelun äiti” ja ”Mamma Kallio”. Kallio pyrki ennen kaikkea lisäämään voimistelumahdollisuuksia naisille. 

Kallio kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli Aspin voimistelukurssilla 1875–1876 sekä Tukholman voimistelukeskusopistossa 1879–1881. Hän toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun voimistelunopettajana yli 40 vuotta (1884–1926). Vapaa-aikanaan perusti ensimmäisen suomalaisen naisvoimisteluseuran 1876 ja Suomen Naisten Voimisteluliiton 1896. Hän vaikutti myös siihen että Helsingin yliopistossa alettiin kouluttaa naisia voimistelunopettajiksi.

Kallion syntymän 100-vuotisjuhlavuotena julkaistiin marraskuussa 1959 30 markan arvoinen juhlapostimerkki.

Kallion puoliso oli Aukusti Kallio (1858–1896), joka toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun suomen ja ruotsin kielten opettajana vuodesta 1887.

Lähteet

Suomen koulujen rehtorit‎
Suomalaiset opettajat
Suomalaiset voimistelijat
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Antonio Banderas

Antonio Banderas (, alk. José Antonio Domínguez Bandera, s. 10. elokuuta 1960 Benalmádena, Málagan maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka on saavuttanut mainetta myös Hollywoodissa. Banderas on Penélope Cruzin ohella yksi Espanjan ja koko espanjankielisen maailman tunnetuimpia näyttelijöitä ulkomailla.

Elämä

Nuoruus 
Antonio Banderas syntyi Benalmádenassa andalusialaisperheeseen. Hänen isänsä oli poliisi, ja äitinsä toimi opettajana. Banderasilla on yksi veli, Francisco. Banderasin alkuperäinen haave oli tulla ammattijalkapalloilijaksi, mutta joutui hylkäämään haaveensa vakavan polvivamman takia. Nuorena Banderas opiskeli näyttämötaiteita Málagassa ja aloitti näyttelemisen 19-vuotiaana Madridin pikkuteattereissa.

Ura  
Banderasin elokuvaura lähti nousuun paljolti maanmiehensä ohjaaja Pedro Almodóvarin ansiosta, sillä heidän yhdessä 1980-luvulla tekemänsä elokuvat toivat Banderasin entistä suuremman yleisön tietoisuuteen. Hänen tämän ajan läpimurtoelokuvansa oli vuonna 1989 valmistunut Sido minut! Ota minut!, jonka Almodóvar ohjasi. Elokuva sai pientä suosiota myös Yhdysvalloissa. 

Banderas muutti Yhdysvaltoihin ja sai muutamia pieniä rooleja elokuvista. Vuonna 1992 hän esiintyi elokuvassa Mambo Kings ja seuraavana vuonna Tom Hanksin kanssa elokuvassa Philadelphia. Vuonna 1995 Banderas esiintyi pääroolissa Salma Hayekin kanssa elokuvassa Desperado, ja vuonna 1996 hän oli kertojan roolissa samannimiseen musikaaliin perustuvassa elokuvassa Evita. Jälkimmäisessä elokuvassa Banderas myös lauloi. 

Vuonna 1998 Banderas esitti Zorroa elokuvassa Zorron naamio, jonka päärooleissa esiintyivät lisäksi Catherine Zeta-Jones ja Anthony Hopkins. Vuodesta 2001 vuoteen 2003 Banderas esiintyi elokuvatrilogiassa Spy Kids. Vuonna 2003 hän myös näytteli Desperadon jatko-osassa Once Upon a Time in Mexico ja kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi elokuvassa Zorron legenda. Banderas on lisäksi antanut äänensä Saapasjalkakissalle elokuvassa Shrek 2 (2004), Shrek 3 (2007) ja Shrek ja ikuinen onni (2010).

Yksityiselämä 
Banderasin ensimmäinen, vuonna 1988 solmittu avioliitto Ana Lezan kanssa päättyi vuonna 1996. Hieman eronsa jälkeen Banderas solmi toisen avioliittonsa Hollywood-näyttelijä Melanie Griffithin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen tytär,  Estela "Stella" del Carmen (s. 1996). Hänellä on myös tytärpuoli Dakota Johnson (s. 4. lokakuuta 1989) Melanien aikaisemmasta liitosta.  Banderas ja Griffith erosivat vuonna 2015.
Menestyksensä myötä Banderas on ryhtynyt myös ohjaamaan elokuvia (Crazy in Alabama, 1999) ja lisäksi hän on sijoittanut useisiin kotimaakuntansa Andalusian yrityksiin. Hänellä on Andalusian alueella muun muassa oma ravintolaketjunsa nimeltään Antonio.

Filmografia

Elokuvat

Televisioelokuvat

Lyhytelokuvat

Televisio

Ohjaajana ja tuottajana

Teatteri

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Banderasin fanisivut  

Espanjalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pedri Shemeikka

Pedri (Petri) Iivananpoika Shemeikka (1825 Suistamo – 11. huhtikuuta 1915 Tuupovaara) oli karjalainen runonlaulaja. Shemeikka tunnettiin ennen kaikkea peuravirsien taitajana, ja häntä sanottiin viimeiseksi suureksi runonlaulajaksi. Hän lauloi arkistojen nauhoitteille runoja. Hän syntyi Suistamolla ja asui Tuupovaaran Öllölässä, Pohjois-Karjalassa. 
 
Shemeikalle on omistettu Sortavalassa sijaitseva Alpo Sailon veistos Runonlaulajan patsas. Shemeikan muistomerkki on myös Öllölässä Pörtsämön erämaakalmistossa. Samuli Paulaharju valokuvasi Shemeikkaa Öllölässä.

Pedri Shemeikan päivää vietetään vuosittain 1. heinäkuuta Koskenniskan myllykievarimuseolla.

Lähteet
 
Öllölä Tuupovaaran sivuilla.

Viitteet

Runonlaulajat
Vuonna 1825 syntyneet
Vuonna 1915 kuolleet
Maria Lallukka

Maria Lallukka (s. Jääskeläinen, 8. huhtikuuta 1858 Räisälä – 4. kesäkuuta 1923) oli viipurilainen yrittäjä ja mesenaatti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Jääskeläinen ja Valpuri Suni. Hän harjoitti puolisonsa kauppaneuvos Juho Lallukan kanssa tukkukauppaa. Maria Lallukka oli kauppayritys Häkli, Lallukka ja Kumpp. oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1913–1923. Hän omisti Liimatan kartanon vuodesta 1913 kuolinvuoteensa 1923 saakka. Hän teki lahjoituksia kulttuuritarkoituksiin (muun muassa Viipurin kirjaston hyväksi).

Lähteet

Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Suomalaiset mesenaatit
Amos Anderson

Amos Valentin Anderson (3. syyskuuta 1878 Kemiö – 2. huhtikuuta 1961 Dragsfjärd) oli suomalainen liikemies, lehdenkustantaja, kansanedustaja ja mesenaatti eli taiteen tukija. Hän jätti omaisuutensa Konstsamfundetille, joka ylläpitää Amos Rex -taidemuseota Helsingissä.

Amos Anderson kävi kansakoulua Kemiössä ja jatkoi opintojaan ruotsinkielisessä kauppakoulussa Turussa 1898. Vuosiksi 1900–1902 hän muutti Göttingeniin opiskelemaan kansantaloutta ja vakuutusalaa ja opiskeli myös lyhyen ajan Lontoossa. 1902 Anderson muutti Helsinkiin, missä hän toimi vakuutusalan liikemiehenä, teollisuusyrittäjänä ja ruotsinkielisten talouslehtien (Försäkrings Tidskrift, Dagens Tidning ja Mercator) kustantajana. Suurin lehdistä oli Hufvudstadsbladet, jonka päätoimittajana Anderson myös toimi 1922–1945.

Anderson omisti osuuksia kirjapainoista ja hankki kiinteistöjä Helsingin keskustasta nykyisestä Forumin korttelista ja sen liepeiltä. Hän tuki monia kulttuurin muotoja, kuten Ruotsalaista teatteria, Taidehallia ja Villa Lantea Roomassa. Anderson oli kansanedustaja Ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä 1922–1927 ja presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943. Hän lahjoitti Tamminiemen huvilan presidentin asunnoksi.

Anderson sai vuonna 1945 vuorineuvoksen arvonimen, ja hänet vihittiin filosofian kunniatohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1948.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 
 Steinby, Torsten: Amos Anderson. Föreningen Konstsamfundets publikationsserie II. Esbo 1979.
 Steinby, Torsten: Amos Anderson. Press och kultur. Föreningen Konstsamfundets publikationsserie III. Helsingfors 1982.
 Steinby, Torsten: Elva uppsatser. Föreningen Konstsamfundets publikationsserie XIV. Helsingfors 1993.

Aiheesta muualla 

 Museon kotisivuilla Andersonin elämäntarina 
 Museon yhteystiedot sekä ajankohtaisia näyttelyitä

 

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset lehdenkustantajat
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Suomalaiset mesenaatit
Suomalaiset päätoimittajat
Taiteen keräilijät
Suomalaiset keräilijät
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Jim Carrey

James Eugene ”Jim” Carrey (s. 17. tammikuuta 1962 Newmarket, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten ”kuminaamana”, koomisena kasvonvääntelijänä ja kinesteettisenä monitaiturina elokuvista Nuija ja tosinuija (1994), Ace Ventura – lemmikkidekkari (1994), The Mask – naamio (1994), Ace Ventura – luonto kutsuu (1995), Valehtelija, valehtelija (1997), ja Bruce – taivaanlahja (2003). Näiden lisäksi hän on näyttänyt kykyjään myös vakavammissa elokuvissa kuten Truman Show (1998), Man on the Moon (1999), Tahraton mieli (2004) ja Numero 23 (2007). 

Carrey on voittanut uransa aikana kaksi Golden Globe -palkintoa parhaasta miespääosasta: elokuvista The Truman Show (draama) ja Man on the Moon (komedia/draama). Lisäksi Carrey on ollut ehdolla samassa kategoriassa neljä kertaa (The Mask – naamio, Valehtelija, valehtelija, The Grinch ja Tahraton mieli).

Vuonna 2010 Forbes julkaisi listan ”Hollywood’s Animation A-List”, jossa lueteltiin kymmenen menestyksekkäintä Hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa. Menestys mitattiin elokuvien lipputulojen perusteella, jonka myötä Carrey oli listalla kymmenes.

Vuonna 2020 Carrey valittiin Joe Bidenin rooliin viihdeohjelmaan Saturday Night Live.

Yksityiselämä 
Carreyn sukujuuret ovat äitinsä Kathleenin puolelta irlantilais-skottilaiset ja isänsä Percyn puolelta enimmäkseen kanadanranskalaiset, sekä etäisesti englantilais-saksalais-sveitsiläiset.

Carreyllä on yksi tytär, Jane Erin Carrey (s. 1987), ensimmäisen vaimonsa Melissa Womerin kanssa. Vuonna 2010 Carrey erosi pitkäaikaisesta naisystävästään, näyttelijä Jenny McCarthysta. Vuonna 2010 Carreyn tytär Jane sai pojan, joten Carreystä tuli isoisä. Hän on ilmoittanut lempibändikseen death metal -yhtye Cannibal Corpsen. Jim Carrey on jo kauan ollut kasvissyöjä ja absolutisti. Carreyn tytär Jane esiintyi American Idolin 11. tuotantokaudella ja pääsi läpi koelauluista, mutta putosi ensimmäisellä Hollywood-viikolla.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Golden Globe -palkinnon saajat
Brasilialaisen jujutsun harjoittajat
Vuonna 1962 syntyneet
Kanadanranskalaiset
Kanadanirlantilaiset
Amerikanirlantilaiset
Amerikankanadalaiset
Amerikanskotlantilaiset
Amerikanenglantilaiset
Amerikansaksalaiset
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Daewoo

Daewoo oli eteläkorealainen monialayritys, joka valmisti muun muassa elektroniikkaa, raskaan teollisuuden laitteita, säiliöaluksia, tietoliikennetuotteita ja harjoitti muun muassa rakennustoimintaa kuten teiden, patojen ja pilvenpiirtäjien rakentamista. Daewoo jaettiin Daewoo Electronicsiin, Daewoo Motorsiin, Daewoo Internationaliin, Daewoo Engineering & Constructioniin sekä Daewoo Corporationiin.

Historia
Kim Woo Choong perusti Daewoon maaliskuussa 1967. 1990-luvulla Daewoo panosti voimakkaasti entisten SEV-maiden autoteollisuuden ostoon. Tämä tuotti Daewoolle pääosin pelkkää tappiota, etenkin vuosi 1998 oli tuloksellisesti todella huono. Silloin Daewoo toimi melkein sadassa eri maassa. 1980-1990-luvuilla Daewoo valmisti myös kulutuselektroniikkaa, tietokoneita, telekommunikaatiotuotteita, rakennustarpeita, rakennuksia, laivoja ja musiikki-instrumentteja.

Daewoo ajautui konkurssiin vuonna 1999. Yhtiön perustaja ja johtaja Kim Woo-jung tuomittiin 30. toukokuuta 2006 kymmeneksi vuodeksi vankilaan petoksesta.  30. joulukuuta 2007 presidentti Roh Moo-hyun armahti hänet. (Etelä-Korean presidentit antavat perinteisesti armahduksia uuden vuoden kunniaksi.) Alkuperäinen Daewoo pilkottiin kolmeen osaan, jotka ovat Daewoo International, Daewoo Engineering & Construction, sekä Daewoo Corporation.

Lähteet 

Matkapuhelinvalmistajat
Eteläkorealaiset elektroniikkayhtiöt
Monialayritykset
Kodinkonemerkit
Gynekologia

Gynekologia (kreikan sanoista γυνή gynē ’nainen’, genetiivissä γυναικός gynaikos, ja λόγος logos ’oppi’) eli naistentautioppi on lääketieteen ala, joka käsittää naisen sukuelinten sairaudet, sekä sisältää myös raskausaikaan ja synnytyksiin, vaihdevuosien ongelmiin, ehkäisyyn sekä perhesuunnitteluun liittyviä häiriöitä, sairauksia, ja tutkimusta, samoin kuin eri sairauksien vaativien leikkaushoitojen suunnittelun ja toteutuksen. Gynekologian tutkimusalaan kuuluvat muun muassa emättimen ja kohdunseudun sairaudet sekä synnyttäminen. Alan erikoislääkäriä kutsutaan gynekologiksi. Vastaavaa oppia miehen sukupuolielimistä kutsutaan andrologiaksi.

Gynekologisia sairauksia 

 Sukuelinten syöpä ja syöpää edeltävät sairaudet, mukaan lukien munasarjat, munanjohtimet, kohtu, kohdunkaula, emätin ja vulva     
 Virtsanpidätyskyvyttömyys
 Amenorrea (kuukautisten puuttuminen)
 Dysmenorrea (kivuliaat kuukautiset)
 Menorragia (raskaat kuukautiset)
 Endometrioosi
 Lapsettomuus
 Munasarjojen monirakkulaoireyhtymä
 Lantion elinten prolapsi
 Emättimen infektiot (emätintulehdus), kohdunkaulan ja kohdun tulehdukset 
 Virtsatieinfektio ja lantion tulehdukselliset sairaudet  
 Premenstruaalinen oireyhtymä
 Muut emättimen sairaudet

Katso myös 

 Obstetriikka eli synnytyslääketiede
 Perinatologia eli sikiölääketiede
 Kuukautiskierto
 Andrologia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Terveyskirjasto – Gynekologinen tutkimus
 Väestöliitto – Gynekologinen tutkimus 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Moisio (Lohja)

Moisio on Lohjan 6. kaupunginosa, joka sijaitsee aivan keskustan vieressä. Moision pohjoisessa Anttilan kaupunginosasta erottaa Lohjan satamarata Kurjenkatuun saakka, idässä Gruotilasta Lohjanharju sekä lännessä Pappilasta Pappilan pellot. Etelässä Moisio ulottuu aina Nummentien päähän saakka. Moision pisin katu on Nummentieltä laskeva Moisionkatu.

Asutus koostuu pääosin Moisionpellon 1950-luvun omakotitaloista, Nummentien 1980-luvun kerrostaloista ja myöhemmin rakennetusta rivitaloalueesta. Moisiolla on 2 päiväkotia ja entinen koulu, joka purettiin vuonna 2011.

Moisiolla on hyvät liikuntamahdollisuudet. Moision pohjoispuolella on Moisionlahti, jonka uimarannan vieressä sijaitsee kaksi tenniskenttää ja kaupungin venelaituri. Moisionlahdelta on pääsy Lohjanjärvelle Pappilanselän ja Hiidensalmen kautta. Moisionpolku, pieni kävelytie, joka johtaa museolle, sopii hyvin lenkkeilyyn, polulle on jo vuosia tehty paikallisen rouvan toimesta kynttilävalaistus. Entisen Moision koulun pihalla voi harrastaa jalkapalloa, koripalloa ja talvisin jalkapallokentästä tehdään luistinrata. Myös lumilautailu on mahdollista, koska Moisiolla on mäki joka soveltuu kyseiseen lajiin. Hiihtohissiä mäessä tosin ei ole, mutta siihen rakennetaan vuosittain hyppyri talkoovoimin. Moisiolta näkyy hyvin Tytyrin kaivoksen torni, josta voi katsoa paikallisen ajan.

Lähteet

Lohjan kaupunginosat
Pensas

Pensas on puuvartinen, tyvestä haarova, vähintään puoli metriä korkea kasvi. Tätä pienempi puuvartinen kasvi on varpu. Tyvestä haaroittumaton puuvartinen kasvi on puolestaan puu. Pensaat eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu niiden kasvutapaan. Lajien tarkka luokittelu pensaisiin, varpuihin ja puihin on mahdotonta, koska monet kookkaat varvut (esim. suopursu ja vaivaiskoivu) kasvavat usein yli puolimetrisiksi. Toisaalta on lajeja, jotka ovat luonnossa sopivalla kasvupaikalla pieniä puita, mutta puutarhassa ja ankeissa oloissa pensaita (esimerkiksi monet orapihlajat).

Katso myös 
Luettelo puuvartisista kasveista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Biomi.org: Suomen puut ja pensaat 

Kasviorganologia

Seulonnan keskeiset artikkelit
Västerås

Västerås (suomeksi myös Vesterås tai Vesteroos) on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Västeråsin kunnan keskustaajama. Västerås sijaitsee Keski-Ruotsissa Västmanlandin läänissä, ja se kuuluu Västmanlandin maakuntaan. Se sijaitsee Mälaren-järven pohjoisrannalla, noin 100 kilometriä Tukholmasta länteen. Västerås on myös Västmanlandin läänin pääkaupunki. Vuoden 2010 Västeråsin kaupunkitaajamassa oli 110 877 asukasta.

Västerås on yksi Ruotsin vanhimmista kaupungeista. Viikingit asuttivat Västeråsia jo ennen vuotta 1000. 1000-luvulla Västerås oli Ruotsin toiseksi suurin kaupunki, ja 1100-luvun puolivälissä kaupungin linnasta tuli piispan asuinpaikka. Seuraavilla vuosisadoilla rakennettiin tuomiokirkko ja luostari. Ensimmäinen kaupungin vaakuna on 1200-luvun lopulta. 

Västeråsin linna oli kuninkaallisten asuinpaikkana Kustaa Vaasan ajoilta vuoteen 1638, ja siellä pidettiin Västeråsin valtiopäivät 1527, joissa kirkko määrättiin luopumaan ylimääräisestä omaisuudestaan kruunulle. Myös vuoden 1544 valtiopäivillä tehtiin merkittäviä valtiollisia uudistuksia.

Johannes Rudbeckius rakensi Ruotsin ensimmäisen lukion, Rudbeckianska Gymnasietin, Västeråsiin vuonna 1623.

Västerås on Lahden ystävyyskaupunki.

Väestönkehitys

Kuvia

Media
Sanomalehti Vestmanlands Läns Tidning ilmestyy kuudesti viikossa.

Urheilu
Västeråsista on kotoisin urheiluseura Västerås SK, jolla on toimintaa useassa eri urheilulajissa. Parhaiten se on tunnettu jääpallomenestyksestään, Västerås SK Bandyklubb on voittanut kautta aikojen eniten lajin Ruotsin mestaruuksia. Seuralla on myös jalkapallojaosto Västerås SK Fotboll ja salibandyjaosto Västerås SK Innebandy. Västerås SK:lla oli myös jääkiekkotoimintaa, nykyisin lajissa kaupunkia edustaa VIK Västerås HK.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Västeråsin kunnan kotisivut. 

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uranuksen kuut

Uranuksen kuut ovat planeetta Uranuksen kiertolaisia. Kuita lasketaan olevan 27 kappaletta, joista 21 on varmistettu ja nimetty.

Löytyminen
Kaksi suurinta kuuta, Titanian ja Oberonin, löysi William Herschel 13. maaliskuuta 1787 päivälleen seitsemän vuotta sen jälkeen, kun hän oli tehnyt ensihavaintonsa Uranuksesta. William Lassell löysi Arielin ja Umbrielin vuonna 1851. William Herschelin poika John nimesi vuotta myöhemmin silloin tunnetut neljä kuuta. Seuraavan kuun, Mirandan, löysi Gerard Kuiper vuonna 1948. 

Voyager 2 -avaruusluotaimen ohitus tammikuussa 1986 lisäsi tunnettujen kuiden määrää kymmenellä, ja myöhemmin löydettiin vielä yksi kuu lisää luotaimen vanhoja kuvia tutkimalla.

Maasta käsin planeettaa kiertäviä kappaleita on löydetty sittemmin vielä lisää: kaksi vuonna 1997, kolme vuonna 1999, kolme vuonna 2001 ja kolme vuonna 2003. Uusimmat löytyneet kuut ovat pienikokoisia ja todennäköisesti planeetan kiertoradalleen kaappaamia asteroideja. On hyvin luultavaa, että Uranuksella on vastaavanlaisia satelliitteja yhä löytämättä.

Ominaisuudet
Kuut eroavat toisistaan suuresti. Neljä suurinta kuuta ovat yli tuhannen kilometrin läpimittaisia, kun taas pienimmät kuut ovat noin kymmenen kilometriä halkaisijaltaan. Sisimmät kuut, Cordelia ja Ofelia, kiertävät uloimman Epsilon-renkaan molemmin puolin niin sanottuina paimenkuina. Uloin tunnettu kuu, Ferdinand, puolestaan kiertää retrogradista rataa noin 400 kertaa kauempana etäisyydellä, joka vastaa yli kolmannesta Merkuriuksen ja Auringon välisestä etäisyydestä. Neljää ulointa kuuta lukuun ottamatta kuiden kiertoradat ovat varsin lähellä ympyrää ja sijaitsevat planeetan päiväntasaajan tasolla. Kaikki Uranuksen kuut ovat saaneet nimensä William Shakespearen ja Alexander Popen teoksissa esiintyvien henkilöhahmojen mukaan.

Taulukko 
Uranuksen kuut. Vertailun vuoksi Uranuksen säde on 25 560 km. Uranuksen renkaat ovat 38 000–51 140 km:n päässä planeetan keskipisteestä ja sisin kuu kiertää uloimpien renkaiden välissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uranus
Finncon

Finncon on suurin Suomessa järjestettävä science fiction- ja fantasiatapahtuma eli ”con”. Finncon erottuu useimmista muista maailmalla järjestettävistä coneista siinä, että se on osallistujille täysin ilmainen. Kävijöiden määrä on noussut parhaimmillaan noin 5 000:een päivässä.

Ensimmäinen Finncon vuonna 1986 oli myös Suomen ensimmäinen valtakunnallinen scifi-tapahtuma. Vuodesta 1999 lähtien tapahtuma on ollut melkein jokavuotinen, ja se järjestetään vuorotellen Helsingissä, Turussa, Jyväskylässä (Jyväskylän kesä -tapahtuman osana) ja vuodesta 2008 alkaen myös Tampereella. Tapahtuman toiminnan tueksi perustettiin vuonna 2006 Finncon-yhdistys ry, jonka tarkoituksena on auttaa osaamisen säilymisessä.

Finnconin kävijämäärät ovat vuosien mittaan kasvaneet huomattavasti, erityisesti kun mukaan otettiin anime- ja manga-harrastajien tapahtuma Animeconin nimellä. Finnconin yhteydessä järjestettiin Animecon ensimmäisen kerran vuonna 1999 Turussa. Vuoden 2011 Finncon-Animecon Turussa oli viimeinen kerta, jona Finncon ja Animecon pidettiin yhdessä.

Tapahtuman yhteydessä on 2000-luvulla yleensä järjestetty sitä edeltävät science fiction -tutkijoiden seminaari sekä tiedeaiheinen päivä.

Järjestetyt ja tulevat Finnconit 
Finncon tapahtumat 1986–2016

Lähteet

Viitteet

Kuvia

Aiheesta muualla 

 Finnconin verkkosivut

Science fiction -tapahtumat
Suomen kulttuuritapahtumat
Suomalainen science fiction -fanikunta
Falun

Falun on noin 37 000 asukkaan kaupunki Ruotsissa, Bergslagenin metsäisellä vaara-alueella Tukholman luoteispuolella Falunin kunnassa, jonka koko väkiluku vuonna 2010 oli noin 56 000. Falun on perustettu kuparikaivoksen luo jo 1200-luvun puolivälissä. Varsinaiset kaupunkioikeudet Falun sai 1641. Nykyään se on Taalainmaan läänin pääkaupunki. Falunissa sijaitsee toinen Taalainmaan korkeakoulun kampuksista, joista toinen on Borlängessä.

Stora Kopparbergin kaivosyhtiö (Stora Kopparbergs Bergslags AB, vuodesta 1984 STORA AB) on luultavasti maailman vanhin kaivosyhtiö: se on kaivanut kultaa ja kuparia Falunin liepeiltä vuodesta 1347. Vuonna 1999 STORA yhdistettiin Enso-Gutzeitin kanssa Stora Ensoksi.

Falunin alueella on pitkään tehty punamultamaalia, falunin punaista, joka on vallitseva väri myös Länsi-Suomen maalaistalojen ulkorakennusten seinissä. Väriä saadaan nykyisestä kaivoksesta. Kuuluisa ruotsalainen lenkkimakkara falukorv on peräisin Falunista.

Falunissa on eräs Ruotsin talviurheilun keskuksista. Kaupunki haki vuoden 1988 talviolympialaisten kilpailupaikaksi, mutta hävisi äänestyksessä Kanadan Calgarylle. Falun on Haminan ystävyyskaupunki.

Falunin ja Stora Kopparbergetin kaivosalue on Unescon maailmanperintökohde.

Väestönkehitys

Tunnettuja falunilaisia
 Sture Bergwall, sarjamurhaajana tuomittu, jonka kaikki tuomiot myöhemmin purettiin
 Ferdinand Boberg, arkkitehti
 Joakim Brodén, muusikko
 Patrik Carlgren, jalkapalloilija
 Jonas Fahlenius, Turun piispa vuosina 1734–1746
 Mattias Flink, joukkomurhaaja
 Calle Halfvarsson, hiihtäjä
 Tomas Jonsson, jääkiekkoilija
 Jenny Kallur, juoksija
 Susanna Kallur, juoksija
 Pär Mårts, jääkiekkovalmentaja
 Ernst Rolf, näyttelijä
 Georg Stiernhielm, kielitieteilijä ja runoilija
 Håkan Sundin, jääpalloilija
 Pär Sundström, muusikko
 Petrus Tillaeus, kartografi
 Daniel Tynell, hiihtäjä

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kunnan kotisivut
 Matkailuinfoa
 Falu Kuriren -lehti 
 Falun Folk Music Festival
 Musikkonservatoriet i Falun
 Taalainmaan korkeakoulu

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit

Unescon maailmanperintökohteet Ruotsissa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Päiviö Tommila

Juhani Päiviö Tommila (s. 4. elokuuta 1931 Jyväskylä) on suomalainen historiantutkija, emeritusprofessori, Helsingin yliopiston entinen rehtori ja akateemikko.

Henkilöhistoria ja ura
Tommila väitteli filosofian tohtoriksi 1962 väitöskirjalla La Finlande dans la politique européenne en 1809–1815 (Suomi ja eurooppalainen politiikka 1809–1815). Hän työskenteli Helsingin yliopiston assistenttina 1959–1965 ja dosenttina 1962–1967, Turun yliopiston Suomen historian professorina 1965–1976 sekä Helsingin yliopiston Suomen historian professorina 1976–1994. Tommila teki uraa myös Helsingin yliopiston hallinnossa ja toimi yliopiston rehtorina 1988–1992. Päiviö Tommila on tutkinut Suomen historiaa, etenkin poliittista historiaa 1800-luvulla, kaupunkihistoriaa, lehdistön ja historiankirjoituksen historiaa. Tieteellisten tutkimusten lisäksi hän on julkaissut yleistajuisia tekstejä ja ollut useiden teossarjojen päätoimittaja tai työryhmän jäsen.

Palkinnot ja tunnustukset
Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto, 1990

Teoksia 
 Nurmijärven pitäjän historia I–II (1958–1959)
 La Finlande dans la politique européenne en 1809–1815 (1962)
 Suomen lehdistön levikki ennen vuotta 1860 (1963)
 Jyväskylän kaupungin historia I–II (1970–1972) 
 Keski-Suomen lehdistö I–IV (T. Raition kanssa, 1970–1979) 
 Suomen autonomian synty 1809–1819 (1984) 
 Suomen historiankirjoitus (1989) 
 Research in Finland: a history (2006) 
 Eero Tommila, kemisti (2009) 
 Kummalasta Telkkään – sata vuotta Kustavin kesähistoriaa (2010) 
 Talonpoikia ja opinkäyntiä: Merikarvian Köörtilän Tommilan talon ja suvun tarina (2011)

Toimitettuja teoksia ja teossarjoja 
 Venäläinen sortokausi Suomessa (1960)
Suomen kulttuurihistoria, osat 1–3 (julkaistiin vuosina 1979–1982),
 Suomen kaupunkilaitoksen historia, osat 1–3 (1981–1984), 
 Suomen lehdistön historia, osat 1–10 (1985–1992), 
 Suomen hallitsijat (2000) 
 Suomen tieteen historia, osat 1–4 (2000–2003)

Lähteet

Aiheesta muualla
Päiviö Tommila 375 humanistia -sivusto 9.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Suomalaiset historioitsijat
Akateemikot (Suomi)
Helsingin yliopiston professorit
Helsingin yliopiston rehtorit
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Olavi Granö

Olavi Johannes Granö (27. toukokuuta 1925 Helsinki – 19. huhtikuuta 2013 Turku) oli suomalainen akateemikon arvonimen saanut maantieteilijä. Hän toimi maantieteen professorina ja kanslerina Turun yliopistossa.

Granö väitteli tohtoriksi vuonna 1957. Toimittuaan Helsingin yliopiston maantieteen assistenttina 1948–1951 ja Kauppakorkeakoulun maantieteen assistenttina 1954–1957, Granö nimitettiin Turun yliopiston maantieteen apulaisprofessoriksi 1959 ja professoriksi 1962. Hän hoiti tehtävää vuoteen 1988 saakka. Turun yliopiston kanslerina hän toimi 1984–1994. Akateemikon arvonimi Granölle myönnettiin vuonna 1980.

Granön tutkimusaloja olivat rannikkomaantiede sekä maantieteen historia ja metodologia sekä yleisemmin tieteenhistoria ja tieteen sosiologia. Hän käsitteli tutkimuksissaan Suomen saaristojen ja Pohjanmeren rannikkojen luontoa.

Granö oli muun muassa Suomalainen Tiedeakatemian esimies 1994–1995, Lontoon Royal Geographical Societyn kunniajäsen vuodesta 1980 lähtien, Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1985 lähtien, Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 lähtien. Hän oli kolmen yliopiston kunniatohtori: puolalaisen Toruńin Nicolaus Copernicus -yliopiston, Tarton yliopiston ja Åbo Akademin. Granö valittiin vuonna 1992 myös Turun yliopiston ylioppilaskunnan kunniajäseneksi.

Olavi Granö oli aktiivinen Turun ja Tarton välisessä yhteistyössä. Turun Yliopistosäätiö ylläpitää Tartossa Alvar Aallon suunnittelemassa Villa Tammekannissa Granö-keskusta. Granö nimitettiin vuonna 2006 Viron maantieteen seuran kunniajäseneksi.

Myös Olavi Granön isä J. G. Granö oli maantieteilijä, joka toimi Tarton, Helsingin ja Turun yliopiston maantieteen professorina ja Turun yliopiston rehtorina. Olavi Granö oli J. G. Granön neljästä lapsesta nuorin.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 

Akateemikot (Suomi)
Suomalaiset maantieteilijät
Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan professorit
Turun yliopiston kanslerit
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Suomalaiset professorit
Larvik

Larvik on  rannikkokaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Vestfoldin läänissä. Varsinaisessa Larvikin kaupungissa asuu noin 23 000 asukasta. Koko kunnan pinta-ala on läänin suurin kuntaliitosten seurauksena. Kunta rajoittuu pohjoisessa Lardaliin, idässä Andebuhun ja Sandefjordiin sekä lännessä Porsgrunnin ja Siljanin kuntiin. Larvikin koko suurkunnan alueella asui vuoden 2013 alussa 43 132 asukasta ja alue oli koko Norjan 18. suurin asukasluvulla mitattuna.

Maantiede 
Larvikilla on 123 kilometriä rantaviivaa, jolla on paljon hiekkarantoja. Eräs Norjan parhaimmiksi sanotuista lohijoista, Numedalslågen, laskee Larvikinvuonoon.

Historia 
Norjan ensimmäiseksi kaupungiksi sanotun viikinkiaikaisen kaupungin Kaupangin kaivaukset sijaitsevat viiden kilometrin päässä nykyisen Larvikin keskustasta. Kaupunki oli noin vuosina 780–900 tärkeä viikinkien kauppapaikka.

Larvik sai kaupunkiaseman 1671, jolloin siitä tuli Laurvigenin kreivikunnan pääpaikka. Kaupungin sijainti Numedal-joen suulla nosti puutavarakaupan, merenkulun ja laivanrakennuksen paikkakunnan pääelinkeinoiksi. Alueelta löytyi Norjan ainoa mineraalivesilähde 1880, joka nosti paikan kylpyläkaupunkina Euroopan-laajuiseen maineeseen.

1. tammikuuta 1988 Larvikin, Tjøllingin, Hedrumin, Brunlanesin ja Stavernin kunnat yhdistyivät nykyiseksi suurkunnaksi, jonka nimeksi ja luonnolliseksi keskukseksi tuli Larvik. Kuntaliitos herätti paljon mielipidekeskustelua.

Torpin panttivankikriisi vuonna 1994 käynnistyi Larvikista, kun kaksi ruotsalaista ryösti kunnassa sijaitsevan Østre Halsenin postikonttorin.

Talous 
Larvik on monipuolinen kauppa- ja teollisuuskaupunki ja myös matkailukaupunki. Suurin yritys on Treschow-Fritzøe-konserni. Mineraalivesiyritys Farris perustettiin 1915 ja on edelleen tunnettu tuotemerkki.

Liikenne 
Kunnan läpi kulkee Eurooppatie E-18. Vestfoldin rautatie kulkee Larvikin läpi. Junavuoroja Osloon menee tunnin välein. Kaupungista on lauttayhteyksiä Tanskaan (Hirtshalsiin) Color Linen operoimana.

Kansainvälinen yhteistyö 
Larvik oli Jyväskylän maalaiskunnan ystävyyskunta.

Tunnettuja henkilöitä 
 Thor Heyerdahl
 laivanvarustaja Colin Archer
 animaattori Lasse Gjertsen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Larvikin kunnan kotisivut
Albert de la Chapelle

Albert Fredrik de la Chapelle (11. helmikuuta 1933 Helsinki – 10. joulukuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen syöpätutkija, professori, vapaaherra ja vuodesta 1997 akateemikko.

Ura
De la Chapelle kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1950 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1957 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1962. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai vuonna 1965.

Apulaislääkärinä Helsingin diakonissaopiston sairaalan sisätautiosastolla vuosina 1958–1962, HYKSin röntgenapulaislääkäri 1959–1960. Helsingin yliopiston IV sisätautiklinikan apulaislääkäri 1963–1965. Lääketieteellisen genetiikan dosentti 1965–1974 ja valtion lääketieteellisen toimikunnan vanhempi tutkija 1965–1974, jolloin tutkijana Columbian yliopistossa (New York, Yhdysvallat) vuosina 1966–1968 ja Medical Research Councilissa vuonna 1974 (Lontoo, Britannia).

Tämän jälkeen tohtori de la Chapelle oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen genetiikan professori vuosina 1974–1997 ja HYKS:n konsultoiva ylilääkäri ja ylilääkäri 1977–1997. Hän toimi Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1985–1990 ja 1990–1995. Hän tutkii solu- ja molekyylibiologiaa ja myös lääketieteellistä genetiikkaa. Hän oli tuomassa kromosomianalyysiä Suomeen ja kuvasi ensimmäisenä miehen, jolla oli XX-sukupuolikromosomit. Yhdessä työtovereittensa kanssa hän paikallisti ja kuvasi sairauksia aiheuttavia geenipoikkeamia.  

Vuodesta 1997 hän oli USA:ssa Ohio State Universityn syöpä- ja molekyyligenetiikan professori.

De la Chapelle palkittiin vuonna 1990 Matti Äyräpään palkinnolla ja Anders Jahren palkinnolla 1989. Professori de la Chapelle on Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 1997 hänet kutsuttiin jäseneksi Yhdysvaltain tiedeakatemiaan.

Vuoteen 2015 mennessä de la Chapellella oli noin 600 tieteellistä julkaisua ja 14 lääketieteellistä patenttia.

Albert de la Chapellen ensimmäinen puoliso vuodesta 1961 oli kirjeenvaihtaja Annikki Åström ja toinen puoliso vuodesta 1984 professori Clara D. Bloomfield. Albert de la Chapellen isoisä oli Albert Henrik de la Chapelle.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
Albert de la Chapellen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Syöpäkeksinnöistä

Akateemikot (Suomi)
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset lääkärit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Sharm el-Sheikh

Sharm el-Sheikh  () on kaupunki Egyptissä Siinain niemimaan eteläkärjessä, Punaisenmeren rannikolla. Kaupunki on kasvanut vasta 1900-luvulla matkailukohteena ja sen asukasluku vuonna 2006 oli 38 478.

Maantiede

Sharm el-Sheikh sijaitsee Egyptin Siinailla niemimaan kaakkoisosassa Janub Sina’n kuvernoraatissa. Sen koillispuolella kulkee Akabanlahdelle kulkeva Tiraninsalmi.

Historia
Alueen ilmaston takia nykyisen Sharm el-Sheikhin alueella ei ole historiallisesti juuri ollut vakinaista asutusta. Ennen 1900-lukua paikalla oli vain pieni kalastajakylä. 

Paikan strateginen merkitys kasvoi sittemmin sen sijainnin takia. Sharm el-Sheikh hallitsee Akabanlahdelle johtavaa Tiraninsalmea. Israelin itsenäisyyssodan jälkeen Egypti toi paikalle rannikkotykistöä salmen hallitsemiseksi. Salmi oli retti Israelin Eilatin satamaan. Israel valtasi egyptiläisten asemat Suezin kriisin ytheydessä vuonna 1956 ja sittemmin alueella oli Yk:n joukkoja. Egyptin vetäytyminen YK:n joukkojen toiminnasta, sekä salmen uusi sulkeminen johtivat osaltaan kuuden päivän sotaan vuonna 1967. Israelin lippu laskettiin Sharm el-Sheikhssa huhtikuussa 1982 ja viimeiset israselilaiset joukot poistuviat niemimaalta. Israelin miehitysaikana paikkakunnasta oli alettu rakentaa matkailukohdetta. Tätä työtä jatkettiin Egyptin vallan palatessa alueelle. Nykyisin Sharm el-Sheikhissa sijaitsee lukuisia matkailijoille tarkoitettuja hotelleja, ravintoloita ja yökerhoja. Alueen rannikko on suosittu snorklaus- ja sukelluskohde.

Sharm el-Sheikhissa on sattunut kaksi merkittävää onnettomuutta. Tammikuussa 2004 Flash Airlinesin matkustajakone putosi Punaiseenmereen. Heinäkuussa 2005 autopommit surmasivat yli 80 henkeä.

Väkiluku

Sharm el-Sheikhin asukasluku oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 38 478.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Egyptin kaupungit
Siinai
Yläkartta

Yläkartta ilmoittaa tyypillisesti säätilan korkeammalla ilmakehässä kuin maanpinnan lähellä. Tavallisin yläkartta ilmoittaa sään 500 hPa:n (500 mbar) painepinnalla. Tämän painepinnan korkeus vaihtelee korkea- ja matalapaineiden mukaan. Keskimäärin se on noin 5 500 metriin korkeudessa. Painepinnan korkeuskäyrät ilmoitetaan isohypseinä. Yläkartan ja alemman ilmakehän matalapaine ovat hieman eri paikoissa. Yläkartassa näkyy selvästi maanpinnalle monesti huonoa säätä tuottava ylämatala eli kylmä pisara. Yläkartoissa näkyy myös matalapaineeseen liittyvä aaltohäiriö ja suursäätilan määräävä suihkuvirtaus. Myös eri ilmamassoja voi tunnistaa yläkartoista. 

Yläkartta on piirretty radioluotausten tiedoista: jokaisen luotausaseman kohdalle merkitään, millä korkeudella (metreinä) luotain on saavuttanut kyseisen paineen, ja nämä korkeuslukemat analysoidaan samalla tavalla kuin isobaarit säähavaintoasemien ilmanpainehavainnoista. Yläkartalle piirretään radioluotauksista myös lämpötila, kosteus, tuuli ja joskus tropopaussin korkeus. Näitä suureita voidaan analysoida samalla tavalla kuin painepinnan korkeuttakin.  

Tyypilliset painepinnat, joilta yläkarttoja piirretään, ovat 850, 700, 500 ja 300 hPa. Lisäksi voidaan tehdä kartta tropopaussin korkeudesta ja maksimituulesta suihkuvirtausanalyysiä varten.

Katso myös 
Suihkuvirtaus
Suursäätyyppi
Sääkartta
Ylämatala

Lähteet

 Meteorologia