joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Joseph Whitworth

Sir Joseph Whitworth (21. joulukuuta 1803 – 22. tammikuuta 1887) oli englantilainen insinööri, yrittäjä, keksijä ja filantrooppi. Vuonna 1841 hän esitteli Whitworth-kierteen, joka oli ensimmäinen standardoitu kierrejärjestelmä ja joka yhä kuuluu brittiläisiin standardeihin. Hän kehitti myös Whitworth-kiväärin, joka oli tunnettu tarkkuudestaan. Kuollessaan hän jätti omaisuutensa Manchesterin asukkaille. Näillä rahoilla on perustettu Whitworth-taidegalleria ja rahoitettu sairaalaa. Manchesterin yliopiston Whitworth Hall on nimetty hänen kunniakseen. Hänet aateloitiin 7. lokakuuta 1869.

Whitworthin kehittämä höyläkone oli tärkeä työväline 1800-luvun uusien koneiden, kuten vetureiden ja kutomakoneiden suorien pintojen tekemisessä. Withworthin koneet olivat tarkempia ja yksinkertaisempia käyttää kuin kilpailijansa.

Katso myös
Armstrong Whitworth

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1803 syntyneet
Vuonna 1887 kuolleet
Royal Societyn jäsenet
Brittiläiset keksijät
Vain elämää – kausi 2 jatkuu

Vain elämää – kausi 2 jatkuu on Vain elämää -televisiosarjan toisen tuotantokauden toinen kokoelmalevy, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2013. Kokoelma sisältää Vain elämää -sarjan toisen tuotantokauden loput kappaleet. Kokoelmaa on myyty yli 82 000 kappaletta.

Kappaleet

Kokoelman kappaleet listoilla

Lähteet 

Vuoden 2013 kokoelma-albumit
Suomalaiset popalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Juba I

Juba I (noin vuonna 85 – 46 eaa.) oli vuosina 60–46 eaa. hallinnut Numidian berberiruhtinas, joka hallitsi Rooman klienttinä. Sota Julius Caesaria vastaan johti lopulta Juban itsemurhaan ja hänen kuningaskuntansa liittämiseen Roomaan. Hänen poikansa Juba II oli naimisissa Marcus Antoniuksen ja Kleopatran tyttären Kleopatra Selenen kanssa.

Elämäkerta

Juba seurasi vallassa Numidian itäosassa isäänsä Hiempsalia, jonka tarkkaa valtakautta ei tiedetä, mutta se jatkui ainakin vuoteen 62 eaa. Juba ajautui kahnauksiin Rooman valtakunnan kanssa hänen joukkojensa hyökättyä Lepcis Magnan kaupunkia vastaan Tripolitaniassa. Hänen kuningaskuntansa liittämistä Roomaan ehdotettiin tiettävästi vuonna 50 eaa. Julius Caesarin kansalaissota kuitenkin mutkisti asioita. Rooman African provinssia hallitsi Julius Caesaria vastaan sotinut Pompeius, joka sai tukea Jubalta ja Numidian länsiosaa hallinneelta Masinissa II:lta. Caesar hyökkäsi alueelle vuonna 46 eaa. ja onnistui hajauttamaan numidialaiset joukot järjestämällä Mauretanian kuningas Bokkus II:n ja tämän roomalaisen palkkasoturijoukon johtaja Publius Sittiuksen hyökkäyksen samaan aikaan. Caesar voitti sodan Africassa ja Juba teki itsemurhan. Hänen kuningaskunnastaan muodostettiin Africa Novan provinssi.

Lähteet 

Numidian kuninkaalliset
Berberit
Mauretania
Itsemurhan tehneet
80-luvulla eaa. syntyneet
Vuonna 46 eaa. kuolleet
Heli Ojanperä

Heli Annikki Ojanperä (22. heinäkuuta 1921 Tampere – 1994) oli suomalainen taidemaalari ja kirjailija.

Ojanperä kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1936–1938 ja Vapaan Taidekoulun 1943.

Ojanperä osallistui Nuorten näyttelyyn 1945, Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1946 ja 1947 sekä Turun taiteilijain näyttelyihin Göteborgissa 1946 ja Tukholmassa 1949.

Kirjallista tuotantoa 
 Hajonnut maailma : romaani. Tammi 1954
 Ukonilma : novelleja. Tajo, Turku 1963

Palkinnot 
 III palkinto Turun kaupungin seinämaalauskilpailussa 1961

Lähteet 
 Kirjailijatietokanta, archive
 Kuvataiteilijamatrikkeli

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Kansan mies (televisiosarja)

Kansan mies on Ylen Kotikatsomon 12-osainen poliittinen draamasarja, jonka esittäminen alkoi 24. marraskuuta 2013 Yle TV1:llä.

Ohjelmaa kuvattiin Kerkkoon kylässä Porvoossa kesällä 2012. Lisäksi kohtauksia on kuvattu myös Helsingissä, Espoossa, Kirkkonummella ja Vihdissä.

Kansan miehen käsikirjoittajat Kirsti Manninen ja Antti Pesonen saivat tammikuussa 2014 vuoden käsikirjoittajan Kultaisen Venlan. Sarjan ohjaaja Veikko Aaltonen oli ehdolla vuoden ohjaajan palkinnon ja sarja itse parhaan draamaohjelman palkinnon saajaksi. Helsingin Sanomissa sarja sai murska-arvion.

Juoni 

Kuvitteellisen Sinipuna-puolueen eurokansanedustaja Aki Honkalan (Kristo Salminen) elämä muuttuu vaali-illan aikana, kun häntä ei enää valita kolmannelle kaudelle Euroopan parlamenttiin europarlamenttivaaleissa 2014. Edellisten vaalien äänikuninkaan suosio romahtaa ja edustajaksi nousee hänen puoluetoverinsa Jatta Lindfors (Malla Malmivaara). Suosion romahduksen taustalla näyttää olevan oman puolueen sisäinen taktikointi, mikä hiertää Honkalan ja puoluejohtaja Mikko Vuorisen (Carl-Kristian Rundman) välejä. Aki Honkalan tueksi ja neuvonantajaksi jää nuoruudenystävä ja puoluetoimistolla työskennellyt Ilkka Sahavuo (Ville Myllyrinne), jolla on kuitenkin omat ongelmansa muun muassa alkoholin kanssa.

Honkaloiden tilannetta mutkistavat perheen äidin Elina Honkalan (Niina Nurminen) irtisanoutuminen työstään ennen vaaleja ja Brysselissä solmittu suuri talokauppa. Taloudellisen tilanteen heiketessä koko perheen on sopeuduttava uudenlaiseen elämään. Perhe muuttaa Aki Honkalan vanhempien Jouko (Uula Laakso) ja Aila Honkalan (Eeva-Maija Haukinen) luokse maalle. Honkaloiden elämää horjuttavat entisestään tytär Essi Honkalan (Milla-Mari Pylkkänen) yllätysraskaus, Elinan suhde esimieheensä Tuomas Lagerqvistiin (Kari Heiskanen) ja Ailan sairastuminen aivoverenvuotoon.

Rooleissa

Päärooleissa

Sivurooleissa

Jaksot 
Tyrmäys
Kuollut mies kummittelee
Jumalan selän taakse
Äkkiä on ilta
Irtiotto
Väliaikaista
Orpoja piruja
Brysselin paperit
Kaikki hajoaa käsiin
Vallan kahva
Niskasta kiinni
Taistelijan paluu

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien Leena Virtanen kirjoitti seuranneensa 12-osaista sarjaa neljänteen jaksoon saakka pääsemättä perille, mikä sitä vie eteenpäin: ”Poliittista draamaa ei synny pelkästään siitä, että päähenkilö on poliitikko.” Avausjakso on Virtasesta täynnä epäuskottavuuksia ja pikatahtista hahmojen esittelyä, josta edes päähenkilö Aki Honkala ei nouse esiin: ”Hän ei puhu eikä tee juuri mitään, minkä perusteella syntyisi halu tietää hänestä lisää. Varsinaisista sivuhenkilöistä puhumattakaan. Kukaan ei erotu.” Virtasen mielestä Kansan mies oli todiste suomalaisen tv-draaman silloisesta alennustilasta, ja hän otsikoi arvostelunsa sanoilla ”Kansa on ansainnut parempaa”.

Lähteet 
 Ohjelma Yle Areenassa 
 Ylen ohjelmaopas

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kotikatsomo: Kansan mies -sarjan esittely ja kommentointi

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Vilhelm IV

Vilhelm IV (22. huhtikuuta 1852 – 25. helmikuuta 1912) oli Luxemburgin suurherttuakunnan suurherttua. Hän käytti myös jonkin aikaa Nassaun herttuan arvonimeä, vaikka Preussi oli vallannut sen aiemmin. Hänen isänsä oli Aadolf, Luxemburgin suurherttua ja Nassaun viimeinen varsinainen herttua. 

Vilhelm oli protestantti, mutta avioitui katolisen kanssa, koska oli sitä mieltä, että katolisessa maassa pitäisi olla katolinen hallitsija. Kaikki myöhemmät Luxemburgin suurherttuat ovatkin olleet katolisia.

Vilhelm nousi valtaan isänsä kuoltua 17. marraskuuta 1905. Hän hallitsi kuolemaansa saakka, ja seuraajakseen hän nimitti vanhimman tyttärensä Marie-Adélaïden. Lähin miesperillinen olisi ollut Vilhelmin serkku.

Lähteet 

Herttuat
Hallitsijat
Luxemburgilaiset henkilöt
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Valtiontalo

Valtiontalo, entinen Jyväskylän suojeluskuntatalo eli Suoja, on vuonna 1929 valmistunut Alvar Aallon Suojeluskunnalle suunnittelema rakennus Jyväskylässä. Rakennus on suojeltu ja remontoitu. Se oli pitkään huonossa kunnossa ja käyttökiellossa. 

Aalto suunnitteli rakennuksen Suojeluskunnalle. Se valmistui 1929 Kilpisenkadulle Kirkkopuiston viereen, ja se vihittiin käyttöön 1930. Se edustaa tyylillisesti Aallon klassismin viime vaihetta ripauksella modernismia, jota se enteilee. Talo on tiilirunkoinen ja rapattu. Ylhäällä katonrajassa on koristefriisi, vaaleansininen kanneluurifriisi eli vyöhykemäinen uurrekoriste.

Käyttö 
Suojeluskunnan tilojen lisäksi talossa oli paljon muita tiloja, katutasossa elokuvateatteri Kino ja kauppahalli, toisessa kerroksessa Jyväskylän pitäjän Säästöpankki sekä ravintola ja juhlasali. Suojeluskunnan toimintoja palvelivat yläkerroksen voimistelusali, sauna ja ampumarata sekä majoitushuoneet. Lisäksi talossa oli asuntoja.

Kun rakennus siirtyi valtion omistukseen 1934 postitoimitaloksi, sen nimeksi tuli Valtiontalo. Pitkään Valtiontalossa toimi ravintola ja tanssisali, jossa esiintyi aikoinaan monia kuuluisuuksia. Vuonna 1966–1967 muutostöissä kauppahallin, keittiön ja elokuvateatterin kokonaisuudesta tehtiin postitoimisto, ravintolasalista toimistotiloja ja juhlasalista postinkantajien työtila. Sittemmin siinä oli toimistotiloja ja useita vuosia myös kaupungin Taidemuseo.

Rakennus siirtyi 1995 valtiolta Jyväskylän kaupungin omistukseen. Vuokralaisten vuokrasuhteet päättyivät vuoden 2009 lopussa, kun rakennusvalvontaviranomaisen myöntämä käyttölupa päättyi eikä uutta haettu huonon kunnon vuoksi. Syynä olivat myös suunniteltu myynti, josta tehtiin esisopimus 2007.

Myynti 
SRV Oy osti 2011 tehdyllä kaupalla Valtiontalon ja viereisen tontin hintaan 207 000 euroa. Valituksen tekijän Ahti Vielman mukaan se oli liian halpa. Korkein hallinto-oikeus päätti, että kauppahinta oli liian pieni.

Jyväskylän kaupunki myi joulukuussa 2015 Valtiontalon ja viereisen vapaan tontin paikallisille sijoittajille ja  perustettavalle jyväskyläläiselle kiinteistöyhtiölle, jonka taustalla ovat Järvi-Suomen Asunnot ja Royal House Oy. Hinta oli tällä kertaa 700 000 euroa. Seurakunnalle tarjottiin mahdollisuutta tulla osakkaaksi ja sille valmistuikin tiloja uuteen Reimari-taloon Valtiontalon viereen.

Valtiontalon remontti valmistui vuonna 2020.

Lähteet 

Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Suojeluskuntatalot
Suomen suojellut rakennukset

Aiheesta muualla 
 Keith Nyborgin valokuva valtiontalosta 1950. Viitattu 4.4.2015.
 Kaunis saavutus. Keski-Suomen Suoja Oy:n upea talo Jyväskylässä valmistunut, Hakkapeliitta, 25.01.1930, nro 4, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gregor Deschwanden

Gregor Deschwanden (s. 27. helmikuuta 1991) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Horwia.

Mäkihypyn maailmancupissa Deschwanden kilpaili ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa joulukuussa 2012 oltuaan 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa seitsemänneksi Nižni Tagilin kilpailuissa joulukuussa 2015 ja 2017.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Deschwanden sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi, normaalimäen kilpailussa 41:nneksi ja suurmäen kilpailussa 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäessä 14:s ja normaalimäessä 25:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 14:nneksi, suurmäessä 17:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli normaalimäessä 33:s, suurmäessä  35:s ja joukkuekilpailussa kymmenes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 36:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 20:s, normaalimäessä 24.s ja joukkuemäessä seitsemäs.  Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 17:nneksi ja suurmäessä 22:nneksi.

Deschwanden on sijoittunut lentomäen MM-kilpailuissa 23:nneksi Harrachovissa 2014, 30:nneksi Kulmissa 2016 ja 34:nneksi Oberstdorfissa 2018 sekä joukkuekilpailussa kuudenneksi 2018.

Lähteet 

Sveitsiläiset mäkihyppääjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Elävän kuvan museo

Elävän kuvan museo on Helsingissä sijaitseva Kansallisen audiovisuaalisen instituutin museo, joka keskittyy ensisijaisesti Suomen elokuvakulttuuriin.

Museon yli 10 000 esineen kokoelma kuvaa työtä elokuva-alan eri alueilla. Pääosa kokoelmasta sijoittuu ajallisesti 1930-luvulta nykyhetkeen. Kokoelmaan kuuluu elokuvauksessa, laboroinnissa ja elokuvan esityksessä käytettyjä laitteita, tarpeistoa, pukuja ja paperitavaraa, kuten pääsylippuja ja elokuvajulisteita. Museo kerää myös elokuvaa edeltäneen ajan kuvanesitysperinteeseen kuuluvaa aineistoa, kuten taikalyhtyjä. Kokoelmia kartutetaan lahjoituksilla ja jossain määrin myös ostoin.

Museo sijaitsi Helsingissä Kalasataman taiteilijatalossa, Verkkosaarenkadun kulmassa osoitteessa Vanha talvitie 9, noin 400 m Kalasataman metroasemalta pohjoiseen. Elävän kuvan museo sulki näyttelytilansa Kalasatamassa 4.6.2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elävän kuvan museo, kavi.fi 
 Elävän kuvan museo, https://www.facebook.com/elavankuvanmuseo/
 Elävän kuvan museo, Uudenmaan museo-opas 
 Elävän kuvan museo, Vanhat ketut

Helsingin museot
Elokuva
Ovidiu Hațegan

Ovidiu Alin Hațegan (s. 17. heinäkuuta 1980 Arad, Romania) on romanialainen jalkapalloerotuomari. Hän toiminut kansainvälisensä erotuomarina vuodesta 2008 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ovidiu Hațeganin esittely World Referee -sivustolla 

Romanialaiset jalkapallotuomarit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
UK garage

UK garage on elektronisen musiikin tyylilaji, joka syntyi Englannissa 1990-luvulla.  UK garage tunnetaan suuresta basson määrästä ja tummasävyisyydestään. Myöhemmin UK garagesta syntyi uusia musiikkityylejä, kuten dubstep, bassline ja grime. UK garagea tekeviä artisteja ovat esimerkiksi Mixmag, Heartless Crew ja Grant Nelson.

Musiikkityylit
Elektronisen musiikin alalajit
1990-luvun musiikki
MFBC Leipzig

MFBC Leipzig on vuonna 1996 perustettu saksalainen salibandyn erikoisseura Leipzigista. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 maan korkeimmalla sarjatasolla Unihockey-Bundesligassa. Miesten edustusjoukkueseen kuului kaudella 2013–2014 kolme suomalaista pelaajaa: Atte Ronkanen, Henrik Koivistoinen ja Toni Lehtinen.

Miehet

Miesten edustusjoukkue kaudella 2013–2014

Aiheesta muualla
 Seuran kotisivu 

Saksalaiset salibandyseurat
Leipzigin urheilu
Svetozar Pribićević

Svetozar Pribićević (26. lokakuuta 1875 Karlovac, Kroatia, Itävalta-Unkari – 15. syyskuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia) oli jugoslavialainen poliitikko, taustaltaan Kroatian serbi.

Pribićević oli ennen ensimmäistä maailmansotaa Itävalta-Unkarin serbiväestön poliittinen johtaja, Jugoslaviassa hän johti vuodesta 1924 perustamaansa Itsenäistä demokraattista puoluetta. Hän kannatti alkujaan Jugoslavian muodostamista keskusjohtoiseksi maaksi eikä eri kansallisuuksien liittovaltioksi. Toimiessaan Jugoslavian sisäministerinä hän muun muassa vangitutti Kroatian talonpoikaispuolueen johtajan Stjepan Radićin, joka vastusti yhtenäisvaltiota. Vuonna 1927 Pribićević kuitenkin kääntyi aiempien kantojensa vastaisesti federalismin kannalle. Hän ja Kroatian talonpoikaispuolueen uusi johtaja Vladko Maček pyysivät 5. tammikuuta 1929 kuningas Aleksanteri I:ä muuttamaan Jugoslavian liittovaltioksi. Seuraavana päivänä kuningas perustikin sitä vastoin diktatorisen hallinnon. Pribićević oli vangittuna vuoteen 1931, jolloin hän pääsi lähtemään maasta. Hän asui loppuikänsä maanpaossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jugoslavialaiset poliitikot
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Vale-Dmitri II

Vale-Dmitri II (k. 21. joulukuuta 1610 Kaluga) oli huijari, joka teeskenteli olevansa Venäjän tsaari Iivana Julman poika, prinssi Dmitri Ivanovitš. Hän väitti samalla olevansa myös ensimmäinen vale-Dmitri, joka mukamas oli pelastunut 17. toukokuuta 1606. Toisen vale-Dmitrin oikeaa nimeä ja alkuperää ei tunneta, vaikkakin siitä on olemassa useampi versio. Jo ensimmäisen vale-Dmitrin valtakaudella kyseinen huijari väitti olevansa tämän setä, jota ei koskaan ollut olemassa. Vaikka toinen vale-Dmitri hallitsikin suurta osaa Venäjästä, häntä ei pidetä hallitsijana venäläisessä historiankirjoituksessa toisin kuin ensimmäistä vale-Dmitriä.

Vale-Dmitri II surmattiin valtataistelun yhteydessä. Hänen jälkeensä ilmaantui vielä kolmas vale-Dmitri.

Venäjän tsaarit
Huijarikruununtavoittelijat
Venäläiset henkirikosten uhrit
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1610 kuolleet
J. O. Tallqvist

Jarl Olof ”Olle” Henrik Tallqvist (17. tammikuuta 1910 Helsinki – 1. maaliskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen kulttuuritoimittaja.

Elämäkerta 
Tallqvist valmistui ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1927. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuushistoriaa ja estetiikkaa Gunnar Castrénin ja Yrjö Hirnin johdolla valmistuen filosofian kandidaatiksi 1934 ja maisteriksi 1936. Tallqvist työskenteli toimittajana Svenska Pressenissä 1934–1944 ja sen seuraajassa Nya Pressenissä 1945–1952. Hän toimi 1952–1964 ruotsalaisen kansanpuolueen lehdistösihteerinä ja 1964–1975 Hufvudstadsbladetin kulttuuritoimittajana ja esimiehenä eläkkeelle jääntiinsä saakka. Eläkkeellä ollessaan hän avusti HBL:ia ja Helsingin Sanomia. Hän myös käänsi kirjallisuutta suomesta ruotsiksi ja toimitti matrikkeleita, hakuteoksia ja aikakauslehtikatalogeja.

Tallqvist oli Suomen ruotsalaisen kirjailijaliiton puheenjohtaja 1952–1961 ja hallituksen puheenjohtaja 1961–1976 sekä valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 1974–1976 ja puheenjohtaja 1977–1979.

Arkkitehti ja emeritusprofessori Tore Tallqvist on J. O. Tallqvistin poika.

Toimitustöitä 
 Visor i fält. Redaktion J. O. Tallqvist och Nils W. Lindholm. Propaganda-aseveljet r.y., Helsingfors 1943, 3. uppl. 1944.
 Finland för Norden: Uttalanden om vårt nordiska samarbete. Redaktör J. O. Tallqvist. Söderström, Helsingfors 1944. Suomeksi nimellä Suomi kuuluu Pohjolaan: Lausuntoja pohjoismaisesta yhteistyöstämme. Suomen Kirja, Helsinki 1944.
 Press och publicister i svenska Finland. Utg. av Finlands svenska publicistförbund; matrikelkommitté Henrik von Bonsdorff, Gunnar Strandell och J. O. Tallqvist. Helsingfors 1951.
 Karl Alfred Ludvig och Edla Vilhelmina Tallqvist efterkommande: Släktmatrikel 1975. Helsingfors 1975.
 Tillägnas Hannes Tallqvist på hans 100-årsdag 4.8.1985. Sammanst. av Carita Ström och J. O. Tallqvist. N. Costiander, Åbo 1985.

Käännöksiä 
 Viborgs återerövring: Reportage i ord och bild från Karelska näsets befrielse. Översättning från finskan av J. O. Tallqvist. Söderström & C:o, Helsingfors 1942. (Alkuteos: Viipuria kohti: TK-miesten kuvauksia, piirroksia ja valokuvia Kannaksen vapautussodasta.)
 Puntila, L. A.: Finlands politiska historia 1809–1966. Övers. från 5. finskspråkiga, rev. och utvidgade uppl. av J. O. Tallqvist. Schildt, Helsingfors 1972. (Alkuteos Suomen poliittinen historia 1809–1966.)
 Klinge, Matti: Blick på Finlands historia. Övers. till svenska av Marita och J. O. Tallqvist. Otava 1977, 5. omarb. uppl. 1983.
 Meri, Veijo: Han som blev Aleksis Kivi. Till svenska av Marita och J. O. Tallqvist. Söderström, Helsingfors 1979. (Alkuteos: Aleksis Stenvallin elämä.)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Nykarlebyvyer: J. O. Tallqvist.
 Kirjasampo.fi: J. O. Tallqvist.

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Poliisit – kotihälytys

Poliisit – kotihälytys on Jim-kanavalla esitettävä suomalainen tositelevisiosarja. Sen ensimmäinen jakso näytettiin 13. marraskuuta 2013. Sarja käsittää sellaisia Poliisit-sarjan poliiseille vastaan tulleita asiakaskohtaamisia, joita ei voida näyttää Poliisit-sarjassa. Sarjassa nähtävät tapahtumat perustuvat oikeisiin tehtäviin, joita kyseisellä partiolla on ollut vuoron aikana. Tapahtumat kuvataan jälkikäteen. Sarja poikkeaa Poliiseista myös niin, että kaikki kohtaukset ovat lavastettuja.

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Poliisit

1. tuotantokausi 

 Vantaa: (jakso 1)
 Jarkko Turunen, "Jakke"
 Petri Kajanne, "Pete"
 poliisikoira Severi

 Pori: (jakso 2)
 Janne Ojaniemi
 Taina Kolkkala

 Oulu: (jakso 3)
 Janne Lammela
 Tommi Heikkilä

2. tuotantokausi 

 Oulu: (jaksot 1, 5, 8)
 Janne Lammela
 Tommi Heikkilä

 Lahti: (jaksot 2, 4, 7)
 Pia Katajala
 Mika Erka

 Vantaa: (jaksot 3, 6, 9)
 Jarkko Turunen, "Jakke"
 Petri Kajanne, "Pete"
 poliisikoira Severi

3. tuotantokausi 
 Vantaa:
 Partio 1: (jaksot 1, 4, 6, 11)
 Jan-Erik Lindh, "Janne"
 Mikko Majanen

 Partio 2: (jaksot 9, 12, 16)
 Jarkko Turunen, "Jakke"
 Petri Kajanne, "Pete"
 poliisikoira Severi

 Pori: (jaksot 2, 8, 15)
 Hanna Pekkarinen
 Mikko Viljaranta 

 Lahti: (jaksot 3, 7, 13)
 Pia Katajala
 Mika Erka

 Oulu (jaksot 5, 10, 14)
 Janne Lammela 
 Tommi Heikkilä

4. tuotantokausi 
 Oulu: (jaksot 1, 8)
 Partio 1:
 Janne Lammela
 Tommi Heikkilä

 Partio 2: (jaksot 3, 11, 15) 
 Raimo Huhtanen, "Rampe"
 Tomi Kokko, "Tomppa"
 poliisikoira

 Pori: (jaksot 2, 6, 9, 13)   
 Hanna Pekkarinen
 Mikko Viljaranta

 Vantaa: 
 Partio 1: (jaksot 4, 12)  
 Jarkko Turunen, "Jakke"
 Petri Kajanne, "Pete"
 poliisikoira Severi

 Partio 2: (jakso 5) 
 Jan-Erik Lindh, "Janne"
 Mikko Majanen

 Lahti: (jaksot 7, 10, 14) 
 Pia Katajala
 Mika Erka

Katso myös 
 Poliisit
 Poliisikokelaat

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
Christoffer Edlund

Christoffer Edlund (s. 3. helmikuuta 1987) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Villa Lindköpingiä

Edlund nousi kasvattajaseurassaan Vetlanda BK:ssa edustusmiehistöön 16-vuotiaana kaudella 2003-2004. Parhaaseen menestykseen Edlund oli vaikuttamassa syksyllä 2008 Vetlandaa joukkueen selvittyä Champions cupissa pronssiotteluun ja Edlundin tehdessä rangaistuslaukauskilpailussa Vetlandan voittomaalin Dynamo Kazania vastaan. Hän oli viimeisenä Vetlanda-kautenaan 2008-2009 ottamassa Magnus Muhrénin kanssa jaetun maalikuninkuuden. Seuraavana syksynä hän siirtyi Sandvikeniin.

Pelit uudessa seurassa lähtivät hyvin käyntiin. Hän teki heti ensimmäisenä syksynä uuden Ruotsin ylimmän sarjan yhden pelin maaliennätyksen eli 12 maalia Sandvikenin voittaessa Katrineholmin lukemin 22-2. Edlund oli Ruotsin jääpallomestaruuden voittaneessa Sandvikenin joukkueessa kausilla 2010-2011 ja 2011-2012. Molemmilla näillä kausilla hän voitti maalintekijäkuninkuuden ja pistekuninkuuden. Nilsson on pelannut neljät MM-kisat ja saavuttanut niissä kaksi maailmanmestaruutta (2009 ja 2010). Vuoden 2011 MM-kisoissa Edlund oli kisojen maalikuningas 16 maalilla. Näiden kisojen jälkeen hän oli loukkaantunut eikä osallistunut kaksiin seuraaviin MM-kisoihin. ,  Edlund palasi maajoukkueeseen syksyllä 2013.

Saavutukset
Maajoukkueessa
 Kaksi MM-kultaa: 2009 ja 2010
 MM-hopea: 2014
 MM-pronssi: 2011

Seurajoukkueissa
 Ruotsin mestari: 2011, 2012, 2021
 Ruotsin mestaruushopeamitalisti: 2013

Henkilökohtaisesti
 Elitserienin maalikuningas: 2009 (44 maalia - yhdessä Magnus Muhrénin kanssa), 2010 (91 maalia) ja 2011 (77 maalia),
 Elitserienin pistekuningas: 2010 (108 pistettä) ja 2011 (88 pistettä),
 MM-kisojen maalikuningas: 2011 (16 maalia)

Lähteet 
International Bandy Database
Bandy i Fokus

Viitteet

Ruotsalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolttakönkään hotelli

Petsamon Kolttakönkäällä (Boris Gleb) sijaitsi vuosina 1921–1944 kolme eri hotellirakennusta, jotka kaikki tuhoutuivat joko tulipalossa tai sotatoimien yhteydessä.

Ensimmäinen hotelli oli puurakenteinen, ja se otettiin hotellikäyttöön vuonna 1921. Rakennuksen olivat alun perin rakentaneet 1800-luvun lopulla venäläiset Petsamon luostarin munkit, mutta se otettiin Suomen valtion hallintaan Petsamon siirryttyä Suomelle. Hotellia tai matkailumajaa hoiti vuosina 1921-1924 Suomen Matkailijayhdistyksen vuokralaisena liikemies ja kirjailija Eero Lampio. Matkailijayhdistys alkoi itse hoitaa matkailumajaa vuodesta 1924 alkaen. Alkuperäistä pientä matkailumajaa laajennettiin 1934 kaksikerroksisella puisella hotellisiivellä ja Paatsjoen rantatörmällä sijainneella ravintolalla. Tämä laajennettu hotellirakennus tuhoutui kuitenkin hotellin keittiöstä alkaneessa tulipalossa 24. kesäkuuta 1937. Palossa kuoli yksi englantilainen matkailija ja useat matkailijat saivat ruhje- ja palovammoja. Palaneessa rakennuksessa oli 18 matkailijahuonetta, joissa oli tilaa kaikkiaan 60-70 matkailijalle. 

Toinen hotelli oli funkkistyylinen nelikerroksinen kivirakennus, ja se otettiin käyttöön 6. huhtikuuta 1939. Tämä rakennus tuhoutui talvisodan aikana tammikuussa vuonna 1940, kun norjalaiset polttivat sen neuvostojoukkojen lähestyessä Kolttaköngästä.

Kolmannen hotellirakennuksen rakennutti Saksan ilmavoimat, ja se valmistui vuoden 1943 alussa. Hotelli oli vuokrattuna Saksan armeijan käyttöön. Se tuhoutui Lapin sodan aikana saksalaisten joukkojen vetäytyessä Petsamosta.

Lähteet 
 Seppo J. Partanen : Unelmia ja unelmien raunioita : Lapin matkailun perusta valettiin Petsamon tiellä 
 Seppo J. Partanen : Kolttaköngäs, Lapin matkailun myyttinen alkukoti 
 Köngäs (Boris Gleb), Suomen Matkailuyhdistyksen Matkailulehden artikkeli vuodelta 1921 (Petsamo-Seuran sivut)
 Tuhoutuneen taiteen museo : Kolttaköngäksen funkkishotelli

Viitteet 

Petsamo
Suomen hotellit
Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat
Smolenskin kuvernementti

Smolenskin kuvernementti () oli yksi tsaari Pietari Suuren määräyksellä 29. päivänä joulukuuta (18. joulukuuta) 1708 perustetusta kahdeksasta Venäjän keisarikunnan kuvernementistä. Aluksi kuvernementille ei määritelty tarkkoja rajoja, mutta lueteltiin kuhunkin kuvernementtiin kuuluvat tärkeimmät kaupungit.  Smolenskin kuvernementti toimi keisarikunnan hallinnollisena alueena vuosina 1708–1713, 1726–1775 ja 1796–1929. Vuosina 1713–1726 alue oli jaettu Moskovan ja Riian kuvernementtien maaksi. Vuosina 1776–1796 se oli osa Smolenskin käskynhaltijakuntaa (наместничество).  

Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä koko maan kattaneessa väestönlaskennassa 1897 Smolenskin kuvernementin asukasluku oli 1 525 279 henkeä ja pinta-ala 49 212,2 neliövirstaa eli noin 56 006,6 neliökilometriä. Väestöstä 92,1 prosenttia (1 404 384 as.) asui maaseudulla ja 7,9 prosenttia (120 895 as.) kaupungeissa.

Väestö jakautui äidinkielensä perusteella seuraavasti: (iso)venäläisiä 91,6 %, valkovenäläisiä 6,6 %, juutalaisia 0,7 %, puolalaisia 0,5 %, latvialaisia 0,2 % ja muita % 0,3%.  Ortodoksisen kirkon piiriin kuului 97.58 % asukkaista, vanhauskoisia oli 1,47 %, juutalaisia 0,46%, katoliseen kirkkoon kuuluvia 0,35 % , luterilaisia 0,14 % väestöstä ja muhamedinuskoisia vain 142 henkeä.

Kuvernementti jakautui kihlakuntiin (ujezd), joita oli 12 kappaletta sekä vuonna 1897 että 1914. Kuvernementinkaupunki oli Smolensk (46 699 as.). Suuria kihlakuntakaupunkeja olivat tässä vaiheessa myös Roslavl (17 776 as.) ja Vjazma (15 645 as). 

Vuoden 1897 väestönlaskennan aikaan kuvernementissä oli seuraava kihlakuntajako:

Smolenskin kuvernementti lakkautettiin lopullisesti vuonna 1926.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäjän keisarikunnan kuvernementit
Smolenskin alue
Smolenskin historia
Zaida

Zaida on naisen etunimi. Nimi on arabialaista alkuperää, joka on femiininen muoto nimestä Zayd. Se tulee arabian sanasta ziyada, joka tarkoittaa "kasvaa". Suomessa marraskuuhuun 2013 mennessä Zaida-nimi on annettu 329 lapselle.

Tunnettuja Zaida-nimisiä
 Zaida Bergroth, suomalainen elokuvaohjaaja
 Zaida Eriksson-Lihr, suomalainen professori, lääketieteen ja kirurgian tohtori ja lastentautien erikoislääkäri
 Zaida Hämäläinen, suomalainen näyttelijä
 Zaida Sillantaka, suomalainen runoilija.

Lähteet

Etunimet
Kaius Niemi

Kaius Niemi (s. 1974 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän toimi marraskuuhun 2022 asti Helsingin Sanomien vastaavana päätoimittajana. Niemi siirtyi tehtävään 15. syyskuuta 2013 Ilta-Sanomien ja Taloussanomien päätoimittajan paikalta.

Elämä ja ura 
Niemi valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta. Niemi opiskeli poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Vuosina 1995–1997 Niemi työskenteli Yleisradiossa radio- ja televisiotoimittajana ja vuosina 1998–1999 Nelosen toimittajana. Vuodet 1999–2005 hän oli Helsingin Sanomien ulkomaantoimittaja ja toimi vuonna 2002 Brysselin kirjeenvaihtajana. Keväällä 2002 Niemi palkittiin Suurella journalistipalkinnolla vuoden journalistina Afganistanin tapahtumista vuonna 2001 tekemästään raportoinnista. Vuodesta 2005 Niemi johti HS:n kaupunkitoimitusta ja aloitti 2007 lehden toimituspäällikkönä. Vuonna 2010 Niemi siirtyi Ilta-Sanomien päätoimittajaksi painopisteenään digitaaliset sisällöt.

Vuonna 2008 julkaistiin Niemen teos Helena Ranta – Ihmisen jälki, joka on henkilökuva oikeushammaslääkäri Helena Rannasta.

Niemen siirryttyä Helsingin Sanomien päätoimittajaksi lehdessä järjestettiin yt-neuvottelut ja sen toimitusorganisaatiota uudistettiin. Syksyllä 2021 kolmea HS:n toimittajaa vastaan nostettiin syytteet turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja turvallisuussalaisuuden paljastamisyrityksestä vuonna 2017 ilmestyneessä Viestikoekeskusta käsitelleessä jutussa. Myös Niemeä epäiltiin rikoksesta, mutta hän välttyi syytteiltä. Niemi ilmaisi huolensa syytteiden vaikutuksesta toimittajien mahdollisuuksiin tehdä tutkivaa journalismia.

Eroaminen Helsingin Sanomista 
18. marraskuuta 2022 uutisoitiin, että Niemen epäillään syyllistyneen törkeään rattijuopumukseen. Epäilyn tultua julki Niemi ilmoitti, ettei hän katso voivansa jatkaa tehtävässään Helsingin Sanomien vastaavana päätoimittajana. Samana päivänä Sanoman hallitus vapautti Niemen tehtävästään. Niemi ilmoitti rikosepäilystä ja erostaan Twitterissä heti ensimmäisten uutisten jälkeen. Epäilty rattijuopumus tapahtui Sanomatalon parkkihallissa, eikä Niemi ollut autollaan liikenteessä hallin ulkopuolella.

Tunnustukset 
 Bonnierin suuri journalistipalkinto (Vuoden journalisti, 2001)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset päätoimittajat
Helsingin Sanomien toimittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Runokuu

Runokuu-festivaali on Nuoren Voiman Liiton vuosittain järjestämä kirjallisuusfestivaali. Viikon mittainen Runokuu järjestetään elokuun lopussa, ja se on Helsingin juhlaviikkojen yhteistyöfestivaali. Festivaalin lähtökohtia ovat maksuttomuus, taiteidenvälisyys, elämyksellisyys ja ohjelman tarjoaminen kaikenikäisille.

Vuonna 2013 Runokuun pääesiintyjä oli amerikkalainen avantgarde-runoilija Sam Pink.

Vuonna 2014 Runokuu järjestettiin kymmenettä kertaa. Viikon mittaiseen festivaaliin kuului lähes 40 tapahtumaa. Pääesiintyjinä olivat amerikkalainen runolegenda Ron Silliman ja palestiinalais-tanskalainen kohua herättänyt runoilija Yahya Hassan.

Aiheesta muualla
Runokuu-festivaali

Kirjallisuustapahtumat Suomessa
Runotapahtumat
Helsingin tapahtumat
Mark Elder

Sir Mark Elder CBE (s. 2. kesäkuuta 1947 Hexham, Northumberland) on brittiläinen oopperaa ja sinfonista ohjelmistoa johtava kapellimestari. Hän toimi Englannin kansallisoopperan musiikillisena johtajana vuosina 1979–1993 ja samassa asemassa Rochesterin filharmonisessa orkesterissa 1989–1994. Syyskuussa 2000 Elder aloitti toiminnan Hallé-orkesterin musiikillisena johtajana. Hänellä on myös ollut päävierailijakapellimestarin asema Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterissa (1992–1995), BBC:n sinfoniaorkesterissa ja London Mozart Playersissa.

Elder on työskennellyt lisäksi sellaisten johtavien sinfoniaorkestereiden kuin Berliinin filharmonikkojen, Orchestre de Parisin, Chicagon sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Münchenin filharmonikkojen ja Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Elder on esiintynyt vuosittaisella tasolla BBC:n Proms-festivaalilla Lontoossa. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1989, ja hänet lyötiin ritariksi 2008. Hän voitti Olivier-palkinnon vuonna 1991 työstään Englannin kansallisoopperassa, ja toukokuussa 2006 hän sai nimityksen "vuoden kapellimestariksi" Royal Philharmonic Societylta, jonka kunniajäsen hän on ollut vuodesta 2011.

Lähteet 

Brittiläiset kapellimestarit
Olivier-palkinnon saajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu

Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu on Mika Waltarin kirjoittama 61-sivuinen dialogipainotteinen elokuvakäsikirjoitus vuodelta 1963. Ohjaaja Matti Kassila laati kuvakäsikirjoituksen Eero Tuomikosken kanssa. Sen pohjalta oli tarkoitus tehdä neljäs komisario Palmu -elokuva, mutta hanke ei toteutunut.

Käsikirjoituksen tarinassa eläkkeelle jäänyt komisario Palmu tutkii upporikkaan häijyn patriarkan kuolemaa, joka tapahtui hänen kartanossaan. Palmu vaistoaa heti, että kyseessä on murha. Shakespearen Macbethin ensi-ilta on Vanhan ylioppilastalon näyttämöllä samaan aikaan, ja yksi epäillystä esiintyy näytelmässä. Hannu Salmi vertaa ideaa George Cukorin film noir -elokuvaan Kaksoiselämää, jossa rikos tapahtuu kesken Othellon. Tarinan aiheena on kiinteistökeinottelu.

Tausta 
Waltari laati ensin kymmensivuisen käsikirjoituksen, jota sitten myöhemmin laajensi niin paljon, että sitä olisi pitänyt jo vähän karsia. Kassila ja Waltari suunnittelivat elokuvan aihetta ja juonta yhdessä.

Vuoden 1963 alussa alkoi kuitenkin kaksi ja puoli vuotta kestänyt ammattinäyttelijöiden lakko, joka esti Joel Rinteen, Matti Raninin ja Leo Jokelan näyttelemisen elokuvassa. Palmu-sarjan jatkaminen romuttui siihen. Sen sijaan Kassila filmasi vielä 1960-luvun lopulla neljännen Palmu-elokuvan Vodkaa, komisario Palmu. Waltari ei ollut mukana sen teossa, eikä elokuva liity mitenkään Lepäisit jo rauhassa -käsikirjoitukseen.

Vastaanotto 
Kassilan mielestä tarina oli hyvä, mutta hän piti käsikirjoitusta hankalana sovittaa elokuvaksi, koska se oli hänen mielestään liian puhepitoinen. 

Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu -käsikirjoituskopio on muun muassa Waltari-elämäkerran kirjoittajan Panu Rajalan hallussa, joka pitää sitä onnistuneena. 

Palmu-tutkimusta tehneen elokuvatoimittaja Jussi Karjalaisen mukaan monet elokuvantekijät ovat haaveilleet käsikirjoituksen toteuttamisesta. Samalla Karjalainen sanoo, että se on hänen mielestään jokseenkin mahdotonta sopivien näyttelijöiden löytämisen vaikeuden vuoksi, sillä, kuten Hannu Salmikin sanoi, ”Palmua ei olisi voinut tehdä ilman Joel Rinteen, Leo Jokelan ja Matti Raninin panosta”. 

Joel Elstelä on pitkään pitänyt filmin tekoa harkitsemisen arvoisena. Hänen mielestään tekstistä kuitenkin näkyy Waltaria vaivannut väsymys erityisesti loppuratkaisussa, joka on nopeasti kasaan hutaistu.

Julkaisu elokuvana ja näytelmänä

Käsikirjoituksesta on tehty näytelmä nimellä Levätkää rauhassa, komisario Palmu. Ensi-ilta oli syyskuussa Tampereen komediateatterissa. Waltarin käsikirjoituksen on muokannut näytelmäksi Joel Elstelä, ohjauksen on tehnyt Panu Raipia ja Palmua näyttelee Aimo Räsänen.
Alkuvuodesta 2021 ilmoitettiin, että Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu -käsikirjoitukseen perustuva elokuva tehdään ja sen ohjaa Renny Harlin. Käsikirjoituksen tekevät Elstelä ja Harlin. Elokuvan on tarkoitus valmistua vuonna 2023.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Mika Waltarin teokset
Komisario Palmu
Peruutetut elokuvat
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1962

Jalkapallon Suomensarjan kausi 1962 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin kolmena lohkona kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat nousivat Mestaruussarjaan kaudeksi 1963.

Itälohko

Länsilohko

Pohjoislohko

Aiheesta muualla
Suomen jalkapallon sarjataulukoita

Lähteet
 Palloliiton toimintakertomus 1962, sivut 119-123 (Pdf 48-50/50) 
 Palloliiton toimintakertomus 1962, sivu 124 (Pdf 1/50)

Viitteet

1962
Vuoden 1962 jalkapallo
Kóstas Manolás

Konstantínos ”Kóstas” Manolás (, s. 14. kesäkuuta 1991 Náxos, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakosta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura

Alkuvaiheet 

Náxoksella kasvanut Manolás aloitti uransa kotikaupunkinsa seuran Pannaxiakosin junioreissa. Hän siirtyi elokuussa 2007 Thrasivoulosiin, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi 28. helmikuuta 2009 Kreikan Superliigan ottelussa Aris Thessalonikia vastaan.

AEK Ateena 

Manolás siirtyi 16. kesäkuuta 2009 AEK Ateenaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa seurassa 19. toukokuuta 2010 Olympiakosta vastaan. Keväällä 2011 hän voitti AEK:n riveissä Kreikan cupin. Hänet valittiin turnauksen loppuottelun parhaaksi pelaajaksi.

Olympiakos 

Manolás siirtyi 1. heinäkuuta 2012 ilmaisella siirrolla Olympiakosiin. Hän solmi seuran kanssa kesään 2016 asti ulottuvan sopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 15.9.2012 PAS Gianninaa vastaan. 

Manolás voitti kaudella 2012–2013 Olympiakosissa Kreikan mestaruuden ja Kreikan cupin ja kaudella 2013–2014 toisen Kreikan mestaruuden. Mestarien liigan kaudella 2013–2014 hän teki kaksi maalia Olympiakosin edetessä turnauksen neljännesvälieriin ensimmäistä kertaa kauden 2009–2010 jälkeen.

Roma 

Manolás siirtyi 26. elokuuta 2014 Italian Serie A:ssa pelaavaan AS Romaan 13 miljoonan euron siirtosummalla. Hänen sopimuksensa oli vuoteen 2019 asti ulottuva. Sopimusta pidennettiin joulukuussa 2017 vuoteen 2022 ulottuvaksi. 

Manolás teki ratkaisevan kolmannen maalin Mestarien liigan kauden 2017–2018 puolivälierien toisessa osaottelussa FC Barcelonaa vastaan ottelun 82. minuutilla. Roma voitti ottelun 3–0 ja eteni vierasmaalisäännön turvin Mestarien liigan välieriin ensimmäistä kertaa kauden 1983–1984 jälkeen.

Napoli 

Romasta Manolás siirtyi heinäkuussa 2019 Napoliin viisivuotisella sopimuksella. Napoli maksoi hänestä 36 miljoonan euron siirtokorvauksen, mikä on kaikkien aikojen suurin kreikkalaisesta pelaajasta maksettu summa.

Paluu Olympiakosiin 

Manolás siirtyi tammikuussa 2022 takaisin Olympiakosiin 2,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti keväällä 2022 Olympiakosin riveissä Kreikan mestaruuden.

Maajoukkueura 

Manolás debytoi Kreikan A-maajoukkueessa 6. helmikuuta 2013 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan.

MM-kilpailuissa 2014 Manolás pelasi kaikki neljä ottelua Kreikan pudotessa turnauksen neljännesvälierissä Costa Ricalle rangaistuspotkukilpailussa.

Ensimmäisen maalinsa Kreikan maajoukkueessa Manolás teki 11. syyskuuta 2018 Kansojen liigan ottelussa Unkaria vastaan.

Muuta 

Manolásin setä Stélios Manolás on entinen ammattijalkapalloilija, joka pelasi AEK Ateenassa ja Kreikan maajoukkueessa. Hän on toiminut uransa jälkeen AEK Ateenan urheilujohtajana ja päävalmentajana.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Kreikkalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Andy Kirk (muusikko)

Andy Kirk (28. toukokuuta 1898 Newport, KY – 11. joulukuuta 1992 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazz-tuubansoittaja ja -bassosaksofonisti.

Kirk oli menestyksekäs big band -johtaja 1930–40-luvuilla. Hän aloitti soittamisen Denverissä George Morrisonin yhtyeessä vuonna 1918. Vuonna 1925 hän muutti Dallasiin, jossa hän soitti Terrence Holderin Dark Clouds of Joyn kanssa. Vuonna 1929 Kirk aloitti tämän yhtyeen johtamisen, ja yhtyeen uudeksi nimeksi tuli Andy Kirk's Twelve Clouds of Joy. Toiminta siirtyi Kansas Cityyn. Yhtye levytti vuosina 1929–1930 muiden muassa Mary Lou Williamsin, Claude Williamsin ja Edgar Battlen kanssa. Levytyksiä ei tämän jälkeen muutamaan vuoteen julkaistu, mutta vuonna 1936 yhtye siirtyi New Yorkiin ja julkaisi hitin "Until the Real Thing Comes Along", jolla laulaa Pha Terrell. Tulevina vuosina Kirk teki yhteistyötä Dick Wilsonin, Floyd Smithin, Don Byasin, Harold Bakerin, Howard McGheen, Jimmy Forrestin, Fats Navarron ja Charlie Parkerin kanssa. Mary Lou Williams kuitenkin oli sekä solistina että sovittajana merkittävin yhtyeen kanssa esiintynyt muusikko. 

Vuonna 1948 Kirk hajotti yhtyeensä. Palaaminen tapahtui kuitenkin vielä vuonna 1956. Kirk toimi myöhempinä vuosinaan muun muassa hotellin johdossa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit
Yhdysvaltalaiset tuubistit
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Panosreaktori

Panosreaktori on yksi ideaalireaktorityypeistä. Reaktion lähtöaineet syötetään panosreaktoriin ennen reaktion käynnistämistä ja tyhjennetään reaktion loputtua. Panosreaktori vaatii hyvän sekoituksen, jotta reaktoriin ei muodostu lämpötila- tai konsentraatiogradientteja. Panosreaktori vaatii myös tyypillisesti lämmitys- tai viilennysvaipan.

Panosreaktorin mitoitus
Panosreaktoreissa lähtöaineen konversion määrä tuotteeksi riippuu reaktioajan pituudesta. Mitä kauemmin reaktio on käynnissä sitä suurempi konversio saavutetaan. Konversio panosreaktorissa ajan t jälkeen on lähtöaineelle A

missä nA(0) on lähtöaineen A ainemäärä alussa ja nA(t) lähtöaineen A ainemäärä hetkellä t reaktion käynnistämisestä.

Tällöin lähtöaineen A kulumisnopeus reaktiossa on

missä rA on reaktion nopeusvakio ja V on panosreaktorin tilavuus.

Nyt saadaan panosreaktorin mitoitusyhtälö, joka on differentiaalimuodossa

Kun panosreaktorin mitoitusyhtälön muuttujat erotetaan ja yhtälö integroidaan ajan suhteen saadaan laskettua viipymäaika, joka vaaditaan konversion X saavuttamiseksi reaktorissa, jonka tilavuus on V

Nämä yhtälöt pätevät vain, jos reaktori on ideaalisesti sekoitettu. Ideaalinen sekoitus toteutuu laboratoriomittakaavassa ja pienessä mittakaavassa, mutta teollisuudessa sen saavuttaminen on vaikeampaa.

Panosreaktorien etuja ja huonoja puolia
Panosreaktorit soveltuvat hyvin suhteellisen pieniä määriä tuotettavien arvokkaiden hienokemikaalien, kuten lääkeaineiden tuotantoon, tai jos prosessi on erittäin vaarallinen kuten räjähdysaineteollisuudessa, tai siihen liittyy korkeita lämpötiloja tai vaarallisia olosuhteita, kuten terästeollisuudessa. Sama reaktori soveltuu hyvin erilaisien tuotteiden valmistamiseen ja erilaisten tuotelaatujen valmistamiseen. Panosreaktorit ovat jatkuvatoimisiin reaktoreihin nähden helpompia puhdistaa ja steriloida ja ne soveltuvat myös hyvin viskooseille nesteille, minkä vuoksi ne soveltuvat hyvin bioteknisiin prosesseihin sekä maaliteollisuuteen. Panosreaktiot ovat hankintakustannuksiltaan suhteellisen alhaisia. Monet uunimaiset reaktorit, kuten LD-konvertteri tai Siemens-Martin -uuni, ovat panosreaktoreita.

Panosreaktorin huonoja puolia ovat, että siirryttäessä tuotteesta toiseen on valmistuksessa kuollutta aikaa, joka johtuu reaktorin tyhjentämisestä, puhdistamisesta ja uudelleentäytöstä. Tuotannon laatu saattaa myös vaihdella panoksittain. Panosreaktorit vaativat enemmän työvoimaa ja niiden käyttökustannukset ovat suuremmat kuin jatkuvatoimisilla putkivirtaus- tai sekoitussäiliöreaktoreilla.

Lähteet

Kemialliset reaktiot
Kemianteollisuus
I giganti di Roma

I giganti di Roma (, ”Rooman jättiläiset”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Antonio Margheriti. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.

Juoni 
Elokuvan taustana on Julius Caesarin sota Vercingetorixin johtamia gallialaisia vastaan. Caesar lähettää miesjoukon tuhoamaan Alesian vuorille piilotetun gallialaisten salaisen aseen. Tehtävää suorittaessaan he vapauttavat panttivangiksi otetun Livillan, joka rakastuu joukon päällikköön Claudius Marcellukseen.

Näyttelijät

Tuotanto ja vastaanotto
Seitsemää rohkeata miestä ja Navaronen tykkejä jäljittelevä I giganti di Roma on yksinkertainen ja vaatimattomasti toteutettu, mutta samalla harmiton ja melko viihdyttäväkin peplum-seikkailu. Sen huolimaton käsikirjoitus ja ohjaus synnyttävät myös tahatonta komiikkaa. Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Tor Caldaran luonnonsuojelualueella, Grotte Di Salonen luolissa sekä Olimpian ja NC:n studioilla Roomassa. Se tuotti Italiassa vaatimattomat 152 miljoonan liiran pääsylipputulot.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Historialliset elokuvat
Italialaiset seikkailuelokuvat
Ranskalaiset seikkailuelokuvat
Vuoden 1964 italialaiset elokuvat
Vuoden 1964 ranskalaiset elokuvat
Existential Chaos

Existential Chaos on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Arkaikin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Pending Records.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Arkaikin albumit
Reflections Within Dissonance

Reflections Within Dissonance on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Arkaikin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. tammikuuta 2010.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Craig Peters – kitara, taustalaulu
 Chance Strickland – kitara
 Jared Christianson – laulu
 Eric Cohen – bassokitara, taustalaulu
 Keith Roylance – rummut

+

 Samur Khouja – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, taustalaulu (kappale 3)

Arvostelut 
 Ultimate Guitar: 8.3/10 
 Global Domination: 7/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 albumit
Arkaikin albumit
Grand Cru

Grand Cru on vuonna 2011 perustettu suomalainen pelitalo, jonka kotipaikka on Helsingin Kallio.

Ennen ensimmäisen pelinsä julkaisemista Grand Cru sai kerättyä rahoitusta yhteensä yli 12 miljoonaa euroa, joista 8,3 miljoonaa euroa tuli vuoden 2013 rahoituskierroksella. Rahoituksen saamiseen vaikutti yrityksen kuuden perustajajäsenen kokemus: viisi jäsentä tuli lakkautetusta Mr. Goodlivingistä ja yksi Sulakkeesta.

Reaaliaikainen hiekkalaatikkopeli Supernauts julkaistiin Suomessa joulukuussa 2013, mutta se oli julkaistu jo aiemmin samana vuonna Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Pitkään kestäneen testimarkkinavaiheen jälkeen peli julkaistiin kansainvälisesti Applen laitteille kesäkuussa 2014. Peli saavutti alle viikossa miljoonan latauksen rajan. Julkaisuviikolla pelillä oli yli 250 000 aktiivista pelaajaa, mutta määrä väheni pian vain kymmeniin tuhansiin, jolloin pelin päivittäminen ei enää ollut kannattavaa. Kehityskuluja ei saatu katettua, joten työntekijöitä vähennettiin 36:sta 20:een. Supernauts lopetettiin liian korkeiden ylläpitokustannusten vuoksi vuoden 2015 lopussa.

Yhtiö julkaisi vuonna 2017 korttipeli Battlejackin, mutta yhtiön blogia tai Twitter-tiliä ei ole päivitetty vuoden 2016 jälkeen.

Pelit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Suomalaiset videopeliyritykset
Katzenjammer

Katzenjammer on norjalainen englanniksi laulava yhtye, joka on perustettu Oslossa vuonna 2005. Yhtyeeseen kuuluvat Anne Marit Bergheim, Marianne Sveen, Solveig Heilo ja Turid Jørgensen.

Katzenjammerin jäsenet tutustuivat toisiinsa vuonna 2004 yksityisessä musiikkikoulussa Oslossa. Heitä yhdisti tunne ”ulkopuolisuudesta”. Yhtyeen jäsenien mielestä koulu ei kannustanut omaperäisyyteen vaan opetti vain aikaisemmin tehtyjä asioita.

Yhtye otti nimensä Rudolph Dirksin luomasta sarjakuvasta Kissalan pojat (). Sana katzenjammer tarkoittaa suomeksi kissan valitusta tai krapulaa.

Vuonna 2008 Katzenjammer osallistui NRK:n levytyssopimusta vaille oleville yhtyeille järjestämään Urørt-kilpailuun, jossa he sijoittuivat kolmanneksi. Katzenjammerin debyyttialbumi Le Pop julkaistiin syyskuussa 2008. Albumi oli sekoitus erilaisia musiikkityylejä kuten pop, kabaree, country ja bluegrass. Kappaleet oli säveltänyt yhtyeen ystävä Mats Rybø, ja sovituksesta vastasi Katzenjammer viidentoista instrumenttinsa kanssa.

Katzenjammerin toinen albumi A Kiss Before You Go ilmestyi syyskuussa 2011. Albumin sanoitusten ja kansien inspiraation lähteenä oli Jean-Pierre Jeunetin ohjaama ranskalainen fantasiaelokuva Kadonneiden lasten kaupunki.

Kolmannen albuminsa Rockland Katzenjammer julkaisi tammikuussa 2015. Albumia seuranneella kiertueella yhtye soitti ensimmäisen Suomen-keikkansa Provinssirockissa kesäkuussa 2015.

Tuotanto 
 Le Pop (2008)
 A Kiss Before You Go (2011)
 Rockland (2015)

Aiheesta muualla  

 Katzenjammerin virallinen sivusto

Norjalaiset yhtyeet
'Abd a-Qadir Dagarwal

'Abd a-Qadir Dagarwal (1944–2014) oli eversti ja Afganistanin kansallisen armeijan ilmavoimien laivueen johtaja, joka hyökkäsi Radio-TV-asemaan vuonna 1978 tapahtuneessa vallankumouksessa.

Hän syntyi vuonna 1944 Heratissa ja hän sai lentäjän koulutuksen Neuvostoliitossa. Ironisesti hän myös osallistui vuoden 1973 vallankumoukseen, joka loi Daoudin Afganistanin tasavallan, jota johti presidentti Muhammad Daud Khan. Hän toimi valtion johtajana kolme päivää vuonna 1978, kun Afganistanin Kansan demokraattinen puolue otti vallan ja julisti Afganistanin demokraattisen tasavallan perustetuksi.. Neuvostoliiton Afganistanista vetäytymisen jälkeen 1989 Qadir lähti maasta ja sai turvapaikan Bulgariasta

Viitteet

Afganistanin valtionpäämiehet
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet