joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tokaj-Hegyalja

Tokaj-Hegyalja on historiallinen viinialue Unkarin koillisosissa. Alue koostuu 27 kylästä ja 5 500 hehtaarista viinitarhoja. Viiniä on viljelty alueella ainakin 1100-luvusta asti, mutta Tokaji-viinistä tuli erityisen tunnettua 1600-luvulla. Tokajin viiniseutu on ollut lisättynä UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 2002.

Maantiede 
Tokaj sijaitsee Unkarin koillisosassa. Se muodostaa kolmion muotoisen alueen, jossa sivut kulkevat Abaújszántósta Tokaj’iin ja Tokaj’sta Slovakian rajalle Sátoraljaújhelyyn. Tahrat sijaitsevat Zemplénvuorten esikukkuloilla paikassa, jossa pustan aro tuo kesälämpöä rinteille.

Tokajissa on kokonaisuudessaan noin 5 500 hehtaarin verran viinitarhoja. Siihen kuuluu 27 kaupunkia ja kylää.

Historia 
Tokajin alueella on ollut asutusta ainakin neoliittiselta kaudelta lähtien. Unkarilaisia heimoja alkoi tulla alueelle 800-luvun lopulla. Viiniä alettiin viljellä viimeistään 1100-luvulla. Viini tuotiin alueelle idästä. Sen toivat mahdollisesti kabarit, jotka asettuivat Karpaateille unkarilaisten naapuriin 800- tai 900-luvulla.

Tokaji-valkoviiniä alettiin tuottaa osmanien aikakaudella. Transilvanialainen Rákóczien suku nousi valtaan 1600-luvun alussa. Tokajin alueen viinit toivat suvulle vaurautta, ja George II Rákóczi taisteli viinin avulla jopa Unkarin itsenäisyydestä. Hän tarjosi viiniä euroopan kuninkaallisille, kuten Ludvig XIV:lle.

Tokajin vauraus oli suurimmillaan 1700-luvulla, kun viiniä alettiin viedä myös Venäjälle ja Puolaan. Viinin suosion ansiosta Tokajiin alkoi muuttaa myös paljon ihmisiä lähialueilta, slovakkeja, ruteeneja ja makedoniankreikkalaisia. Tokaji oli vuonna 1780 Unkarin tiheimmin asuttu alue.

Puolan jako vuonna 1795 suisti alueen talouden rappioon. Tämän jälkeen on seurannut vielä kaksi suurta takaiskua, kun ensin vuonna 1885 viinikirvaepidemia saavutti Tokajin ja tuhosi suuren osan sadosta ja sitten vuonna 1920 Unkari menetti Trianonin rauhansopimuksessa kaksi kolmasosaa alueestaan, mikä merkitsi kotimaanmarkkinoiden pienenemistä.

Toisen maailmansodan jälkeen Tokajin tilanne oli erityisen huono, sillä Holokausti oli hävittänyt juutalaiset alueelta ja kommunistihallitus lakkautti aristokraattisten ja porvarien yksityisomistukset. Tokajin viinien laatu ja maine kärsivät, mutta vuodesta 1990 lähtien alueelle on jälleen suunnattu lisää varoja.

Katso myös
 Tokaji-viini

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tokajin kotisivut     
Tokajin viinialue UNESCOn sivuilla  

Unkarin maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Unkarissa
Richard Shelby

Richard Craig "Dick" Shelby (s. 6. toukokuuta 1934 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on edustanut Alabamaa vuosina 1979–1987 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuodesta 1987 senaatissa.

Shelby syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja valmistui Arizonan yliopistosta vuonna 1957. Hän on ammatiltaan lakimies. Shelby siirtyi senaattorina istuessaan 9. marraskuuta 1994 demokraattipuolueesta republikaanipuolueeseen. Hänet valittiin senaattiin uudelleen viimeksi vuonna 2017 alkavalle kaudelle, joka päättyy tammikuussa 2023.

Shelby asuu Tuscaloosassa vaimonsa Annetten kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Richard Jr. ja Claude Nevin, joista jälkimmäisellä on puolisonsa Lisan kanssa tytär ja poika.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Shelbyn viralliset kotisivut 

Alabamalaiset poliitikot
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Jigme Khesar Namgyal Wangchuck

Jigme Khesar Namgyal Wangchuck (s. 21. helmikuuta 1980) on Bhutanin viides kuningas, Wangchuckin kuningashuoneen pää ja kruunajaistensa aikaan maailman nuorin valtionpäämies. Hänet kruunattiin virallisesti 6. marraskuuta 2008 kuninkaallisessa palatsissa Thimphussa.

Perhe 

Jigme Khesar Namgyal Wangchuck on kuningas Jigme Singye Wangchuckin vanhin poika, ja hänen äitinsä on kuningatar Ashi Tshering Yangdon. Hänellä on nuorempi sisar ja veli. Hän on naimisissa aatelittoman Jetsun Peman kanssa. He menivät naimisiin 13. lokakuuta 2011.

Koulutus 

Jigme Khesar Namgyal Wangchuck on opiskellut politiikkaa Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa.

Ulkomailla 
Jigmen vierailu Thaimaassa toi hänelle paljon positiivista julkisuutta erityisesti naisten keskuudessa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bhutanin kuninkaat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Tripolitania

Tripolitania () on historiallinen alue ja entinen provinssi Libyan länsiosissa. 1970-luvun alussa suoritettiin hallinnollisten alueiden jako pienimpiin alueisiin, ja jaon jälkeen Tripolitania muuttui tarkoittamaan huomattavasti pienempää aluetta Tripolin kaupungin lähistöllä.

Alueella asui alun perin berbereitä. 600 eaa. foinikialaiset perustivat alueen rannikolle siirtokuntia, jotka myöhemmin joutuivat Karthagon alaisuuteen. Numidialaiset saivat alueen haltuunsa 146 eaa. Sata vuotta myöhemmin Tripolitanian valloittivat roomalaiset, joiden alaisuudessa Tripolitania menestyi. Vandaalit ottivat alueen haltuunsa 435, mutta menettivät 500-luvulla Bysantille.

Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia voitti sen sodassa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon, mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan.

Toisen maailmansodan aikana Libya oli liittoutuneiden miehittämä, ja Tripolitania pysyi vuoteen 1947 asti Britannian hallitsemana. Samana vuonna Italia virallisesti luopui kaikista vaateistaan aluetta kohtaan.

Libyan historia
Tripoli
Bill Nelson

Clarence William ”Bill” Nelson (s. 29. syyskuuta 1942 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen astronautti, lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toiminut vuodesta 2021 asti Nasan pääjohtajana. Hän oli mukana Columbian lennolla STS-61-C 12.-18. tammikuuta 1986.

Nelson aloitti 3. tammikuuta 2001 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Floridasta, jossa hänen nykyiten kautensa päättyy tammikuussa 2019. Nelson oli aiemmin istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1979–1991. Hän meni vuonna 1972 naimisiin Grace Cavertin kanssa ja he saivat kaksi lasta.

Nelson syntyi Miamissa Nannie Merlen ja C. W. Nelsonin pojaksi. Hän opiskeli Floridan yliopistossa, Yalen yliopistossa sekä Virginian yliopistossa ja palveli Yhdysvaltain maavoimien reserveissä vuosina 1965–1971, josta aktiivipalveluksessa kapteenina 1968–70. Hän istui Floridan edustajainhuoneessa vuosina 1972–1979.

Lähteet 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirsti Wallasvaara

Kirsti Anneli Wallasvaara (23. joulukuuta 1942 Helsinki – 11. marraskuuta 2021 Lahti) oli suomalainen näyttelijä.

Ura 
Wallasvaara valmistui teatterikoulusta 1967.  Hän esiintyi elokuvissa etupäässä 1960- ja 1970-luvuilla. Wallasvaaran tunnetuimmat roolisuorituksensa olivat elokuvissa Käpy selän alla (1966), Lapualaismorsian (1967), Asfalttilampaat (1968) sekä Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975). Teatterinäyttämöillä hän näytteli Porin, Kuopion ja Lahden kaupunginteattereissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä KOM-teatterissa Helsingissä.

Yksityiselämä 
Wallasvaara oli naimisissa ohjaaja Pentti Kotkaniemen (1966–1977) ja Eero Kankaanpään (1981–1985) kanssa. Hänellä on kaksi lasta, joista vanhin on jääkiekkoilija Mikael Kotkaniemi. Wallasvaaran kolmas aviomies oli puuseppä-artesaani Jari ”Jartsa” Kilponen.

Filmografia 
Asfalttilampaat (1968)
Käpy selän alla (1966)
Lapualaismorsian (1967)
Vain neljä kertaa (1968)
Naisenkuvia (1969)
Kahdeksas veljes (1971)
Kreivi (1971)
Hellyys (1972)
Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975)
Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit (1979)
Kaikki oikein (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Siegfried Jerusalem

Siegfried Jerusalem (s. 17. huhtikuuta 1940 Oberhausen) on saksalainen tenori, fakiltaan heldentenori. Oopperaosistaan ja aivan erityisesti  Richard Wagnerin teosten sankaritenorin rooleistaan tunnettu laulaja alkoi 1990-luvulla paneutua myös liediin, varsinkin   Richard Straussin, Gustav Mahlerin ja Robert Schumannin laulutaiteeseen.

Hänen kuuluisimpia roolejaan ovat olleet mm. Wagnerin Siegfriedin ja Parsifalin nimiroolit sekä Tristanin ja Isolden Tristan.

Aiheesta muualla 

Siegfried Jerusalemin 61-vuotissyntymäpäivähaastattelu
The best of Siegfried Jerusalem

Grammy-palkinnon saajat
Saksalaiset oopperalaulajat
Tenorit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarlo Juurela

Kaarlo ”Kalle” Kustaa Juurela (30. maaliskuuta 1929 Mustasaari – 2. helmikuuta 2010 Bangkok, Thaimaa) oli suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa Vaasan Suomalaisessa Teatterissa vuonna 1951, siirtyi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin 1955, Lilla Teaterniin 1959 ja Televisioteatteriin 1963, josta jäi vapaaksi taiteilijaksi 1960-luvun lopulla.

Juurelan elokuvaroolit sijoittuivat etupäässä 1960- ja 1970-lukujen komedioihin. Hän esitti sketsiviihdettä yhdessä Mai-Brit Heljon kanssa televisiossa ja ravintoloissa. Juurelan muistettavin hahmo oli Vekseli-Ville, Suhina-Lempin poikaystävä. Molemmat esiintyivät myös vakiojäseninä Radioteatterin Yhtä köyttä -yhdistyksen kokouksissa. Niissä Juurelan roolihenkilönä oli Peksujeff, kerkeäkielinen ja vilkkusilmäinen karjalaisukko. 

Kaarlo Juurela kunnostautui myös musiikin saralla, etenkin kuplettiperinteen elvyttäjänä. Juurela kuoli sairaskohtaukseen lomamatkalla Bangkokissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Kaarlo Juurelan levytystuotanto Suomen äänitearkistossa

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Liisamaija Laaksonen

Liisamaija Laaksonen-Kaitue (s. 6. toukokuuta 1938 Lahti) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi etenkin televisioelokuvien ja -sarjojen rooleistaan. Hän on myös käsikirjoittanut useita televisionäytelmiä 1990- ja 2000-luvuilla.

Ura 
Laaksonen kävi Suomen teatterikoulun 1960–1963 ja toimi Yleisradion vakinaisena näyttelijänä 1963–1998 ja vuodesta 1998 lähtien vapaana taiteilijana. Hän on vieraillut Suomen Kansallisteatterissa, Intimiteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Lisäksi hän on pitänyt runoiltoja ympäri Suomea sekä Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Laaksonen lauloi 1960-luvun lopulla lauluyhtye Stideissä, jonka muut jäsenet olivat näyttelijät Iris-Lilja Lassila ja Tarja-Tuulikki Tarsala. Heidän suurin hittinsä oli vuoden 1969 Pienenä tyttönä, joka on Laaksosen sävellys.

Liisamaija Laaksonen on palkittu Jussi-patsaalla näyttelijäsuorituksistaan elokuvissa Mustaa valkoisella (1968), Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1989) ja Kaivo (1992). Myös hänen roolinsa televisiosarjassa Solveigin laulu (1974) herätti aikanaan laajalti huomiota.

Laaksosen kirjoittama draama Lumikit voitti fiktiosarjan pääpalkinnon, kultaisen nymfin, Monte Carlon tv-festivaaleilla vuonna 1987.

Laaksoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1989. Hän on saanut myös Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 hänet palkittiin elämäntyöstään Kultaisella Venlalla. Vuonna 2021 Laaksoselle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.

Filmografia

Elokuvat  
 Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966)
 Mustaa valkoisella (1968)
 Vain neljä kertaa (1968)
 Sixtynine 69 (1969)
 Anna (1970)
 Marja pieni! (1972)
 Mona ja palavan rakkauden aika (1983)
 Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
 Petos (1988)
 Kaivo (1992)
 Äidin tyttö (1993)

Televisio 
 Solveigin laulu (1974)
 Kuolleista herännyt (1975)
 Onnellinen mies (1979)
 Liian paksu perhoseksi (1998)
 Viisi tytärtäni (1996)
 Ilman kavaluutta (1996)
 Presidentti (2000)

Käsikirjoittajana 
 Lumikit (1986)
 Irti maasta (1989)
 Kiinnisidottu (1994)
 Viisi tytärtäni (1996)
 Päätös (2000)
 Yhteinen huone (televisiosarja, 2002)
 Sänky (televisiosarja, 2002–2003)
 Varpuset (televisioelokuva, 2005)
 Lacrimosa – kyynelten päivä (2008)

Yksityiselämä 
Näyttelijä Katariina Kaitue on Liisamaija Laaksosen tytär. Laaksosella on myös kaksi poikaa, Karri ja Ville, molemmat juristeja. Aviomies, varatuomari Raimo Kaitue kuoli tapaturmaisesti vuonna 1978.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Jupiterin suuri punainen pilkku

Jupiterin suuri punainen pilkku on soikiomainen, valtava pysyvä pyörremyrsky planeetta Jupiterissa. Pilkun koko on noin 30 000 × 14 000 km ja se on pidempi leveysasteiden suunnassa. Pilkun pilvet ovat huomattavasti korkeammalla ja kylmempiä kuin monet muut Jupiterin pilvet.

Suuren punaisen pilkun ominaisuudet 

Jupiterin suuri punainen pilkku havaittiin jo vuonna 1664, jolloin brittiläinen fyysikko Robert Hooke näki Jupiterissa punaisen läiskän. Seuraavana vuonna havainto sai varmistuksen Giovanni Cassinin myötä. Se sijaitsee planeetan eteläisellä pallopuoliskolla ja on 30 000 km pitkä ja noin 14 000 km leveä.

Pilkun pilvet ovat noin 8 km ympäröiviä pilviä korkeampia.

Pilkun ulkoreunalla aine kiertää täyden kierroksen 4–6 päivässä, keskiosassa liike on lähes satunnaista.

Suuren punaisen pilkun kehitys
Pilkun koko on pienentynyt 15 prosenttia vuosien 1996 ja 2006 välisenä aikana.

Jupiterin muut pilkut

Jupiterissa on nähty myös ruskeita, valkeita ja punaisia soikioita, jotka ovat Suurta Punaista pilkkua lyhytikäisempiä. Vuonna 2000 Jupiteriin syntyi yhdistymällä kolmesta suuresta valkeasta soikiopilkusta Pieni punainen pilkku, joka on näyttänyt voimistuvan jatkuvasti. Kolmas suurehko pilkku havaittiin vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Computer Simulation Suggests Mechanisms The Drive Jovian Jet Space Daily
Vorticity 

Punainen pilkku

en:Atmosphere of Jupiter#Great Red Spot
Appleseed

Appleseed (, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Omenansiemen) on vuonna 2004 julkaistu tietokoneanimaationa toteutettu anime-elokuva. Elokuvan monet hahmot perustuvat Masamune Shirowin Appleseed-mangaan, mutta juoni on erilainen. Se sijoittuu tulevaisuuteen vuoteen 2131. Päähenkilö on Deunan Knute, kolmannesta maailmansodasta selvinnyt naissotilas. Hän päätyy utopia-kaupunkiin nimeltä Olympos, jonka asukkaat ovat puoleksi ihmisiä, puoleksi parhaista teknisistä komponenteista geenimanipuloituja klooneja. 

Appleseed on esitetty Yle Teemalla kaksi kertaa. Ensimmäinen kerta oli 23. marraskuuta 2006 ja toinen joulukuussa 2007.

Muut filmatisoinnit 
Mangan muita filmatisointeja ovat vuoden 1988 samanniminen OVA-julkaisu, Appleseed Ex Machina, Appleseed Alpha sekä kolmetoistaosainen sarja Appleseed XIII.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Elokuvan virallinen kotisivu 

Anime-elokuvat
Vuoden 2004 japanilaiset elokuvat
Tieteiselokuvat
Toimintatrillerit
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat

fr:Appleseed
ja:アップルシード
pl:Appleseed
pt:Appleseed
ru:Appleseed
zh:蘋果核戰記
Sarah Balabagan

Sarah Balabagan (s. 16. elokuuta 1979) on filippiiniläinen entinen vanki Arabiemiirikunnissa. 

Balabagan kasvoi Sultan Kudaratin maakunnassa Mindanaolla. Hän lähti palvelijattareksi Al-Ayniin. 14-vuotiaana 19. heinäkuuta 1994 hän iski 85-vuotiasta työnantajaansa Almas Mohammed al-Baloushia 34:sti puukolla. Balabaganin mukaan al-Baloushi oli yrittänyt raiskata tämän, ja hän oli toiminut itsepuolustukseksi. 26. kesäkuuta 1995 oikeus katsoi hänen joutuneen sekä raiskauksen uhriksi että syyllistyttyään itse tappoon. Hänet tuomittiin seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen sekä maksamaan uhrin omaisille 150 000 dirhamia, kun hänelle itselleen määrättiin maksettavaksi 100 000 dirhamia. 

6. syyskuuta 1995 toinen, islamilainen oikeusistuin ei pitänyt Balabagania raiskauksen uhrina vaan tuomitsi tämän kuolemaan ampumalla murhasta. Tapaus herätti kansainvälistä huomiota ja valitusten jälkeen Balabaganin tuomio muutettiin 30. lokakuuta vuoden vankeudeksi, kepiniskuiksi ja rahallisiksi korvauksiksi. Hän palasi Filippiineille 1. elokuuta 1996. 

Balabaganin tapauksesta tehtiin vuonna 1997 elokuva The Sarah Balabagan Story, jonka ohjasi Joel Lamangan ja jonka pääosassa esiintyy Vina Morales. Balabagan aloitti vapautumisensa jälkeen uran laulajana ja pääsi esiintymään televisioon Geri Halliwellin kanssa. Hänestä tuli vuonna 1998 yksinhuoltajaäiti. Hän ilmoitti elokuussa 2003 kihlauksestaan Russell Vergaraan. Hän on luopunut islamista ja kääntynyt kristinuskoon.

Lähteet 

Filippiiniläiset henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaija Kiiski

Kaija Tuulikki Kiiski (s. 6. maaliskuuta 1949 Petäjävesi) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa lastenohjelmien ääninäyttelijänä.

Valikoitu filmografia

Elokuvat
 Sininen imettäjä (1985)
 Kastematojen aika (1985)
 Kaivatut (1985)
 V. Y. Vihdoinkin yhdessä (1986)
 Toini - huutolaistyttö (1988)
 Inuksuk (1988)
 Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
 Ystävät, toverit (1990)
 Koiravarkaat (1994)

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Jarmo Heikkinen

Jarmo Johannes Heikkinen (s. 22. helmikuuta 1950 Seinäjoki) on suomalainen ääninäyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja selostaja.

Heikkinen työskenteli Yleisradiossa vakituisesti vuosina 1973–2010 ja on myöhemminkin jatkanut dokumenttien selostamista ja ohjelmien toimittamista. Heikkinen on opiskellut Helsingin yliopistossa suomen kieltä, teatteritiedettä ja kirjallisuutta. Koulutukseltaan hän on humanististen tieteiden kandidaatti ja logonomi. Hän asuu nykyään Espoossa. Jarmo Heikkisen tyttäriä ovat näyttelijät Mirjami Heikkinen ja Heljä Heikkinen.

Hänet tunnetaan erityisesti TV1-kanavan Avara luonto -ohjelman suomenkielisenä selostajaäänenä sekä radion kirjallisuusohjelmien lukijana. Lisäksi hän on esiintynyt ääninäyttelijänä muun muassa piirrossarjassa Matka maailman ympäri sekä Albert Barillén suosituissa animaatiosarjoissa Olipa kerran elämä ja Olipa kerran ihminen. Tämän lisäksi hän toimii kertojana myös Yle TV 1:n ohjelmamainoksissa. Vuonna 1995 Heikkinen sai Lastenkirjainstituutin Onnimanni-palkinnon.

Heikkinen on työskennellyt Yle Kulttuurin toimittajana ja ohjaajana, viimeksi Yle Teeman TV-arkisto -sarjan haastattelijana. Hänen viimeisimpiä pitkiä dokumenttejaan ovat Esko Salminen – läsnä (2008) sekä Jurkan huonetta ja sukua (2009).

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Kuunnelmat

Lukijana

Kertojana

Käsikirjoittajana

Ohjaajana

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset käsikirjoittajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Mitch McConnell

Addison Mitchell ”Mitch” McConnell, Jr. (s. 20. helmikuuta 1942 Sheffield, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on istunut senaatin jäsenenä Kentuckystä vuodesta 1985 alkaen ja on osavaltion historian pisimpään vallassa ollut senaattori. McConnell on toiminut tammikuusta 2021 lähtien senaatin vähemmistöjohtajana. Hän on toiminut myös vuosina 2007–2015 senaatin vähemmistöjohtajana ja vuosina 2015–2021 enemmistöjohtajana.

Varhainen elämä
McConnell syntyi Sheffieldin kaupungissa Alabamassa. Hän sairastui polioon vuonna 1944, mutta selvityi sairaudesta saamansa hoidon vuoksi. Vuonna 1950 McConnell muutti perheensä kanssa Georgian Augustaan, jossa he asuivat 1956 asti, jolloin he muuttivat Louisvilleen.

McConnell suoritti kandidaatin tutkinnon yleisessä valtio-opissa Louisvillen yliopistossa 1964, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Kentuckyn yliopistossa, josta hän suoritti oikeustieteen tutkinnon 1967.

Poliittinen ura
McConnell asettui republikaanina ehdolle Kentuckyn senaatinvaaleissa vuonna 1984. Hän voitti demokraattien Walter Huddlestonin. McConnell valittiin uudelleen vuosina 1990, 1996, 2002, 2008, 2014 ja 2020.

McConnell oli senaatin majority whip eli republikaanien senaattiryhmän puoluepiiskuri vuosina  2003–2007. Vähemmistöjohtajana hän on toiminut vuosina 2007–2015 ja vuodesta 2021 lähtien. Vuosina 2015–2021 hän toimi Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtajana.

Yksityiselämä
McConnell on baptisti. Hän oli naimisissa ensimmäisen vaimonsa Sherrill Redmonin kanssa 1968–1980, ja he saivat kolme lasta. Vuonna 1993 hän meni naimisiin Elaine Chaon kanssa, josta myöhemmin tuli Yhdysvaltain työministeri. Vuodesta 2017 vuoteen 2021 Chao toimi maan liikenneministerinä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 McConnellin senaattorisivut

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtajat
Tarmo (kauppaketju)

Tarmo oli suomalainen vähittäiskauppaketju, jossa oli mukana runsaasti myymälätilaltaan pieniä lähikauppoja ympäri Suomen, erityisesti pienemmissä taajamissa, joista muut vähittäisliikkeet ovat vetäytyneet. Ketju perustettiin vuonna 1993, kun eräät Tukon T-kauppiaat eivät halunneet siirtyä Spar-ketjun alle. Vuonna 2000 ketjuun kuului 470 myymälää, vuonna 2012 alle 300 myymälää, vuonna 2020 n. 33 myymälää. Ketjun taustalla on niiden tukkukauppana toimiva Wihuri Oy Aarnion Metro.

Vuonna 2021 Wihuri lopetti ketjun, ja ketjuun kuuluvat kaupat jatkavat toimintaa itsenäisinä tai yhteistyössä Wihurin kanssa. Jotkin entisistä Tarmo-kaupoista ovat siirtyneet Tarmon tavoin Wihuri Oy Aarnio -tukkukaupan kanssa yhteistyössä toimivaan M-ketjuun.

Lähteet 

Elintarvikekaupat
Wihuri
Smosh

Smosh on Anthony Padillan (s. 16. syyskuuta 1987) ja Ian Hecoxin (s. 30. marraskuuta 1987) vuonna 2005 perustama Youtube-kanava. Kanavan videot ovat suurilta osin sketsejä. Kanava on eräs palvelun tilatuimmista.

Smoshin Historia
Anthony ja Ian ovat lapsuudenystäviä, jotka kävivät American River Collegen. He asuvat Carmichaelissa, Kaliforniassa, ja osa Smoshin vanhoista videoista käsittelee heidän lapsuuden tarinoitaan. Miljoonat ihmiset ovat katselleet Smoshin videoita ja muun muassa BBC ja New York Times ovat uutisoineet ilmiöstä sekä niitä on esitetty televisiossa. Vuonna 2015 Smosh julkaisi oman elokuvansa, joka on nähtävissä muun muassa  Netflixissä. 

Maaliskuussa 2007 Smosh voitti Best Comedy Video of 2006 -kilpailun videollaan Smosh Short 2: Stranded YouTuben ensimmäisessä YouTube Video Awards -kilpailussa. Joulukuussa 2008 Smosh oli Youtuben kolmanneksi tilatuin kanava. (17.12.2008 635 296 tilaajaa ) Vuoden 2013 alussa Smoshista tuli YouTuben tilatuin kanava 8 miljoonalla tilaajalla. Elokuussa 2013 Smosh tipahti toiseksi tilatuimmaksi kun PewDiePie ohitti heidät. Marraskuussa 2018 Smoshin emoyhtiö Defy Median sulkeutuessa kanavan jatko oli epävarmaa, kunnes Rhett McLaughlinin ja Link Nealin yritys Mythical Entertainment hankki Smosh-kanavan oikeudet itselleen vuonna 2019.

Smosh Nykyään
Smoshiin kuuluu nykyään kolme kanavaa: Smosh (Sketsit), Smosh Pit (Vapaamuotoisemmat videot) ja Smosh Games (Pelivideot).

 Smosh (25 miljoonaa tilaajaa (2019)) Smosh-kanava on luotu 19.11.2005, ja on Smoshin vanhin kanava. Kanavalla on pääosin sketsejä, kuten jo pitkään jatkunut videosarja "Every Blank Ever".
 Smosh Pit (6,72 miljoonaa tilaajaa (2019)) Smosh Pit (Entinen Smosh 2nd) luotiin 24.11.2005. Smosh Pit-Kanavalla on rennompia videoita, kuten "Try not to laugh", "Squad Vlogs" ja "Eat it or Yeet it"-videosarjat.
 Smosh Games (7,48 miljoonaa tilaajaa (2019)) Smosh Games luotiin 7.7.2011. Kanavalta löytyy mm: peli- ja haastevideoita. Tunnetuimpia videosarjoja ovat "Maricraft" ja "Halloween Just Dance Competition".

Esiintyjät 

 Ian Hecox Smoshin perustaja.
 Anthony Padilla Toinen kanavan perustajista, lähti Smoshista vuonna 2017 keskittyäkseen omaan kanavaansa.
 Courtney Miller
 Shayne Topp
 Olivia Sui
 Damien Haas
 Noah Grossman
 Keith Leak Jr
 Sarah Whittle
 Matt Raub
 Mari Takahashi
 David (Lasercorn) Moss
 Kimmy Jimenez

Lähteet

 Time, 28.11.2005, Smosh 
 New York Times, 4.4.2006, Who makes short shorts? Anyone and everyone
 BBC News, 27.11.2006, The first superstars of web TV
Smosh
Smosh Pit
Smosh Games

Viitteet

Aiheesta muualla

 Smoshin kotisivu 
 Smoshin MySpace -profiili (ei aktiivinen)  
 Smosh YouTube -kanava  
 Smosh Pit-Youtube-Kanava  
 askcharlie YouTube -kanava (ei aktiivinen)  
 AnthonyPadilla YouTube -kanava  
 IanSouljaBoy YouTube -kanava (ei aktiivinen)  

Internet-ilmiöt
YouTube-kanavat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pohjankartanon koulu

Pohjankartanon koulu on Oulun Karjasillan kaupunginosassa toimiva perusasteen oppilaitos. Koulu on perusasteen yläkoulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 7–9. Oppilaita koulussa on yli 500. Pohjankartanossa nämä luokat voi lisäksi käydä musiikkipainotteisella linjalla. Koulussa on mahdollista käydä myös lisäopetuksen 10. vuosiluokka. Opettajia koulussa on 47.

Koulu toimii arkkitehti Kari Virran suunnittelemassa Pohjankartanon monitoimitalossa, joka on valmistunut vuonna 1967. Samassa rakennuksessa sijaitsevat myös Madetojan musiikkilukio, Oulu-opisto ja Karjasillan kirjasto. Musiikkiluokille otetaan oppilaita kaikkialta Oulusta. Koulun rehtori on Ilpo Hettula. Koulun aulatiloissa on monia uusia opetusteknisiä ratkaisuja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pohjankartanon koulun verkkosivut

Karjasilta
Oulun peruskoulut
Jon Tester

Raymond "Jon" Tester (s. 21. elokuuta 1956) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän otti 3. tammikuuta 2007 paikan Yhdysvaltain senaatissa Montanan edustajana.

Tester syntyi Havressa ja valmistui University of Great Fallsista. Hän työskenteli musiikinopettajana ja maanviljelijänä. Hänellä on vaimonsa Sharlan kanssa yhteinen tytär Christine sekä poika Shon. 

Tester toimi vuosina 1999-2006 Montanan osavaltionsenaatin senaattorina. Hän oli vuosina 2001–03 puolueensa piiska, 2003–05 puolueensa puheenjohtaja ja 2005–06 senaatin puheenjohtaja Montanan osavaltionsenaatissa. Tester ilmoitti toukokuussa 2005 hakevansa paikkaa Yhdysvaltain senaatista, jossa hän onnistuin seuraavan vuoden vaaleissa. Tester valittiin uudelleen vuonna 2012 ja vuonna 2018. Hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2025.

Lähteet

Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Georgiankielinen Wikipedia

Georgiankielinen Wikipedia () on Wikipedian georgiankielinen versio. Helmikuussa 2008 siellä oli 19 788 artikkelia ja 1. lokakuuta 2012 60 975 artikkelia. Viimeisimpien tilastojen mukaan artikkelimäärä on yli . 2019-130,000+ artikkelia.

Georgiankielinen Wikipedia
Viharyhmä

Viharyhmä on järjestäytynyt ryhmä tai liike, joka puolustaa vihaa tai väkivaltaa tiettyä rodullista, etnistä,  poliittista, uskonnollista, sukupuolista, seksuaalisesti suuntautuvaa ryhmää tai muuta yhteiskunnallista sektoria vastaan. Se on toisin sanoen ryhmä, joka kannattaa kiihotusta kansanryhmää vastaan.

Tällaisiksi ryhmiksi on Yhdysvalloissa luokiteltu yli yhdeksänsataa järjestöä tai niiden paikallisosastoa, esimerkiksi mm. Ku Klux Klan, American Family Association, Nation of Islam, FMAP-kirkko, New Black Panther Party ja Blood&Honour.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Minna Tiainen 30.10.2014: ”Jonkun pitäis raiskata toi” (Jyväskylän ylioppilaslehti Jylkkäri) (jylkkari.fi)
 Annual survey urges European governments to combat hate crime towards minorities (7/2014)  (minorityrights.org)
 Matleena Kantola, 2013: Oikeus vihapuheeseen? (gradu)
 Viharikokset Euroopan unionissa (europa.eu)
 Keskisuomalainen: IL: Huippupoliitikot sotkettiin Facebookin viharyhmään (2011)  (ksml.fi)
 Laura Peutere, 2009: Poliisin tietoon tullut viharikollisuus Suomessa 2008
 Hate Communities: A Cross-National Comparison (prof. Pekka Räsäsen vetämä Viharyhmien tutkimushanke Turun yliopistolla)  
 FBI: Hate Crime—Overview  (fbi.gov)

Syrjintä
Mel Smith

Melvyn Kenneth ”Mel” Smith (3. joulukuuta 1952 Lontoo, Englanti – 19. heinäkuuta 2013) oli englantilainen koomikko, näyttelijä, tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän tuli tunnetuksi useista television sketsisarjoista. Näihin kuului muun muassa Lunta tupaan, jossa hän näytteli Griff Rhys Jonesin kanssa.

Smithin isä Kenneth syntyi Tow Law’ssa Durhamin kreivikunnassa ja työskenteli hiilikaivoksella toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen isä muutti Lontooseen. Siellä hän nai Mel Smithin äidin, jonka vanhemmat omistivat vihanneskaupan Chiswickissä. Kun valtio laillisti veikkauspelit kaupungilla, he muuttivat kauppansa Chiswickin ensimmäiseksi veikkauspelimyymäläksi.

Mel Smith opiskeli Latymer Upper Schoolissa ja Oxfordin yliopiston New Collegessa.

Yksityiselämä 
Mel Smithin leski Pam on entinen malli. Smith piti tunnetusti Rolls-Royce-autoista, ja hänen yhtenä harrastuksenaan olikin niiden keräily. Mel Smith menehtyi kotonaan sydänkohtaukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mel Smithin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Brittiläiset koomikot
Brittiläiset televisiokäsikirjoittajat
Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Me Kastelijat

Me Kastelijat on kesällä 1997 MTV3-kanavalla esitetty vesipuisto Serenassa kuvattu nopeus- ja taitokilpailuohjelma, jossa kilpaili jaksoittain kaksi joukkuetta, jotka saivat pisteitä suorituksistaan. Ohjelmaa juonsivat Marco Bjurström ja Ella Keranto. Tuomarina toimi Teresa De Rita-Cavlek. 

Urheiluohjelmat
1990-luvun suomalaiset televisiosarjat
Over the Hills and Far Away (EP)

Over the Hills and Far Away on Nightwishin EP vuodelta 2001.

EP:n nimikappale on cover-versio Gary Mooren samannimisestä kappaleesta. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo. Nimikappaleen lisäksi EP sisältää ennenjulkaisemattomat kappaleet ”10th Man Down” ja ”Away” sekä uuden version yhtyeen debyyttialbumilla Angels Fall Firstillä julkaistusta kappaleesta "Astral Romance". Miesääninä EP:llä vierailevat Tapio Wilska ja Tony Kakko. EP oli basisti Sami Vänskän viimeinen julkaisu yhtyeen kanssa.

EP myi Suomessa platinaa julkaisuvuonnaan. Suomen singlelistalla se sijoittui parhaimmillaan ensimmäiseksi ja pysyi listalla yhteensä 49 viikkoa. __notoc__

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tuomas Holopainen – syntetisaattorit, taustalaulu kappaleessa ”Over the Hills and Far Away”
 Jukka Nevalainen – rummut, lyömäsoittimet
 Tarja Turunen – laulu
 Emppu Vuorinen – kitara
 Sami Vänskä – basso

Vierailijat 
 Tapio Wilska – laulu kappaleessa ”10th Man Down”
 Tony Kakko – laulu kappaleessa ”Astral Romance”, taustalaulu kappaleessa ”Over the Hills and Far Away”

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Over the Hills and Far Away Nightwishin virallisella sivustolla 

Vuoden 2001 EP:t
Nightwishin albumit
Tero Kinnusen tuottamat albumit
Thug Life

Thug Life on Tupac Shakurin perustama rap-kollektiivi, johon Tupacin lisäksi kuuluivat Rated R, Macadoshis, Mopreme Shakur ja Big Syke. Ryhmä julkaisi ensimmäisen albuminsa syyskuussa 1994. Albumin nimeksi tuli yksinkertaisesti Thug Life Vol. 1 ja se myi vähäisestä markkinoinnista huolimatta kultaa. Thug Life -nimestä on myös keksitty akronyymi: The Hate U Give Little Infants, Fucks Everybody. 

Ennen Shakurin kuolemaa Tupac ja Big Syke työstivät uutta albumia Thug Life Volume 2, mutta Tupacin kuoltua albumia ei koskaan saatu valmiiksi, eikä sitä myöskään julkaistu. Niinpä Thug Life Vol. 1 jäi ryhmän ensimmäiseksi ja samalla viimeiseksi julkaistuksi albumiksi.

Thug Lifella on myös oma vaatemerkki.

Diskografia 

 Thug Life: Volume 1 (1994)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -yhtyeet
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Tupac Shakur
Oh! My Goddess

Oh! My Goddess () on Kōsuke Fujishiman vuonna 1988 aloittama seinen-mangasarja. Egmont on aloittanut sarjan suomentamisen vuonna 2007. Sarja julkaistaan peilaamattomana. Japanista tehdyn käännöksen tekijä on Suvi Mäkelä. Suomeksi on käännetty (marraskuu 2011) 36 osaa Oh! My Goddessia. Nro 36 on viimeinen julkaisu Suomessa. Toimitus vastasi, että numeroon 36 oli päässyt lipsahdus seuraavan numeron ilmestymisestä.

Sarjan viimeinen osa on julkaistu Japanissa 25. huhtikuuta 2014.

Tarina 
Sarja kertoo nuoresta opiskelijasta Keiichi Morisatosta, joka saa vieraakseen jumalattaren, Belldandyn. Varomattoman toiveen seurauksena Belldandy jää ikuisesti Keiichin luo. Keiichi ei voi kertoa muille Belldandyn yliluonnollisista voimista, joten tämä ja Belldandy joutuvat moniin selkkauksiin. Nuorten elämää hankaloittaa Belldandyn hehkeä ulkomuoto, sekä se, että yliluonnollisilla voimilla tuntuu olevan jatkuvaa tarvetta niin opiskelija- kuin rakkauselämässä. Keiichin pikkusisko Megumi, Belldandyn riehakas isosisko Urd ja pikkusisko Skuld häiritsevät myös nuorten ystävyys-suhdetta, aivan niin kuin yliopiston motoristikerhon jäsenet sekä kampuksen kaunotar Sayoko Mishima, joka tahtoo ajaa Belldandyn pois yliopistolta.

Sarjassa yhdistyy komedia sekä romantiikka. Sarja kuuluu maailman suosituimpiin mangasarjoihin.

Pelit 
Sarjasta on tehty myös videopelejä eri alustoille kuten NEC PC-9801, PC-FX ja Sega Dreamcast. Lisäksi on julkaistu vain Japanissa PlayStation 2:lle rajoitettu peli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Virallinen Ah! My Goddess -sivusto. 
 The Goddess Project -fanisivusto. 
 Oh My Goddess! Manga Gallery. 
 Jari Lehtinen: Oh! My Goddess – arvostelu. Anime-lehti.
 Jukka Laine: Aah! Jumalattareni! Kvaak.fi 1.6.2007.

Animesarjat
Fantasia-anime ja -manga
Komedia-anime ja -manga
Mangasarjat
Romanttinen anime ja manga
Seinen
1980-luvun anime ja manga
Phil Kessel

Philip Joseph Kessel Jr. (s. 2. lokakuuta 1987 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa tällä hetkellä NHL:ssä Vegas Golden Knightsissa.

Ura
Kessel pelasi Yhdysvaltain jääkiekon kehitysohjelmassa, USNTDP:ssä kaksi kautta. Hän pelasi niin loistavasti, että hänestä odotettiin suurta sensaatiota. USNTDP:n yhteydessä Kessel pelasi Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa, ja voitti alle 18-vuotiaiden MM-kisat vuonna 2005. Hänet palkittiin kisojen parhaana hyökkääjänä.

Juniorikiekkouransa hän aloitti Minnesotan yliopiston jääkiekkojoukkueessa 2005–2006, ja hänet palkittiin kauden tulokkaana. Kauden päätteeksi Boston Bruins varasi hänet viidentenä NHL:n varaustilaisuudessa 2006.

Heti seuraavaksi kaudeksi Kessel siirtyi NHL:ään ja pelasi tulokaskaudellaan 70 ottelua. Kauden katkaisi 12 ottelun ajaksi kivessyöpä, mutta hän toipui siitä ja pelasi katkeamatta kauden loppuun. Kauden päätteeksi hän voitti Bill Masterton Trophyn.

Syyskuussa 2009 Toronto Maple Leafs hankki Kesselin vaihtamalla kahden seuraavan vuoden varaustilaisuuden ykkösvuoronsa ja sekä ensi vuoden kakkosvuoron häneen. Toronto solmi heti Kesselin kanssa 27 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen viiden vuoden sopimuksen.

Kesäkuussa 2019 Pittsburgh Penguins myi Kesselin Dane Birksin kanssa Arizona Coyotesiin, saaden vaihdossa Alex Galchenyukin sekä Pierre-Olivier Josephin.

Elokuussa 2022 Kessel teki vapaana agenttina Vegas Golden Knightsin kanssa yksivuotisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Muuta
Kesselin veli Blake on jääkiekkopuolustaja, jonka New York Islanders varasi vuonna 2007. Veljesten serkku David Moss on pelannut yli 500 NHL-ottelua. Kessel on tunnettu NHL:n ehkä jopa parhaimmasta rannelaukauksesta. Myös hänen siskonsa Amanda Kessel pelaa jääkiekkoa.

Palkinnot 
 2005 – Bob Johnson Award (hyvästä kansainvälisestä pelimenestyksestä)
 2006 – WCHA:n vuoden tulokas
 2007 – Bill Masterton Trophy
 2010 - Olympiahopeaa
 Olympiakisojen pistepörssin voitto Sotšissa 2014
 2016 - Stanley Cup
 2017 - Stanley Cup

Tilastot

Lähteet 
 
 
 
 Jatkoaika.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Bill Masterton Memorial Trophy -voittajat
Vegas Golden Knightsin pelaajat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lostprophets

Lostprophets oli walesilainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1997 Pontypriddissä. Yhtyeen perustivat laulaja Ian Watkins, basisti (myöhemmin kitaristi) Mike Lewis, rumpali Mike Chiplin ja kitaristi Lee Gaze. Yhtye menestyi etenkin Britanniassa ja Keski-Euroopassa.

Lostprophets julkaisi viisi albumia. Ensimmäinen, Thefakesoundofprogress, julkaistiin vuonna 2001, toinen, Start Something, vuonna 2004 ja kolmas, Liberation Transmission, vuonna 2006. Yhtyeen neljäs albumi The Betrayed ilmestyi 2010. Rumpali Ilan Rubinin erosi yhtyeestä vuoden 2009 alussa. Yhtyeen viides albumi Weapons julkaistiin 2012.

Yhtye ilmoitti lokakuussa 2013 virallisesti lopettavansa toimintansa. Syynä oli yhtyeen solistia Ian Watkinsia vastaan vuoden 2012 lopussa nostetut syytteet lapsi- ja eläinpornon hallussapidosta sekä lapsen raiskauksen suunnitelusta. Watkins myönsi syytteet marraskuussa 2013 ja sai joulukuussa 29 vuoden vankeusrangaistuksen.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet
 Lee Gaze - soolokitara, taustalaulu (1997-)
 Mike Lewis - kitara, taustalaulu (1998-), basso (1997-1998)
 Ian Watkins - laulu (1997-), levysoittimet, samplet (1997-1999)
 Stuart Richardson - basso, taustalaulu (1998-)
 Jamie Oliver - koskettimet, syntetisaattori, piano, levysoitin, sämpleri, laulu (2000-)
 Luke Johnson - rummut, lyömäsoittimet (2009-)

Entiset jäsenet
 DJ Stepzak - levysoittimet, sampleri (1999-2000) 
 Mike Chiplin - rummut, lyömäsoittimet (1997-2005)
 Ilan Rubin - rummut, lyömäsoittimet (2006-2008)

Aikajana

Diskografia

Studioalbumit
 Thefakesoundofprogress (2001)
 Start Something (2004)
 Liberation Transmission (2006)
 The Betrayed (2010)
 Weapons (2012)

Singlet
 Shinobi vs. Dragonninja (2001)
 The Fake Sound of Progress (2002)
 Burn Burn (2003)
 Last Train Home (2004)
 Wake Up (Make a Move) (2004)
 Last Summer (2004)
 Goodbye Tonight (2004)
 Rooftops (Liberation Broadcast) (2006)
 A Town Called Hypocrisy (2006)
 Can't Catch Tomorrow (Good Shoes Won't Save You This Time) (2006)
 4am Forever (2007)
 It's Not The End Of The World (But I Can See It From Here) (2009)
 Bring 'Em Down (2012)

EP:t
 Here Comes the Party (1997)
 Para Todas las Putas Celosas (1998)
 The Fake Sound of Progress (1999)

Lähteet 

Brittiläiset rockyhtyeet
Brittiläiset post-hardcore-yhtyeet
Emo-yhtyeet
Walesilaiset yhtyeet
Pieni luutatyttö

Pieni luutatyttö on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut ja tuottanut Toivo Särkkä. Käsikirjoituksesta vastasivat Reino Helismaa ja Olavi Karu, kovalla kiireellä, sillä kuvaukset käynnistettiin jo ennen sen valmistumista.

Juoni
Liisan isäpuoli lähettää tytön yksin kaupunkiin myymään luutia. Idea käsikirjoitukseen saatiin sanomalehdessä kerrotusta tositapauksesta. Kaupungissa Liisa kohta ihmisiä, joiden elämä hetken sivuaa hänen kohtaloaan, kuten torimyyjän, kulkukauppiaan ja ilotytön. Elokuvaan saadaan jännitystä uhkaavan namusedän muodossa. Elokuvassa on kuitenkin onnellinen loppu, kun Liisa saa turvallisen kodin.

Arviot
Moraliteetiksi luonnehdittu elokuva onnistuu karttamaan imelyyksiä. Liisan kerätessä vastaantulijoita elokuva ikään kuin esittelee Raamatun kymmenen käskyä.

Tuotanto ja ensi-ilta
Elokuvassa nähtävä Musti-koira oli Särkän omistama saksanpaimenkoira Lida. Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 7. marraskuuta 1958 Rexissä ja Tuulensuussa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1958 suomalaiset elokuvat
Toivo Särkän ohjaamat elokuvat
Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat
Bob Menendez

Robert ”Bob” Menendez (s. 1. tammikuuta 1954 New York) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän istui vuodesta 1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja sai 18. tammikuuta 2006 paikan New Jerseyn edustajana Yhdysvaltain senaatista. Menendez tuli valituksi uudelleen vuonna 2012 ja hänen nykyiten kautensa senaatissa päättyy tammikuussa 2019. Hän on ilmoittanut hakevansa jatkokaudelle.

Menendeziä vastaan nostettiin vuonna 2015 useita korruptiosyytteitä. Syyttäjän mukaan Menendez olisi saanut floridalaiselta silmälääkäri Salomon Melgenilta arvokkaita lahjoja ja kampanjarahoitusta vastineeksi poliittisista vastapalveluksista. Pitkän oikeusprosessin päätteeksi Menendezin vastaisista syytteistä kuitenkin luovuttiin vuonna 2018. Syytteistä luopumisesta huolimatta senaatin eettisyysasioita käsittelevä komitea antoi Menendezille nuhtelut siitä, että hän oli lahjoja ottaessaan rikkonut senaatin sisäisiä ohjeita.

Lähteet 

Amerikankuubalaiset
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltain senaatin jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Rohtasin linnoitus

Rohtasin linnoitus (urduksi قلعہ روہتاس Qila Rohtas) on linnoitus  nykyisessä Pohjois-Pakistanissa. Sen rakennutti pataanihallitsija Sher Shah Suri (1486 – 1545) puolustautuakseen moguleita vastaan. Linnoitusta ei koskaan valloitettu, joten se on säilynyt poikkeuksellisen hyvin. 

Se on esimerkki pataani- ja hindukulttuurin yhdistymisestä alueella. Linnoitus koostuu neljäkilometrisesta muurista, 68 tornista ja kahdestatoista linnoitetusta portista joista jokainen on erilainen. Linnoituksessa pystyi puolustautumaan 30 000 miehen armeija. 

Linnoitus on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.

Lähteet 

Linnoitukset
Pakistanin rakennukset ja rakennelmat
Unescon maailmanperintökohteet Pakistanissa
Introspective

Introspective on Pet Shop Boysin vuonna 1988 julkaisema pop-albumi. Se poikkesi kahdesta aiemmasta albumista sillä, että se sisälsi ainoastaan kuusi kappaletta, joista jokainen on niin sanottua extended-versiota eli on huomattavasti pidempi kuin radio edit -versio.

Huolimatta uskaliaasta kokeilusta albumi myi hyvin maailmanlaajuisesti, platinaa sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Myös Suomessa albumi myi platinaa (yli 40 000 kappaletta) ja nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan 1. sijalle. 

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin suuriin Pet Shop Boys -klassikoihin kuuluva "Domino dancing", joka ylsi brittilistalla 7. sijalle ja Yhdysvalloissa 18. sijalle. Kappaleen musiikkivideo herätti aikanaan suuren kohun "homoeroottiseksi" epäillyllä rantakohtauksella, jossa kaksi lihaksikasta miestä painivat toisiaan vastaan aaltojen iskiessä vasten heidän vartaloitaan. Toisena singlenä julkaistiin "Left to my own devices", joka oli Trevor Hornin tuottama kappale. Se saavutti Britanniassa sijan 4, mutta ylsi yllättäen Yhdysvalloissa vain sijalle 72. Viimeisenä singlenä albumilta julkaistiin "It's alright", jonka musiikkivideo on yksi duon muistettavimmista. Single nousi heti Britanniassa singlelistan viidenneksi. Kaikki albumilta singleiksi irrotetut kappaleet julkaistiin levyltä poiketen lyhyempinä versioina.

Vuonna 2001 albumi julkaistiin uudestaan remasteroituna kahden CD:n versiona.

Kappaleet

 "Left to My Own Devices" – 8:16
 "I Want a Dog" – 6:15
 "Domino dancing" – 7:40
 "I'm Not Scared" – 7:23
 "Always on My Mind/In My House" – 9:05
 "It's Alright" – 9:24

Vuoden 1988 albumit
Pet Shop Boysin albumit
Burt Kwouk

Burt Kwouk (), koko nimeltään Herbert Tsangtse Kwouk, oli kiinalais-englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Blake Edwardsin Vaaleanpunainen pantteri -elokuvista.

Varhainen elämä 

Kwouk syntyi vuonna 1930 Warringtonissa. Hänen äitinsä oli kiinalainen, ja kymmenen kuukauden ikäisenä Kwouk muutti äitinsä kanssa muun perheen luo Shanghaihin. Hän asui siellä 17-vuotiaaksi asti, jolloin hänen vanhempansa lähettivät hänet Yhdysvaltoihin opiskelemaan politiikkaa ja taloustiedettä. Hän kuitenkin joutui palaamaan Shanghaihin hänen perheensä jäätyä varattomaksi vuoden 1949 vallankumouksen seurauksena. Muutama vuosi myöhemmin Kwouk muutti Iso-Britanniaan, jossa hän ryhtyi näyttelijäksi tyttöystävänsä kehotuksesta.

Ura 

Kwouk teki yhden ensimmäisistä televisiorooleistaan komediasarjassa Hancock's Half Hour vuonna 1957. Tämän jälkeen hän sai merkittävän roolin elokuvasta The Inn of Sixth Happiness (1958), jossa hän esitti Li-nimistä miestä, joka auttaa Ingrid Bergmanin esittämää lähetyssaarnaajaa pakenemaan japanilaisilta sadan lapsen kanssa. 1960-luvulla hän näytteli myös Christopher Leen kanssa Fu Manchu -elokuvasarjassa.

Vuonna 1964 Kwouk sai roolin ensimmäisestä Vaaleanpunainen pantteri -sarjan elokuvasta Laukaus pimeässä. Kwoukin hahmo elokuvassa oli Peter Sellersin näyttelemän komisario Jacques Clouseaun kiinalainen miespalvelija Cato Fong, joka on hänen tunnetuin roolinsa. Kwouk esiintyi yhteensä seitsemässä Vaaleanpunainen pantteri -sarjan elokuvassa. Koska Clouseau oli käskenyt Fongin hyökätä hänen kimppuunsa aina kun mahdollista itsepuolustustaitojensa ylläpitämiseksi, Kwouk ja Sellers ottivat elokuvan merkeissä yhteen jokaisessa elokuvassa, lukuun ottamatta kahta viimeistä, jotka tehtiin Sellersin kuoleman jälkeen.

Kwouk näytteli myös kolmessa James Bond -elokuvassa. Vuonna 1964 hän esitti ydinfyysikkoa elokuvassa 007 ja Kultasormi ja vuonna 1967 Spectren kätyriä elokuvassa Elät vain kahdesti. Hän esiintyi myös epävirallisessa James Bond -elokuvassa Casino Royale (1967), jossa hän esitti kiinalaista kenraalia.

1970- ja 1980-luvulla Kwouk näytteli sivurooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten Doctor Who ja Pyhimys. Vuosina 1981–1984 hän esitti Majuri Yamauchia draamasarjassa Tenko. Kwouk esiintyi myös Vielä virtaa -sarjassa, jossa hän näytteli Entwistleä vuosina 2002–2010, sekä elokuvassa Kiss of the Dragon vuonna 2001.

Yksityiselämä 

Kwouk oli naimisissa Caroline Tebbsin kanssa vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Heillä oli yksi lapsi, Christopher.

Kwouk nimettiin brittiläisen imperiumin ritarikuntaan vuonna 2011 (OBE). Hän kuoli syöpään 85-vuotiaana Marie Curien saattokodissa Hampsteadissa 24. toukokuuta 2016.

Valikoitu filmografia

Huomiolista

Lähteet 

Kiinalaiset näyttelijät
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue

Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue (, lyh. DBD) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR) toiminut puolue. Muiden DDR:n puolueiden tapaan DBD ei voinut toimia vapaasti eikä se saanut itse päättää politiikkansa sisällöstä, vaan sen tehtävänä oli tukea valtiota johtavaa Sosialistista yhtenäisyyspuoluetta (SED). Puolue oli blokkipuolue, ja se kuului DDR:n Kansalliseen rintamaan.

Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue perustettiin huhtikuussa 1948 Neuvostoliiton miehityshallinnon aloitteesta. Tuolloisen Mecklenburgin osavaltion pääkaupungissa Schwerinissä kokoontunut DBD:n perustava puoluekokous julisti uuden puolueen syntyneeksi 29. huhtikuuta 1948. Puhetta kokouksessa johti Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen jäsen  Ernst Goldenbaum, joka myös valittiin uuden puolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän pysyi puheenjohtajana aina vuoteen 1982. 

Saksan demokraattinen talonpoikaispuolueen tarkoituksena oli ennen muuta sitouttaa maaseudun väestö, joka suhtautui työläisväestöä penseämmin sosialismiin, muodostumassa olevaan sosialistiseen Saksan demokraattiseen tasavaltaan. Toisaalta haluttiin myös luoda poliittinen foorumi maanviljelijöille valtiossa, joka ymmärsi olevansa "työläisten ja talonpoikien valtio" (Arbeiter- und Bauernstaat). Aluksi DBD selitti edustavansa pientalonpoikia ja keskisuurten tilojen omistajia sekä kaupungeista maalle muuttaneita "uustalonpoikia" ja puolustavansa näiden ryhmien etuja. 1950-luvulla puolue alkoi kuitenkin ajaa maatalouden kollektivisointia. Puolue tuki muiden blokkipuolueiden tavoin SED:tä. Muiden blokkipuolueiden tavoin se lähetti 52 edustajaa (10,4 % edustajista) DDR:n parlamenttiin, Kansankamariin. Puolueella oli oma pää-äänenkannattaja, Bauernecho.
 
DBD kehittyi alussa nopeasti. Vuoteen 1951 mennessä puolueen jäsenmäärä oli kasvanut jo 85 000:een. Maaseudun väestö toivoi puolueen puolustavan heidän etujaan uhkaavaa kollektivisointia vastaan. Puolueen ilmoitettua tukensa kollektivisoinnille jäsenmäärän kasvu tyrehtyi. 1980-luvulla puolueen jäsenmäärä alkoi muiden blokkipuolueiden jäsenmäärän tavoin nousta. Vuonna 1984 puolueeseen kuului jo 108 000 jäsentä. 

Berliinin muurin murtumisen yhteydessä 1989 DBD yritti profiloitua ekologisena maatalouspuoleena. Se otti osaa ensimmäisiin vapaisiin kansankamarivaaleihin 18. maaliskuuta 1990, mutta se sai vain 2,2 % äänistä ja 9 edustajaa Kansankamariin. Puolueen jäljellä olevat jäsenet päättivät tämän jälkeen lopettaa puolueen toiminnan ja liittää sen organisatorisesti osaksi DDR:n kristillisdemokraatteja. 

Saksalaiset puolueet
Saksan demokraattisen tasavallan politiikka