joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pythagoraan elämä (Porfyrios)

Pythagoraan elämä (, ) on Porfyrioksen kirjoittama filosofi Pythagoraan elämäkerta.

Historia 

Porfyrios kuului uusplanonilaiseen koulukuntaan ja eli noin vuosina 232–304 jaa., toisin sanoen 800 vuotta Pythagorasta myöhemmin. Pythagoraan elämä oli osa hänen laajempaa neljä kirjaa käsittänyttä historiateostaan Filosofinen historia, joka kokosi yhteen filosofien elämäkertoja. Se alkoi Homeroksesta, jonka Porfyrios luki myös filosofiksi, ja päättyi Platoniin. Pythagoraan elämä on sen ainoa säilynyt osa.

Pythagoraan elämäkerta perustuu todennäköisesti paljon varhaisempiin Pythagorasta käsitelleisiin lähteisiin ja tästä kerrottuihin legendoihin. Eräiksi lähteikseen Porfyrios mainitsee muun muassa uuspythagoralaisen Moderatos Gadeslaisen sekä Dikaiarkhoksen ja Nikomakhos Gerasalaisen. Myös Porfyrioksen oppilas Iamblikhos kirjoitti melko samoihin aikoihin teoksen Pythagoraan elämä tai oikeammin Pythagoralainen elämä. Näiden kahden lisäksi on säilynyt myös kaksi muuta antiikin aikaista Pythagoraan elämäkertaa, toinen Diogenes Laertioksen teoksessa Merkittävien filosofien elämät ja opit ja toinen Fotioksen tekemänä tiivistelmänä teoksessa Bibliotheke. Porfyrios kirjoitti suunnilleen samoihin aikoihin myös Plotinoksen elämäkerran, Plotinoksen elämä.

Sisältö 

Teos jaetaan 61 lyhyeen lukuun, ja on selvästi Iamblikhoksen versiota lyhyempi. Porfyrios käsittelee ensin Pythagoraan alkuperää (luvut 1–5), ja kertoo sitten tämän koulutuksesta (6–13) sekä joitakin anekdootteja (14–15). Sitten hän kertoo Pythagoraan matkoista tämän siirryttyä Samokselta Italian Suur-Kreikkaan sekä pythagoralaisen koulukunnan perustamisesta (16–22). Pythagoraan ihmeellisistä teoista kerrotaan anekdootteja (28–29). Tämän jälkeen kerrotaan muun muassa Pythagoraan elämäntavasta, ruokavaliosta ja uhritoimituksista (32–36) sekä hänen antamastaan opetuksesta ja hänen filosofiastaan (36–53).

Elämäkerrassaan Porfyrios esittää Pythagoraan jumalallisena hahmona, samoin kuin Iamblikhos omassa versiossaan. On arveltu, että Porfyrios on saattanut tässä tarkoituksella pyrkiä asettamaan Pythagoraan Jeesuksen haastajaksi. Tekstin onkin huomautettu muistuttavan joissakin kohdissa tyyliltään evankeliumeja. Teksti ei ole säilynyt nykyaikaan täysin kokonaisena, vaan päättyy kesken.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Porphyre: Vie de Pythagore. Teoksessa  Kreikankielinen alkuteksti ja ranskankielinen käännös.

Aiheesta muualla 

 Poprphyry: Life of Pythagoras. Tertullian.org. 

Antiikin kreikkalaiset elämäkerrat ja muistelmat
Pythagoralaisuus
Andorra kesäolympialaisissa 2020

Andorra osallistui kesäolympialaisiin 2020. Sitä edusti kaksi urheilijaa kahdessa lajissa: Pol Moya yleisurheilussa miesten 800 metrin juoksussa ja Mònica Dòria melonnassa naisten kanadalaisyksikössä ja kajakkiyksikössä. Kumpikin heistä oli joukkueen lipunkantajina avajaisseremoniassa; päätösseremoniassa lipunkantaja oli Moya.

Joukkue

Melonta 

Mònica Dòria kilpaili naisten koskimelonnn kanadalaisyksikössä ja kajakkiyksikössä. Hän eteni kummassakin kilpailussa välierään asti.

Yleisurheilu 

Pol Moya kilpaili miesten 800 metrin juoksussa. Hän sijoittui alkuerässään seitsemänneksi ajalla 1.47,44 eikä edennyt välieriin.

Lähteet 

Valtiot kesäolympialaisissa 2020
Kesäolympialaisissa 2020
Potilastietojärjestelmä

Potilastietojärjestelmä on tietokoneohjelmisto, jota käytetään terveydenhoidon yksiköissä.

Potilastietojärjestelmän ominaisuuksiin voivat kuulua esimerkiksi potilaskertomus, anestesiakertomus ja puheentunnistus.

Yleisiä potilastietojärjestelmiä 

Yleisesti käytettyjä potilastietojärjestelmiä ovat esimerkiksi:  

 Apotti-järjestelmä, joka kattaa noin 25 prosenttia koko Suomen potilastiedoista. Apotti perustuu amerikkalaiseen Epic Systemsin potilastietojärjestelmään.
 Esko kehitettiin Oulun yliopistollisen sairaalan IT-osastolla, joka yhtiöitettiin vuonna 2020 , koska sairaanhoitopiiri ei lain mukaan voi myydä tietojärjestelmätuotteita. Eskoa kehittää Esko Systems, mm. kuntien ja sairaanhoitopiirien omistama yhtiö, jolla on n. 30 ohjelmistokehittäjää. Esko on erikoissairaanhoidon järjestelmä, johon on vasta suunnitteilla perusterveydenhuollon osuutta. Perusterveydenhuollon käyttöön soveltuvaa versiota odotetaan saapuvaksi vuonna 2023. Esko on käytössä erikoissairaanhoidossa esim. PPSHP:ssä, Vaasassa, Kemissä ja Rovaniemellä. 

 OMNI360 on IT-palveluyhtiö CGI:n Suomessa kehittämä potilastietojärjestelmä

Muita ovat esimerkiksi Abilita, ATJ, DomaCare, DynamicHealth,  Effica/LifeCare, Epic, GFS, Hilkka, Mediatri, Nappula, Pegasos/Omni, Pro Consona, Saga, Uranus/Omni ja WinHIT.

Käytöstä poistuneita järjestelmiä 
Tieto tarjoaa Effican tilalle Lifecare-nimellä kulkevaa asiakas- ja potilastietojärjestelmää. CGI:n Pegasos ja Uranus yhdistetään ja niiden käyttäjät saavat desktop-käyttöliittymän.

Hankinnat 
Vuoteen 2031 mennessä potilastietojärjestelmien uusimiseen käytetään ainakin 3,3 miljardia euroa. Potilastietojärjestelmät ja niiden hankintaprosessit herättävät kritiikkiä. Hankintojen sanotaan säästävän kymmeniä miljoonia euroja, mutta todellisuudessa lopputulos saattaa olla päinvastainen.

Käyttäjien kokemuksia 

Potilastietojärjestelmiä käsittelevässä tutkimuksessa lääkärit antoivat kaikkien potilastietojärjestelmien keskiarvoksi kouluarvosanan 6,7. Toimivimpana järjestelmänä lääkärit pitävät Eskoa, joka sai kouluarvosanakseen 8,7. Huonoimpana lääkärit pitivät Apottia, joka sai arvosanakseen 5,2.

Samaan tapaan sairaanhoitajat pitivät parhaana Eskoa, joka sai kouluarvosanan 8,2 ja huonoimpana Apottia, arvosana 5,6.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuntaliiton potilastietojärjestelmien tilannekuva 2020 kuvaa mm. käytössä olevat järjestelmät alueittain

Potilastietojärjestelmät
Timo Kökkö

Timo Kökkö (14. toukokuuta 1927 – 23. heinäkuuta 2015) oli suomalainen luterilainen rovasti. Kökkö oli kotoisin Mouhijärveltä. Kökkö työskenteli Ylitorniossa kirkkoherrana ja kristillisen kansanopiston johtajana. Vuonna 1973 Kökkö valittiin Tyrvään kirkkoherraksi. Kökkö kuului elämänsanalaiseen liikkeeseen ja toimi vuosina 1975–1981 Lestadiolaisten ylioppilaskodin hallituksen puheenjohtajana. Kökkö toimi yhteiskunnallisesti aktiivisesti ja toimi muun muassa kirkolliskokousedustajana (1974–1978 ja 1982–1988), Suomen kirkon pappisliiton puheenjohtajana sekä Suomen sotaveteraaniliiton hengellisen toimikunnan varapuheenjohtajana.

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Elämänsanalaiset saarnaajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Ivan Bahrjanyi

Ivan Bahrjanyi, oikea nimi Ivan Lozovjahyn, (1907 Kuzemyn, Oh’tyrkan piiri, Sumyn alue – 25. elokuuta 1963 St. Blasien Sanatorium, Schwarzwald, Länsi-Saksa) oli ukrainalainen kirjailija ja poliittinen aktivisti. Hänen elämänsä tärkeä vaihe oli 1941–1945, siitä alkaen, kun Saksa miehitti Ukrainan, siihen asti, kun hän pakeni Länsi-Eurooppaan 1945. Hän oli sinä aikana mukana Ukrainan vastarintaliikkeessä, ja hänestä tuli Ukrainan vapautusneuvoston (UHVR) jäsen.

Bahrjanyi syntyi pienessä itäukrainalaisessa kylässä. Hänen koulutuksensa oli satunnaista ensimmäisen maailmansodan ja vallankumouksen aikana ja vielä sen jälkeisinäkin vuosina. Hän opiskeli jonkin aikaa Kiovan taideoppilaitoksessa mutta alkoi 1926 julkaista runoja lehdissä. Ensimmäisen runokokoelmansa hän sai julki 1927. Kiovassa vaikutti tuolloin nuorten kirjailijoiden yhdistys MARS. GPU pidätti hänet 1932, ja hän sai viiden vuoden pakkotyöleirituomion Kaukoitään, josta hän kuitenkin pakeni 1936. Hän kävi Ukrainassa 1938 ja joutui taas vangituksi. Hän pääsi vapaaksi, kun salaisen poliisin johtaja Nikolai Ježov joutui eroamaan, mutta Ohtyrkassa asuessaan hän oli poliisin valvonnassa. Hän työskenteli maalarina.

Saksalaismiehityksen aikana 1941 Bahrjanyi muutti Harkovaan. Hän oli yhteydessä saksalaisvastaisen maanalaisen järjestön OUN:n kanssa ja toimi paikallisena propagandapäällikkönä. Rintaman siirtyessä länteen hän muutti Länsi-Ukrainaan, jatkoi maanalaista toimintaa ja oli yhteydessä Ukrainan kansannousuarmeijaan (UPA). Hän julkaisi siellä seikkailuromaanin Zvirolovy, josta lukijat pitivät ja jota kriitikotkin kiittivät. Hän liittyi UHVR:n jäseneksi ja muutti sen ulkomaansihteeristön mukana ulkomaille. Hän laati paljon kirjallista aineistoa maanalaista toimintaa varten, mikä on ilmennyt hänen Dmytro Dontsovia vastaan kirjoittamastaan poleemisesta kirjoituksesta.

Bahrjanyi jatkoi ulkomailla sekä kirjoittamista että poliittista toimintaa. Erottuaan OUN:sta hän liittyi Ukrainan vallankumoukselliseen demokraattiseen puolueeseen ja nousi sen johtoon, ja muutaman vuoden kuluttua hän oli uudistuneen Ukrainan kansantasavallan (UNR) pakolaishallituksen toiminnassa, vuodesta 1954 puheenjohtajana. Hänen tuolloin kirjoittamastaan laajasta tuotannosta tärkein oli poliisiterroria ja vankiloita Stalinin vainojen aikana käsittelevä romaani “Hetsymanskyi sad”.

Bahrjanyin maanalaisen toiminnan vuosista on hyvin vähän tietoa, sillä hän ei itse eivätkä tutkijatkaan ole kirjoittaneet noista vuosista. Syynä saattaa olla Bahrjanyin ero OUN:stä ja useat kiistat puolueen muiden jäsenten kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset kirjailijat
Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Wing

Wing voi tarkoittaa seuraavia:
 Wing (laulaja), uusiseelantilainen laulaja
 "Wing (South Park)", South Park -ohjelman jakso, joka keskittyy laulajaan Wing
 Anna Wing (1914-2013), englantilainen näyttelijä
 WinG, Windowsin grafiikkarajapinta
Ignacio Garriga

Ignacio Garriga Vaz de Concicao (s. 4. helmikuuta 1987) on espanjalainen Vox-puoluetta edustava poliitikko. Hän on toiminut vuosina 2019–2020 Espanjan edustajainhuoneen jäsenenä ja vuodesta 2021 lähtien Katalonian parlamentin jäsenenä.

Perhetausta 
Garriga syntyi Sant Cugat del Vallèsissa Kataloniassa. Hänen äitinsä Clotilde Vaz de Concicao Morlay syntyi Päiväntasaajan Guineassa vuonna 1947. Vaz de Concicaon vanhemmat Mercedes ja Pablo omistivat kaksi kauppaa Malabossa ja lähettivät lapsensa Barcelonaan; Pablon kuoltua myös Mercedes muutti sinne. Garrigan isä Rafael Garriga Kuijpers tulee poliittisesta perheestä, jonka jäsenet ovat olleet mukana Belgian flaamilaisnationalistisissa liikkeissä.

Ura 
Ennen poliittista uraansa hän työskenteli hammaslääkärinä, minkä lisäksi hän on myös toiminut hammaslääketieteen opettajana Katalonian kansainvälisessä yliopistossa.

Garriga oli vuosina 2005–2010 kansanpuolueen jäsen, mutta erosi puolueesta oltuaan eri mieltä puolueen kanssa homoavioliitoista, Espanjan yhtenäisyydestä, abortista ja maahanmuutosta. Hän liittyi Voxiin vuonna 2014. Garrigan etnisyydestä johtuen häntä on kutsuttu ”Voxin mustaksi katalaaniksi”, jota nimitystä hän kuitenkin pitää rasistisena.

Huolimatta puoleensa maahanmuuttovastaisuudesta Garriga on itse maahanmuuttajataustaisena puhununut myönteisesti maahanmuuttajista. Hän kannattaa laittomien maahanmuuttajien pakkopalautuksia. Hänen mukaansa Vox on humanistinen ja kristillinen puolue. Garriga on espanjalaisnationalisti ja vastustaa Katalonian itsenäisyyttä.

Huhtikuun 2019 parlamenttivaaleissa Garriga valittiin Espanjan edustajainhuoneeseen Barcelonan vaalipiiristä. Hänet valittiin uudelleen saman vuoden marraskuun vaaleissa. Katalonian parlamenttvaaleissa 2021 Garriga valittiin Katalonian parlamenttiin Barcelonan vaalipiiristä Voxin listan kärkiehdokkaana ja puolueen aluejohtajaehdokkaana, minkä myötä hän erosi edustajainhuoneesta.

Yksityiselämä 
Garrigan äidinkieli on katalaani, mutta hän pitää itseään espanjalaisena. Hänellä on kolme tytärtä ja yksi poika.

Lähteet 

Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Katalonialaiset poliitikot
MUR

MUR (, ”Ukrainalainen taideseura”) oli ukrainalaisten kirjailijoiden perustama kirjallisuusseura. Se perustettiin toisen maailmansodan päätyttyä 1945 kokoamaan yhteen eri puolille Eurooppaa päätyneitä ukrainalaisia emigranttikirjailijoita. Jäseniä oli kaikkiaan 61, ja toiminta päättyi 1948.

Seura perustettiin 25. syyskuuta 1945 Saksassa Fürthissä, ja perustamisaloitteen teki komitea, johon kuuluivat Ivan Bahrjanyi, V. Domontovytš (Viktor Petrov), Juri Kosatš, Ihor Kostetskyi, Ivan Maistrenko ja J. Šereh (George Juri Ševelov). Seuran puheenjohtaja oli Ulas Samtšuk. Toiminta ei kuitenkaan jatkunut toivotusti. Se ei saanut perustetuksi kirjapainoa eikä lehteä. Seura ehti järjestää olemassaolonsa aikana useita alan kongresseja, ja vaikka omaa painotaloa ei syntynyt, se perusti kustantamon, jonka nimissä jäsenet julkaisivat teoksiaan. Myös erilaisia julkaisuja ilmestyi, kuten kirjallisia kalentereita. Monenlaisia aatesuuntia edustavia kirjailijoita ei kuitenkaan onnistuttu saattamaan yhteen. Kun Samtšuk muutti 1948 Kanadaan, seuran toiminta päättyi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Ukrainan kirjallisuus
Kirjallisuusseurat
Ukrainalaiset järjestöt
Antti Reikko

Antti Reikko on suomalainen elokuvaleikkaaja ja muusikko. Reikko on kotoisin Kiikoisista ja valmistui ennen elokuva-alan opintoja ylioppilaaksi Lavian lukiosta 2001.

Reikko on leikannut yli 10 pitkää elokuvaa, joista Aurora (2019) oli ehdolla parhaan leikkauksen Jussi-palkintoon. Reikko on leikannut myös useita tv-sarjoja, kuten Klikkaa mua, Ex-onnelliset, Kolmistaan, Sorjonen, Luuserit, Paras vuosi ikinä ja Zone B.

Reikko on tehnyt englanninkielistä musiikkia Johnny Superhero ja Koria Kitten Riot -bändeissä. Reikko julkaisi 2022 ensimmäisen suomenkielisen levynsä nimeltä A. Reikko.

Pitkät elokuvat (leikkaajana) 
 Elokuu (2011)
 Hulluna Saraan (2012)
 21 tapaa pilata avioliitto (2013)
 Viikossa aikuiseksi (2014)
 Ollaan vapaita (2015)
 Swingers (2018)
 The Name of the Game (2018)
 Aurora (2019)
 Teräsleidit (2020)
 Vinski ja näkymättömyyspulveri (2021)
 Karaokeparatiisi (2022)
 Svar við bréfi Helgu (2022)
 Järjettömän paska idea (2023)

 Levytykset 
 Johnny Superhero: Finally nowhere (2006)
 Johnny Superhero: Choices (2007)
 Koria Kitten Riot: Koria Kitten Riot (2009)
 Johnny Superhero: Homes (2011)
 Koria Kitten Riot: The Lows & The Highs (2011)
 Koria Kitten Riot: Rich Men Poor Men Good Men (2013)
 Koria Kitten Riot: Songs of Hope and Science (2016)
 A. Reikko: A. Reikko'' (2022)

Viitteet

Aiheesta muualla  
 
 

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Catarina Costa

Catarina Martins de Mesquita Paiva Costa (s. 21. syyskuuta 1996 Coimbra, Portugali) on portugalilainen judoka. Hän edustaa Académica de Coimbra-seuraa ja on pituudeltaan 154 cm. Hän on kilpaillut alle 48 kg:n painoluokassa vuodesta 2015 lähtien. Hän on EM-hopeamitalisti.

Costa sijoittui 48-kiloisissa viidenneksi Bakun MM-kilpailuissa 2018, Minskin Euroopan kisoissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti EM-hopeaa Sofiassa 2022 hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Shirine Bouklille.

Costa on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kolme turnausvoittoa, kolme kakkostilaa ja neljä kolmostilaa. European Open -kilpailuissa hän on sijoittunut kerran kolmanneksi. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhden Portugalin-mestaruuden.

Lähteet 

Portugalilaiset judokat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Azorien parlamentti

Azorien parlamentti () on Portugalille kuuluvien Azorien paikallisparlamentti. Paikallisparlamentti on perustettu vuonna 1947, jolloin Portugalin nykyinen perustuslaki astui voimaan taaten Azoreille laajan autonomian.

Paikallisparlamentti koostuu 57 vaaleilla valitusta edustajasta, jotka valitaan neljän vuoden välein. Vaalipiirit on muodostettu siten, että jokaisesta vaalipiiristä valitaan vähintään kaksi edustajaa ja yksi lisää mikäli vaalipiirin asukasluku ylittää 7250 asukasta. Vaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki Portugalin kansalaiset, joiden kotipaikaksi on merkitty Azorit.

Paikallisparlamentilla on valta päättää autonomisen alueen sisäisistä asioista kuten paikallishallinnosta, turismista ja terveydenhuollosta. Lisäksi se säätää lakeja paikallisella tasolla ja pitää yhteyttä muihin vastaaviin paikallisparlamentteihin.

Lainsäädäntötyötä tehdään kuudessa pysyvässä valiokunnassa. Marraskuussa 2020 paikallisparlamentin presidentiksi valittiin PSD:tä edustava Luís Garcia.

Lähteet 

Azorit
Portugalin politiikka
Parlamentit
Robassomero

Robassomero () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 041 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Uskonto Espanjassa

Espanja on perinteisesti ollut uskonnollisesti yhtenäinen ja katolilaisella kirkolla on ollut vahva asema ja esimerkiksi katolilaisia juhlia juhlitaan näkyvästi. Maan perustuslaki takaa kuitenkin uskonnonvapauden kaikille yksilöille ja yhteisöille.

Kristinusko 
Kristinuskoa Espanjassa edustaa lähes yksinomaan katolilaisuus. Katolilaisuus oli valtionuskonto, jonka seuraamista vaadittiin Francisco Francon aikana. Francon diktatuurin kaaduttua etenkin ateismi ja agnostilaisuus alkoivat nostamaan päätään Espanjassa. Hieman yli 56 % espanjalaisista on katolilaisia, joista erotetaan harjoittavat ja ei-harjoittavat katolilaiset. 

Protestantteja ja protestanttisia kirkkoja on käytännössä vain isoimmissa kaupungeissa. Jehovan todistajia arvioidaan Espanjassa olevan 115 000, ja uskonto saapui Espanjaan 1920-luvulla.

Espanjan suojeluspyhimys on Pyhä Jaakko, jonka maallisia jäänteitä säilytetään pyhäinjäännöksinä Santiago de Compostelan katedraalissa Galiciassa.

Islam ja juutalaisuus 
Huolimatta siitä, että islam oli aikoinaan Iberian niemimaan valtauskonto, Nyky-Espanjassa islam on lähinnä Pohjois-Afrikasta saapuneiden maahanmuuttajien uskonto, joiden määrä on kasvanut 1990-luvulta alkaen. Se on myös kristinuskon jälkeen suurin uskontokunta Espanjassa. Muslimit saapuivat Espanjaan 700-luvulla ja valloittivat suurimman osan Espanjasta melko nopeasti. Tätä seurasi kultakausi, jota on verrattu Rooman valtakuntaan tai renessanssiin.

Espanjan nykyiset juutalaiset ovat suurimmaksi osaksi Marokosta, muualta Euroopasta ja Etelä-Amerikasta muuttaneita sephardijuutalaisia. Vuonna 1492 Espanjan kuningas karkoitti maasta kaikki juutalaiset, joita arvioitiin olevan noin 100 000. Osa myös kääntyi julkisesti katolilaisuuteen, otti kasteen, mutta harjoitti juutalaisuutta salassa. Tällaisia henkilöitä vainottiin, minkä johdosta he pakenivat mm. Länsi-Eurooppaan ja Etelä-Amerikkaan, jossa uskontoa sai harjoittaa vapaammin. Vuonna 2015 Espanja päätti, että sefardijuutalaisten jälkeläiset saivat Espanjan kansalaisuutta syntyperän perusteella.

Lähteet
Hävitys: Tapauskertomus

Hävitys: Tapauskertomus on kirjailija Iida Rauman kolmas romaani. Teos ilmestyi vuonna 2022. Romaani on “kuvaus ihmisestä, joka kouluaikana melkein tuhottiin, kaupungista, joka on moneen kertaan tuhottu, ja planeetasta, jota tuhotaan juuri nyt”.

Rauma on käsitellyt romaanissa omia kokemuksiaan peruskoulussa 1990-luvulla. Teoksen kirjoittamista varten kirjailija perehtyi lisäksi laajasti koulukiusaamisesta kertovaan tutkimukseen.

Rauma kuvaa kirjassa lapsiin kohdistuvaa rakenteellista sortoa ja väkivaltaa historian ja taiteen keinoin. Koulukiusaamisesta kirjailija valitsee puhua kouluväkivaltana. Rauman mukaan ”mistään muusta väkivallan lajista ei puhuta samalla tavalla kuin lapsiin koulussa kohdistuvista teoista ja asenteista. Sellaiset edesottamukset on kouluympäristössä sallittuja, joista aikuisten maailmassa joutuu rikosoikeuteen.” 

Kirjassa hävitys ilmenee useassa eri muodossa. Romaanissa kuvataan lisäksi Turun kaupungin tuhoa sekä maailmanlaajuista ekokatastrofia. Rauman mukaan “se, että emme tee riittävästi ilmastokatastrofin estämiseksi, on aikamme suurin lapsivihan ilmaus”. 

Kirjaa voidaan tulkita myös queer-kirjallisuutena. Kertomuksessa esiintyy muun muassa seksuaalivähemmistöihin kuuluvia hahmoja. Näkyvyyskysymyksen lisäksi Rauma mieltää romaanissa queeriuden käsitteen itsessään aikuisuutta pakenevaksi: hänen mukaansa kirjan päähenkilön vaikeus omaksua ennaltamäärättyä, normatiivisen aikuisen roolia sisältää “pohjimmaisesti jotain queeria”.

Hävitys: Tapauskertomus nimitettiin ehdolle kaunokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi 10.11.2022.

Lähteet

Vuoden 2022 kirjat
Suomalaiset romaanit
Lalita Pawar

Lalita Pawar (oik. Ambika Laxman Sagun; 18. huhtikuuta 1916 Yeola, Brittiläinen Intia – 24. helmikuuta 1998 Pune, Maharashtra, Intia) oli intialainen näyttelijä, joka esiintyi 70-vuotisella urallaan noin 700 elokuvassa hindin, marathin ja gudžaratin kielillä. Hän voitti parhaan naissivuosan Filmfare Awards -palkinnon elokuvasta Anari (1959).

Yksityiselämä 
Pawar oli naimisissa elokuvantekijä Ganpatrao Pawarin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Myöhemmin hän meni naimisiin elokuvatuottaja Rajprakash Guptan kanssa ja he saivat pojan.

Vuonna 1942 elokuvan Jung-e-Azadi kuvauksissa kokematon näyttelijä Bhagwan Dada löi Pawaria liian kovaa, mikä aiheutti hänelle pysyvän vamman vasempaan silmään. Tämän johdosta Pawarin piti jättää pääroolit ja siirtyä luonnerooleihin, joista varsinkin ilkeän anopin roolit tulivat tunnetuiksi.

Valikoitu filmografia 
 Dahej (1950)
 Daag (1952)
 Shree 420 (1955)
 Mr. & Mrs. ’55 (1955)
 Anari (1959)
 Hum Dono (1961)
 Professor (1962)
 Phool Aur Patthar (1966)
 Neel Kamal (1968)
 Anand (1971)
 Bombay to Goa (1972)
 Naseeb (1981)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Intialaiset näyttelijät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Ana Gomes

Ana Maria Rosa Martins Gomes (s. 9. helmikuuta 1954 Lissabon) on portugalilainen poliitikko ja diplomaatti. Gomes oli Euroopan parlamentin jäsen 2004–2019. Hänen puolueensa on Portugalin Sosialistinen puolue ja europarlamenttiryhmä sosialistien ja demokraattien ryhmä.

Tausta 

Gomes syntyi Lissabonin São Sebastião da Pedreirassa. Hän aloitti opiskelunsa Lissabonin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1972, kun autoritaarinen Estado Novo lisäsi valtaansa yliopistossa reaktiona opiskelijoiden mielenosoituksiin. Gomes aktivoitui hallinnon vastaisessa opiskelijapolitiikassa ja liittyi maanalaiseen polittiseen toimintaan.

Diplomaattinen ura 

Gomes aloitti diplomaatinuransa vuonna 1980, jolloin hän tuli Portugalin ulkoasiainhallinnon EEC-jäsenyysneuvotteluita käyvälle osastolle. Gomes palveli Portugalin YK-edustustoissa Genevessä ja New Yorkissa, suurlähetystöissä Tokiossa ja Lontoossa sekä Portugalin suurlähettiläänä Indonesiassa, jossa hän solmi uudelleen Portugalin suhteet Indonesiaan ja oli neuvottelemassa Portugalin entisen siirtokunnan Itä-Timorin itsenäisyydestä. Palvelus Indonesiassa ja Itä-Timorissa teki Gomesista tunnetun.

Poliittinen ura 

Gomes valittiin Euroopan parlamenttiin europarlamenttivaaleissa 2004 ja valitiin uudelleen vuoden 2009 ja 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän toimi siis parlamentin jäsenenä kolmen kauden ajan vuodet 2004–2019. Hän oli ulkoasiainvaliokunnan jäsen vuosina 2004–2014, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alivaliokunnan jäsen 2004–2019, ihmisoikeuksien alivaliokunnan jäsen 2009–2014 sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsen 2014–2019.

Portugalin presidentinvaalissa 2021 Gomes sai 13 prosenttia eli toiseksi eniten ääniä. Hän on eniten ääniä saanut nainen Portugalin presidentinvaaleissa.

Vaalitulokset

Tunnustukset 

Gomesille myönnetyt portugalilaiset kunniamerkit:

  Henrik Purjehtijan ritarikunnan suurupseeri (18.3.1986)
  Portugalin ansioritarikunnan komentaja (27.4.1993)
  Kristuksen veljeskunnan suurristi (9.6.2000)

Ulkomaisista kunniamerkeistä Gomesille on myönnetty:

  Itä-Timorin ritarikunnan merkki (30.8.2009)

Gomes on saanut useita ihmisoikeuspalkintoja tunnustukseksi työstään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ana Gomesin kotisivut

Portugalilaiset diplomaatit
Portugalilaiset europarlamentaarikot
Suurlähettiläät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Fudge

Fudge on kermakaramelli, joka valmistetaan sokerista, voista ja maidosta. Fudge-paloja on tavallista maustaa eri mauilla kuten suklaalla, valkosuklaalla, vaniljalla, irish coffeella, rusinoilla, rommilla, vadelmalla, banaanilla, lakritsilla, pähkinöillä, juustokakkumaulla tai maapähkinävoilla. Fudgea pidetään perienglantilaisena herkkuna ja sitä myydään perinteisesti markkinoilla Suomessakin. Fudgea pystyy valmistamaan myös kotona.

Lähteet

Makeiset
Multian työväentalo Ahjola

Multian työväentalo Ahjola on Multialla sijaitseva työväentalo. Työväentalo on maakunnallisesti arvokas, ja se on suojeltu asemakaavalla. Rakennus sijaitsee näkyvällä paikalla Multian kirkonkylässä, ja se on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä.

Historiaa
Multian työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Ensimmäinen kokous oli pidetty metsässä kuusen juurella, koska ei uskallettu pyytää huonetta lainaan. Kokoukseen oli osallistunut neljä miestä. Perustava kokous pidettiin 6. syyskuuta 1903, jolloin yhdistys päätti liittyä Ruotsalaiseen työväenliittoon. Perustettavaan yhdistykseen liittyi toistakymmentä jäsentä. Oman talon rakentaminen nousi heti alkuun esille, mutta varoja rakentamiseen ei ollut. Tontin saantikin aiheutti ongelmia. Lopulta se saatiin ostettua pappilan mailta vuonna 1909. Yhdistyksen rakennustoimikunta osti vuonna 1909 Keskisenmäestä rakennuksen, joka siirrettiin tontille. Raitamäestä ostettiin toinen rakennus, jolla työväentaloa jatkettiin vuoden 1910 alkupuolella. Talon vihkiäisiä vietettiin syksyllä 1910. Vuosina 1913—1914 työväentalon näyttämöä laajennettiin ja yhdistys hankki uudet kulissit.

Rakennus
Vanha työväentalo pääsi huonoon kuntoon, ja se purettiin vuonna 1932. Uuden talon suunnitteli yhdistyksen puuhamiehenä toiminut Emil Saarinen. Rakentaminen viivästyi taloudellisista syistä ja kesti lopulta neljä vuotta. Työhön palkattiin kirvesmiehiä ja urakoitsijana toimi Amerikasta 1930-luvulla tullut Vihtori Lehtonen. Alpo Ruokonen teki ovet ja ikkunat, Emil Pajula hoiti talon sisämaalauksen ja Yrjö Hirvimäki tilkitsi. Loput tehtiin talkoilla. Uuden talon tupaantuliaisia vietettiin 13. joulukuuta 1936. Rakennuksen perustus on betonia. Taloon vaihdettiin peltikate vuonna 1961. 1970-luvun lopulla talo oli maalattu tummanruskeaksi.

Taloon rakennettiin uudet wc-tilat ja lisälämpöeristys vuonna 2001. Samalla uusittiin vesikatto ja tehtiin ulkomaalaus. Rakennus on vuorattu pystylaudoituksella ja maalattu punaiseksi. Lämmitys hoidetaan puukamiinoilla, sähköpattereilla ja -puhaltimilla. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Entinen vahtimestarin huoneen asunto on muutettu kokoustilaksi.

Toimintaa työväentalolla
Ensimmäiset iltamat yhdistys järjesti Pekkasen talossa helmikuussa 1906. Ohjelmassa oli torvisoittoa, näytelmä, lausuntaa sekä kanteleen ja viulun soittoa. Siitä lähtien iltamia ja muita huveja sekä juhlia pidettiin säännöllisesti. Perinteeksi muodostuneet vappujuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1906. Elokuussa 1908 perustettiin käsityöseura, joka valmisti ahkerasti palkintoja arpajaisiin. Arpajaiset olivat tehokkain keino kartuttaa yhdistyksen varoja. Puhujaseura perustettiin vuonna 1906. Samana vuonna järjestettiin lainakirjasto. Jatkosodan aikana talo oli puolustusvoimien käytössä. 1980-luvun alussa talolla järjestettiin kokouksia, tansseja, elokuvia, bingoa ja juhlia.

Yhdistyksen omien kokousten pidon ohella taloa vuokrataan muille yhdistyksille, kunnalle, huonekalukauppiaille ja kulttuuritilaisuuksiin.

Lähteet 

Työväentalot
Multia
Sepulquarta


Sepulquarta on metalliyhtye Sepulturan studioalbumi. Se julkaistiin 13. elokuuta 2021 levymerkillä Nuclear Blast. Albumin kannen on suunnitellut Eduardo Recife.

Kappaleet

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 7+/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Sepulturan albumit
Phantasialand

Phantasialand on huvipuisto Brühlissä Saksassa. Se houkuttelee vuosittain 2 miljoonaa kävijää.  Puiston avattiin vuonna 1967 ja se äänestetään säännöllisesti yhdeksi maailman parhaista huvipuistoista.

Lähteet

Saksan huvipuistot
Opvs Contra Natvram

Opvs Contra Natvram on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2022. Albumin on miksannut Joe Barresi. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Ov My Herculean Exile”,, ”Off To War!” sekä ”The Deathless Sun”. Albumin kansitaiteesta vastaa Anton ‘Strss893’ Pavsyuk. Yhtye soitti 15. syyskuuta 2022 koko albumin livekeikalla, joka näytettiin suoratoistona internetissä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Nergal - laulu, kitara
 Orion - basso, laulu
 Inferno - rummut
 Seth - kitara

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Vuoden 2022 albumit
Behemothin albumit
Aéro-Club de France

Aéro-Club de France on maailmanlaajuinen instituutio, joka käsittelee ilmailun eri näkökohtia. Se perustettiin vuonna 1898, ja se on laatuaan maailman vanhin laitos.

AeCF:ssä ovat edustettuina tutkijat, tuotevalmistajat, palveluntarjoajat ja muut globaalit siviili- ja sotilasalan ammattilaiset. Järjestön pääkonttori on Pariisissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aéro-Club de France

Ranskan ilmailu
Pariisi
Kaikki pelissä (vuoden 2000 elokuva)

Kaikki pelissä (Lucky Numbers), on Nora Ephronin ohjaama tositapahtumiin perustuva yhdysvaltalainen hupielokuva vuodelta 2000. Pääosissa John Travolta (Saturday Night Fever - lauantai-illan huumaa, Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta) ja  Lisa  Kudrow ('Frendit').

Elokuvan tarina perustuu Pennsylvaniassa tapahtuneeseen lottoskandaaliin vuodelta 1980, jossa voittonumerojen arvontaa oli peukaloitu.

Näyttelijät 

Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Onni Nurmi

Onni Nurmi (24. lokakuuta 1885 Pukkila – 18. maaliskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen työmies, joka testamenttasi koko omaisuutensa Pukkilan kunnalle. Testamentin arvo kohosi 1990-luvulla suureksi, yli kolmeenkymmeneen miljoonaan markkaan.

Elämä 
Onni Nurmi syntyi isättömänä Pukkilan Savijoella, ja äidin kuoltua Nurmen ollessa 13-vuotias hän päätyi huutolaislapseksi. 18-vuotiaana hän muutti Helsinkiin ja työskenteli kirjapainossa latojana. Palattuaan Savijoelle vuonna 1912 hän perusti kaupan, joka kuitenkin osoittautui taloudellisesti epäonnistuneeksi hankkeeksi. Kaupan takia Nurmi jäi velkaa useille kylän asukkaille

Nurmi muutti Amerikkaan juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa ja palasi takaisin Pukkilaan vuonna 1928. Säästämillään rahoilla hän maksoi kyläläisille takaisin lainaamansa rahat. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin, jossa kuoli vuonna 1962 76-vuotiaana.

Testamentti
Onni Nurmi oli sijoittanut rahojaan 720 kappaleen verran Suomen Kumitehdas Oy:n ja 60 kappaleen verran Nokia Oy:n osakkeisiin. Nokia Oy:n ilmaisannissa vuonna 1963 hän hankki osakkeita lisää 20 kappaletta. Nämä osakeyhtiöt yhdistyivät vuonna 1967. Onni Nurmi oli testamentannut osakkeensa sekä muunkin omaisuutensa Pukkilan kunnalle, ja osakkeiden tuotto tuli käyttää Pukkilan vanhainkodin asukkaiden virkistykseen. Nurmi ei perustellut testamenttiaan.

1990-luvulla Nokian osakkeiden arvo nousi todella suureksi. Pukkilan kunnalla oli vuonna 1997 56 872 kappaletta Nokian osakkeita ja vuonna 1999 227 488 osaketta. Näiden osakkeiden arvo oli noin 30 miljoonaa markkaa. Osakkeiden myynti ratkesi välimiehen päätökseen, joka velvoitti perustamaan Onni Nurmen Säätiön. Pukkilan Hyvinvointikeskus Onni perustettiin Nurmen testamentin rahoilla ja se valmistui vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hyvinvointikeskus Onni

Suomalaiset henkilöt
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Pyhä Fiacre

Pyhä Fiacre (kuollut 18. elokuuta 670) oli irlantilaissyntyinen erakko, pappi, ihmeidentekijä ja pyhimys. Tultuaan papiksi hän vetäytyi erakkomajaan mutta opetuslasten kerääntyessä hänelle hän jätti kotimaansa ja saapui Meauxiin. Piispa ja pyhimys Faro Meauxlainen antoi Fiacrelle maata jonne Fiacre rakennutti oratorion Neitsyt Marian kunniaksi. Moni kääntyi hänen puoleensa saadakseen neuvoa tai helpotusta. Hän eli rukoillen, paastoten, pitäen vigilioita ja tehden ruumiillista työtä puutarhassa. Mies kuoli 18. elokuuta 670 luonnollisista syistä ja hänen reliikkejään on levitetty lukuisiin kirkkoihin ja katedraaleihin ympäri Eurooppaa. Hän on suojeluspyhimys steriiliyttä, fistulaa, peräpukamia sekä sukupuolitauteja vastaan ja on floristien, puutarhurien, laatikontekijöiden, hatuntekijöiden, tiilentekijöiden ja taksikuljettajien suojeluspyhimys. Hänen muistopäiväänsä vietetään 30. elokuuta.

Lähteet 
 Vuonna 670 kuolleet
Nylander (suku)

Nylander-suku on suomalainen suku, jonka kantaisä Simo (k. 1715) oli Oulussa kauppiaana jo 1600-luvun loppupuolella. Useat suvun jäsenistä ovat olleet Oulussa kauppiaina. Suvun jäseniin kuuluvat mm:
 Johan Nylander (1698–1761), kantaisä Simon poika, Porvoon piispa 1745–1761
 Johan Mattsinpoika Nylander (1742–1810), edellisen veljenpoika, Nybyn lasitehtaan perustaja
 Fredrik Nylander (1820–1880), piispa Nylanderin veljen pojanpoika, suomalainen lääkäri, valtiopäivämies ja professorin arvonimen saanut kasvitieteilijä
 William Nylander (1822–1899), edellisen veli, suomalainen kasvitieteilijä ja professori
 Anders Edvin Nylander (1831–1890), edellisen veli, suomalainen luonnontieteilijä ja lääkäri
 John William Nylander (1869–1949), edellisen veljenpoika, suomenruotsalainen kirjailija ja aktivisti

Lähteet

Nylander (1500 - ) – Kansallisbiografia
Åström, Sven-Erik: Nylander från Uleåborg. De äldsta släktleden. Genos 14(1943), s. 57-66.
Åström, Sven-Erik: Släkten Nylander 1631-1981 - Tjärborgare i Uleåborg. Suomen sukututkimusseuran julkaisuja 37, 1983
Sursillin suku

Suomalaiset suvut
Shireen Abu Akleh

Shireen Abu Akleh (; 3. huhtikuuta 1971 Jerusalem – 11. toukokuuta 2022 Jenin) oli palestiinalais-yhdysvaltalainen toimittaja, joka työskenteli kirjeenvaihtajana Al Jazeera -kanavalla. Hänet ammuttiin Jeninissä Länsirannalla 11. toukokuuta 2022, kun hän oli raportoimassa Israelin tekemistä ratsioista pakolaisleirillä. Al Jazeera syyttää ampumisesta Israelin armeijaa.

Elämä ja ura
Abu Akleh syntyi Jerusalemissa vuonna 1971 kristittyyn perheeseen. Hän opiskeli ensin arkkitehtuuria, mutta päätyi sitten opiskelemaan journalismia Jarmukin yliopistossa Jordaniassa. Valmistuttuaan hän palasi Palestiinaan ja työskenteli useille viestimille. Vuonna 1996 hänestä tuli kirjeenvaihtaja samana vuonna perustetulle Al Jazeera -kanavalle. Hän sai mainetta muun muassa raportoimalla toisesta intifadasta vuonna 2000 sekä Gazan sodista vuosina 2008, 2012 ja 2014. Hän oli yksi kanavan tunnetuimmista toimittajista.

Lähteet

Toimittajat
Vuonna 1971 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Pokémon Ultimate Journeys: the Series

Pokémon Ultimate Journeys: the Series on Japanissa osa vuoden 2019 Pokémon-animesarjaa ja länsimaissa Pokémon-animen 25. tuotantokausi.

Ultimate Journeysin aikana Maailman Kruunajaissarjan nykyinen kausi lähestyy loppuaan ja Ash Ketchumin on päästävä Mestariluokkaan, jossa hän voi viimeinkin kilpailla Leonin sekä muiden pokémon-maailman liigojen mestareiden kanssa monarkin eli maailmanmestarin tittelistä. Goh’n on kerättävä niin monta Mew-merkkiä kuin mahdollista ja päästävä kolmen parhaan haastajan joukkoon ennen kuin Projekti Mew’n uusien jahtaajien valintaprosessi ehtii päättyä. Chloe puolestaan on lähestymässä lopullista päätöstään siitä mitä haluaa pokémon-kouluttajana tehdä.

Yhdysvalloissa kausi tullaan julkaisemaan Netflixin kautta. Jaksot 91–102 julkaistiin englanninkielisinä 21. lokakuuta 2022.

Jaksot

Arceus-kronikat 
Neljä erikoisjaksoa, jotka julkaistiin Japanissa Prime Videoon nimellä Arceus, the One Called God. Englanninkieliset versiot julkaistiin vuoden 2022 Pokémon-maailmanmestaruuskisoissa sekä Netflixiin nimellä Pokémon: The Arceus Chronicles. Ja suomenkieliset versiot Netflixiin nimellä Pokémon: Arceus-kronikat. Sekä suomenkielinen että englanninkielinen versio erikoisjaksoista julkaistiin yhtenä elokuvana Netflixiin 23. Syyskuuta 2022.

Äänirooleissa

Alkuperäiset

Englanninkieliset

Suomenkieliset

Lähteet 

Pokémon
Pokémon Ultimate Journeys: the Series
Dniprorudne

Dniprorudne (; ; vuoteen 1963 asti Dniprograd ) on teollisuuskaupunki Ukrainan eteläosan Zaporižžjan alueen Vasylivkan piirissä.  Kaupunki sijaitsee Dnepriin padotun Kah’ovkan tekojärven etelärannalla, 26 kilometriä piirikeskus Vasylivkasta länteen ja maanteitse 85 kilometriä aluekeskus Zaporižžjasta etelään. Dniprorudnen kautta kulkee rautatie Enerhodariin Zaporižžjan ydinvoimalan alueelle. Dniprorudnen asukasluvuksi arvioitiin 14 583 (2021).

Varhaisesta ihmistoiminnasta seudulla ennen ajanlaskun alkua todistavat kaupungin alueelta löydetyt pronssikauden hautakummut, sekä skyyttien toiminnan jäljet (esimerkiksi katakombi 400-luvulta eaa.).

Lähistöltä on löydetty rikas rautamalmiesiintymä. Sen kaupalliseksi jalostamiseksi perustettiin aluksi Dniprogradiksi kutsuttu asutus vuonna 1961, jonka nimi vaihdettiin Dniprorudneksi vuonna 1963. Kaupungiksi se tuli vuonna 1970. Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 21 054, joista pääosa oli etnisesti ukrainalaisia.

Osana 24. helmikuuta 2022 aloittamaansa  hyökkäyssotaa Venäjä miehitti kaupungin jo sodan alkuviikkoina. Osa siviiliväestöstä pääsi evakuoitumaan kaupungista pois maaliskuun alkupuolella. Venäläiset miehittäjät kuitenkin kidnappasivat Dniprorudnen pormestarin 13. maaliskuuta 2022. Siviilivirkamiehen kaappaus panttivangiksi on kiellettyä toimintaa sodankin aikana. Venäjän tapaa kidnapata miehittäjän kanssa yhteistyöstä kieltäytyviä siviilivirkamiehiä ja toimittajia on luonnehduittu terroristivaltion toimintatavaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vasylivkan piiri
Zaporižžjan alueen kaupungit
Pinto

Pinto voi tarkoittaa seuraavia:

 pinto, kirjava hevonen, yhdysvaltalainen hevosten värirotu
 pinto, kirjava hevosväri
 Pinton salaliitto, Goalla Portugalin siirtomaavaltaa vastaan vuonna 1787 suunniteltu kapinayritys.
 Pinto Colvig, oik. Vande DeBar Colvig (1892–1967), yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, sarjakuvapiirtäjä ja sirkustaiteilija
 Gallo pinto, nicaragualainen ja costaricalainen ruokalaji

Sukunimenä 

 Adriana Moisés Pinto (s. 1978), brasilialainen koripalloilija
 Alessandro da Conceição Pinto (s. 1977), brasilialainen jalkapalloilija
 António Pinto (s. 1966), portugalilainen kestävyysjuoksija
 Bruno Henrique Pinto (s. 1990), brasilialainen jalkapalloilija
 Celso José Pinto da Silva (1933–2018), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Cosimo Pinto (s. 1943), italialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja
 Evarist Pinto (s. 1933), pakistanilainen katolinen arkkipiispa
 Fátima Pinto (s. 1996), portugalilainen jalkapalloilija
 Fernão Mendes Pinto (1509–1583), portugalilainen tutkimusmatkailija
 Freida Pinto (s. 1984), intialainen näyttelijä
 Giuseppe Pinto (s. 1952), italialainen katolinen arkkipiispa
 Ignatius Paul Pinto (s. 1925), intialainen katolinen arkkipiispa
 Ilídio Pinto Leandro (1950–2020), portugalilainen katolinen piispa
 João Domingos da Silva Pinto (s. 1961), portugalilainen jalkapalloilija
 João Manuel Vieira Pinto (s. 1971), portugalilainen jalkapalloilija
 João Manuel Pinto Tomé Santos (s. 1973), portugalilainen jalkapalloilija
 João Teixeira Pinto (1876–1917), portugalilainen sotilaspäällikkö
 Jorge Luis Pinto (s. 1952), kolumbialainen jalkapallovalmentaja
 Leo Pinto (1914–2010), intialainen maahockeypelaaja
 Manoel Pinto, suomalainen näyttelijä
 Manuel Pinto da Costa (s. 1937), Saõ Tomén ja Principen presidentti 1975–1990
 Manuel Vieira Pinto (1923–2020), portugalilais-mosambikilainen katolinen arkkipiispa
 Marcelo Pinto Carvalheira (1928–2017), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Miguel Pinto (s. 1983), chileläinen jalkapalloilija
 Octávio Pinto (1890–1950), brasilialainen säveltäjä ja arkkitehti
 Oliverio Mario de Oliveira Pinto (1896–1981), brasilialainen lintutieteilijä
 Rafael Antonio de Jesus Pinto, Bokinha (s. 1991), brasilialainen beachfutispelaaja
 Ricardo Pedro Chaves Pinto Filho (1938–2018), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Ricardo Sá Pinto (s. 1972), portugalilainen jalkapalloilija
 Shane Pinto (s. 2000), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Tatiana Pinto (s. 1994), portugalilainen jalkapalloilija
 Tatjana Pinto (s. 1992), saksalainen pikajuoksija.
Naton sotilasoperaatiot

Naton sotilasoperaatiot alkoivat neljäkymmentä vuotta sen jälkeen kun Pohjois-Atlantin puolustusliitto Nato oli perustettu kahdentoista Euroopan maan, Yhdysvaltain ja Kanadan toimesta vuonna 1949. Ensimmäiset vuosikymmenet Nato lähinnä piti kokouksia ja harjoitti Neuvostoliiton tutkavalvontaa. Kun kylmä sota päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991, kollektiivinen puolustus jäi pienempään rooliin ja Naton toiminnassa alkoivat korostua kriisinhallinta ja avustustehtävät. Niitä kertyi 2020-luvulle tultaessa yli kaksikymmentä. Nato on osallistunut myös neljään suureen sotilaalliseen konfliktiin 2020-luvulle mennessä.

Bosnian sota 1992-1995 

Vuonna 1992 Nato asetettiin valvomaan YK:n asettamia lento- ja asevientialueita. Vuonna 1994 nähtiin ensimmäinen lentokieltoon liittyvä taistelutehtävä, kun F-16-hävittäjät tuhosivat Banja Lukan yllä 28. helmikuuta 1994 neljä Bosnian serbiarmeijan hävittäjä-pommittajaa.

Vuonna 1995 YK:n hollantilaiset rauhanturvaajat seurasivat, kun Bosnian serbit tappoivat Srebrenicassa yli 7 000 bosniakkia, jotka olivat paenneet turvaan kaupunkiin. Nato teki YK:n rauhanturvaajien pyynnöstä ilmaiskuja, jotka kohdistuivat Bosnian serbijohtoon ja sotilastukikohtiin. Tämä pakotti serbit Daytonin rauhansopimukseen joulukuussa 1995. Rauhansopimuksen jälkeen Nato jatkoi kriisinhallintaa ja rauhanturvaamistoimia vuoteen 2004 saakka.

Jugoslavian pommitukset ja Kosovon sota 1999 

Nato pommitti Jugoslaviaa 78 päivää operaatiossa Allied Force. Se jatkui Kosovossa maaliskuusta kesäkuuhun. Pommitusten taustalla oli Jugoslavian presidentin Slobodan Miloševićin suunnitelmallinen etninen väkivalta maan albaaniväestöä kohtaan. Pommitukset tappoivat noin 500 siviiliä. Naton läsnäolo jatkui Kfor-rauhaturvaoperaationa. Pommitusten tarkoitus oli pysäyttää Jugoslavian väitetty "Operaatio Hevosenkenkä", jonka tarkoituksena olisi ollut tappaa Kosovon albaaniväestö tai ajaa heidät Albanian puolelle. Kyseessä olisi ollut Jugoslavian kansanarmeijan toteuttama albaaniväestön kansanmurha. Pommitus toteutettiin operaatiosta saatujen tiedustelutietojen perusteella.

Afganistanin sota 2001-2021 

Vuosina 2003-2014 Nato  johti Isaf-kriisinhallintaoperaatiota Afganistanissa ja sen jälkeen tuki Afganistanin turvallisuusjoukkoja vuoteen 2021 saakka, jolloin maasta vetäydyttiin. Suurimmillaan Isaf oli vuonna 2012. Tällöin siihen kuului 130 000 sotilasta ja muuta työntekijää. Afganistan merkitsi Natolle pitkää ja vaikeaa hanketta. Se päättyi, kun Yhdysvallat päätti vetäytyä maasta vuonna 2021. Sen jälkeen Afganistan päätyi äärijärjestö Talibanin käsiin.

Libya 2011 

Nato aloitti sotatoimet Libyassa maaliskuussa 2011 tarkoituksena suojata väestöä Muammar Gaddafin hallinnon hirmuteoilta. Nato valvoi lentokieltoaluetta ja asevientikieltoa ja iski sotilaskohteisiin sekä suojasi siviilejä. Sotatoimet päättyivät lokakuussa 2011 Gaddafin kuolemaan kapinallisten käsissä. Naton koneet olivat pommittaneet myös Gaddafin pakosaattuetta.

Lähteet 
Nato
Nordisk Film -palkinto

Nordisk Film -palkintoa on jaettu Suomessa vuodesta 2019. Palkinto on rahamääräisesti suurin suomalainen elokuvapalkinto. Vuonna 2022 palkinnon rahallinen arvo oli 20 000 euroa. Palkinto jaetaan vuosittain ja sen saajan valitsee riippumaton, elokuvantekijöistä koostuva tuomaristo.

Palkinnon lahjoittaa Nordisk Film -säätiö (Nordisk Film Fonden), joka on osa Egmont-säätiötä. Egmont-säätiö on kaupallinen säätiö, johon kuuluu medialiiketoimintaa harjoittava kaupallinen kokonaisuus sekä hyväntekeväisyyskokonaisuus, joka tukee avun tarpeessa olevia lapsia ja nuoria vuosittain noin 13 miljoonalla eurolla. Elokuvaa ja elokuvantekijöitä tukeva Nordisk Film -säätiö on itsenäinen osa Egmont-säätiötä.

Palkinnon myöntäminen aloitettiin Tanskassa 1996 ja Norjassa 2015.

Palkitut 

 2019: Aleksi Salmenperä ja Samu Heikkilä elokuvasta Tyhjiö
 2020: Elli Toivoniemi, Kirsikka Saari, Anna Paavilainen, Alli Haapasalo, Reetta Aalto, Jenni Toivoniemi ja Miia Tervo elokuvasta Tottumiskysymys
 2021: Hamy Ramezan elokuvasta Ensilumi
 2022: Sari Aaltonen, Teemu Nikki ja Jani Pösö elokuvasta Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia

Viitteet 

Suomalaiset elokuvapalkinnot
Kari Ilmonen

Kari Ilmonen (s. 24. elokuuta 1956 Pietarsaari) on suomalainen runoilija, lauluntekijä ja muusikko. Elantonsa Ilmonen hankki pääasiassa Jyväskylän yliopiston Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (ent. Chydenius-Instituutti) vuosina 1985–2020.

Elämä 
Kari Ilmonen on yhteiskuntatieteiden tohtori Joensuun yliopistosta. Lisensiaattitutkintonsa hän suoritti Jyväskylän yliopistossa (sosiologia) vuonna 1994. Maisterintutkinto on Oulun yliopistosta (kasvatustiede) vuodelta 1982. Väitöskirja vuodelta 1998 on otsikoltaan Kulttuuri alueen käyttövarana – Kulttuuripolitiikan hallitsevat ja marginaaliset diskurssit Keski-Pohjanmaalla.

Työuransa Ilmonen teki pääasiassa Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (Jyväskylän yliopisto). Hän toimi siellä koulutussuunnittelijana, tutkijana, tutkimusjohtajana ja professorina vuodesta 1985. Vuonna 2020 hän jäi työeläkkeelle. Aluetieteen dosentuuri (pääteema kulttuuriteollisuus) Vaasan yliopistossa on ollut voimassa vuodesta 2005. Ilmoselle myönnettiin työurastaan Chydenius-mitali vuonna 2020.

Ilmosen kotikaupunki on Pietarsaari mutta hän asuu pääosin Kruunupyyssä Luodonjärven rannalla. Ilmosella on neljä aikuista lasta.

Runous ja musiikki 
Kari Ilmonen on julkaissut kuusi runokokoelmaa. Ensimmäinen runokokoelma Merkkien sade julkaistiin vuonna 1993 (Like). Muut julkaisut ovat Aamun karpalo (Like 1995), Nevernever (Like 2000), Lyhtyjä lakeuksilla (Länsirannikko 2009), Kuollut puu, elävä oksa (Länsirannikko 2014) ja Boforeja Jaakobin kaupungista (Länsirannikko 2018). Ilmoselle myönnettiin kirjallisuuden Chydenius-palkinto vuonna 2018.

Musiikin saralla Ilmonen perusti pietarsaarelaisen St. Petersaari -yhtyeen 1970-luvun lopulla ja oli siinä mukana yhtyeen kaikki aktiivivuodet 1978–1982 ja 2007–2021. Ilmonen on säveltänyt ja sanoittanut folkrock-kappaleita, joita on julkaissut St. Petersaaren nuoruusvaiheessa Kompass Records ja yhtyeen seniorivaiheessa Rocket Records. 2020-luvun alussa Rocket Records julkaisi St. Petersaarelta muutaman digisinglen. St. Petersaaren koko musiikkituotanto löytyy Spotifystä ja YouTubesta. Ilmonen on sanoittanut myös pietarsaarelaisen progeyhtyeen Fantasian musiikkia.

Vuonna 2003 Like julkaisi Ilmosen musiikkiaiheisen tutkimuksen Soittajille soppaa - koulutuksen haasteet rytmimusiikissa.

Vuosina 1988–1992 Ilmosella oli Kokkolassa yhtye Kari Ilmonen Band (Kari Salli, Esa Tarvainen ja Ari Tarvainen), joka julkaisi vuonna 1991 vinyylisinglen Pohjoisen kaupungissa / Tammikuun viimeisenä päivänä. St. Petersaari teki kappaleista myöhemmin uudet levytysversiot.

Syksyllä 2022 Rocket Records julkaisi digikanavilla Ilmosen (sävellykset, sanoitukset ja laulu) singlet Luonnonvaloa ja Erotessa. Studiossa mukana olivat Ilmosen lisäksi Simo Pirttimaa (sovitukset, kitarat, mandoliini ja taustalaulu), Hannu Pirttimaa (bassokitara), Thomas Lindström (rummut) ja Eija Nygård (huilu).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 St. Petersaaren discografia
 Kari Ilmosen haastattelu Botnia Beatissa

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset muusikot
Jyväskylän yliopiston professorit