joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cast in Stone

Cast in Stone on brittiläisen metalliyhtye Venomin yhdeksäs albumi vuodelta 1997. Albumilla esiintyy yhtyeen kuuluisin kokoonpano: basisti-laulaja Conrad ”Cronos” Lant, kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn ja rumpali Anthony ”Abaddon” Bray. Kokoonpanon edellinen albumi oli ollut vuoden 1985 Possessed. CD-versiossa on kaksi levyä: ensimmäinen levy sisältää uusia kappaleita ja toinen levy uudelleen äänitettyjä versioita yhtyeen suosituimmista 1980-luvun kappaleista. Vinyyliversio sisältää kolme levyä: uudet kappaleet ovat kahdella ensimmäisellä levyllä ja uudelleen äänitetyt versiot kolmannella levyllä.

Kappale ”Venom” julkaistiin virallisesti ensimmäistä kertaa Cast in Stonella. Demoversion yhtye oli levyttänyt kuitenkin jo 1970–1980-lukujen taitteessa, ennen ammattimaisen levytysuransa alkamista. Demo pääsi laajempaan levitykseen vasta vuoden 2019 In Nomine Satanas -boksilla  sekä seuraavana vuonna julkaistulla Sons Of Satan - Rare And Unreleased -kokoelmalla.

Arvostelut 

Imperiumin Janne Rintala kirjoitti 2008, että ”paluulevy Cast in Stone oli ihan kelpo esitys. Toisaalta siinä oli myös niin monien nykylevyjenkin ongelma; ylipituutta ja epätasaisuutta. Vaikka trion paluu oli sittemmin kertaluonteinen, jäi tuleville [Venom-]levyille samat vaivat”.

About.com-sivuston kriitikko Chad Bowar kommentoi, että ”vuosimallin 1997 Venom ei ollut pelkkä nostalgiatrippi. Yhtyeen soundi oli erilainen, aiempaa keskitempoisemmat kappaleet todistivat yhtyeen voimasta ja raakuudesta. Neljäntoista kappaleen joukossa oli muutama täytebiisi, mutta comeback oli sen arvoinen.” Uudelleenäänitettyjä versioita Bowar piti tarpeettomina, sillä alkuperäisversioiden tekninen kehnous oli osa viehätystä.

Metal Storm -sivuston arviossa kauan odotettua paluulevyä kuvaillaan pettymykseksi. Yhtyeen konsepti on entisellään: äänekäs bassokitara, kiihkeä rumpujensoitto ja ”yksi tarttuva riffi, jota toistetaan koko albumin ajan”. Tuotantoarvot ovat aiempaa paremmat, mutta toisaalta Welcome to Hellin viehätys perustui osittain juuri äänityksen kehnoon laatuun. Rumpali Anthony ”Abaddon” Brayn säveltämät kappaleet tosin erottuvat joukosta industrial-vaikutteidensa vuoksi. Huomattavasti kiinnostavampina arvostelija pitää bonuslevyä, jossa yhtye esittää vanhoja kappaleitaan alkuperäisiä äänityksiä paremmalla äänenlaadulla. ”Niistä näkee, mitä yhtye todennäköisesti tavoitteli jo alussa, mutta ei kyennyt tekemään.”

Kappaleet

CD 1

CD 2

Uusintapainoksen bonusraidat

Lähteet 

Venomin albumit
Vuoden 1997 albumit
Jérémie Makiese

Jérémie Makiese (s. kesäkuu2000) on belgialainen laulaja ja jalkapalloilija, joka tuli tunnetuksi The Voice Belgique -ohjelmasta. Hän edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa vuonna 2022.

Varhaiset vaiheet 
Makiese syntyi Antwerpenissä Kongolaisille vanhemmille. 6-vuotiaana hän ja hänen perheensä muuttivat Berchem-Sainte-Agatheen ja muutama vuosi sen jälkeen Dilbeekiin viettäen lapsuuden kahden kunnan välillä, jonka aikana hän oppi puhumaan sekä hollantia että ranskaa. Lopulta hän asettui asumaan Uccleen. 

Makiese aloitti nuorena kirkkokuorossa ja aloitti myöhemmin laulutunnit koulussa, missä hän osallistui kilpailuun voittaen sen.

Musiikkiura

2021: The Voice Belgique 
12. tammikuuta 2021 Belgian televisiossa näytettiin ohjelman jakso, jossa Makiese lauloi Labrinthin kappaleen ”Jealous”, ja sai kaikki neljä tuomaria kääntymään puolelleen. Lopulta hän valitsi Beverly Jo Scottin tiimin. 

Kaksintaistelujen aikana Makiese lauloi Astrid Cuylitsin kanssa Lauren Daiglen kappaleen ”You Say” voittaen kaksintaistelun päästäen live-esityksiin. Siellä hän esitti James Arthurin kappaleen ”You're Nobody ’til Somebody Loves You”. Hänet pelasti valmentaja jolloin hän pääsi seuraavalle kierrokselle. Siellä hän esitti Christophe Maén kappaleen ”Ça fait mal”, jolloin hänet pelasti jälleen valmentaja. Seuraavalla kierroksella hän esitti Say Something ja pääsi semifinaaliin, jossa hän esitti Bruno Marsin kappaleen ”Leave the Door Open”. Semifinaalista hän pääsi finaaliin.

Finaalissa hän esitti kolme kappaletta: ”Earth Song”, ”Revival” ja ”Jealous”, voittaen koko kilpailun.

2022: Eurovision laulukilpailu 
15. syyskuuta 2021 Belgian yleisradioyhtiö RTBF ilmoitti, että he olivat valinneet Makiesen edustamaan Belgiaa Eurovision laulukilpailuun 2022. Makiese kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta kappaleella Miss You, sijoittui semifinaalin kahdeksanneksi ja pääsi finaaliin. 14. toukokuuta pidetyssä finaalissa Makiese sijoittui 19:nneksi.

Yksityiselämä 
Makiese on ollut aina kiinnostunut jalkapallosta ja 13-vuotiaana hän alkoi pelata BX Brusselsin maalivahtina. Syyskuussa 2021 hän allekirjoitti yhden vuoden sopimuksen Excelsior Virtonin kanssa pelattuaan Jeunesse Molenbeekin, Royal Wallonia Walhainin ja lyhyesti La Louvière Centerin kanssa kesällä 2021.

The Voice Belgiquen menestyksen jälkeen Makiese otti tauon geologian korkeakouluoppinnoistaan keskittyäkseen laulu- ja urheiluraansa.

Lähteet 

Belgialaiset laulajat
Belgian euroviisuedustajat
Vuoden 2022 euroviisuedustajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Jyrki Tasa

Jyrki Tapio Tasa (s. 23. huhtikuuta 1944 Turku) on suomalainen arkkitehti ja professori, joka tunnetaan muun muassa Porin postmodernistisen kauppakeskus Bepopin ja espoolaisten pientalojen Villa Into (1998) ja Moby Dick (2003) suunnittelijana. Hän on toiminut nykyarkkitehtuurin professorina Oulun yliopistossa ja perustajaosakkaana arkkitehtuuritoimistossa Nurmela, Raimoranta, Tasa (nyk. Arkkitehdit NRT).

Tasa valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1973. Vuoteen 1992 mennessä Tasa oli yksin tai suunnitteluryhmän jäsenenä saanut 23 ensimmäistä palkintoa. Vuonna 1987 hänelle myönnettiin rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto.

Oulun yliopiston professuurin (1991–2009) lisäksi Jyrki Tasa on opettanut Teknillisessä korkeakoulussa.

Töitä
Kuhmon kaupunginkirjasto, 1988
Paavo Nurmen stadionin pääkatsomo, Turku, 1989
Kauppakeskus Bepop, Pori, 1990
Pientalo Talo Into, Espoo, 1998
Pientalo Moby Dick, Espoo, 2003 (Vuoden teräsrakenne -palkinto)
Asuinkortteli Lauttasaaren Merenkulkijan rantaan 2015 (Arkkitehtuurin Finlandia ehdokas 2015)
Asuntokorttelit Pasilan konepajan alueelle. 2015
Asuinkerrostalo Verkkosaareen, Harjus, Helsinki 2021

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset arkkitehdit
Oulun yliopiston professorit
Péter Márki-Zay

Péter Márki-Zay (s. 9. toukokuuta 1972, Hódmezővásárhely) on unkarilainen poliitikko ja Hódmezővásárhelyn pormestari. Hänet tunnetaan myös Jokaisen Unkari -liikkeen perustajana ja puheenjohtajana.  Márki-Zay on konservatiivi. Hänet valittiin Unkarin oppositiopuolueiden järjestämässä pääministeriehdokkaan esivaalissa opposition ehdokkaaksi haastamaan istuvan pääministerin Viktor Orbánin vuoden 2022 parlamenttivaaleissa.  Vaaliohjelmassaan Márki-Zay on luvannut kitkeä korruptiota, vahvistaa demokratiaa ja parantaa Unkarin suhteita Euroopan unioniin ja Natoon. Hän on koulutukseltaan taloustieteilijä ja insinööri. Márki-Zay on naimisissa ja hänellä on seitsemän lasta.

Lähteet 

Unkarilaiset poliitikot
Pormestarit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Hussein Mohamed

Hussein Abdikarim Mohamed (; s. 20. maaliskuuta 1997) on somalialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa PK-35:tä.

Lähteet 

Somalialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Janne-Pekka Laine

Janne-Pekka Laine (s. 25. tammikuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Panimoyhtiö Hiisi

Panimoyhtiö Hiisi on suomalainen Jyväskylässä toimiva pienpanimo. Moni panimon oluen nimi on saanut inspiraatiota suomalaisesta mytologiasta ja suuri osa oluista on vegaanisia. Vuoden 2021 Suomen paras olut -kilpailussa Hiisi voitti ensimmäisen sijan stout ja portteri -sarjassa oluellaan Ikiiurso. Panimoyhtiöllä on Jyväskylässä myös Hiisi Taproom -ravintola.

Lähteet 

Suomalaiset pienpanimot
Fallen Angels (Venomin albumi)

Fallen Angels on brittiläisen metalliyhtye Venomin 13. albumi, jonka Spinefarm Records julkaisi vuonna 2011.

Arvostelut 

AllMusicin Eduardo Rivadavian mukaan Venomin maine on aina ollut yhtyeen ansioita suurempi. Fallen Angels esittelee aiempaa osaavamman yhtyeen, mutta ensimmäisten albumien ”vanhanaikaisen rähjäistä soundia” tai ”naiivia intoa” albumi ei tavoita vaan lopputuloksena on keskinkertaista äärimetallia vailla intohimoa. Bonusraita ”Blackened Bluesia” Rivadavia pitää pelkkänä levyntäytteenä.

Louder Soundin Tommy Udo kuvailee Fallen Angelsia ennalta-arvattavaksi ja ”hiukan persoonattomaksi” mutta silti toimivaksi kokonaisuudeksi: ”Se on raskas, hauska ja sisältää muutaman hyvän biisin.” Sputnikmusic-sivustolla Jeremy Wolfers kehuu Fallen Angelsia selväksi parannukseksi verrattuna pariin edelliseen. Hän kehuu varsinkin albumin äänimaailma, joka on aiempaa tanakampi säilyttäen silti yhtyeen varhaistuotannon ”murskaksi jauhavan voiman”. Suurimpana ongelmana Wolfers pitää ylipituutta ja yksitoikkoista kappalemateriaalia.

Soundin Marko Säynekoski sanoo ”Venomin vetelevän yllättävän vaisuja biisejä yllättävän vaisulla otteella. Mitä on tapahtunut bändin ylpeydelle ja röyhkeydelle? Aivan kuin Venom olisi väsynyt ja tylsistynyt.” Mukana on silti pari onnistunutta kappaletta: ”Death Be Thy Name” todistaa ”Venomin suonissa vielä virtaavan kihisevää myrkkyä. Levyn nimeä kantava päätösraitakin voisi olla loistava, jos yhtye jaksaisi skarpata sitä esittäessään.” Helsingin Sanomien arvostelussa Venomin soittoa kuvaillaan ”holtittoman rupiseksi” ja huumoria räävittömäksi. ”Soitto soi ruokkoamattomasti, ja parhaat kappaleet on ladattu levyn alkuun. Ylipitkällä albumilla ideat tosin alkavat toistaa itseään. Lopulta hauska ojien ja risukkojen kautta kiertäminen muuttuu voimattomaksi, keskitempoiseksi suossa tarpomiseksi.”

Imperiumi-verkkosivustolla julkaistiin tuoreeltaan kaksi arviota. Janne Rintalan mielestä Fallen Angels on osoitus Venomin pitkään jatkuneesta alamäestä: ”Tämän päivän Venom on kuin pakkopullaa. Mitä on tapahtunut ylpeydelle ja intohimolle? Missä on se veren maku, jolla huudettiin vaikka ’Lady lust, fucking bitch’? [– –] Venom on taas kerran todistanut kyvyttömyytensä luoda vahvaa materiaalia.” Toisen arvostelun mukaan ”suoraviivainen ja alkukantaisen oloinen mänttäyslevy toimii”, ja arvostelija kehuu erityisesti tuotantoa, joka tarjoaa Venomin uran parhaan ”soundipaketin”.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet on merkitty Conrad ”Cronos” Lantin sanoittamiksi ja yhtyeen yhdessä säveltämiksi.

Bonusraidat

Kokoonpano 

 Conrad ”Cronos” Lant – laulu, bassokitara
 Stuart ”Rage” Dixon – sähkökitara
 Danny ”Dante” Needham – rummut

Lähteet 

Venomin albumit
Vuoden 2011 albumit
Fallen Angels

Fallen Angels voi tarkoittaa:

TV 

 Fallen Angels, yhdysvaltalainen TV-sarja vuosilta 1993–1995.

Musiikki 

 The Fallen Angels, psykedeelistä rockia esittänyt 1960-luvun yhtye.
 Fallen Angels, punk-muusikko Knoxin yhtye ja albumi vuodelta 1984.

Albumit 

 Fallen Angels, Via Mistican albumi vuodelta 2004.
 Fallen Angels, Venomin albumi vuodelta 2011.
 Fallen Angels, Bob Dylanin albumi vuodelta 2016.
Jakub Kos

Jakub Kos (s. 30. toukokuuta 2003 Kuřim, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän pelaa pääasiassa Mestis-joukkue KOOVEE:ssä. Kos on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä.

Ura

Seuraura 
Kos on HCM Warrior Brnon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HC Kometa Brnoon. Kaudella 2018–2019 Kos voitti koko Tšekin C-nuorten sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 47+35=82. Hän jakoi myös koko sarjan tehotilaston kolmannen sijan HC Vítkovicen Alex Kotásekin kanssa. Kaudeksi 2019–2020 Kos muutti vain 16-vuotiaana Suomeen ja siirtyi Tampereen Ilveksen organisaatioon.

Florida Panthers varasi Kosin kuudennella kierroksella 184. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2021.

Toukokuussa 2021 Kos teki Ilveksen kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa. Kos teki liigadebyyttinsä 20. lokakuuta 2021 Helsingin IFK:ta vastaan. Hänelle avautui paikka Ilveksen kokoonpanosta useiden loukkaantumisten myötä. Kos merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Joni Ikosen ja Joonas Odenin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.04 minuuttia ja Kosille merkittiin teholukema –1. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Kos teki kymmenennessä ottelussaan 26. tammikuuta 2022 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 17 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Suurimman osan kaudestaan Kos pelasi kuitenkin lainalla Mestis-joukkue KOOVEE:ssä, jossa hän pelasi 20 runkosarjaottelua tehopistein 3+13=16 ja yhdeksän karsintasarjan ottelua tehopistein 3+7=10. Kos oli Mestiskarsinnoissa joukkueen paras syöttäjä.

Maajoukkueura 
Kos pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Kos valittiin Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Tšekin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä hän on pelannut 23 nuorten ja 30 poikien maaottelua.

Muuta 
Kosin pikkuveli Ondřej pelaa hyökkääjänä Ilveksen U18-joukkueessa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Tampereen Ilveksen pelaajat
Florida Panthersin varaamat pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Aspronísi

Aspronísi () tai Asprónisos (Ασπρόνησος) (”Valkoinen saari”) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:

 Aspronísi, saari Santorínilla Kykladien saariryhmässä
 Aspronísi, saari Pienten Kykladien saariryhmässä lähellä Schoinoúsaa
 Aspronísi eli Áspro, saari Pohjoisten Sporadien saariryhmässä lähellä Skiáthosta
 Áspro eli Aspronísi, saari Kykladien saariryhmässä lähellä Sýrosta
 Asprónisos eli Áspro, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä lähellä Lesbosta
 Pelagónisos eli Asprónisos eli Áspro, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä lähellä Chíosta

Katso myös 

 Áspro, useita paikkoja
Mikró

Mikró () eli Mikronísi (Μικρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Skópeloksen ja Alónnisoksen saarten välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,064 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mikró kuuluu Alónnisoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Mikrón lounaispuolella sijaitsee Ágios Geórgioksen saari.

Lähteet 

Alónnisos
Pohjoiset Sporadit
Mikro (täsmennyssivu)

Mikro voi viitata seuraaviin:

 mikro, kansainvälisen yksikköjärjestelmän etuliite
 mikroaaltouuni
 mikrotietokone
 Mikró eli Mikronísi, saari Kreikassa
In situ -suojelu

In situ -suojelu tarkoittaa eliölajin suojelua luonnossa alkuperäisessä elinympäristössään. Vastakohta tälle ovat eläintarhoissa ja kasvitieteellisissä puutarhoissa sekä erilaisissa geenipankeissa toteutettava ex situ -suojelu.

Luonnonsuojelu
Joona Mourujärvi

Joona Mourujärvi (s. 7. tammikuuta 2002 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa, jonka varakapteenina Mourujärvi toimii. Hän laukoo oikealta.

Ura 
Mourujärvi on Kiekko-Laserin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppiin, jossa Mourujärvi voitti kauden 2017–2018 päätteeksi SM-hopeaa. Kauden 2019–2020 päätteeksi hänet valittiin B-nuorten SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2020–2021 Mourujärvi jakoi pudotuspeleissä Kärppien U20-joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Samu Koskenkorvan kanssa lukemalla +6.

Kaudella 2021–2022 Mourujärvi nousi Kärppien U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+18=24. Mourujärvi debytoi samalla kaudella myös Kärppien SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Mourujärvi teki liigadebyyttinsä 16. lokakuuta 2021 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänelle avautui paikka Kärppien kokoonpanosta, kun Jaakko Niskala oli loukkaantunut. Mourujärvi merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.58 minuuttia ja Mourujärvi keräsi teholukeman +1.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Oulun Kärppien pelaajat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Hinthaaranjoen ratasilta

Hinthaaranjoen ratasilta on vanhan Porvoon radan rautatiesilta Porvoossa, noin puoli kilometriä Hinthaaran rautatieasemalta Porvoon suuntaan. Silta kuuluu Väyläviraston museorautatiesiltojen kokoelmaan. Silta ylittää Hinthaaranjoen, joka on Mustijoen sivujoki.

Hinthaaranjoen ratasilta on teräksinen levypalkkisilta, ja se on rakennettu vuonna 1948. Sillan maatuet ovat kiveä, ja ne ovat peräisin vuodelta 1902. Sillan jänneväli  on 11,5 metriä. Levypalkkisiltaa on uusittu vuonna 1972 korvaamalla vanha levypalkkirakenne Valkealan Hillosensalmesta poistetulla sillalla.

Lähteet 

Suomen rautatiesillat
Suomen rautateiden museosillat
Porvoon liikenne
Porvoon rakennukset ja rakennelmat
ASML

ASML on alankomaalainen teknologiayritys, joka valmistaa optisen litografian laitteita puolijohdeteollisuudelle. Yritys toi markkinoille EUV-litografialla (extreme ultraviolet) valmistamiseen käytettävät laitteet vuonna 2017. Yksi EUV-laite maksaa noin 150 miljoonaa dollaria.

EUV-litografia käyttää 13,5 nanometrin aallonpituutta mikropiirien valmistuksessa.
1990-luvulla yritysten konsortio, joka sisälsi AMD:n, Intelin ja Motorolan, alkoi tutkia EUV:n käyttöä litografiassa. ASML liittyi joukkoon vuonna 1999. ASML:n menetelmä käyttää korkeatehoisia lasereita ja erikoispinnoitettuja peilejä.

Yritykset kuten Intel, Samsung ja TSMC ovat ASML:n asiakkaita EUV-laitteille.

EUV-prosessin jälkeen tulevat high-NA (high numerical aperture) ja vielä edistyneemmän hyper-NA litografian laitteet. ASML:n Martin van den Brink on kertonut, että jos laitteiden korkeaa kustannusta ei saada laskettua niiden ja itse piirien valmistus laitteilla ei olisi mahdollista taloudelliselta kannalta. 

Yrityksen markkina-arvon arvioidaan kasvavan 302 miljardista dollarista 500 miljardiin dollariin vuonna 2022.

Lähteet 

Alankomaalaiset teollisuusyritykset
Hushed and Grim

Hushed and Grim on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Mastodonin studioalbumi, joka julkaistiin 29. lokakuuta 2021 levymerkillä Reprise Records. Albumi on omistettu yhtyeen edesmenneelle managerille Nick Johnille. John menehtyi syöpään vuonna 2018. Vuonna 2022 yhtye julkaisi puolitoista tuntia pitkän dokumenttielokuvan, joka kertoo albumin synnystä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Troy Sanders – basso, laulu
 Brent Hinds – kitara, laulu
 Bill Kelliher – kitara, taustalsulu
 Brann Dailor – rummut, laulu

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 10-/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Mastodonin albumit
Cloud BeDevil

Cloud BeDevil (oik. Pilvi Virtanen s. 18. huhtikuuta 1987 Turku) on suomalainen kulttuurituottaja ja burleskiartisti.  BeDevil on tunnettu karismaattisena esiintyjänä sekä upeista ja kiiltävistä esiintymisasuistaan. 

BeDevil on opiskellut Mikkelin ammattikorkeakoulussa 2010-2013. Hän valmistui kulttuurituottajaksi 2013 joulukuussa. Hän on ollut mukana lukuisissa eri tapahtumatuotannoissa ympäri suomen, mutta suurimaksi osaksi Helsingissä. Hän aloitti burleskin vuonna 2014. Ensiesiintyminen tapahtui yhdessä ryhmän kanssa syksyllä 2015. Julkinen virallinen burleski soolo ensiesiintyminen tapahtui vuonna 2016 Ilosaarirockissa. Hän aloitti opettamaan burleskia sekä tuottamaan burleskitapahtumia vuonna 2018.  

BeDevil esiintyi vuonna 2020 Talent Suomi kilpailussa. Hän esiintyi Erika Vikmanin "syntisten pöytä" musiikkivideolla vuonna 2020. BeDevil on ollut vieraana Himocast podcastin jaksossa nro 48. Burleski sekä Tanssistudio podcast jaksossa nro. 67 Burlesque.

Lähteet

Aiheesta muualla 
https://www.cloudbedevil.com/

Vuonna 1987 syntyneet
Suomalaiset mallit
Kulttuurituottajat
Elävät henkilöt
Jana (nimi)

Jana on naisen etunimi, joka tunnetaan useissa Euroopan maissa. Se voi olla Johannan lyhentymä tai Jan-miehennimen feminiininen vastine.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 790 Jana-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1900-luvun jälkipuoliskolla.

Nimipäivä
Virossa Janan nimipäivä on 15. elokuuta.

Tunnettuja Janoja
 Jana Bobošíková (s. 1964), tšekkiläinen europarlamentaarikko
 Jana Borodina (s. 1992), venäläinen kolmiloikkaaja
 Jana Burčeska (s. 1993), pohjoismakedonialainen laulaja
 Jana Čepelová (s. 1993), slovakialainen tennispelaaja
 Jana Cova (s. 1980), tšekkiläinen pornonäyttelijä ja alastonmalli
 Jana Dementjeva (s. 1978), ukrainalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Jana Fett (s. 1996), kroatialainen tennispelaaja
 Jana Gereková (s. 1984), slovakialainen ampumahiihtäjä
 Jana Jegorjan (s. 1993), venäläinen miekkailija ja olympiavoittaja
 Jana Kask (s. 1991), virolainen laulaja
 Jana Klotškova (s. 1982), ukrainalainen uimari ja olympiavoittaja
 Jana Kudrjavtseva (s. 1997), venäläinen rytminen voimistelija ja olympiamitalisti
 Jana Lahodová (1957–2010), tšekkoslovakialainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti
 Jana Novotná (1968–2017), tšekkiläinen tennispelaaja ja olympiamitalisti
 Jana Pittman (s. 1982), australialainen aita- ja pikajuoksija ja rattikelkkailija
 Jana Rabasová (1933–2008), tšekkoslovakialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti
 Jana Rediger (s. 1981), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Jana Romanova (s. 1983), venäläinen ampumahiihtäjä
 Jana Šemjakina (s. 1986), ukrainalainen miekkailija ja olympiavoittaja
 Jana Sorgers (s. 1967), saksalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Jana Teschke (s. 1990), saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti
 Jana Thieme (s. 1970), saksalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Jana Tšurikova (s. 1978), venäläinen televisiotoimittaja
 Jana Velďáková (s. 1981), slovakialainen pituushyppääjä

Jana miehennimenä
 Jana Krishnamurthi (1928–2007), intialainen poliitikko

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Jana (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
The Sacrament of Sin

The Sacrament of Sin on saksalaisen power metal -yhtyeen Powerwolfin studioalbumi, joka julkaistiin 20. heinäkuuta 2018.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Attila Dorn – laulu
 Matthew Greywolf – kitara
 Charles Greywolf – kitara & basso
 Roel van Helden – rummut
 Falk Maria Schlegel – koskettimet

Arvostelut 
 Imperiumi: 8/10
 Inferno: 
 Kaaoszine: 8+/10

Lähteet 

Vuoden 2018 albumit
Powerwolfin albumit
Pylväsokotillo

Pylväsokotillo (Fouquieria columnaris) on okotillokasvien (Fouquieriaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on puumainen kasvi ja voi kasvaa noin 15 metriä korkeaksi. Sen varresta kasvaa piikikkäitä versoja, joihin kehittyy sateiden jälkeen pieniä lehtiä. Kuivana aikana kasvi pudottaa lehtensä veden haihtumisen hillitsemiseksi. Suurin osa lajin fotosynteesistä tapahtuukin vihertävien varsien kautta. Lajin kukat ovat kellertäviä ja ne kehittyvät versoihin roikkuvina ryhminä.

Pylväsokotillo kasvaa luonnossa Meksikossa Kalifornian niemimaan autiomaissa sekä pienessä osassa Sonoran osavaltion autiomaita. Pylväsokotillo on näiden autiomaiden endeeminen laji. Pieniä pylväsokotilloja voidaan kasvattaa myös huonekasveina.

Lähteet 
 Encyclopedia Britannica: Boojum tree

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Fouquieria columnaris 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Fouquieria columnaris 

Okotillokasvit
Uhanalaiset kasvit
Hehkuokotillo

Hehkuokotillo (Fouquieria splendens) on okotillokasvien (Fouquieriaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on pensasmainen okotillolaji, jonka varsi haarautuu tyveltään, läheltä maanpintaa, useaksi pystykasvuiseksi varreksi. Varret ovat hyvin piikikkäitä ja kasvavat yleensä noin 2,5–6 metriä pitkiksi. Lehdet ovat pieniä sekä pyöreitä ja kasvissa on niitä vain talvisin sateiden aikaan. Kuivan kauden alkaessa lehdet putoavat nopeasti ja suurin osa lajin fotosynteesistä tapahtuukin sen vihreissä varsissa. Lehtien tippuessa niistä jää kasviin kiinni lehtiruoti, joka muuttuu ajan kuluessa piikiksi. Kukat kehittyvät haaraisiin, 15–25 cm pitkiin ja näyttäviin kukintoihin.

Hehkuokotillo kasvaa etenkin kivikkoisilla autiomailla Yhdysvalloissa läntisestä Teksasista eteläiseen Kaliforniaan sekä rajan eteläpuolella Meksikossa. Hehkuokotilloa käytetään jonkin verran koristekasvina sen luontaisen levinneisyysalueen tuntumassa.

Lähteet 
 Encyclopedia Britannica: Ocotillo

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Hehkuokotillo (Fouquieria splendens)
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Fouquieria splendens 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Fouquieria splendens 

Okotillokasvit
Esa Hannula

Esa Erkki Hannula (7. joulukuuta 1915 Lahti – 26. tammikuuta 1982 Iitti) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Esa Hannulan vanhemmat olivat Toivo Hannula ja Helmi Nuuttila ja puoliso vuodesta 1944 Mirjam Suominen. Hannula kävi Lahdessa kansakoulun ja keskikoulun ja tuli 1934 harjoittelijaksi lahtelaiseen Siltasen auto- ja konekorjaamoon. Työn ohessa hän opiskeli koneteknikoksi vuonna 1939 ja toimi autokorjaamossa työjohtajana sotiin asti. Sotien jälkeen vuonna 1946 Hannulasta tuli vasta perustetun Lahden Autokori -yhtiön teknillinen johtaja. Vuonna 1950 hän siirtyi kilpailevan yrityksen Kiitokorin toimitusjohtajaksi, yhtiö oli aloittanut autokorien tuotannon vasta edellisenä vuonna. Kiitokorin tehtaassa valmistettiin ja varustettiin linja- ja kuorma-autojen korien ohella myös muun muassa palo- ja myymäläautoja, samoin kuin pankki- ja kirjastoautoja. Hannula oli yhtiön toimitusjohtaja aina vuoteen 1979 asti ja hallituksen puheenjohtaja kuolemaansa saakka. Vuonna 1970 teollisuusneuvoksen arvonimen saaneella Hannulalla oli myös useita alansa luottamustoimia, Iitin kunnanvaltuustossa hän oli vuodesta 1960 alkaen. Hannula oli lisäksi perustamassa Haltonia ja oli yhtiön osakas ja toimi hallituksen puheenjohtajana 1969–1975. Sotilasarvoltaan Hannula oli reservin kapteeni.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Richard Dahl

Richard Dahl (5. elokuuta 1933 Landskrona - 8. elokuuta 2007) oli ruotsalainen korkeushyppääjä. Hän huippuvuotensa oli vuosi 1958, jolloin hän saavutti EM-kultaa vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa. Ruotsin ennätys oli hänen hallussaan vuosina 1958-1960.

Urheilu-ura
Richard Dahl nousi Ruotsin kansalliseen kärkeen vuonna 1957. Hän sijoittui silloin Ruotsin mestaruuskisoissa toiseksi Stig "Stickan" Petterssonin jäljessä. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Tukholmassa Dahl yllätti. Kisan suosikkeina olivat Neuvostoliiton Juri Stepanov ja Dahlin maanmies "Stickan" Pettersson. Loppukilpailussa Dahl teki tuloksella 2,08 cm jo henkilökohtaisen ennätyksen. Dahl ylitti vielä 2,12 cm, joka oli uusi Ruotsin ennätys. Hän voitti näin Tšekkoslovakian Jiří Lánskyn ja Petterssonin kahdella sentillä ja leivottiin yllätyksellisesti Euroopan mestariksi, joka oli ainoa ruotsalaisten kotikisoissaan saavuttama mestaruus. Maailmanennätysmies Stepanov jäi kuudenneksi. Lansky hävisi jälleen ruotsalaiselle EM-kisoissa, sillä hän oli neljä vuotta aiemmin Bernissä myös hopealla ruotsalaisen Nilssonin takana. Dahlista tuli EM-voittonsa myötä neljäs ruotsalainen Euroopan mestari Kurt Lundqvistin (1938), Anton Bolinderin (1946) ja Bengt Nilssonin seuraajana. EM-kisavuonna Dahl joutui tunnustamaan Petterssonin jälleen voittajaksi Ruotsin mestaruuskisoissa.

Vuoden 1959 aikana Dahl saavutti vielä pronssia Ruotsin mestaruuskisoissa. Hän osallistui myös saman vuoden kesäuniversiadeihin Torinossa sijoittuen 3:ksi tuloksella 2,00 cm. Dahl osallistui urallaan viisi kertaa Suomi-Ruotsi maaotteluun eli vuosina 1957-1961, mutta parhaaksi sijoitukseksi jäi vuoden 1957 maaottelun toinen sija. Vuonna 1961 hän saavutti vielä PM-kisojen hopeaa jälleen Petterssonin jäljessä. Dahlin hyppääjäuran aikaan suomalaisista kovin kilpailija oli Eero Salminen, jolle Dahl hävisi mestaruusvuotensa 1958 maaottelussa.

Richard Dahl sai arvostetun Svenska Dagbladetin kultamitalin onnistuneen vuoden 1958 tuloksena. Hänet nimettiin vuonna xxxx yleisurheilun Stora Grabbariksi #200. Hän oli Track & Field News'n vuosittaisessa arvostuksessa viides vuonna 1958. Maailmantilastossa hän oli vuonna 1958 kolmas ja 1959 10.

Urheilu-uran jälkeen urheilutoimittajana

Urheilu-uransa jälkeen Dahl toimi urheilutoimittajana ensin Södertäljen Länstidningen -lehdessä ja sen jälkeen aina eläköitymiseensä asti Ängelholmissa Nordvästra Skånes Tidningar -lehdessä.

Hänen vuonna 2007 tapahtuneen kuolemansa jälkeen Landskronassa paljastettiin hänen kunniakseen muistomerkki vuonna 2013 hänen syntymänsä 80-vuotispäivänä.

Lähteet

Ruotsalaiset korkeushyppääjät
Ruotsalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Esko Eklund

Esko Olavi Eklund (s. 1976) on Cannonball MC moottoripyöräkerhon johtaja.  Eklund on ollut mukana jengissä keskeytyksettä vuodesta 2013 alkaen. Lokakuussa 2021 hän oli "presidentti" sekä Heinolan osaston johtaja. 

Vuonna 1976 syntynyt Eklund on aiemmin tuomittu rikoksista, jotka hän on tehnyt osana Cannonball MC:n toimintaa. Eklund on toiminut Cannonballin johdossa muutamia vuosia. Cannonball MC itse ei ole julkisuudessa kertonut nykyistä johtajaansa. 

Marraskuussa 2021 Eklundin on ilmoittanut käräjäoikeudelle antamassaan vastauksessa, että ei aio vastata Cannonball MC:n lakkauttamiskanteeseen. Vastauksessa Eklund kertoo, että ei ole Cannonballin johtaja tai edes jäsen. 

Eklund on parhaillaan vangittuna epäiltynä törkeistä huumausainerikoksista.

Lähteet 

Suomalaiset rikolliset
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjatan talo

Marjatan talo on Helsingin Sörnäisessä Vilhonvuorenkadulla sijaitseva kerrostalo, joka on rakennettu vuonna 1927. Seitsenkerroksisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Georg Nummelin.

Historia 
Seitsenkerroksisessa talossa on yli 200 asuntoa ja se oli valmistuessaan Helsingin suurin asuintalo. Rakennus oli alun perin valkoinen. Asunto Oy Marjatta joutui myymään talon pakkohuutokaupalla As. Oy Wilhemlsbergille (nyk. As Oy Vilhonvuori) vuonna 1937. Talon rakennusajankohtana seutu oli avointa kalliota aina Helsinginkadulle saakka. Viereinen Vilhonvuorenkatu 5 valmistui vuonna 1928, jonka jälkeen korttelin länsipää rakennettiin vasta 1960-luvun alussa. Taloon on jälkeenpäin rakennettu pommisuoja vuonna 1944 ja pannuhuone 1952. Vuonna 1961 taloon tehtiin muutostöitä ja samalla se sai nykyisen värinsä. Hissit rakennettiin 1963.

Marjatan talon nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Tarinan mukaan se sai nimensä Marjatta-nimisestä naisesta, joka harjoitti prostituutiota viereisellä Vilhonvuoren kalliolla. Rakennuksen valmistuttua vielä vapaaksi jäänyttä osaa Vilhonvuoresta ryhdyttiin kutsumaan Marjatan kallioiksi. Toisen tiedon mukaan Marjantankallio-nimitys olisi ollut käytössä jo ennen talon rakentamista. Nykyään paikalla on Katri Valan puisto.
 
Talossa asui pääasiassa köyhiä työläisperheitä ja alivuokralaisren pito oli yleistä. Alivuokralaisia oli niin paljon, että sotien jälkeen asuntopulan aikana talossa asui yli 2 000 ihmistä. Marjatan talon kuuluisin asukas on runoilija Katri Vala, joka muutti taloon vuonna 1931 puolisonsa Armas Heikelin kanssa. Talon F-rapun ulko-oven vieressä on Valasta kertova muistolaatta. Lisäksi talossa asuivat vasemmistolaisista kulttuurihahmoista muun muassa Jarno Pennanen ja Jenny Pajunen. 

1930–1940-luvuilla Marjatan talo tunnettiin vasemmistolaisten kokoontumispaikkana. Se oli myös laittoman SKP:n nuorisotoiminnan keskus ja viranomaisten jahtaamien kommunistien piilopaikka. Esimerkiksi jatkosodan syttyessä talossa piileskelivät muun muassa Veikko Pöysti ja Urho Kaipainen sekä puoluejohtoon kuuluneet Arthur Rönnqvist ja Edvin Salonen. Talossa asui myös Aimo Rikka, jonka luona toisinaan kokoontuivat Kiila ja Akateeminen Sosialistiseura. Säännöllisiin vieraisiin kuului myös poliisin etsimä turkulainen Olavi Laiho.

Lähteet 

Helsingin asuinrakennukset
Sörnäinen
Inspirations (Saxonin albumi)

Inspirations on Saxonin 23. studioalbumi, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2021.

Kappaleet 
  (The Rolling Stones)
  (Led Zeppelin)
  (The Beatles)
  (Crow)
  (Jimi Hendrix)
  (Motörhead)
  (Deep Purple)
  (Thin Lizzy)
  (Toto)
  (AC/DC)
  (The Kinks)

Kokoonpano 
 Biff Byford – laulu
 Paul Quinn – kitara
 Doug Scarratt - kitara
 Nibbs Carter - basso
 Nigel Glockler – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 6+/10

Lähteet 

 
Vuoden 2021 albumit
Saxonin albumit
Cover-albumit
Juri Stepanov

Juri Nikolajevitš Stepanov (, 5. elokuuta 1933 Landskrona - 8. elokuuta 2007) oli venäläinen korkeushyppääjä. Hän huippuvuotensa olivat 1950-luvun lopulla. Hän teki korkeushypyn ME:n heinäkuussa 1957.

Juri Stepanov aloitti hyppyuransa vuonna 1950 aloittaessaan opiskelun sähkömekaanisen alan teknillisessä koulussa ja tullessaan Pavel Goihmanin urheiluvalmennukseen. Hän nousi Neuvostoliiton korkeushyppääjien kärkijoukkoon sijoittuen toiseksi maan vuoden 1953 mestaruuskisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden ja oli mukana EM-kisoissa Bernissä  sijoittuen 5:ksi tuloksella 193 cm Ruotsin Bengt Nilssonin voittaessa tuloksella 202 cm. Seuraavana vuonna Neuvosto-Ukrainan Vladimir Sitkin ylitti ensimmäisenä neuvostoliittolaisurheilijana 2 metriä. Muutaman minuutin päästä Stepanov ylitti 202 cm:n riman uudeksi Neuvostoliiton ennätykseksi. Olympiavuodesta 1956 tuli Stepanoville kuitenkin murheellinen, sillä hän loukkasi itsensä ja olympialaiset jäivät väliin. Hänestä olisi saattanut tulla myös maansa mahdollinen pituushypyn edustaja, sillä hän hyppäsi olympiavuonna ennen loukkaantumistaan 743 cm. Stepanovin kova neuvostoliittolainen kilpakumppani Igor Kaškarov otti olympialaisissa pronssia tuloksella 208 cm. 

Vuosi 1957 oli Stepanovin menestysvuosi. Neuvostoliiton mestaruus meni tosin Sitkinille Stepanovin ollessa toinen. Helsingin ja Leningradin kaupunkijoukkueet kilpailivat 13. heinäkuuta 1957 Leningradissa Dynamo-stadionilla. Kisassa Stepanov ylitti 216 cm:n riman eli paransi sentillä Yhdysvaltain Charles Dumasin nimissä ollutta ennätystä. Stepanovin ennätys sai kuitenkin ouduon sivumaun, kun suomalaisen valokuvaajan ottamasta kuvasta pääteltiin Stepanovin hyppypiikkareiden poikkeuksellinen paksuus. Asia tutkittiin ja ennätys hyväksyttiin. Syyskuussa 1957 Stepanov voitti vielä universiadeissa Pariisissa kultaa tuloksella 212 cm Kaškarovin sijoittuessa toiseksi tuloksella 201 cm. Vuosi 1958 oli Stepanoville vielä hyvä kilpailuvuosi. Hän teki tuloksen 212 cm, joka oli toiseksi paras tulos maailmassa. Stepanov saavutti kyseisenä vuonna vielä toisen kerran Neuvostoliiton mestaruuden. Hän voitti Neuvostoliitto-Yhdysvallat -yleisurheilumaaottelussa Dumasin. EM-kisat järjestettiin Tukholmassa, mutta siellä hän joutui 6:ksi tuloksella 206 cm ruotsalaisyllättäjä Richard Dahlin voittaessa tuloksella 212 cm.  

Juri Stepanovin ura sai sen jälkeen surullisen käänteen, kun hänet vuonna 1959 vietiin psykiatriseen hoitoon Leningradissa. Vapauduttuaan hoidosta hän alkoholisoitui, ja 13. syyskuuta 1963 hänet löydettiin hirttäytyneenä Leningradin asunnossaan.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset korkeushyppääjät
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Ilon

Ilon (tyyliteltynä ILON, oikealta nimeltään Ilon Adlercreutz, s. 1998 tai 1999) on suomalainen muusikko.

Ilonin isä on kansanedustaja Anders Adlercreutz.

Ura
Adlercreutzin esikoissingle "selfish love" julkaistiin syyskuussa 2020. Hän osallistui samana vuonna YleX:n "YleX Läpimurto" -kilpailuun, jossa sijoittui toiselle sijalle.

Diskografia

Singlet

Lähteet

Suomalaiset laulajat
Elävät henkilöt
1990-luvulla syntyneet
Dina (nimi)

Dina on naisen etunimi. Se on Vanhassa testamentissa patriarkka Jaakobin tyttären nimi. Lähtömuotona on heprealainen nimi Dinah ja sana din, jonka merkitys on ’tuomio’. Toisaalta Dina voi olla myös lyhentymä esimerkiksi Adinasta tai Bernhardinasta.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 490 Dina-nimistä henkilöä.

Nimipäivät
Norjassa Dinan nimipäivä on 30. joulukuuta.

Suomessa Dina-nimi esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa koirien nimipäiväkalenterissa. Siinä Dinan nimipäivä on 14. lokakuuta.

Tunnettuja Dinoja
 Dina Asher-Smith (s. 1995), brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti
 Dina Averina (s. 1998), venäläinen rytminen voimistelija
 Dina Frumina (1914–2005), ukrainalainen taidemaalari ja taideopettaja
 Dina Garipova (s. 1991), venäläinen laulaja
 Dina Joffe (s. 1952), latvialainen pianisti
 Diana ”Dina” Korzun (s. 1971), venäläinen näyttelijä
 Dina Manfredini (1897–2012), maailman vanhin ihminen (joulukuussa 2012)
 Dina Meyer (s. 1968), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Dina Powell (s. 1973), yhdysvaltalainen poliittinen neuvonantaja
 Dina Rubina (s. 1953), venäläinen kirjailija
 Dina ”Nida” Senff (1920–1995), alankomaalainen uimari ja olympiavoittaja
 Dina Sherman, yhdysvaltalainen ääninäyttelijä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Dina (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Dina

Dina tai DINA voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Dina, naisen etunimi
 Dina, vuosina 2006–2015 toiminut suomalainen televisiokanava
 Dina, norjalainen elokuva vuodelta 2002
 DINA, Dirección de Inteligencia Nacional, chileläinen salainen poliisi
 Dina, juotikassuku, nykyään osa Erpobdella-sukua.
Japaninkletra

Japaninkletra (Clethra barbinervis) on kletrakasvien (Clethraceae) heimoon, kletrojen (Clethra) sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luontaisena itäisestä Kiinasta Japaniin ulottuvalla alueella.

Japaninkletra on kausivihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa tavallisesti noin 3–6 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat tummanvihreitä ja muuttuvat syksyllä keltaisiksi tai joskus punaisiksi. Kukat ovat valkoisia ja kehittyvät varsien päissä sijaitseviin, 10–15 cm pitkiin terttuihin. Japaninkletra kukkii keskikesästä loppukesään. Hedelmät ovat tummanruskeita kotia.

Japaninkletraa käytetään koristepensaana, ja se on helppohoitoinen. Kylmemmän ilmaston alueilla se on kuitenkin syytä istuttaa suojaisaan paikkaan, sillä laji ei ole erityisen talvenkestävä.

Lähteet 
 Missouri Botanical Garden: Clethra barbinervis

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Clethra barbinervis 
 Trees and Shrubs Online: Clethra barbinervis 
 Flora of China: Clethra barbinervis 

Kletrakasvit
Mason McTavish

Mason McTavish (s. 30. tammikuuta 2003 Zürich) on Sveitsissä syntynyt kanadalainen jääkiekkoilija. McTavish edustaa NHL-seura Anaheim Ducksia. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo vasemmalta. McTavish on pelannut urallaan kolme NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä. Tilastot päivitetty 23. lokakuuta.

Anaheim Ducks varasi McTavishin ensimmäisellä kierroksella koko varaustilaisuuden kolmantena pelaajana vuoden 2021 varaustilaisuudessa. McTavish kuului Kanadan alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2021.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Anaheim Ducksin pelaajat
Anaheim Ducksin varaamat pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Espen Barth Eide

Espen Barth Eide (s. 1. toukokuuta 1964 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen ilmasto- ja ympäristöministeri Støren hallituksessa lokakuusta 2021. Aiemmin hän on toiminut Norjan ulkoministerinä, puolustusministerinä sekä ulko- ja puolustusministeriöiden valtiosihteerinä. Hän on istunut suurkäräjillä vuodesta 2017.

Eide on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Oslon yliopistosta. Hän on toiminut tutkijana Norjan ulkopoliittisessa instituutissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Espen Barth Eide Norjan suurkäräjien nettisivuilla 

Norjan ministerit
Norjan ulkoministerit
Norjan puolustusministerit
Norjan ympäristöministerit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Cavalli

Cavalli on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Enzo Cavalli (s. 1937),  italialainen kolmiloikkaaja
 Francesco Cavalli (1602–1676), italialainen säveltäjä
 Jean-Michel Cavalli (s. 1959), ranskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
 Luigi Luca Cavalli-Sforza (1922–2018), italialainen populaatiogeneetikko ja professori
 Patrizia Cavalli (1947–2022), italialainen runoilija ja kielenkääntäjä
 Roberto Cavalli (s. 1950), italialainen muotisuunnittelija
 taiteilijanimenä
 Capri Cavanni (s. 1982), kanadalainen pornonäyttelijä (näytellyt myös nimellä Capri Cavalli).
Pahan väri

Pahan väri on syksyllä 2021 julkaistu yhdeksänosainen suomalainen psykologinen draamasarja, joka kertoo mielentilatutkimuksia tekevistä oikeuspsykiatreista. 

Sarjassa Milka Ahlrothin ja Eero Ritalan esittämät lääkärit tekevät mielentilatutkimukset kolmelle suomalaiselle sarjamurhaajalle, jotka ovat ”hanskakuristaja”, ”myrkkyhoitaja” ja ”sarjahukuttaja”. Murhien tapahtumpaikat ja tekijöiden nimet on muutettu, mutta heidän esikuvinaan ovat olleet Michael Penttilä, Aino Nykopp-Koski sekä Pekka Seppänen. Murhaajien rooleissa ovat Jukka Rasila, Jaana Saarinen ja Kari Hietalahti.

Pahan värin ovat ohjanneet Olli Ilpo Salonen sekä Aleksi Delikouras ja sen pääkäsikirjoittajana toimi Miira Karhula. Tekijöiden mukaan sarja perustuu laajaan taustatutkimukseen.

Sarjan kolme ensimmäistä jaksoa julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa 21. lokakuuta 2021, jonka jälkeen jaksoja julkaistiin yksi viikossa torstaisin.

Rooleissa

Keskeisissä rooleissa

Muissa rooleissa

Jaksot

Vastaanotto 
Sarja sai ristiriitaisen vastaanoton. Helsingin Sanomien Leena Virtanen piti Pahan väriä halpana keittiöpsykologiana, joka ”vetoaa alkukantaiseen tirkistelynhaluun”. Hän ihmetteli, onko psykoterapiassa kyse vain salaisuuksien paljastamisesta. Hufvudstadsbladetin Pia Ingström antoi sarjalle yhden tähden viidestä ja kyseenalaistaa todellisten rikosten käyttämisen viihteenä. Seura-lehden mukaan sarja maalaa uskottavan ja raa'an kuvan suomalaisista sarjamurhaajista ja sen kerronta on keskimääräistä kiinnostavampaa.

Lähteet 

2020-luvun televisiosarjat
C More -alkuperäissarjat
Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset rikossarjat
Yhdysvaltain Grand Prix 2021

Yhdysvaltain Grand Prix 2021 (virallisesti Formula 1 Aramco United States Grand Prix 2021) oli Formula 1 -kauden  17. osakilpailu, joka ajettiin 24. lokakuuta Circuit of the Americasin moottoriradalla Texasissa Yhdysvalloissa.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajot 

1 Valtteri Bottas sai 5 lähtöruudun rangaistuksen moottorinosien vaihdosta johtuen.
2 Sebastian Vettel lähtee kilpailuun lähtöruudukon perältä moottorinosien vaihdosta johtuen.
3 Fernando Alonso lähtee kilpailuun koko joukon perältä moottorinosien vaihdon takia.
4 George Russell lähtee kilpailuun lähtöruudukon perältä moottorinosien vaihdosta johtuen.

Kilpailu

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

 Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Lähteet 

Yhdysvaltain Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2021
David Yonggi Cho

David Yonggi Cho (14. helmikuuta 1936–14. syyskuuta 2021) oli eteläkorealainen helluntaipastori ja seurakunnan johtaja. David Yonggi Cho johti Soulissa toimivaa, lähes miljoonalla jäsenellään maailman suurinta, Yoido Full Gospel-helluntaiseurakuntaa. Chota on kutsuttu lempinimellä Pastorien pastori. 

Cho oli taustaltaan buddhalainen ja kääntyi kristityksi 17-vuotiaana. Cho väitteli teologian tohtoriksi yhdysvaltalaisten perustamassa kristillisessä yliopistossa. Cho toimi Korean sodan aikaan tulkkina liittoutuneiden tukikohdassa. Cho vaikutti kansainvälisesti soluseurakuntamallin, paikallisseurakunnan vahvan rukouselämän sekä raamattukoulutuksen rakentajana. Cho perusti Yoido Full Gospel-seurakunnan vuonna 1958.

Cho toimi vuosina 1992–2000 World Assemblies of God-järjestön puheenjohtajana. Cho vieraili usein puhujana myös Suomessa.

Teoksia

Lähteet 

Evankelistat
Helluntaiherätys
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Cole Sillinger

Cole Sillinger(s. 16. toukokuuta 2003 Columbus) on kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Sillinger edustaa NHL-seura Columbus Blue Jacketsia. Blue Jackets varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 12. varausvuorolla vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Sillinger on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta. Sillinger on pelannut urallaan viisi NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä. Tilastot päivitetty 24. lokakuuta 2021. Sillingerin isä Mike Sillinger on entinen NHL-pelaaja.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Columbus Blue Jacketsin pelaajat
Columbus Blue Jacketsin varaamat pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Atte Willberg

Albert Valdemar (Atte) Willberg (30. joulukuuta 1884 Helsinki – 14. helmikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Atte Willbergin vanhemmat olivat isännöitsijä Johan Albert Willberg ja Anna Helga Emilia Lindfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1904 ja hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomiarkkitehdiksi. Hän teki useita opintomatkoja muun muassa Ruotsiin, Saksaan, Italiaan ja Sveitsiin sekä työskenteli Amerikassa. Willberg oli sitten ensimmäisen maailmansodan aikana 1915-1917 rakentamassa Jusovkan teollisuusyhdyskuntaa Ukrainassa yhdessä eräiden muiden suomalaisten arkkitehtien kanssa. Venäjän vallankumouksen jälkeen Willberg pakeni Venäjän halki Suomeen ja hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa. Sodan jälkeen hän perusti oman arkkitehtitoimiston Helsinkiin. Hän suunnitteli rakennuksia muun muassa Helsinkiin, Käpylään ja Kotkaan. Vuodesta 1929 lähtien hän oli arkkitehtinä yleisten rakennusten ylihallituksessa.

Rakennuksia 
 Kristuskyrkan, Helsinki 1928

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Sädekala

Sädekala (Marosatherina ladigesi) on sädekaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Madagaskarilta. Sitä pidetään myös akvaarioissa

Koko ja ulkonäkö
Sädekala voi kasvaa suurimmillaan 7–8 cm pitkäksi ja koiras on naarasta kookkaampi. Laji on ruumiinrakenteeltaan sukkulamainen. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi ja koiraan taaimmaisen selkäevän ruodot ovat pidentyneet. Myös peräevän ruodot ovat pidentyneet. Väriltään sädekala kellertävä ja kyljessä on vihreänä tai sinisenä hohtava raita. Evät ovat mustat tai keltaiset. Koiras on naarasta värikkäämpi.

Levinneisyys ja elintavat
Sädekalaa tavataan Sulawesin saaren eteläosasta. Sen elinympäristöä ovat kirkasvetiset hiekka- tai sorapohjaiset joet. Lajin ravintoa ovat madot, äyriäiset ja kasvinosat. Sädekala kutee sadekaudella.  

Sädekala luokitellaan vaarantuneeksi. Kantaa uhkaavat erityisesti koiraiden pyydystäminen akvaariokaloiksi ja elinympäristön laadun heikkeneminen  riisiviljelmiltä jokiin valuvien tuholaismyrkkyjen vuoksi.

Lähteet

Hopeakylkikalat
Uhanalaiset kalat
Azusa-kadun herätys

Azusa-kadun herätys on William J. Seymourin vuonna 1906 Los Angelesissa käynnistämä herätysliike, jonka välityksellä kymmenet tuhannet ihmiset kokivat Pyhän Hengen kasteen. Azusa-kadun herätys sai maailmanlaajuista huomiota ja teki helluntailaisuudesta kansainvälisen liikkeen. Azusa-kadun herätys levisi ja organisoitui verkostoksi nopeasti sekä lähetti muutamassa vuodessa kymmeniä lähetystyöntekijöitä. Azusa-kadun herätystä pidetään helluntailaisuuden alullepanneena liikkeenä.

Historia 
Azusa-kadun herätyksen käynnistänyt Seymour oli omaksunut aikaisemmin metodistisen pyhitysliikkeen näkemyksen täydellisestä pyhityksestä uskoontulon jälkeisenä kertakaikkisena kokemuksena. Seymour oli oppinut Charles Fox Parhamilta, että pyhitystä seuraa Pyhän Hengen kaste ja sen merkkinä kielilläpuhuminen.

Azusa-kadun herätyksen käynnistänyt Seymour kutsuttiin helmikuussa 1906 pienen Los Angelesissa sijainneen metodistisen pyhitysliikkeeseen lukeutuneen saarnaajan sijaiseksi. Kutsujat vierastivat kuitenkin Seymourin uutta opetusta pyhityksen ja henkikasteen suhteesta ja sulkivat Seymourin toiminnan ulkopuolelle maaliskuussa 1906. Tämän jälkeen Seymour asettui asumaan muutaman uskonystävänsä luo, jotka yhdessä Seymourin kanssa ryhtyivät rukoilemaan Pyhän Hengen kastetta.

Muutamassa viikossa tapahtumat puhkesivat herätykseksi ja kodissa pidetyt herätyskokoukset kasvoivat niin, että ryhmittymän oli etsittävä itselleen kirkkorakennus. Sopiva tila löytyi Azusa-kadun varrelta entisestä afrikkalaisperäisten metodistien kirkkorakennuksesta. Aikaisemmin rakennuksen alakerrassa toimineessa hevostallissa alkoi pääsiäisenä 1906 kokoontua Apostolic Faith Mission-niminen seurakunta.

Pienestä rukospiiristä alkanut herätys levisi muutamassa viikossa ympäri Los Angelesia ja muutamassa kuukaudessa pitkin Kaliforniaa. Puolen vuoden jälkeen seurakuntia oli jo Yhdysvaltain itärannikolla. Liike alkoi syksyllä 1906 julkaista The Apostolic Faith-lehteä.

Lähteet 

Helluntaiherätys
Kirkkohistoria
Herätysliikkeet