Punk

Punk on 1970-luvulla syntynyt rockin tyyli, nuoriso- tai vastakulttuuri, johon on usein yhdistetty anarkistisesti sävyttynyt arvomaailma ja elämäntapa. Punkrockille on luonteenomaista nopea tempo, yksinkertaiset kappalerakenteet, vihainen esitystapa, rosoinen soundi ja tekninen viimeistelemättömyys. Sanoituksiltaan punkrock on usein kantaa ottavaa.

Punk-rockia kuvattiin aluksi sanalla ”työttömyysjono-rock”, viitaten sen syntymiseen turhautumisesta esimerkiksi Britanniassa vallinneeseen 70-luvun suurtyöttömyyteen. Punk-kulttuuriin voi liittyä poliittisia aatteita. Karkeasti ottaen Yhdysvalloissa kehittynyt punk on enemmän hauskanpitoa kun yhteiskunnallisia epäkohtia ruotiva brittipunk.

Historia

Sanan alkuperä 

1800-luvulla punk alkoi tarkoittaa muun muassa huonoa laatua. Jo joitain 1800-luvun lopun musiikkiyhtyeitä kutsuttiin "punkiksi".

Sana punk tarkoittaa englannin kielessä muun muassa joutavaa tai huonoa tai nuorta pikkurikollista. 1970-luvulla punk tarkoitti ”renttumaista katujätkää”.

Edeltäjiä 

Punkrockin esimuotoja ja edelläkävijöitä löytyy jo 1960-luvun rockmusiikista (esimerkiksi The Who, amerikkalainen garage rock, The Stooges, Velvet Underground, MC5 sekä muut proto-punk-yhtyeet). Vastaavasti punk-liikkeen kaltaista asennoitumista yhteiskuntaa kohtaan esiintyi 1960-luvun protesti- ja underground-liikkeen radikaaleimmassa päässä. Suomen 1960-lukulaisissa underground-piireissä muun muassa Suomen Talvisota 1939–1940 -ryhmän on sanottu ennakoineen punkin auktoriteettivastaista ja provosoivaa henkeä. Punk kuitenkin hylkäsi hippien muodin. 

Ehkä jo garage rockista käytettiin jo 60-luvulla myös nimitystä punk' . 22. maaliskuuta 1970 The Fugs -yhtyeen Ed Sanders kuvasi sooloalbumiaan ”punk rockiksi, junttien sentimentaalisuudeksi”. Tämän jälkeen myös toimittajat ottivat termin omakseen.

 Punkrockin synty 

Varsinainen punk-liike ja punkrock syntyivät New Yorkissa vuosien 1974 ja 1976 välillä rockklubeilla Max's Kansas City ja CBGB. Ged Dunn, John Holmstrom ja Legs McNeil perustivat lehden, jonka aiheena oli New Yorkin uusi ja tuntematon underground-musiikkikulttuuri. Lehdelle annettiin nimeksi Punk, sillä miehet olivat päättäneet kutsua kyseistä musiikkia tällä muun muassa ”retkua” tarkoittavalla sanalla. Lehteä julkaistiin loppuvuodesta 1975 alkaen ja se teki punk-termistä tunnetun. Yhtyeitä joista lehti etupäässä kertoi olivat muun muassa Ramones, Blondie, Patti Smith, Television, New York Dolls, Dead Boys ja myöhemmin Johnny Thunders and The Heartbreakers sekä Richard Hell and The Voidoids. Näistä Ramones antoi eniten vaikutteita myöhempään brittiläiseen punkrockiin, jonka myötä punk-käsite varsinaisesti yleistyi.

Punkrockin synty liittyi tilanteeseen, jossa osa nuorisosta oli turhautunut tuolloin vallalla olleen progressiivisen rockin ja heavyrockin pitkiin kappaleisiin ja kitarasooloihin. Monien oli vaikea samaistua virtuoosien lailla soittaviin muusikoihin, ja osa nuorista koki rockmusiikin etääntyneen kuuntelijoistaan. Pintaan nousi tällöin halu palata rockin juurille, 1950-luvun yksinkertaiseen, raakaan ja kapinalliseen rock and rolliin, jossa kappaleet olivat lyhyitä eivätkä vaatineet täydellistä soittotaitoa.

 Punk-kulttuuri muotoutuu Britanniassa 

Englantilainen Malcolm McLaren manageroi hetken edellä mainittua New York Dolls -yhtyettä, kunnes palasi Lontooseen toukokuussa 1975 ja perusti SEX-nimisen liikkeen, joka myi antimuotia T-paidoista fetissivaatteisiin. Pian hän alkoi manageroida Lontoossa yhtyettä nimeltään The Swankers, josta hän lanseerasi tunnetuimman brittipunkyhtyeen Sex Pistolsin.

Ramones soitti Lontoon Roundhousessa heinäkuun 4. päivä 1976. Tämän jälkeen The Sex Pistolsin vanavedessä syntyivät sellaiset yhtyeet kuin The Clash, Joy Division, Siouxsie & the Banshees, The Adverts, Generation X, The Slits, Sham 69, X-Ray Spex, The Jam, The Vibrators ja Buzzcocks. Syyskuussa 1976 Englannissa ilmestyi australialaisen The Saints -yhtyeen  single ”(I`m) Stranded” ja lokakuussa brittiläisen The Damnedin single ”New Rose”. Marraskuussa ilmestyi The Sex Pistolsin single ”Anarchy in the U.K.”. Tuolloin marraskuussa The Saints oli jo tehnyt Englannissa kolme LP-levyä kattavan sopimuksen EMI-yhtiölle.

New Yorkin alkuperäinen punkliike pyöri ainoastaan musiikin ympärillä. Britanniassa musiikkiin kuitenkin kuroutui tietynlainen yhteiskuntaan kantaa ottava, anarkistinen ja kaoottinen asenne, joka sai henkisen taustansa lamakaudesta, nuorisotyöttömyydestä ja 1960-luvun hippi-ihanteiden romahduksesta. Brittipunkin sanoitukset heijastelivat käsitystä ”mädästä” ja epäoikeudenmukaisesta yhteiskunnasta, joka tuottaa kurjuutta ja ahdistusta.

Punkin aatetta ilmaisi myös uusi pukeutumistyyli, johon kuuluivat olennaisesti esimerkiksi irokeesi ja piikkitukkakampaukset, hakaneulat ja kloriittifarkut. Myös lävistykset olivat suosittuja. Punkkarit ilmaisivat protestiaan välillä shokeeraavilla, makaabereilla ja väkivaltaisillakin tavoilla, välillä karnevalistisen huumorin keinoilla.

 Punkin jatkokehitys: uusi aalto ja hardcore 

Vuosina 1977–1980 punk sekä musiikkityylinä että nuorisoliikkeenä yleistyi, levisi Isosta-Britanniasta muualle maailmaan ja kaupallistui. Monien keskeisten yhtyeiden osalta (muun muassa The Clashin London Calling -albumi) punkin kehitys kulki kohti rock-musiikin uutta aaltoa, samaan aikaan punkin kanssa erityisesti Talking Heads -yhtyeen käynnistämää suuntausta. Tältä pohjalta kehittyivät edelleen erilaiset 1980-luvun alun kokeelliset post-punk-tyylit (muun muassa Sex Pistolsin Johnny Rottenin seuraava yhtye Public Image Limited). 

Näiden vastapainoksi epäkaupallisen ja kantaa ottavan punkrockin kehitystä jatkoivat anarkopunkyhtye Crass sekä monissa maissa aggressiivinen hardcore punk. Tätä tyyliä edustivat muun muassa yhdysvaltalaiset Black Flag, Dead Kennedys, Bad Brains ja Minor Threat ja kanadalainen D.O.A. Englantilaisten hardcore-yhtyeiden joukkoon lukeutuivat muun muassa Discharge, The Exploited, Amebix, Charged GBH, Chaos UK, Disorder, Subhumans, Broken Bones, Attak, Blitz ja The Varukers. Vuosi 1982 oli tämän musiikkityylin huippuvuosi. Myös Oi! on tuolloin alkanut punkrockin tyylisuunta, joka kuuluu erityisesti skinhead-kulttuuriin ja jota voidaan kutsua myös katupunkiksi. Oi!-yhtyeitä olivat muun muassa  Angelic Upstarts, The 4-Skins ja Cockney Rejects. Näihin aikoihin syntyi myös horror punk, jossa hyödynnettiin kauhuteemoja. Tämän tyylin merkittävin edustaja oli Misfits.

 Punk Suomessa 

Suomessa punk ja uusi aalto vaikuttivat paljon suomalaiseen rock-musiikkiin, ja ne vaikuttivat merkittävästi suomenkielisten rocksanoitusten yleistymiseen. Kimmo Miettisen mukaan punk nousi Suomessa musiikki-ilmiönä, nuorisomuotina sekä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa syntyneiden sukupolvikokemuksena suhteellisesti suuremmaksi kuin missään muualla maailmassa. Miettisen mukaan yhdysvaltalaisen Ramones-yhtyeen esiintymiset Helsingissä ja Tampereella yhtyeen ensimmäisellä Suomen-vierailulla toukokuussa 1977 olivat punkin suomalaisen läpilyönnin avaintapahtumia. Keikkojen yleisönä oli paljon vaikutteille altista väkeä, joka alkoi miltei saman tien perustaa yhtyeitä.

Sidi Vainion mukaan punk antoi jokaiselle nuorelle tilaisuuden olla oma itsensä, ja jokaisella oli mahdollisuus olla menossa mukana. Pelle Miljoona näkee punkin suosion taustalla myös yhteiskunnallisia ja maantieteellisiä syitä: vaikka esimerkiksi nuorisotyöttömyys ei vielä 1970-luvulla ollut kovin vakava ongelma, nuoret saivat äänensä kuuluville yhteiskunnallisessa keskustelussa. Lisäksi punk ei ollut Suomessa vain kaupunkilainen ilmiö, kuten Britanniassa, vaan se levisi myös maaseudulle. 

Suomessa ensimmäisenä punklevytyksenä pidetään Briardin esikoissingleä ”I Really Hate Ya” vuodelta 1977, vaikkakin vanhemmat yhtyeet kuten Sleepy Sleepers julistautuivat tuolloin punkyhtyeiksi. Sleepy Sleepersin kohdalla kyse oli lähinnä punkin humorististen elementtien parodioimisesta. Turkulaisen Dead End 5 -yhtyeen vuonna 1977 julkaistu ”James Dean pop” oli Ramonesien ”Blitzkrieg Bopin” suomenkielinen versio, mutta sitä ei pidetty punkkina, osittain tuolloiseen 50-luvun huumaan kuuluvan tekstin ansiosta.

Suosituimmiksi punknimiksi nousivat Pelle Miljoona kantaa ottavine sanoituksineen (”Väkivalta ja päihdeongelma”, ”Olen työtön” ...), Eppu Normaali (”Poliisi pamputtaa taas”, ”Rääväsuita ei haluta Suomeen”) ja Maukka Perusjätkä kappaleella ”Säpinää”, jota huudettiin Suomessa vuosina 1979-1980. Muita tunnettuja tuon ajan yhtyeitä punkin tai uuden aallon musiikkiin luettuja olivat muun muassa Problems?, Kollaa kestää, Vaavi, Sehr Schnell, Ratsia, Korroosio ja Se. Näistä Ratsia oli kotoisin Pihtiputaalta, Vaavi Salosta ja Se Jyväskylästä, mikä kertoo punkin saavuttamasta vastakaiusta maakunnissa. Myös Kainuussa syntyi huomattavan monta yhtyettä.

Pelle, Eput ja monet muut muuttivat tyylinsä alkuaikojen punkista populaarimmaksi uuden aallon musiikiksi. Punk nähtiin underground-musiikkina ja Suomeen kehittyi ja juurtui hardcoreksi, HC:ksi tai ”hooseeksi” kutsuttu punkin rajumpi ja nopeatempoisempi alalaji. Hardcore punkin tunnetuimmat yhtyeet Suomessa ovat Terveet Kädet, Kaaos, Lama, Pyhäkoulu, Kohu-63, Riistetyt, Bastards, Rattus ja Appendix. Hardcore-tyylilaji on heti syntymisensä jälkeen saanut aikaan eri tyylilajeja muun muassa metallimusiikin keskuudessa. Lukuisten hardcoren omien alalajien, kuten emo, d-beat ja crust punk, oheen on syntynyt kymmeniä eri tyylilajeja grindcoresta rapcoreen.

Kaupallinen punk-kulttuuri oli Suomessa hyvin lyhytaikainen ilmiö, ja nuorison massakulttuurina se hiipui 1980-luvun puoliväliin mennessä. Varsinainen punk-kulttuuri säilyi silti muotivirtauksien ulkopuolella. Suomalaiset punk-yhtyeet ovat tehneet kiertueita maailmanlaajuisten, ruohonjuuritasolla toimivien tee se itse -verkostojen avulla eri puolella maailmaa. Erityisesti suomalaiset 1980-luvun hardcore-punk-yhtyeet muistetaan edelleen hyvin maailmalla, tästä todistavat esimerkiksi japanilaisen Laukaus-yhtyeen kaltaiset tribuuttiyhtyeet, jotka pyrkivät kuulostamaan autenttisilta 1980-luvun suomalaisilta hc-kokoonpanoilta.

 Merkittäviä punk-albumeita 

 Merkittäviä punkin syntyyn vaikuttaneita ”proto-punk”-albumeita 

 The Velvet Underground - The Velvet Underground & Nico (1967)
 MC5 - Kick Out the Jams (1968)
 Nuggets - kokoelma (1972)
 New York Dolls - New York Dolls (1973)
 The Stooges - Raw Power (1973)

 1970-luvun jälkipuolen keskeisiä punk-albumeita 

 Ramones - Ramones (1976)
 Ramones - Rocket to Russia (1977)
 The Clash - The Clash (1977)
 Dead Boys - Young, Loud And Snotty (1977)
 The Saints - (I’m) Stranded (1977)
 Sex Pistols - Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols (1977)
 Wire - Pink Flag (1977)
 Crass - The Feeding of the 5000 (1978)
 Adverts - Crossing The Red Sea With The Adverts (1978)
 UK Subs - Another Kind Of Blues (1978)
 X-Ray Spex - Germ Free Adolescents (1978)
 The Lurkers - Fulham Fallout (1978)
 Crass - Stations Of The Crass (1979)
 Germs - GI (1979)
 Stiff Little Fingers - Inflammable Material (1979)

 1980-luvun keskeisiä punk-albumeita 

 Dead Kennedys - Fresh Fruit for Rotting Vegetables (1980)
 Discharge - Why? (1981)
 Discharge - Hear Nothing See Nothing Say Nothing (1982)
 Crass - Penis Envy (1981)
 Black Flag - Damaged (1981)
 The Exploited - Punk's Not Dead (1981)
 Charged GBH - City Baby Attacked By Rats (1982)
 Bad Brains - Bad Brains (1982)
 The Mob - Let the Tribe Increase (1982)
 Misfits - Walk Among Us (1982)
 Conflict - It's Time to See Who's Who (1983)
 Misfits - Earth A.D./Wolfs Blood (1983)
 Black Flag - My War (1984)
 Conflict - Increase the Pressure (1984)
 Minor Threat - Out of Step (1984)
 Chumbawamba - Pictures of Starving Children Sell Records (1986)
 Conflict - The Ungovernable Force (1986)
 Chumbawamba - Never Mind the Ballots (1987)
 Social Distortion - Prison Bound (1988)
 Bad Religion - Suffer (1988)

 Keskeisiä suomalaisia punk-albumeita 

 Pelle Miljoona & N.U.S. – Pelle Miljoona & N.U.S. (1978)
 Eppu Normaali – Aknepop (1978)
 Pelle Miljoona & N.U.S., Problems?, Se, Sehr Schnell – Pohjalla (1978)
 Pelle Miljoona & 1980 – Pelko ja viha (1979)
 Eppu Normaali – Maximum Jee & Jee 1979
 Ratsia –  Ratsia (1979)
 Kollaa kestää – Jäähyväiset aseille (1979)
 Hilselp 1979
 Widows – Fun? (1980)
 Lama – Lama (1981)
 Lama – ...ja mikään ei muuttunut (1982)
 Terveet Kädet  – Ääretön joulu 1982
 Kaaos – Ristiinnaulittu Kaaos (1984)
 Rytmihäiriö – Surman siipien havinaa (1991)

 Tyylilajeja 

Punk-musiikki voidaan jakaa pienempiin alatyyleihin, joita ovat muun muassa:

 77 punk
 Anarkopunk
 Crust punk
 Folk punk
 Grindcore
 Grunge
 Hardcore punk
 Horror punk
 Oi! punk
 Post-punk
 Psychobilly
 Punk-rock
 Ramopunk
 Ska punk
 Skate punk

 Katso myös 
 Luettelo suomalaisista punkyhtyeistä
 Punkstoo

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Marjala, Jari: Yy-kaa-koo-nee: Ramopunk! Helsinki: Paasilinna, 2011. ISBN 978-952-5856-27-9.
 
 Miettinen, Kimmo (toim.): Hilse. Suomipunkin alku ja juuri''. Helsinki: Like, 2008. ISBN 978-952-01-0126-8.

Aiheesta muualla 

 Punklandia - kansakunnan punk-muisti: suomipunkin vaikuttajat ja ihmisten muistot. Yle.
 Punkin maihinnousu. Ylen Elävä arkisto.
 Uusiopunk. Ylen Elävä arkisto.
 Ramopunk.com.

Seulonnan keskeiset artikkelit