joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hans Aslak Guttorm

Hans Aslak Guttorm (15. joulukuuta 1907 – 24. maaliskuuta 1992 Outakoski) oli saamelainen opettaja ja kirjailija, joka kirjoitti pohjoissaameksi.

Hans Aslak Guttormin isä oli vuonna 1878 perustetun Outakosken kansakoulun opettaja Josef Guttorm, äiti Maarit, o.s. Laiti. Hän avioitui Senja Kantolan kanssa maaliskuussa 1941. Perheeseen syntyi viisi lasta, joista kolme jatkoi isänsä ammattia opettajina.    

Guttorm opiskeli aluksi Haapaveden kansanopistossa. Hän palasi Outakoskelle vuonna 1927 ja työskenteli kaupparenkinä Kaarasjoella Norjassa. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista vuonna 1935. Vuosina 1936–1938 hän toimi katekeettana Akujärven ja Partakon seuduilla Inarissa. Lukuvuoden 1938–1939 hän toimi opettajana Riutulassa. Josef Guttormin jäätyä eläkkeelle hän työskenteli Outakosken koulun opettajana vuoteen 1969 asti.   

Guttorm teki monta vuotta töitä Sápmelaš-lehden toimituksessa.

Guttormin tuotantoon kuuluu proosaa, runoja, koulunäytelmiä, lehtiartikkeleita ja muistiinpanoja saamelaisten kulttuurista. Kaikki 1980-luvulla julkaistut teokset on alun perin kirjoitettu 1930-luvulla. Guttormin runoja on käännetty suomeksi, ruotsiksi, norjaksi, unkariksi, saksaksi ja englanniksi.     

Hänen ensimmäinen teoksensa, Čierru jietna meahcis (Itkevä ääni erämaassa), kirjoitettu vuosina 1932–1933, on runo oman äidinkielen etsimisestä. Se julkaistiin vasta vuonna 1983, Guttormin elämän loppupuolella. Kokoelmassa Koccam spalli (1940) Guttorm ylisti saamen kieltä uutena luovana työkaluna, jolla voi kuvata arkielämän realismia luontevasti.

Guttorm oli mukana perustamassa saamelaisten yhdistystä Samii Littoa Alavieskassa vuonna 1945 toimien sen hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuosina 1945–1948. Guttorm oli pohjoismaisen Saamelaisneuvoston jäsen kolme vuotta ja Saamelaisten kristillisen kansanopiston johtokunnan jäsen 1950-luvulla. Utsjoen kunnanvaltuutettuna hän toimi 10 vuotta. Hän oli Saamelaisen kirjailijaseuran ja Lapin Sivistysseuran kunniajäsen. Hänelle myönnettiin Opettajien Ammattijärjestön kultainen ansiomitali.

Teokset 
 Koccam spalli: tivtak ja maidnasak (1940)
 Golgadeamen (1982)
 Čierru jietna meahcis (1982, alkujaan kirjoitettu 1932–1933)
 Radjajohtin (1984)
 Iešnjárgga šiljut (1986)
 Šuvvi jahki (1996) (toim. Inga Guttorm)

Lähteet 
 Seija Lipsasen artikkeli ”Kirjailija, opettaja H. A. Guttorm: saamen kielen ja kulttuurin esitaistelija”, Tunturilatu 1/1998, s. 7.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hans Aslak Guttorm

Saamelaiskirjailijat
Suomalaiset opettajat
Utsjoen kunnanvaltuutetut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Ruskolevät

Ruskolevät (Phaeophyceae syn. Phaeophyta) on ruskeiden levien ryhmä, johon kuuluu noin 2 000 monisoluista pääosin merivedessä elävää lajia. Monet ruskolevät viihtyvät valtamerten kylmissä ja kivikkoisissa rannikkovesissä. Sukuja on kuvattu yli 250. Kooltaan osa lajeista on mikroskooppisen pieniä, mutta ruskoleviin kuuluu myös kymmenien metrien pituisia ulkoisesti kasveja paljolti muistuttavia lajeja eli kelppejä (suvut Macrocystis, Nereocystis ja Laminaria), jotka ovat suurimpia Chromalveolata-kunnan edustajia. Kasveja muistuttavan ulkonäkönsä vuoksi niitä pidettiin aiemmin kasveina. Nykyään ne luokitellaan Chromalveolata-kunnan kaareksi tai ruskeiden levien kaaren alakaareksi tai luokaksi.

Ruskolevät eroavat muista levistä värinsä perusteella; riippuen ruskean (fukoksantiini) ja vihreän (klorofylli) pigmentin suhteesta niiden väri vaihtelee tummanruskeasta oliivinvihreään. Ruskoleville on kehittynyt kaasun täyttämiä rakkoja, jotka auttavat pohjaan kiinnittyneiden levien yhteyttäviä osia kohoamaan veden pintaan. Lisääntyminen tapahtuu sekä suvullisesti että suvuttomasti (sukupolvenvuorottelu). Liikkumiskykyisillä sukusoluilla on kaksi eripituista siimaa. Laminaria-suvun ruskoleviä käytetään Aasiassa laajalti ravintona ja eräitä muita lajeja lannoitteena. Niistä saadaan myös alginaatteja, joita käytetään hyytelöintiaineena ja lääkekapseleiden valmistuksessa.

Päärynälevä (Macrocystis pyrifera) on suurikokoisin levä, ja se voi kasvaa jopa 65 metrin pituiseksi. Päärynälevät sukulaisineen muodostavat vedenalaisia metsiä (kelppimetsät), jotka ovat lajistoltaan runsaita ekosysteemejä. Sargassolevät (Sargassum) muodostavat runsaita kasvustoja Sargassomeren trooppisissa vesissä. Muita tunnettuja ruskoleviä ovat jouhilevät (Chorda) ja rakkolevät (Fucus, esim. rakkolevä Fucus vesiculosus), joista kummankin edustajia esiintyy myös Suomen rannikolla.

Ruskolevät lisääntyvät suvullisesti ja niiden elinkierto on joko haplodiplontti tai diplontti. Haplodiplontissa elinkierrossa, jollainen on esimerkiksi suurilla kelppimetsiä muodostavilla lajeilla, itse leväyksilö on diploidi sporofyytti. Sporofyytti tuottaa yksisoluisia uintisiimallisia tsoosporeja, joista kasvaa pieniä haploidisia koiras- ja naarasgametofyyttejä. Koirasgametofyyteistä vapautuu uintisiimallisia siittiösoluja, jotka hedelmöittävät naarasgametofyyteissä olevat liikkumattomat munasolut, jolloin syntyneestä tsygootista alkaa kasvaa uusi diploidi leväyksilö. Rakkolevillä puolestaan on diplontti elinkierto, jossa diploidit leväyksilöt tuottavat sukusolupesäkkeissään haploideja siittiöitä ja munasoluja, jotka vapautuvat veteen. Hedelmöittyneestä munasolusta alkaa kasvaa suoraan uusi diploidi rakkoleväyksilö.

Lahkoja
 Ascoseirales
 Cutleriales
 Desmarestiales
 Dictyotales
 Discosporangiales
 Ectocarpales
 Fucales (mm. rakkolevät,  sargassolevät)
 Ishigeales
 Laminariales (mm. kelpit, kuten päärynälevä, ja jouhilevät (Chorda))
 Nemodermatales
 Onslowiales
 Ralfsiales
 Scytosiphonales
 Scytothamnales
 Sphacelariales
 Sporochnales
 Syringodermatales
 Tilopteridales

Lähteet
 Rikkinen, Jouko: Leviä, sieniä ja leväsieniä. Yliopistopaino, 1999. ISBN: 9789515703637

Viitteet
Knäžöi

Knäžöi eli Knäsöi () on kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zelenoborskin kunnassa. Se sijaitsee Vienanmeren samannimisen lahden rannalla Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien itäpuolella. Kylässä on 127 asukasta (vuonna 2010).

Kylän nimeen liittyy seudulla 1500-luvun puolivälissä vierailleen hollantilaisen Simon van Salingenin kuulema tarina. Sen mukaan venäläiset ruhtinaat löivät aluetta kolmellasadalla purjealuksella valloittamaan tulleet ruotsalaiset ja norjalaiset Koudan ja Kantalahden välisessä lahdessa, joka sai nimekseen Knjažaja guba (”Ruhtinaanlahti”). Historialliset lähteet eivät tätä tapahtumaa tunne, mutta vuonna 1574 Knäsöi mainitaan vartiopaikkana toimineena yhdentoista talon kylänä. Sen asukkaat saivat elantonsa kalastuksesta. 

Pohjois-Venäjän intervention aikana Knäsöissä sijaitsi suomalaisten punakaartilaisten ja Muurmannin legioonan tukialue. Vuonna 1926 kylässä asui 389 karjalaista, 327 venäläistä ja 33 suomalaista. Vuonna 1951 sen viereen perustettiin Knäsöin vesivoimalaitoksen rakentajia varten Zelenoborskin taajama.

Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista usean perheen asuintaloista. M18-valtatie erottaa sen Zelenoborskin taajamasta. Knäsöissä toimii kalanviljelylaitos ja saha. Palveluihin kuuluu lääkintäasema ja kauppa. Länsilaidalla sijaitsee huoltoasema. Kylän ja Knäsöin aseman välillä liikennöi linja-auto.

Muurmannin radalla oleva Knäsöin rautatieasema (ven. Knjažaja) sijaitsee Zelenoborskin taajaman lounaispuolella kymmenen kilometrin päässä Knäsöin kylästä.

Lähteet

Viitteet

Kantalahden piiri
Ҙ

Ҙ on kyrillinen kirjain. Se on baškiirin aakkosten seitsemäs kirjain. Kirjaimen pohjana on kyrillinen з, johon on lisätty alapidennys.

Ääntäminen
Ҙ ääntyy baškiirissa soinnillisena dentaalisena frikatiivina //.
Ӟ

Ӟ on kyrillinen kirjain. Se on udmurtin aakkosten yhdestoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen з, johon on lisätty treema.

Ääntäminen
Ӟ ääntyy udmurtissa soinnillisena palatoalveolaarisena affrikaattana //.
Ӡ

Ӡ on kyrillinen kirjain. Se on abhaasin aakkosten 19. kirjain. Se on muunnelma kyrillisestä kirjaimesta з.

Ääntäminen
Ӡ ääntyy abhaasissa soinnillisena alveolaarisena affrikaattana //.
Ӥ

Ӥ on kyrillinen kirjain. Se on udmurtin aakkosten kolmastoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen и, johon on lisätty treema.

Ääntäminen
Ӥ ääntyy udmurtissa laveana suppeana etuvokaalina //.
Ҋ

Ҋ on kyrillinen kirjain. Se on kiltinänsaamen aakkosten neljästoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen и, johon on lisätty lyhyysmerkki ja häntä.

Ääntäminen
Ҋ ääntyy kiltinänsaamessa soinnittomana palataalisena approksimanttina //. Sen asemesta voidaan käyttää myös kirjainta ј.
Sojuz TM-16

Sojuz TM-16 oli 16. avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Se oli kolmas Venäjän avaruusjärjestön Sojuz-lento. Laukaisu tapahtui Baikonurista 24. tammikuuta 1993. Paluu tapahtui 22. heinäkuuta 1993 eli lento kesti 179 vuorokautta. Lennon nimi oli Вулка́н, Tulivuori.

Alus käytti APAS-89-telakointijärjestelmää ja telakointi tapahtui Kristalli-moduuliin eikä Kvantti-moduuliin. Telakointijärjestelmä oli kehitelmä Neuvostoliiton telakointijärjestelmästä Apollo-Sojuz-lennolla; lento valmisteli tässä mielessä yhteistoimintaa NASAn kanssa – Sukkula-Mir- ja Sojuz-ISS-telakointeja.

Miehistöt
Avaruuteen laukaistut
 Gennadi Manakov päällikkö
 Aleksandr Poleštšuk

Maahan palanneet
 Gennadi Manakov päällikkö
 Aleksandr Poleštšuk
 Jean-Pierre Haigneré (ESA)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 space.kursknet.ru 
 spacefacts.de

Miehitetyt avaruuslennot
Sojuz-ohjelma
Vuoden 1993 avaruustoiminta
Christoph Graupner

Christoph Graupner (13. tammikuuta 1683 – 10. maaliskuuta 1760) oli saksalainen barokkiajan säveltäjä ja cembalisti.

Graupner syntyi Hartmannsdorfissa, Saksissa, ja sai varhaista musiikinopetusta sedältään, urkuri Nicolaus Kuesterilta. Graupner luki Leipzigissä lakia ja jatkoi musiikkiopintojansa Johann Kuhnaun johdolla.

Graupner sai vuonna 1709 toimen Hesse-Darmstadtin hovissa, ja vuonna 1711 hänestä tuli Hofkapellmeister. Hän vietti viimeiset vuotensa sokeana.

Graupnerin tuotantoon kuuluu muun muassa 113 sinfoniaa, 85 alkusoittosarjaa, 44 konserttoa, 8 oopperaa sekä kantaatteja.

Lähteet 

Graupner, Christoph
Graupner, Christoph
Graupner, Christoph
Graupner, Christoph
Blind Blake

Arthur "Blind" Blake (s. noin 1895–1897 mahdollisesti Jacksonvillessä, Floridassa – k. noin 1937)  oli sokea yhdysvaltalainen blueskitaristi- ja laulaja. Hän sai 1920- ja 1930-luvuilla huomattavaa mainetta omintakeisen ragtime-soittotyylinsä kehittäjänä ja häntä kutsutaan usein nimellä "The King Of Ragtime Guitar" ("ragtime-kitaran kuningas"). Blind Blake levytti omalla nimellään 79 kappaletta Paramount Recordsille 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa ja teki yhteistyötä muun muassa Gus Cannonin, Papa Charlie Jacksonin, Irene Scruggsin, Ma Raineyn ja Ida Coxin kanssa.

Monista Blaken levytyksistä on tullut varhaisbluesin klassikoita. Näitä ovat esimerkiksi "Early Morning Blues," "Too Tight," "Skeedle Loo Doo Blues," "That Will Never Happen No More," "Southern Rag," "Diddie Wa Diddie," "Police Dog Blues," "Playing Policy Blues" ja "Righteous Blues".

Huolimatta suosiostaan, levytysten suuresta määrästä ja merkityksestään Blaken elämästä on säilynyt hyvin vähän varmistettavaa tietoa. Ainoa säilynyt valokuva Blakesta on elokuulta 1926, jonka perusteella syntymävuodeksi on arvioitu 1895–1897. Paramount kertoi Blaken syntymäpaikaksi Jacksonvillen, mutta tietoa ei ole varmistettu. Sheldon Harrisin Blues Who's Who ehdottaa Blaken oikeaksi nimeksi Arthur Phelps, mutta Blake itse kertoo vuoden 1929 levytyksessä "Blind Arthur's Breakdown" nimekseen Arthur Blake. "Southern Ragillä" Blake laulaa hetkittäin geecheen murteella, jonka perusteella hänen on epäilty syntyneen Georgiassa. Chicagossa hänet nähtiin ensi kertaa 1920-luvun puolivälissä.

Blind Blaken ura loppui vuonna 1932 Paramountin konkurssin myötä, jonka jälkeiset vaiheet Blaken elämässä ovat arvailujen varassa. Huhuja hänen murhastaan pian Paramount-uran päätyttyä ei ole pystytty vahvistamaan poliisiarkistoista. Luultavasti Blake muutti takaisin Jacksonvilleen ja eli siellä muutamia vuosia - ehkä vuoteen 1937.  Mary Elizabeth Barniclen Archive of Folk Song-retkikunta, joka vieraili tällä alueella ei kuitenkaan tavannut Blakea.

Blake valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1990.

Myös Bahamasaarilla 1950-luvulla suosittu muusikko Blake Alphonso Higgs on käyttänyt nimeä "Blind Blake". Samoin jazzpianisti Eddie Langin nimi on eräissä levytyksissä ollut "Blind Blake".

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvitettu diskografia
 Blind Blake, The King Of Ragtime Guitar
 Blind Blake Allmusicissa

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset bluesmuusikot
Sokeat henkilöt
1890-luvulla syntyneet
1930-luvulla kuolleet
Gas Gas

Gas Gas on vuonna 1985 perustettu espanjalainen moottoripyörä- ja mönkijävalmistaja. Gas Gas on erikoistunut enduro-, motocross- ja trialpyöriin. Gas Gas on markkinajohtaja maailmassa trialpyörien valmistuksessa. Yrityksen kotipaikka on Girona, joka sijaitsee Pohjois-Kataloniassa.

Historia 
Gas Gas on valmistanut ja myynyt moottoripyöriä vuodesta 1985, jolloin valmistettavana pyöränä olivat trialpyörät. Suurin osa Gas Gas-malleista valmistetaan edelleen Saltissa, joka sijaitsee lähellä Gironaa. Vuonna 1989 yhtiö aloitti enduro- ja motocrosspyörien valmistuksen. Mönkkijöiden valmistus alkoi vuonna 2002.

Gas Gas moottoriurheilussa 
Gas Gas on menestynyt moottoriurheilussa. Espanjalainen trialtähti Adam Raga on Gas Gas -pyörällään moninkertainen maailmanmestari sekä sisä- että ulkoluokassa. Myös suomalainen Petteri Silván ajoi Gas Gas -pyörällä kun hän voitti enduron MM-sarjan vuonna 1999.

Mallit 

Gas Gasin erikoisalaa on trial-pyörät, mutta se valmistaa niiden lisäksi myös kevytmoottoripyöriä ja mopoja.

Aiheesta muualla
  Gas Gasin sivut   
  Maahantuoja Ahvala Racing

Gas Gas
Espanjalaiset moottoripyörävalmistajat
HTU Stadi

HTU Stadi (alk. Helsingin Työväen Uimarit) on helsinkiläinen uintiseura. Seurassa toimii useita eritasoisia harjoitusryhmiä, sisältäen myös triathlon- ja vammaisryhmät. Seura perustettiin vuonna 1920 nimellä Helsingin Työväen Uimarit, ja se on historiansa aikana saavuttanut mm. 12 SM-viestimestaruutta pitkällä radalla. Seura harjoittelee pääasiassa Jakomäessä, Itäkeskuksessa, Urheilutalolla, Malmilla, Pirkkolassa ja Mäkelänrinteessä sekä Kumpulassa ja Uimastadionilla. Aktiivisia uimareita HTU:ssa on noin 150. Seura on mukana Urheiluakatemia Urheassa ja sen valmennuskeskuksen toiminnassa.

Helsingin Työväen Uimarit voitti pitkän radan Suomen-mestaruuden miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä vuosina 1963 ja 1965–1968, miesten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuosina 1953–1955, 1961 ja 1971, naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä vuonna 1950 sekä naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1978. Henkilökohtaisten pitkän radan lajien Suomen-mestareita ovat Margit Leskinen, Hilkka Hietamäki, Aulis Kähkönen, Hilkka Piispa, Tapio Leskinen, Marja Vilja, Esa Lepola, Ulla Patrikka, Matti Kasvio, Juhani Teräsvuori, Riitta Lampinen, Arvo Järvinen, Mauri Johansson, Arto Lainekivi, Tina Salminen, Vesa Nykänen ja Heikki Mäki.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla  
 Seuran kotisivut 

Suomalaiset uintiseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1920 perustetut urheiluseurat
Lannevesi

Lannevesi on noin 600 asukkaan kylä Saarijärvellä, joka sijaitsee noin 50 kilometriä Jyväskylästä pohjoiseen. Lanneveden naapurikyliä ovat Uurainen etelässä ja Tarvaala pohjoisessa. Kylä on saanut nimensä Lannevesi-järven mukaan. Toinen suuri vesistö Lannevedellä on Summasjärvi. Varsinaisen Lanneveden keskustan lähialueet ovat Laihankylä, Kyyränkylä, Palsankylä, Mäkikylä ja Hoikankylä.

Lannevedelle perustettiin ensimmäinen kauppapuoti vuonna 1896. Lanneveden osuuskauppa aloitti toimintansa vuonna 1920. Enimmillään kylällä on ollut puolenkymmentä kauppaa. Viimeinen kyläkauppa, Kyläkauppa Mimmi suljettiin 2000-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen Lannevedellä oli useita erikoisliikkeitä, kuten urheilukauppa, ja kirjakauppa osuusliikkeen yhteydessä. Kylällä on toiminut myös postitoimisto, matkahuolto ja kahvila. Pankkitoiminta kylällä alkoi vuonna 1929. 

Lannevedellä toimii Lanneveden alakoulu, joka on perustettu vuonna 1899 sekä Lanneveden POP Pankki. Pankin yhteydessä toimii myös asiamiesposti. Kylällä toimii aktiivinen Lanneveden Sampo Nuorisoseura ry, joka on muun muassa julkaissut vuonna 1998 kyläkirjan ”Tuttua seutua Lanneves”. Nuorisoseurantalo Sampola on ahkerassa käytössä juhla- ja harrastuskäytössä. Lannevedellä järjestetään joka juhannus Kiimasen savulenkki -urheilutapahtuma. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1983 lähtien.

Lannevedellä vaikuttaneita tai Lannevedeltä kotoisin olevia tunnettuja henkilöitä ovat esimerkiksi Kirsti Paakkanen, taiteilija Frans Toikkanen ja  näyttelijä Tarmo Manni.

Lannevesi valittiin vuonna 2014 Keski-Suomen Vuoden kyläksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lanneveden kotisivut

Saarijärven kylät
Ultra Mobile Broadband

UMB () on tuotenimi 3GPP2-projektille, jossa oli tarkoitus kehittää CDMA2000 matkapuhelinstandardi vastaamaan seuraavan sukupolven vaatimuksia.  Järjestelmän oli tarkoitus käyttää OFDMA-teknologiaa, sekä kehittyneitä antennitekniikoita saavuttaakseen enimmillään 280 Mbit/s -datasiirtonopeuden. UMB projektin tarkoitus oli tehostaa huomattavasti matkapuhelinjärjestelmän kapasiteettia parantamalla esimerkiksi radiotaajuutta. Projektin tarkoitus oli pienemmillä kuluilla parantaa nykyisiä palveluita, sekä saada lisää sisältöä matkapuhelinverkkoihin. Teknologia olisi tarjonnut tarjoaa käyttäjille IP-pohjaiset palvelut täysin mobiilissa ympäristössä. UMB-standardisointia odotettiin valmiiksi vuoden 2007 puolivälissä, ja tekniikan odotettiin saavan lopullisen kaupallisen muotonsa vuoden 2009 puolivälissä. 

Toimiakseen kaikkialla UMB:n oli tarkoitus tukea jo olemassa olevia tekniikoita kuten esimerkiksi CDMA2000.

Avainominaisuudet, joista nimi muodostuu:
 Ultra: Ultra on erittäin nopea IP-pohjainen teknologiaa, jolla voidaan hyödyntää VOIP-puheluita, erilaista multimediaa sekä tarjota kuluttajille lisää uusia palveluita.
 Mobile: Mobile on alusta, joka tukee useampia langattomia palveluita täysin liikkuvassa ympäristössä ja näin erottuu tekniikoista kuten Wi-Fi, WIMAX, UWB jne.
 Broadband: Erittäin korkeat siirtonopeudet, joissa puhutaan satojen megabittien nopeuksista sekunnissa. Beyond 3G, 4G.

UMB-yhteenveto 
OFDMA-pohjainen 
Frequency Division Duplex
Skaalautuva taajuusvälillä 1.25–20 MHz (OFDMA-järjestelmät on suunniteltu erityisesti leveämmille kuin 5 MHz taajuusalueille.)
Erikokoisten solujen eli hierarkkisen soluverkon tuki (mikrosolu, pikosolu).
IP-pohjainen verkkoarkkitehtuuri

Lähteet

Aiheesta muualla 
3GPP2: Standards and specifications

Matkapuhelinverkot
Lehtopähkämö

Lehtopähkämö (Stachys sylvatica) on ruohovartinen lehtometsien kasvilaji.

Ulkonäkö ja koko  
Lehtopähkämö kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat karvaiset ja muistuttavat nokkosen lehtiä. Huulimaiset kukat ovat purppuranpunaiset, ja niissä on valkoisia kuvioita. Lehtopähkämö kukkii heinä-elokuussa. Kasvi haisee epämiellyttävältä. Lehtopähkämö voi risteytyä lähisukuisen peltopähkämön (Stachys palustris) kanssa.

Levinneisyys 
Lehtopähkämöä tavataan Keski-Euroopassa sekä Pohjoismaiden lauhkeimmilla alueilla.

Käyttö 
Lehtopähkämöä on käytetty rohtona sukulaisensa rohtopähkämön tapaan. Sen haisevat lehdet toimivat hyttyskarkotteena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Lehtopähkämön levinneisyys Suomessa.
 LuontoPortti: Lehtopähkämö (Stachys sylvatica)
 Den virtuella floran: Stinksyska (Stachys sylvatica) 
 ITIS: Stachys sylvatica 
 United States Department of Agriculture (USDA): Stachys sylvatica 
 Flora of China: Stachys sylvatica 

Pähkämöt
Vilhelm Oranialainen

Vilhelm Oranialainen voi tarkoittaa seuraavia:

 Vilhelm I Oranialainen (1533–1584), Alankomaiden maaherra
 Vilhelm III Oranialainen (1650–1702), Alankomaiden käskynhaltija sekä Englannin, Irlannin ja Skotlannin kuningas
 Vilhelm V Oranialainen (1748–1806), Oranian viimeinen perinnöllinen käskynhaltija.
The Glorious Burden


The Glorious Burden on metalliyhtye Iced Earthin vuonna 2004 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Levy on entisen Judas Priest -laulaja Tim Owensin ensimmäinen Iced Earthin riveissä, yhtyeen jättänyttä Matt Barlow’ta kuullaan levyllä taustalaulajan ominaisuudessa. Levyn kappaleet, erityisesti 32-minuuttinen Gettysburg-trilogia, käsittelevät muun muassa Yhdysvaltain soitaisaa historiaa.

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 145. Albumin kansikuvan on toteuttanut Leo Hao.

Yhdysvaltalainen Spin-lehti on listannut The Glorious Burdenin ensimmäiseksi listallaan 12 kaikkien aikojen huonoimmasta heavy metal -albumeista. Albumista sanottiin seuraavaa: ”(Kitaristi) Jon Schaffer teki itsestään uudestisyntyneen patriootin ja päätti tehdä siitä kaikkien ongelman The Glorious Burdenilla, joka on monumentti amerikkalaiselle hevonpaskalle sekä varoittava tarina siitä, miten päämäärätön kapinointi, joka on metallissa yleistä, voi mennä kammottavalla tavalla vikaan”. Albumin sanottiin olevan "saappaannuolijoilta saappaannuolijoille".

Kappaleet

CD 1

CD 2

Kokoonpano 
 Jon Schaffer – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
 Tim Owens – laulu
 Ralph Santolla – soolokitara
 James MacDonough – basso
 Richard Christy – rummut

Vierailevat muusikot 
 Jim Morris – soolokitara (kappaleissa When the Eagle Cries ja When the Eagle Cries (Unplugged))
 Matt Barlow – taustalaulu
 Sam King – taustalaulu
 Jeff Day – taustalaulu
 Howard Helm – piano
 Susan McQuinn – huilu, piccolo
 Michael LoBue – säkkipilli
 Prahan filharmoninen orkesteri – Gettysburg (1863) -trilogia

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Iced Earthin albumit
Lehdistötiedote

Lehdistötiedote on tiedotusvälineille lähetettävä teksti, joka on tarkoitettu uutisena julkaistavaksi. Lehdistötiedotteita lähettävät pääasiassa eri organisaatiot, kuten yritykset, järjestöt ja yhdistykset. Joskus myös julkisuuden henkilöt lähettävät lehdistötiedotteita. Yleensä lehdistötiedotteen sisältö liittyy johonkin ajankohtaiseen tapahtumaan, jolla lähettäjän arvion mukaan on uutisarvoa. Lehdistötiedotteen kehitti yhdysvaltalainen Ivy Lee.

Aikaisemmin tiedotteet lähetettiin postitse tai faksilla, nykyisin sähköposti on yleisin lähetystapa. Tiedotteiden teosta ja lähettämisestä huolehtivat organisaatioiden tiedottajat tai viestintäosastot. Lehdistötiedotteet ovat osa organisaation ulkoista viestintää. Usein etenkin pienet yritykset ulkoistavat viestinnän joko kokonaan tai osittain viestintätoimistolle, mainostoimistolle tai viestintäkonsultille. Tiedotteiden jakelu voidaan hoitaa myös esimerkiksi uutistoimistojen tai tiedotepalveluiden kautta. 

Tiedotteiden jakelusta vastaavat kokoavat tai hankkivat muuten eri tarkoituksiin soveltuvia jakelulistoja. Sanomalehtien ja aikakauslehtien sekä sähköisten viestimien toimitusten lisäksi jakelulistoissa on usein myös tiedotteen alaan erikoistuneita vapaita toimittajia ja tiedotusvälineiden asiantuntija-avustajia.

Suomessa arvopaperimarkkinalaki asettaa pörssiyhtiöille velvollisuuden tiedottaa viivytyksettä yhtiön arvopaperin arvoon olennaisesti vaikuttavat päätökset ja muut seikat. Tiedotusta valvoo Rahoitustarkastus.


Tiedotteen muoto
Tiedotusvälineet käyttävät tiedotteita uutisten aineistona. Tätä tarkoitusta varten tiedotteiden laatijat kirjoittavat ne usein perinteisen journalistisen uutisen muotoon. Uutismaisia tunnusmerkkejä tiedotteissa on esimerkiksi se, että lähettäjän kannanotot esitetään usein yrityksen jonkin johtajan haastattelurepliikkinä. Tällaisen haastattelurepliikin laatii kuitenkin useimmiten tiedottaja, eikä repliikin sanojaksi mainitulla henkilöllä välttämättä ole repliikin muodon kanssa paljoakaan tekemistä. Toisinaan tiedotusväline saattaa julkaista tiedotteen sellaisenaan tai vain hiukan muokattuna, mutta usein toimitus käyttää vain tiedotteen asiatiedot ja rakentaa uutisen niitä ja muita tietoja käyttäen. Tähän voi vaikuttaa tiedotteen mainos- ja PR-luonne.

Tiedotteen lopussa on usein muutaman rivin perustiedot lähettävästä organisaatiosta sekä lisätietoja antavien henkilöiden yhteystiedot.

Joissakin tapauksissa tiedotteessa on toivomus aikaisimmasta mahdollisesta julkaisuajankohdasta eli niin sanottu embargo.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ohjeita tiedotteen laatimiseen
Millainen on hyvä tiedote, STT Viestintäpalvelut
 Milloin julkaista lehdistötiedote 
 Kuinka kirjoittaa vaikuttava lehdistötiedote mainostaaksesi yritystäsi 
 Lehdistötiedotteen optimoinnin pääperiaatteet 

Viestintä
Maahumala

Maahumala eli rohtomaahumala (Glechoma hederacea) on matala monivuotinen ruohovartinen kasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Maahumala on karvainen monivuotinen matala ruoho, jolla on miellyttävän aromaattinen tuoksu. Sinipunertavat kukat sijaitsevat lehtihangoissa; ne avautuvat 2–4 kukan ryhminä jo touko-kesäkuussa. Maahumala kasvattaa pitkiä maanmyötäisiä rönsyjä, joiden avulla se leviää nopeasti laikkumaiseksi kasvustoksi. Alkuperäisenä se kasvaa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on alkuperäinen korkeintaan Lounais-Suomessa; muualle se lienee levinnyt viljelykarkulaisena. Kasvi on yleinen Etelä-Suomen puutarhoissa, rehevissä metsissä ja rannoilla harvinaistuen pohjoiseen päin mentäessä. Suomalaisen nimensä maahumala on saanut joko käytöstään oluen mausteena tai rönsymäisen kasvutapansa perusteella. Jos maahumalan juurenpätkiä on pihaan siirrettyjen puiden tai pensaiden mullassa, siitä saa helposti uuden kasvin nurmikolleen. Maahumala sopii hyvin kasvatettavaksi maanpeittokasvina. Helsingin yliopiston puutarhatieteen laitoksen kokeissa se todettiin peittokyvyltään parhaaksi tutkituista kasveista, sillä se on kasvutavaltaan rehevä ja nopeakasvuinen, ja se sopeutuu niin valoon kuin varjoonkin. Lisäksi sillä on erinomainen talvenkestävyys, ja se sietää tallausta. Lehdiltään se on oikeastaan ikivihanta, mikä vielä lisää peittoarvoa vähälumisilla paikoilla. Maahumala sopii hyvin peittokasviksi puille, pensaille ja vahvakasvuisille perennoille sekä aluskasviksi sipuli- ja mukulakasveille. Parhaiten se viihtyy tuoreessa ravinnepitoisessa ja runsasmultaisessa maassa. Kasvia on helppo lisätä rönsyistä ja pistokkaista. Maahumala sopii amppelikasviksikin. Maahumala kasvaa pitkinä rönsyinä.

Levinneisyys 
Maahumala kasvaa lähes koko Euroopassa ja Siperian tiheimmin asutuilla alueilla. Ihmisen mukana se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Japanissa ja Kiinassa kasvaa paikallinen alalaji. Suomessa kasvi esiintyy Etelä-Lapin korkeudelta etelään, yleisempänä kuitenkin Etelä- ja Keski-Suomessa.

Käyttö 
Maahumalaa kasvatetaan maanpeitekasvina. Sitä voidaan käyttää myös salaattien ja oluen mausteena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Maahumala eli rohtomaahumala (Glechoma hederacea)
Kasviatlas: Maahumalan eli rohtomaahumalan (Glechoma hederacea) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Glechoma hederacea 
United States Department of Agriculture (USDA): Glechoma hederacea 
Flora of China: Glechoma hederacea 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Glechoma hederacea 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Glechoma hederacea (ground ivy) 

Huulikukkaiskasvit
Perfect Strangers

Perfect Strangers on Deep Purplen comeback-albumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Levy on ensimmäinen Mark II -kokoonpanon reunionin jälkeen julkaistu. Levyn nimikappale kertookin tästä reunionista; kuinka vanhoista yhtyetovereista oli tullut tuntemattomia. Tyylillisesti albumi on yhtyeen 1970-luvun levytyksiä yksinkertaisempi ja sen äänimaailma aiempaa modernimpi ja raskaampi.

Kappaleista ”Knocking at Your Back Door” ja ”Perfect Strangers” on tehty musiikkivideot.

Kappaleet 
Kaikkien kappaleiden tekijät ovat Ian Gillan, Ritchie Blackmore ja Roger Glover, paitsi toisin mainituissa.

A-puoli
 
 
 
 

B-puoli
 
 
   
 

CD-versiossa mukana:

Kokoonpano 

 Ian Gillan – laulu
 Ritchie Blackmore – kitara
 Jon Lord – kosketinsoittimet
 Roger Glover – bassokitara
 Ian Paice – rummut

Lähteet 

Deep Purplen albumit
Vuoden 1984 albumit
Karl Sandelin

Karl Sanfrid Sandelin (5. kesäkuuta 1866 Alaveteli – 1. heinäkuuta 1962 Oulu) oli suomalainen arkkitehti.

Sandelin suoritti arkkitehdin tutkinnon Suomen polyteknillisessä opistossa vuonna 1891. Samana vuonna hän aloitti työt Yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina. Uudenmaan lääninarkkitehdin apulaiseksi Sandelin nimitettiin vuonna 1900. Sandelin muutti Ouluun, kun hän sai opettajan viran Oulun teollisuuskoulusta vuonna 1902. Lehtoriksi hänet nimitettiin vuonna 1911. Sandelin toimi teollisuuskoulussa vuoteen 1930 saakka. Opettajan työn ohella Sandelin toimi Oulun vt. lääninarkkitehtina kesäisin ja virkavapauksiensa aikana vuosina 1906–1921.

Sandelinin puoliso oli Anna Maria Hultgren, heidän pojastaan Adolf Emanuel Sandelinista (s. 1909) tuli lääkäri.

Työt arkkitehtina
 Vapaakirkon talo, Ikaalinen – 1892
 Åströmin nahkatehdas, Kasarmintie, Oulu – 1907
 Oulun Osuuskauppa leipomo, Koulukatu – 1909
 Sähkölaitoksen lisärakennuksen laajennus (nyk .kouluvirasto), Kasarmintie, Oulu – 1919
 Oulun vanha paloasema, Uusikatu 32, Oulu – 1921
 Annankatu 7, Helsinki – 1924

Arkkitehtuurikilpailut
 Viipurin kaupungintalo 1898, 2. palkinto

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Siilinjärven kirkko

Siilinjärven kirkko Siilinjärven keskustassa on punatiilinen rakennus. Rakennuksen on suunnitellut siilinjärvelinen Peko Väänänen, ja siinä on 550 istumapaikkaa. Kirkko otettiin käyttöön 23. joulukuuta 1923. Alttaritaulu Kristus ristillä valmistui vuonna 1934 kirkon 10-vuotisjuhlallisuuksiin. Alttaritaulu on taiteilija Sulo Honkasen suunnittelema, ja hän maalasi sen yhdessä taiteilija Santeri Salokiven kanssa. 

Kirkon koristemaalaukset ovat Bruno Tuukkasen käsialaa. Kirkossa olevat lasimaalaukset valmistettiin 1980- ja 1990-luvuilla Tuukkasen suunnittelemien mukaan. Kirkossa on 26-äänikertaiset urut, jotka on tehnyt vuonna 1980 Urkurakentamo Tuomi. Kirkossa järjestetään konsertteja hyvän akustiikkansa takia. Rakennuksen vierellä on sankarihautausmaa, jolla on Pentti Papinahon tekemä veistos Sankariuurna.

Lähteet 
Siilinjärven seurakunta: Siilinjärven seurakunta -esite

Aiheesta muualla 

Virtuaalikierros Siilinjärven kirkossa 

Kirkko
Suomen kivikirkot
Pohjois-Savon kirkkorakennukset
Richard Faltin nuorempi

Richard Wilhelm Gottlieb Faltin (28. lokakuuta 1867 Viipuri – 23. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kirurgi ja eräs keskeisimpiä suomalaisen kirurgian kehittäjiä. Hän teki elämäntyönsä Kirurgisessa sairaalassa ja Suomen Punaisen Ristin johtotehtävissä.

Ura
Faltin nimitettiin aiemmin Kirurgisen sairaalan alilääkäriksi vuonna 1903. Seuraavana vuonna Faltin yritti leikkauksellaan pelastaa Eugen Schaumanin ampuman kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin hengen mutta ei siinä onnistunut.

Faltin toimi kirurgian dosenttina 1902–1917 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina Helsingissä vuosina 1917−1935 ja johti niin sanottua propedeuttisen kirurgian osastoa, joka vastasi kirurgian valmistavasta opetuksesta lääketieteen opiskelijoille. Tähän Faltinin osastoon keskittyi hiljalleen hänen intressiensä mukainen potilasaines, se oli pitkään muun muassa maan ainoa plastiikkakirurginen hoitopaikka. Kirurgina Faltin oli ajan tapaan hyvin laaja-alainen mutta keskittyi erityisesti plastiikkakirurgiaan, traumatologiaan ja leukakirurgiaan. Hän oli Suomen Kirurgiyhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1926−1930. Faltinille tarjottiin 1930-luvun alussa ylilääkärin virkaa uudessa Suomen Punaisen Ristin sairaalassa, jota hän oli ollut suunnittelemassa, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta vedoten ikäänsä ja terveydentilaansa. Tätä päätöstä hän kuvailee muistelmissaan myöhemmin katuneensa.

Faltin työskenteli Suomen Punaisen Ristin sotakirurgina Venäjän−Japanin sodan aikana Mantšuriassa, ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjällä sekä Etiopiassa vuosina 1935−1936. Näillä sotakomennuksillaan hän keskittyi erityisesti vaikeiden raajavammojen ja leuka- ja kasvovammojen kirurgiaan. Vielä viime sotienkin aikana, aina vuoteen 1947 asti, Faltin toimi sotasairaalan leukakirurgisen osaston esimiehenä, alkuun Vaasassa ja sittemmin Helsingissä, Punaisen Ristin Sotasairaalassa, josta jatkosodassa muodostettiin 54. Sotasairaala ja edelleen 54. Sotavammasairaala. Kesän 1944 aikana leukakirurginen osasto oli siirrettynä 30. Sotasairaalaan Keski-Suomen parantolan tiloihin Kinkomaalla. Faltin toimi niin ikään armeijan neuvoa-antavana kirurgina ja suoritti etenkin vuoden 1941 aikana useita tarkastusmatkoja kenttä- ja sotasairaaloihin ja laati käytännöllisiä sotakirurgian oppaita ja artikkeleita. Hän oli marsalkka Mannerheimin ikä- ja koulutoveri ja kuului tämän lähimpiin ystäviin. Faltin osallistui lääkintätehtävissä seitsemään sotaan, ja hän oli sotilasarvoltaan lääkintäeversti (1941). Hänen sanottiin olevan Suomen armeijan vanhin sotilas.

Julkaisuja
 Mitt liv. Helsingfors 1961.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Forsius, Arno: Richard Faltin – suomalaisen kirurgian uranuurtaja.
 
 Viidessä sodassa Punaisen Ristin merkeissä. Prof. Faltin ja suomalaiset ambulanssit kolmen maanosan sotanäyttämöillä, Hakkapeliitta, 08.12.1936, nro 49, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kirurgit
Suomalaiset_plastiikkakirurgit
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Glenda Jackson

Glenda May Jackson (s. 9. toukokuuta 1936 Hoylake, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja poliitikko.

Näyttelijän ura
Jacksonin näyttelijäuran kulta-aikaa oli 1960-luvun alkupuoli ja 1970-luvun alkupuoli, jolloin hän voitti kaksi parhaan naispääosan Oscaria elokuvista Women in love – rakastavaisia (Women in Love, 1970) ja Samppanjaa ja syrjähyppyjä (A Touch of Class, 1973). Jacksonin viimeiset elokuvat ovat 1990-luvun alusta. 1990-luvun alussa hän jätti näyttelijän työn tullessaan valituksi Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäseneksi. Poliitikon uran jälkeen hän palasi 2016 näyttelemään lontoolaisteatteriin näytelmässä King Lear.  Saman roolin hän teki myöhemmin myös New Yorkin Broadwaylla. Vuonna 2018 hän voitti Tony-palkinnon roolistaan näytelmässä Three Tall Women.

Ura politiikassa
Näyttelijän uran jälkeen Jackson on keskittyi poliitikon uraan. Hän oli Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäsen työväenpuolueen listoilla vuodesta 1992 aina vuoteen 2015 asti, jolloin hän ei enää asettunut ehdokkaaksi vaan palasi teatterityöhön. Vuoden 2010 vaaleissa hänen 42 äänen voittomarginaalinsa oli eräs vaalien tiukimmista.

Yksityiselämä
Glenda Jackson on ollut naimisissa Roy Hodgesin kanssa vuosina 1958–1976, mutta avioliitto päättyi eroon. Liitosta syntyi yksi lapsi.

Valikoitu filmografia
 Jean-Paul Marat'n vaino ja murha Charentonin sairaalan näyttelijäryhmän esittämänä ja herra de Saden ohjaamana (Marat/Sade, 1967)
 Women in love – rakastavaisia (Women in Love, 1969)
 Musiikin rakastajia (The Music Lovers, 1970)
 Saakelin sunnuntai (Sunday Bloody Sunday, 1971)
 Kaksi kuningatarta (Mary, Queen of Scots, 1971)
 Lordi Nelson ja Emma Hamilton (Bequest to the Nation, 1973)
 Samppanjaa ja syrjähyppyjä (A Touch of Class, 1973)
 Kotikäynti (House Calls, 1978)
 Syysmuistoja (Stevie, 1978)
 Mieletön luokka (The Class of Miss MacMichael, 1978)
 Terveydeksi (HealtH, 1980)
 Ruutuhyppelyä (Hopscotch, 1980)
 Riemun ja murheen tulkki (The Patricia Neal Story, 1981)
 Sotilaan kotiinpaluu (The Return of the Soldier, 1982)
 Paluu vapauteen (Turtle Diary, 1985)
 Hoidon tarpeessa (Beyond Therapy, 1987)
 Kiistetty oikeus (Business as Usual, 1988)
 Paholaisen siivet (A Murder of Quality, 1991)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Glenda Jackson NNDB:ssä
 Guardian Unlimited Politics — Ask Aristotle: Glenda Jackson
 TheyWorkForYou.com — Glenda Jackson

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Brittiläiset poliitikot
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiveskohju

Kiveskohju eli varikoseele on sairaalloinen laajentuma siemennuorapunoksen laskimoverisuonissa.

Kiveskohju kehittyy hitaasti ja saattaa olla melko oireeton. Yleisimmin potilaat valittavat kivespussin kivuliaisuudesta ja turvotuksista. 

Kiveskohjut ovat yleinen vaiva: niitä esiintyy noin 15–20 prosentilla kaikista miehistä. Esiintyvyys on suurin nuorilla miehillä, ja yli 40-vuotiailla vaiva on jo melko harvinainen. 

Kiveskohjut eivät aina vaadi hoitoa. Joillakin ne saattavat olla lapsettomuuden syy, jolloin kirurginen toimenpide on usein tarpeen. Kiveskohjuja ei pidetä erityisen vaarallisina, ja yleisesti ottaen leikkauksen tulokset ovat hyvät. Luotettava diagnoosi saadaan ultraäänitutkimuksella.

Lähteet 
  

Uroksen sukupuolielimistön sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bluey

Bluey (7. kesäkuuta 1910 – 14. marraskuuta 1939) on kaikkien aikojen vanhin koira, jonka elinikä on kyetty luotettavasti varmentamaan. Se eli 29 vuotta, viisi kuukautta ja seitsemän päivää. 

Bluey oli pentu, kun Les Hall osti sen. Se oli rodultaan australiankarjakoira ja asui Rochesterissa, Victorian osavaltiossa, Australiassa. Australiankarjakoirat elävät tavallisesti noin 12-15-vuotiaiksi.

Bluey-koiraa käytettiin lampaiden ja nautojen paimentamiseen. Koiran ikäännyttyä Hall päästi sen "eläkkeelle".

Lähteet 

Kuuluisat koirat
Vanhimmat eläimet
Samuli Muje

Samuli Muje (s. 14. elokuuta 1974 Turku) on suomalainen näyttelijä.

Ura
Samuli Muje opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Valmistumisestaan lähtien hän on työskennellyt Tampereen työväen teatterissa. Muje on näytellyt myös televisiossa, muun muassa YLE TV2:n sarjoissa Klubi ja Lähempänä taivasta.

Yksityiselämä
Mujeella on sisko ja veli. Heidän isänsä oli näyttelijä Juha Muje. Muje muutti murrosiässä Espooseen isän töiden vuoksi, mutta siirtyi armeijan jälkeen Tampereelle. Mujeen puoliso on Heidi Kiviharju, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Piilevät

Piilevät eli diatomit (Bacillariophyta) on ruskeisiin leviin kuuluva leväryhmä, johon kuuluu yleisimmän käsityksen mukaan noin 20 000 – 100 000 lähinnä yksisoluista lajia. Ryhmä on lähteestä riippuen esitetty sekä kaari- että alakaaritason ja myös luokkatason taksonina. Piileviä esiintyy kaikissa maailman vesissä; etenkin viileissä merissä ne muodostavat merkittävän osan kasviplanktonista. Piilevät ovat saaneet nimensä piidioksidista koostuvasta soluseinästään, joka muodostaa levälle kaksiosaisen kuoren. Piilevät ovat tavallisesti väriltään ruskehtavia ja muodoltaan silmiinpistävän symmetrisiä.

Piilevät lisääntyvät lähinnä suvuttomasti jakautumalla kahtia, jolloin rasian tavoin limittäin sijaitsevat piikuoren puolikkaat, kansi ja pohja, erkanevat toisistaan ja näin syntyneet tytärsolut kasvattavat pienemmän kuoripuoliskon eli pohjan alkuperäisen sisään. Sukupolvien kuluessa uusien piilevien koko pienenee jopa 60 prosenttia muutamassa kuukaudessa, kunnes minimikoon saavutettuaan levät synnyttävät (yleensä suvullisesti) itiöitä, jotka kasvavat jälleen normaalikokoisiksi soluiksi ja sykli alkaa uudelleen.

Vanhimmat tunnetut piilevien fossiilit ovat peräisin varhaiselta jurakaudelta; eniten fossiileja syntyi liitukaudella. Kuolleiden piilevien piikuoret ovat aikojen kuluessa valuneet valtamerten pohjiin ja muodostaneet sinne piimaata.

Piileviä esiintyy sekä planktisina että alustalla kasvavina. Piilevillä ei niiden sukusolumuotoja lukuun ottamatta ole uintisiimoja, joten planktonissa elävät solut pyrkivät vajoamaan valottomaan alusveteen, ellei jatkuva veden sekoittuminen palauta niitä takaisin päällysveteen. Joillain lajeilla piikuoresta esiin pistävät pitkät piikit aiheuttavat virtausvastusta ja hidastavat vajoamista. Alustalla kasvavat lajit kykenevät liikkumaan hitaasti alustaansa pitkin erittämällä kuoressaan olevista huokosista limaa, joka työntää solua eteenpäin.

Lähteet
 Rikkinen, Jouko: Leviä, sieniä ja leväsieniä. Yliopistopaino, 1999. ISBN 9789515703637

Viitteet

Chromalveolata
Levät
Garonne

Garonne (, , ) on joki Lounais-Ranskassa ja Pohjois-Espanjassa. Se on 575 kilometriä pitkä. Joki saa alkunsa Val d'Aranista Pyreneiltä Espanjan puolelta ja laskee Atlantin valtamereen Biskajanlahteen. Sen suulla on pitkä estuaari, Gironde. Suurimmat kaupungit, joiden läpi joki virtaa, ovat Toulouse ja Bordeaux. 

Garonne on yksi harvoja jokia, joissa havaitaan vuoroveden aikaansaama aalto, joka etenee jopa sata kilometriä sisämaahan päin.

Garonnesta Välimereen johtaa kanava, Canal du Midi. Täten Garonne on osa vesireittiä, jossa kanavien avulla laivat voivat kulkea Ranskan poikki Välimereltä Atlantille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Espanjan joet
Ranskan joet
Katalonian maantiede
Ҡ

Ҡ on kyrillinen kirjain. Se on baškiirin aakkosten viidestoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen к, jonka pystyviivan yläpäässä on vasemmalla osoittava pidennys.

Ääntäminen
Ҡ ääntyy baškiirissa soinnittomana uvulaarisena klusiilina //.
Under the Blade

Under The Blade on hard rock -yhtye Twisted Sisterin esikoisalbumim, joka julkaistiin 18. syyskuuta 1982. Albumi ei saavuttanut kummempaa suosiota ilmestyessään, mutta on tähän mennessä myynyt kolminkertaista platinaa. Under the Blade edustaa Twisted Sisterin albumeista tyylillisesti eniten perinteistä heavy metalia.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dee Snider.

 
 
 
 
 
 
 
 
  (Bonuskappale)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 PopMatters:

Lähteet 

Vuoden 1982 esikoisalbumit
Twisted Sisterin albumit
Ҟ

Ҟ on kyrillinen kirjain. Se on abhaasin aakkosten kahdeskymmeneskuudes kirjain. Sen pohjana on kyrillinen к, johon on lisätty poikkiviiva.

Ääntäminen
Ҟ ääntyy abhaasissa uvulaarisena ejektiivinä //.
Ҝ

Ҝ on kyrillinen kirjain. Se on vuosina 1958–1991 käytössä olleen azerin kyrillisten aakkosten viidestoista kirjain. Sen pohjana on kyrillinen к, johon on lisätty pystyviiva. Vuonna 1992 käyttöön otetussa latinalaiseen kirjaimistoon pohjautuvassa aakkostossa äännettä merkitään kirjaimella g.

Ääntäminen
Ҝ ääntyy azerissa soinnillisena velaarisena klusiilina //.
Arne Garborg

Arne Garborg (Aadne Eivindsson Garborg) (25. tammikuuta 1851 – 14. tammikuuta 1924) oli norjalainen kirjailija. Hän pyrki edistämään uusnorjan käyttöä kirjallisuudessa ja muun muassa käänsi Odysseian uusnorjaksi.

Garborg julkaisi uusnorjankielistä sanomalehteä Fedraheim.isänmaallisuuden ja uskonnon sijasta  Garborg tarttui teoksissaan ajan polttaviin kysymyksiin ihmisten elämässä ja tavallisten ihmisten mahdollisuuksiin vaikuttaa poliittiseen päätöksentekoon. Garborgin kirjoituksia luettiin Suomessa tarkkaan, ja niitä pidetään yhtenä innoittajana Suomessa silloin virinneille kansallisen kirjallisuuden pyrkimyksille. 

Garborgin puoliso oli kirjailija Hulda Garborg.

Teokset 
 Ein Fritenkjar (1878)
 Bondestudentar (1883)
 Forteljingar og Sogar (1884)
 Mannfolk (1886)
 Uforsonlige (1888)
 Hjaa ho Mor (1990) 
 Kolbotnbrev (1890)
 Trætte Mænd (1891)
 Fred (1892)
 Jonas Lie. En Udviklingshistorie (1893)
 Haugtussa (1895) (Runoja)
 Læraren (1896)
 Den burtkomme Faderen (1899)
 I Helheim (1901)
 Knudahei-brev (1904) 
 Jesus Messias (1906)
 Heimkomin Son (1906)
 Dagbok 1905–1923 (1925–1927)
 Tankar og utsyn (1950)

Suomennetut teokset 
 Kadotettu isä (Den burtkomme faderen); suom. Irene Mendelin, Otava 1904
 Kyläkertomuksia (Forteljingar og sogur), novellikokoelma; suom. Minna Canth; G. W. Edlund 1886
 Leiv; suom. Loiva, Wiipuri: Kurikka 1888 (eripainos Wiipurin Sanomista)
 Paholaiselle luvattu; suom. Niilo Kivinen, Waasan painoyhtiö 1886
 Rauha (Fred); suom. Katri Ingman, Suomen kirja 1946
 Talonpoikais-ylioppilaita (Bondestudentar); suom. F.A.C. (= Fredrik Alfred Castrén), Kuopion uusi kirjapaino 1891
Näytelmiä
 Kilvoittelija (Laeraren, 1896)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Arne Garborgin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
 Arne Garborgin kaikki teokset. 

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1851 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Burial

Burial on norjalaisen Extol-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. joulukuuta 1998. Allmusicin Mike DaRoncon mukaan albumi oli "tuulahdus raikasta ilmaa tyylilajissa, joka painopiste on saatanallisissa metkuissa." Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 13. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.

Yleiskatsaus

Albumi äänitettiin Børud Lydskredderissä, Norjassa ja masteroitiin The Mastering Roomissa. Burial oli ruotsalaisen levy-yhtiön Endtime Productionsin ensimmäinen julkaisu. Burialin musiikkityyliä on luokiteltu joko death-black metaliksi tai yksinkertaisesti metalliksi, koska elementtejä on useasta metallimusiikin alalajista. Burial on pääasiassa sekoitus power metalia, vanhan liiton death metalia ja perinteistä heavy metalia, josta esimerkkinä toimii "Renhetens Elv" -kappaleen pääriffi. Lisäksi kappaleet sisältävät väliosia, jotka sekoittavat elementtejä muun muassa industrialista, kuten kappaleella "Justified" sekä jazzista ja sinfonisesta musiikista, kuten kappaleella "Tears of Bitterness". Vieraileva muusikko Maria Riddervold vastaa viulun soitosta kappaleilla Embraced ja "Tears of Bitterness". Kappale "Jesus Kom Til Jorden For Å Dø" on doom metal -sovitus samannimisestä virrestä.

Allmusicin mukaan musisointi Burialilla on virtuoosimaista, teknisesti poikkeuksellisen tarkasti soitettua sekä sisältää yllättäviä sovituksia ja kokeellisia kappalerakenteita. Korroosio.fi:n kriitikko Aki Nuopponen kuvaili Burialin sisältävän "paljon erilaisia tyylittelyjä, kuten lähes äärimmäisimpiä aggressiivisia tykityksiä ja kauniisiin mittoihin yltäviä kitaraharmonioita, pääpainon ollessa kuitenkin varsin kieroutuneissa riffittelyissä ja ärhäköissä suunnissa." Burialia on nimitetty "mestariteokseksi", ja albumin julkaisun aikaan norjalaislehti Scream nimitti Extolia "Norjan toiseksi parhaimmaksi metalliyhtyeeksi".

Kappaleet

Yhtyeen kokoonpano albumilla
 Peter Espevoll – laulu
 Eystein Holm – basso
 Christer Espevoll – kitara, taustalaulu
 David Husvik – rummut, taustalaulu
 Ole Børud – kitara, taustalaulu

Vierailevat muusikot
 Maria Riddervold – viulu kappaleilla Embraced ja Tears of Bitterness
 Arnold Børud – kosketinsoitin

Lähteet

Aiheesta muualla
 Albumin arvio Korroosio.fi-sivulla 
 
 Albumin arvio The Metal Observer -sivulla 

Vuoden 1998 albumit
Vuoden 1998 esikoisalbumit
Extolin albumit
Road Town

Road Town on Brittiläisten Neitsytsaarten pääkaupunki, joka sijaitsee alueen pääsaarella Tortolalla, sen keskiosissa olevan hevosenkengän muotoisen Road Harbourin sataman ympärillä. Kylän asukasluku oli 9 400 vuonna 2004.

Aiheesta muualla

Map and Guide of Road Town
Detailed map of Road Town
Island map of Tortola

Brittiläiset Neitsytsaaret
Puhalluslamppu

Puhalluslamppu on polttoainekäyttöinen kädessä pidettävä kuumennuslaite. Juottaminen ja esimerkiksi jäätyneiden putkien sulattaminen ovat eräitä puhalluslampun käyttötapoja. Pienikokoisia puhalluslamppuja käytetään myös ruoan liekittämiseen.

Polttoaineena käytettiin aiemmin bensiiniä tai petrolia, nykyään käytetään yleisesti nestekaasua. Nestekaasukäyttöisen puhalluslampun kansanomainen nimi on toho.

Katso myös
 Tulityökortti

Työkalut

Rakennustyökalut
Juan Gris

José Victoriano González-Pérez (23. maaliskuuta 1887 – 11. toukokuuta 1927), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Juan Gris, oli espanjalainen 
 
taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka vietti ison osan elämästään Ranskassa. Hänen työnsä liittyvät kiinteästi kubismin kehittymiseen. Grisin muotokuva ystävästään ja maanmiehestään Pablo Picassosta on merkittävä varhaiskubismin teos.

Gris syntyi Madridissa ja opiskeli siellä teknistä piirtämistaä ja kuvataiteita. Hän muutti Pariisiin 1906 ja ystävystyi sen ajan intellektuellien Henri Matissen, Georges Braquen, Fernand Légerin ja Amedeo Modiglianin kanssa. Hän piirsi kuvituksia ja pilapiirroksia lehtiin, ja vasta vuonna 1910 hän alkoi tosissaan maalata. Vuoteen 1912 mennessä hän oli jo kehittänyt omintakeisen kubistisen tyylin. Hän teki paljon kollaaseja, ja toisin kuin  Picasso ja Braque, jotka pysyttelivät melko yksivärisissä töissä, Gris käytti värejä monipuolisesti ja keksi uusia yhdistelmiä Matissen tapaan.

Vuonna 1924 hän suunnitteli asuja ja lavasteita Ballets russesille.

Gris kuoli vuonna 1927 vain neljäkymmentävuotiaana, ja häneltä jäi leski ja poika.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Complete Works Juangris.org

Gris
Gris
Gris