joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luolavuori

Luolavuori on kaupunginosa Turussa noin kolme kilometriä kaakkoon keskustasta. Se kuuluu Uittamo-Skanssin suuralueeseen. Alueen asukasluku on 4 566 (2007). Luolavuoren rakennuskanta koostuu pääosin 1950-luvulla rakennetuista kerros- ja pientaloista. Luolavuoren itäreunassa on Aarne Ehojoen toimiston suunnittelema Petreliuksen asuinalue, joka jatkuu sieltä edelleen Peltolan puolelle.

Kaupunginosassa sijaitsevat Luolavuoren koulu, Luolavuoren ja Mäntyrinteen vanhainkodit sekä Luolavuoren vesitorni. Petreliuksen alueella sijaitsevat Henrikinkirkko, kuntoutuskeskus Petrea, Tähkäpuisto sekä Petreliuksen uimahalli.

Luolavuoren nimi on peräisin huipun alla sijaitsevasta Luolavuoren luolasta. Luolan sisäänkäynti löytyy suunnilleen puolessa välissä keskellä rinnettä tenniskentän ja vesitornin välissä. Sisäänkäynti on ahdas, mutta sen takaa avautuu tila, jossa voi hyvin kävellä. Tarinan mukaan rikolliset pitivät luolaa aikoinaan majapaikkana.

Luolavuoren kukkula on nykyään 65 metrin korkeudella merenpinnasta. Kukkula kohosi nykyiseen korkeuteensa vuosina 1941–1970 toimineen Peltolan kaatopaikan ansiosta. Myöhemmin kukkula muuttui kaatopaikasta Ilpoisten maankaatopaikaksi. Kun kukkula oli vielä 1950-luvulla kaatopaikkana, sieltä ammuttiin 665 grammaa painanut Suomen suurin rotta. Nykyään alue on suosittu lenkkeily- ja koirien ulkoilutuspaikka.

Katso myös
Turun kaupunginosat
Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Luolavuoren luolan esittely Retkipaikka.fi-palvelussa
Rax Buffet

Rax Buffet (aikaisemmalta nimeltään Golden Rax Pizzabuffet) on suomalainen vuonna 1994 perustettu ravintolaketju, jolla on 30 toimipaikkaa 21 paikkakunnalla. Ketju kuuluu Restel-konserniin.

Toimintamalli on buffet, jossa asiakas maksaa kertasumman ja saa alkoholijuomia ja jälkiruokaa lukuun ottamatta syödä ja juoda rajattomasti. Ruokina on muun muassa pizzaa ja broileria.

Restel Ravintolat Oy:n toimitusjohtajana toimii Mikael Backman.

Rax Buffet -ravintoloissa pidetään muutaman kerran vuodessa niin sanottuja kampanjaviikkoja, jolloin tavallisen valikoiman lisäksi tarjotaan muita ruokalajeja. Näitä kampanjaviikkoja ovat esimerkiksi Jenkkiviikot sekä Texmex-viikot, jolloin teemana ovat amerikkalainen ja texmexruoka.

Historiaa
Rax Buffet -ketjun perusti vaasalainen Rabbe Grönblom nimellä Pizzeria Rax Family vuonna 1994. Hän myi yrityksen Restel Oy:lle, mutta jäi yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi vuoteen 2008 saakka. Grönblom tunnetaan myös Kotipizza- ja Omenahotelli-ketjujen perustajana.

Luettelo toimipaikoista paikkakunnittain
 Espoo – 2 (Rax Iso Omena, Rax Sello)
 Helsinki – 4 (Rax Aleksanterinkatu, Rax Itis, Rax Kamppi, Rax REDI)
 Hyvinkää – 1 (Rax Willa)
 Hämeenlinna – 1 (Rax Goodman)
 Joensuu – 1 (Rax Iso Myy)
 Jyväskylä – 1 (Rax Forum)
 Kuopio – 2 (Rax Kuopio, Rax Matkus)
 Lahti – 1 (Rax Karisma)
 Lappeenranta – 1 (Rax Lappeenranta)
 Lempäälä – 1 (Rax Ideapark)
 Mikkeli – 1 (Rax Akseli)
 Oulu – 2 (Rax Ideapark, Rax Pekuri)
 Pori – 1 (Rax Pori)
 Porvoo – 1 (Rax Porvoo)
 Rovaniemi – 1 (Rax Rovaniemi)
 Seinäjoki – 1 (Rax Ideapark)
 Tampere – 2 (Rax Duo, Rax Koskikeskus)
 Tornio – 1 (Rax Tornio)
 Turku – 2 (Rax Aurakatu, Rax Skanssi)
 Vaasa – 1 (Rax Vaasa)
 Vantaa – 2 (Rax Dixi, Rax Flamingo)
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen kotisivut

Suomalaiset ravintolaketjut
Tradeka
Pauli Soisalo (kuvittaja)

Pauli Otto Soisalo (9. huhtikuuta 1914 Helsinki – 13. lokakuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. 

Piirustusta Soisalo opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa. Hän aloitti kuvittajan uransa Uuden Suomen Viikkoliitteessä silloisen päätoimittajan H. J. Viherjuuren eli Veli Giovannin alaisuudessa. Lehdessä olivat samaan aikaan töissä myös Asmo Alho ja freelancerina Poika Vesanto.

Vuonna 1945 Soisalo siirtyi Ilmari Turjan päätoimittamaan Suomen Kuvalehteen ja kohta sen jälkeen Seuraan. Samalla hän piirteli Giovannin lehtiin, kuten Joulukärpäseen. Hänen erikoisalanaan olivat ”säihkysääriset” tyttökuvat.

Soisalo piirsi monet Pilajuttuja ja piirroksia -lehden kansista. Hänet tunnetaan myös Simo Puupposen eli Aapelin pakinoiden kuvittajana. 


Teoksia
 Aapeli (1998 [1968]). Kissa, kissa, kissa: Pakinoita. 4. p., näköispainos. Helsinki: WSOY
 Aapeli (1963). Timonen ja muita tuttavia. 2. pain. Porvoo: WSOY

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset pilapiirtäjät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Carnival of Souls: The Final Sessions

Carnival of Souls: The Final Sessions on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kissin seitsemästoista studioalbumi. Albumin tuottivat Toby Wright, yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley ja basisti-laulaja Gene Simmons. Carnival of Souls: The Final Sessions julkaistiin vuoden 1997 lokakuussa. Albumi oli kuitenkin ennen virallista julkaisuaan ehtinyt vuotaa internetissä, ja siitä liikkuneet bootleg-painokset heikensivät albumin myyntiä. Levy-yhtiö Mercury Records ei myöskään panostanut albumin markkinointiin. Siitä tuli Music from ”The Elder” -albumin jälkeen toinen Kissin studioalbumi, joka ei ylittänyt Yhdysvalloissa kultalevyn myyntimäärää. Albumin sijoitus Billboard 200 -albumilistalla Yhdysvalloissa oli korkeimmillaan 27. 

Albumin äänittäminen aloitettiin vuoden 1995 marraskuussa Toby Wrightin kanssa. Wright oli aiemmin tehnyt yheistyötä muun muassa Alice in Chainsin kanssa, ja myös Kissin musiikki sai Carnival of Souls: The Final Sessionsilla vaikutteita 1990-luvulla valtavan suosituksi nousseesta grungesta ja vaihtoehtorockista. Albumi viimeisteltiin helmikuussa 1996, mutta yhtye päätti jättää albumin julkaisematta Kissin alkuperäisen kokoonpanon tehtyä paluun yhteen samana vuonna. Alkuperäisen kokoonpanon paluun myötä Carnival of Souls: The Final Sessions jäi soolokitaristi Bruce Kulickin viimeiseksi albumiksi yhtyeessä, mutta rumpali Eric Singer palasi yhtyeeseen myöhemmin 2000-luvulla. 

Albumin ainoa single ”Jungle” saavutti pientä menestystä, sillä se ylsi Hot Mainstream Rock Tracks -listan kahdeksannelle sijalle ja valittiin musiikkilehti Metal Edgen lukijaäänestyksessä vuoden kappaleeksi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Paul Stanley - laulu, rytmikitara
 Gene Simmons - laulu, bassokitara
 Bruce Kulick - soolokitara, taustalaulu,  basso kappaleissa "Rain", "I Will Be There", "Jungle", "It Never Goes Away", "In the Mirror" ja "I Walk Alone", laulu kappaleessa "I Walk Alone"
 Eric Singer - rummut, perkussiot, taustalaulu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kissin albumit
Vuoden 1997 albumit
Pripetin suot

Pripetin suot (myös Rokitnon tai Pinskin suot) on suuri suoalue Ukrainan ja Valko-Venäjän rajamailla Pripet-joen ja sen sivuhaarojen molemmin puolin. Se on yksi Euroopan suurimmista kosteikkoalueista.

Alun perin suoalue kattoi Puolan alavat maat ja suuren osan Valko-Venäjän eteläosasta.  Sen itäosaa on ojitettu ja kuivattu vuodesta 1872 alkaen laitumeksi ja viljelymaaksi. Kuivattamista edistettiin mittavilla maanrakennustöillä 1900-luvulla.  1960- ja 1970-luvulla ojitetut pellot tuottivat runsaita satoja muutaman vuosikymmenen ajan, mutta niiden maaperä köyhtyi, ja nyttemmin on alettu keskustella joidenkin osien ennallistamisesta.

Suuren osan vuodesta suoalue on luonnollinen este sotajoukkojen etenemiselle. Toisen maailmansodan aikana suoalue erotti toisistaan eteläisen ja itäisen rintaman taistelut. Myös neuvostopartisaanit piileksivät suolla. Sodan alkuvaiheessa saksalaiset uhosivat ”kuivattavansa suot, tyhjentävänsä alueen roskaväestä ja asuttavansa sinne kunnon arjalaisia talonpoikia”. Hanketta johti Konrad Meyer. Hitler peruutti suunnitelman vuonna 1941. Yksi syy oli pelko siitä, että kuivatusta maasta tulisi pölyävää aroa.

Lähteet 

Ukrainan maantiede
Valko-Venäjän maantiede
Suot
Nick Lachey

Nicholas Scott Lachey (s. 9. marraskuuta 1973 Harlan, Kentucky) on yhdysvaltalainen poplaulaja ja näyttelijä.

Ura 
Lachey tuli 1990-luvulla tunnetuksi poikabändistä 98 Degrees, jossa vaikutti myös hänen veljensä Drew. Vuonna 2002 yhtye ilmoitti pitävänsä pitkän tauon, mutta jäsenet vakuuttivat, ettei yhtye hajonnut.

98 Degreesin tauon aikana Lachey julkaisi kaksi sooloalbumia, SoulO (2003) ja What’s Left of Me (2006). SoulO menestyi odotettua huonommin eikä kerännyt kriitikoilta kehuja. What’s Left of Me -albumin samanniminen singlekappale puolestaan nousi suureksi hitiksi ja on Lacheyn soolouran menestynein kappale.

Yksityiselämä 
Lachey meni vuonna 2002 naimisiin laulaja Jessica Simpsonin kanssa. Pariskunnan yhteiselämästä tuotettiin vuosina 2003–2005 tositelevisiosarjaa Newlyweds. Vuonna 2005 mediassa alkoi kuukausia jatkunut spekulointi pariskunnan viriävästä erosta. Joulukuussa Simpson jätti eropaperit ja pari erosi lopullisesti vuonna 2006.

Lacheyn albumi What’s Left of Me kertoo hänen ja Simpsonin suhteesta. Nimikappaleen musiikkivideota tähditti MTV:n entinen juontaja Vanessa Minnillo. Pian sen jälkeen Lachey ja Minnillo alkoivat seurustella. Vuonna 2007 pari muutti yhteen. He avioituivat vuonna 2011 ja heidän ensimmäinen yhteinen lapsensa syntyi syyskuussa 2012.

Diskografia

Albumit
 SoulO (2003)
 What’s Left of Me (2006)
 A Father's Lullaby (2013)

Singlet
 Shut Up (2003)
 This I Swear (2003)
 What’s Left of Me (2006)
 I Can’t Hate You Anymore (2006)
 Resolution (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nick Lacheyn virallinen kotisivu
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Parker Stevenson

Parker Stevenson (oik. Richard Stevenson Parker, s. 4. kesäkuuta 1952 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Rye Country Day Schoolia, ja hänen ensimmäinen roolinsa oli A Separate Peace -elokuvassa vuonna 1972. Parker tuli tunnetuksi roolistaan pitkään kestäneessä Hardy Boys -televisiosarjassa. Hän oli myös tähtenä lyhytkestoisessa Probe-sarjassa vuonna 1988 ja Baywatchissa vuosina 1989-1990.

Hän meni naimisiin näyttelijä Kirstie Alleyn kanssa 22. joulukuuta 1983. Alleyn koettua keskenmenon pari yritti uudemman kerran, mutta lapsi syntyi kuolleena. Tämän jälkeen he adoptoivat pojan ja tytön. Pari erosi vuonna 1997.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Akademiska Sångföreningen

Akademiska Sångföreningen on suomenruotsalainen mieskuoro Helsingistä. Kuoro perustettiin vuonna 1838 nimellä Akademiska Sång-Sällskapet, ja se on Suomen vanhin yhä aktiivinen kuoro. Kuoron perusti Fredrik Pacius, keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston musiikinlehtori. Nykyisen nimensä kuoro otti vuonna 1848.

Kuoro oli 1800-luvulla merkittävä kansallisen heräämisen symboli, ja se ensiesitti Paciuksen säveltämän ja Johan Ludvig Runebergin sanoittaman Maamme-laulun vuonna 1848. Monet nimekkäät johtajat, mm. Bengt Carlson, Nils-Eric Fougstedt, Erik Bergman ja Kari Turunen, ovat johtaneet kuoroa. Musiikin maisteri Elisa Huovinen on johtanut kuoroa vuodesta 2020 alkaen.

Akademen on ylioppilaskuoro, ja kuten Akademiska Damkören Lyran, virallisesti osa Helsingin yliopiston ylioppilaskuntaa, mutta toimii itsenäisesti. Kuorossa laulaa tällä hetkellä noin 50 laulajaa. Kuoro konsertoi säännöllisesti Suomessa, ja tekee konserttimatkoja ulkomaille.

Diskografia 

 1995 – Första maj
 1999 – Julstämning (yhdessä Akademiska Damkören Lyranin kanssa)
 2002 – Skaparegestalter
 2005 – För ögonblicket
 2006 – Happi kvam pippi
 2009 – Hymn to Finland
 2011 – Julen vi minns (yhdessä Akademiska Damkören Lyranin kanssa)
 2013 – Från tidevarv till tidevarv
 2013 – Solglitter
 2016 – I Dreamt - Beställningsverken 2007-2013
 2021 – En Del av Det Hela

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Akademiska Sångföreningenin kotisivut.
 Akakdemiska sångföreningen.  Yle Elävä arkisto.

Suomalaiset mieskuorot
Helsingin musiikki
Miehen tie – 50-vuotiskokoelma

Miehen tie - 50-vuotiskokoelma on Pate Mustajärven kokoelma-albumi vuodelta 2006. Kokoelmalla on kolme uutta kappaletta: "Kymmenen pientä kyytipoikaa" (alun perin Die Toten Hosenin "Zehn kleine Jägermeister"), jonka Mustajärvi duetoi Mauri "Moog" Konttisen kanssa, Tuomari Nurmio -cover "Kurjuuden kuningas" sekä Olli Lindholmin säveltämä ja Pauli Hanhiniemen sanoittama "Viimeinen maitohammas", joka julkaistiin myös singlenä.

Kappaleet

CD 1
 "Ajan päivin, ajan öin"
 "Ukkometso"
 "Köyhän miehen Peace & Love"
 "Sydän syrjällään" (- Something's Gotten Hold of My Heart -)
 "Kannu vaakunaa" (- Whiskey in the Jar -)
 "Kymmenen pientä kyytipoikaa" (- Zehn kleine Jägermeister -) (Säv: Wolfgang Rohde, san. Mueller/Frege, suom.san: Moog Konttinen)
 "Koskipuiston kuu" (- Moon Over Bourbon Street -)
 "Jukeboxin luona"
 "Rokkimakkara"
 "Meidän äiti imppaa" (- Mother's Little Helper -)
 "Elämässä pitää olla runkkua"
 "Nyt" (- Au Suivant/Next -)
 "Lasinen elämä"
 "Boulevard de la Madeleine" (- Boulevard de la Madeleine -)
 "Kurjuuden kuningas" (Säv./san: Tuomari Nurmio)
 "Tuhkaa" (- Homburg -)
 "Mä elän vieläkin" (- The Highwayman -)

CD 2
 "Viimeinen maitohammas" (Säv: Olli Lindholm, san: Pauli Hanhiniemi)
 "Häkki heilahtaa" (- Folsom Prison Blues -)
 "Runotyttö"
 "Kun lähdet armeijaan" (- You're In The Army Now -)
 "Anna anteeksi, niin minäkin"
 "Verhotkin veit" (- Blackberry Way -)
 "Sinun laulusi" (- Your Song -)
 "Lui" (- Lui -)
 "Helvetistä taivaaseen (...ja takaisin)" (- Please Don't Touch -)
 "Kipsi" (- Gypsy -)
 "Pohjoisen mies"
 "Kuumat yöt" (- Wild Night -)
 "Hei Paula" (- Hey, Paula -)
 "Hengitä sisko"
 "Emmanuelle" (- Emmanuelle -)
 "Tarjoan kierroksen" 
 "Viimeiseen mieheen" (- Only One Woman -)

Single 

 "Viimeinen maitohammas" / "Viimeinen maitohammas" (safööri versio) (PSCD 280, 2006)

Lähteet 

Vuoden 2006 kokoelma-albumit
Pate Mustajärven albumit
Aikahyppy

Aikahyppy () on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota televisioyhtiö NBC esitti vuodesta 1989 vuoteen 1993. Donald P. Bellisarion luomaa Aikahyppyä tuotettiin kaikkiaan viisi tuotantokautta eli 95 jaksoa. 

Sarja yhdistelee science fictionia ja seikkailudraamaa. Aikahypyn päähenkilö on tiedemies nimeltä Sam Beckett, jota esittää Scott Bakula. Sarjan ensimmäisessä osassa Beckett testaa aikamatkustuslaitetta. Testi epäonnistuu ja Beckett päätyy toisen ihmisen ruumiiseen menneessä ajassa. Muutos ei ole pysyvä, sillä korjattuaan toisen ihmisen hahmossa jonkin asian historiassa Beckett pääsee hyppäämään ajassa uudelleen. Se, mihin aikaan ja kenen ruumiiseen Beckett päätyy, ei ole hänen päätettävissään. Yleensä nämä aikahypyt sijoittuvat kuitenkin sille aikajanalle, jolla tohtori Beckett on itse elänyt.

Muita hahmoja 
Aikahypyn muita vakiohahmoja ovat Sam Beckettille hologrammina näkyvä Al Calavicci, jota esittää Dean Stockwell, sekä Deborah Prattin äänellä puhuva tietokone Ziggy. Al ja Ziggy toimivat Samin apureina tulevaisuudesta (1990-luvulta) käsin.

Aiheesta muualla
SciFi.com: Quantum Leap
Quantum Leap IMDb:n sivustolla (englanniksi)

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
NEC Nijmegen

Nijmegen Eendracht Combinatie (lyhyesti NEC) on vuonna 1900 perustettu alankomaalainen jalkapalloseura.

Seuran kotikenttä on 12 500-paikkainen McDOS Goffertstadion. Seura on ylpeä siitä, että se syntyi kovan työn ja omistautumisen tuloksena ja että seuran perustajat eivät pelanneet jalkapalloa ruoholla, vaan Nijmegenin kaduilla. Seuraa kutsuttiin ennen nimellä "Eendracht", joka tarkoittaa "yhtenäisyyttä" hollanniksi. Seura pelasi hyvin vuonna 1903 yhdistymisen Nijmegenin kotijoukkueeseen jälkeen. Seuran nimi NEC tulee sanoista Nijmegen Eendracht Combinatie. Seura ei ole voittanut yhtään merkittävää turnausta. Vuonna 2004 seuran hallinto erotti valmentaja Johan Neeskensin, jolla oli kansainvälistä kokemusta pelaajana ja valmentajana. Komennon otti Cees Lok, mutta hän erosi joulukuussa 2005 tuntemattomista syistä.

Keskimääräinen katsojamäärä vuosina 2004–05 oli 11 800 katsojaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivu

Alankomaalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1900 perustetut urheiluseurat
Nijmegen
Teresa Heinz Kerry

Maria Teresa Thierstein Simões-Ferreira Heinz Kerry (s. 5. lokakuuta 1938) on Yhdysvaltain ulkoministerin John Kerryn puoliso ja hyväntekeväisyyden harrastaja.  

Teresa on alun perin portugalilainen. Hän syntyi Maputossa Mosambikissa, silloisessa Portugalin siirtomaassa. Hänen isänsä oli lääkäri José Simões-Ferreira. Hänen äitinsä Irene Thierstein oli sveitsin saksalaista syntyperää.

Teresa suoritti opintonsa Witwatersrandin yliopistossa Johannesburgissa ja Geneven yliopistossa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän oli töissä YK:ssa tulkkina. Hän puhuu viittä eri kieltä: englantia, espanjaa, ranskaa, italiaa ja portugalia.

Teresa Simões-Ferreira meni naimisiin Heinzin ketsuppisukuun kuuluneen liikemies ja senaattori Henry John Heinz III:n kanssa 5. helmikuuta vuonna 1966 Pittsburghissa Pennsylvaniassa. Vuonna 1971 Teresa Heinzista tuli Yhdysvaltain kansalainen. Avioparille syntyi kolme lasta. 

Teresa Heinzin elämäkerran mukaan hän tapasi John Kerryn vuonna 1990. Senaattori Heinz kuoli 4. huhtikuuta 1991 lento-onnettomuudessa Pennsylvaniassa, ja Teresa peri omaisuuden ja yhtiön.

Seuraavan kerran hän tapasi Kerryn Rio de Janeiron ilmastokokouksessa vuonna 1993. Teresa Heinz oli mukana presidentti George H. W. Bushin valtuuskunnassa. Heinz ja Kerry muuttivat yhteen vuonna 1993 ja menivät naimisiin 26. toukokuuta 1993 Nantucketissa Massachusettsissa.

Kuuluisien henkilöiden puolisot
Yhdysvaltalaiset hyväntekeväisyyden harjoittajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomumuurahaiset

Suomumuurahaiset (Formicinae) on muurahaisten (Formicidae) alaheimo.

Suomessa on Formicininae-alaheimossa kolme tribusta, joissa on neljä sukua: Camponotini, jossa on suku Hevosmuurahaiset (Campontotus); Formicini, jossa on suku Formica; Lasiini, jossa ovat suvut Mauriaiset ja Nylanderia. Eläviä tribuksia on maailmanlaajuisesti 11, joissa 51 sukua, 3130 lajia ja 792 alalajia. Sukupuuttoon kuolleita sukuja on 31, joissa 197 lajia ja 3 alalajia.

Tuntomerkit
Suomumuurahaisilla on keski- ja takaruumiin välissä vain yksi jaoke, petiolus (postpetiolus puuttuu), johon kuuluu ylöspäin nouseva iso suomumainen tai erillinen nystyrämäinen uloke. Takaruumiin kärjestä puuttuu pistin ja sen tilalla on putkimaisen ulokkeen päässä pyöreä reikä, acidopore, jota reunustavat karvat. Suomumuurahaisilla on rauhanen, joka tuottaa myrkkyä, muurahaishappoa.

Tribukset ja suvut 
Jako tribuksiin ja sukuihin on vuodelta 2016 eikä vielä ole vakiintunut kaikissa taksonomioissa.

 Camponotini
 Calomyrmex
 Hevosmuurahaiset Camponotus
 †Chimaeromyrma
 Colobopsis
 Dinomyrmex
 Echinopla
 Opisthopsis
 Overbeckia
 Polyrhachis
 †Pseudocamponotus
 Formicini
 Alloformica
 Bajcaridris
 Cataglyphis
 †Cataglyphoides
 †Conoformica
 Formica
 Iberoformica
 Polyergus
 Proformica
 †Protoformica
 Rossomyrmex
Gesomyrmecini
 Gesomyrmex
 †Prodimorphomyrmex
 †Sicilomyrmex
Gigantiopini
 Gintiops
Lasiini
 Cladomyrma
 Euprenolepsis
 †Glaphyromyrmex
 Mauriaiset Lasius
 Myrmecocystus
 Nylanderia
 Paraparatrechina
 Paratrechina
 Prenolepsis
 Pseudolasius
 Zatania
Melophorini
 Lasiophanes
 Melophorus
 Myrmecorhynchus
 Notoncus
 Notostigma
 Prolasius
 Pseudonotoncus
 Stigmacros
 Teratomyrmex
Myrmelachistini
 Brachymyrmex
 Myrmelachista
Myrmoteratini
 Myrmoteras
Oecophyllini
 Oecophylla
Plagiolepidini
 Acropyga
 Agraulomyrmex
 Anoplolepis
 Aphomomyrmex
 Bregmatomyrma
 Lepisiota
 Petalomyrmex
 Plagiolepis
 Tapinolepsis
Santschiellini
 Santschiella
Sukupuuttoon kuolleet suvut, joita ei ole sijoitettu mihinkään tribukseen
 †Camponotites
 †Curtipalpulus
 †Drymomyrmex
 †Eoleptocerites
 †Eurytarsites
 †Fushuniformica
 †Heeridris
 †Huaxiaformica
 †Imhoffia
 †Kyromyrma
 †Leptogasteritus
 †Leucotaphus
 †Liaoformica
 †Longiformica
 †Magnogasterites
 †Orbicapitia
 †Ovalicapito
 †Ovaligastrula
 †Protrechina
 †Sinoformica
 †Sinotenuicapito
 †Wilsonia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Suomumuurahaiset (Formicinae)
ITIS: Formicinae 

Muurahaiset
Area de Conservación Guanacaste

Area de Conservación Guanacaste on Unescon maailmanperintökohde luoteisessa Costa Ricassa. Siihen kuuluvat Santa Rosan, Guanacasten ja Rincón de la Viejan kansallispuisto sekä Junquillal Bayn suojelualue. Noin 1 470 neliökilometrin laajuinen alue tuli maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.

Lähteet

Costa Rican maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Costa Ricassa
Muurahaiskorennot

Muurahaiskorennot (Myrmeleontidae) ovat verkkosiipisten (Neuroptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2 000 lajia, ja muurahaiskorentoja tavataan lähes kaikilta mantereilta.

Ulkonäkö ja elintavat 
Aikuinen muurahaiskorento muistuttaa ulkoasultaan hieman pientä sudenkorentoa, mutta on helppo erottaa pitkistä, kärjestään kaartuvista tuntosarvista. Korennon vartalon pituus on 40–80 mm. Korennot käyttävät ravinnokseen joko kukkien siitepölyä tai ovat toukkien tapaan petoja.

Muiden verkkosiipisten tapaan aikuiset korennot ovat aktiivisia lähinnä öisin ja lentävät usein valolle.

Muurahaisleijona 

Muurahaiskorentojen toukkia kutsutaan muurahaisleijoniksi. Nimensä mukaisesti niiden pääasiallisena ravintona ovat muurahaiset, mutta myös muut pienet hyönteiset. Useiden lajien toukat elävät hiekkamailla, jonne kaivavat pyyntikuopan ja odottelevat kuopan pohjalle piiloutuneina sinne putoavia muurahaisia. Jotkin lajit piilottelevat puiden koloissa tai väijyvät maastossa ohikulkevaa saalista. Muurahaiskorennon toukalla on näyttävät leuat, joilla se pitelee saalistaan paikoillaan samalla kun se imee sen kuiviin. Vaihtaessaan paikkaa toukka liikkuu perä edellä ja jättää jälkeensä helposti tunnistettavan jäljen.

Lajit Suomessa 

Suomessa esiintyy kaksi muurahaiskorentolajia: aitomuurahaiskorento (Myrmeleon formicarius) ja pikkumuurahaiskorento (Myrmeleon bore). Skandinaviassa on lisäksi kolmaskin laji, laikkumuurahaiskorento (Euroleon nostras), jota on tavattu esimerkiksi Ruotsin Gotlannista, Öölannista ja Gotska Sandönilta. Kotimaisista lajeista aitomuurahaiskorento on verraten yleinen hiekka- ja soramailla koko Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaisempi pikkumuurahaiskorento esiintyy ainoastaan etelä- ja lounaisrannikon avoimilla merenrantahietikoilla ja dyyneillä. Kumpikaan suomalaisista lajeista ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta pikkumuurahaiskorento on katsottu silmälläpidettäväksi (NT).

Suomen lajeista pikkumuurahaiskorento on yleensä pienempi ja takaruumiin jaokkeet yleensä kaksiväriset. Eroja on molemmilla sukupuolilla myös takaruumiin viimeisessä jaokkeessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tree of Life web project 
Antlionpit.com Muurahaiskorennoille omistettu sivusto 

Verkkosiipiset
Ignoila

Ignoila () on kylä Suojärven piirin Veskelyksen maalaiskunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä, Suomen sotien jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. 

Suomelle kuuluessaan Ignoila oli yksi Suojärven kunnan itäosassa sijainneen ns. Hyrsylän mutkan alueen kylistä ja Suomen kylistä itäisin. Ennen vuotta 1931 Ignoila ja Hyrsylän mutka kuuluivat Salmin kuntaan, kunnes ne liitettiin Suojärveen tieyhteyden valmistuttua. Ignoila-nimi johtunee kylän ensimmäisestä asukkaasta Ignat/Ignoi Burtschasta. Suomen alueluovutusten myötä myös Ignoilan väestö asutettiin supistuneen Suomen alueelle. Tunnettu ignoilalainen on Aira Samulin.

Ignoila sijaitsee nykyisin syrjässä Petroskoista Suojärvelle johtavalta maantieltä. Kylän halki virtaa Suojoki josta on myös nimeä Suojujoki käytetty. Jokeen rakennettiin Ignoilan vesivoimala alueen kuuluessa Suomelle vuonna 1936. Vuonna 1991 voimala oli käytössä, joskin puinen pato vuoti melkoisesti. Turbiini on Tampellan ja generaattori ASEA:n valmistama. Teho on alle 10 MW. Voimalan purkua on suunniteltu kanoottimelonnan ja arvokalan nousun parantamiseksi.

Nykyisin kylän asukasmäärä on vähäinen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hyrsylä  Suojärven pitäjäseuran sivut
 Hyrsylän mutka Suojärven pitäjän karttahahmotelmassa luovutettukarjala.fi

Suojärven kylät
Suojärven piirin asutut paikat
Aleksandr Goedicke

Aleksandr Fjodorovitš Goedicke (; 4. maaliskuuta (J: 20. helmikuuta) 1877 Moskova – 9. heinäkuuta 1957 Moskova) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja urkuri.

Goedicke syntyi Moskovassa ja hänellä oli saksalaisia sukujuuria. Hän nimitettiin vuonna 1909 pianonsoiton professoriksi Moskovan konservatorioon. Hän opetti myös urkujensoittoa ja kamarimusiikkia ja sai mainetta muun muassa Bachin tulkitsijana. 

Goedicken tuotantoon kuuluu pääasiassa piano- ja urkumusiikkia. Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserton trumpetille ja pianolle (1948), orkesterimusiikkia puhallinorkesterille, oopperoita ja sinfonioita.

Lähteet 

Venäläiset säveltäjät
Venäjänsaksalaiset
Venäläiset urkurit
Venäläiset pianistit
Oopperasäveltäjät
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Futuristit
Maa- ja metsätalousvaliokunta

Maa- ja metsätalousvaliokunta (MmV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä asiat, jotka koskevat maa- ja metsä­taloutta, maaseudun elinkeinotoimintaa, eläin­lääkintä­tointa, elintarvikehygieniaa ja -tarkastusta, metsästystä ja kalastusta (myös riistanhoito- ja kalastusmaksuja), poronhoitoa, eläinsuojelua,  maanmittausta, kiinteistönmuodostusta, kartta- ja rekisterilaitosta, geodeettista tutkimusta sekä vesivarojen käyttöä ja hoitoa. Valiokunnan tehtävänä on esimerkiksi laatia mietintöjä hallituksen lakiesityksistä ja antaa lausuntoja vireillä olevista asioista.

Esimerkkejä maa- ja metsätalousvaliokunnan käsittelemistä asioista:
 Laki maatalouden harjoittamisesta luopumisen tukemisesta
 Valtioneuvoston selonteko maatalouspolitiikasta
 Lannoitevalmistelaki
 Laki metsähallituksesta
 Porotalouden ja luontaiselinkeinojen rahoituslaki

Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Jäsenet ovat kansanedustajia. Valiokunta kokoontuu kolme kertaa viikossa.

Jäsenet

Valiokunnan puheenjohtajat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maa- ja metsätalousvaliokunta eduskunnan sivuilla

Eduskunnan valiokunnat
Sosiaali- ja terveysvaliokunta

Sosiaali- ja terveysvaliokunta (StV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä muun muassa sosiaali- ja terveydenhuoltoa, sosiaalivakuutusta, eläkelainsäädäntöä sekä ympäristöterveydenhuoltoa. Valiokunta laatii myös esimerkiksi mietintöjä valtioneuvoston tai kansanedustajien sosiaali- ja terveysalaa koskevista lakiehdotuksista.

Työväenasianvaliokunta asetettiin jo vuoden 1907 valtiopäivillä. Sen nimestä oli erimielisyyksiä yksikamariseen eduskuntalaitokseen siirtymisestä lähtien ja kesti yli 50 vuotta ennen kuin valiokunnan nimeksi muotoutui sosiaalivaliokunta, jonka nimisenä se asetettiin ensimmäistä kertaa vuoden 1962 valtiopäiville. Vuoden 1990 valtiopäiväjärjestyksen muutoksella sosiaalivaliokunnasta kehittyi sosiaali- ja terveysvaliokunta. Valiokunnan tehtäväksi tuli aikaisempaa laajempi ja kokonaisvaltaisempi sosiaali- ja terveysasioiden valmistelu.

Esimerkkejä sosiaali- ja terveysvaliokunnan käsittelemistä asioista:
 Kansaneläkelaitoksen valtuutettujen toimintakertomus
 Laki toimenpiteistä tupakoinnin vähentämiseksi
 Osasairauspäivärahaa koskeva lainsäädäntö
 Laki työttömyysetuuksien rahoituksesta
 Veripalvelulaki
 Sote-uudistus

Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.

Jäsenet

Valiokunnan puheenjohtajat

Katso myös 
 Liikkumavara – dokumenttielokuva, jossa seurataan valiokunnassa tapahtuvaa terveyskeskus- ja päivähoitomaksujen korotusta koskevan lakiesityksen käsittelyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sosiaali- ja terveysvaliokunta eduskunnan sivuilla

Eduskunnan valiokunnat
Lutonin lentoasema

Lutonin lentoasema () (aikaisemmin kutsuttiin Luton International Airport) on Lontoon neljänneksi suurin lentoasema Heathrow'n, Gatwickin ja Stanstedin lentoasemien jälkeen. Lutonin lentoasema sijaitsee 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen Lutonin kaupungissa Bedfordshiressa. Lentoasema kautta matkustaa noin yhdeksän miljoonaa matkustajaa vuosittain.

Lentoyhtiöt ja kohteet 
Aer Arann (Galway, Waterford)
easyJet (Aberdeen, Alicante, Amsterdam, Ateena, Barcelona, Basel, Belfast, Berliini, Bordeaux, Budapest, Cagliari, Dortmund, Edinburgh, Faro, Geneve, Glasgow, Grenoble, Hampuri, Ibiza, Inverness, Istanbul, Krakova, Lissabon, Madrid, Malaga, Nizza, Palma de Mallorca, Pariisi, Rijeka, Rimini, Torino, Varsova, Wien, Zürich)
Flybe (Mansaari)
Ryanair (Brest, Dublin, Girona, Kerry, Knock, Malta, Marrakech, Milano-Orio al Serio, Murcia, Nimes, Reus, Rooma, Shannon)
Silverjet (business-tilauslennot) (Newark, Dubai)
Thomas Cook (lomalennot) (Antalya, Bodrum, Dalaman, Faro, Funchal, Fuerteventura, Ibiza, Lanzarote, Larnaca, Las Palmas, Monastir, Napoli, Paphos, Palma de Mallorca, Reus, Rhodes, Teneriffa, Zante)
Thomsonfly (lomalennot) (Alicante, Bodrum, Korfu, Dalaman, Dubrovnik, Faro, Fuerteventura, Gerona, Ibiza, Kefalonia,  Lanarca, Lanzarote, Las Palmas, Madeira, Mahon, Malaga, Malta, Marrakech, Monastir, Palma de Mallorca, Paphos, Praha, Reus,  Rodos, Sharm el Sheikh, Teneriffa, Thessaloniki, Zante)
Wizz Air (Bukarest, Budapest, Bourgas, Gdansk, Katowice, Poznan, Sofia, Split, Varsova, Zagreb, Turku)

Katso myös 
Gatwickin lentoasema
Heathrow'n lentoasema
London City Airport
Stanstedin lentoasema

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englannin lentoasemat
Lontoon liikenne
Luton
Bedfordshiren rakennukset ja rakennelmat
Juan de la Cierva

Juan de la Cierva () oli espanjalainen lentokoneinsinööri ja lentäjä. Hänen kuuluisin keksintönsä on vuonna 1919 kehitetty autogiro. 

De la Cierva syntyi varakkaaseen perheeseen Murciassa. Hän pääsi lentokoneeseen jo poikana ja kiinnostui lentämisestä. Hän opiskeli insinööriksi, jonka jälkeen muutti Englantiin, missä skotlantilaisen teollisuusmiehen James G. Weirin tuella perusti Cierva Autogiro Company -yhtiön.

Espanjan sisällissodassa hän toimi Francon puolella. Hän kuoli 41-vuotiaana lento-onnettomuudessa Englannissa.

Cierva Autogiro Company lisenssivalmistaja saksalainen Focke-Achgelis kehitti vuoteen 1936 mennessä ensimmäisen täysin toimivan helikopterin, Focke-Wulf Fw 61:n.

Aiheesta muualla
 Juan de la Cierva (englanniksi)

Lentokonesuunnittelijat
Espanjalaiset henkilöt
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Hesykhios Miletoslainen

Hesykhios Miletoslainen oli bysanttilainen historioitsija ja elämäkertakirjailija. Hänen lisänimensä oli Illustrius. Hän oli asianajajan poika ja vaikutti Konstantinopolissa 500-luvulla keisari Justinianus I:n aikana.

Fotios ylisti Hesykhioksen tyyliä ja sanoi hänen olleen totuudessa pysyvä historioitsija. Hänen mukaansa (cod. 69) Hesykhios kirjoitti kolme merkittävää teosta:

 Yleisen historian suppea esitys kuudessa kirjassa. Kattaa ajan Assyrian valtakunnan legendanomaisesta perustajasta Beluksesta Bysantin keisari Anastasios I:een (k. 518). Kuudennesta kirjasta on säilynyt melko laaja katkelma, joka käsittelee Bysantin historiaa sen varhaisvaiheista Konstantinus Suuren aikaan.
 Onomatologos eli Oppineiden miesten elämäkerrallinen sanakirja (Pinaks ton en paideia onomaston), ryhmiteltynä runoilijoihin, filosofeihin, jne. Päälähteenä olivat Aelius Dionysiuksen ja Herennios Filon teokset. Suuri osa tästä teoksesta on Suidaksen mukaan sisällytettynä hänen ensyklopediaansa Suda. On kuitenkin kiistanalaista, tarkoittavatko Suidaksen sanat ("josta tämä kirja on yhteenveto"), että Suidas itse teki yhteenvedon Hesykhioksen teoksesta, vai ovatko kyseiset sanat osa jo aiemmin tehtyä yhteenvetoa. Jälkimmäinen näkemys on suositumpi. Mainittu yhteenveto, jossa aakkosellinen järjestys oli korvattu luokkien mukaisella järjestyksellä ja johon lisättiin kristillisiä kirjailijoita koskevia artikkeleita, on ajoitettu tekstinsisäisen todistusaineiston perusteella vuosiin 829-837. Sekä tämä yhteenveto että alkuperäinen teksti ovat kadonneet, lukuun ottamatta Fotioksen ja Suidaksen hyödyntämiä katkelmia. Lyhyempi kokoomateos, jonka aineisto on peräisin pääosin Diogenes Laertiokselta ja Suidakselta, on peräisin tuntemattomalta kirjoittajalta 1000- tai 1100-luvulta.
 Justinus I:n hallitusajan historia (518–527), käsittää myös Justinianus I:n varhaisvuodet. Teos on kadonnut kokonaisuudessaan.

Kirjallisuutta 

Painoksia: J. C. Orelli (1820) ja J. Flach (1882); katkelmia teoksissa C. W. Muller, Frag. hist. Graec. iv. 143 ja Theodor Preger, Scriptores originis Constantinopolitanae, i. (1901); J Flach, Pseudo-Hesychius (1880); yleisesti katso Karl Krumbacher, Geschichte der byzantinischen Literatur (1897).

Lähteet 

 Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, 1911 (public domain)

Bysanttilaiset kirjailijat
Bysanttilaiset historioitsijat
Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema

Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema (, )  on Delhissä, Intiassa sijaitseva lentoasema, joka on yksi maan tärkeimmistä lentoasemista sekä kotimaan että ulkomaan liikenteelle. Asema on nimetty Intian entisen pääministerin Indira Gandhin mukaan. Se tunnettiin aiemmin Palamin lentoasemana, mutta sen nimi vaihdettiin 2. toukokuuta 1986 uuden terminaalin valmistuttua.

Lentoaseman kautta kulki noin 65,7 miljoonaa matkustajaa huhtikuun 2017 ja maaliskuun 2018 välisenä aikana.

Lentoyhtiöt

Terminaali 1 

Air Deccan (Amritsar, Bangalore, Chandigarh, Hyderabad, Chennai)
Alliance Air (Amritsar, Bangalore, Chennai, Goa, Hyderabad, Kolkata, Mumbai, Vadodara)
IndiGo Airlines
Jagson Airlines (Dharamshala, Jaipur, Jaisalmar, Kullu, Shimla, Udaipur)
SpiceJet (Hyderabad, Kolkata, Mumbai)
Go Air (Chennai, Mumbai)

Terminaali 2 

Aeroflot (Moskova–Šeremetjevo)
Air Astana (Almaty)
Air Canada (Toronto, Zürich)
Air France (Pariisi–Charles de Gaulle)
Air India (Abu Dhabi, Ahmedabad, Al Ain, Amritsar, Bahrain, Bangalore, Bangkok, Birmingham, Chennai, Chicago–O’Hare, Dammam, Dar Es Salaam, Dhaka, Doha, Dubai, Frankfurt, Goa, Hongkong, Hyderabad, Jakarta, Jedda, Kochi, Kolkata, Kozhikobe, Kuala Lumpur, Kuwait, Lontoo–Heathrow, Los Angeles, Lucknow, Mumbai, Muscat, Nairobi, New York–JFK, Newark, Osaka–Kansai, Pariisi–Charles de Gaulle, Riad, Salahah, Soul–Incheon, Shanghai–Pudong, Singapore, Thiruvananthapuram, Tokio–Narita, Toronto)
Air India Express (Abu Dhabi)
Air Mauritius (Port Louis)
Alitalia (Milano–Malpensa)
American Airlines (Chicago–O’Hare)
Ariana Afghan Airlines (Kabul)
Asiana Airlines (Soul–Incheon)
Austrian Airlines (Wien)
Biman Bangladesh Airlines (Dhaka)
British Airways (Lontoo-Heathrow)
Cathay Pacific (Hongkong)
China Airlines (Taipei–Taoyuan)
China Eastern Airlines (Peking, Shanghai–Pudong)
Cosmic Air (Kathmandu)
Druk Air (Paro)
Emirates (Dubai)
Etihad Airways (Abu Dhabi)
Ethiopian Airlines (Addis Abeba, Peking)
Finnair (Helsinki)
Gulf Air (Bahrain, Muscat)
Japan Airlines (Tokio–Narita)
Jazeera Airways (Kuwait)
KLM Royal Dutch Airlines (Amsterdam)
Kuwait Airways (Kuwait)
Kyrgyzstan Airlines (Bishkek)
Lufthansa (Frankfurt, München)
Mahan Air (Teheran–Imam Khomeini)
Malaysia Airlines (Kuala Lumpur)
Pakistan International Airlines (Karachi, Lahore)
Qatar Airways (Doha)
Royal Jordanian (Amman)
Royal Nepal Airlines (Kathmandu)
Saudi Arabian Airlines (Dammam, Riad, Medina, Jedda)
Singapore Airlines (Singapore)
SriLankan Airlines (Colombo)
Syrian Arab Airlines (Abu Dhabi, Damaskos)
Thai Airways International (Bangkok)
Turkish Airlines (Istanbul–Atatürk)
Turkmenistan Airlines (Ašgabat)
Uzbekistan Airways (Taškent)
Virgin Atlantic Airways (Lontoo–Heathrow)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lentoaseman verkkosivusto

Intian lentoasemat
Delhin rakennukset ja rakennelmat
Delhin liikenne
New Delhi
Kuntamarkkinointi

Kuntamarkkinoinniksi kutsutaan toimenpiteitä, millä pyritään tuomaan kunta esille. Mielikuvaa paikkakunnasta luodaan muun muassa tapahtumien (myös matkailumarkkinointi) ja mainonnan keinoin. Yleensä markkinointiin liittyy myös joitakin konkreettisia, lyhyellä tähtäimellä mitattavissa olevia tavoitteita, kuten uusien asukkaiden hankkiminen. 

Kuntamarkkinointia voidaan pitää elinkeinopolitiikan osana, sillä mielikuvilla on todellista vaikutusta esimerkiksi yritysten sijoittumiseen eri alueille.

Seudulliset kehittämisyhteisöt SEKES ry järjestää Kuntamarkkinoinnin SM-kilpailun vuosittain.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hallinto
Markkinointi
Louis Moreau Gottschalk

Louis Moreau Gottschalk (8. toukokuuta 1829 – 18. joulukuuta 1869) oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Hän syntyi New Orleansissa, Louisianassa, mutta vietti suuren osan ammattiurastaan kotimaansa ulkopuolella.

Gottschalk syntyi lontoolaissyntyiselle isälle ja haitilaisperäiselle äidille vuonna 1829 New Orleansissa. Hän aloitti pianonsoiton lapsena ja esiintyi vuonna 1840 julkisesti St. Charles Hotelissa. Pian hän matkusti Eurooppaan ja opiskeli Pariisissa Fromental Halévyn ja Hector Berliozin johdolla. Hän ei kuitenkaan päässyt Pariisin konservatorioon. 

Gottschalk palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1853 ja aloitti muun muassa Kuubaan ja muuhun Latinalaiseen Amerikkaan suuntautuneet konserttikiertueensa. Hän tuli etnisvaikutteisilla teoksillaan tunnetuksi Eurooppaa myöten. Hän kaatui yhdessä konserteistaan Rio de Janeirossa 24. marraskuuta 1869. Kohtauksen oli ilmeisesti aiheuttanut malaria, josta hän ei koskaan toipunut; muusikko kuoli Brasiliassa vain 40-vuotiaana.

Aiheesta muualla 
 
Vapaasti käytettävissä olevia Gottschalkin partituureja Mutopia Project
 www.gottschalk.fr

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset pianistit
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1869 kuolleet
Škoda Transtech

Škoda Transtech on suomalainen kiskokalustovalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Kajaanin Otanmäessä ja pääkonttori Oulussa.

Historia 
Transtech perustettiin työllistämään Kainuussa asuvia, kun Rautaruukin Otanmäen kaivos lopetti toimintansa. Se toimi aluksi Rautaruukin tulosyksikkönä, jonka johto ja markkinointi sijaitsivat Oulussa yhtiön pääkonttorissa. Tulosyksikön suomenkielinen nimi oli kuljetusvälineryhmä. Tehdas oli uusi ja sinne hankittiin Ukrainasta Patonin hitsaustekniikkaa.

Junanvaunutehtaan piti myydä bilateraalikaupalla neljätuhatta rautatievaunua Neuvostoliiton rautatieministeriön käyttöön, mutta bilateraalikaupan lakkaamisen vuoksi suunnitelmat eivät toteutuneet.

16. lokakuuta 2018 yritys ilmoitti muuttavansa nimensä muotoon Škoda Transtech Ltd. Yhtiön toiminimi muutettiin Škoda Transtech Oy:ksi marraskuussa 2019.

Omistus 
Rautaruukki luopui Otanmäen junanvaunutehtaastaan ja myi sen espanjalaiselle Talgolle vuonna 1999.

29. maaliskuuta 2007 suomalainen omistajaryhmä osti Talgon Suomen-tehtaat. Yhtiön nimeksi tuli taas Transtech.

4. elokuuta 2015 tšekkiläinen Škoda osti Transtechin.

Merkittäviä kauppoja

Raitiovaunut 

Transtech sopi HKL:n kanssa vuonna 2011 40 raitiovaunun toimittamisesta. Ensimmäiset Otanmäen tehtaalla valmistetut Artic-vaunut otettiin Helsingissä asteittain käyttöön syksyllä 2013. Lisäksi sopimuksessa oli optio 90 vaunun lisätilauksesta. Näistä 20 kpl tilattiin syksyllä 2016 ja valmistettiin vuonna 2018 ja 10 kpl tilattiin vuonna 2018 ja valmistettiin vuonna 2019. Perusmallisia Artic-vaunuja oli syksyllä 2019 toimitettu Helsinkiin kaikkiaan 70 kpl.

Joulukuussa 2016 yhtiö ilmoitti tehneensä aiesopimuksen Raide-Jokeri-allianssin kanssa yhteensä 29 vaunun toimituksesta. Kahteen suuntaan ajettavat raitiovaunut tulevat pikaraitiotiekäyttöön ja hankittiin osana 90 vaunun optiota. Ensimmäinen vaunu saapui testiliikenteeseen Helsingin rataverkolle huhtikuussa 2021.

Syyskuussa 2017 Transtech kertoi toimittavansa 19 uutta ForCity Smart Artic -raitiovaunua Tampereen raitiotielle. Ensimmäinen vaunu saapui testiliikenteeseen Tampereelle alkuvuonna 2020.

Junavaunut 
13. maaliskuuta 2015 VR ilmoitti tilaavansa Transtechiltä 27 InterCity-junavaunua.

Katso myös
Otanmäen vaunutehdas
Trans Tech

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Transtechin kotisivut
 Yle: Junanvaunutilaus työllistää Joptekilla Lieksassa

Škoda
Rautatiekalustovalmistajat
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Johann Kuhnau

Johann Kuhnau (6. huhtikuuta 1660 Geising, Böömi – 5. kesäkuuta 1722 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja cembalisti.

Johann Kuhnau aloitti musiikkiuransa kuoropoikana Dresdenissä, opiskeli myöhemmin sekä lakitiedettä että musiikkia ja pääsi vuonna 1684 Thomaskirchen kanttoriksi Leipzigissä. Kuhnau tunsi Johann Sebastian Bachin ainakin vuodesta 1716 ja vuonna 1723 Bachista tuli hänen seuraajansa Thomaskirchen kanttorina.

Kuhnaun tuotantoon kuuluu muun muassa kantaatteja, barokkisarjoja ja sonaatteja cembalolle. Kaikki Kuhnaun maallinen vokaalimusiikki on kadonnut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Vapaasti käytettävissä olevia Kuhnaun partituureja Mutopia Project

Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset urkurit
Saksalaiset cembalistit
Vuonna 1660 syntyneet
Vuonna 1722 kuolleet
Lauttasaaren kirkko

Lauttasaaren kirkko sijaitsee Helsingissä, Lauttasaaren kaupunginosassa. Se vihittiin käyttöön 20. syyskuuta 1958. Kirkon suunnittelivat arkkitehdit Marja ja Keijo Petäjä, sisustuksen ja ehtoolliskaluston suunnitteli Ilmari Tapiovaara.

Rakennuskokonaisuus

Rakennuskokonaisuudessa on kaksi kirkkosalia, joista suurempaa eli varsinaista Lauttasaaren kirkkoa käyttää suomenkielinen Lauttasaaren seurakunta. Pienempi kirkkosali on ruotsinkielisen Johannes församlingin käytössä ja nimeltään S:t Jacobs kyrka. Kahta kirkkosalia yhdistää siipirakennus, jossa on muun muassa kirkkoherranvirasto ja liikuntasali. 

Lauttasaaren kirkko sijaitsee loivan kallioisen rinteen päällä ja sen takana on Myllykallion viheralue. Kirkkoon johtavat sankarihauta-alueelta portaat, joita reunustavat kivimuurit. Kirkkosalit ja seurakuntatilat rajaavat kolmelta sivulta kirkkopihaa, jossa on muun muassa vesialtaaseen sijoitettu siirtolohkare ja istuskelupenkkejä. Kirkkopihan keskellä oleva korkea ja kapea torni on tärkeä Lauttasaaren maamerkki.

Sisustukseltaan Lauttasaaren kirkko on karun yksinkertainen. Alttariseinällä on risti. Kirkkosaliin mahtuu noin 700 sanankuulijaa.

Lauttasaaren kirkko on suojeltu 2004  kirkolliskokouksen päätöksellä.

Peruskorjaus

Kirkon ensimmäisen peruskorjauksen pitäisi valmistua tammikuussa 2022. Hankkeen pääsuunnittelija on arkkitehti Anna Puisto Verstas Arkkitehdit Oy:stä ja toteuttaja Lujatalo Oy. Kallion varaan perustetun kirkon runko on paikalla valettua betonia, joten niiltä osin vanhat rakenteet voitiin säilyttää, mutta koko talotekniikka täytyi uusia. Myös toiminnalliset muutokset olivat tarpeen, sillä ennen kaikkiin tiloihin ei ollut sisäpuolista yhteyttä, vaan niihin kuljettiin oman sisäänkäynnin kautta ulkoa. Peruskorjauksen jälkeen kaikkiin tiloihin pääsee sisäkäytävän kautta. Alun perin rakennuksessa oli myös asuntoja, mutta korjausten jälkeen tiloihin muuttaa Lauttasaaren musiikkiopisto. Kaikki vanha pyrittiin säilyttämään tai korjaamaan alkuperäistä vastaavaksi. Näin muun muassa Ilmari ja Marjatta Tapiovaaran suunnittelemat valaisimet kunnostettiin ja muutettiin led-valoilla toimiviksi. Koko peruskorjaushankkeen kustannuksiksi arvioitiin 18 miljoonaa euroa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Lauttasaaren seurakunta
 Lauttasaaren kirkko ulkoa 
 Lauttasaaren kirkko sisältä 

Helsingin kirkot
Suomen kivikirkot
Keijo Petäjän suunnittelemat rakennukset
Lauttasaari
Helsingin suojellut rakennukset
Svetogorsk (yritys)

OAO Svetogorsk on hienopaperi- ja kartonkitehdas Ensossa (Svetogorskissa) Leningradin alueella. Yksityistämisen jälkeen sen osti ruotsalainen Tetra Laval -konserni, mutta ei saanut siitä kannattavaa. Tämän jälkeen yhdysvaltalainen International Paper osti tehtaan 1998. Kaupassa kuitenkin vain tehdaskokonaisuuden hienopaperikone ja kartonkikone siirtyivät amerikkalaisille, kun taas pehmopaperikone erotettiin ennen kauppaa omaksi yhtiökseen OAO Svetogorsk-Tissueksi, joka myytiin ruotsalaiselle SCA:lle. Tehdasalueella toimii lisäksi sellutehdas, jossa on kolme sellulinjaa. International Paper sai kaupalleen 150 miljoonan dollarin vakuutuksen poliittisen riskin varalta Yhdysvaltain ulkoasiainministeriön Overseas Private Investment Corpilta.

OAO Svetogorsk ja OAO Svetogorsk-Tissue sijaitsevat Enso-Gutzeit Oy:n vanhalla tehdasalueella, Suomen talvisodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Enson tehtaat saivat alkunsa vuonna 1889, jolloin vapaaherra Carl August Standertskjöld perusti vesivoimalla toimineen puuhiomon Vuoksen rannalle. Tehdasalue on aivan Imatran tuntumassa ja tehtaan ulkomaalaiset toimihenkilöt asuvat Imatralla. 

Kartongintuotannossa on ollut kaksi Füllnerin valmistamaa kartonkikonetta, joilla aikaisemmin Neuvostoliiton aikana tehtiin sähkökaapelipaperia. Nykyään toisella koneella tehdään lähinnä nestepakkauskartonkia maitotuotteiden pakkauksiin Venäjällä sijaitseville pakkaustehtaille. Hienopaperituotannossa on kahdeksanmetrinen Valmetin vuonna 1982 toimittama paperikone, jolla valmistetaan kopiopapereita.

SCA:n omistukseen OAO Svetogorsk-Tissuen mukana siirtynyt pehmopaperikone on Valmetin vuonna 1985 toimittama.

Paperi- ja kartonkikoneet

Käytössä olevan kapasiteetin tuotanto on noin 230 000 tonnia paperi ja kartonkia vuodessa.

Katso myös
 Suomen paperiteollisuus
 Venäjän paperiteollisuus

Lähteet

 International Paper OAO Svetogorsk, virallinen sivu
 Ahvenainen, Jorma (1992) Enso Gutzeit Oy 1872–1992 Osa I vuodet 1872–1923. Gummerus. Jyväskylä.
 Ahvenainen, Jorma (1992) Enso Gutzeit Oy 1872–1992 Osa II vuodet 1924–1992. Gummerus. Jyväskylä.
 Juura, Kirsi: Enso Gutzeit Jääskessä Jääski-seura ry

Venäjän paperiteollisuus
Suomalaiset paperinvalmistajat
Suomen selluloosatehtaat
Kuvituspyynnöt
International Paper

International Paper () on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö ja maailman suurin metsäteollisuusyhtiö. Yhtiöllä on yli 200 tuotantolaitosta lähes 40 maassa. Yhdysvalloissa yhtiö omistaa 29 sellu-, paperi-, tai pakkaustehdasta sekä 170 pienempää pakkausyksikköä ja 16 kierrätysmateriaalin jälleenkäsittelylaitosta. Yhtiön liikevaihto vuonna 2018 oli 23,306 miljardia USD, ja sen palveluksessa oli noin 56 000 henkeä, joista noin 36 000 Yhdysvalloissa. Yhtiön perusti Hugh J. Chrisholm vuonna 1898. 

Yhtiön globaalit pääkonttoritoiminnot sijaitsevat Memphisissä, Tennesseessä. International Paperin pääjohtaja on Mark Sutton.

International Paper omistaa Svetogorskin sellu- ja paperi-/ kartonkitehdasintegraatin (ZAO International Paper, aiemmin OAO Svetogorsk) Ensossa eli nykyisessä Svetogorskissa Venäjällä, joka on alkujaan entinen Enso-Gutzeitin tehdas Suomen ajalta. Venäjällä IP on lisäksi mukana yhteisyritys (JV) Ilim Groupissa, josta yhtiö omistaa 50 %. Ilim Group on Venäjän suurin metsäteollisuusyritys.

International Paper EMEA (Eurooppa, Lähi-itä ja Afrikka)

International Paperilla toimii Euroopassa kolme sellu- ja paperi-/ kartonkitehdasintegraattia:

 Kwidzyn, Puola (sellu- ja paperi-/ kartonkitehdas)
 Saillat, Ranska (sellu- ja paperitehdas)
 Svetogorsk, Venäjä (sellu- ja paperi-/ kartonkitehdas)

Kolmen tehdasintegraatin lisäksi IP:llä on Euroopassa myös kartonkitehdas Madridissa Espanjassa, jonka yhtiö osti ruotsalaiselta Holmenilta (v. 2016) konvertoidakseen tehtaan tuotantosuunnan sanomalehtipaperista kierrätyskuitupohjaiseen aaltopahvin raaka-aineeseen. Toinen ulkopakkauskartonkia, kierrätyskuitupohjaista aaltopahvin raaka-ainetta valmistava kartonkitehdas EMEA-alueella sijaitsee Kenitrassa Marokossa.

Lisäksi yhtiöllä on yhteensä 26 pakkaustehdasta (aaltopahvitehdasta) Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Marokossa ja Turkissa.

Suomessa International Paper omisti aiemmin Arizona Chemical Oy:n, jolla on mäntyöljyä ja tärpättiä valmistava tehdas Oulussa. Joulukuussa 2006 International Paper ilmoitti myyvänsä koko Arizona Chemical -toimialansa ranskalaiselle Rhone Capitalille..

Lähteet

Viitteet

Huomautukset

Aiheesta muualla

 International Paper
 Google Finance: International Paper

Yhdysvaltalaiset paperinvalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt