joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kuivasoja

Kuivasoja on Oulussa sijaitsevasta Kuivasjärvestä Perämereen laskeva pieni virtavesi. 

Ojan tai puron pituus on noin viisi kilometriä ja se virtaa Kuivasjärven länsipäästä Linnanmaan ja Ritaharjun kaupunginosien sekä Pateniemen ja Rajakylän kaupunginosien rajalla, laskien Perämeren Kuivasmeri-nimiseen lahteen Rajakylän Rajahaudassa Letonniemen pohjoispuolella. Kuivasoja sekä Kuivasjärvi ja Pyykösjärvi muodostavat Kuivasojan vesistöalueen, jonka valuma-alueen pinta-ala on 33,61 km². Kuivasoja ja sitä ympäröivä metsävyöhyke on virkistyskäyttöön tarkoitettua suojelualuetta, jonka pinta-ala on 77,6 hehtaaria. Kuivasoja on pääosin matala ja melontaan soveltumaton. Sen yläjuoksun muodostaa noin puolen kilometrin mittainen kapea järvenlahti, josta oja laskee ensin kohti länttä ja luodetta. Alitettuaan valtatien 4 ja Oulun ja Kemin välisen rautatien oja kapenee ja muuttuu voimakkaasti mutkittelevaksi. Alajuoksulla oja kulkee osan matkasta syvässä kanjonissa ja siinä on useita pieniä koskipaikkoja. Ojan varsia reunustaa lähes luonnontilainen metsäkäytävä, jossa risteilee polkuja. Kuivasojan lukuisat koskipaikat ovat keväisin suosittuja kalastuspaikkoja ja ojasta voi lippoamalla nostaa useita kiloja ahvenia, särkiä ja muita järvikaloja, jopa haukia.

Kuvia Kuivasojalta

Lähteet

Aiheesta muualla

Linnanmaa
Oulun joet
Pateniemi
Rajakylä (Oulu)
Louhimies

Louhimies on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

Aku Louhimies (s. 1968), suomalainen näyttelijä
 Lemmikki Louhimies, nyk. Lemmikki Valkeameri (s. 1943), televisio- ja mainoselokuvaaja, taidemaalari ja kirjailija
Ida Husted Harper

Ida Husted Harper (s. 18. helmikuuta, 1851 – k. 14. maaliskuuta, 1931) oli yhdysvaltalainen suffragetti ja eräs naisten liikkeen keulakuvista.

Ida Harper, tyttönimeltään Husted, syntyi Yhdysvaltain Indianan osavaltiossa. Alun perin hän ei ollut kiinnostunut aktivismista ja toimi indianalaisen Perun kaupungin high schoolin rehtorina. Vuonna 1871 hän meni naimisiin asianajaja Thomas Harperin kanssa. Aviopari muutti Harperin kotikaupunkiin Indianan Terre Hauteen, jossa Ida Harper alkoi salanimellä "John Smith" kirjoittaa naisten kolumneja eri sanomalehtiin. Tänä aikana hän kiinnostui yhä enemmän naisten äänioikeutta vaativasta liikkeestä. 

Vuonna 1887 Harper auttoi organisoimaan indianalaisen naisten äänioikeusyhdistyksen. Hänestä tuli uuden yhdistyksen sihteeri. Vuonna 1896 Harper liittyi National American Woman Suffrage Associationiin, kansalliseen naisten äänioikeuden yhdistykseen, eli NAWSA:an. Yhdessä Susan B. Anthonyn, Elizabeth Cady Stantonin ja Matilda Joslyn Gagen kanssa Harper kirjoitti neliosaisen teossarjan History of Woman Suffrage, joka kertoi nimensä mukaisesti naisten äänioikeuden historiasta. Myöhemmin Harper myös kirjoitti elämäkerran Anthonysta. The Life and Work of Susan B. Anthony julkaistiin kolmena osana vuosien 1898–1908 välisenä aikana. Vuonna 1922 naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa, ja Harper päivitti teosta History of Woman Suffrage kahdella uudella osalla, jotka julkaistiin molemmat vuonna 1922.

Lähteet

Aiheesta muualla
Harperin kirjoituksia

Yhdysvaltalaiset feministit
Vuonna 1851 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
La Bayadère

La Bayadère eli Bajadeeri (Temppelitanssijatar, ) on baletti, jonka koreografian on tehnyt Marius Petipa ja musiikin säveltänyt Ludwig Minkus. Baletin esitti ensimmäisen kerran Mariinski-teatterin baletti 4. helmikuuta 1877 Pietarissa, Venäjällä. Bajadeerin kuuluisimpia kohtauksia ovat muun muassa klassikon asemaan noussut Varjojen valtakunta (), pronssijumalan tanssi (), Nikiyan kuolema ja viimeisen näytöksen Grand pas d'action.

Bajadeerista on tehty sen esityshistorian aikana useita versioita. Balettia ovat muokanneet muun muassa Marius Petipa (1900), Aleksander Gorski ja Vasili Tihomirov (1904), Agrippina Vaganova (1932), Vakhtang Tšabukiani ja Vladimir Ponomarjov (1941), Rudolf Nurejev (kohtaus Varjojen valtakunta) (1963), Natalia Makarova (kohtaus Varjojen valtakunta) (1974), Natalia Makarova (1980), Rudolf Nurejev (1992) ja Sergei Viharev (2001), joista viimeinen oli rekonstruktio Petipan baletista vuodelta 1900. Nykyään Bajadeerista esitetään lähinnä Tšabukianin ja Ponomarevin venäläistä versiota vuodelta 1941 tai Natalia Makarovan American Ballet Theatrelle tekemää versiota vuodelta 1980. 

Bajadeeri on kuulunut useina vuosina Suomen Kansallisbaletin ohjelmistoon.

Juoni
Bajadeeri sijoittuu tarunomaiseen Intiaan. Baletti kertoo temppelitanssijattaresta eli bajadeerista Nikiyasta, joka rakastuu sotasankari Soloriin. Nikiya ja Solor vannovat toisilleen rakkaudenvalan, mutta radza eli hallitsija haluaa tyttärensä Gamzattin menevän naimisiin Solorin kanssa. Papiston ylibramiini, joka on itse rakastunut Nikiyaan, paljastaa radzalle Solorin ja Nikiyan rakkauden. Gamzatti ja radza päättävät, että tanssijattaren on kuoltava. Nikiyan tanssiessa Solorin ja Gamzattin kihlajaisissa hänelle annetaan kukkakori, jonka sisällä oleva myrkkykäärme puree Nikiyaa. Ylibramiini tarjoaa naiselle vastamyrkkyä, mutta Nikiya valitsee mieluummin kuoleman. 

Nikiyan kuoleman jälkeen Solor näkee rakastetustaan näyn Varjojen valtakunnassa, ja uuden näyn hääseremonian aikana. Jumalat, jotka ovat suuttuneet tanssijattaren murhasta, rankaisevat hääväkeä tuhoamalla temppelin. Kaikki temppelissä olevat henkilöt kuolevat, ja baletin viimeisessä kohtauksessa Nikiyan ja Solorin henget ovat ikuisen rakkauden jälleen yhdistämiä.

Lähteet

Baletit
1870-luvun musiikkiteokset
Aleksi Sariola

Aleksi Juhani Sariola (s. 22. maaliskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja juontaja.

Sariola tuli tunnetuksi Salatut elämät -televisiosarjasta, jossa hän näytteli Kenneth ”Kentsu” Ojalaa sarjan kolmannesta tuotantokaudesta lähtien. Hänen viimeinen kohtauksensa sarjassa kuvattiin vuonna 2004, ja roolihahmo poistui ruudusta kevään 2005 päätösjaksossa. Lisäksi Sariola juonsi peruskoululaisille suunnattua Buusteri-ohjelmaa vuosina 2005–2007. Sariola on esiintynyt myös vuonna 2005 ilmestyneessä lyhytelokuvassa Pian on aamu ja pienessä roolissa Kummelin Jackpot -elokuvassa. Vuodesta 2008 lähtien Sariola on juontanut MTV Max -kanavalla nähtyä Ruuvari-ohjelmaa, jonka hän on itse kirjoittanut ja tuottanut. Hän on juontanut myös Pientä pintaremonttia -ohjelmaa MTV3:lla. Lisäksi Sariola on ohjannut ja käsikirjoittanut SuomiLOVE-ohjelmaa yhdessä Mika Kurvisen kanssa. 

Laulajana Sariola esiintyy nimellä Illi. Hän tuli tunnetuksi Fintelligensin hitillä Vaan sil on väliä, vaikkakin kappaleen musiikkivideolla hän päätti esiintyä tuntemattomana. Illin esikoissingle Punaista julkaistiin ensimmäisen kerran Suosikki-lehden kylkiäisenä vuonna 2005, ja sitä painettiin 80 000 kappaletta. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Lauri Aalto. Illin esikoisalbumi Kokoa mut julkaistiin 22. marraskuuta 2006. Levyn julkaisi Rähinä Recordsin alalevymerkki Alarm Entertainment. Illi on myös vieraillut muun muassa Fintelligensin, Elastisen, Brandonin, Redraman, Cheekin ja Brädin albumeilla. Hänestä onkin tullut yksi Rähinä Records -artistien vakiovierailijoista. Hän on tanssinut myös muun muassa BuBuManin taustalla.

Sariola on oman soolotuotannon lisäksi tehnyt kappaleita myös muille artisteille kuten Jontte Valosaarelle.

Diskografia

Albumit
 Kokoa mut (2006)

Singlet
 "Punaista" (2005)
 "Hukkaa Päivä" (2005)

Vierailijana

Filmografia

Televisiosarjat

Elokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset käsikirjoittajat
Serbian demokraattinen puolue

Serbian demokraattinen puolue (), (DSS) on serbialainen keskusta-oikeistolainen ja konservatiivinen puolue. Se on International Democrat Unionin ja Euroopan kansanpuolueen jäsen. Sen johtaja on ollut se perustamisesta, vuodesta 1992 lähtien Vojislav Koštunica, joka on ollut Serbian pääministeri 2004-2008.

Serbian demokraattisen puolueen perusti Demokraattisen puolueen siipi, joka kannatti liittymistä opposition DEPOS (Serbian demokraattinen liike) -parlamenttiryhmään. Sen kannattajat jättivät Demokraattisen puolueen ja perustivat Serbian demokraattisen puolueen kesällä 1992.

Todellinen hajaannus oli syntynyt jo aiemmin, pian maaliskuun yhdeksännen 1991 veristen Miloševićin vastaisten mielenosoitusten. DSS:n muodostaneen ryhmän mielestä puolueen piti ottaa selvä kanta Jugoslavian kansallisuuskysymykseen ja etenkin serbien asemaan siinä. Tämä ryhmä ei pitänyt kansalliskysymystä niinkään demokratiakysymyksenä tai osatasavaltojen taloustasa-arvon kysymyksenä, vaan Serbian kansallisen selviytymisen asiana. DS:ään jäänyt siipi puolestaan ei uskonut todellista kansallisuuskysymystä olevan olemassakaan, vaan piti sitä paikallisjohtajien manipulaationa.

DSS:n perustava kokous pidettiin 26. heinäkuuta 1992 ja Vojislav Koštunica valittiin sen johtajaksi. 

Ensimmäisissä vaaleissaan joulukuussa 1992 DSS sai DEPOSin osana 18 paikkaa kansalliskokouksesta. Sen paikkaluku kasvoi kahteenkymmeneen puolueihin kuulumattomien edustajien jättäessä DEPOSin, mutta jo vuoden 1993 keskivaiheilla DSS itse erosi DEPOSista. Ennenaikaisesti järjestettyihin vaaleihin loppuvuodesta 1993 DSS lähti yksin ja sai seitsemän paikkaa. Sillä ei ollut juurikaan mahdollisuuksia vaikuttaa asioihin ja myöhemmin se jäi kokonaan ilman paikkoja.

Vuonna 1996 perustettiin uusi oppositiokoalitio Zajedno. DSS sai sen jäsenenä neljä paikkaa vuoden 1996 vaaleissa. Se oli vuonna 2000 Miloševićia vastaan perustetun Demokraattisen opposition (Демократска опозиција Cрбије) perustajajäsen. Koštunica valittiin liittovaltion presidentiksi syyskuun 2000 tapahtumien jälkeen ja koalitio voitti parlamenttivaalit ja hallitsi maata joulukuuhun 2003 asti. Demokraattinen oppositio kuitenkin alkoi hajota jo loppuvuodesta 2001, kun DSS erosi siitä.

Joulukuun 2003 vaaleissa DSS:n lista sai 17,7 % äänistä ja 53 paikkaa. Vuonna 2005 siihen liittyivät listan pienet Kansan demokraattinen puolue (Narodna demokratska stranka) ja Serbialaisten demokraattinen puolue (Srpska demokratska stranka).

Serbian demokraattinen puolue sai 16,55 % äänistä ja 47 paikkaa liitossa Uuden Serbian (Nova Srbija) kanssa vuoden 2007 vaaleissa, josta DSS sai 33.

Serbialaiset puolueet
Demokraattinen puolue (Serbia)

Demokraattinen puolue (, lyh. DS) on keskustavasemmistolainen, sosiaalidemokraattinen puolue Serbiassa. Se on sosialistisen internationaalin konsultoiva jäsen ja Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen tarkkailijajäsen.

Puolue perustettiin 1919 Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan perustamisen jälkeen. Itsenäinen radikaalipuolue yhdistyi Kroatian ja Slovenian puolueiden kanssa muodostaen sosiaaliliberaalin Demokraattisen puolueen. Puolueen johdossa oli Ljubomir Davidović, joka oli parlamentin puhemies ja Belgradin pormestari. Puolue sai ensimmäisissä vaaleissa 1920 eniten ääniä ja osallistui hallituksiin aina vuoteen 1929 asti, jolloin kuningas Aleksanteri I kumosi perustuslain ja keskitti vallan itselleen nimeten samalla maansa eteläslaavien mukaan Jugoslaviaksi.

Natsi-Saksan miehittäessä Jugoslavian 1941 pääosa puolueen johdosta pakeni Britanniaan. Puolueen maahan jääneet kannattajat taistelivat sekä monarkistisen serbijärjestön četnikkien että kommunististen partisaanien riveissä. Vuonna 1945 Demokraattinen puolue boikotoi kommunistien järjestämiä vaaleja. Voittamiensa vaalien jälkeen kommunistien johtaja Tito kielsi Demokraattisen puolueen. Sen jäsenet joutuivat pidätetyiksi ja monet tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin.

Demokraattinen puolue perustettiin uudelleen 1990. Mukana oli sekä muutamia entisiä 1940-luvulla toimineita jäseniä että uutta sukupolvea. Dragoljub Mićunović valittiin ensimmäiseksi puoluejohtajaksi. Puolue osallistui ensimmäisiin hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin samana vuonna, ja sai joulukuun 1990 vaaleissa seitsemän paikka.

Puolueen toinen johtaja oli tammikuun 1994 kokouksessa valittu Zoran Đinđić. Hänet valittiin helmikuussa 1997 Belgradin johtoon yli kolmen kuukauden mielenosoitusmarssien jälkeen Slobodan Miloševićin järjestämää vaalivilppiä vastaan.

Miloševićin hallinto kaatui vuonna 2000 satojen tuhansien osallistujien protestien jälkeen. Niiden jälkeen Demokraattinen puolue oli 64,7 % äänistä saaneen Serbian demokraattisen opposition (Демократска опозиција Cрбије, ДОС; DOS) suurin jäsen. Pääministerinä toiminut Zoran Đinđić salamurhattiin maaliskuussa 2003. Välittömästi sen jälkeen hallitus aloitti operaatio Sabljan ja julisti maan hätätilaan.

Boris Tadić valittiin Demokraattisen puolueen uudeksi johtajaksi 2004. Hän asettui ehdolle saman vuoden presidentinvaaliin, jonka voitti samoin kuin 2008. Vuoden 2007 Serbian parlamentin eli kansalliskokouksen vaaleissa DS sai 22,71 % äänistä ja 64 paikkaa 250:stä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Demokraattisen Puolueen kotisivut (serbiksi)

Sosiaalidemokraattiset puolueet
Serbialaiset puolueet
Serbian radikaalipuolue

Serbian radikaalipuolue (, Srpska radikalna stranka), SRS, on nationalistinen ja venäläismielinen serbialainen puolue. Se muodostettiin 1991, kun Kansan radikaalipuolue ja Serbian četnikkiliike yhdistyivät. Se tukee Suur-Serbian ajatusta ja pitää itseään četnikkien perinteen vaalijana.

Vuosina 1998–2000 SRS muodosti hallituksia Slobodan Miloševićin Serbian sosialistisen puolueen kanssa, mutta oli myös ajoittain oppositiossa. Sen johtaja Vojislav Šešelj vangittiin 1994. Vuodesta 2003 hän on ollut oikeudenkäynnissä Haagissa Entisen Jugoslavian kansainvälisessä rikostuomioistuimessa. Oikeudenkäynnin oli määrä loppua vuonna 2009, mutta muutama tuntia ennen loppua häntä vastaan nostettiin uusi syyte, tällä kertaa oikeuden halventamisesta ja se keskeytti jo meneillään olleen prosessin. Hän on vieläkin Haagissa, vaikka oikeus ei ole onnistunut tuomitsemaan häntä syylliseksi. Hän otti osaa puolueen puolisotilaallisen siiven, Valkoisten kotkien toimintaan Bosnian sodan aikana. Puolue ei ole valinnut uutta johtajaa, vaan puoluetta johtaa varajohtaja Tomislav Nikolić.

Vuoden 2003 vaaleissa SRS sai 27,6 % äänistä eniten paikkoja, 82 250:stä Vuoden 2007 vaaleissa se sai 81 paikkaa ja julistautui voittajaksi.

Nikolić voitti yhden presidentinvaaleista, joiden tulos mitätöitiin lain mukaan alle 50 % äänioikeutetuista käytyä äänestämässä. Vuoden 2004 presidentinvaaleissa hän sai ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä, mutta hävisi toiselle kierroksella Boris Tadićille. Nikolić oli lyhytaikaisesti Serbian parlamentin puhemiehenä 8.–13. toukokuuta 2007, mutta joutui eroamaan.

Radikaalipuolue kannattaa YK:n päätöslauselman 1244 voimaanpanoa, joka sallisi Serbian poliisin ja armeijan suojella Serbian kansalaisia Kosovon maakunnassa, joka on YK:n hallinnassa.

Aiheesta muualla 

Serbialaiset puolueet
Nationalistiset puolueet
Jussila

Jussila on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Anshelm Sjöstedt-Jussila (1869–1926), suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja (Suomalainen puolue, Kokoomus)
Arja Jussila (s. 1953), pituushyppääjä
Asko Jussila (s. 1963), jalkapallovalmentaja
Atte Jussila (s. 1991), jalkapalloerotuomari
Carita Jussila (1947–2011), jousiampuja
Eetu Jussila (1882–1973), maanviljelijä, agrologi ja Maalaisliiton kansanedustaja
Eino A. Jussila (1900–1964), diplomi-insinööri ja sahateollisuuskoulun rehtori
Esa Jussila (s. 1979), salibandyn pelaaja
Esko Jussila (s. 1934), yhdistetyn hiihtäjä
Heikki Jussila (1863–1955), vanhoillislestadiolainen maallikkosaarnaaja ja kansakoulunopettaja
Heikki Jussila (1887–1941), jääkärimajuri
Iiro Jussila (s. 1977), professori, päätoimittaja ja Pellervon taloustutkimus PTT:n toimitusjohtaja
Jani Jussila (s. 1993), e-urheilija
Jari Jussila, tietokirjailija, tietohallintojohtaja ja tietojohtamisen tutkijatohtori
Jarkko Jussila (s. 1979), potkunyrkkeilijä
Jutta Jussila (s. 1974), entinen poliisi ja kauneuskilpailija
K. V. Jussila (1895–1963), opettaja, lastenkirjailija ja oppikirjojen laatija
Kalle Jussila (1869–1951), maastohiihtäjä
Kalle Jussila (Santeri Kirillov, 1910–1941), venäjänkarjalainen kirjailija
Kalle Jussila (s. 1961), laulaja
Kari Jussila (s. 1943), urkuri
Kustaa Jussila (1879–1964), Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustaja
Martti Jussila (s. 1925), kasvatustieteilijä
Matti Jussila (s. 1997), futsalpelaaja
Mauno Jussila (1908–1988), Maalaisliitto-Keskustapuolueen kansanedustaja
Mika Jussila, äänitteiden masteroija
Mika Jussila (s. 1982), jääpalloilija
Mika Jussila (s. 1993), futsalpelaaja
Niilo Rikhard Jussila (1891–1948), opetusneuvos ja koulunjohtaja
Oskari Jussila (1888–1955), usean eri seurakunnan kirkkoherra
Osmo Jussila (1938–2019), poliittisen historian tutkija
Perttu Jussila (s. 1991), keilaaja
Petteri Jussila (1970–2004), yrittäjä ja julkisuuden henkilö
Raimo Jussila (s. 1943), tietokirjailija
Roope Jussila (1943–2013), diplomaatti ja lähetystöneuvos
Seppo Jussila (s. 1945), pikajuoksija
Sini Jussila (s. 1995), kilpakävelijä
Tauno Jussila (s. 1943), jääkiekkoilija
Tuomas Jussila (s. 1989), pesäpalloilija
Tuomo Jussila, lentopallovalmentaja
Veikko Jussila (1918–1978), pika-aitajuoksija.

Katso myös 

 Oy Juho Jussila, puuleluja ja -pelejä valmistava yritys
 Kansalainen Jussila, dokumenttielokuva
Yrjö-Koskinen

Yrjö-Koskinen on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku. Se on osa laajempaa Forsmanin sivistyssukua. Yrjö-Koskisen suvun kantaisä on senaattori ja historioitsija Georg Zacharias Forsman, joka aateloitiin vuonna 1884 nimellä Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 264. Yrjö-Koskinen ja hänen jälkeläisensä korotettiin vuonna 1897 edelleen vapaaherralliseen säätyyn ja esiteltiin seuraavana vuonna vapaaherrallisena sukuna numero 62, jolloin aatelissuku nro 264 lakkasi olemasta. Vapaaherrallisella suvulla on suomenkielinen tunnuslause: Vapaa valpas vilpitön. Yrjö-Koskinen oli ensimmäinen Suomen aateliin päässyt suku, joka käytti suomenkielistä sukunimeä.

Yrjö-Koskisen suvun edustajat ovat ansioituneet politiikassa ja virkauralla. Monilla muilla aloilla ovat tulleet maineikkaiksi Y. S. Yrjö-Koskisen veljien ja serkkujen jälkeläiset, jotka ovat käyttäneet joko nimeä Forsman tai Koskimies. Nämä tunnetut suvut ovat siis hyvin läheistä sukua Yrjö-Koskisille. Myös Forsman-aatelissuku on heille etäistä sukua.

Suvun jäseniä 

Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen (1830–1903), senaattori ja professori, suvun kantaisä 
Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen (1854–1917), senaattori, Y. S. Yrjö-Koskisen vanhempi poika 
Eino Sakari Yrjö-Koskinen (1858–1916), rehtori ja kansanedustaja, Y. S. Yrjö-Koskisen nuorempi poika
Aarno Yrjö-Koskinen (1885–1951), lähetystöneuvos ja ulkoasiainministeri, Y. K. Yrjö-Koskisen poika 
Kaarlo Juhana Yrjö-Koskinen (1930–2007), suurlähettiläs
Eero Yrjö-Koskinen (s. 1962), järjestöjohtaja

Muita Yrjö-Koskinen-nimisiä
Sofia Theodolinda Yrjö-Koskinen (aik. Hahnsson, o.s. Limón, 1838–1919), kirjailija, Y. S. Yrjö-Koskisen vaimo
Iida Yrjö-Koskinen (o.s. Petander, 1857–1937), kansanedustaja, Sakari Yrjö-Koskisen vaimo
Daniela Yrjö-Koskinen (o.s. Gylfe, s. 1971), yritysjohtaja

Lähteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Max Pescatori

Massimiliano "Max" Pescatori (s. 1971?, Milanossa) on italialainen pokeriammattilainen, joka on asunut Las Vegasissa Yhdysvalloissa vuodesta 1994.

Vuonna 1998 Valter Farina, ensimmäinen italialainen World Series of Poker (WSOP) -turnausvoittaja, mentoroi Pescatoria ja Pescatori siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1999. Pescatorin ensimmäinen merkittävä turnausvoitto oli 300 dollarin limiitti hold'em -turnaus World Poker Challenge -tapahtumassa maaliskuussa 2003. Kolme päivää tämän voiton jälkeen hän oli ykkönen myös 300 dollarin omaha hi/lo -turnauksessa.

Vuonna 2004 Pescatori oli kahdesti rahasijoilla WSOP:ssa ja voitti 200 dollarin limiitti hold'em -turnauksen Legends of Poker -tapahtumassa. Ultimate Poker Challengen ensimmäisellä kaudella hän pelasi finaalipöydässä kahdeksan kertaa. Seuraavana vuoden saldo oli kuusi WSOP:n rahasijaa, kolme Festa Al Lago -tapahtuman rahasijaa ja viisi rahasijaa National Championships of Poker -turnauksissa.

Vuonna 2006 Pescatori voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli ykkönen 2500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa, jossa lopussa hänen J 8 -kätensä löi Anthony Reateguin Q T -käden pöytäkorttien oltua T 7 6 K 9. Voitostaan Pescatori ansaitsi 682 389 dollaria.

Pescatori on menestynyt myös Italiassa: lokakuussa 2006 hän oli toinen No Limit Hold'em Festivalilla Aosta Valleyssa ja samalla sijalla marraskuussa Campionato Italiano di Texas Hold'em -turnauksen päätapahtumassa. Maaliskuussa 2007 hän voitti Italian no limit hold'em mestaruuden ja ansaitsi 103 120 euroa. 

Vaikka Pescatori asuu Las Vegasissa, hän pitää itseään italialaisena: Pescatorilla on usein turnauksissa päässään (Italian lipun) trikolorinvärinen päähuivi. 

Pescatori edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Lokakuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 Pokulatorin haastattelu 
 
 

Italialaiset pokerinpelaajat
Danis Zaripov

Danis Zinnurovitš Zaripov (, s. 26. maaliskuuta 1981 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-joukkue Ak Bars Kazania. Zaripov on voittanut KHL:n mestaruuden vuosina 2009, 2010, 2014, 2016 ja 2018. Zaripov palkittiin KHL-kauden 2008–2009 arvokkaimpana pelaajana. Hän on ollut voittamassa myös kolmea jääkiekon maailmanmestaruutta Venäjän maajoukkueessa vuosina 2008, 2009 ja 2014.

Zaripov antoi tammikuussa 2017 positiivisen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin lyhensi kilpailukiellon puoleen vuoteen.

Saavutukset 
 Maailmanmestaruus: 2008, 2009, 2014
 MM-hopea: 2015
 MM-pronssi: 2007
 Gagarin Cup: 2009, 2010, 2014, 2016, 2018
 KHL:n arvokkain pelaaja: 2009
 KHL:n tähdistökentällisessä: 2009, 2014
 Continental Cup -mestaruus: 2008
 Venäjän superliigan mestaruus: 2006

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Dopingrikkomuksesta tuomitut jääkiekkoilijat
Dopingrikkomuksesta tuomitut venäläiset
Ak Bars Kazanin pelaajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Joensuun Elli (opiskelija-asuntoyhtiö)

Opiskelija-asunnot Oy Joensuun Elli on Joensuun kaupungin omistama kiinteistöosakeyhtiö, jolla on useita taloja eri puolilla kaupunkia: keskustassa, Kanervalassa, Niinivaaralla, Hukanhaudalla, Penttilässä, Rantakylässä ja Noljakassa. Joensuun Elli tuottaa, ylläpitää ja vuokraa opiskelija-asuntoja Itä-Suomen yliopiston, Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun ja muiden peruskoulun jälkeisten oppilaitosten opiskelijoille. 

Elli tarjoaa asunnon yli 3 000 opiskelijalle.  

Yhtiön nimen taustalla on Eino Kettusen laulussa esiintyvä kuvitteellinen henkilö Joensuun Elli, vaikka nimen voi ajatella viittaavan myös Reino Helismaan kappaleeseen "Ellin boksissa". 

Joensuun Elli -nimeä käyttää myös opiskelijataloissa toimiva kesähotelli. Länsikadun opiskelijatalojen yhteydessä toimivan päiväkodin nimi on Ellin päiväkoti. Vastaavasti on nimetty Kaislakadun opiskelijatalojen yhteydessä toimivan päiväkoti Mantan päiväkodiksi; nimi on Terho A. Könösen säveltämässä ja sanoittamassa ”Suhmuran Santra” -laulussa esiintyvästä Mulon Mantasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joensuun Ellin kotisivut

Joensuu
Suomen opiskelija-asunnot
Jeff Waters

Jeff Waters (s. 13. helmikuuta 1966) on ottawalaisen thrash metal -yhtye Annihilatorin kitaristi. Hän syntyi Kanadassa mutta asuu nykyään Iso-Britanniassa. Koska Watersin isä oli sotilas, hän asui nuorena ympäri Kanadaa ja opiskeli klassisen kitaran soittoa. Hän on myös ollut mukana heavy metal -levy-yhtiö Roadrunner Recordsin Roadrunner United -projektissa, jonka tarkoituksena oli juhlia sen 25-vuotispäivää.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Annihilator

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Kestävyysurheilu

Kestävyysurheiluksi lasketaan pitkäkestoiset, aerobista kuntoa vaativat lajit, kuten esimerkiksi juoksu, kävely, pyöräily, hiihto ja uinti. Kestävyyttä voi harjoittaa kuntoilemalla pitkäkestoisesti, esimerkiksi käymällä juoksulenkeillä, jolloin paranee myös hapenottokyky. Myös seikkailu-urheilu lasketaan kestävyysurheiluksi. 

Kestävyysurheilussa pärjääminen ei ole kiinni niinkään lihasten koosta tai voimasta, päinvastoin. Yleensä kestävyysurheilulajeissa parhaita ovat kevyet ja laihat urheilijat, joiden kehon rasvaprosentti on pieni. He kuluttavat kaikkein vähiten energiaa suoritukseen.

Aiheesta muualla 
 Kalevan Kierros - kuuden kestävyyslajin kilpailu
 Otaniemen Jyllääjien kestävyysurheilu 
 Maksimaalinen hapenottokyky kestävyyskunnon mittarina, Terveyskirjasto.fi

Urheilu
Sister Rosetta Tharpe

"Sister" Rosetta Tharpe (20. maaliskuuta 1915 – 9. lokakuuta 1973) oli 1930- ja 1940-luvulla suurta suosiota nauttinut sähkökitaristi, gospel-laulaja ja lauluntekijä. Hänen musiikissaan yhdistyvät hengelliset sanat ja myöhempää rock-musiikkia enteilevä säestys. Tharpe oli ensimmäinen levyttänyt gospel-tähti. Hän nousi pop-listoille vuonna 1938 hitillään "This Train". 

Vuonna 2017 Tharpe nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen varhaisten vaikuttajien kategoriaan.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset laulajat
Hengellisen musiikin esittäjät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Vladimir Jakovlev

Vladimir Anatoljevitš Jakovlev (, s. 25. marraskuuta 1944, Oljokminsk, Jakuuttien ASNT) on venäläinen poliitikko. Hän on ollut syyskuusta 2004 alueellisen kehityksen ministeri. Jakovlev oli 1996–2003 Pietarin pormestari ja varapresidenttinä ja presidentin edustajana eteläisessä liittopiirissä. Jakovlev oli keväästä 1994 Pietarin varapormestari Anatoli Sobtšakin alaisuudessa. Toinen varapormestareista oli Vladimir Putin.

Jakovlev oli vuonna 1999 perustamassa alueiden johtajien, kuten Tatarstanin Mintimer Šaimjev ja Baskirian Mortaza Räximevin ja muiden kanssa Isänmaa – Koko Venäjä -puoluetta.
Tämä puolue yhdistyi 2001 Juri Lužkovin Yhtenäisyys-puolueen kanssa Yhtenäinen Venäjä -puolueeksi.

Jakovlev on puoliksi inkeriläinen. Hänen äitinsä Hilma Andreaksen tytär (Andreevna) Lähtinen (Läntinen) (synt. v. 1920) karkotettiin v. 1942 Leningradin rintaman sisältä Leningradin alueen Oranienbaumin piirin Liimusin kylästä Jakutiaan, jossa Vladimir syntyi.

Aiheesta muualla 
 Vladimir Jakovlev Venäjän hallituksen sivustolla 

Venäläiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Tikkukaramelli

Tikkukaramelli eli tikkari on puu- tai muovitikun päässä oleva imeskeltävä tai nuoleskeltava makeinen. Tikkukaramelleja on erimakuisia, -värisiä ja -muotoisia. Niiden makeutta tuova valmistusaine voi olla esimerkiksi sokeri tai tärkkelyssiirappi, johon lisätään väri- ja makuaineita. 

Tikkareita on helppo valmistaa itsekin.

Ostettavista tikkukaramelleistä löytyy mainintoja suomalaisesta sanoma- ja aikakauslehdistöstä ainakin jo 1920-luvun puolivälistä lähtien. Tikkukaramellien valmistus oli aluksi tyypillisesti paikallista. Tämän seurauksena suomalaisessa terveydenhoidon lehdessä pakinoidaan vuonna 1936, että pikkuliikkeiden valmistamien tikkukaramellien syöminen saattoi värjätä syöjänsä virtsan "vaikka minkä väriseksi".

Katso myös 
 Chupa Chups

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Eräs tikkukaramellin valmistusohje  (madehow.com)

Makeiset
Heinz Bennent

Heinrich August (Heinz) Bennent (18. heinäkuuta 1921, Stolberg, Saksan valtakunta – 12. lokakuuta 2011 Lausanne, Sveitsi) oli saksalainen näyttelijä. Hänellä oli rooleja muun muassa elokuvissa Viimeinen metro (1980) Peltirumpu (1979) ja Nea – niin nuori... niin utelias (1976). 

Bennent oli vuonna 1981 ehdolla parhaan miessivuosan César-palkinnon saajaksi.

Bennentillä on vaimonsa Dianen kanssa kaksi näyttelijälasta, Anne ja David Bennent. Hän asui Sveitsissä, jossa hän kuoli.

Aiheesta muualla

Saksalaiset näyttelijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
WHL (juniorisarja)

Western Hockey League on yksi kolmesta Kanadassa pelattavasta juniorisarjasta, jotka muodostavat Canadian Hockey Leaguen. 

WHL perustettiin vuonna 1966 nimellä Western Canada Junior Hockey League. Se tunnettiin jonkin aikaa myös Western Canada Hockey Leaguena, kunnes sarjasta tuli WHL vuonna 1978. Sarja on laajentunut myös Yhdysvaltojen puolelle Washingtonin ja Oregonin osavaltioihin.

Sarjan mestaruuspalkinto on Ed Chynoweth Cup. WHL:n mestarijoukkue osallistuu jokavuotiseen Memorial Cupiin.

Joukkueet

Sarjassa pelaa 21 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen konferenssiin (itä ja länsi) ja neljään divisioonaan (itäinen, keskinen, B.C. ja U.S.).

Itäinen konferenssi

Läntinen konferenssi

Memorial Cupin voittaneet 
WHL:stä tuleva joukkue on voittanut Memorial Cupin 18 kertaa. 

Kanadan jääkiekkosarjat
Yhdysvaltain jääkiekkosarjat
Rashtrapati Bhavan

Rashtrapati Bhavan on palatsi Intian pääkaupungissa New Delhissä. Se on Intian presidentin virallinen residenssi. Rakennus tunnettiin vuoteen 1950 saakka varakuninkaan talona (Viceroy’s House), sillä se toimi Intian kenraalikuvernöörin ja varakuninkaan eli brittiläisen hallinnon päämiehen residenssinä. Palatsi on rakennettu vuosina 1921–1931. Sen suunnitteli brittiläinen arkkitehti Edwin Lutyens ja se on maailman suurin valtionpäämiehen virka-asunto. 

Delhin rakennukset ja rakennelmat
Virka-asunnot
Intian palatsit
New Delhi
Hopeapoppeli

Hopeapoppeli (Populus alba) on yleensä 10–25 metriä korkea puu. Sen tunnistaa jo kaukaa hopeanvärisestä yleissävystä.

Tuntomerkit 

Rungon ja oksien väri on vihertävänharmaa ja rungon alaosissa tummanharmaa ja kaarnautuva. Lehdet ovat pyöreähköt ja sormijakoiset, yläpinnalta tummanvihreät ja alapinnalta kokonaan hopeanharmaan karvoituksen peittämät. Latvus on leveä ja pyöreähkö. Puu kasvaa yleensä 10–25 metriä korkeaksi.

Kasvuympäristöt 

Hopeapoppeli vaatii kasvaakseen mielellään kostean, ravinteikkaan maaperän. Hopeapoppelia esiintyy lähinnä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Aasiassa lehtimetsissä ja rannoilla. Suomessa se ei kasva luonnonvaraisena, mutta sitä käytetään koristekasvina. Sitä suositellaan Suomessa käytettäväksi puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeillä I–III (IV), eli Etelä-Suomessa ja Keski-Suomen eteläosissa.

Käyttö ja kasvattaminen 

Hopeapoppeli on hieno ja huomiota herättävä koristepuu. Ihanteellinen kasvupaikka hopeapoppelille on aurinkoinen, tuore ja runsasravinteinen. Tilaa vievän kasvutavan vuoksi sitä ei kannata istuttaa kovin ahtaisiin pihoihin. Hopeapoppeli ei tarvitse leikkausta. Puu synnyttää runsaasti juurivesoja ja lisääntyy nopeasti tällä tavalla.

Katso myös 
 Luettelo puuvartisista kasveista

Lähteet 
 Hopeapoppeli Populus alba
 Helsingin kaupunki – Ympäristökeskus
 Populus alba. The IUCN Red List of Threatened Species 2018.  (uhanalaisluokitus)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Hopeapoppeli (Populus alba)
Arboretum Mustila: Hopeapoppeli (Populus alba)
ITIS: Populus alba 
United States Department of Agriculture (USDA): Populus alba 
Flora of China: Populus alba 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Populus alba (silver-leaf poplar) 

Haavat ja poppelit
Danko Jones

Danko Jones on kanadalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin Torontossa vuonna 1996. Yhtye on nimetty sen perustajan ja solistin Danko Jonesin mukaan.

Jäsenet

Nykyiset
Danko Jones – laulu, kitara
John Calabrese – basso
Atom Willard – rummut

Entiset jäsenet
Damon Richardson – rummut
Niko Quintal – rummut
Gavin Brown – rummut
Michael Cari Cari – rummut
Dan Cornelius – rummut

Diskografia

Studioalbumit
Born a Lion (2002) (Bad Taste Records / Universal Canada)
We Sweat Blood (2003) (Bad Taste Records / Razor & Tie)
Sleep Is the Enemy (2006) (Bad Taste Records / Aquarius Records)
Never Too Loud (2008) (Bad Taste Records / Aquarius Records)
Below the Belt (2010) (Bad Taste Records / Aquarius Records)
Rock and Roll Is Black and Blue (Bad Taste) (2012)Fire Music (2015)Wild Cat (2017)A Rock Supreme (2019)Power Trio (2021)

EP:t ja muut julkaisutSugar Chocolate 7" (1998) (Sonic Unyon)Danko Jones EP (1998) (Sonic Unyon)My Love Is Bold (1999) (Sound King / Outside Music)I'm Alive and on Fire (2001) (Bad Taste Records)Ritual of the Savage 10" (splitin mukana: Gluecifer & Peter Pan Speedrock) (2003) (Drunken Maria / Suburban)B-Sides (2009) (Bad Taste Records)This Is Danko Jones (2009) (vain Kanadassa) (Emd Int'l Records)Having Fun on Stage with Danko Jones 7" (2009) (Yeah Right! Records)Mouth to Mouth (2011) (vain digitaalisena)Bring on the Mountain'' (2012) (DVD)

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto 
 

Kanadalaiset hard rock -yhtyeet
Kanadalaiset garage rock -yhtyeet
André Bauer

R. André Bauer (s. 20. maaliskuuta 1969 Charleston) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka on toiminut Etelä-Carolinan varakuvernöörinä 2003 - 2011. 

Ennen valitsemistaan Etelä-Carolinan edustajainhuoneeseen vuonna 1996 Bauer oli toiminut liikemiehenä. Hän loukkaantui lento-onnettomuudessa 23. toukokuuta 2006 ja tuli saman vuoden  lopussa valituksi uudelle kaudelle varakuvernööriksi täpärällä äänienemmistöllä. 

Trumpin kampanajan aikana Bauer palkattiin CNN-televisiokanavalle osa-aikaiseksi kommentaattoriksi, kun kanava halusi palkata jonkun Trumpin kannattajan jolla oli kokemusta poliittisesta virasta. Hän työskenteli kanavalle 2016-2019.

Bauer on naimaton ja lapseton.

Lähteet 

Yhdysvaltain osavaltioiden varakuvernöörit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Yul Brynner

Yul Brynner (11. heinäkuuta 1920 Vladivostok, Kaukoidän tasavalta, Neuvosto-Venäjä – 10. lokakuuta 1985, New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.

Elämä ja ura
Yul Brynner syntyi Vladivostokissa Itä-Venäjällä ja sai nimekseen Julij Borisovitš Briner (). Brynner kertoi itse myöhemmin taustastaan vaihtelevia ja liioiteltuja tarinoita. Hän kertoi, että hänen isänsä olisi ollut kotoisin Mongoliasta ja äiti Romanian romani. Brynnerin pojan kirjoittaman elämäkerran mukaan Brynnerin isä oli kuitenkin Venäjän sveitsiläinen insinööri ja äiti venäläinen. Kun isä jätti perheen, äiti ja lapset muuttivat Kiinaan ja sieltä Ranskaan.

Brynner työskenteli teini-ikäisenä Ranskassa laulajana yökerhoissa sekä trapetsitaiteilijana. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1940-luvun alussa ja alkoi näytellä kiertävässä teatterissa. Hänen ensimmäinen Broadway-esiintymisensä oli vuonna 1941. Esiinnyttyään sen jälkeen monessa muussakin näytelmässä Brynner sai ensimmäisen elokuvaroolinsa huumeiden salakuljettajana elokuvassa Port of New York vuonna 1949. Hän työskenteli vuosina 1949–1953 myös televisio-ohjaajana ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.

Brynnerin läpimurto oli Broadway-musikaalissa Kuningas ja minä (1952), jossa hän esitti Siamin kuningasta. Näytelmän elokuvaversiosta vuodelta 1956 Brynner sai parhaan miespääosan Oscarin. Brynnerin muita merkittäviä roolisuorituksia ovat muun muassa elokuvissa Kymmenen käskyä (1956), Anastasia (1956) ja 7 rohkeata miestä (1960). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Brynner kuoli keuhkosyöpään vuonna 1985. Hän oli neljä kertaa naimisissa ja sai viisi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yul Brynner NNDB:ssä
 Yul Brynner: The Magnificent King

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Tony-palkinnon saajat
Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajat
Amerikanvenäläiset
Penn & Teller (televisiosarja)

Penn & Teller: Bullshit! on amerikkalainen, Emmy-ehdokkaana ollut sarja, jonka juontajina toimivat yhdysvaltalainen komedia- ja taikurikaksikko Penn & Teller. Sarjassa Penn & Teller arvostelevat humoristisin keinoin ja usein ronskia kieltä käyttäen mm. näennäistieteitä, yliluonnollisia uskomuksia, huuhaata, huijauksia ja suosittuja muotivillityksiä. Sarjan tavoitteena on innostaa katsojia kriittiseen ajatteluun, vaikka aihe olisi itselleen epämieluisa.
Sarjassa Penn puhuu lähes koko ajan, mutta Teller ei puhu missään vaiheessa. Joskus Tellerin on kuultu sanovan jotakin, mutta hänen kasvonsa ovat silloin kuvan ulkopuolella.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Showtimen televisio-ohjelmat
NHL-kausi 1987–1988

NHL-kausi 1987-1988 oli National Hockey Leaguen 71. kausi. Runkosarjassa pelattiin 80 ottelua neljässä divisioonassa. Loppuottelussa kohtasivat Edmonton Oilers ja Boston Bruins. Edmonton voitti Stanley Cupin otteluvoitoin 4–0.

Runkosarja

Prince of Wales -konferenssi

Clarence Campbell -konferenssi

Pistepörssi

Stanley Cup -playoffit

Stanley Cup -finaalit

Boston Bruins vs. Edmonton Oilers

Edmonton voitti sarjan 4-0.

NHL-palkinnot

Aiheesta muualla
Hockey Database
NHL.com
SI Flashback to '88 Finals

Jääkiekkosarjojen kausi 1987–1988
NHL-kaudet
Yolanda King

Yolanda Denise King (17. marraskuuta 1955 Montgomery, Alabama – 15. toukokuuta 2007 Santa Monica, Kalifornia) oli ihmisoikeustaistelija Martin Luther Kingin ja hänen vaimonsa Coretta Scott Kingin esikoistytär. Hän työskenteli isänsä jalanjälkiä seuraten useissa ihmisoikeusjärjestöissä, kuten Martin Luther King Jr. Center for Nonviolent Social Change, Incorporated - ja Habitat for Humanity -järjestöissä. Hän on myös näytellyt sivuosissa useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.

Yolanda King opiskeli afro-amerikkalaistutkimusta ja teatteritiedettä Smith Collegessa Northamptonissa, Massachusettsissa, josta hän valmistui vuonna 1976. Lisäksi hän luki teatteritieteestä maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistossa. Yolanda King kuoli 51-vuotiaana mahdollisesti sydänperäisiin ongelmiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset ihmisoikeusaktivistit
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Assistensin hautausmaa

Assistensin hautausmaa () on hautausmaa Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa, Nørrebron alueella. Se on avattu vuonna 1760, ja se on Kööpenhaminan suurin hautausmaa. Hautausmaata hallinnoi Kööpenhaminan kunta.

Tunnettuja hautausmaalle haudattuja henkilöitä 
Nikolaj Abraham Abildgaard (1743–1809), maalari
Hans Christian Andersen (1805–1875), kirjailija
Niels Bohr (1885–1962), tieteilijä
Richard B. Boone (1930–1999), yhdysvaltalainen jazz-muusikko
August Bournonville (1805–1879), tanssija ja koreografi
Kenny Drew (1928–1993), yhdysvaltalainen jazz-pianisti
Christoffer Wilhelm Eckersberg (1783–1853), maalari
Henry Heerup (1907–1993), maalari ja kuvanveistäjä
Søren Kierkegaard (1813–1855), filosofi
Christen Købke (1819–1848), maalari
Lauritz Melchior (1890–1973), oopperalaulaja
Poul Martin Møller (1794–1838), filosofi
Martin Andersen Nexø (1869–1954), kirjailija
Hans Christian Ørsted (1777–1851), tiedemies
Natasja Saad (1974–2007), räppäri ja reggaelaulaja
P.C. Skovgaard (1817–1875), maalari
Dan Turèll (1946–1993), kirjailija
Georges Ulmer (1919–1989), säveltäjä
Ben Webster (1909–1973), yhdysvaltalainen jazz-muusikko
Johannes Wiedewelt (1731–1802), kuvanveistäjä

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
 Kööpenhaminan hautausmaat

Hautausmaat
Kööpenhamina
Mario Teaches Typing

Mario Teaches Typing on tietokonepeli, jonka tarkoituksena oli opettaa lapsille konekirjoitusta. Sen kehitti ja julkaisi Interplay Nintendon virallisella lisenssillä. Peli julkaistiin MS-DOSille vuonna 1991, Microsoft Windowsille ja Macintoshille 1995. Jatko-osa Mario Teaches Typing 2 ilmestyi 1996. 

Pelissä oli kolme pelattavaa hahmoa Mario, Luigi sekä Prinsessa Peach. Pelissä käytettiin alun perin Super Mario World -pelissä käytettyä musiikkia.

Nintendo ei antanut tietokonepelien valmistajille lupaa tehdä varsinaisia Mario-tasohyppelypelejä, mutta antoi luvan maksua vastaan käyttää Mario-hahmoa opetuspelissä. Interplay siis käytti Mario-hahmoa opetuspelissä pyrkiäkseen tekemään rahaa hahmon suosiolla. Aikaisemmin Interplaylta oli jo ilmestynyt Mario is Missing -niminen maantietoa opettava peli.

Aiheesta muualla
http://www.mobygames.com/game/mario-teaches-typing/ 

Mario-pelit
Opetuspelit

en:Educational games in the Mario series#Mario Teaches Typing
Ferrari Testarossa

Ferrari Testarossa on Ferrarin automalli, joka oli tuotannossa vuosina 1984–1996. Nimi Testarossa tarkoittaa punapäätä italiaksi ja viittaa auton moottorin punaisiksi maalattuihin venttiilikansiin. Autoa ei tule
sekoittaa 1950-luvun Testa Rossiin - GT-autoihin, joilla ajettiin urheiluautojen maailmanmestaruussarjaa.

Testarossa (1984–1990) 

Vuosina 1984–1991 valmistettua autoa kutsuttiin nimellä Testarossa. Auto perustui suurelta osin 512 BBi -malliin ja se oli Pininfarinan muotoilema. Moottorina on 390 hv (287 kW) tehoinen 180-asteinen V12-moottori. Tämän moottoriratkaisun avulla saavutettiin matala painopiste.

Testarossaa, 512TR:ää ja 512M:ää valmistettiin yhteensä noin 10 000 kpl.

Moottori 

4.9 - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 287 kW (390 hv) @6300 r/min, 490 Nm @4500 r/min

Mitat 

Akseliväli: 2550 mm 
Pituus: 4485 mm 
Leveys: 1976 mm 
Korkeus: 1130 mm
Raideleveys e/t: 1518/1660 mm
Omamassa: 1506 kg

Suorituskyky 

Huippunopeus: 	290 km/h
0–100 km/h: 	5,6.s

512 TR (1991–1994) 

Vuosina 1991–1995 autoa kutsuttiin nimellä 512 TR. Tehot kasvoivat 431 hevosvoimaan  (317 kW), jarruja suurennettiin ja vanteet muuttuivat 18-tuumaisiksi. Sisustaa uusittiin myös mutta siitä puuttui yhä kaikenlainen viihde-elektroniikka. Pininfarina päivitti autoa ulkopuolelta.

Moottori 

4.9 - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 431 hv (317 kW) @6750 r/min, 488 Nm @5500 r/min

Mitat 

Akseliväli: 2550 mm 
Pituus: 4481 mm 
Leveys: 1976 mm 
Korkeus: 1135 mm 
Omamassa: 1471 kg

Suorituskyky 

Huippunopeus: 314 km/h
0–100 km/h: 4.9 s

F512 M (1994–1996) 

Vuosien 1995–1996 väliseksi ajaksi nimi muuttui taas, tällä kertaa F512 M:ksi. Modificata F512M -mallissa tehot kasvoivat 446 hevosvoimaan (328 kW). 512M oli yhtiön viimeinen keskimoottori-V12 (lukuun ottamatta F50 ja Enzo -malleja). Malli korvattiin vuonna 1996 etumoottorisella 550 Maranello Coupella.

Moottori 

4.9 - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 446 hv (328 kW) @6750 r/min, 499 Nm @5500 r/min

Mitat 

Akseliväli: 2550 mm 		 
Pituus: 4480 mm 		
Leveys: 1976 mm 		
Korkeus: 1118 mm 		
Omamassa: 1455 kg

Suorituskyky 

Huippunopeus: 320,3 km/h
0–100 km/h: 4,2 s

Testarossa
S-segmentin autot
Seulonnan keskeiset artikkelit
1980-luvun autot
1990-luvun autot
Meri-Lappi

Meri-Lappi on Perämeren rannikolla oleva Lapin nykymaakunnan lounaisosa (Lounais-Lappi), Pohjois-Pohjanmaan ja Ruotsin välissä oleva alue ja sama kuin Kemi–Tornion seutukunta.

Meri-Lapin kunnat

Entiset kunnat 

Tornioon liitetyt

Elinkeino 

Meri-Lappi on kasvanut suurteollisuuden ympärille. Teollisuus on toiseksi merkittävin elinkeino. Suurimmat tuotantolaitokset sijaitsevat Kemissä ja Torniossa. Kemissä on hyvin pitkälti keskitytty paperin ja kartongin valmistamiseen ja kaivostoimintaan. Torniossa taas teräksen valmistamiseen Elijärvellä louhitusta malmista. Näiden ympärille on syntynyt runsaasti pk-yrityksiä.

Meri-Lapissa on ollut panimoteollisuutta Tornion Lapin kullan panimossa vuodesta 1873. Panimotoiminta loppui muutamaksi vuodeksi 2010, kunnes pienpanimo Tornion Panimo avattiin samalla paikalla 2016. Vanhalle panimon tehdasalueelle on syntynyt myös elämysteollisuutta, kuten aktiviteettipuisto, rock-klubi ja hyvinvointikeskus.

Osaamista Meri-Lapin alueelta löytyy myös metallintyöstöstä, rakentamisesta ja koulutuksesta. Ammattiopisto Lappian toimipisteistä suurin osa sijaitsee Meri-Lapin alueella. 

Myös matkailu on tärkeä elinkeino Meri-Lapissa. Neljä vuodenaikaa, kolme lohijokea, sekä Jäänmurtaja Sampo sekä Kemin lumilinna tarjoavat puitteita ympärivuotiselle matkailulle. Alueellisena matkailuorganisaationa toimii Meri-Lapin Matkailu.

Merkittävät työllistäjät 

 Outokumpu
 Tornion terästehdas Torniossa
 Elijärven kaivos Keminmaalla
 Metsä Fibre / Metsä Board Kemi Kemissä
 Stora Enson Veitsiluodon tehtaat Kemissä
 Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri/Länsi-Pohjan keskussairaala Kemissä

Muuta  

Meri-Lapin alueella on runsaasti peräpohjalaisia rakennusperinteitä edustavia rakennuksia, joista suurin osa on vielä asuttavassa kunnossa ja asuttuina. Muutamat näistä taloista ovat saaneet tunnustuksen vanhojen rakennusten ylläpitämisestä ja kunnostamisesta. Suurin osa vanhoista taloista sijoittuu vanhojen teiden varsille.

Katso myös 

 Kemi–Tornion seutukunta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Lapin maakunta
Kemi
Tornio
Tervola
Simo
Keminmaa
Maakuntien osat
The Magic Portal

The Magic Portal on yksi maailman ensimmäisistä legoanimaatioista, ehkä jopa ensimmäinen. Elokuvan tekijä Lindsay Fleay teki sitä neljä vuotta (1985–1989), ja sen kesto on 16 minuuttia. Elokuvan budjetti on 11 745 Yhdysvaltain dollaria, ja se on kuvattu 16 millimetrin filmille.

Henkilöt

 L on nuorin kolmesta henkilöstä. Hän hankkiutuu aina vaikeuksiin. Ääninäyttelijä on Ingle Knight.
 P on viisaampi kuin L. Ääninäyttelijä on Bernie Davis.
 Kapteeni Paranoia. Ääninäyttelijä on Ross Bryant.
 Muovailuvahahirviö. Muovailuvahasta tehty Hirviö joka Muuttuu Esim: tykikki.

Juoni

L löytää vahingossa portaalin eli portin toiseen maailmaan. Siellä hän kohtaa hirviön ja lähtee karkuun. L pääsee takaisin omaan maailmaansa ja mene kertomaan Kapteenille, joka ei kuitenkaan usko häntä. Toisesta maailmasta tulee pieniä harmittomia otuksia. Kapteeni ottaa pyssyn ja löytää uuden portin. Kapteeni menee sisään ja kohtaa monsterin (muovailuvahasta muovaillun). Kapteeni pääsee myös takaisin omaan maailmansa. Kapteeni kertoo tapahtuneesta L:lle ja P:lle, ja he löytävät kolmannen portin, jonka toisessa päässä on robotteja. He lähtevät karkuun kenkä-autolla. Lopuksi he päätyvät asemalle ja asema hajoaa, mutta joku taustahenkilö (animaation tekijä Lindsay Fleay) korjaa sen.

Aiheesta muualla
 Elokuvan viralliset Internet-sivut

Animaatioelokuvat
Lyhytelokuvat
Pakkauskaasu

Pakkauskaasut ovat muita kaasuja kuin ilma, joita lisätään pakkaukseen ennen sulkemista mikrobiologisen säilyvyyden parantamiseksi. Pakkauskaasuja ilmaistaan  e-koodeilla E 290 ja E 938 – E 949. 

 E 290 Hiilidioksidi
 E 938 Argon
 E 939 Helium
 E 941 Typpi
 E 942 Typpimonoksidi
 E 943a Butaani
 E 943b Isobutaani
 E 944 Propaani
 E 948 Happi
 E 949 Vety

Luomuelintarvikkeiden pakkauksessa saa käyttää hiilidioksidia, argonia, typpeä sekä happea.

Katso myös
 Ponnekaasu

Lähteet

Ruoka
Vito

Vito voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Mercedes-Benz Vito, automalli

Vito, italiankielinen miehen etunimi. On muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vito Angiuli (s. 1952), italialainen piispa
Vito Bonsignore (s. 1943), italialainen poliitikko
Vito Bratta (s. 1961), yhdysvaltalainen muusikko
Vito Dumas (1900–1965), argentiinalainen purjehtija
Vito Mannone (s. 1988), italialainen jalkapallomaalivahti
Vito Positano (1833–1886), italialainen diplomaatti
Vito Russo (1946–1990), yhdysvaltalainen kirjailija
Vito Schlickmann (s. 1928), brasilialainen piispa
Vincent Margera alias Don Vito (s. 1956), yhdysvaltalainen tv-persoona
Kuvitteellisia henkilöitä:
Vito Corleone, hahmo Kummisetä-kirjoissa ja -elokuvissa
Vito, suomalaisen Game Over -peliohjelman käsinukkejuontaja