joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
VeliMark

VeliMark Oy on suomalainen puhtaus- ja hygieniatuotteiden ja henkilönsuojaimien tukkukauppa. VeliMarkin yli 46 miljoonan euron vuotuinen liikevaihto ja koko Suomen kattava myymäläverkosto, joka käsittää toimipisteet Rovaniemellä, Oulussa, Seinäjoella, Kuopiossa, Jyväskylässä, Tampereella, Mikkelissä, Lappeenrannassa, Turussa ja Espoossa, tekevät yrityksestä puhtausalan suurimman tukkuliikkeen Suomessa. VeliMark on myös mukana puhtausalan kehittämisessä. Yritys osallistuu puhtausalan etu-, neuvonta- ja koulutusjärjestö SSTL Puhtausala ry:n toimintaan ja tarjoaa alan koulutuksia puhtausalan toimijoille.

VeliMark Oy on osa eurooppalaista OptiGroup-konsernia.

Yrityksen historia 
VeliMark Oy:n käyttötavaraliiketoiminnan juuret ovat Papyrus Finland Oy:ssa, joka on vuodesta 1888 Suomessa toiminut paperitukkuliike. Käyttötarvikkeiden myynnin yritys aloitti vuonna 2010. Vuonna 2013 Papyrus Finland Oy osti turkulaisen Siisti-Piste Oy:n. Yritysoston jälkeen yrityksen käyttötavaraliiketoiminta, joka sisälsi puhtaanapidon ja kiinteistöhuollon aineet, tarvikkeet ja välineet, eriytettiin paperitukkutoiminnasta omaksi liiketoiminnakseen perustamalla Papyrus Supplies Oy.

Vuonna 2016 Papyrus Supplies Oy osti oululaisen, vuonna 1992 perustetun, puhtausalan tukkuliikkeen Veli Mark Oy:n. Toimipisteiden lukumäärä nousi yritysoston jälkeen kahdesta kuuteen, uusina paikkakuntina Rovaniemi, Oulu, Tampere ja Helsinki. Vuonna 2017 julkistettiin uusi yrityskauppa, kun Procurator Oy liittyi osaksi Papyrus Supplies-konsernia. Yrityskaupan myötä yrityksen tuotevalikoima laajeni henkilösuojain- ja työvaatepuolella. Samana vuonna yritys osti myös kuopiolaisen AS-Palvelut, ja toiminta laajentui Kuopioon sekä Jyväskylään.

Keväällä 2017 Papyrus Supplies Oy:n nimi muutettiin VeliMark Oy:ksi ja samalla mustavalkoraitainen brändi otettiin käyttöön yrityksen kaikissa toimipaikoissa.

Toukokuussa 2019 VeliMark Oy osti Siivoustukku Oy:n ja toimipisteiden lukumäärä kasvoi kymmeneen, uusina paikkakuntina Lappeenranta ja Mikkeli. Syksyllä 2019 VeliMark osti valkeakoskelaisen Walki Medical Oy:n ja kasvatti liiketoimintaansa terveydenhuollon alalla.
 
Vuonna 2020 VeliMark Oy osti vaasalaisen Kapkem Oy:n ja yrityskaupan myötä VeliMark vahvisti olennaisesti asemaansa myös Vaasan talousalueella, sekä Pohjanmaan rannikolla.

Lähteet 

Suomalaiset yritykset
Kenya Broadcasting Corporation

Kenya Broadcasting Corporation (KBC) on Kenian valtion omistama mediaorganisaatio. Yhtiö lähettää englanniksi ja swahiliksi ja muilla kielillä, joista yhtiö voi päättää. Yhtiö omistaa 15 radiokanavaa ja kolme televisiokanavaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut

Kenialaiset yritykset
Kenialaiset viestimet
Julkisen palvelun mediayhtiöt
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Offa's Dyke

Offa's Dyke () on Englannin ja Walesin historiallisen rajan määritellyt maavalli ja vallihauta. Sen rakennutti tiettävästi 700-luvun loppupuolella hallinnut Mercian kuningas Offa.

Kohde

Offa's Dyke kulkee Walesin ja Englannin nykyisen rajan suuntaisesti, joskin vain paikoitellen sen mukaisesti. Sillä on pituutta noin 270 kilometriä, tai linnuntietä noin 190 kilometriä. Se alkaa etelästä Walesin Chepstow'n kohdalta Severnjoella Gloucestershiren, Herefordshiren, Radnorshiren, Montgomeryshiren, Shropshiren, Denbighshiren ja Flintshiren läpi Deejoen suulle. Reitillä on muutamia aukkoja. Offa's Dyke on edelleen nähtäviltä osiltaan maavalli, jonka länsipuolella on lisäksi vallihauta. Valliin on saattanut aikanaan kuulua myös puusta tehtyjä varustuksia ja vallihautaan on saatettu istuttaa piikkikasveja.

Historia

Offa's Dyke on liitetty sen nimen mukaisesti vuosina 757–796 hallinneeseen Mercian kuningas Offaan, joka määräsi "suuren muurin" rakennuttamisen Walesin eli Britannian ja oman kuningaskuntansa välille. Historia Brittonum mainitsee Offan edeltäjän Pendan olleen 600-luvulla liittoutunut "brittien kuninkaiden" Cadwallonin ja Cadafaelin kanssa. Tilanne oli selvästi muuttunut Offan valtakauteen mennessä. Annales Cambriae mainitsee ajanjaksolta 760–796 neljä eri anglosaksien ja Walesin kuningaskuntien välillä käytyä taistelua. Vallin pääasiallinen tarkoitus ei kuitenkaan välttämättä ollut puolustus, vaan rajojen määrittely. Sen avulla on saatettu hallita kaupankäyntiä ja kerätä veroja. Offalle se on voinut olla myös voimannäyttö omille alamaisilleen.

Offa's Dyken varrella on jäänteitä myös joistakin vanhemmista rakennelmista. Wat's Dyke on noin 55 kilometriä pitkä vanhempi valli Mordajoen ja Holywellin välillä. Radiohiiliajoituksen mukaan se on rakennettu vuoden 446 paikkeilla. Wansdyke on puolestaan 400- tai 500-luvuilla Lounais-Englantiin rakennettu maavalli. Offan maavalli on siis seuraillut edeltäjiensä esimerkkiä. Offa's Dyken rakennuttamisen aikoihin kymri alkoi muotoutua omaksi kielekseen ja sen rakennuttaminen on joskus nähty historiallisena tapahtumana, jonka jälkeen voidaan alkaa puhua Walesista ja kymrin kielestä muista briteistä, kuten kornista ja bretonista erikseen. Vallin länsipuolella paikannimet ovat enimmäkseen kymriksi ja itäpuolella enimäkseen englanniksi.

Englannin kielessä nimeä Offa dich on käytetty keskienglannissa. Kymrinkielistä nimeä Clawdd Offa alettiin käyttää keskikymrissä. Kirjallisuudessa ja tavallisessa puhekielessäkin Englannista on saatettu käyttää ilmausta tu hwnt i Glawdd Offa, joka viittaa Offa's Dyken takaisiin alueisiin.

Lähteet

Walesin historia
Englannin historia
Yhdistyneen kuningaskunnan muinaisjäännökset
Muurit
Pekka Perjo

Pekka Urpo Juhani Perjo (23. heinäkuuta 1936 Helsinki – 30. marraskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti.
Perjo oli kolmilapsisen perheen esikoinen. Pekka Perjon työt olivat monipuolisia ja hän oli Sisustusarkkitehdit SIO:n kunniajäsen. Perjon suunittelutöihin kuului ravintoloita, toimitiloja, laivoja ja myymälöitä. Perjo piti tärkeimpänä työnään Pohjolan pääkonttoria. Sen sisustusta suunniteltiin kokonaisvaltaisesti, ja kohteen huonekaluista Easy Chair -nojatuoli on tunnetuin.

Lähteet 

Suomalaiset sisustusarkkitehdit
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Marija Žukova

Marija Semjonovna Žukova (, os. Zevakina; 1805 Arzamas – 26. huhtikuuta 1855 Saratov) oli venäläinen kirjailija.

Marija Zevakina syntyi köyhään aatelisperheeseen. Hän vietti lapsuutensa maaseudulla, sai kotikoulutuksen ja harrasti maalaustaidetta. Vuonna 1822 Zevakina solmi epäonnistuneen avioliiton tilanomistaja Razumnik Žukovin kanssa. Vuodesta 1830 lähtien puolisot asuivat erillään.

Žukovan esikoisteos oli kertomuskokoelma Vetšera na Karpovke (”Illat Karpovkalla”, 1837–1838). Vuonna 1838 hän matkusti terveyssyistä Ranskaan jättäen poikansa vanhempiensa hoidettavaksi. Vuonna 1844 ilmestyi kokoelma matkakuvauksia, jotka oli kuvittanut hänen avopuolisonsa Philippe Berger. Myöhemmin Žukova asui Pietarissa ja isänsä luona Saratovissa ansaiten elantonsa kirjailijana ja kopiomaalarina.

Žukovan kertomusten pääaiheena on rakkautensa vuoksi uhrautuvan naisen kohtalo. Hänen sankarinsa kärsivät ympäröivien ihmisten teennäisyydestä ja etsivät vastauksia kysymyksiinsä uskonnosta (kirjailija itse oli kiinnostunut katolilaisuudesta). Žukovan teokset edustavat 1830- ja 1840-lukujen muun ”naisproosan” tavoin siirtymää romantiikasta realismiin, mutta aikalaiskriitikkojen (varsinkin Vissarion Belinski) mukaan ne jäävät taiteellisesti ajanvietekirjallisuuden tasolle.

Suomennettu teos
 Pietarhovintien huvila (Datša na Petergofskoi doroge). Suom. Päivi Paloposki. Teoksessa Mimotska ottaa myrkkyä: naisten kertomuksia 1800-luvun Venäjältä. Helsinki: SN-kirjat, 1990.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Marija Žukovan teoksia Lib.ru-sivustolla 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1805 syntyneet
Vuonna 1855 kuolleet
Järvenpään voimalaitos

Järvenpään voimalaitos on Vantaan Energian voimalaitos Järvenpäässä.

Voimalaitos sekä Järvenpään ja Tuusulan kaukolämpöverkot siirtyivät Vantaan Energia Keski-Uusimaa Oy:n omistukseen Fortumilta 19. elokuuta 2020. Vantaan Energia Keski-Uusimaa Oy:n omistavat Vantaan Energia, Infranode ja Keva.

Lähteet 

Järvenpään rakennukset ja rakennelmat
Suomen voimalaitokset
Fortum
Noah Hathaway

Noah Hathaway (s. 13. marraskuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan on pääosa elokuvassa Päättymätön tarina (1984).

Ura 
Hathaway näytteli pikkupoikana televisiomainoksissa. 1970-luvun lopulla hänellä oli Boxeyn rooli televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica. Vuonna 1984 Hathaway näytteli keskeisen roolin fantasiaelokuvassa Päättymätön tarina ja 1986 hänellä oli päärooli kauhukomediassa Troll. Lisäksi Hathaway vieraili 1980-luvulla erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten Perhe on paras.

Hathaway jätti näyttelijäntyön parikymppisenä, minkä jälkeen hän on työskennellyt muun muassa tatuoijana, kamppailulajien opettajana ja tanssijana. 2010-luvulla Hathaway palasi näyttelijäksi, hänellä oli roolit elokuvissa Sushi Girl (2012) ja Blue Dream (2013).

Lähteet

Aiheesta muualla
Battlestarwiki: Noah Hathaway

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Seeti Surakka

Seeti Surakka (s. 25. heinäkuuta 2001 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Joensuun Mailaa.

Ura 
Surakka on Joensuun Mailan oma kasvatti. Hän pelasi suurimman osan kaudesta 2020 JoMan yhteistyöseura Puijon Pesiksessä Ykköspesistä, mutta pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua Superpesiksessä. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 23. heinäkuuta 2020 vieraissa Siilinjärven Pesistä vastaan. Hänet palkittiin joukkueensa toiseksi parhaana pelaajana.

Saavutukset 
B-poikien Itä–Länsi-ottelu (2019)

Muuta 
Surakka valmistui ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulun lukiosta syksyllä 2020. Hänen kaksossiskonsa Senna pelaa myös pesäpalloa Joensuun Mailassa ja heidän serkkunsa Rasmus pelaa pesäpalloa Imatran Pallo-Veikoissa.

Lähteet 
 

Vuonna 2001 syntyneet
Suomalaiset pesäpalloilijat
Puijon Pesiksen pelaajat
Elävät henkilöt
Beninin tasavalta (1967)

Beninin tasavalta oli Länsi-Afrikassa lyhytikäinen tunnustamaton separatistinen valtio, joka oli olemassa alle yhden päivän vuonna 1967.

Tasavalta perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1967 Nigerian sisällissodan aikana Biafran nukkevaltioksi Biafran Nigerian keskilännen alueen miehityksen seurauksena. Se nimettiin pääkaupungin Benin Cityn mukaan, ja sen hallinnon johtaja oli Albert Nwazu Okonkwo.

Vaiheet 
Beninin tasavallan syntyyn johtivat etniset ristiriidat Nigerian kaakkoisosissa. Siellä asuvat Igbot tunsivat itsensä Nigerian hallinnon syrjimäksi. Aluksi keskilännen alueen etnisesti kirjava väestö yritti pysyä puolueettomana. Biafran joukot miehittivät alueen sodan syttymisen jälkeen. Valloitetun alueen johtajaksi nimitettiin Yhdysvalloissa koulutuksen saanut tohtori Albert Okonkwo. Aluksi Igbot hyväksyivät Biafran aluehallinnon, mutta menettivät sympatian Biafran separatisteille, kun Okonkwo alkoi viestiä mediassa Biafran propagandaa. Igbot omaksuivat lopulta neutraalin näkökannan.

Nigerian joukot alkoivat tunkeutua keskilännen alueelle. Okonkwo pelkäsi, että ei-igbot alkaisivat liittoutua Nigerian kanssa ja syöstä hänet vallasta. Okonkwo teki epätoivoisen liikkeen ja muutti alueen nimen ja julisti sen syyskuun 19. 1967 Beninin tasavallaksi. Tasavallan nimi perustui Nigerian Benin Cityyn ja sen oli tarkoitus saavuttaa ei-igbojen tuki.

Beninin tasavallan ajatuksena oli olla itsenäinen ja erillinen Biafrasta ja Nigeriasta. Mutta Okonkwo julisti, että uusi maa tukisi Biafraa kaikissa sen asioissa ja osallistuisi organisaatioihin, kuten Kansainyhteisöön ja Afrikan yhtenäisyysjärjestöön. Nämä ehdotukset eivät toteutuneet ja Nigerian joukot brittien tukemana tunkeutuivat pääkaupunkiin. Vasta perustettu tasavalta kumottiin boin 12 tuntia julistautumisensa jälkeen.

Tasavallan kukistamisen jälkeisenä päivänä Nigerian joukkojen komentaja nimesi keskilännen alueelle uuden väliaikaisen johtajan ja julisti Benin Cityyn ulkonaliikkumiskiellon. Sen jälkeen Nigerian joukot siirtyivät kaupungista koilliseen, lähemmäksi Igbojen alueita, jonne Okonkwon arveltiin paenneen.

Katso myös 

 Biafran sota

Lähteet

Aiheesta muualla 
 S. E. Orobator, The Biafran Crisis and the Midwest 
 Republic of Benin, Worldstatesmen.org 
 "Beninin tasavallan" itsenäisyysjulistus 
 

Nigerian historia
Biafra
Ani (laulaja)

Ani (tyyliteltynä ANI, oikealta nimeltään Ani Nnebedum, s. 19. huhtikuuta 1998) on suomalainen muusikko.

Hän on juontanut Summeri-nuortensarjaa.

Ura
ANI:n esikoissingle "Pakkomielle" julkaistiin syyskuussa 2020. Hän voitti samana vuonna YleX:n "YleX Läpimurto" -kilpailun.

Diskografia

Singlet

Pääartistina

Vierailevana artistina

Musiikkivideot

Lähteet

Suomalaiset laulajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1998 syntyneet
Odota

Odota on suomalaisen Aikakone-yhtyeen kappale vuodelta 1995. Suomalainen laulaja Ani on tehnyt kappaleesta coverin, joka julkaistiin lokakuussa 2020.

Lähteet 

Vuoden 1995 kappaleet
Vuoden 2020 kappaleet
Kenian kansalliskokous

Kenian kansalliskokous () on Kenian parlamentin alahuone. Se koostuu 349 edustajasta, jotka valitaan neljän vuoden välein.

Parlaamentaarista työtä tehdään 34 valiokunnassa.

Parlamentin paikoista 47 on kiintiöity naisille. Tämän lisäksi edustajiksi nimitetään 12 nuorten ja vammaisten edustajaa..

Historia 
Itsenäistymisen jälkeen maahan perustettiin kaksikamarinen parlamentti vuonna 1963. Neljä vuotta myöhemmin ylä- ja alahuone yhdistettiin yksikamariseksi parlamentiksi. Nykymuotoinen kaksikamarinen parlamentti palautettiin vuonna 2010 uuden perustuslain myötä..

Vuonna 2017 parlamentti kieltäytyi hyväksymästä lakiesitystä, joka olisi taannut naisille vähintään kolmanneksen paikoista.

Viimeisimmät vaalit 
Viimeisimmät vaalit pidettiin 8. elokuuta 2017. Samoissa vaaleissa valitaan myös senaatin edustajat sekä maan presidentti. Ehdokkailla tulee olla toiseen asteen koulutus eikä heillä saa olla vaalivilppiin liittyviä tuomioita viimeisen viiden vuoden ajalta..

Istuva presidentti Uhuru Kenyatta voitti presidentinvaalit. Maan korkein oikeus kuitenkin mitätöi vaalien tuloksen ja määräsi uudet vaalit pidettäväksi 26. lokakuuta. Opposition ehdokas Raila Odinga vetäytyi kisasta protestina 10. lokakuuta..

Lähteet 

Kenian politiikka
Alahuoneet
Karl Arvid Krabbe

Karl Arvid Krabbe (25. tammikuuta 1779 Mustasaari – 4. syyskuuta 1835 Vaasa) oli suomalainen tuomari ja virka- ja valtiopäivämies.

Krabben vanhemmat olivat maaherra Karl Fredrik Krabbe ja Margareta Lovisa Bremer ja puolisot vuodesta 1812 Johanna Fredrika Krook (k. 1817) ja vuodesta 1820 tämän sisar Agata Sofia Krook (k. 1839). Krabbe tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1793 ja oli valtionkonttorin ylimääräinen kamarikirjuri Tukholmassa 1795. Hänestä tuli Vaasan hovioikeuden auskultantti 1796, vara-aktuaari 1799, kanslisti 1800, viskaali 1803, varakanneviskaali ja sihteeri 1806 ja asessori 1808. Vaasan ja Oulun laamannikunnan vt. laamannina Krabbe toimi 1812 ja oltuaan välillä Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1818 hänestä tuli taas Vaasan ja Oulun laamannikunnan laamanni 1826. Krabbe sai valtioneuvoksen arvon  1832.  Hän oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Hovioikeudenneuvos Magnus Arvid Krabbe ja  everstiluutnantti Axel Henning Krabbe olivat Karl Arvid Krabben poikia.

Lähteet

Viitteet 

 Suomalaiset virkamiehet
 Suomalaiset tuomarit
 Suomalaiset aateliset
 Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
 Porvoon valtiopäivät
 Vuonna 1779 syntyneet
 Vuonna 1835 kuolleet
Suomen lähetyskunta 1808
Yrjö Kokon muistomerkki Ajan pyörä eli Ajanki

Yrjö Kokon muistomerkki Ajan pyörä eli Ajanki on Mikko Uotilan suunnittelema ja Toijalan kiviveistämön toteuttama monumentti Lempäälässä, Myllyrannan tapahtumapuistossa.

Teos paljastettiin vuonna 2003, kun kirjailija Yrjö Kokon syntymästä oli kulunut 100 vuotta.

Katso myös 

 Myllyrannan tapahtumapuisto
 Luettelo Lempäälän julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Lähteet 

Lempäälän rakennukset ja rakennelmat
Aleksandr Družinin

Aleksandr Vasiljevitš Družinin (, 20. lokakuuta 1824 Pietari – 31. tammikuuta 1864 Pietari) oli venäläinen kirjailija ja kriitikko.

Aleksandr Družinin syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli paasikoulussa ja palveli henkivartiokaartin suomenmaalaisessa rykmentissä. Družinin erosi palveluksesta kirjallisuusharrastuksensa ja heikon terveytensä takia vuonna 1846 ja työskenteli sen jälkeen muutaman vuoden sotaministeriön kansliassa.

Družininin esikoisteos Polinka Saks (1847) oli suuri menestys. George Sandin ja luonnonmukaisen koulukunnan hengessä kirjoitettu pienoisromaani oli yksi venäläisen kirjallisuuden ensimmäisistä emansipoituneen naisen kuvauksista. Kriitikko Vissarion Belinski arvosti vielä enemmän Družininin seuraavaa teosta, perhedraamaa Rasskaz Alekseja Dmitritša (”Aleksei Dmitritšin kertomus”, 1848).

Vuosien 1848–1855 taantumuksen aikana Družinin luopui yhteiskunnallisista aiheista ja siirtyi kirjoittamaan ajanvieteproosaa. Hän ryhtyi myös laatimaan kirjallisuuskatsauksia ja varsinkin englantilaisen ja ranskalaisen kirjallisuuden esittelyjä. Družininin humoristiset pakinat olivat aikanaan hyvin suosittuja.

Sovremennik-lehden piiriin kuuluneesta Družininista tuli vuonna 1856 Biblioteka dlja tštenija -lehden päätoimittaja. Hän toimi sen jälkeen etupäässä kriitikkona taistellen ”puhtaan taiteen” puolesta Nikolai Tšernyševskin edustamia vallankumouksellisia demokraatteja vastaan. Vuonna 1860 Družinin luovutti lehden Aleksei Pisemskille. Hän työskenteli myös englanninkielisen kirjallisuuden kääntäjänä ja oli perustamassa kirjailijoiden avustusyhdistystä vuonna 1859. Družininin kootut teokset ilmestyivät vuosina 1865–1867 ja päiväkirjat vuonna 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Aleksandr Družininin teoksia Lib.ru-sivustolla 

Kirjallisuuskriitikot
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1864 kuolleet
Luettelo Porvoon valtiopäivien porvarissäädyn valtiopäivämiehistä

Porvoon valtiopäivien porvarissäädyn valtiopäivämiehet oli valittu valtiopäiville 1809 edustamaan eri kaupunkeja niin, että vain Turulla oli kaksi edustajaa.

Porvarissäädyllä oli valtiopäivillä 19 edustajaa, papistolla 8,  talonpoikaissäädyllä 30 ja aatelistolla 75 edustajaa. Porvarissäädyn edustajat olivat seuraavat:

Kauppias Kristian Trapp, Turku, säädyn puhemies
Nahkuripäällysmies (tehtailija) Samuel Gottschick, Turku
Kauppias Jacob Holmstén, Loviisa
Kauppias Eric Borgström, Helsinki
Raatimies Carl Magnus Engman, Oulu (myös Kajaani)
Raatimies Herman Höckert, Vaasa
Kauppias, laivanvarustaja Johan Ascholin, Pori
Kauppias Fredric Ståhle, Rauma
Ruukinpatruuna, laivanvarustaja, vuorineuvos Johan Solitander, Porvoo
Raatimies, laivanvarustaja Pehr Malm, Uusikaarlepyy
Pormestari Hans Petter Winge, Kokkola (myös Pietarsaari)
Kauppias Nils Nyman, Uusikaupunki
Pormestari Fredric Ringbom, Tammisaari
Assessori Daniel Mattens, Kristiinankaupunki
Raatimies Jacob Elias Granberg, Hämeenlinna
Kauppias Henric Sovelius, Raahe
Järjestysmies (pormestari) Ernst Fredrik Tihlman, Tampere
Raatimies Samuel Backman, Kuopio
Tukkukauppias, laivanvarustaja Petter Johan Bladh, Kaskinen

Säädyn sihteerinä toimi Johan Fredrik Stichaeus.

Katso myös
Luettelo Porvoon valtiopäivien talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehistä
Luettelo Porvoon valtiopäivien pappissäädyn valtiopäivämiehistä
Luettelo Porvoon valtiopäivien aatelissäädyn valtiopäivämiehistä

Lähteet

Porvarisssäädyn valtiopäivämiehet

Porvoon valtiopäivien porvarisssäädyn valtiopäivämiehet
Jesse Marsch

Jesse Marsch (s. 8. marraskuuta 1973) on yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Maaliskuusta 2022 lähtien hän on toiminut Leeds Unitedin päävalmentajana.

Ura pelaajana

Marsch aloitti pelaajauransa yliopistojalkapalloilijana Princetownin yliopiston joukkueessa. Hän siirtyi ammattilaiseksi D.C. Unitedin joukkueessa 1996. Marsch oli Bob Bradleyn löytö D.C. Unitediin, jossa hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle. Bradleyn siirryttyä Chicago Firen organisaatioon hän hankki Marschin joukkueeseen vuonna 1998. Marsch edusti seuraavat vuodet Chicagoa ja pelasi seuran paidassa 200 ottelua. Vuonna 2006 hän siirtyi Chivasiin, jossa lopetti uransa kauden 2009 päätteeksi.

Ura valmentajana

Marsch aloitti valmennusuransa Bob Bradleyn apuvalmentajana Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2010. Lokakuussa 2011 hän siirtyi MLS-liigan laajennusjoukkue Montreal Impactin päävalmentajaksi. Hän jätti seuran kuitenkin jo kauden 2012 jälkeen valmennuksellisten erimielisyyksien vuoksi.

Montreal-pestinsä jälkeen Marsch toimi Princetownin yliopistojoukkueen apuvalmentajana, kunnes hänestä tammikuussa 2015 tuli MLS-liigan New York Red Bullsin päävalmentaja. Marschin johdolla New York Red Bulls voitti MLS Supporters’ Shieldin mestaruuden kaudella 2015 ja tuli valituksi MLS-liigan kauden valmentajaksi. Marsch valmensi seuraa aina kesään 2018 saakka, kunnes jätti tehtävänsä päävalmentajana. New York Red Bulls voitti hänen alaisuudessaan 58 ottelua ja hän oli seuran historian menestynein valmentaja.

Kesällä 2018 Marsch siirtyi valmentamaan Eurooppaan, kun hänestä tuli Red Bullin saksalaisseura RB Leipzigin apuvalmentaja. Hän toimi Ralf Rangnickin valmennustiimissä kauden 2018/19 ajan. Kun Marco Rose siirtyi kesällä 2019 Red Bull Salzburgista Borussia Mönchengladbachin päävalmentajaksi, tuli Marschista Salzburgin päävalmentaja. Debyyttikaudellaan 2019/20 Marsch luotsasi seuran tuplamestariksi.

Kesällä 2021 Marsch siirtyi Saksan Bundesliigaan RB Leipzigin päävalmentajaksi. Marschin johdolla Leipzig ei päässyt edelliskausien tasolle ja voitti vain yhdeksän kaikista pelaamistaan 23 ottelustaan. Mestarien liigasa Leipzig oli ennen lohkovaiheen viimeistä kierrosta voittanut vain yhden ottelun. Bundesliigassa seura vajosi joulukuun alussa jo sijalle 11. Marsch sai potkut tehtävästään 5. joulukuuta 2021, kun Leipzig oli kärsinyt kauden kuudennen tappionsa sarjassa häviämällä Union Berlinille. 

Maaliskuun alussa 2022 Marsch aloitti Englannin Valioliigan Leeds Unitedin päävalmentajana kesään 2025 ulottuvalla sopimuksella.

Meriitit

Pelaajana

 MLS Cup: 1996, 1997, 1998
 MLS Supporters’ Shield: 1997, 2003
 U.S. Open Cup: 1996, 1998, 2000, 2003

Valmentajana

 Itävallan mestaruus (2): 2020, 2021
 Itävallan cup (2): 2020, 2021
 MLS Supporters’ Shield: 2015
 MLS:n vuoden valmentaja: 2015

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Yhdysvaltalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ansaldo-Lancia 1Z

Ansaldo-Lancia 1Z oli Italiassa valmistettu panssariauto. Vuonna 1915 valmistukseen tullutta autoa käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa, Etiopiassa, Espanjassa ja tosiessa maailmansodassa.

Piirteet

Ansaldo-Lancia 1Z oli Italian ensimmäinen sarjatuotettu panssariauto jota käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa. Sen kehitystyö valmistui vuonna 1915 ja valmistus alkoi vielä saman vuoden aikana. Panssariauton pohjana toimi ensin Lancian Lancia 25/35 HP ja myöhemmin Lancia 1Z -kuorma-auto. Auton miehistöön kuului kuusi jäsentä. Aseistuksena oli kolme Maxim- tai Fiat-konekivääriä. Tykkitorni oli kaksiosainen. Päätykkitornissa oli kaksi konekivääriä ja sen päällä oli vielä toinen yksikonekiväärinen torni. Ylimmäinen oli tarkoitettu ilmatorjuntaan. Auton panssaroinnin paksuus oli 4 mm. Ensimmäisten autojen moottorien teho oli 30 hevosvoimaa ja vuoden 1917 malleissa 60.

Ansaldo-Lancia 1ZM oli vuonna 1918 valmistukseen tullut jatkokehitelty malli, josta poistettiin ylin torni. Konekiväärit vaihtuivat malliin St. Étienne ja yksi niistä siirrettiin poistetusta tornista auton takaosaan. 1ZM painoi 4,2 tonnia. Korkeutta sillä oli 2,38 metriä, leveyttä 1,82 metriä ja pituutta 5,4 metriä. Sen suurin nopeus tiellä oli 70 km/h ja toimintasäde 500 km.

Käyttö

Ansaldo-Lancia 1Z-panssariautoja valmistettiin kaikkiaan 150 kappaletta. Autoista muodostettiin ensin vuonna 1916 kuusi omaa joukkuettaan. Niitä käytettiin hyvin onnistuneesti Capretton taistelua seuranneen vetäytymisen aikana. Vuonna 1918 Italian Comando Supremo antoi uudet ohjeet autojen käytöstä. Lokakuussa 1918 autoja oli 17 joukkuetta, joista kuhunkin kuului seitsemän autoa. Joukkueet liitettiin ratsuväen ja rynnäkköjoukkojen divisiooniin rynnäkköarmeijakunnassa (Corpo d’Armata d’Assalto). Vittorio Veneton taistelun aikana eräs kolmen auton joukko otti 700 itävaltalaista sotavankia huoltokolonnassa ja valtasi myöhemmin kaksi tarvikkeita Tireisteen kuljettanutta junaa. Jonkin aikaa myöhemmin autoja käytettiin itävaltalaisen 58. divisioonan esikunnan valtaukseen.

Niin sanotut rynnäkköyksiköt lakkautettiin vuonna 1921, mutta Ansaldo-Lancia 1Z-panssariautot säilytettiin käytössä. Sodan jälkeisenä aikana ne alkoivat kuitenkin jäädä teknisestä kehityksestä jälkeen ja ne jäivät italialaisessa strategisessa ajattelussa taka-alalle. Joitakin autoja käytettiin Italian–Etiopian sodassa 1935–1936 ja kahdeksan auton joukkue lähetettiin Espanjan sisällissodan rintamalle. Auto jäi selvästi alakynteen neuvostoliittolaiseen BA-6-panssariautoon verrattuna, mikä johti uusien italaisten mallien valmisteluun. Kesäkuussa 1940 autoja oli vielä 34 Italiassa ja sen siirtomaissa.

Lähteet

Panssariautot
Italian asevoimat
Mauritius Broadcasting Corporation

Mauritius Broadcasting Corporation (MBC) on Mauritiuksen kansallinen yleisradioyhtiö. Se perustettiin kesäkuussa 1964. Yhtiön rahoitus muodostuu mainonnasta ja televisiomaksuista.

Ensimmäiset televisiolähetykset alkoivat 1964, ja vuonna 1965 käynnistettiin virallisesti ensimmäiset päivittäiset iltalähetykset. Mustavalkoisista lähetyksistä alettiin luopua vuonna 1973, ja vuoteen 1978 mennessä MBC oli täysin varustettu väriohjelmien lähettämistä varten.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut
Öreälven

Öreälven on Ruotsissa Västerbottenin läänissä virtaava 106 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Öreälvenin vesistössä 212 kilometrin pituisen pääuomaan alaosan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 3 029 neliökilometriä ja se laskee Pohjanlahden Selkämereen Nordmalingin kunnassa.

Joki alkaa Örträsksjönin järvestä ja se on tällä tavalla määriteltynä 106 kilometriä pitkä. Monesti pituudeksi ilmoitetaan kuitenkin 190 kilometriä, millä tarkoitetaan vesistön pääuomaa. Örträsksjöniin laskeva Örån muodostaa pääuoman yläjuoksun, joka alkaaAlsträsketistä.

Lähteet

Huomautuksia

Viitteet 

Ruotsin joet
Pronssitilapia

Pronssitilapia (Oreochromis esculentus) on tilapioihin kuuluva kirjoahvenlaji. 

Pronssitilapian pituus aikuisena on 31 senttimetriä.

Pronssitilapiaa tavataan Victorianjärven vesistössä ja Kanyabolijärvessä, mutta se on kadonnut varsinaisesta Viktorianjärvestä ja Kyogajärvestä. Sitä on istutettu moniin alueen tekojärviin. Niilinahven ja niilintilapia ovat syrjäyttäneet sen, ja ylikalastus on aiheuttanut lajin harvinaistumista.

Lähteet 

Kirjoahvenet
Uhanalaiset kalat
Civic United Front

Civic United Front (swahiliksi Chama Cha Wananchi), lyh. CUF, on tansanialainen liberaali puolue. Se kuuluu ALN:n ja Liberal Internationalin jäsen.

Puolue on perustettu 28. toukokuuta 1992, kun kaksi kansalaisjärjestöä yhdistyi puolueeksi: KAMAHURU ajoi Sansibarin demokratisaatiota ja Civic Movement ihmisoikeuksia mantereen puolella.. Puolueen tuki on perinteisesti tullut Sansibarilta sekä mantereelle muuttaneilta arabitaustaisilta tansanialaisilta sekä paikalliselta muslimiväestöltä.

Marraskuussa 2020 puolue ilmoitti boikotoivansa kaikkia vaaleja kunnes maahan perustetaan riippumaton vaalikomissio. Toistaiseksi puolue kertoi myös tavoittelevansa uutta perustuslakia, jolla halutaan puheenjohtaja Ibrahim Lipumban mukaan luoda maahan rehelliset vaalit..

CUF kannattaa Tansanian siirtymistä federaatiomalliin, jossa Sansibarille taataan oma entistä autonomisempi asema. Puolueella ei ole edustusta Sansibarin alueparlamentissa. Viimeisimmissä vaaleissa 2016 puolue boikotoi vaaleja..

Lähteet 

Tansanialaiset puolueet
Liberaalit puolueet
Liberal International
Mauritiuksen kielet

Mauritiuksella ei ole alkuperäisväestöä, vaan ensimmäiset saarelle asettuneet asukkaat olivat hollantilaiset tutkimusmatkailijat vuonna 1598. Näin ollen kaikki maan kielet ovat tulleet muualta. 

Mauritiuksen perustuslaki ei nimeä mitään kieltä viralliseksi kieleksi. Maan käytetyimmät kielet ovat englanti, ranska ja morisyen..

Morisyen 
Morisyen eli Mauritiuksen kreoli on ranskaan pohjautuva kreolikieli, joka muistuttaa paljon Seychellien kreolia. Suurin osa maan asukkaista, noin 90 % koko väestöstä, puhuu sitä. Mauritiuslaisten identiteetti rakentuu pitkälti juuri kreolikielen varaan ja kieltä pidetään maan kansalliskielenä.

Englanti ja ranska 
Mauritius on ollut sekä Ison-Britannian että Ranskan siirtomaa, minkä vuoksi englannilla ja ranskalla on vahva asema maassa. Ranskaa käytetään pääsääntöisesti mediassa ja opetuksessa. Englanti sen sijaan on ensisijainen parlamentin käyttämä kieli..

Muut kielet 
Merkittävä osa Mauritiuksen väestöstä on taustaltaan intialaisia, jotka käyttävät kotikielenään bhojpuria, marathia, telugua ja tamilia. 

1950-luvulta alkaen Mauritiukselle on muuttanut myös paljon kiinalaistaustaisia asukkaita. Monet ovat kääntyneet roomalaiskatolisuuteen ja puhuvat äidinkielenään morisyenia.. Toisinaan puhutaan hakka- ja mandariinikiinaa. Vuonna 1988 maahan avattiin Kiinan kulttuurin keskus, joka tukee mm. kiinan kielen opetusta.

Lähteet 

Mauritiuksen kielet
Ha-Joon Chang

Ha-Joon Chang (s. 7. lokakuuta 1963) on eteläkorealainen taloustieteilijä.

Hän kasvoi Etelä-Koreassa ja lähti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan opiskelemaan vuonna 1982. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon Soulin valtionyliopiston taloustieteen laitoksella vuonna 1986. Vuonna 1987 hänestä tuli filosofian maisteri Cambridgen yliopiston taloustieteen ja politiikantutkimuksen laitokselta ja vuonna 1992 filosofian tohtori samasta paikasta. Vuodesta 2005 lähtien hän työskenteli dosenttina (reader) Cambridgen yliopiston taloustieteen laitoksella. Vuonna 2022 hänet nimitettiin Lontoon yliopiston SOAS-collegen professoriksi nimikkeellä Distinguished Research Professor.

Teoksia

Suomeksi

Englanniksi 
 
 
 Chang, Ha-Joon: Edible Economics: A Hungry Economist Explains the World. Penguin Books, 2022. ISBN 9780241534649

Palkintoja 

 2003 Myrdal-palkinto kirjasta Kicking Away the Ladder: Development Strategy in Historical Perspective.
 2005 Leontief-palkinto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu
 Kolumneja Guardian-lehdessä

Eteläkorealaiset tieteilijät
Taloustieteilijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Juhani Tiihonen

Juhani Tiihonen (s. 8. toukokuuta 1951 Kuopio) on suomalainen pikajuoksija. Tiihonen edusti vuoteen 1979 Kuopion Sisu-Veikkoja ja sen jälkeen Kauhajoen Karhua.

Kalevan kisoissa Tiihonen saavutti 400 metrin juoksussa pronssia vuosina 1975 ja 1977. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1975–1977.


Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat 

Lähde

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Škoda ForCity

Škoda ForCity on Škoda Transportationin valmistama matalalattiaisten nivelraitiovaunujen tuoteperhe. Tuoteperheeseen kuuluu useita eri mallisarjoja, joita valmistetaan Škoda Transportationin eri tehtailla.

Škoda ForCity Alfa (15 T) 

Malliston vaunuja on käytössä Riian ja Prahan raitioteillä.

Škoda ForCity Classic (26T/28T) 
Malliston vaunuja on käytössä lukuisissa eurooppalaisissa kaupungeissa, muun muassa Miskolcin, Sofian ja Chemnitzin raitioteillä.

Škoda ForCity Plus (29T/30T) 
Malliston vaunuja on käytössä Bratislavan raitioteillä Slovakiassa.

Škoda ForCity Smart Artic 

Artic oli alun perin Transtechin raitiovaunumallisarja, mutta se liitettiin Škoda ForCity -tuoteperheeseen osaksi ForCity Smart -mallisarjaa Škodan ostettua Transtechin. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä, ja niitä on tilattu muun muassa Helsingin ja Tampereen raitioliikenteeseen.

Škoda ForCity Smart 
ForCity Smarteja on tilattu Saksassa Mannheimiin sekä Tšekissä Plzeňiin ja Ostravaan.

Mannheim 
Saksalainen Rhein-Neckar-Verkehr GmbH tilasi vuonna 2018 yhteensä 60 ForCity Smart -raitiovaunua Mannheimiin. Vaunuista 12 tulee olemaan 60 metriä pitkiä. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä ja Škodan tehtaalla Tšekissä. Toimitusten on tarkoitus alkaa vuonna 2021.

Lähteet 

Raitiotiekalusto
Vesa Ovaskainen

Vesa "Lokku" Ovaskainen on suomalainen kitaristi, laulaja, lauluntekijä, sekä sanoittaja artistinimellä LokNES, jonka debyytti-single "On Ilta Aamu Jo" julkaistaan Tammikuussa 2021, sekä musiikkivideo myöhemmin keväällä. Lisäksi hänet tunnetaan Lokku yhtyeen perustajana. Ovaskainen on säveltänyt kaikki Lokku yhtyeensä kappaleista kuten "Menneet taakse jää", "Vierellä taas" ja "Yöhön kadotaan".

Ura

Uran alku 

Ovaskainen aloitti kitaransoiton 15-vuotiaana Vantaan Martinlaaksossa. Ensimmäinen yhtye sekä harjoitustila löytyi Myyrmäen nuorisotilasta nimeltään Arkki, jossa saivat alkunsa mm. Sir Elwoodin hiljaiset värit sekä Balls -yhtyeet. Armeija katkaisi musiikkitoiminnan 15 vuodeksi.

Vuonna 2008 löytyi kipinä palata takaisin musiikin pariin säveltämään ja sanoittamaan omia kotimaisia pop/rock kappaleita sekä perustaa Lokku yhtye. Uudeksi harjoitustilaksi löytyi VELMU:n Koisotalo, joka on ollut usean legendaarisen yhtyeen harjoitustila mm. Pelle Miljoona sekä kyseisen talon tontilla talkootöinä järjestettävä ilmainen Koiso Rock. Vuonna 2017 Ovaskainen aloitti Complete Vocal Technique lauluopinnot.

Yhtyeissä 

Ovaskainen soittaa kitaraa Lokku-yhtyeessä.

Julkaisut 
 

Julkaistut singlet:

Lista sekä muut sijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 LokNES YouTube -kanava
 LokNES Facebook.
 LokNES Instagram.

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset säveltäjät
Jenna Kunnas

Jenna Kunnas (s. 1983 Espoo) on suomalainen kuvittaja. Hän on valmistunut graafiseksi suunnittelijaksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta vuonna 2015. Kunnas on tehnyt muun muassa kirjakuvituksia ja työskennellyt suunnittelijana Finlaysonilla.

Kunnas on kuvittanut muun muassa sisarensa Noora Kunnaksen Kaheli sakki -lastenkirjasarjan sekä Jaakko Yli-Juonikkaan suomentaman T. S. Eliotin runoteoksen. Hänen isänsä on lastenkirjailija Mauri Kunnas.

Kuvituksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jenna Kunnaksen kotisivut  

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset graafiset suunnittelijat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Noora Kunnas

Noora Kunnas (s. 15. lokakuuta 1987 Espoo) on suomalainen lastenkirjailija. Hän on kirjoittanut kolmiosaisen Kaheli sakki -sarjan sekä Salmanterin Terttu -sarjan, jonka toinen kirja ilmestyi keväällä 2020. Salmanterin Terttu -sarjan kirjoista on tehty myös käännössopimukset Saksaan, Tanskaan ja Unkariin. Ennen kirjailijanuraansa Kunnas valmistui Turun taideakatemian elokuvalinjalta ja työskenteli muun muassa televisiotuotannoissa. 

Noora Kunnaksen isä on lastenkirjailija Mauri Kunnas ja sisar kuvittaja Jenna Kunnas.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Skräbeån

Skräbeån, tai myös Årupsån , on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 5 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Skräbeånin vesistössä sen pääuoman viimeisen osuuden ennen merta.

Joen kulku 
Joki alkaa Bromöllan taajamasta Ivösjönin kaakkoisrannasta ja virtaa aluksi suorassa kanavassa. Alittaessaan rautatien, sen uoma muuttuu luontaiseksi. Joki virtaa etelään, missä se laskee Hanöbuktenin Möllefjordeniin.

Joen alkuosuus virtaa järven rannalla sijaitsevan Ifö Sanitär AB tehtaiden vierestä ja alajuoksulla se kiertää Stora Enson Nymöllan paperitehtaan tehdasalueen.

Valuma-alue 
Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 006 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Bromöllan kunnassa.

Lähteet

Huomautuksia

Viitteet 

Ruotsin joet
Bromöllan kunta
Tony Swartz

Tony Swartz (24. syyskuuta 1943 Iowa – 27. syyskuuta 2016 Missouri) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa televisiotuotannoissa 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun. Swartzin rooleista tunnetuin on kersantti Jolly televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica. Swartz vieraili muun muassa televisiosarjoissa Kojak (1975) ja Tyttökullat (1986).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Battlestarwiki: Tony Swartz

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Laurette Spang

Laurette Spang-McCook (s. 16. toukokuuta 1951 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Laurette Spang opiskeli näyttelijäksi American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa ja aloitti ammattiuransa 1972. Hän näytteli pääasiassa televisiotuotantojen sivuosia. Spangin rooleja ovat muun muassa Arlene Holder ja Denise Hudson komediasarjassa Onnen päivät (1974, 1975), Juanita Havlicek ja Linda draamakomediassa Lemmenlaiva (1976, 1981) ja Marge Atherton / Zelda Fitzgerald rikossarjassa Magnum (1984).

Spangin huomattavin rooli on Cassiopeia televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica. People-lehti luonnehtii Cassiopeian roolia "intergalaktiseksi Maria Magdalenaksi" ("intergalactic Mary Magdalene").

Laurette Spangin aviopuoliso on näyttelijä John McCook.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Battlestarwiki: Laurette Spang-McCook

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Mercedes-AMG One

Mercedes-AMG One (projektinimeltään Mercedes-AMG Project One) on tuleva piensarjavalmisteinen plug-in hybridi-urheiluauto valmistajanaan Mercedes-AMG, sisältäen Formula 1-johdannaista teknologiaa. Autossa on myös hyödynnetty nykyeletroniikan suomia mahdollisuuksia auton jokapäiväisen käytön helpottamiseksi sen erikoisesta rakenteesta johtuen. Esimerkiksi näkyvyyden taaksepäin ollessa rajallinen, on perinteinen taustapeili korvattu kameralla ja näytöllä.

Projektin taustaa 

Mercedes-Benz suunnitteli 2000-luvun alussa yhdessä McLarenin kanssa keskimoottorista urheiluautoa (P8), Mercedes-Benzin silloisen emoyhtiö DaimlerChryslerin (nyk. Mercedes-Benz Group) tuolloin omistaessa TAG McLaren Groupista 40 %. Tämän projektin kariuduttua alkoivat molemmat merkit työstää erillisiä urheiluautoprojektejaan. Toisin kuin 90-luvun keskimoottorisissa GT-autoissaan CLK-GTR ja CLK-LM, joissa käytettiin viritettyjä katuauton moottoreita, Mercedes käyttää tällä kertaa suoraan kilpa-auton moottorista kehitettyä voimanlähdettä superautossaan.

Tuotanto & suorituskyky
Sarjatuotantoversio esiteltiin 1. kesäkuuta 2022. Malli tulee asiakkaiden saataville vuoden 2022 puolivälissä. Ensimmäinen auto toimitetaan asiakkkaalle arvioiden mukaan elokuussa. Syksyllä 2022 autolla tehtiin Nürburgringin uusi rataennätys.

Mercedes-AMG One medioissa 
Mercedes-AMG One on Forza Horizon 5 -pelin kansikuvassa. Autoa testattiin Top Gearin 33. kauden jaksossa 3.

Mercedes-AMG GT Black Series P One Edition
Mercedes-AMG Onen hankkineilla on tilaisuus ostaa myös Mercedes-AMG GT:n erikoismalli Black Series P One Edition.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mercedes-AMG One Show Car Mercedes-Benzin mediasivustolla 
 Mercedes-AMG One Show Car Mercedes-AMG:n nettisivustolla  / 
 Mercedes-AMG One Mercedes-AMG:n nettisivustolla  / 
 Mercedes-AMG One Mercedes-Benzin Saksan nettisivustolla 
 Mercedes-AMG One Mercedes-Benz Groupin sivustolla  /
Luettelo vuonna 1946 kuolleista henkilöistä



Tammikuu 
 18. tammikuuta – Feliks Nowowiejski, puolalainen oopperasäveltäjä, urkuri ja kapellimestari (s. 1877)
 30. tammikuuta – Edward Aaltio, amerikansuomalainen kirjailija (kirjailijanimet Eetu Antelo ja Valto Eetu Kirri) (s. 1891)

Helmikuu 
 4. helmikuuta – Heinz Tovote, saksalainen kirjailija (s. 1864)

Maaliskuu 
 1. maaliskuuta – Anna Bohnhof, suomalainen kieltenopettaja ja kielenkääntäjä (s. 1860)
 24. maaliskuuta – Aleksandr Alehin, venäläis-ranskalainen shakin suurmestari, maailmanmestari ja shakkikirjailija (s. 1892)

Huhtikuu 
 3. huhtikuuta – Benedito Paulo Alves de Souza, brasilialainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1873)
 5. huhtikuuta – Vincent Youmans, yhdysvaltalainen elokuva- ja operettisäveltäjä (s. 1898)

Toukokuu 
 1. toukokuuta – Edward Bairstow, brittiläinen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä (s. 1874)
 15. toukokuuta – Clare Pfeiffer Garrett, yhdysvaltalainen kuvanveistäjä (s. 1882)
 22. toukokuuta – Ronald Fangen, norjalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1895)

Kesäkuu 
 16. kesäkuuta – Ingeborg von Alfthan, suomenruotsalainen runoilija (s. 1868)

Heinäkuu 
 4. heinäkuuta – Othenio Abel, itävaltalainen paleontologi ja evoluutiobiologi (s. 1875)
 4. heinäkuuta – Jenny-Wanda Barkmann, saksalainen Stutthofin keskitysleirin vartija (s. 1921 tai 1922)
 8. heinäkuuta – Aleksandr Aleksandrov, neuvostoliittolainen sotilas, säveltäjä ja kuoronjohtaja (s. 1883)

Elokuu 
 8. elokuuta – Antti Aakkonen, suomalainen jääkärikersantti ja maalari (s. 1874)
 19. elokuuta – Torsten Aminoff, suomalainen eversti, metsänhoitaja ja Suomen ilmailuvoimien komentaja 1918–1919 (s. 1881)
 31. elokuuta – Vilho Hietakari, suomalainen kestävyysjuoksija (s. 1894)

Syyskuu 
 14. syyskuuta – Juho Pietiläinen, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1855)
 21. syyskuuta – Toivo Hossola, suomalainen agronomi ja päätoimittaja (s. 1895)
 22. syyskuuta – Charles Henry Martin, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, edustajainhuoneen jäsen, Oregonin kuvernööri 1935–1939 ja kenraali (s. 1863)

Marraskuu 
 3. marraskuuta – Johan Fredrik Aalto, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (SDP), Lauritsalan kauppalanjohtaja 1940–1946 ja Kansan Työn päätoimittaja 1920–1922 ja Suomen Sosialidemokraatin päätoimittaja 1922–1923 (s. 1886)
 6. marraskuuta – Hans Aall, norjalainen museonjohtaja (s. 1869)
 28. marraskuuta – R. R. Eklund, suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1895)
 29. marraskuuta – Arthur Crispien, saksalainen ammattiyhdistysjohtaja ja sosiaalidemokraattisen puolueen johtaja (s. 1875)

Katso myös 

 Wikipedia:Henkilön kuolintiedon lisääminen
 Wikiprojekti:Henkilöartikkeleiden syntymä- ja kuolinvuosiluokat
 Wikipedia:Wikidata/Äskettäin kuolleita

1946
Henrik Gustaf von Knorring

Henrik Gustaf von Knorring (15. toukokuuta 1753 Pori – 19. helmikuuta 1833 Kokemäki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.

Von Knorringin vanhemmat olivat majuri Frans Henrik von Knorring ja Kristina Johanna Ribbing ja puoliso vuodesta 1788 Renata Elisabet Blum (k. 1841). Von Knorring tuli ylioppilaaksi 1766. Hän oli lippumies Hämeen läänin jalkaväkirykmentissä 1768, vapaaehtoinen linnoituskunnassa 1769, kersantti tykistössä 1771 ja aliluutnantti samana vuonna. Siirron Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin hän sai 1778 ja  Porin läänin jalkaväkirykmentissä hänestä tuli kapteeni 1779, 2-majuri 1782, everstiluutnantti 1792 ja armeijaneversti 1801. Sotapalveluksesta hän erosi 1804. Von Knorring omisti Kokemäenkartanon. Hän oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Kirkkoherra Frans Peter von Knorring, kapteeni Karl Henrik von Knorring ja senaattori Eugen von Knorring olivat Henrik Gustaf von Knorringin poikia..

Lähteet

 Suomalaiset everstit
 Suomalaiset aateliset
 Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
 Porvoon valtiopäivät
 Vuonna 1753 syntyneet
 Vuonna 1833 kuolleet
Toivo Pöyry

Toivo Pöyry (2. syyskuuta 1911 – 13. elokuuta 1995) oli suomalainen kolmiloikkaaja. Pöyry edusti urallaan Karis Idrottsklubbia, Helsingin Kisa-Veikkoja, Kenttäurheilijoita ja Hyvinkään Tahkoa.

Pöyry osallistui Torinon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1934 ja sijoittui viidenneksi tuloksella 14,47. Kalevan kisoissa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1933 sekä SM-pronssia vuosina 1934 ja 1944. Aikuisten maaotteluissa hän edusti Suomea vuonna 1934.

Pöyryn ennätys on vuonna 1941 Hyvinkäällä hypätty 14,79.

Lähteet 

Suomalaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Zareen Khan

Zareen Khan (s. 14. toukokuuta 1987 Bombay), myös Zarine Khan, on intialainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyy pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa.

Khan teki elokuvadebyyttinsä Salman Khanin vastanäyttelijänä eeppisessä elokuvassa Veer vuonna 2010. Hän sai huomiota tanssinumerollaan ”Character Dheela” menestyskomediassa Ready vuonna 2011. Seuraavana vuonna hän saavutti kaupallista menestystä näyttelemällä komediassa Housefull 2. Hän esiintyi tanssinumerossa ”Malgove” tamilinkielisessä elokuvassa Naan Rajavaga Pogiren. Khanin menestys jatkui pääosilla ensimmäisessä punjabinkielisessä elokuvassaan Jatt James Bond (2014) ja eroottisessa trillerissä Hate Story 3 (2015). Hän näytteli ensimmäisessä telugunkielisessä elokuvassaan vakoojatrillerissä Chanakya vuonna 2019.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Intialaiset näyttelijät
Intialaiset mallit
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Macaon taistelu

Macaon taistelu oli Itä-Intian kauppakomppanian tekemä epäonnistunut yritys vallata Macao 24. kesäkuuta 1622. Maihinnousseet hollantilaiset ajettiin takaisin laivoilleen huolimatta Macaon puolustuksen hekkouksista.

Tausta

Macao oli Portugalin hallitsema satama Kiinan rannikolla. Portugali oli 1600-luvun alkupuolella Espanjan kruunun yhteydessä ja se oli ajautunut alueella kiivaaseen kamppailuun Alankomaiden kanssa. Alankomaat kävivät omaa vapaussotaansa Espanjaa vastaan. Macao oli joutunut useiden hollantilaisten hyökkäysten kohteeksi 1600-luvun alkuvuosina. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania eli VOC (Vereenidge Oostindische Compagnie) ylläpiti merisaartoa Aasiassa. Kauppakomppania oli kuitenkin pohjimmiltaan liikeyritys, eikä se ollut erityisen kiinnostunut kalliiksi tulevasta merisaarron ylläpidosta. Itä-Intian kenraalikuvernööri Jan Pietersz Coen halusikin suoraa kunnianhimoista ja rohkeaa toimintaa Espanjaa ja Portugalia vastaan heikentääkseen näiden asemaa Aasiassa. Kohteeksi Coen valitsi Macaon. Coen ohjeisti myös hyökkääjiä perustamaan tukikohdan jonnekin Kantonin lähistölle hyökkäyksen jostain syystä epäonnistuessa.

Taistelu
Cornelis Reyersen johti huhtikuussa 1622 16 laivaa ja 1 300 sotilasta käsittäneen joukkonsa Jaavalta kohti Macaota. Macaota ei oltu vielä tuolloin linnoitettu ja valtauksen uskottiin näin onnistuvan suhteellisen yksinkertaisella taktiikalla. Reyersen laski maihin Cacilhasin rannalla 24. kesäkuuta 600 sotilasta, jotka hyökkäsivät Macaota vastaan maitse samalla, kun hollantilaisten lavat tulittivat Macaota mereltä. Sotilaiden joukossa oli paitsi hollantilaisia, mutta myös japanilaisia ja bandalaisia palkkasotilaita. Puolustajat olivat kuitenkin hiljattain saaneet vahvistuksekseen espanjalaisia sotilaita ja tykkejä. Espanjalaisten ja portugalilaisten sotilaiden lisäksi puolustajat käsittivät afrikkalaisia orjia ja taisteluun osallistuivat jopa paikalla olleet jesuiitat. Hyökkääviä hollantilaisia pidäteltiin linnoitteiden sijaan ankaralla tulituksella. Jesuiittapappi Padre Jeronimo Rhon sanotaan tehneen Fortaleza do Montelta tykinlaukauksen, joka osui hollantilaisten ruutivarastoon. Ruutivarasto räjähti aiheuttaen suuria tappioita. Ruudin ja ammusten loputtua hyökkääjät vetäytyivät takaisin omiin laivoihinsa.

Seuraukset
Hollantilaisten sanotaan menettäneen kaatuneina lähes 300 sotilasta. Puolustajien tappiot jäivät hyvin vähäiseksi. Hollantilaisten hyökkäys oli torjuttu, mutta Macao kärsi huomattavasti hollantilaisten jatkuvasta paineesta 1600-luvun alkupuoliskolla. Hollantilaisten onnistui lisäksi myöhemmin ajaa heidät Sri Lankalta ja Malakalta. Kiinan Ming-dynastian keisari Tianqi sulki hollantilaiset pois Kiinan rannikon kaupankäynnistä hyökkäyksestä kuultuaan. Hollantilaiset vastasivat aloittamalla merirosvouksen maan ranikolla.

Macaon puolustamiseksi aloitettiin taistelun jälkeen rakentaa Guian linnoitusta. Monten linnoitus valmistui 1620-luvulla.

Lähteet

Macaon historia
Alankomaiden taistelut
Portugalin taistelut
1622