joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kostila

Kostila on kylä aiemman Lammin kunnan alueella Hämeenlinnassa. Kostila sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Lammin taajamasta. Kostilan naapurikyliä ovat Kuurikka ja Ylänne.

Kylän historia 
Kylä on ollut asutettu 1400-luvulta lähtien. Kostila on kuulunut tuolloin laajaan Vanhankartanon alueeseen. Kylä on autioitunut sen historian aikana, mutta se asutettiin uudelleen Lepaan suvun toimesta. Lepaan suku omisti 1600-luvulla Kostilasta kaksi tilaa.

Kostilan alueet kuuluivat pitkään Vanhankartanon suurtilaan ja suuri osa kyläläisistä oli torppareita. Vuonna 1918 säädetty torpparilaki oikeutti vuokratilalliset lunastamaan viljelemänsä tilat itselleen.

Kostilan koulu 
Kostilan koulu on kyläkoulu. Koulu on aloittanut toimintansa vuonna 1907. Koulu lakkautettiin Hämeenlinnan kaupungin toimesta vuonna 2012. 

12. heinäkuuta vuonna 1905 kuntakokous päätti perustaa Kostilan, Kuurikan ja Ylänteen piirien yhteisen kansakoulun. Koulurakennus valmistui vuonna 1907 ja opiskelu aloitettiin saman vuoden syksynä. Ensimmäisenä vuonna koulussa aloitti 22 lasta ja toimi aluksi yhdellä opettajalla.

Talvisodan aikaan koulutyö oli keskeytettynä, koska talo oli majoituskäytössä siirtoväelle. Vuonna 1949 koulu sai toisen opettajan. Tilanahtauden vuoksi koulua lähdettiin laajentamaan ja uusi koulurakennus valmistui vuonna 1953. Parhaimpina vuosina koulun oppilasmäärä oli yli 60.

Historiansa aikana koulu toimi osaksi myös asuinkäytössä. Vuonna 1998 koulussa syttyi tulipalo, joka tuhosi koulun asuintilat ja osan luokkahuoneista. Koulurakennus kuitenkin korjattiin kyläläisten voimin ja opetus säilyi Kostilan koulussa. Vuonna 2007 kyläläiset talkootöinä puhdistivat koulun ulkovuoren ja laudoituksia ja ikkunoita uusittiin. Sama vuonna 8. joulukuuta koulu vietti 100-vuotisjuhlia. Kyseisenä vuonna koulussa oli oppilaita 27. Tätä ennen koulu oli ollut useasti lopetusuhan alla.

Lammin kunta liitettiin kuntaliitoksen jälkeen osaksi Hämeenlinnaa vuonna 2009. Koulu lakkautettiin vuonna 2012 kaupungin päätöksellä ja kylän oppilaat siirtyivät Konnarin kouluun Lammin taajamaan. Koulurakennus siirtyi myöhemmin yksityisomistukseen, kun kaupunki löysi koululle ostajan.

Katso myös 
Evon metsärata

Lähteet

Aiheesta muualla

Lammin kylät
Ilmari Helle

Ilmari Herbert Helle (alk. Henriksson, 16. tammikuuta 1900 Mäntsälä – 4. maaliskuuta 1940 Keihäsniemi, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan aluksi kotiseutunsa seuraa Mäntsälän Veli ja myöhemmin muun muassa Helsingin Kisa-Veikkoja ja Turun Urheiluliittoa.

Helle oli 1920-luvun puolivälissä Suomen paras pikajuoksija. Hän saavutti kolme Suomen mestaruutta 100 metrillä vuosina 1925, 1926 ja 1927. Hän saavutti voiton vuonna 1925 Helsingissä ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 100 metrillä ja uusi voittonsa kaksi vuotta myöhemmin Tukholmassa.

Helle oli ammatiltaan puuseppä ja toimi myös valokuvaajana kotiseudullaan Mäntsälässä.

Helle kaatui talvisodassa Kannaksella sodan loppuvaiheessa 4. maaliskuuta 1940.

Lähteet

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
K-2 (täsmennyssivu)

K2 tai K-2 merkitsee muun muassa seuraavia:

 K2, vuori Himalajalla
 K2, vuorenhuippu Itävallan Tirolissa (3 253 m mpy.)
 K2, saksalainen elektronisen tanssimusiikin yhtye 1990-luvulla (mm. ”Der Berg ruft”)
 K2, eräs tähtien spektriluokka
 K2-vitamiinit, eräitä menakinoneja
 K2 Sports, urheiluvälinevalmistaja
 K-2, kajakkikaksikko
 K-2 (1938), Neuvostoliiton laivaston sukellusvene toisessa maailmansodassa
 DJ K2, suomalainen DJ
 Kia Rio, myydään Kiinassa Kia K2 -nimisenä.
Viktor Bolhovitinov

Viktor Fjodorovitš Bolhovitinov (, 4. helmikuuta 1899 – 29. tammikuuta 1970) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija, joka johti muun muassa Bereznjak-Isajev BI-1 -rakettilentokoneen suunnittelua 1940-luvun alussa.

Bolhovitinov oli ensimmäisiä Žukovskin sotilasinsinööriakatemian kouluttamia insinöörejä. Vuonna 1934 hän modernisoi Tupolev TB-3 -pommikoneen DB-A-versioksi. 12. elokuuta 1937 DB-A pyrki lentämään pohjoisnavan ylitse Yhdysvaltoihin, mutta kone tuhoutui matkalla.

Vuonna 1937 Bolhovitinov suunnitteli nopean pommikoneen, joka sai nimen  "S" eli "Spartak". Koneessa oli kaksi V-12-moottoria, jotka pyörittivät vastakkaisiin suuntiin pyöriviä potkureita. Tämän konesuunnitelman kehittelyä ei Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon jatkettu.

Vuonna 1940 Bolhovitinov sai oman suunnittelutoimistonsa, OKB-293, johdettavakseen. Sen päätoimi oli 1930-luvun lopussa jo aiemmin Bereznjakin ja Bolhovitinovin kaavailema rakettilentokone, BI-1. Vuonna 1944 A. G. Kostakov, joka johti rakettimoottorien suunnittelua NII-3-instituutissa, vangittiin ja NII-3 yhdistettiin OBB-293:een, josta tuli NII-1, jonka johdossa Bohovitinov jatkoi. Vuonna 1946 tämä yksikkö siirtyi Matus Bisnovatin johdettavaksi, ja syntyi Zavad 293 -yksikkö.

Bolhovitinov väitteli vuonna 1947 ja siirtyi professoriksi Žukovskin sotilasakatemiaan vuonna 1949.
 

Neuvostoliittolaiset lentokonesuunnittelijat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Thomas Hübener

Thomas Hübener (s. 25. kesäkuuta 1982 Langenfeld) on saksalainen jalkapalloilija.

Ura
Hübener aloitti uransa Union Solingenissa, minkä lisäksi hän pelasi TuSpo Richrathin nuorisojoukkueessa. Ammattilaisuransa hän aloitti Fortuna Kölnissä vuonna 2002. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi Bayer 04 Leverkusenin reservijoukkueeseen. Nykyisessä seurassaan Dynamo Dresdenissä hän aloitti kaudella 2007–2008, jonka päätteeksi joukkueen onnistui nousta 3. Ligaan.

Huhtikuussa 2009 Hübener jatkoi sopimustaan dresdeniläisseuran kanssa kahdella vuodella. Hän on joukkueensa kapteeni.

Lähteet
 Thomas Hübener – Fussbaldaten

Viitteet

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Mercedes-Benz SLS AMG

Mercedes-Benz SLS AMG on Mercedes-Benzin vuosina 2009–2014 valmistama kaksipaikkainen superauto, joka suunniteltiin korvaamaan SLR McLaren. Auto esiteltiin ensimmäisen kerran Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 2009. Formula 1 -osakilpailuissa SLS oli turva-autona kaudella 2010.

Suunnittelu

SLS AMG on suunniteltu muistuttamaan 1950-luvun 300SL Gullwingiä. Autoon suunniteltiin pitkä keula, matkustajat istuvat lähellä taka-akselia ja perä on suhteellisen lyhyt. SLS AMG:ssä on 300SL:n tavoin lokinsiipiovet, toisin kuin SLR McLarenissa, jossa ovet avautuvat vinoon ylöspäin. AMG:n insinöörit suunnittelivat ovet itselaskettaviksi, sillä automatisointi olisi lisännyt auton painoa 41 kilogrammaa. Suunnittelija on Gordon Wagener, jonka perhe on omistanut yhden 300SL-auton.

Versiot

SLS AMG:tä valmistettiin vähintään neljänä eri versiona. Ensimmäinen versio on coupé lokinsiipiovilla. Vuonna 2009 julkaistiin Desert Gold -versio Dubain kansainvälisessä autonäyttelyssä. Mercedes-Benz esitteli myös avomallin mahdollisesti normaaleilla ovilla ja pehmeällä katolla. Black Series on versio, joka on 70 kilogrammaa kevyempi ja jonka teho on nostettu 630 hevosvoimaan. Tehokkaamman moottorin ansiosta kiihtyvyys nollasta sataan on laskenut 3,6 sekuntiin. Huippunopeus on rajoitettu 315 kilometriin tunnissa.

SLS-e on sähköversio, jossa on neljä sähkömoottoria (yksi joka renkaalle). Sen yhteisteho kasvaa 751 hevosvoimaan ja vääntö 1 000 newtonmetriin. Nestejäähdytteinen 400 voltin litium-ioniakku tuottaa 60 kilowattituntia ja sen kapasiteetti on 40 ampeerituntia. Akun valmisti Deutsche Accumotive GmbH & Co.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mercedes-Benz SLS AMG Gullwing (C197) Luxury Grand Tourer Automobile

SLS AMG
Superautot
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Maailman ammattiyhdistysten liitto

Maailman ammattiyhdistysten liitto ( eli WFTU) on kansainvälinen ammattiliittojen keskusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1945 tehtävänään koota ammattiliitot yhdeksi kansainväliseksi järjestöksi.

Historiaa
Muutaman länsimaiden ammattiliitto erosi Marshall-avun aiheuttamien kiistojen vuoksi vuonna 1949 ja perusti Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälisen liiton (, ICFTU). WFTU muodostui pääasiassa myönteisesti kommunistipuolueeseen suhtautuneista ammattiliitoista. Kylmän sodan aikana, WFTU oli usein Neuvostoliittoa myötäilevä järjestö. Myös Jugoslavia ja Kiina olivat järjestössä mukana, mutta erosivat järjestöstä, kun niiden hallitukset ideologisesti erosivat Neuvostoliitosta. WFTU on menettänyt kannatustaan kommunistihallitusten kaaduttua Neuvostoliitossa ja Itä-Euroopassa, ja monet sen entisistä liitoista ovat liittyneet ICFTU:een. WFTU:n pääkonttorit olivat Prahassa, Tšekissä, nykyisin pääkonttori sijaitsee Ateenassa, Kreikassa.

Nykytilanne
WFTU:n jäsenmäärä on 129 miljoonaa, 130 maassa (2004). WFTU pitää neuvoa-antavaa asemaa talous-ja sosiaalineuvostossa YK:ssa, ILO, UNESCO, FAO.

Toiminta
Järjestö on keskittynyt nykyisin kolmannen maailman ammattiliittojen järjestämiseen. Tavoitteena on taistella imperialismia, rasismia, kapitalismia vastaan ja puolustaa täystyöllisyyttä, sosiaalista turvallisuutta, terveydenhoitoa ja ammattiliittojen oikeuksia.
WFTU jatkaa toimintaansa järjestämällä konferensseja, painamalla julisteita ja valmistaa koulutusmateriaalia. Osana kansainvälistä toimintaa WFTU kehittää kumppanuutta kansallisten ja teollisten ammattiliittojen kanssa maailmanlaajuisesti tunnettujen kansainvälisten ja alueellisten ammattiliittojen keskusjärjestöjen kanssa kuten Afrikkalainen ammattiliittojen järjestön (OATUU), Kansainvälinen arabimaiden ammattiliitojen järjestön (ICATU), Latinalaisen Amerikan ammattiliittojen unionin kongressin (CPUSTAL) ja Yleisen ammattiyhdistysten liiton (CIS) kanssa.

Aiheesta muualla
 World Federation of Trade Unions

Lähteet

Ammattiliittojen kansainväliset järjestöt
Hotelli Seurahuone (Kokkola)

Hotelli Seurahuone on Kokkolan keskustassa sijaitseva hotelli. Hotellikiinteistössä on aloitettu hotelli- ja ravintolatoiminta vuonna 1894, ja Hotelli Seurahuone kuuluu Suomen vanhimpiin hotelleihin. Nykyään Finlandia Hotels -ketjuun kuuluvassa hotellissa on viisi kerrosta ja 62 huonetta. Seurahuoneelta on näkymä Suntille ja Kauppatorille. Hotellissa on useita ravintoloita monessa kerroksessa, tilaussaunoja sekä monipuoliset kokoustilat.

Lähteet 

Kokkolan rakennukset ja rakennelmat
Suomen hotellit
Vesipallo kesäolympialaisissa 1924

Vuoden 1924 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 13. – 20. heinäkuuta 1924. Laji oli kuudetta kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin vain miehille. Mukana oli 101 pelaajaa 13 eri maasta.

Mitalistit

Lopputulokset

Ottelut

Ottelut hopeamitalista:
 Yhdysvallat - Alankomaat 4-2
 Belgia - Ruotsi 4-3
 Belgia - Yhdysvallat 2-1

Ottelut pronssimitalista:
 Unkari - Tšekkoslovakia 7-0
 Ruotsi - Unkari 4-1
 Yhdysvallat - Ruotsi 3-2

Lähteet

Viitteet

1924
Kesäolympialaiset 1924
Whale Beach

Whale Beach on rantalähiö Sydneyssä, Australiassa. Whale Beach sijaitsee 40 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Pittwaterin piirikunnassa.

Rannan pohjoisessa päädyssä on surffauspaikka nimeltä the Wedge.

Katso myös 
Sydneyn rannat

Aiheesta muualla

Valokuvia
Whale Beach, from Beachnet

Sydney
Australian rannat
Mitä hei

"Mitä hei" on rap-artisti Asteen 12. lokakuuta 2009 julkaistu single. Kappale julkaistiin vain digitaalisesti. Kappaleen on tuottanut MGI.

Kappaleet
 Mitä hei

Lähteet 

Asteen kappaleet
MGI:n tuottamat kappaleet
Vuoden 2009 kappaleet
Vesipallo kesäolympialaisissa 1932

Vuoden 1932 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 4. – 13. elokuuta 1932. Laji oli mukana kahdeksatta kertaa olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin ainoastaan miehille. Brasilia hylättiin, koska Brasilian vesipallojoukkueen pelaajat pahoinpitelivät toimihenkilöitä Saksaa vastaa pelattavan ottelun lopussa. Brasilian kaksi ottelua mitätöitiin.

Mitalistit

Lopputulokset

Ottelut

Lähteet

Viitteet

1932
Kesäolympialaiset 1932
Suomen kunnanvaakunat

Suomen kunnanvaakunat sisältävät Suomen kuntien käyttämät viralliset vaakunat. 

Alun perin ainoastaan kaupungeilla oli oikeus käyttää vaakunaa, joskin eräät kauppalat (Karjaa, Riihimäki, Rovaniemi ja Valkeakoski) olivat onnistuneet vahvistamaan sellaisen itselleen tasavallan presidentin allekirjoittamalla asetuksella. Kunnat saivat oikeuden vaakunaan 8. huhtikuuta 1949 annetulla lailla kunnanvaakunoista. Lain nojalla myös maalaiskunnat saivat oikeuden vaakunan käyttöön, mutta laki ei kuitenkaan pakottanut kuntia hankkimaan omaa vaakunaansa lukuun ottamatta Ahvenanmaan kuntia, joille velvoite tuli maakuntalain muutoksessa 1950 – tämän vuoksi Suomessa on lakkautettuja kuntia, joille vaakunaa ei koskaan vahvistettu (lain voimaantulon aikaan olemassa olleet kunnat, jotka eivät koskaan saaneet vaakunaa, olivat Koijärvi, Pielisensuu ja Uudenkaupungin maalaiskunta). Lain säätämistä seuranneiden 20 vuoden aikana sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan kaikille Suomen kunnille, yhteensä 466 vaakunaa, joista ensimmäinen Orivedelle 30. marraskuuta 1949 ja viimeinen Kempeleelle 24. marraskuuta 1969. Vaakunoiden suunnittelussa kunnostautuivat erityisesti kolme suurta, heraldikot Gustaf von Numers, Olof Eriksson ja Ahti Hammar.

Tanskalainen heraldikko Sven Tito Achen on luonnehtinut suomalaista kunnallisheraldiikkaa aikanaan maailman parhaaksi.

Lakimuutokset 
Laki kunnanvaakunoista kumottiin ja säädökset siirrettiin sellaisinaan kunnallislakiin 10. joulukuuta 1976. Kuntalain korvatessa kunnallislain 1. heinäkuuta 1995 vaatimus kunnanvaltuuston päätöksen alistamisesta sisäasiainministeriölle poistui, mutta kunnan tuli hankkia vaakunaehdotuksesta kansallisarkiston lausunto. Lausuntoa ei tarvita, mikäli kyseessä on aiemmin hyväksytyn vaakunan käyttöönotto. Tällaisia tilanteita ovat esimerkiksi kuntaliitokset, joissa kunta ottaa käyttöönsä jonkin muun kuin nimensä säilyttävän kunnan vaakunan.

Lakkautetut kunnat 
Kuntakentässä kehkeytynyt tarve suurempiin kokonaisuuksiin on johtanut kuntien määrän vähenemiseen, jonka yhteydessä useita vaakunoita on jäänyt pois käytöstä. Suomen Kotiseutuliitto ja Suomen Kuntaliitto ovat esittäneet toivomuksena, että näiden lakkautettujen kuntien vaakunoita voisi käyttää eräänlaisina kotiseutuvaakunoina.

Vaakunat

Käytöstä poistuneet tai lakkautettujen kuntien vaakunat

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 
 
 
 Kuntien yhteystiedot ja vaakunat, Kuntaliitto.fi
Bronte (Sydney)

Bronte on uimaranta ja lähiö Sydneyssä, Australiassa. Bronte sijaitsee 8 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Weaverleyn piirikunnassa. 

Bronte Beach sijaitsee Nelson Bayssa Bronte Parkin ympäröimänä. Bronte tarjoaa kalliokävelyä Coogeelle Weaverleyn hautausmaan, Tamaraman ja Bondi Beachin kautta. Bronte sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä Bondi Beachista. 

The Sydney Morning Herald -lehti listasi Bronten Sydneyn parhaaksi lähiöksi.

Historia 
Robert Lowe osti 42 eekkeriä maata Mortimer Lewisiltä, joka omisti suurimman osan alueesta 1830-luvulla. Lowen koti valmistui vuonna 1845 ja nimettiin Bronte Houseksi. Yksi kerroksinen kivibungalow sijaitsi Bronte Roadille, ja sen omistaa nykyisin Waverleyn piirikunta. 

Lowesta tuli New South Walesin piirikunnan hallituksen jäsen ja hän muutti myöhemmin takaisin Englantiin, jossa hänestä tuli The Times -lehden kirjoittaja.

Galleria

Katso myös 
Sydneyn rannat

Lähteet

Linkkejä 
 Bronte surf-hengenpelastaja kerho
 Bronten rantaopas
 Bronten kotisivut

Sydney
Australian rannat
The Ultimate Collection (Michael Jackson)

Michael Jackson: The Ultimate Collection on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin seitsemäs kokoelmalevy sekä kokoelmaboksi, joka julkaistiin marraskuussa 2004. Se sisältää neljä CD:tä ja yhden DVD:n. Boksia on myyty yli miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti. Siltä julkaistiin ainoana singlenä kappale ”Cheater”. Albumin DVD-osio julkaistiin myöhemmin vuonna 2005 erikseen nimellä Live in Bucharest: The Dangerous Tour.

Albumin tiedot 
Boksi sisältää pääasiassa Jacksonin hittejä vuosien 1979–2001 studioalbumeilta Off the Wall, Thriller, Bad, Dangerous, HIStory ja Invincible. Merkittävimpiä julkaisuja ovat demoversiot kappaleista ”P.Y.T. (Pretty Young Thing)”, ”Shake a Body”, ”Cheater” ja ”We Are the World”. Boksi sisältää lisäksi kahdeksan aiemmin julkaisematonta, Jacksonin itse kirjoittamaa kappaletta, kuten ”Beautiful Girl”, ”The Way You Love Me” ja ”We’ve Had Enough”. Kappale ”The Way You Love Me” julkaistiin uudelleen miksattuna nimellä ”(I Like) The Way You Love Me” joulukuussa 2010 postuumialbumilla Michael.

Harvinaisuudet 
Koko versio kappaleesta ”You Can’t Win” oli saatavissa ainoastaan 12 tuuman singlenä. Kappale ”Someone in the Dark” julkaistiin ensimmäisen kerran kaksiosaisena soundtrack-albumilla E.T. the Extra-Terrestrial vuonna 1982 sekä myöhemmin Thrillerin erikoisversiossa vuonna 2001. Varhainen versio kappaleesta ”Dangerous” sekä kappale ”Monkey Business” olivat aikaisemmin saatavissa ainoastaan vuoden 2001 Dangerousin harvinaisella erikoisversiolla. Kappale ”Someone Put Your Hand Out” on Pepsin tukema kasettisingle, joka julkaistiin Euroopassa Dangerous World Tourin promootiona. Kappale ”On the Line” oli osa vuonna 1997 julkaistua boksia Michael Jackson’s Ghosts.

Kappalelistat

Rajoitettu Japanin versio 
Japanissa julkaistu versio sisältää viisi ylimääräistä kappaletta: ”Blame It on the Boogie”, ”Human Nature”, ”Another Part of Me”, ”Heal the World” ja ”One More Chance”.

Vuoden 2004 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Metlaoui

Metlaoui on kaupunki Tunisiassa. Se sijaitsee maan länsiosassa, Gafsan kuvernoraatissa, lähellä Algerian rajaa. Kaupunki kuuluu Atlasvuoristoon ja siellä on kaivostoimintaa, pääasiassa fosfaattia. Metlaouista kulkee rautatie Seljan rotkon läpi Redeyefin kaupunkiin. Rautatie on ollut ennen tärkeä kaivostoiminnalle, mutta nykyään se on etupäässä turistikäytössä. Metlaouissa on noin 8000 asukasta.

Tunisian kaupungit
Retkikunta 23

Retkikunta 23 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 23. miehistö.

Retkikunta 23 alkoi Sojuz TMA-16:n irtautuessa asemasta 18. maaliskuuta 2010. Kolme uutta miehistön jäsentä saapui Sojuz TMA-18:n mukana asemalle 4. huhtikuuta 2010. 

Retkikunta päättyi 2. kesäkuuta 2010 00:04 UTC Sojuz TMA-17:n irtautuessa ISS:stä Kotovin, Noguchin ja Creamerin laskeutuessa Sojuzilla Kazakstaniin. Skvortsov, Kornijenko ja Caldwell jatkoivat avaruusasemalla Retkikunta 24:n jäseninä.

Miehistö

Lähde NASA;

Varamiehistö 

Douglas H. Wheelock - Komentaja
Anton Shkaplerov
Satoshi Furukawa
Mihail Tjurin
Aleksandr Samokutjajev
Scott J. Kelly

Lähteet

Aiheesta muualla 

NASAn Expedition 23 Main Page 
Retkikuntien 23/24 lehdistöpaketti (11,5 Mt pdf) 
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu 

Kansainvälinen avaruusasema
Koripallo kesäolympialaisissa 1904

Koripallo järjestettiin näytöslajina vuoden 1904 kesäolympialaisissa. Lajissa järjestettiin neljä näytöstapahtumaa.

Amatöörisarja
Buffalo German YMCA vs. Missouri AC, 97–8
Chicago Central YMCA vs. Sawyer AB, 56–6
Buffalo German YMCA vs. Turner Tigers, 77–6
Chicago Central YMCA vs. Turner Tigers, 2–2 (Turner Tigers luovutti)
Buffalo German YMCA vs. Xavier AA, 36–28
Buffalo German YMCA vs. Chicago Central YMCA, 39–28
Chicago Central YMCA vs. Missouri AC, 2–0

Collegesarja
Hiram College vs. Wheaton College, 23–20
Wheaton College vs. Latter Day Saints University, 40–35
Hiram COllege vs. Latter Day Saints University, 25–18

Lopputulokset:
 Hiram College
 Wheaton College
 Latter Day Saints University

High scool -sarja
Lopputulokset:
 New York
 Chicago
 Saint Louis
 San Francisco

Peruskoulusarja
Lopputulokset:
 New York
 Chicago
 San Francisco

1904
Kesäolympialaiset 1904
Live in Bucharest: The Dangerous Tour

Live in Bucharest: The Dangerous Tour on Michael Jacksonin livekonsertti-DVD, joka julkaistiin vuonna 2005. DVD oli jo aikaisemmin saatavilla vuonna 2004 ilmestyneen Michael Jackson: The Ultimate Collection -kokoelmaboksin mukana.

Kappalelista 
 ”Introduction”
 ”Jam”
 ”Wanna Be Startin’ Somethin’”
 ”Human Nature”
 ”Smooth Criminal”
 ”I Just Can’t Stop Loving You” (duetto Siedah Garrettin kanssa)
 ”She’s Out of My Life”
 ”I Want You Back/The Love You Save”
 ”I’ll Be There”
 ”Thriller”
 ”Billie Jean”
 ”Workin’ Day and Night”
 ”Beat It”
 ”Will You Be There”
 ”Black or White”
 ”Heal the World”
 ”Man in the Mirror”
 ”Credits”

Michael Jackson
Sulo Hurstinen

Sulo Voipa Hurstinen (1. helmikuuta 1881 Kuhmalahti – 5. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen viulisti. Hurstinen antoi uransa aikana noin 1500 omaa konserttiesitystä Suomessa, muissa Pohjoismaissa, Baltiassa ja Saksassa.

Henkilöhistoria
Sulo Hurstisen vanhemmat olivat director cantus Herman Hurstinen ja Emilia Yli-Pohja ja puoliso vuodesta 1907 Thyra Gabriela Lindelöf, matemaatikko Lorenz Lindelöfin tytär. Hurstinen kävi kahdeksan luokkaa lyseota, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan musiikkia. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1902–1905 muun muassa Viktor Novacekin johdolla sekä Prahassa ja Berliinissä. Hänen ensikonserttinsa oli Helsingissä vuonna 1906. Tiiviin konsertoinnin ohella Hurstinen opetti viulunsoittoa Tallinnan konservatoriossa vuosina 1913–1914, Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1909–1910 ja 1918–1952 sekä Helsingin kansankonservatoriossa 1922–1964, yli 80 vuoden ikään saakka. Hurstinen julkaisi myös joitakin omia viulusävellyksiään sekä viulunsoiton opiskelun oppaita.

Hurstisen tytär Irma Hurstinen-Hellström oli konserttipianisti, joka soitti yhdessä isänsä kanssa monilla konserttikiertueilla.

Kirjallista tuotantoa 
 Mitä jokaisen viulunsoittajan tulee tietää. WSOY, 1911.
 Viulukoulu. 1922.

Lähteet
Uppslagsverket Finland
Hillila, Ruth-Esther & Hong, Barbara Blanchard 1997. Historical dictionary of the music and musicians of Finland. Greenwood Publishing Group. ISBN 0313277281

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Sulo Hurstinen : suomalaisen viulutaiteen uranuurtaja ; toimittanut Ranja Aukee. BoD - Books on Demand, Helsinki 2017 ISBN 9789515684882

Suomalaiset viulistit
 Suomalaiset musiikkipedagogit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Hv1

Hv1 (alun perin H8) on Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1910-luvun alussa vanhemmat veturisarjat olivat junapainojen kasvaessa tulleet ylikuormitetuiksi, joten Valtionrautatiet tilasi kotimaisilta veturitehtailta entisiä huomattavasti voimakkaamman veturityypin H8. Tampella ja Lokomo valmistivat vetureita 42 kappaletta vuosina 1915–1921. Alkuperäinen suurin sallittu nopeus 80 kilometriä tunnissa korotettiin 95 kilometriin tunnissa vuonna 1934. Kalustosarjatunnus H8 muutettiin Hv1:ksi vuonna 1942.

Hv1-veturit olivat käytössä 50 vuoden ajan matkustajajunissa kautta maan. Viimeiset veturit hylättiin 1960-luvun puolivälissä. Numero 555, joka on saanut yksilökohtaisen lempinimen Prinsessa, oli ajokuntoisena museoveturina vuosina 1995–2000 ja kunnostettiin jälleen ajokuntoon VR:n 150-vuotisjuhlien yhteyteen vuonna 2012.

Säilyneet

Lähteet

SRHS: Tietoa Suomen vetureista

Aiheesta muualla

Museorautatiekalusto
Suomalaiset höyryveturit
Théâtre du Grand Guignol

Grand Guignol koko nimeltään Le Théâtre du Grand-Guignol oli teatteri Pigallen alueella Pariisissa. Se keskittyi kauhuesityksiin, ja se oli toiminnassa vuodet 1897–1962. Sitä käytetään myös usein kuvaamaan kaikenlaista graafista kauhuviihdettä William Shakespearen teoksesta Titus Andronicus splatter-elokuviin.

Historia 

Grand Guignol sai alkunsa 1897, kun ranskalainen näytelmäkirjailija Oscar Méténier osti teatterin Pariisin Pigallen alueelta. Grand Guignol oli Pariisin pienin teatteri, ja siellä esitettiin Méténier'n kiistanalaisia naturalistisia näytelmiä. Méténier'n näytelmät olivat usein sensuurin kohteina, sillä hän uskalsi esittää lavalla sellaisia asioita, joita aiemmin ei ole teatterissa nähty. Méténier'n Mademoiselle Fifi, joka perustui Guy de Maupassantin teokseen, oli Grand Guignolin ensimmäisiä näytelmiä. Siinä esiintyi prostituoitu ensimmäistä kertaa, ja poliisi lopetti näytelmän esittämisen hetkellisesti.

Max Maureystä tuli teatterinjohtaja vuonna 1898. Hänen ohjauksessaan Grand Guignolista tuli kauhuteatteri. Maurey keksi myös näytelmäkirjailija André de Lorden, joka kirjoitti monia teoksiaan yhteistyössä psykologi Alfred Binet'nkanssa. Monet näytelmät käsittelivätkin mielisairaita ihmisiä. Esimerkiksi de Lorden L'Homme de la Nuit -teoksessa ("Yön mies") pääosassa oli nekrofiili. Monet de Lordenkin näytelmistä kärsivät sensuurista, ja Englannissa kahden hänen näytelmänsä esitykset kiellettiin kokonaan.

Maureyn jälkeen teatterin johtoon valittiin Camille Choisy, joka oli sen johdossa vuodet 1914–1930. Hänen kaudellaan Grand Guignoliin tuotiin myös erikoistehosteita, kuten valaistusta ja ääntä. Choisy palkkasi vuonna 1917 näyttelijä Paula Maxan, joka tunnettiin pian "maailman salamurhatuimpana naisena". Hän esitti lavalla usein hahmoa, jota kidutettiin monilla eri tavoilla. Choisyn jälkeen johtajaksi tullut Jack Jouvin ohjasi teatteria kauhusta psykologiseen draamaan. Grand Guignolin kukoistuskausi alkoi olla ohi, ja viimeistään toinen maailmansota aiheutti teatterin kaatumisen. Sodan jälkeen katsojamäärät pienenivät. Grand Guignolin viimeinen johtaja Charles Nonon sanoi vuonna 1962 teatterin sulkemisen jälkeen, että aiemmin kaikki uskoivat lavalla tapahtuvan pelkästään mielikuvituksellisia asioita, mutta sota näytti, että todellisuus voi olla kauheampikin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Grand Guignol Online  

Ranskan teatterit
Pariisin rakennukset ja rakennelmat
Hv3

Hv3 oli Suomen Valtionrautateiden käytössä ollut väliraskas henkilöjunien höyryveturi. Hv3 oli Hv1-veturin pohjalta suunniteltu veturi. Erona Hv1-sarjaan Hv3:ssa oli kapeampi aluskehys, jonka ansiosta veturit olisi myöhemmin voitu muuttaa kapeammalle yleiseurooppalaiselle raideleveydelle. Hv2-vetureita valmistettiin kaikkiaan 24 kappaletta. Osan vetureista valmistivat suomalaiset Tampella ja Lokomo, osan saksalainen Schwartzkopff. Veturit saivat alun perin sarjatunnuksen H9, mutta vuonna 1942 ne jaettiin tenderin pituuden mukaan sarjoihin Hv2 ja Hv3. Hv3-vetureissa oli pidempi, neliakselinen tenderi. 

Veturin vesitilan suuruus oli 19 kuutiometriä ja hiilitilan suuruus 6 kuutiometriä. Tulipinnan ala oli 109,8 neliömetriä ja tulistimen 30,7 neliömetriä. Työpaine oli 12 kilopondia neliösentille, sylinterin pituus 51 senttiä ja männän iskun pituus 60 senttiä. Veturi pystyi vetämään noin 600–700 tonnin vaunukuormaa noin 890 hevosvoimansa avulla, pikajunakäytössä sen perässä oli tavallisesti kymmenisen vaunua eli noin 400 tonnin paino.

Hv3-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne 1970-luvun alkuun mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat jonkin verran Suomessa valmistetuista ja ne hylättiin jo vuonna 1965. Hv3-sarjasta on museoitu kolme yksilöä, joista 781 on Keravalla muistomerkkinä ja 998 Haapamäen museovarikolla. Veturin 995, joka valmistui jatkosodan alkaessa 1941, kunnosti noin 15 000 tunnin työllä ajokuntoon Suolahdessa Tapani Laaksomies. Veturi on ainoa ajokuntoinen lajissaan koko Euroopassa. Se teki aikoinaan viimeisen aikataulun mukaisen matkansa henkilöjunassa Seinäjoen ja Vaasan välillä marraskuussa 1966. Kun koko Hv-sarja hylättiin 1977, se tuotiin seuraavana vuonna kunnostettavaksi muistomerkiksi Ouluun. Veturi oli Oulun rautatieaseman alueella vuodesta 1980 aina vuoteen 2004. Laaksomies muutti sen kunnostuksen yhteydessä halkokäyttöiseksi ja kapeampi hiilipiippu vaihdettiin samalla leveämpään halkopiippuun. Halkotilan suuruus on 12 kuutiometriä, neitsytmatkalla Suolahdesta Äänekoskelle halkoja kului noin kuusi mottia kymmenen kilometrin matkalla.

Lähteet

SRHS: Tietoa Suomen vetureista

Aiheesta muualla

Museorautatiekalusto
Suomalaiset höyryveturit
Jersey Shore

Jersey Shore on yhdysvaltalainen Music Televisionin tositelevisiosarja, joka seuraa kahdeksan nuoren aikuisen kesää. Jersey Shoresta on nähty neljä tuotantokautta, ja viides tuotantokausi alkoi MTV:lla Yhdysvalloissa 5. tammikuuta 2012. Suomessa viidennen kauden ensiesitys alkoi 18.3.2012. Kuudes tuotantokausi kuvattiin vuonna 2012 heti viidennen kauden jälkeen. Ja vuonna 2018 kuvattiin epävirallinen seitsemäs kausi nimeltä Jersey Shore: Family Vacation. sarjalle on tehty kolme spinoff sarjaa Snooki & Jwoww, The Pauly D Project ja The Show with Vinny.

Kaudet

Ensimmäinen kausi kuvattiin ohjelman nimen mukaisesti New Jerseyn rannikolla ja sen läheisyydessä. Toinen kausi jouduttiin kuitenkin kuvaamaan Floridan Miami Beachilla, sillä kuvausryhmä sai ensimmäisen kauden aikana porttikiellon lähes kaikkiin Jerseyn rannikkoalueen yökerhoihin. Kolmas kausi kuvattiin taas New Jerseyssä. Neljännen kauden kuvaukset on siirretty Italian Firenzeen, kun taas viides ja kuudes kausi on kuvattu tutuissa New Jerseyn maisemissa.

Vuonna 2018 Jersey Shoren epävirallinen seitsemäs kausi Jersey Shore: Family Vacation kuvattiin tuttuun tapaan New Jerseyn maisemissa.

Osallistujat
Osallistujat ovat pysyneet samana kaksi ensimmäistä tuontantokautta, lukuun ottamatta Angelina Pivarnickin poistumista molemmilla tuotantokausilla. Kolmannella tuotantokaudella Pivarnick korvattiin Nicole Polizzin pitkäaikaisella ystävällä, Deena Nicole Cortesella. Tämän jälkeen muutoksia ei ole näyttelijäkaartissa tapahtunut. Seitsemännellä kaudella ei nähty Samantha Giancolaa, kun taas Angelina Pivarnick teki paluun. 

Musta = vakituinen

Harmaa = vieraileva

Valkoinen = ei esiinny

Vastaanotto
Ohjelma on saavuttanut suuren suosion Yhdysvalloissa. Jersey Shore on rikkonut MTV:n katsojaennätykset joka kaudella, ja kolmannen kauden avausjakson 8,45 miljoonan katsojamäärä teki sarjasta MTV:n katsotuimman sarjan kautta aikain. Lisäksi se on tehnyt tunnetuksi nykyaikaisen amerikanitalialaiskulttuurin ja sen ilmiöitä. Michael Sorrentinon mainitsema elämäntapa GTL (engl. gym, tan, laundry ()) on muuttunut maailmanlaajuisesti tunnetuksi termiksi.

Suosion mukana ohjelma on saanut myös paljon kritiikkiä lähinnä amerikanitalialaiselta yleisöltä, jonka mielestä se leimaa amerikanitalialaista kulttuuria pinnalliseksi. Näyttelijöiden itsestään käyttämän 'guido'-ilmauksen on myös koettu halventavan amerikanitalialaisia, sillä sitä on yleisesti käytetty lähinnä negatiivisessa mielessä. Näyttelijöiden etninen tausta on myös saanut palautetta, sillä ainakin Jenni Farley on kertonut juurensa olevan Irlannissa ja Espanjassa, kun taas Nicole Polizzi on kertonut olevansa chileläinen, tosin amerikanitalialaisen perheen adoptoima.

Musiikki ja Tunnus
Jersey Shoren tunnus musiikki on "Get Crazy" joka on LMFAOn kappale.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
MTV:n televisio-ohjelmat
Luonnonmarjat



Luonnonmarjat ovat luonnonvaraisten kasvien tuottamia marjoja. Suomessa kasvaa 37 luonnonvaraista syötävää marjaa. Ravintokäyttöön näistä hyödynnetään pariakymmentä lajia. Tunnetuimmat ja kaupallisesti arvokkaimmat marjat ovat puolukka, mustikka, variksenmarja, vadelma, lakka, karpalo, pihlajanmarja, tyrni, juolukka ja mesimarja.

Pohjoisen luonnon valoisa kesä kypsyttää ilman hiilijalanjälkeä metsiin ja soille marjasadon, jota jokainen luonnossa liikkuja voi jokamiehenoikeuksien turvin hyödyntää. Suomen vuotuisen metsämarjasadon on arvioitu olevan yli 500 miljoonaa kiloa. Huononakin satovuonna luonnonmarjoja kypsyy yli 100 kg eli parikymmentä ämpärillistä jokaista suomalaista kohti.

Luonnonmarjasadosta poimitaan talteen vain murto-osa. Esimerkiksi puolukan ja mustikan sadosta on arvioitu poimittavan vain 5–10 %. Lakan sadosta poimitaan talteen enemmän, kun taas esimerkiksi variksenmarjan suuri sato jää miltei kokonaan hyödyntämättä. 

Luonnonmarjatuotteita jalostavien suomalaisyritysten marjatarpeesta jopa 90 prosenttia poimivat ulkomailta, kuten Thaimaasta, tulevat marjanpoimijat.

Luonnonmarjoja syödään Suomessa keskimäärin kahdeksan kiloa henkeä kohden vuodessa.

Uhanalaisia, rauhoitettuja luonnonmarjoja Suomessa ovat euroopanmarjakuusi, lehtokielo, lehtovatukka ja sinikuusama. Näistä lehtokielon sekä sinikuusaman marjat ovat myrkyllisiä ja euroopanmarjakuusi on kokonaan marjamaisten käpyjensä punaista siemenvaippaa lukuun ottamatta tappavan myrkyllinen.

Syötävät luonnonvaraiset marjat Suomessa 
 Ahomansikka eli metsämansikka
 Isokarpalo
 Juolukka
 Karjalanruusu
 Kataja
 Koiranruusu
 Lakka eli hilla tai suomuurain
 Lehtovatukka
 Lillukka
 Mesimarja
 Metsäruusu
 Mustikka
 Mustaherukka eli mustaviinimarja
 Oratuomi
 Orjanruusu
 Pihlaja eli kotipihlaja
 Pikkukarpalo
 Pohjanpunaherukka
 Punamarjakanukka eli kornelikanukka
 Puolukka
 Riekonmarja eli tunturisianmarja
 Ruohokanukka
 Sianpuolukka
 Sinivatukka
 Suippoliuskaorapihlaja
 Suomenpihlaja
 Taikinamarja
 Tuomi eli metsätuomi
 Tyrni
 Tylppäliuskaorapihlaja
 Vadelma
 Variksenmarja eli kaarnikka

Merkittävimmät myrkylliset luonnonmarjat Suomessa 
 Euroopanmarjakuusi eli marjakuusi
 Kalliokielo
 Kielo
 Koiranheisi
 Korpipaatsama eli paatsama
 Lehtokielo
 Mustakoiso
 Mustakonnanmarja
 Näsiä eli riidenmarja
 Orapaatsama
 Oravanmarja
 Punakoiso
 Punakonnanmarja
 Sinikuusama
 Sudenmarja eli karhunmarja, kuolemanmarja tai käärmeenmarja
 Vehka eli suovehka

Katso myös 
 Marjastus

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Arktiset Aromit ry
 Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet

Marjat
Hv4

Hv4 oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. Se kehitettiin vanhemmista Hk1–Hk3-sarjoista, ja se muistuttikin suuresti Hk3:a ollen kuitenkin raskaampi ja tehokkaampi. Tampella ja Lokomo valmistivat vetureita 28 kappaletta vuosina 1912–1933. Alun perin veturit saivat sarjamerkinnän H7, joka vaihdettiin Hv4:ksi vuonna 1942. 

Hv4-sarjaa käytettiin henkilö- ja pikajunissa. Raskaan kiskotuksen tulo siirsi ne pääasiassa kevytkiskoisille radoille, josta puolestaan Dm6- ja Dm7-kiskobussit eli Lättähatut syrjäyttivät niitä 1950-luvulta lähtien. Hv4-veturit hylättiin vuoteen 1965 mennessä. Veturit 742 ja 751 odottavat mahdollista kunnostusta Haapamäen museoveturiyhdistyksen raiteistolla.

Teknisiä tietoja

Tenderi:
Vettä: 9 t
Hiiltä: 5 t
Halkoja: 10 m³
Tulipinta: 96,5 m²
Tulistuspinta: 26 m²
Arinapinta: 1,45 m²

Lähteet

SRHS: Tietoa Suomen vetureista

Museorautatiekalusto
Suomalaiset höyryveturit
Metsäsienet

Metsäsienet on nimitys, jota Suomessa käytetään luonnonvaraisista ruokasienistä erotuksena viljellyistä ruokasienistä. Monet metsäsienet ovat myös suositeltavien ruokasienien luettelossa. Joissakin muissa kielissä metsäsieniä kutsutaan villeiksi sieniksi 

Yli 70 % suomalaisista harrastaa sienestystä. Suurin osa poimituista sienistä menee kotitalouskäyttöön . Suosituimpia ruokasieniä ovat tatit, rouskut, kantarelli, suppilovahvero, korvasieni, vaaleaorakas ja lampaankääpä, ja vuosittaiseksi kokonaissadoksi (ei suinkaan poimituksi määräksi) arvioidaan 1 000 miljoonaa kg.. Koska sienten joukossa on myös myrkyllisiä lajeja, kannattaa sienestys opetella kokeneen sienestäjän kanssa yhdessä tai osallistua sienikursseille.

Kauppasienet

Ruokasienellä tarkoitetaan viljeltyä tai luonnonvaraista sientä, joka sellaisenaan tai käsiteltynä soveltuu ihmisravinnoksi. Vanha kansallinen ruokasieniasetus kumottiin 1. heinäkuuta 2012. Evira tulee ylläpitämään ohjeellista listausta suositeltavista ruokasienistä. Elintarvikelain (23/2006) mukaan elintarvikealan toimija vastaa siitä, että kaupan on vain turvallisia elintarvikkeita.

Katso myös
Luettelo suomalaisista ruokasienistä

Lähteet

Aiheesta muualla
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet

Ruoka
Sienestys
Vesipallo kesäolympialaisissa 1948

Vuoden 1948 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 28. kesäkuuta – 7. elokuuta 1948. Laji oli kymmenettä kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 156 osanottajaa 18 eri maasta.

Mitalistit

Lopputulokset

Alkulohkot

18 joukkuetta jaettiin kuuteen alkulohkoon, joissa pelattiin jokainen jokaista vastaan. Ryhmien kaksi parasta selviytyi toiselle kierrokselle. Isäntäjoukkue Ison-Britannian tie katkesi yllättäen jo alkulohkoon.

Ryhmä A

Ryhmä B

Ryhmä C

Ryhmä D

Ryhmä E

Ryhmä F

2.kierros 

Toiselle kierrokselle selvinneet 12 joukkuetta jaettiin edelleen kolmen joukkueen ryhmiin. Joukkueiden, jotka olivat 1.kierroksella kohdanneet ja jatkoivat samaan lohkoon, keskinäisen ottelun tulos siirtyi suoraan mukaan 2. kierrokselle.

Ryhmä G

Ryhmä H

Ryhmä I

Ryhmä J

Semifinaalit

Semifinaalivaihe pelattiin kahdessa neljän joukkueen ryhmässä. Edelleenkin keskinäisten otteluiden tulos kaikilta aikaisemmilta kierroksilta seurasi mukana sarjataulukkoon. Jo kohdanneet joukkueet eivät siis pelanneet uudelleen vastakkain.

Ryhmä K

Ryhmä L

Loppusarjat

Sijat 1-4

Sijat 5-8

Lähteet

Viitteet

1948
Kesäolympialaiset 1948
Jens Christian Hostrup

Jens Christian Hostrup (20. toukokuuta 1818 Kööpenhamina – 21. marraskuuta 1892 Hillerød) oli tanskalainen kirjailija. 
Hostrup käytti usein pseudonyymiä Jens Kristrup (Christrup).

Elämä ja ura
Hostrup aloitti opintonsa Metropolitanskolenissa vuonna 1837 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1843. Regensin opiskelija-asuntolassa hän solmi lukuisia kontakteja ja sai uusia ystäviä sekä kirjallisia vaikutteita muun muassa kirjailija Adam Gottlob Oehlenschlägeriltä. Hostrupin läpimurtoteos Gjenboerne - ilmestyi 1844. Opintojen päätyttyä hän työskenteli kotiopettajana ja pappina. Hostrup alkoi kirjoittaa laulunäytelmiä Johan Ludvig Heibergin ja Ferdinand Raimundin esimerkin innoittamana. Hänen tarkka henkilö- ja ympäristökuvauksensa sekä naseva dialoginsa saivat aikalaiskriitikoilta myönteisen vastaanoton. Hostrup kirjoitti myös useita lauluja tanskalaiselle Bauernvolkshochschulelle.

Hostrup avioitui Henriette Vilhelmine Louise Mantziuksen (1824–1849) kanssa 1848. Hän avioitui 1855 uudelleen Christiane Georgine Elisabeth Hauchin kanssa. Christiane Hauch oli runoilija Carsten Hauchin tytär. Pariskunnalle syntyi poika Helge Hostrup (1862–1949).

Hostrup herätti jo teologian ylioppilaana huomiota pienillä laulunäytelmillään ja elämäniloa uhkuvilla ylioppilaslauluillaan. Näitä seurasi suurempia huvinäytelmiä, joista merkittäviä ovat erityisesti Gjenboerne (1844), En spurv i tranedands (1846), Eventyr paa fodreisen (1847; esitetty suomeksi Maantien varrella) sekä Mester og lærling (1852), jossa hän ruoskii kelvotonta sanomalehdistöä, ja romanttinen näytelmä Dröm og daad (1854). Suositun saarnaajan käytännölliset papintoimet ja innostus grundtvigilaiseen kansanvalistustyöhön veivät hänen harrastuksensa pitkäksi aikaa toisaalle. Ryhdyttyään uudelleen kirjoittamaan näyttämöä varten hän julkaisi Ibsenin Nukkekodista herätteen saaneen näytelmän Eva (1880; suom.) sekä näytelmät Karen’s garde (1886), Under snefog (1890). Kansanvalistustyön palveluksessa syntyi esitelmäsarja Folkelige foredrag (1882). Hostrup oli innokas skandinaavisen asian mies ja kuului poliitikkona vasemmistoon. Vuodesta 1878 hän nautti runoilijaeläkettä, ja 1884 häntä juhlittiin kansallisrunoilijana. Hostrupin Poetiske skrifter ilmestyivät 1852–1856. Lisäksi on julkaistu Sange og digte fra de senere aar (1884) ja Efterladte digte (1893).

Suomennetut teokset
Maantien varrella: huvinäytelmä neljässä näytöksessä, seitsemässä muutoksessa. (Eventyr på Fodrejsen), suom. C. Edv. Törmänen, A. W. Lindgren 1878.
Tutkistelemus, kuinka naisen wapauttamisesta kristillisesti on ajateltava. Helsinki, 1886.
Eeva: näytelmä neljässä näytöksessä. Telén, 1897.
Seikkailu jalkamatkalla: viisi näytöksinen laulunäytelmä. Suom. Kaarle Halme. Yrjö Weilin, 1905.

Kirjallisuutta
 Helge Hostrup, Jens Christian Hostrup: hans Liv og Gerning, København, Gyldendal, 1916.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Jens Christian Hostrupin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa ja Project Gutenbergissa

Tanskalaiset kirjailijat
Tanskalaiset papit
Vuonna 1818 syntyneet
Vuonna 1892 kuolleet
Viljo Lindroos

Viljo Lindroos (20. elokuuta 1904 – ?) oli suomalainen jalkapalloilija. Tukimiehenä pelannut Lindroos edusti urallaan Turun Palloseuraa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden 1928. Sarjamuotoisessa mestaruussarjassa Lindroos ehti pelata vuosina 1930–1932 yhteensä 22 ottelua. 

Lindroos pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1929.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1904 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Sanat eivät riitä kertomaan

”Sanat eivät riitä kertomaan” on Toivo Kärjen säveltämä ja Juha Vainion sanoittama suomalainen kappale, jonka Pasi Kaunisto teki tunnetuksi vuonna 1969 voitettuaan kappaleella Syksyn sävel -laulukilpailun. Kappale on Kauniston tunnetuimpia. Se on usealla hänen kokoelma-albumillaan, ja Kauniston 20 suosikkia -sarjan yksi albumeista on nimetty kappaleen mukaan. Kappale julkaistiin 1969 singlenä, ja sen b-puolella on ”Jos mä laulaja oisin”, joka on myös Vainion ja Kärjen yhteinen kappale.

Kappale alkaa introlla, jonka jälkeen tulee B-osa eli kertosäkeistö. Laulu on intron jälkeen rakenteeltaan muotoa BABAB eli ensimmäisen B-osan jälkeen tulee A- ja B-osat, minkä jälkeen A- ja B-osat toistetaan. Kappale päättyy hidastuen ilman häivytystä.

Kappaleet 
A-puoli

B-puoli

Lähteet 

 Pasi Kaunisto s. Sanat eivät riitä kertomaan (Decca SD 5737, 1969)

Vuoden 1969 kappaleet
Suomalaiset iskelmät
Juha Vainion sanoittamat kappaleet
Toivo Kärjen säveltämät kappaleet
Syksyn sävel -finalistit
Janne Halmela

Janne Petteri Halmela (s. 1962 Parkano) on suomalainen muusikko ja säveltäjä/sovittaja.

Yhtyeet
Janne Halmela on toiminut yhtyeen  Kikka Laitinen Co. trumpetistina ja puhallin- ja viulusovitusten tekijänä. 90-luvulla hän soitti trumpettia Gasoline Girls And Petrol Boys -yhtyeessä. Janne Halmela toimii nykyisin Ilmavoimien Soittokunnan soittajaupseerina soittimenaan trumpetti sekä Jyväskylän Työväenyhdistyksen soittokunta Kajastuksen kapellimestarina Jyväskylässä.

Huomionosoitukset
Halmela on voittanut useita sävellyskilpailuja yhdessä Kikka Laitisen kanssa, sekä säveltänyt ja sovittanut useita teoksia yhteistyössä Laitisen kanssa, mm. "Pienet jutut", "Sun mielikielisuudelma", "Jos oot down", "Sydän valvoo" ja "Vaikka yhden keskikaljan", joissa esittäjänä Kikka Laitinen Co. sekä "Oljenkorsia ruutupaidassa" (es. Heli Ruotsalainen), "Minä taistelen" (es. Arja Koriseva) ja "Myrskyn maa" (es. Jari Sillanpää).

Diskografia

Albumit

Kikka Laitinen Co:

 Kikka Laitinen CO. (AXR, 1994)
 Sydän valvoo (AXR, 1997)
 Sinistä (Kikanor, 1999)
 Suomalaisia rakkaustarinoita (Humble House Records, 2006)
 Suomalaisia rakkaustarinoita 2 (Humble House Records, 2008)

Palkinnot 
 
 Seinäjoen tangosävellys- ja sanoituskilpailun 1. sija 2005 ”Tulit varjojen takaa” (säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Jorma Toiviainen).
 Somero soikoon -sävellys- ja sanoituskilpailun 1. sija 2006 ”Oljenkorsia ruutupaidassa” säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Kikka Laitinen).
 Unto Monosen sävellys- ja sanoituskilpailun 12. parhaan joukossa 2008 ”Ei se ole vielä rakkautta (säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Jorma Toiviainen).
 Seinäjoen tangosävellys- ja sanoituskilpailun 12. parhaan joukossa 2009 ”Minä taistelen” (säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Jukka Saarinen).

Aiheesta muualla 

http://meteli.net/jannehalmela

http://www2.mil.fi/sotilasmusiikki/soittokunnat/ilmavsk/index.dsp

Lähteet
Ilta-Sanomat/Viihde 21.-22.7.2012

Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset trumpetistit
Suomalaiset sovittajat
Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Mustapha Hadji

Mustapha Hadji (, s. 16. marraskuuta 1971 Ifrane, Marokko) on marokkolainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hadji pelasi aktiiviurallaan hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Hänet valittiin vuonna 1998 Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi.

Maajoukkueura
Hadji kuului 1990-luvulla Marokon maajoukkueen vakiopelaajiin. Ennen maajoukkuepelejä hänelle tarjottiin paikkaa Ranskan nuorten maajoukkueeseen, mutta Hadji päätti edustaa tilaisuuden tultua Marokkoa vuonna 1993. Sittemmin hän pelasi kaksissa MM-kisoissa vuosina 1994 ja 1998.

Valmennusura
Hadji nimitettiin toukokuussa 2014 Marokon maajoukkueen apuvalmentajaksi.

Yksityiselämä
Hadji muutti perheensä kanssa Ranskaan aluksi Saint-Étienneen ja sittemmin Monceaun ja Creutzwaldiin.

Hänen nuorempi veljensä Youssouf Hadji pelaa jalkapalloa ranskalaisessa AS Nancyssa. Myös Mustaphan poika Samir Hadji pelasi jalkapalloa Nancyssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 National Football Teams 
 Mustapha Hadji Atlas-Lions.comissa 

Marokkolaiset jalkapalloilijat
Marokkolaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Alavieskan seurakunta

Alavieskan seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Alavieskan kunnan alueella.

Historia 
Alue on kuulunut alun perin Kalajoen seurakuntaan. Ensimmäinen kirkko alueelle rakennettiin vuonna 1651. Alueesta tuli 1733 oma saarnahuonekuntansa. 1782 siitä tuli Kalajoen kappeliseurakunta, ja itsenäiseksi seurakunnaksi se muodostui 1879. Vuodesta 2010 lähtien seurakunnan kirkkoherrana on toiminut Eija Nivala.

Toimipaikat 
Seurakunnan nykyinen kirkko on valmistunut 1948. Sen edeltäjä oli tuhoutunut salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa. Seurakunnan omistuksessa on myös 2004 remontoitu seurakuntakoti, johon mahtuu noin 150 henkeä. Lisäksi seurakunnalla on kaksi hautausmaata, Tikkasen ja Koissuon hautausmaat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Alavieskan seurakunnan kotisivut

Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat
Alavieska
Amatsoniitti

Amatsoniitti on vihreä kivi, jonka nimi tulee Amazon-joen mukaan. Sen kovuus on 6–6½ ja ominaispaino 2,56–2,58. 
Amatsoniittikiveä esiintyy Suomessa, USA:ssa, Brasiliassa, Intiassa, Madagaskarilla, Namibiassa, Venäjällä. 
Sitä käytetään koruissa ja koristekivenä sen kauniin värin vuoksi. Kiven sinivihreä väritys juontuu kiven sisällä olevasta lyijystä, ja sitä on kaupattu virheellisellä kauppanimellä "vihreä ametisti".

Aiheesta muualla 

Mindat: Amazonite 
Gemdat.org: Amazonite 
  

Korukivet
The Boo Radleys

The Boo Radleys oli vuonna 1988 Wallaseyssa perustettu brittiläinen rock-yhtye. Yhtyeen perustivat kitaristi-säveltäjä Martin Carr, kitaristi ja laulaja Sice, basisti Tim Brown ja rumpali Steve Hewitt. Ensimmäisen albumin Ichabod and I julkaisun jälkeen Rob Cieka korvasi Hewittin. 

Yhtyeen läpimurto tapahtui vuoden 1993 Giant Steps -albumilla, jolta julkaistu single Lazarus oli pieni hitti Yhdysvalloissa. Britanniassa levy nousi albumilistan sijalle 17. Seuraava albumi, Wake Up! nousi Britannian albumilistan ensimmäiselle sijalle vuonna 1995. Yhtye hajosi vuonna 1999.

Diskografia

Studioalbumit
 Ichabod and I (1990)
 Everything's Alright Forever (1992)
 Giant Steps (1993)
 Wake Up! (1995)
 C'mon Kids (1996)
 Kingsize (1998)

Kokoelmat
 Learning to Walk (1992)
 Find the Way Out (2005)
 The Best of the Boo Radleys (2007)

EP:t
 Kaleidoscope (1990)
 Every Heaven (1991)
 Boo Up! (1991)
 Adrenalin (1992)
 Does This Hurt / Boo! Forever'' (1992)

Singlet
 Lazy Day (1992)
 Does this Hurt? (1992)
 Lazarus (1992)
 I Hang Suspended (1993)
 Wish i Was Skinny (1993)
 Barney (...And Me (1994)
 Lazarus (1994, uudelleenjulkaisu)
 Wake Up Boo! (1995)
 Find the Answer Within (1995)
 It's Lulu (1995)
 From the Bench at Belvidere (1995)
 What's in the Box (See Whatcha Got) (1996)
 C'mon Kids (1996)
 Ride the Tiger (1997)
 Free Huey (1998)
 Kingsize (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivut

Brittiläiset rockyhtyeet
Brittiläiset popyhtyeet