Arecibon radioteleskooppi

Arecibon radioteleskooppi oli jättiläisradioteleskooppi lähellä Arecibon kaupunkia Puerto Ricossa. Arecibon observatoriota, eli viralliselta nimeltään kansallista tähtitiede- ja ionosfäärikeskusta (NAIC) operoi vuoteen 2011 asti Cornellin yliopisto yhdysvaltalaisen Kansallisen tiedesäätiön kanssa tehdyllä yhteistyösopimuksella, johon osallistuivat myös Yliopistojen avaruustutkimusyhdistys (USRA), SRI International ja Puerto Ricon Metropolitan yliopisto.

Radioteleskoopin kuvaus 
Arecibon radioteleskooppi oli halkaisijaltaan 305 metriä. Vertailun vuoksi Suomen merkittävin Metsähovin radioteleskooppi Kirkkonummella on halkaisijaltaan 13,7 metriä. Mitä suurempi radioteleskooppi on, sitä heikomman signaalin se pystyy havaitsemaan avaruudesta. Tästä syystä Arecibon radioteleskooppi kykeni moniin havaintoihin, kuten kaukaisten asteroidien ja komeettojen, heikkojen pulsarien, tai ionosfäärien havaitsemiseen tarkkuudella, johon pienemmät radioteleskoopit eivät kyenneet. Arecibon radioteleskooppi oli toinen maailman kahdesta aktiivisesti käytetystä planetaarisesta tutkasta. Radioteleskooppiin kuului neljä tutkalähetintä, joiden lähetystaajuudet olivat 2 380 MHz (aallonpituus 12,6 cm), 430 MHz (69,8 cm), 47 MHz (6,4 m) ja 8 MHz (37,5 m).

Arecibon observatorio avattiin vuonna 1963. Luonnon muovaamaan painanteeseen kiinteästi asennetun teleskoopin vastaanotin sijaitsi 18 kaapelin varassa 150 metrin korkeudella maljasta. Teleskooppia itsessään ei voinut liikutella, mutta sen vastaanottimen asentoa voitiin muuttaa vastaanottamaan signaaleja noin 40 asteen levyisellä vyöhykkeellä zeniitin ympärillä. Koska Puerto Rico sijaitsee lähellä päiväntasaajaa, voitiin sillä havaita esimerkiksi kaikki Aurinkokunnan planeetat. Vuonna 1974 radioteleskooppi kunnostettiin ja katettiin 38 778 alumiinipaneelilla, mikä nosti teleskoopin suurimman teoreettisen havaintotaajuuden 5 000 MHz:iin (6 cm). Tehokkaampi lähetin lisättiin vuonna 1996, jolloin radioteleskooppiin lisättiin myös gregoriaaninen heijastusjärjestelmä kohdistamaan radiosäteet havaitsimeen sekä metallinen verkko teleskoopin reunoille estämään maan lämpösäteilyn häiriöitä havaittuihin radiosignaaleihin. 

Arecibon radioteleskoopilla tehdyistä löydöistä merkittävin lienee Hulsen ja Taylorin vuonna 1974 havaitsema kaksoispulsari PSR B1913+16, joka oli ensimmäinen epäsuora gravitaatioaaltojen havainto, siten todisti Albert Einsteinin suhteellisuusteorian oikeaksi ja toi havaitsijoilleen Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1993. Lisäksi teleskoopin avulla on muun muassa todistettu neutronitähtien olemassaolo ja Merkuriuksen ja Venuksen pyörähdysajat akseliensa ympäri, havaittu yksi nopeimmin pyörivistä tunnetuista pulsareista, ja yhdet ensimmäisistä eksoplaneetoista.

Tuhoutuminen 
Observatorion sulkemisaikeesta kerrottiin marraskuussa 2020 rikkoutuneen kaapelin vaurioitettua teleskooppilautasta. Uusi kaapeli oli jo tilauksessa toisen kaapelin rikkoutuessa. Tutkimuksien jälkeen ei löydetty turvallista keinoa korjata teleskooppia vaarantamatta työntekijöitä. 1. joulukuuta 2020 teleskoopin kaapeleiden varassa roikkunut instrumenttirakennelma romahti ennusteiden mukaan kokonaan, tehden pahoja vaurioita teleskoopin lautaseen.

Arecibon radioteleskooppi elokuvissa 
 James Bond -elokuvan 007 ja kultainen silmä (1995) loppukohtauksessa ”tuhotaan” Arecibon radioteleskooppi.
 Elokuvassa Ensimmäinen yhteys (1997) Arecibossa työskentelevää SETI-tutkijaa tohtori Eleanor Arrowayta esittää Jodie Foster.

Katso myös 
 Arecibo-viesti
 Atacama Large Millimeter Array
 Five hundred meter Aperture Spherical Telescope

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Arecibo Observatory: Media Resources
 
  
 
 
 

Yhdysvaltain observatoriot
Radioteleskoopit
Puerto Ricon rakennukset ja rakennelmat
Vuoden 2020 onnettomuudet