joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pavle

Pavle (11. syyskuuta 1914 – 15. marraskuuta 2009) oli ortodoksisen kirkon pappi, joka toimi Serbian patriarkkana vuodesta 1990 kuolemaansa saakka.

Hän syntyi Kućancin kylässä Itävalta-Unkarissa, nykyisen Kroatian alueella, Stefan ja Ann Stojčevićin pojaksi ja sai kasteessa nimen Gojko. 
Hän kävi kimnaasia Belgradissa ja opiskeli seminaarissa Sarajevossa. Toisen maailmansodan hän oli paossa Ovčarin luostarissa. Sodan jälkeen hän työskenteli rakennusmiehenä, mutta huonon terveytensä vuoksi meni luostariin vuonna 1946 ja otti nimen Pavle.

Ateenassa suorittamiensa opintojen jälkeen Pavle nimitettiin Rasin ja Prizrenin piispaksi 1957. Tässä asemassa hän oli 33 vuotta, kunnes hänet valittiin patriarkaksi 1990.

Pavlella oli yhteyksiä Serbian ja Serbitasavallan johtoon Jugoslavian hajoamissotien aikana, mutta vuonna 1997 hän otti osaa mielenosoituksiin hallitusta vastaan ja vaati vuonna 2000 Miloševićin eroa.

Pavle oli kaksi viimeistä elinvuottaan Belgradissa sotilassairaalassa.

Lähteet 
 Elämäkerrallisia tietoja

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Patriarkka Pavle / Ortodoksi.net

Serbialaiset henkilöt
Uskonto Serbiassa
Patriarkat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Espanjan Grand Prix 1981

Espanjan Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. kesäkuuta 1981 Jaraman radalla Espanjassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Gilles Villeneuve, jolle voitto oli kauden toinen ja samalla viimeinen.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Jacques Laffite – 1.13,754
Nopein kierros: Alan Jones – 1.17,818 (kierroksella 5)
Jacques Laffiten sadas Grand Prix

Lähteet 

1981
Madridin itsehallintoalueen urheilu
Robert B. Sherman

Robert Bernard Sherman (19. joulukuuta 1925 New York – 5. maaliskuuta 2012 Lontoo) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka on yhdessä veljensä Richard M. Shermanin kanssa tullut tunnetuksi varsinkin elokuvamusiikistaan. Shermanin veljekset tekivät yhteistyötä muun muassa elokuvissa Maija Poppanen (1964), Viidakkokirja (1967) ja Nalle Puh (1977).

Robert B. Sherman syntyi New Yorkissa lauluntekijä Al Shermanin (1897–1973) poikana. Hän haavoittui toisessa maailmansodassa polveen. Hän opiskeli Bard Collegessa ja pääsi vuonna 1958 ensimmäistä kertaa Top Ten -listalle laululla "Tall Paul". Walt Disney kiinnitti huomiota lahjakkaisiin veljeksiin ja kiinnitti heidät Walt Disney Studiosin palvelukseen, ja he työskentelivät Disneyn alaisina tämän kuolemaan (1966) saakka.

Sherman avioitui 27. syyskuuta 1953 Joyce Sasnerin (k. 2001) kanssa. Parille syntyi neljä lasta. 

Sherman sai Oscar- ja Grammy-palkintoja, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella; hänet hyväksyttiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 2005. Hän harrasti teini-ikäisestä saakka maalaustaidetta mutta piti ensimmäisen julkisen näyttelynsä vasta vuonna 2002. 

Sherman menehtyi kotonaan Lontoossa 5. maaliskuuta vuonna 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla
Robert B. Shermanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Songwriters Hall of Fame
Richard Bucket

Richard Bucket on kuvitteellinen televisiohahmo brittiläisessä komediasarjassa Pokka pitää. Hahmoa näyttelee Clive Swift.

Richard Bucket on Hyacinth Bucketin aviomies, joka toisin kuin vaimonsa haluaisi elää rauhallista normaalia elämää. Richard on kunnan virkamies, joka eläköityy sarjan aikana. Hän on myös toiminut paikallisessa kunnanvaltuustossa. Richard ei häpeä sukunimeään Bucket (’ämpäri’), mutta Hyacinth inttää, että nimi lausutaan ranskalaisittain Bouquet-sanan tapaan (kukkakimppu). Richard on jopa kerran sanonut vaimolleen Hyacinthille ”Se ei ole mikään Bouquet, se on Bucket! Se oli aina Bucket kunnes tapasin sinut!”

Richardilla ja Hyacinthilla on yksi aikuinen poika, Sheridan, joka on esiintynyt yhdessä jaksossa. Hän soittelee usein kotiin rahanpuutteessa ja Hyacinth on aina valmis antamaan rahaa välittämättä siitä, että asia ei Richardia miellytä lainkaan.

Richard on hyvissä väleissä vaimonsa sisaren Daisyn miehen Onslow’n kanssa. Hyacinth puolestaan kammoaa ja häpeää Onslow'ta ja sisariaan Daisya ja Rosea. Onslow säälii Richardia Hyacinthin takia ja tästä syystä hänellä on tapana ”pelastaa” Richard läheiseen pubiin oluelle ja biljardia pelaamaan. Avioliiton aikana Richardille on kehittynyt teräshermot ja hän kylmän viileästi kestää vaimonsa tekemiset eikä jaksa välittää, vaikka yleensä Hyacinthin päähänpistot tarkoittavat katastrofia. Richardilla on Rover-merkkinen henkilöauto, jota Hyacinth pitää kauniina ja kiiltävänä.

Pokka pitää -sarjan hahmot
Pat Hingle

Martin Patterson "Pat" Hingle (19. heinäkuuta 1924 – 3. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Denverissä, Coloradossa, ja vanhemmat erosivat hänen ollessaan vasta varhaislapsuudessa. 

Hingle loi sekä televisiossa että elokuvissa pitkän uran, joka alkoi jo 1940-luvulla. Tunnetuimpia elokuvia ovat Norma Rae (1979) ja Batman (1989); hän on Michael Goughin kanssa ainoa, joka esiintyi myös viimeksi mainitun kolmessa jatko-osassa. Hän näytteli myös monessa elokuvassa yhdessä Clint Eastwoodin kanssa, muun muassa Hirttäkää heidät! (1968) ja Luotikuja (1977).

Hingle esiintyi vuonna 1997 musikaalissa 1776.  Hän oli vuodesta 1979 naimisissa Julia Wrightin kanssa, ja hänellä on edellisestä avioliitosta kolme lasta. 

Hän kuoli leukemiaan 84-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Sheldon Harnick

Sheldon Mayer Harnick (s. 30. huhtikuuta 1924) on yhdysvaltalainen sanoittaja. 

Harnick varttui Chicagossa ja vietti nuoruudessaan kolme vuotta Yhdysvaltain armeijassa. Armeijan jälkeen hän pääsi opiskelemaan musiikkia Chicagon Northwestern Universityyn, josta valmistui vuonna 1949. Vuoden 1950 tienoilla hän muutti New Yorkiin.

Hän teki säveltäjä Jerry Bockin kanssa yhteistyössä lukuisissa musikaaleissa. Heidän ensimmäinen yhteinen musikaalinsa oli vuoden 1958 The Body Beautiful. Seuraavana vuonna heidän näytelmänsä Fiorello! palkittiin Tony-, Pulitzer- ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnoilla. Vielä menestyneemmäksi tuli vuoden 1964 Viulunsoittaja katolla (engl. Fiddler on the Roof), joka voitti yhdeksän Tonya ja lukuisia muita palkintoja. Muihin Bockin ja Harnickin musikaaleihin kuuluvat She Loves Me (1963), The Apple Tree (1966) ja heidän viimeiseksi tuotoksekseen jäänyt The Rothchilds (1970).

Harnick on kirjoittanut englanninkieliset sanoitukset useisiin tunnettuihin ulkomaisiin teatterinäytelmiin ja oopperoihin, kuten Franz Lehárin Iloiseen leskeen (1977), Michel Legrand’n Cherbourgin sateenvarjoihin ja Georges Bizet’n Carmeniin (1981). Hän on sanoittanut myös muun muassa Jack Beesonin (Captain Jinks of the Horse Marines, 1975), Richard Rodgersin (Rex, 1976) ja Thomas A. Shepardin (Love in Two Countries, 1991) musiikkia. Hän kirjoitti Cy Colemanin kanssa tunnussävelmät elokuviin Sydäntenmurskaaja (1972) ja Riemuloma Riossa (1984).

Harnick valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971.

Lähteet 

Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset sanoittajat
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Songwriters Hall of Fame
Kirjallisuuden Pulitzer-palkinnon saaneet
Tony-palkinnon saajat
The Magnetic Fields

The Magnetic Fields on newyorkilaisen laulaja-lauluntekijä Stephin Merrittin johtama yhtye. 

Yhtye alkoi Merrittin studioprojektina, jolla hän soitti kaikki instrumentit. Myöhemmin yhtyeelle muodostui myös vakituinen livekokoonpano. Yksi yhtyeen tähän mennessä merkittävimmistä julkaisuista on tripla-albumi 69 Love Songs, joka nimensä mukaisesti sisältää 69 rakkauslaulua.

Diskografia

Albumit
Distant Plastic Trees (1991)
The Wayward Bus (1992)
The House of Tomorrow (EP, 1992)
Holiday (1994)
The Charm of the Highway Strip (1994)
Get Lost (1995)
69 Love Songs (1999)
i (2004)
Distortion (2008)
Realism (2010)
Love at the Bottom of the Sea (2012)
50 Song Memoir (2017)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Harri Koivunen

Harri Koivunen (s. 16. helmikuuta 1961 Pori) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pitää lähes 50 hevosen valmennustallia Turussa Metsämäen raviradalla. Koivusella on A-ajolupa sekä A-valmentajalisenssi.

Ura 
Harri Koivunen aloitti ravihevosten valmennuksen synnyinkaupungissaan Porissa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Alun perin hänen oli tarkoitus pitää lukion jälkeen välivuosi hevosten parissa, mutta lopulta siitä muodostui Koivuselle ammatti. Turussa Koivusella on ollut talli 1990-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen ravilähtönsä hän ohjasti 17-vuotiaana vuonna 1978. Vuoden 2017 loppuun mennessä hän on ajanut lähes 37 000 starttia voittaen niistä yli 4 000. Koivunen on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi voitokkain raviohjastaja.

Saavutuksia 
Koivunen on voittanut ravikuninkuuden neljästi, vuosina 1993 ja 1994 Pettellä sekä vuosina 2012 ja 2013 Erikassonilla. Nelivuotiaiden lämminveristen tärkeimmän kotimaisen kilpailun Derbyn hän on voittanut kahdesti, Ribaudella vuonna 2008 ja Express Typellä 2010. Koivusen valmentama Callela E-Mail oli vuoden 2006 voitokkain lämminverinen.

Viime vuosina Koivunen on keskittynyt valmentamiseen ja ohjastettujen lähtöjen määrä on vähentynyt vuosittain. Hän on voittanut Suomen valmentajien voittotilaston vuodesta 2015 alkaen jo viisi kertaa putkeen ja viimeisenä neljänä vuonna hänen valmentamansa hevoset ovat ottaneet vuositasolla yli sata voittoa. Hänen valmentamiaan hevosia ohjastaa nykyään pääasiassa hänen poikansa Olli Koivunen.

Perhe 
Koivunen asuu perheineen Turussa. Hänellä on kaksi poikaa.

Lähteet
 Harri Koivunen Hippoksen sivuilla 
 suomenhevonen.fi

Viitteet

Aiheesta muualla 

Harri Koivusen tallin sivut 

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravivalmentajat
Mika Forss

Mika Forss (s. 26. syyskuuta 1968 Nokia) on suomalainen raviohjastaja. Hänet on valittu vuoden ohjastajaksi vuosina 2008, 2010 ja 2014, 2015 ja 2016.

Forssilla on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi ja hän toimii nykyään lainaohjastajana. Vuoden 2017 syyskuuhun mennessä Forss on ajanut noin 23 900 lähtöä, joista voittoja yli 3 100. Palkintorahoja hän on ohjastanut yli 14,5 miljoonaa euroa. 

Vuonna 2016 Forss voitti raviohjastajien Euroopan-mestaruuden ja vuonna 2017 hän sijoittui raviohjastajien MM-kilpailuissa toiseksi.

Forss asuu perheineen Hämeenkyrössä. Hän on harrastanut aikaisemmin myös dartsia ja sijoittunut toiseksi vuoden 2004 Finnish Openissa.

Lähteet 

 Valmentajat, Teivonravit.fi

Viitteet

Suomalaiset raviohjastajat
Suomalaiset dartsinpelaajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Aki Antti-Roiko

Aki Antti-Roiko (s. 14. heinäkuuta 1958 Ylivieska) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän on ajanut urallaan yli 16 000 starttia ja voittanut niistä yli 3 000. Voittorahoja on hänelle on kertynyt yli 6,6 miljoonaa euroa.

Tunnetuin Aki Antti-Roikon ohjastamista hevosista on ollut Isla J Brave. Vuoden 2012 jälkeen Antti-Roiko lopetti ohjastustehtävänsä lähes kokonaan selkävaivojen vuoksi. Vuonna 2018 Antti-Roiko lopetti valmennustoiminnan, jonka jälkeen hän on keskittynyt hotelli- ja ravintolatoiminnan pyörittämiseen Lokkilinna -nimisessä yrityksessä Kalajoella. 

Aki Antti-Roikon tytär Janita Antti-Roiko ja serkku Ahti Antti-Roiko ovat myös tunnettuja raviohjastajia.

Lähteet
Aki Antti-Roiko Suomen Hippoksen tietokannassa

Viitteet

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravivalmentajat
Ilkka Korpi

Ilkka Korpi (s. 23. tammikuuta 1960) on suomalainen menestynyt raviohjastaja. Marraskuuhun 2013 mennessä hän on ajanut yli 27 000 starttia, voittaen lähes 2500. Voittorahoja on yli 7 700 000 euroa. Hän asuu Nummi-Pusulassa. Korvella on A-ajolupa sekä A-valmentaja-lisenssi.

Ilkka Korpi toimii valmentajana Ypäjän Hevosopistolla yhdessä veljensä Heikki Korven kanssa. Vuonna 2013 Ilkan valmennettavat hevoset ovat pärjänneet hyvin ravikilpailuissa. Ilkan valmentama ja Hevosopiston omistama Ypäjä Eila toi tänä vuonna ensimmäiset suurkilpailuvoitot Hevosopistolle. 

Korven veljeksillä on käytössään 58 hevosen talli, sekä Hevosopiston urheilualueet, joihin kuuluu ravirata, sekä hiittisuora, sekä erilaiset metsäreitit. Työntekijöiden lisäksi tallissa hevosista huolehtii ravisuuntautuneet oppilaat. Tallissa on valmennuksessa Ypäjän Hevosopiston ja MTT:n kasvattamia hevosia, sekä ulkopuolisten asiakkaiden hevosia. 

Ilkka Korpi on voittanut ravikuninkuuden Vireenillä sekä lämminveristen derbyn Valentinolla ja Black Laukolla.

Lähteet 
 Ilkka Korpi Suomen Hippoksen tietokannassa

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kari Venäläinen

Kari Venäläinen (s. 1968) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hollolassa. Hänellä on A-ajolupa ja D-valmentajalisenssi. Hän on ajanut vuoden 2017 loppuun mennessä yli 11 500 lähtöä, joista voittoja on tullut 917. Voittorahoja on yli 3 700 000 euroa.

Aiheesta muualla 

 Kari Venäläinen Suomen Hippoksen tietokannassa

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Juha Utala

Juha Utala (s. 3. toukokuuta 1969) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hollolassa. Utalalla on A-ajolupa ja A-valmentajalisenssi. Hän on ajanut yli 12 900 starttia ja voittanut niistä 1227. Voittorahoja on yli 5 481 018 euroa. Hän toimi Aslak Kaikon tallissa yksityivalmentajana.
Sen jälkeen hän siirtyi Hollolan Kirkonkylän kupeessa sijaitsevaan valmennuskeskukseen, jossa Utala Racingilla on käytössään 20 karsinaa ja varsapihatto neljälle.

Utalan lempinimi on Mr. Derby, ja syynä on että hän sai vuonna 2006 kaksoisvoiton Suuressa Suomalaisessa Derbyssä. Juha Utala on naimisissa Sanna Utalan (o.s. Kotiranta) kanssa.  Suomen Hippos valitsi vuoden 2006 raviteoksi Utalan suurkilpailutriplan.

Lähteet

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ravivalmentajat
Jarmo Saarela

Jarmo Saarela (s. 24. toukokuuta 1965 Kiiminki) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Hämeenkoskella. Saarelalla on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi.

Saarela aloitti uransa vuonna 1982. Hänellä on omia hevosia mutta hän toimii myös lainaohjastajana. Hän on marraskuuhun 2013 mennessä ajanut lähes 13 000 starttia, voittaen niistä yli tuhat. Voittorahoja Saarelan ajot ovat tuoneet yli 2,8 miljoonaa euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Työmaana koko valtakunta Kaleva

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Jeesuksen Kristuksen palautettu kirkko

Jeesuksen Kristuksen palautettu kirkko (engl. Restored Church of Jesus Christ) on pieni myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Siihen kuuluu noin 25 jäsentä Independencessä, Missourissa Yhdysvalloissa. Yhteisön perusti vuonna 1980 Eugene O. Walton, joka kuului ennen Kristuksen kirkkoon. Yhteisö ei hyväksy Brigham Youngia profeetta Joseph Smithin laillisena seuraajana. Se mieltää itsensä Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman Kristuksen kirkon seuraajaksi, muttei ole pystynyt esittämään suoraa historiallista jatkumoa Smithistä Waltoniin. 

Opillinen erikoisuus Jeesuksen Kristuksen palautetussa kirkossa on, että se opettaa oppia kahdesta jumalallisesta persoonasta, Isästä ja Pojasta. Se kiistää siis Pyhän Hengen jumaluuden.

Mormonismi
Kristuksen kirkko, morsian, Karitsan vaimo

Kristuksen kirkko, morsian, Karitsan vaimo (engl. The Church of Jesus Christ, the Bride, the Lamb's Wife) oli lyhytikäinen myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Kirkon perusti 24. kesäkuuta 1840 Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta erotettu George M. Hinkle. Liike sai kannattajia ennen muuta niistä myöhempien aikojen pyhistä, jotka olivat jättäneet kirkon sen päämajan ollessa Far Westissa, Missourissa 1838. 

Georga M. Hinkle opetti, että Joseph Smith ei ollut Jumalan profeetta ja että Mormonin kirja ei ollut Jumalan sanaa. Hänen perustamansa kirkko piti ensimmäisen yleiskonferenssinsa Moscowin kaupungissa Iowan territoriossa vuonna 1842. Liikkeen toiminta hiipui kuitenkin pian. 

Mormonismi
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko () on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Liikkeen päämaja on Independencessä, Missourissa. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1991. Liikkeen perustajina oli joukko Kristuksen yhteisön (tuolloisen Reorganisoidun myöhempien aikojen Jeesuksen Kristuksen kirkon) jäseniä, jotka vastustivat kirkkonsa teologista liberalismia. Ratkaiseva tekijä oli Reorganisoidun kirkon päätös avata pappeuden virat myös naisille.

Ennallistetun kirkon historia ulottuu jo vuoteen 1981, jolloin joukko Reorganisoidun kirkon teologiseen kehitykseen tyytymättömiä vanhimpia perusti Independencessä epävirallisen ”lauantai-illan opintopiirin”, jossa tutkittiin pyhiä kirjoituksia ja analysoitiin kriittisesti Reorganisoidun kirkon kehitystä. 1980-luvun kuluessa tuhannet Reorganisoidun kirkon linjauksiin tyytymättömät jättivät kirkon ja perustivat omia seurakuntiaan tai opintopiirejä. Myös useita kirkon seitsenkymmeniä, korkeita kirkon virkailijoita, oli tässä joukossa.

Ennallistetun kirkon syntyhistoriaan vaikutti seitsenkymmen M. Norman Page, joka kertoi saaneensa Jumalalta uuden kirkon perustamista koskevia ilmoituksia. Hän organisoi Reorganisoituun kirkkoon tyytymättömät seitsenkymmenet yhtenäiseksi ryhmäksi ja selitti, että Jumala oli kutsunut nämä perustamaan uuden kirkon opillisesti eksyneen Reorganisoidun kirkon tilalle. 6. huhtikuuta 1991 tämä ryhmä tukijoineen piti konferenssin, joka selitti, että Reorganisoitu kirkko oli ”järjestyksettömässä tilassa” ja poikennut pois Jumalan sanan totuudesta. Sen tilalle piti järjestää uusi kirkko, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko.

Vuonna 1993 Marcus Juby nimettiin ja erotettiin kirkon ensimmäiseksi presidentiksi. Hän piti tätä virkaa hallussaan aina eroamiseensa vuonna 2001. Hänen seuraajakseen valittiin Mark Evans. 

Independencen lisäksi kirkolla on nykyään seurakuntia Atlantassa Georgiassa, Boisessa Idahossa, Wichitassa Kansasissa, Richmondissa Missourissa, Charlestonissa Etelä-Carolinassa sekä La Porte ja River Oaksissa Texasissa.

Opillisesti Ennallistettu kirkko tunnustautuu hieman muokattuihin mormonismin uskonkappaleisiin. Se tunnustaa uskoa jumaluuden kolmeen persoonaan, Isään, Poikaan ja Pyhään Henkeen, Kristuksen lunastusuhriin sekä pelastukseen uskosta ja kuuliaisuudesta evankeliumin pyhille toimituksille. Lisäksi oppi perisynnistä kiistetään. Kirkko selittää itsellään olevan saman virkajärjestyksen kuin apostolien aikana. Tähän kuuluu myös, että naisia ei voida vihkiä pappeuden virkoihin.

Kirkko tunnustaa opin lähteiksi neljä pyhää kirjoitusta, Raamatun, josta käytetään Joseph Smithin Innoitettua raamatunkäännöstä, Mormonin kirjan, Oppi ja liitot -kirjan ilmestyksistä 144 ensimmäistä sekä muissa yhteisöissä tuntemattoman Palautuksen ilmoituksia (engl. Restoration Revelations), joka sisältää kirkon perustamisvaiheessa saatuja ilmoituksia Jumalalta. Näitä on nykyisessä versiossa 36.

Aiheesta muualla
Kirkon virallinen kotisivu

Mormonismi
Kukuljärvi

Kukuljärvi , tai myös Skukulträsket , on Uudellamaalla Loviisassa, entisen Ruotsinpyhtään kunnan alueella, kirkonkylän lähellä sijaitseva erämaajärvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 13 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Kukuljärvenkallion pohjoispuolella aivan sen rinteen juurella. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Järven rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen itäpuolelle tulee metsäautotie yhdystieltä 1792 ja toinen metsäautotie, joka ohittaa sen lounaispäässä, tulee samalta yhdystieltä Vähä Ahvenkoskelta. Metsäautoteitä yhdistää kävelypolku, joka seuraa järven etelärantoja. Järven ympäristö on luonnonsuojelualuetta.

Luontoarvoja 
Järven ranta-alueet kuuluvat suojelualueeseen, mutta järven vesialuetta ei ole suojeltu. Alueen omistaa metsäyhtiö Tornator . Järvi on valuma-alueensa soista huolimatta vähäravinteinen ja sen kasvillisuus vähäistä.

Kukuljärven kallioisessa ja paikoin jyrkkärinteisessäkin ympäristössä kulkee noin kahdeksan kilometrin mittainen merkitty Kukuljärven vaellusreitti, jota ylläpitää Loviisan kaupunki. Reitin varressa järven koillisrannalla on taukolaavu sekä uimapaikka. Vaellusreitti alkaa entisen Ruotsinpyhtään kunnan keskustaajamasta urheilukentän kupeelta ja kulkee osan matkasta myös Kymijoen Ahvenkoskenhaaran vartta.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 27,0 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme lyhyttä metsäojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven lounaispäästä. Se virtaa Hevossuon kautta etelään ja kääntyy kaakkoon päin laskien 1,4 kilometrin päässä Ahvenkosken voimalaitoksen yläpuolelle muodostuneeseen Yläaltaan patoaltaaseen.

Historiaa  
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 oli järvi piirretty näkyviin ja se oli nimetty ”Skokelträsk”. Järven laskuoja yhtyi alempana Ryttarjärven laskuojaan ja se laski kosken alle merenlahteen. Järvi oli myös tuolloin autio . Vuoden 1964 peruskartassa oli läntinen Hevossuo harvakseltaan ojitettu ja järven laskuoja muodosti sen johto-ojan. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa oli järven länsipuolelle rakennettu tie, joka jatkui etelään päin kärrypolkuna. Koillisrantaan tuli polku, missä sijaitsi kartan mukaan uimaranta.
 
Järven pohjoispuolella sijaitsee niin sanottu Brannin luola, kivenlohkareiden muodostama suoja, jota paikallisten tarinoiden mukaan piti kesäasuntonaan 1900-luvun alulla lehmipaimen nimeltä Jaakko Bränn (tai Brandt). Luolalle johtaa Kukuljärven laavulta noin kilometrin mittainen polku.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kukuljärven reitti ja Brannin luola Retkipaikka-sivustolla.

Loviisan järvet
Uudenmaan nähtävyydet
Suomen luonnonnähtävyydet
Kymijoen alaosan alue
Ruotsinpyhtää
Titta

Titta on suomalainen naisen etunimi. Nimi on mahdollisesti syntynyt mukaelmana nimestä Kristiina tai sen lyhentymästä Tiina. Vastaava nimi Saksassa on Tita.  Aikoinaan Titta on ollut käytössä myös pojan nimenä, Tiitus-nimen kutsumamuoto.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 1 650 naista on saanut nimekseen Titta. Titan nimipäivä on 8. tammikuuta.

Tunnettuja Tittoja
 Titta Antti-Poika (oik. Sirkka-Liisa Määttänen), suomalainen näyttelijä
 Titta Hakala, suomalainen laulaja
 Titta Heikkilä, suomalainen kirjailija ja ekonomi
 Titta Heikkilä, joukkue- ja rytmisen voimistelun valmentaja
 Titta Jokinen, suomalainen näyttelijä
 Titta Karakorpi (Titta von Martens), suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja dramaturgi
 Titta Keinänen, suomalainen karateka
 Titta Kiuru, suomalainen päätoimittaja
 Tittamari Marttinen, suomalainen enimmäkseen lapsille kirjoittanut kirjailija
 Titta Mäkinen, Ellen, rap-artisti
 Titta Pihlajamaa, Pihlaja, suomalainen laulaja ja lauluntekijä
 Titta Ruffo (oik. Ruffo Califero Titta), italialainen oopperalaulaja

Kuvitteellisia Tittoja 

 Titta Pikkanen (Tilda Appleseed), samannimisen animaatiosarjan päähenkilö

Lähteet 

Etunimet
Vesijalanjälki

Vesijalanjälki tarkoittaa sitä, kuinka paljon henkilö, yhteisö, valtio tai vastaava on kuluttanut maailman vesivaroja kaikkien kuluttamiensa hyödykkeiden myötä. Kulutettuihin vesivaroihin lasketaan talousveden lisäksi kaikki vesi, joka on tarvittu esimerkiksi viljelyyn, teollisuuden prosesseissa ja tuotteiden valmistukseen. 

WWF:n vuonna 2012 julkaiseman raportin mukaan globaali keskiarvo vesijalanjäljelle on 1 358m³ vettä/henkilö/vuosi. Suomalaisten keskimääräinen vesijalanjälki on 1 414 m³ vettä/henkilö/vuosi eli 3 874 litraa vuorokaudessa, josta peräti 47% on peräisin ulkomailta. Suomalaisten vedenkulutuksesta 82% syntyy maataloustuotteiden valmistuksessa ja kulutuksessa, 15% teollisista kulutushyödykkeistä ja loput 3% kotitalouksissa.

Kiinalaisten (1071 m³ vettä/henkilö/vuosi) ja intialaisten (1089 m³/vuosi) vesijalanjälki on maailman pienimpiä, yhdysvaltalaisten 2 842 m³/henkilö/vuosi maailman suurin.

Metsäntutkimuslaitoksen tutkijoiden mukaan vesijalanjälki mittaa huonosti ympäristöhaittoja muun muassa koska vedenkulutuksen haitat riippuvat seudusta. Esimerkiksi yhden A4-paperin vesijalanjälki on 10 litraa, mikä on lähes pelkästään puun luonnossa haihduttamaa vettä, joka palaa kiertoon. Tutkijoiden mukaan vesijalanjäljen käyttäminen veden käytön kestävyyden tai tehokkuuden mittarina on ongelmallista, ja olisi syytä pohtia "mitkä tarpeet ja tahot ajavat näitä ympäristöviestinnässä yhä enemmän käytettyjä, populaareja ja ulkoa koreita mutta sisällöltään usein ristiriitaisia ja hämmentäviä indikaattoreita."

Katso myös
Ekologinen jalanjälki
Huoneistokohtainen vedenmittaus

Lähteet

Aiheesta muualla
vesijalanjalki.org
waterfootprint.org
h2oconserve.org
Ympäristönsuojelu
Gothic (albumi)

Gothic on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen toinen albumi vuodelta 1991. 
Albumi on huomattava askel eteenpäin primitiivisestä ensimmäisestä albumista, ja yhtyeen läpimurtoalbumi. Gothicia pidetään alansa uranuurtajana ja yhtenä tärkeimmistä modernin doom metalin vaikuttajista yhdessä Candlemassin Epicus Doomicus Metallicus-albumin sekä My Dying Briden Turn Loose the Swans -levyn kanssa. Gothic-levyllä kuultavat orkestraatiosovitukset ja naislaulut olivat levyn ilmestymisen aikoihin hyvin harvinaisia metallilevyillä.

Vuoden 2003 uudelleenjulkaisu sisälsi kaksi remix-kappaletta esikoislevy Lost Paradiselta, mikä nosti levyn kokonaispituuden 49 minuuttiin ja 30 sekuntiin. 

Levy-yhtiö Peaceville julkaisi vuonna 1994 "Gothic"-EP:n, joka sisälsi vanhan In Dub 12" -julkaisun, Gothic-kappaleen sekä aiemmin julkaisemattoman version kappaleesta "The Painless". Samat kappaleet julkaistiin myös Lost Paradise -albumin digipack-uudelleenjulkaisussa vuonna 2003 albumin bonuksina.

Kappaleet 
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh.

Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Nick Holmes – laulu
 Greg Mackintosh – kitara
 Aaron Aedy – kitara
 Steve Edmondson – basso
 Matthew Archer – rummut

Vierailijat 
 Keith Appleton – orkestraation sovitus
 The Raptured Symphony Orchestra – orkesteri
 Sarah Marrion – naislaulu
 Richard Moran – kannen valokuvaaja (kannen konsepti Holmes/MacKintosh)

Gothic -EP (1994)

Kappaleet

Lähteet ja aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen sivusto 
 Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost

Vuoden 1991 albumit
Paradise Lostin albumit
Jussi Himanka

Jussi William Himanka (vuoteen 1961 Vilho Juhani Himanka; 6. huhtikuuta 1918 Helsinki – 24. elokuuta 1987 Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen toimittaja ja Yleisradion pitkäaikainen Yhdysvaltain-kirjeenvaihtaja.

Yhdysvaltoihin 1947 muuttanut vastavalmistunut ekonomi Himanka oli Yleisradion ensimmäinen Yhdysvaltain-kirjeenvaihtaja asemapaikkanaan New York. Kaupallisten myynti- ja PR-tehtävien ohella hän hoiti kirjeenvaihtajan tehtävää aluksi sivutoimisena avustajana 1962–1964 ja sen jälkeen päätoimisena kirjeenvaihtajana 1964–1984. Himanka toimi 1970- ja 1980-luvulla myös Uuden Suomen avustajana.

Jussi Himanka tunnettiin myös kuoromiehenä, Suomessa YL:n jäsenenä ja Yhdysvalloissa amerikansuomalaisten kuorojen New Yorkin Laulumiesten ja Amerikan Laulajien voimahahmona.

Lähteet

Kirjallisuus
 Pekonen, Laura: Suomalaiset Yhdysvaltain kirjeenvaihtajat 1966–2003. Tiedotusopin pro gradu-tutkielma. Tampereen yliopisto 2005.

Viitteet

Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Yohann Pelé

Yohann Pelé (s. 4. marraskuuta 1982) on ranskalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Marseillea.

Pelén vanhempi veli Steven Pelé on myös jalkapalloilija.

Ura 
Pelé debytoi Le Mansin edustusjoukkueessa syyskuussa 2002 1–0-tappioon päättyneessä ottelussa Istresiä vastaan. Le Mansin pelasi tällöin vielä Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa. Kaudella 2004–2005 nuori Pelé nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi ja oli täten auttamassa Le Mansin noustessa ensimmäistä kertaa Ranskan korkeimmalle sarjatasolle Ligue 1:een. 

Pelé edusti Le Mansia kaikkiaan kymmenen vuoden ajan, kunnes kesällä 2009 siirtyi sopimuksensa loputtua Toulouseen. Pelélle povattiin eteläranskalaisseurassa ykkösmaalivahdin paikkaa Cédric Carrasson jätettyä seuran. Hän pelasi avauskaudellaan 18 ottelua Ranskan pääsarjassa. Kaudella 2010/11 Mathieu Valverde nousi Toulousen ykkösmaalivahdiksi. 12. lokakuuta 2010 seura tiedotti, että Pelélla oli keuhkoveritulppa, joka pitäisi hänet sivussa pelikentiltä ainakin puoli vuotta.  Hän toipui vakavasta kohtauksesta hitaasti, eikä enää pystynyt jatkamaan jalkapallouraansa. Toulouse irtisanoi Pelén sopimuksen heinäkuussa 2012. 

Marraskuussa 2013 kerrottiin, että Pelé vaatii Toulouselta 6,7 miljoonan euron korvauksia sopimusrikkomuksesta.  Tammikuussa 2014 Pelé palasi ammattilaisjalkapallon pariin allekirjoitettuaan 2,5 vuoden sopimuksen Ranskan liigan FC Sochaux'n kanssa.  Hän palasi pelikentille 8. helmikuuta 2014, kun Sochaux hävisi liigassa LOSCille 2-0. Edellisen kerran Pelé oli pelannut 22. syyskuuta 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yohann Pelén tilastot Ranskan jalkapalloliigan sivustolla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Kanada-cup 1991

Kanada-cup 1991 (engl. Canada Cup 1991) oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä jääkiekkoturnaus. Turnaus järjestettiin viidettä ja tällä nimellä viimeistä kertaa, koska vuonna 1996 sen korvasi Jääkiekon maailmancup. 

Mestaruuden vei Kanada, joka löi loppuotteluissa Yhdysvallat. Kanada-cupin viiden turnauksen historiassa ainoastaan tänä vuonna voittajamaa ei hävinnyt turnauksessa yhtään ottelua. Suomi sijoittui turnauksessa kolmanneksi, ja pääsi ensimmäistä kertaa historiassa välieriin asti. Neuvostoliitolle turnaus oli taas pettymys verrattuna aikaisempiin Kanada-cup turnauksiin. Taustalla oli vaikuttamassa Neuvostoliiton poliittinen tilanne, moni pelaaja kieltäytyikin maajoukkuekutsusta ennen turnausta. Tämä oli myös viimeinen turnaus jossa Neuvostoliiton jääkiekkojoukkue oli mukana.

Kokoonpanot

Alkusarja

Mitaliottelut

Välierät

Loppuottelut (paras kolmesta)

Lopputulokset

Turnauksen pistepörssi

O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet

Turnauksen tähdistökentällinen
Maalivahti:  Bill Ranford
Puolustajat:  Al MacInnis,  Chris Chelios
Hyökkääjät:  Wayne Gretzky,  Mats Sundin,  Jeremy Roenick
Arvokkain pelaaja:  Bill Ranford

Suomen joukkue

Maalivahdit: Markus Ketterer, Jukka Tammi
Puolustajat: Kari Eloranta, Pasi Huura, Timo Jutila, Janne Laukkanen, Jyrki Lumme, Teppo Numminen, Arto Ruotanen, Ville Sirén
Hyökkääjät: Hannu Järvenpää, Iiro Järvi, Jarmo Kekäläinen, Jari Kurri, Janne Ojanen, Timo Peltomaa, Christian Ruuttu, Teemu Selänne, Petri Skriko, Raimo Summanen, Esa Tikkanen, Pekka Tirkkonen 
Valmentajat: Pentti Matikainen, Sakari Pietilä

Katso myös 
 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1991

Lähteet 
 Hockey Hall of Fame – Canada Cup 1991 Summary  
 Hockeyarchives – Coupe Canada 1991 
 Passionhockey – Coupe Canada 1991 
 Hockey Canada – 1991 Canada Cup

Viitteet

1991
Vuoden 1991 jääkiekko
Öljeitün mausoleumi

Öljeitün mausoleumi () on vuosien 1302–1312 valmistunut mausoleumi, johon on haudattu Il-kaani-hallitsija Öljeitü, Soltaniyehin rauniokaupungissa Zanjanin provinssin alueella Iranissa. 

Rakennus on pohjaltaan kahdeksankulmainen ja sen huomattavin piirre on kupoli, joka on 50 metriä korkea ja sisäiseltä halkaisijaltaan 25 metriä. Kupoli lepää ylemmällä terassikatolla ja siinä ei ole ollenkaan tukipilareita, eikä sitä ole erityisesti vahvistettu. Kupolia kannattelevat vahvan ulkoseinän olkakivet. Sitä reunustavat koristeena kahdeksan minareettia.

Il-kaani Öljeitü suunnitteli rakennuksesta Muhammadin seuraajan Ali ibn Abi Talibin ja tämän pojan Hasan ibn Alin pyhäkköä, jonne ruumiit siirrettäisiin Bagdadista. Rakennuksen suunniteltu uskonnollinen merkitys näkyy, sillä rakennuksessa on hautajaiskappeli sekä mihrab, joka osoittaa rukoussuunnan Mekkaan. Rakennuksen käyttötarkoituksen muuttumista heijastaa myös sisäkoristelujen tekeminen kahdessa vaiheessa. Alkujaan sisätilat oli koristeltu vaaleilla kultasävyisillä tiileillä ja tummilla fajanssilaatoilla. Vuonna 1313 rakennus koristeltiin kuitenkin uudelleen. Tällä kertaa käytettiin laastia, johon muodostettiin monia ornamentteja. Todennäköisesti rakennuksen ulkopuolen koristeet eivät ole muuttuneet missään vaiheessa, sillä ylemmällä terassilla on edelleen terrakottaa ja fajanssimosaiikkeja.

Rakennusta ympäröi 18 hehtaarin kiviterassi, joka on tehty linnoituksen muotoon. Tätä ympäröi vielä aikoinaan 30 metriä leveä vallihauta.

Lähteet 

Iranin rakennukset ja rakennelmat
Mausoleumit
Sabrina (animaatiosarja)

Sabrina () on yhdysvaltalainen DiC Entertainment -yhtiön tuottama Young Artist -palkittu animaatiosarja, joka perustuu samannimiseen sarjakuvaan ja televisiosarjaan Sabrina, teininoita. Sarjaa tehtiin yhteensä 65 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuosina 1999–2000. Suomessa sarjaa esitti Nelonen suomeksi tekstitettynä.

Juoni 
Sarja keskittyy 13-vuotiaaseen Sabrinaan, joka kokee ikäiselleen tyypillisiä arkipäivän ongelmia. Hänen kokemattomuutensa noituudessa aiheuttaa myös lisäongelmia, kun hän käyttää niitä ystävänsä Chloen kanssa useissa tilanteissa. Myös Sabrinan tädit Hilda ja Zelda joutuvat läksyttämään tyttöä tekemistään virheistä, jotka yleensä ilmenevät jakson lopussa opetuksena siitä, ettei taikuuttaa tarvita päivittäisiin tekemisiin.

Äänirooleissa

Palkinnot

Voitetut
Young Artist
2001: Paras animaatiosarja
2001: Paras suoritus ääninäyttelyssä; Emily Hart
2000: Paras animaatiosarja

Ehdokkuudet
Young Artist
2000: Paras suoritus ääninäyttelemisessä; Emily Hart

Aiheesta muualla
 Sabrina Cookie Jar TV:ssä 

Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Isagoge

Isagoge tai Eisagoge (, ”Johdanto”) on Porfyrioksen 200-luvulla kirjoittama lyhyt johdanto Aristoteleen Kategorioihin. Teoksella oli suuri vaikutus keskiajalla erityisesti Boëthiuksen siitä tekemän kommentaarin ansiosta.

Sisältö 

Porfyrios kuvaa teoksessa viisi perustavanlaatuista filosofista prinsiippiä, ns. predikaabelia (praedicabilia, ”mitä voidaan predikoida?”, ”mitä sanotaan jostakin?”):

 Suku (kr. γένος (génos), lat. genus) – luokka joka käsittää useita rinnastettuja luokkia, lajeja; esimerkiksi eläin.
 Laji (kr. εἶδος (eîdos), lat. species) – laji, joka eroaa differentia specifican perusteella suvun muista lajeista; esimerkiksi ihminen.
 Ero (kr. διαφορά (diaforá), lat. differentia (specifica)) – eron tekeminen, ne ominaisuudet jotka erottavat sukuun kuuluvan lajin toisista samaan sukuun kuuluvista lajeista.
 Ominaispiirre (kr. ἴδιον (ídion), lat. proprium) – ne ominaisuudet jotka tosiasiallisesti kuuluvat tietyn luokan jäsenille, mutta eivät millekään muille oliolle: yhteisiä mutta eivät välttämättömiä; esimerkiksi ihmisellä nauru.
 Aksidenssi (kr. συμβεβεκός (symbebekós), lat. accidens) – satunnainen ominaisuus, joskus tietyyn lajiin kuuluvilla oliolla ja joskus taas ei; esimerkiksi istuminen ja seisominen.

Heti teoksen alussa Porfyrios määritteli kolme kysymystä, jotka määrittelivät koko asetelman keskiajan universaalikiistalle, joka käsitteli sukujen ja lajien (universaalien) suhdetta todellisuuteen:

 Ovatko suvut ja lajit ajattelusta riippumattomia (eli subsistoivatko ne) vai riippuvia (eli pelkkiä käsitteitä)?
 Jos ne ovat ajattelusta riippumattomia, ovatko ne olemassa aineellisina vai aineettomina?
 Ovatko suvut ja lajit erossa aistittavista olioista vai ei?

Porfyrios ei kuitenkaan varsinaisesti vastaa näihin kysymyksiin.

Vaikutus 

Aiheen käsittelyä jatkoi Boëthius, joka käänsi Porfyrioksen teoksen latinaksi ja kommentoi sitä yksityiskohtaisesti teoksessa In Isagogen Porphyrii Commenta. Keskiajalla teos oli Boethiuksen välittämässä muodossa tärkein lähde Aristoteleen ajatteluun ja aristoteeliseen logiikkaan, ja sitä käytettiin logiikan käsi- ja oppikirjana. Abu 'Uthman ad-Dimashqi käänsi teoksen arabiaksi noin vuonna 900, ja teos käännettiin jo varhain myös syyriaksi ja armeniaksi.

Katso myös 
 Porfyrioksen puu

Lähteet

Kirjallisuutta
 Porfyrios: Isagoge. Osa I. Suom. Mika Oksanen. Camenes 14/1994-95, ss. 30-40.

Aiheesta muualla 

 Porfyrios: Isagoge  
 Porphyrius: Isagoge  
 Porphyry: Introduction (or Isagoge) to the logical Categories of Aristotle 

Antiikin kreikankieliset kirjat
Kirjat filosofiasta
Valerius Flaccus

Gaius Valerius Flaccus oli ensimmäisellä vuosisadalla vaikuttanut roomalainen runoilija, joka kukoisti keisareiden Vespasianuksen ja Tituksen aikana, roomalaisen kirjallisuuden niin sanotulla "hopeisella kaudella".

Valerius Flaccuksesta ei tiedetä paljoakaan; hän kuului viisitoistajäseniseen quindecemviri sacris faciundis -kollegioon. Ainoa hänet mainitseva antiikin kirjailija on Quintilianus, joka viittaa tämän kuolemaan suurena menetyksenä. Quintilianuksen teos valmistui noin vuonna 90, mikä rajaa Valerius Flaccuksen kuolinvuoden tähän tai sitä aikaisemmaksi.

Hänen ainoa säilynyt työnsä, latinankielinen Argonautica, on kirjoitettu vuoden 70 Jerusalemin piirityksen aikana tai välittömästi sen jälkeen, ja omistettu keisari Vespasianukselle. Teoksessa viitataan myös vuonna 79 tapahtuneeseen Vesuviuksen purkautumiseen, mikä viittaa siihen, että se on kirjoitettu pitkän ajan kuluessa. Argonautica on eeppinen runo, jonka on tarkoitettu kahdeksan kirjan mittaiseksi. Se käyttää daktyylista heksametriä ja seuraa melko tarkasti Apollonios Rhodioksen kreikankielisen Argonautikan tapahtumia; tosin Valerius Flaccuksen kerronta loppuu odottamatta kohtaan, jossa Medeia pyytää päästä Iasonin mukaan tämän lähtiessä kotimatkalle, mikä on herättänyt epäilyjä, ettei teos olisi koskaan valmistunut. Valerius Flaccus on selvästi tuntenut Vergiliuksen tuotannon ja käyttänyt häntä mallinaan kielenkäytössä. Hänen tekstiään on luonnehdittu virheettömäksi ja eläväiseksi kerronnaltaan, mutta teennäiseksi ja liioittelun ja korulauseiden takia vähemmän selkeäksi kuin esikuvansa.

Aiheesta muualla 
 Valerius Flaccus, Argonautica, kääntänyt A.J. Mozley 

Roomalaiset eeppiset runoilijat
Litening

Litening on israelilaisen Rafael Advanced Defense Systemsin kehittämä ja mm. Northrop Grumman Corporationin lisenssillä valmistama lentokoneen siipi- tai runkoripustimiin kiinnitettävä maalinosoituslaser ja tähtäyslaite, jota käytetään muun muassa täsmäaseiden ohjaamiseen maakohteita vastaan. Laite lisää merkittävästi lentokoneen taistelutehokkuutta erityisesti yöllä tai huonoissa sääoloissa maakohteisiin tapahtuvissa  hyökkäyksissä. Laitetta voidaan käyttää laukaistaessa erilaisia täsmäohjattuja laser- tai GPS-ohjautuvia aseita tai tavanomaisia pommeja.

Litening-maalinosoituslaitteen käyttäjiä ovat muun muassa Yhdysvaltain ilmavoimat ja merijalkaväki, Luftwaffe ja RAF.
Suomen ilmavoimat on tilannut myös Litening-maalinosoituslaitteet asennettavaksi F/A-18 Horneteihin elinkaaren keskivaiheen päivityksen (MLU2) yhteydessä. Tilaukset toimitettiin vuoden 2012 loppuun mennessä, jonka jälkeen järjestelmät olivat/ovat valmiita ilmasta-maahan aseistuksen hankkimiseksi.

Lähteet 
 http://www.es.northropgrumman.com/solutions/litening/index.html

Viitteet

Asetekniikka
Unkarin sosialistinen puolue

Unkarin sosialistinen puolue  (, lyh. MSZP) on unkarilainen sosiaalidemokraattinen puolue, joka on Euroopan sosialidemokraattisen puolueen ja Sosialistisen internationaalin jäsen. Puolue on perustettu 9. lokakuuta 1989, jolloin se julistautui 1956–1989 hallinneen Unkarin sosialistisen työväenpuolueen (MSZMP) seuraajaksi ja piti sen omaisuuden.

Talouspoliittisesti MSZP ajoi säästötoimia ja terveyskeskus- ja yliopistojen lukukausimaksuja, jotka konservatiivinen Fidesz kaatoi järjestämällään kansanäänestyksellä. Hallituksessa puolueen hallituskumppanina on ollut liberaali SZDSZ.

Unkarin kärsimän talouskriisin vuoksi pääministeri Ferenc Gyurcsány erosi ennenaikaisesti ennen vaaleja ja hänen seuraajakseen valtion menoja karsimaan tuli Gordon Bajnai.
Huhtikuun 2010 vaaleissa MSZP menetti odotetusti asemiaan ja sai ensimmäisellä kierroksella 19,3 prosenttia äänistä (−23,9 %-yksikköä), kun oikeiston Fidesz sai yli puolet. Hallituskumppani liberaalit menetti kaikki paikkansa.
Toisella kierroksella puolueen äänimääräksi varmistui 15 %, jolla se tuli toiseksi yli 2/3 paikoista saaneen Fideszin jälkeen. Lisäksi parlamenttiin pääsi vain nationalistinen Jobbik, uusi vihreä puolue Lehet Más a Politika ja yksi sitoutumaton.

Vaalitulokset

1 MSZP osallistui vaaleihin osana useiden puolueiden muodostamaa keskusta-vasemmistolaista Yhdessä -liittoumaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Unkarin sosialistinen puolue 

Unkarilaiset puolueet
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Euroopan sosialidemokraattinen puolue
Unkarin demokraattinen foorumi

Unkarin demokraattinen foorumi (unkariksi Magyar Demokrata Fórum) (MDF) oli unkarilainen kristillisdemokraattinen ja konservatiivinen puolue. Puolue oli Euroopan kansanpuolueen jäsen.

Puolueen johtaja József Antall toimi pääministerinä vuosina 1990–1993 ja oli Unkarin ensimmäinen demokraattisesti valittu pääministeri. Antallin kuoleman jälkeen pääministerinä toimi Péter Boross, kunnes MDF hävisi vaaleissa 1994. Sen jälkeen vaalimenestys oli vaatimatonta viiden prosentin luokkaa. Puoluejohto syytti suurempaa konservatiivipuoluetta Fideszia yrityksistä liittää puolue itseensä.

Vuoden 2010 vaaleissa puolue menetti kaikki parlamenttipaikkansa. Puolue lakkautettiin huhtikuussa 2011.

Johtajat
 Zoltán Bíró (1987–)
 József Antall (1989–1993)
 Lajos Für (1994–1996)
 Sándor Lezsák (1996–1999)
 Ibolya Dávid (1999–)

Vaalitulokset

 Yhteislista Fideszin kanssa, MDF:n paikat suluissa.

Aiheesta muualla

 http://www.mdf.hu/

Unkarilaiset puolueet
Kristillisdemokraattinen kansanpuolue (Unkari)

Kristillisdemokraattinen kansanpuolue (, lyh. KDNP) on unkarilainen kristillisdemokraattinen puolue.

Puolue perustettiin vuonna 1989. Se pitää edeltäjänään historiallista katolisten valtiomiesten ja kirkon johtajien 1943–1944 perustamaa puoluetta, jonka toiminta lakkasi 1949. Nykypuolueen linkki edeltäjäänsä on kiistelty, vaikka sen entisiä jäseniä, kuten László Varga otti osaa toiminnan jatkamiseen.

Vaalitulokset

1 Keskustapuolueen () kanssa.
2 Fideszin kanssa.

Puheenjohtajat

Lähteet

Aiheesta muualla
 Puolueen verkkosivusto 

Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Kristillisdemokraattiset puolueet
Unkarilaiset puolueet
Vapaiden demokraattien liitto

Vapaiden demokraattien liitto (, SZDSZ) oli unkarilainen liberaalipuolue.

Historia 
Vapaiden demokraattien liitto perustettiin marraskuussa 1988 oppositiopuolueeksi kommunisteille. Ensimmäisissä vapaissa vaaleissa 1990 se jäi niukasti toiseksi konservatiiviselle MDF:lle ja jäi oppositioon. Ensimmäinen kolmannen tasavallan presidentti Árpád Göncz kuitenkin valittiin SZDSZ:n riveistä.

SZDSZ:n johtajisto oli alussa entisiä toisinajattelijoita, joilla oli yhteyksiä Budapestin koulun uusvasemmistoon. Kommunistivallan päätyttyä vanhakantainen nationalismi ja populisti sai kuitenkin uusia voimia ja SZDSZ:aa nimiteltiin "juutalaisten puolueeksi", ja sitä pidettiin vaarallisen modernina ja "kansallisten etujen vastaisena."  Vuonna 1994 SZDSZ muodosti kaikkien yllätykseksi hallituksen yli puolet äänistä saaneiden sosialistien kanssa. Sosialistipuolue MSZP on aiemmin hallinneen kommunistipuolueen seuraaja ja olisi pystynyt muodostamaan hallituksen myös itsekseen. Syynä oli mahdollisesti sosiaaliliberalismia kohti kehittyneiden marxistien antisemitismin vastaisuus. Puolueiden yhteistyö alkoi tästä, ja ne ovat muodostaneet joka kerta hallituksen keskenään.

SZDSZ kärsi raskaan tappion vuoden 1998 vaaleissa ja 2002 se sai vain 5,5 % äänistä. Se kuitenkin paransi hiukan tulostaan ja sai vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa 7,7 %.

Vuoden 2006 vaaleissa SZDSZ sai 20 edustajaa parlamenttiin ja puolue jatkoi yhteistyötä sosialistien kanssa osallistuen kolmella ministerillä Ferenc Gyurcsányn hallitukseen.

Vuoden 2010 vaaleissa SZDSZ menetti kaikki parlamenttipaikkansa, minkä jälkeen puolue lopetti toimintansa lokakuussa 2013.

Vaalitulokset

1 Yhdessä Unkarin demokraattisen foorumin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vapaiden demokraattien liitto  

Unkarilaiset puolueet
Liberaalit puolueet
Hoplofobia

Hoplofobia juontuu kreikan kielen sanasta hoplon, joka merkitsee asetta. Hoplofobia tarkoittaa irrationaalista tai sairaalloista pelkoa aseita kohtaan. 

Käsitteen alkuperäiseksi luojaksi on mainittu Jeff Cooper, joka väitti vuonna 1962 luoneensa sanan kuvaamaan "mielenhäiriötä, jolle ominaista on järjetön aseita kohtaan tunnettu vastenmielisyys".  

Suomalaisessa lehdistössä käsitteelle toi julkisuutta edesmennyt suomalaisissa metsästys- ja pienaselehdissä 1980- ja 1990-luvulla tunnetuksi tullut toimittaja P. T. Kekkonen, joka jatkoi varsinaisen toimittajauransa jälkeen internetissä Gunwritersin kirjoittajana. Kekkosen käyttämänä sana hoplofobia sai poliittiseksi sivumerkitykseksi myös asekieltojen kannattamisen.

Lähteet

Fobiat
Aseet
Shades of God

Shades of God on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen kolmas studioalbumi vuodelta 1992. Yhtyeen tyyli oli hiljalleen muuttumassa ensilevyjen raaemmasta ilmaisusta kohti puhtaampaa ilmaisua, mutta albumin kappaleet ovat siitä huolimatta pitkiä ja raskaita doom metal -kappaleita, joissa laulaja Nick Holmes murahtelee puhtaamman laulun sijasta. Yhtyeen suurimpiin ja tunnetuimpiin hitteihin kuuluva ”As I Die” julkaistiin alun perin vain cd- ja kasettiversioiden mukana, vinyylipainoksesta kappale jätettiin pois. Syynä tähän oli Greg Mackintoshin mukaan se, että muut jäsenet eivät pitäneet kappaleesta. "As I Die" osoittautui kuitenkin niin suosituksi, että yhtye julkaisi kappaleen samannimisen EP:n myötä, ja teki kappaleesta myös ensimmäisen videonsa. Video tehtiin lisäksi myös albumin kappaleesta ”Pity the Sadness”.

Shades of God ja As I Die -EP tekivät yhtyettä entistä tunnetummaksi Euroopassa. Ennen levyn julkaisua Paradise Lost vieraili Suomessakin, soittaen Helsingin Kulttuuritalolla 16. maaliskuuta 1992 Sepulturan kanssa.

Paradise Lost oli kappaleellaan "No Forgiveness" mukana myös musiikkilehti Kerrang!'in julkaisemalla neljän kappaleen split-singlellä, joka sisälsi yhden kappaleen eri artisteilta. Split-single julkaistiin 1992.

Kappaleet 
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh.

Kokoonpano 
 Nick Holmes – laulu
 Greg Mackintosh – kitara
 Aaron Aedy – kitara
 Steve Edmondson – basso
 Matthew Archer – rummut

Vierailijat 
 Robert John Godfrey – koskettimet
 Sarah Marrion – naislaulu
 Dave McKean – studioalbumin, sekä EP:n kannen ja taiteen suunnittelu, sekä toteutus
 George Chin – yhtyeen valokuvaus

As I Die -EP (1993)

Kappaleet

Lähteet 

 Yhtyeen virallinen sivusto 
 Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost

Viitteet 

Vuoden 1992 albumit
Paradise Lostin albumit
Icon

Icon on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen neljäs studioalbumi vuodelta 1993. Yhtyeen musiikillinen linja oli muuttunut vähitellen vuosien mittaan death metalista tummasävyiseksi gootti/doom-metaliksi, ja Icon-albumilla laulaja Nick Holmes hylkäsi lopullisesti death metal -murahtelun, laulaen matalasti mutta puhtaasti.

Yhtye vieraili Icon-kiertueellaan Suomessa, esiintyen Helsingissä 27. lokakuuta 1993 ja 1. maaliskuuta 1994.

Kappaleista Widow, True Belief ja Embers Fire tehtiin myös videot. Yhtye julkaisi helmikuussa 1994 myös EP:n "Seals the Sense".

Kappaleet 
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh.

Kokoonpano 
 Nick Holmes – laulu
 Greg Mackintosh – kitara
 Aaron Aedy – kitara
 Steve Edmondson – basso
 Matthew Archer – rummut

Vierailijat 
 Andrew Holdsworth – koskettimet
 Denise Bernard – naislaulu
 Styrolouge – kansitaiteen suunnittelu ja toteutus
 Matt Anker – valokuvaus

Seals the Sense -EP 
 Julkaisija: Music For Nations
 Julkaisupäivä: 21. helmikuuta 1994
 Kokonaispituus: 21:25

 Embers Fire 04:44
 Sweetness 05:34
 True Belief 04:29
 Your Hand In Mine (live) 06:38

Lähteet 
 Yhtyeen virallinen sivusto 
 Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost

Viitteet 

Vuoden 1993 albumit
Paradise Lostin albumit