joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Etana Editions

Etana Editions on vuonna 2014 Helsingissä perustettu kuvakirjoihin erikoistunut kustantamo. Etana Editions on kansainvälinen toimija, jolla on läheiset suhteet kuvakirjakustantajiin eri maissa. Etana Editions -kustantamon perustivat kirja-alalla graafikoina ja kuvittajina tunnetuiksi tulleet Jenni Erkintalo ja Réka Király.

Aiheesta muualla 
Etana Editions

Suomalaiset kustantamot
Runkolinja 500

Runkolinja 500 (entinen linja 58) on Helsingin seudun liikenteen runkobussilinja. Linja 58 muuttui runkolinjaksi 12. elokuuta 2019. Linja kulkee Munkkivuoren ostoskeskukselta Itäkeskukseen.

Linjan 500 pysäkit ovat: Itäkeskus (M), Pikkupurontie, Muuntajankatu, Valurinkatu, Asentajanpuisto, Työnjohtajankatu, Herttoniemi (M), Kipparlahti, Tupasaari, Kulosaari, Kalasatama (M), Tynnyrintekijänkatu, Junatie, Fleminginkatu, Sturenkatu, Sipoonkatu, Pasilan asema, Palkkatilanportti, Auroran sairaala, Töölön tulli, Meilahden sairaala, Meilahdentie, Munkkiniemen puistotie, Laajalahden aukio, Professorintie, Ulvilantie 11 ja Munkkivuoren ostoskeskus.

Lähteet

Aiheesta muualla
Linjat 58 ja 551 muuttuvat runkolinjoiksi 500 ja 510 12.8. alkaen (hsl.fi, 18.7.2019)

Helsingin liikenne
Runkolinja 510

Runkolinja 510 (entinen linja 551) on Helsingin seudun liikenteen runkobussilinja, joka kulkee Westendinasemalta Herttoniemen metroasemalle. Linjasta 551 tuli runkolinja 510 12. elokuuta 2019.

Reitti ja pysäkit 
Linja kulkee muun muassa Tapiolan, Otaniemen, Munkkiniemen, Pasilan ja Sörnäisten kautta. Pysäkit ovat: Westendinasema, Tuuliniitty, Tapiola (M), Kontiontie, Otsolahdentie, Aalto-yliopisto (M), Otaniemensilta, Lehtisaarentie, Kuusisaarenkuja, Kuusiniementie, Munkkiniemen aukio, Meilahdentie, Meilahden sairaala, Palkkatilanportti, Pasilan asema, Jämsänkatu, Pasilan konepaja, Telekatu, Päijänteentie, Junatie, Tynnyrintekijänkatu, Kalasatama (M), Kulosaari, Tupasaari, Kipparlahti ja Herttoniemi (M).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Linjat 58 ja 551 muuttuvat runkolinjoiksi 500 ja 510 12.8. alkaen (hsl.fi, 18.7.2019)

Helsingin liikenne
Espoon liikenne
Billy Sharp

William Louis "Billy" Sharp (s. 5. helmikuuta 1986 Sheffield) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Englannin mestaruussarjassa pelaavan Sheffield Unitedin kapteeni. Hän aloitti liigauransa Sheffield Unitedissa kaudella 2004–2005 ja on lisäksi edustanut Rushden & Diamondsia, Scunthorpe Unitedia, Doncaster Roversia, Southamptonia, Nottingham Forestia, Readingia ja Leeds Unitedia.

Sharp on pelannut suurimman osan urastaan Englannin mestaruussarjassa, jossa hänellä on takana 322 ottelua ja 114 tehtyä maalia. Valioliigassa hän pelasi kaksi ottelua kaudella 2012–2013 Southamptonin joukkueessa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa Sheffield Unitedin joukkueessa 25 ottelua. Hän teki maalin kauden ensimmäisessä liigaottelussaan Bournemouthia vastaan, helmikuussa jälleen Bournemouthia vastaan ja maaliskuussa Norwich Cityä vastaan.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
John Egan

John Egan (s. 20. lokakuuta 1992 Cork) on irlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia.

Egan pelasi Sunderlandin nuorisojoukkueessa mutta aloitti liigauransa lainapelaajana Crystal Palacessa, Sheffield Unitedissa, Bradford Cityssä ja Southend Unitedissa. Vuonna 2014 hän siirtyi Gillinghamiin, vuonna 2016 Brentfordiin ja vuonna 2018 Sheffield Unitediin, jonka riveissä hän pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa elokuussa 2019. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa Sheffield Unitedin joukkueessa 36 ottelua, joista 34:ssä täydet 90 minuuttia. Hän teki maalin heinäkuussa 2020 Burnleyä ja kolme päivää myöhemmin Wolverhampton Wanderersia vastaan. Englannin mestaruussarjassa Egan on pelannut 112 ottelua ja tehnyt seitsemän maalia.

Egan on pelannut Irlannin A-maajoukkueessa heinäkuun 2020 loppuun mennessä kahdeksan ottelua, joista ensimmäisen maaliskuussa 2017.

Lähteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Stolas

Stolas (Sail the ocean, live at sea) oli yhdysvaltalainen post-hardcoreyhtye, joka oli perustettu vuonna 2011 Las Vegasissa. Yhtyeeseen kuuluivat Carlo Marquez ja Sergio Medina. Yhtye oli ensimmäinen, jolle Dance Gavin Dancen kitaristi Will Swan antoi levytyssopimuksen omalla levytysyhtiöllään. He julkaisivat yhden EP:n, Losing Wings (2012) ja  kolme albumia, Living Creatures (2013), Allomaternal (2014), ja Stolas (2017). Yhtye ilmoitti 23. toukokuuta 2018 Facebookissa eroavansa käytyään viimeisellä kiertueella alkuperäisellä kokoonpanolla. 7. elokuuta 2018 he ilmoittivat yhtyeen eroavan.

Jäsenet

Nykyiset 

 Carlo Marquez - rummut (2011–2015); laulu (2011–2018)
 Sergio Medina - soolokitara, taustalaulu (2011–2018)
 Bobby Lyons - bassokitara (2017–2018)

Entiset 

 Jason Welche - rytmikitara, laulu (2011–2015)
 RJ Reynolds - bassokitara (2011–2017)

Diskografia

Albumit 

 Living Creatures (2013) Blue Swan Records
 Allomaternal (2014) Blue Swan Records
 Stolas (2017) Equal Vision Records

EP:t 

 Losing Wings EP (2012) omakustanne

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset post-hardcore-yhtyeet
Tanya Roberts

Tanya Roberts (oik. Victoria Blum, ) oli yhdys­valtalainen näyttelijä.

Ura 

Roberts aloitti uransa mainos­mallina ja työskenteli sen jälkeen useissa Off Broadway -tuotannoissa. Hän suuntasi kuitenkin New Yorkista Hollywoodiin, jossa hän näytteli monissa television piloteissa, sarjoissa ja elo­kuvissa. Roberts nousi pinnalle vuonna 1980, kun hän korvasi Shelley Hackin Charlien enkeleiden viidennellä tuotantokaudella. Hän näytteli sarjassa Julie Rogersia. Sarjan suosio oli tuolloin laskussa ja Robertsin palkkaamisen toivottiin nostavan katsoja­lukuja. Hahmon saamasta huomiosta huolimatta viides kausi jäi sarjan viimeiseksi.

Charlien enkeleiden jälkeen Roberts näytteli useissa elo­kuvissa, muun muassa vuoden 1982 Voittamattomassa kostajassa. Hänen rooliinsa kuului ylä­osaton uinti­kohtaus. Hän teki myös pää­roolin kaupallisesti epä­onnistuneessa elo­kuvassa Sheena – viidakon kuningatar vuonna 1984. Roberts teki tunnetuimman elo­kuva­roolinsa Bond-tyttö Stacey Suttonina vuoden 1985 James Bond -elo­kuvassa 007 ja kuoleman katse.

Roberts näytteli vuosina 1998–2004 komedia­sarja 70’s Show’ssa pää­henkilön Donna Pinciottin äitiä. Roberts jätti sarjan kolmannen kauden jälkeen voidakseen hoitaa sairasta avio­miestään. Hän kuitenkin esiintyi vierailijana kuudennella ja seitsemännellä tuotanto­kaudella. Roberts teki viimeiset roolinsa televisiossa vuonna 2005.

Yksityiselämä 

Tanya Roberts oli naimisissa Barry Robertsin kanssa vuodesta 1974 lähtien, ja jäi leskeksi vuonna 2006. Heillä ei ollut lapsia.

Roberts sai sairaus­kohtauksen kotonaan jouluaattona 2020. Hän kuoli Los Angelesissa Cedars-Sinain sairaalassa 4. tammi­kuuta 2021. Hänen kuolemastaan tiedotettiin virheellisesti ensimmäisen kerran jo päivää aikaisemmin 3. tammi­kuuta. Robertsin kuolin­syy oli levinnyt virtsatieinfektio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1949 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Topias Laine

Topias Yki Eerik Laine (s. 12. heinäkuuta 2001) on suomalainen keihäänheittäjä. Topias edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänen ennätyksensä 800 g keihäällä on Tallinnassa 11. heinäkuuta 2021 heitetty 81,67 metriä.

Vuonna 2017 Laine voitti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla kultaa keihäänheitossa ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 2018 hän voitti kultaa nuorten kesäolympialaisissa. Hän sijoittui alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 kolmanneksi ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 kuudenneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 Laine voitti kultaa ennätyksellään 81,67.

Keihäänheitossa Lainetta valmentaa isänsä Yki Laine.

Saavutukset 
 Alle 23-vuotiaiden EM-kulta: Tallinna 2021 (81,67 m)
 Alle 18-vuotiaiden EM-pronssi: Győr 2018 (75,83 m)
 Nuorten olympialaiset:  Buenos Aires 2018 – kulta (78,85 m)
 Euroopan nuorten olympiafestivaalit: Győr 2017 – kulta (74,74 m)

Lähteet

Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Pavel Blonski

Pavel Petrovitš Blonski, Па́вел Петро́вич Бло́нский, (14. toukokuuta 1884 Kiova, Ukraina – 15. helmikuuta 1941) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen psykologi.

Blonski toi behavioristisen lähestymistavan venäläiseen psykologiaan (nimellä "objektiivinen marxilainen psykologia") Häntä arvosteltiin 1930-luvulla ankarasti siitä, että hän kannatti synnynnäisten kykyjen psykologisia testejä ja tutkimuksia (jotka olivat ristiriidassa virallisen neuvostoideologian kanssa, jonka perusajatus oli "kaikkien synnynnäinen samanlaisuus" ). Blonski alkoi etsiä uutta psykologiaa ja tuomitsi filosofisen idealismin, jonka hän – Platonin uusplatonilaisuuden asiantuntija – nyt katsoi olevan ristiriidassa "normaalin terveen järjen kanssa". Kaavamaisuuden vuoksi hänen työllään ei katsota olevan kestävää arvoa, vaikka hän teki kiinnostavia tutkimuksia ja muotoili arvokkaita periaatteita.

Julkaisut 
 Задачи и методы народной школы (1916)
 Философия Плотина (1918)
 Проблема реальности у Беркли. Киев, 1907.
 Блонский П. П. Проблема реальности у Беркли. М.: Книжный дом «Либроком», 2009.  160 с. (Из наследия мировой философской мысли: история философии.)
 Современная философия, т. 1-2 (1918–1922)
 Трудовая школа (1919)
 Реформа науки (1920)
 Очерк научной психологии (1921)
 Психологические очерки (1927)
 Очерки детской сексуальности (1928)
 Педология (1934), julkaistu suomeksi: Pedologia, suom. U. Tuurala, Kustannusosakeyhtiö Kirja, Leningrad 1928
 Память и мышление (1935, переиздана в 2001)
 К проблеме воспоминания. М., Директмедиа Паблишинг, 2008.
 Развитие мышления школьника (1935)
 Избранные педагогические произведения, М., 1961;
 Избранные психологические произведения. М., 1964;
 Избранные педагогические и психологические сочинения. Т. 1-2. М., 1979.
 Психологический анализ припоминания М., Директмедиа Паблишинг, 2008.

Lähteet
 Mihail Gerasimovich Danilchenko Pavel Petrovich Blonsky (1884-1941) // Prospects: the quarterly review of comparative education. Paris: UNESCO: International Bureau of Education, 1993. Т. XXIII. № 1/2. С. 113-124.]  (Archive.org)
 Mike Cole, The Cambridge Companion to Vygotsky.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Elämäkerta 
 P. Blonski Pedologia verkossa

Psykologit
Ukrainalaiset tieteilijät
Neuvostoliittolaiset tieteilijät
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Neal Maupay

Neal Maupay (s. 14. elokuuta 1996 Versailles) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia.

Maupay on edustanut kotimaassaan OGC Niceä, AS Saint-Étienneä ja lainasopimuksella Stade Brestoisia. Hän on pelannut Ranskan pääsarjassa 59 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Brentfordiin, jossa hän pelasi 85 liigaottelua ja teki ensimmäisellä kaudella 12 ja toisella 25 maalia.

Maupay siirtyi kesällä 2019 Brighton & Hove Albioniin ja teki elokuussa ensimmäisessä valioliigaottelussaan maalin Brightonin voittaessa Watfordin 0–3. Hän teki maalin myös viidennessä liigaottelussaan Burnleyä, kahdeksannessa ottelussaan Tottenham Hotspuria vastaan ja kymmenennessä ottelussaan Evertonia vastaan sekä joulukuussa kolmessa peräkkäisessä ottelussa Arsenalia, Wolverhamptonia ja Crystal Palacea vastaan. Helmikuussa hän teki maalin Sheffield Unitedia vastaan sekä sarjatauon jälkeen vielä Arsenalia ja Southamptonia vastaan, joten koko kauden saldoksi tuli kymmenen maalia 37 liigaottelussa. Kaudella 2020–2021 Maupay pelasi 33 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, joista kaksi kauden toisessa ottelussa Newcastlea vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 32 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.

Maupay siirtyi elokuussa 2022 valioliigaseura Evertoniin.

Maupay on pelannut useissa Ranskan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kaksi ottelua alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Pascal Groß

Pascal Groß (s. 15. kesäkuuta 1991 Mannheim) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.

Groß on edustanut kotimaassaan Hoffenheimia, Karlsruhea ja Ingolstadtia. Maan pääsarjassa Bundesliigassa hän on pelannut pääasiassa Ingolstadtin joukkueessa 70 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Kesällä 2017 Groß siirtyi englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Ensimmäisellä valioliigakaudellaan hän teki 38 ottelussa seitsemän maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 25 valioliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 29 valioliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 valioliigaotteluita kertyi 34 ja maaleja syntyi kolme. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 29 valioliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Valioliigakauden 2022–2023 ensimmäisessä ottelussa hän teki Brightonin molemmat maalit sen voittaessa vieraskentällä Manchester Unitedin 1–2.

Groß on pelannut Saksan alle 18-, 19- ja 20-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
BAP Carvajal (FM-51)

Carvajal (runkonumero FM-51) oli Perun laivaston vuonna 1979 palvelukseen otettu Carvajal-luokan fregatti.

Valmistus 

Alus tilattiin 1973 Riva Trigososta Cantieri navali Riunitilta, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1974. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1976 ja koeajot aloitettiin 9. kesäkuuta 1977. Laitteisto toimitusten viivästyttyä alus  liitettiin laivastoon vasta 23. joulukuuta 1979.

Palvelus 
Aluksen lentokantta laajennettiin, jotta mahdollistettaisiin ASH-3D Sea King -helikoptereiden laskeutuminen alukselle. Hangaari on kuitenkin edelleen liian pieni suuremmalle helikopterille.

Alus poistettiin palveluksesta, minkä jälkeen sen ohjusaseistus, tulenjohtojärjestelmät sekä päätutka poistettiin. Alus luokiteltiin ulkovartiolaivaksi () ja se luovutettiin 26. joulukuuta 2013 Perun merivartiostolle, joka nimesi sen BAP Guardiamarina San Martiniksi runkonumerolla PO-201.

Lähteet

Viitteet 

Carvajal-luokan fregatit
Lewis Mumford

Lewis Mumford (19. lokakuuta 1895 Flushing – 26. tammikuuta 1990 Amenia) oli yhdysvaltalainen arkkitehtuurikriitikko, kaupunkisuunnittelija ja historioitsija, joka tutki teknologian ja kaupungistumisen vaikutuksia ihmisyhteisöihin kautta historian. 

Mumford opiskeli New Yorkin City Collegessa ja New School for Social Researchissa. Opiskeluaikoinaan häneen vaikuttivat Patrick Geddesin kirjoitukset. Geddes oli yksi modernin kaupunkisuunnittelun pioneereista. Mumfordista tuli Dial-lehden apulaistoimittaja vuonna 1919, ja hän kirjoitti arkkitehtuurista ja kaupunkisuunnittelusta The New Yorkeriin vuosina 1931–1963. Mumford toimi lisäksi opettajana ja tutkijana. Hän sai ansioistaan Medal of Freedomin vuonna 1964.

Mumfordin varhaiset artikkelit lehtiin ja kirjoihin vakiinnuttivat hänen asemansa Yhdysvaltain arkkitehtuurin, taiteen ja kaupunkielämän auktoriteettina, joka yhdisti nämä elämänalueet laajempaan sosiaaliseen kontekstiinsa. Vuonna 1924 julkaistu kirja Sticks and Stones on näkemyksellinen katsaus Yhdysvaltain arkkitehtuuriin. Hän kirjoitti myös tutkielmia Yhdysvaltain kulttuurin alkulähteistä ja kehityksestä, kuten The Golden Day ja The Brown Decades: A Study of the Arts in America, 1865–1895. Mumford tarkasteli Renewal of Life -teossarjassaan nyky-yhteiskuntaa eri puolilta. Näissä teoksissa hän kritisoi modernin teknistyneen maailman epäinhimillistäviä virtauksia ja vaati, että yhteiskunta tulisi saattaa tasapainoisemmaksi humanistisemmilla pyrkimyksillä. Yksi Mumfordin avainteoksia on vuonna 1961 julkaistu The City in History, laaja tutkimus kaupungin roolista ihmiskunnan historiassa.

Lähteet 

Kaupunkisuunnittelu
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Linja 108N

Linja 108N on Helsingin seudun bussilinja. Linjan reitti kulkee Kampista Westendinasemalle. Linjan liikennöinti alkaa klo 23:55. Linja 108N on entinen 551N, joka kulki reittiä: Kamppi – Teekkarikylä – Tapiola(M) – Westendinasema.

Helsingin liikenne
Espoon liikenne
Chris Basham

Chris Basham (s. 20. heinäkuuta 1988 Hebburn) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa keskuspuolustajana. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia.

Basham pelasi ensimmäiset valioliigaottelunsa Bolton Wanderersin joukkueessa kaudella 2008–2009 ja teki yhden maalinkin. Vuonna 2010 hän siirtyi Blackpooliin ja pelasi siellä yhden kauden Valioliigassa ja kolme kautta mestaruussarjassa. Vuonna 2014 Basham siirtyi ykkösliigassa silloin pelanneeseen Sheffield Unitediin, joka nousi vuonna 2017 mestaruussarjaan ja vuonna 2019 Valioliigaan. Basham oli ennen kauden 2019–2020 alkua pelannut 21 valioliigaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa Sheffieldin kaikki 38 ottelua avauskokoonpanossa. Mestaruussarjassa hän on pelannut 169 ottelua ja tehnyt 11 maalia sekä pelannut ykkösliigassa 124 ottelua ja tehnyt kuusi maalia.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Ceutan lippu

Ceutan lippu on Ceutan tunnus. Lippu on jaettu kahdeksaan osaan, jossa valkoiset ja mustat kolmiot vuorottelevat. Sama kuvio on Lissabonin lipussa ja kuvaavat dominikaanien värejä. Lipun keskellä on Ceutan vaakuna.

Lähteet

Ceuta
Itsehallintoalueiden liput
Melillan lippu

Melillan lippu on Melillan tunnus. Lipussa sinisellä taustalla on Melillan vaakuna.

Lähteet

Melilla
Itsehallintoalueiden liput
Dean Henderson

Dean Henderson (s. 12. maaliskuuta 1997 Whitehaven) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia lainalla Manchester Unitedista.

Henderson pelasi Manchester Unitedin nuorisojoukkueissa mutta ei pitkään aikaan päässyt edustusjoukkueeseen. Lainasopimuksilla hän edusti vuodesta 2016 alkaen Stockport Countya, Grimsby Townia, Shrewsbury Townia ja Sheffield Unitedia. Ensimmäisen valioliigaottelunsa Henderson pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 36 ottelua eli oli poissa vain kahdesta Sheffield Unitedin liigaottelusta. Englannin mestaruussarjassa hän on pelannut 46 ottelua ja ykkösliigassa 38 ottelua.

Syyskuussa 2020 Henderson pelasi liigacupissa ensi kerran Manchester Unitedin edustusjoukkueessa. Marraskuussa hän pääsi Valioliigassa kentälle Southamptonia vastaan pelatun ottelun puolivälissä David de Gean loukkaannuttua. Hän nousi maaliskuun 2021 alussa Unitedin ykkösmaalivahdiksi ja pelasi kauden aikana kaikkiaan 13 liigaottelua. Seuraavalla kaudella hän putosi jälleen kakkosmaalivahdiksi. Hän on esiintynyt myös FA Cupissa, Mestarien liigassa ja Eurooppa-liigassa.

Henderson on pelannut Englannin alle 16-, 17-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Englannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Hän kuului Englannin hopeajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2021, muttei saanut peliaikaa.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Daan Klinkenberg

Daan Klinkenberg (s. 12. tammikuuta 1996) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta.

Klinkenberg on pelannut Veikkausliigassa aikaisemmin kaudella 2019, jolloin hän voitti hopeaa FC Interin riveissä. Veikkausliigan lisäksi Klinkenbergillä on kokemusta myös Ruotsin Allsvenskanista, Norjan Eliteserienistä sekä kotimaansa Alankomaiden toiselta sarjatasolta Eerste divisiestä.

Lähteet 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
John Fleck

John Alexander Fleck (s. 24. elokuuta 1991 Glasgow) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassakin pelannutta Sheffield Unitedia.

Fleck pelasi Rangersin joukkueessa Skotlannin Valioliigassa 41 ottelua ja teki kaksi maalia vuosina 2007–2012. Mestarien liigassa hän pääsi kahtena kautena yhteensä neljässä ottelussa vaihtopelaajana kentälle. Englantiin hän siirtyi tammikuussa 2012 lainalle Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Blackpooliin. Kesällä 2012 hän siirtyi Coventry Cityyn ja kesällä 2016 Sheffield Unitediin.

Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Fleck pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 30 ottelua, joista 26:ssa täydet minuutit. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa kauden yhdeksännessä ottelussaan Burnleyä vastaan. Kolmisen viikkoa myöhemmin hän teki maalin Manchester Unitedia ja joulukuussa kaksi maalia Aston Villaa vastaan. Tammikuussa hän teki kauden viidennen liigamaalinsa tasoittaessaan loppunumeroiksi 1–1 ottelussa Arsenalia vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 31 ottelua, joista 26 ottelussa täyden peliajan, eikä tehnyt yhtään maalia.

Fleck on pelannut Skotlannin alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän on pelannut Skotlannin A-maajoukkueessa viisi ottelua: lokakuussa 2019 avauskokoonpanossa EM-karsinnassa Venäjää vastaan, marraskuussa 2019 vaihtopelaajana viimeiset hetket EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan, syys-lokakuussa 2020 avauskokoonpanossa kansojen liigassa Tšekkiä ja Slovakiaa vastaan sekä maaliskuussa 2021 vaihdosta kentälle tulleena MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan.

Lähteet 

Skotlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack O’Connell (jalkapalloilija)

Jack William O'Connell (s. 29. maaliskuuta 1994 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia.

O'Connell aloitti liigauransa lainapelaajana Blackburn Roversista Rotherham Unitedissa, York Cityssä ja Rochdalessa. Vuonna 2015 hän siirtyi Brentfordiin ja vuonna 2016 Sheffield Unitediin. Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa O'Connell pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 33 ottelua, joista 32:ssa täydet 90 minuuttia. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa 103 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Englannin ykkösliigassa hänellä on takanaan 73 ottelua ja yhdeksän tehtyä maalia.

O'Connell on pelannut Englannin alle 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Liam Lawson

Liam Lawson (s. 11. helmikuuta 2002 Hastings, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rata-autoilija. Hän kuuluu Red Bullin junioriohjelmaan.

Ura 
Lawson aloitti uransa kartingissa 7-vuotiaana ajaen lukuisia mestaruussarjoja kotimaassaan Uudessa-Seelannissa. Hän voitti kaksi karting titteliä vuonna 2014. Vuonna 2015-16 Lawson siirtyi Uuden-Seelannin Formula First -sarjaan jossa sijoittui kokonaispisteissä kuudenneksi. Tätä ennen hän kilpaili Formula First talvisarjassa jossa sijoittui toiseksi. Vuonna 2016-17 Lawson voitti NZ F1600 Championship -sarjan mestaruuden. Vuonna 2017 Lawson kilpaili Australian Formula 4 -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja saavuttaen 12 palkintosijaa sijoittuen loppupisteissä toiseksi.

Vuonna 2018 Lawson siirtyi Euroopan radoille ja kilpaili Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, kolme paalua ja yhdeksän palkintosijaa sijoittuen kokonaispisteissä toiseksi. Samana vuonna hän ajoi kolme kilpailua Aasian F3 -sarjassa voitettuaan jokaisen ajamansa kilpailun. Vuonna 2019 Lawson kilpaili FIA Formula 3 Championship ja EuroFormula Open -sarjoissa MP Motorsport ja Team Motorpark -talleissa.

Formula 3 -tulokset

Formula 1 -tulokset

Lähteet

Uusiseelantilaiset autourheilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Juuso Puhakka

Juuso Puhakka (s. 16. elokuuta 1998 Kirkkonummi) on suomalainen autourheilija, joka ajaa kaudella 2021 GT World Challenge Sprint -sarjassa.

Ura

2009–2019 
Puhakka aloitti uransa vuonna 2009 kartingista Raket-luokasta. 2013 hän voitti ensimmäisen SM-osakilpailunsa Kohtala Sports -tallissa KFJ-luokassa. Puhakan viimeinen vuosi kartingissa 2014 oli menestyksekäs. Hän voitti kartingin FIA:n pohjoisen alueen mestaruuden Norjan Rudskogenissa ajetussa kilpailussa startattuaan finaaliin viimeisestä lähtöruudusta. Hän sijoittui KF-luokan SM-sarjassa toiseksi. 

Kausina 2015–2017 Puhakka ajoi pikkuformuloita enimmäkseen Pohjois-Euroopassa. Näiden kausien paras saavutus oli vuoden 2016 Formula STCC Nordic -sarjan hopea. Vuonna 2017 hän sijoittui SM F4 Championship -sarjan seitsemänneksi saavuttaen yhden osakilpailuvoiton. Loppuvuodesta 2017 Puhakka pääsi Lamborghinin Young Drivers Program -kuljettajaohjelmaan.

Kaudella 2018 Puhakka kilpaili suomalaisen Mikko Eskelisen kanssa Lamborghini Super Trofeo -sarjassa voittaen PRO-AM-luokan mestaruuden kahden pisteen erolla toiseksi tulleisiin Evan Cheniin ja Akihiro Asaihin.

Vuonna 2019 Puhakan ura jatkui Lamborghinin merkkiluokassa FFF Racing Teamin väreissä. Hänen tallikaverinaan oli japanilainen Takashi Kasai. Kaksikko sijoittui Pro-luokan toiseksi.

Puhakka on ollut Flying Finn Academyn jäsen vuodesta 2013 asti, ja nykyään hän on yksi neljästä A-maajoukkueen urheilijasta.

Puhakka opiskelee kauppatieteitä Hanken Svenska handelshögskolanissa Helsingissä.

2020 
Toukokuussa 2020 Puhakan ilmoitettiin tehneen sopimuksen Toksportin kanssa, jossa hän ajoi GT World Challenge Europe Sprint Cup -sarjaa. Puhakan tallikaverina oli kolumbialainen Óscar Tunjo. Kaksikko sijoittui kaudella neljänneksi Silver-luokassa. Syksyllä 2020 Puhakka debytoi myös Span 24 tunnin kilpailussa. Madpandan autokunta sijoittui lukuisten ongelmien jälkeen kilpailussa Silver-luokan neljännelle sijalle.

2021 
Toksport jatkoi Puhakan sopimusta kauden 2020 jälkeen, ja Puhakka ja Tunjo osallistuvat GT World Challenge Europe Sprint Cup -sarjaan myös kaudella 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Juuso Puhakan kotisivut
 Juuso Puhakka Driverdatabase-sivustolla
 Juuso Puhakan Facebook-sivusto

Elävät henkilöt
Vuonna 1998 syntyneet
Suomalaiset autourheilijat
Trichotichnus hisakoae

Trichotichnus hisakoae on Trichotichnus-sukuun ja maakiitäjäiset-heimoon (Carabidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Morita vuonna 1997. Sillä ei ole alalajeja.

Levinneisyysalue 
 Japani

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Trichotichnus
Käyttäjän PtmBot luomat artikkelit toinen kokeiluajo
Gynochthodes

Gynochthodes on  matarakasvit-heimoon (Rubiaceae) kuuluva putkilokasvien – täsmällisemmin kaksisirkkaisten – suku. Siihen kuuluu 97 lajia.

Lajit 

 Gynochthodes australiensis
 Gynochthodes coriacea
 Gynochthodes epiphytica
 Gynochthodes lenticellata
 Gynochthodes macrophylla
 Gynochthodes mindanaensis
 Gynochthodes nigra
 Gynochthodes oligantha
 Gynochthodes philippinensis
 Gynochthodes proboscidea
 Gynochthodes puberula
 Gynochthodes pubifolia
 Gynochthodes sublanceolata
 Gynochthodes verticillata
 Gynochthodes motleyi
 Gynochthodes polillensis
 Gynochthodes sessilis
 Gynochthodes oresbia
 Gynochthodes gjellerupii
 Gynochthodes leptocalama
 Gynochthodes litseifolia
 Gynochthodes micrantha
 Gynochthodes microcephala
 Gynochthodes montana
 Gynochthodes nanlingensis
 Gynochthodes neocaledonica
 Gynochthodes alejandroi
 Gynochthodes wongii
 Gynochthodes podistra
 Gynochthodes wallichii
 Gynochthodes ridsdalei
 Gynochthodes villosa
 Gynochthodes trimera
 Gynochthodes platyphylla
 Gynochthodes phyllireoides
 Gynochthodes parvifolia
 Gynochthodes oligocephala
 Gynochthodes pubiofficinalis
 Gynochthodes oblongifolia
 Gynochthodes polyneura
 Gynochthodes leparensis
 Gynochthodes retropila
 Gynochthodes retusa
 Gynochthodes ridleyi
 Gynochthodes rigida
 Gynochthodes rugulosa
 Gynochthodes sarmentosa
 Gynochthodes scabrifolia
 Gynochthodes shuanghuaensis
 Gynochthodes subcaudata
 Gynochthodes triandra
 Gynochthodes truncata
 Gynochthodes ammitia
 Gynochthodes glomerata
 Gynochthodes calciphila
 Gynochthodes bucidifolia
 Gynochthodes brevipes
 Gynochthodes billardierei
 Gynochthodes bartlingii
 Gynochthodes candollei
 Gynochthodes artensis
 Gynochthodes canthoides
 Gynochthodes umbellata
 Gynochthodes officinalis
 Gynochthodes glaucescens
 Gynochthodes badia
 Gynochthodes citrina
 Gynochthodes elmeri
 Gynochthodes elliptifolia
 Gynochthodes deplanchei
 Gynochthodes decipiens
 Gynochthodes costata
 Gynochthodes constipata
 Gynochthodes collina
 Gynochthodes callicarpifolia
 Gynochthodes cinnamomifoliata
 Gynochthodes cinnamomea
 Gynochthodes celebica
 Gynochthodes cochinchinensis
 Gynochthodes myrtifolia
 Gynochthodes kanalensis
 Gynochthodes lacunosa
 Gynochthodes mollis
 Gynochthodes grayi
 Gynochthodes hainanensis
 Gynochthodes hirtella
 Gynochthodes hispida
 Gynochthodes nitida
 Gynochthodes howiana
 Gynochthodes hupehensis
 Gynochthodes jackiana
 Gynochthodes jasminoides
 Gynochthodes hollrungiana
 Gynochthodes boninensis
 Gynochthodes leonardii
 Gynochthodes suratmanii
 Gynochthodes lanuginosa

Lähteet 

Gynochthodes
Käyttäjän PtmBot luomat artikkelit toinen kokeiluajo
Verbascum kochiiforme

Verbascum kochiiforme on tulikukkien (Verbascum) sukuun ja syyläjuurikasvien (Scrophulariaceae) heimoon kuuluva putkilokasvi – täsmällisemmin kaksisirkkainen. Tieteellisen nimen sille antoivat ensimmäisenä Boiss. ja Hausskn. Sillä ei ole alalajeja.

Levinneisyysalue 
 Iran

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Tulikukat
Käyttäjän PtmBot luomat artikkelit toinen kokeiluajo
Pyhän Yrjön kreikkalaisortodoksinen katedraali (Beirut)

Pyhän Yrjön kreikkalaisortodoksinen katedraali on Beirutin kreikkalaisortodoksisen arkkihiippakunnan pääkatedraali.

Beirut
Katedraalit
Libanonin rakennukset ja rakennelmat
Enda Stevens

Enda Stevens (s. 9. heinäkuuta 1990 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia.

Stevens pelasi kotimaassaan UCD:ssä, St Patrick's Athleticissä ja Shamrock Roversissa yhteensä 78 pääsarjaottelua kunnes hän tammikuussa 2012 siirtyi englantilaisseura Aston Villaan. Hän pelasi Englannin Valioliigassa seitsemän ottelua kaudella 2012–2013 mutta muutoin hän pelasi Aston Villan reservijoukkueessa sekä lainasopimuksilla Notts Countyssa, Doncaster Roversissa ja Northampton Townissa. Kesällä 2015 hän siirtyi Portsmouthiin ja kesällä 2017 Sheffield Unitediin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa Sheffieldin kaikki 38 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki maalin joulukuussa 2019 Norwich Cityä ja helmikuussa 2020 Brighton & Hove Albionia. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa Doncasterin ja Sheffieldin joukkueissa yhteensä 103 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.

Stevens on pelannut Irlannin maajoukkueessa 14 maaottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2018. Vuonna 2019 pelatuissa EM-karsinnoissa hän pelasi seitsemän ottelua ja jokaisessa niistä täydet 90 minuuttia.

Lähteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
George Baldock

George Henry Ivor Baldock (s. 9. maaliskuuta 1993 Buckingham, Englanti) on englantilais-kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sheffield Unitedia.

Seurajoukkueura 
Baldock aloitti liigauransa Milton Keynes Donsissa, mutta pelasi myös lainalla Northampton Townissa, Tamworthissa, islantilaisessa ÍBV:ssä ja Oxford Unitedissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Sheffield Unitediin. Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Baldock pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa 2019 kauden 12. ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan ja toisen maalinsa kuukautta myöhemmin Norwich Cityä vastaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa joukkueensa kaikki 38 ottelua alusta loppuun. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa MK Donsin ja Sheffield Unitedin joukkueissa yhteensä 76 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Islannin pääsarjassa hän pelasi 16 ottelua ja teki yhden maalin vuonna 2012.

Maajoukkueura 
Englannissa syntynyt ja kasvanut Baldock oli kreikkalaisen isoäitinsä kautta oikeutettu edustamaan maajoukkuetasolla myös Kreikkaa. Baldock sai vuonna 2022 Kreikan kansalaisuuden ja debytoi Kreikan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Lazaros Rotan tilalle ottelun 92. minuutilla.

Yksityiselämä 
Baldockin isoveli Sam Baldock on myös ammattilaisjalkapalloilija.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Kreikkalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian juutalaiset

Italian juutalaiset ovat Italian asukkaita, jotka ovat etniseltä taustaltaan juutalaisia tai juutalaisuuteen kääntyneitä. Italiassa on ollut italkim-juutalaisyhteisö Rooman valtakunnan ajoista lähtien.

Italian juutalaisryhmät 

Suppeammin ymmärrettynä italianjuutalaisilla tarkoitetaan pelkästään niin kutsuttuja italkim-juutalaisia, jotka ovat olleet Italian alueella jo Rooman valtakunnan ajoista lähtien ja muodostavat erillisen diasporaryhmänsä muiden euroopanjuutalaisten, kuten aškenasi- ja sefardijuutalaisten ohelle. Italkim-juutalaiset ovat perinteisesti puhuneet juutalaisitaliaa, joka on kuitenkin ollut jäämässä pois käytöstä ja jota puhuu enää pieni määrä. 

Italiassa on ollut myös aškenasijuutalaisia 1200-luvulta lähtien. He ovat sijoittuneet enimmäkseen maan pohjoisosaan. Myös yksittäisiä sefardijuutalaisia saapui Italiaan jo 1200-luvulla, mutta suurempi muuttoaalto alkoi kun heidät karkoitettiin Iberian niemimaalta vuonna 1492. 1300- ja 1400-luvulla ranskanjuutalaisia asettui Italiaan kahtena suurena muuttoaaltona. 

Maassa on myös muita pienempiä juutalaisryhmiä. Muista eniten erottuva ja myös koko Euroopan mittakaavalla ainutlaatuinen ryhmä on San Nicandron juutalaisten yhteisö, joka sai alkunsa kun pieni joukko etnisiä italialaisia jätti katolilaisuuden ja kääntyi juutalaisuuteen.

Tunnettuja italianjuutalaisia 

 Giorgio Bassani, kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja journalisti
Alberto Franchetti, säveltäjä
Vittorio Gassman, näyttelijä ja ohjaaja
Primo Levi, kemisti ja kirjailija
 Rita Levi-Montalcini, neurologi
 Salvador Luria, mikrobiologi
 Luigi Luzzatti, poliitikko
 Moše Hajjim Luzzatto, kirjailija ja rabbi
Amedeo Modigliani, taidemaalari ja kuvanveistäjä
 Franco Modigliani, ekonomisti
 Emilio Gino Segrè, fyysikko
Elio Toaff, rabbi

Genetiikka 
2000 julkaistun geenitutkimuksen mukaan isälinjojensa perusteella roomanjuutalaiset vaikuttavat polveutuvan samasta Lähi-idässä eläneestä väestöstä kuin suurin osa maailman muistakin juutalaisista. Vuoden 2010 geenitutkimuksen mukaan italianjuutalaiset kantavat perimää sekä Lähi-idästä että Euroopasta, ja ovat geneettisesti erityisen läheisiä aškenasi-, sefardi- ja syyrianjuutalaisten kanssa. Molempien tutkimusten mukaan italianjuutalaiset ovat pysyneet suhteellisen eristäytyneenä ryhmänä ei-juutalaisesta kantaväestöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Juutalaiset etniset ryhmät
Italian etniset ryhmät
Juutalaisuus Italiassa
Lehtosalvia

{{Taksonomia/kasvit
| nimi = Lehtosalvia
| kuva = Salvia nemorosa OB10.jpg
| leveys = 
| kuvateksti = Lehtosalvia (Salvia nemorosa)
| status = 
| iucn = 
| iucn_arvioija = 
| iucn_vuosi = 
| iucn_versio = 
| iucn_viitattu = 
| kunta = Kasvit Plantae
| alakunta = Putkilokasvit Tracheophyta
| kaari = Siemenkasvit Spermatophyta
| alakaari = Koppisiemeniset Magnoliophytina
| luokka = Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
| lahko = Lamiales
| heimo = Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
| suku = Salviat Salvia
| laji = nemorosa
| kaksiosainen = Salvia nemorosa
| kaksiosainen_auktori = L.
| synonyymit = * Salvia sylvestris auct.
 Salvia aprica Schur
 Salvia illuminata Klokov
 Salvia jailicola Klokov
 Salvia moldavica Klokov
 Salvia nemorosa subsp. illuminata Soó
 Salvia nemorosa subsp. jailicola Soó
 Salvia nemorosa var. latifolia K.Koch
 Salvia nemorosa subsp. moldavica Soó
 Salvia nemorosa subsp. nemorosa Salvia × sylvestris var. nemorosa (L.) Nyman
 Sclarea nemorosa (L.) Mill.
| wikispecies = Salvia nemorosa
| commonscat = Salvia nemorosa
}}

Lehtosalvia (Salvia nemorosa'') on salvioiden suvun monivuotinen huulikukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa.

Kuvaus

Varsi ja lehdet 
Lehtosalvia kasvaa noin 40–60 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat vaaleanvihreät tai vihertävän harmaat. Lehtilavan muoto on suikea tai soikea. Lehtien pituus on noin 10 senttimetriä. Niiden lehtilaita on nyhä- tai sahalaitainen. Lehdistä lähtee aromaattinen tuoksu niitä musertaessa.

Kukat 
Lehtosalvia kukkii kesä-elokuussa. Sen kukat ovat väriltään violetinsinisestä siniseen. Kukat ovat pitkässä terttumaisessa kukinnossa.

Levinneisyys 
Lehtosalviaa kasvaa Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa, joissa se on luonnonvarainen aurinkoisilla niityillä, lehdoissa ja metsissä paikoilla, joissa on hyvin vettä läpäisevä maa.

Sitä kasvatetaan paljon koristekasvina pihoilla polkujen varsilla ja puutarhoissa sekä perhospuutarhoissa sen pitkän ja runsaan kukinnan vuoksi. Lehtosalviasta on paljon lajikkeita, jotka ovat näyttävämpiä kuin luonnonvarainen muoto.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Salviat
Konneveden Kosket

Konneveden Kosket on seitsemän kosken koskireitti Keski-Suomessa Konnevedellä. Koskireittiin kuuluvat Siikakoski, Taikinainen, Karinkoski, Kellankoski, Yläinen, Keskisenkoski ja Hannulankoski. Koskireitti on osa Rautalammin reittiä, joka on eteläisen Suomen merkittävin villin järvitaimenen lisääntymisalue.

Konneveden Kosket ovat myös kansainvälisesti tunnetut ja arvostetut. Viime vuosina koskireitti on herättänyt myös median huomion. Konnevedellä on kuvattu sekä kotimaisen Arktiset Vedet –sarjan jaksoja, että National Geographic Channelin King Fishers –sarjan jakso. Konneveden kosket ovat toimineet myös perhokalastuksen SM-finaalin isäntänä ja koskireitti onkin myös tunnettu urheilukalastuskohde.  Koskireitin ensimmäisellä koskella, Siikakoskella on nähty kalastamassa vuosien mittaan myös monia merkkihenkilöitä ja valtiopäämiehiä. Heistä tunnetuimpia lienevät Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Suomen tasavallan pitkäaikainen presidentti Urho Kekkonen. Siikakosken rannalle onkin pystytetty Urho Kekkosen muistomerkki.

Konneveden koskireitin omistaa Konneveden kunnan tytäryhtiö Kellankosken Voima Oy. Konneveden Kosket sijaitsevat Etelä-Konneveden kansallispuiston välittömässä läheisyydessä ja koskireitti saakin alkunsa Etelä-Konnevesi -järvestä, jonka ekologinen tila on luokitukseltaan erinomainen.

Siikakoski 
Siikakoski on seitsemän kosken koskireitin alkukoski. Se saa alkunsa kalaisasta Konnevesi-järvestä. Kirkasvetisen Siikakosken näkösyvyys on parhaimmillaan useita metrejä.

Taikinainen 
Taikinainen tunnetaan erityisesti hyvänä harjuskoskena. Koski on melko lyhyt, noin 100 metrin mittainen.

Karinkoski 
Karinkosken erämaisissa vesissä esiintyy runsaasti järvitaimenia ja harjuksia. Karinkoski soveltuu monenlaiseen kalastukseen. Leveä matalahko uoma, jossa on isoja kiviä ja syviä monttuja, tarjoaa ottipaikkoja kalastajille. Taikinaisen ja Karinkosken erottaa toisistaan 200 m pitkä välisuvanto.

Kellankoski 
Kellankoski on 50–60 metriä leveä ja noin 600 metriä pitkä. Se on karu ja niukkakasvuinen koski, joka kuohuu komeasti yläosiltaan ja rauhoittuu hiljalleen alajuoksua kohti. Koskeen on rakennettu kalastuslaitureita pyyntiä helpottamaan. Koski tunnetaan erittäin hyvänä taimenkoskena.

Korholankosket
Korholankosket ovat Konneveden ja Hankasalmen rajalla sijaitseva koskiketju Vanginveden ja Kynsiveden välissä. Koskireittiin kuuluvia koskia ovat Yläisenkoski, Keskisenkoski ja Hannulankoski. Ketjun yhteispituus on noin 1,3 km, putouskorkeus 2,1 m ja keskivirtaama lähes 60 m³/s. Se on Keski-Suomen maakunnan neljänneksi suurin rakentamaton koskialue.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Konneveden Kosket

Suomen kosket
Konnevesi
Hankasalmen luonto
BAP Chipana (SS-34)

BAP Chipana ex- BAP Blume (runkonumero SS-34) on Perun laivaston vuonna 1981 palvelukseen otettu Angamos-luokan sukellusvene.

Valmistus 

Tyypin 209 sukellusvene tilattiin 21. maaliskuuta 1977 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1978. Alus piti nimetä 1800-luvulla eläneen insinöörin Federico Blumen kunniaksi BAP Blumeksi, mutta 21. huhtikuuta 1980 nimi vaihdettiin BAP Chipanaksi Perun ja Chilen välillä 12. huhtikuuta 1879 käydyn Chipanan taistelun muistoksi. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1981 ja liitettiin laivastoon 28. lokakuuta 1982.

Palvelus 
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon vuonna 1983.

Vuonna 2018 alkoi aluksen modernisointi SIMAn telakalla Callaossa. Alus katkaistiin mekaniikan ja kontrollijärjestelmien vaihtamiseksi. Lisäksi aluksen sähkö-, navigointi- ja propulsiojärjestelmät päivitettiin. Saksalainen ThyssenKrupp Marine Systems, jolle maksettiin 40 miljoonaa euroa, avusti Perua sukellusveneiden päivityksessä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Angamos-luokan sukellusveneet
ORG-Peking

ORG-Peking () on kiinalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pekingistä, Kiinasta. Se pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa.

Nykyinen joukkue
(Tilanne 30. lokakuuta 2020)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Gary Graham 
 Apuvalmentaja: Dmitri Katajev 
 Apuvalmentaja: Guan Wang 
 Maalivahtivalmentaja: Brian Gratz 
 Toimitusjohtaja: Aleksei Burlaka

Lähteet

VHL-seurat
Kiinalaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 2019 perustetut urheiluseurat
Niilo Mäenpää

Niilo Mäenpää (s. 14. tammikuuta 1998 Hämeenlinna) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.

Mäenpää voitti FC Interissä Suomen Cupin kaudella 2018. Interin 1–0-voittoon päättyneessä loppuottelussa HJK:ta vastaan hän pelasi täydet minuutit.

Myös Mäenpään kaksoisveli Aapo Mäenpää pelaa jalkapalloa Veikkausliigassa.

Tilastot 

Tilastot kattavat aikuisten sarjaottelut. Päivitetty 31. joulukuuta 2019.

Saavutukset 

 Suomen Cup: 2018 (Inter)

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Eräkirjallisuus

Eräkirjallisuus on tieto- tai kaunokirjallisuutta, jossa kuvataan erämaissa metsästämistä, kalastusta, vaeltelua tai senkaltaista toimintaa. Eräkirjallisuudessa voi olla matkakirjallisuudenkin piirteitä. Eräkirjallisuuden keskeinen funktio on kulttuurin ja luonnon vuoropuhelun elämyksellinen vahvistaminen.

Tunnettuja suomeksi käännettyjä englanninkielisiä eräkirjoja ovat esimerkiksi Henry David Thoreaun Elämää metsässä (1854) ja Ernest Hemingwayn Afrikan vihreät kunnaat (1935). Suomalainen eräkirjallisuus liittyy valtaosin Lappiin. Suomalaisia eräkirjoja ovat esimerkiksi Juhani Ahon Lohilastuja ja kalakaskuja (1921), monet A. E. Järvisen 1920-luvulta lähtien julkaisemat kirjat, Antti Tuurin Perhokalastuksen alkeet (1978), Yrjö Kokon Laulujoutsen (1950), Valter Keltikankaan Seitsemän tuntia erämaata (1977), Raimo O. Kojon Pohjoiset erämaat (1977), Veikko Huovisen toimittama Pohjoiset erätarinat (1968), Seppo Saraspään Pystykorva kerrostalossa: eränovelleja (1995) ja Mauri Paasilinnan Lapinhullu ja muita tarinoita (1997).

Katso myös
 Luettelo suomalaisista eräkirjailijoista

Lähteet

Kaunokirjallisuuden lajityypit
Tietokirjallisuuden lajityypit
Wandewashin taistelu

Wandewashin taistelu oli seitsenvuotisen sodan taisteluita, joissa Britannia ja Ranska olivat vastakkain Intian maaperällä. Intiassa britit voittivat kenraali Thomas Arthur Lally Tollendalin johtaman ranskalaisten armeijan Wandewashin taistelussa tammikuussa 1760 ja valtasivat 1761 Ranskan viimeisen ja tärkeimmän tukikohdan Pondicherryn. Hyökkäykset olivat osia karnaattisia sotia. Sodan jälkeen solmitun Pariisin rauhansopimuksen mukaan Pondicherry palautettiin Ranskalle, mutta ranskalaiset saivat käyttää kaupunkia vain kauppatukikohtanaan eivätkä saaneet pitää Intiassa sotilasjoukkoja. Sopimus tarkoitti sitä, että mikään ei enää estäisi britti-imperiumin laajentumista Intiassa.

Lähteet 

Intian sotahistoria
Seitsenvuotinen sota
Tanskan hallitus

Tanskan hallitus on Tanskan ylin toimeenpanovaltaa käyttävä elin. Sitä johtaa Tanskan pääministeri. Hallitukseen kuuluu tyypillisesti noin 25 ministeriä.

Muodollisesti hallituksen nimittää valtionpäämies eli kuningas tai kuningatar.

Vuoden 1909 jälkeen millään puolueella ei ole ollut Tanskan parlamentissä enemmistöä, vaan kaikki hallitukset ovat olleet koalitiohallituksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Adam Erne

Adam Erne (s. 20. toukokuuta 1995 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Detroit Red Wingsiä. Tampa Bay Lightning varasi Ernen vuoden 2013 varaustilaisuudessa numerolla 33. Erne kaupattiin kesällä 2019 Detroit Red Wingsiin varausvuoroa vastaan. Lokakuussa 2020 Erne teki Red Wingsin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Elokuussa 2021 Erne teki Red Wingsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Detroit Red Wingsin pelaajat
Tampa Bay Lightningin varaamat pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Lentopallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2019

Lentopallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2019 pelattiin Turkissa, Puolassa, Slovakiassa ja Unkarissa 23. elokuuta – 8. syyskuuta. Mukana oli 24 joukkuetta. Mitaliottelut pelattiin Ankarassa, Turkissa. Mestaruuden voitti Serbia.

Alkusarja

Lohko A (Ankara)

Lohko B (Łódź)

Lohko C (Budapest)

Lohko D (Bratislava)

Pudotuspelit

Neljännesvälierät

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet 
 Viralliset sivut 

Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2019
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 2019 naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 2019 naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 2019 naisten
Euroopan-mestaruuskilpailut 2019 naisten
Ankaran urheilutapahtumat
Łódźin urheilu
Budapestin urheilutapahtumat
Bratislavan urheilu
Euroopan-mestaruuskilpailut 2019
Alire Raffeneau Delile

Alire Raffeneau Delile (1778 Versailles, Ranska – 1850 Montpellier, Ranska) oli ranskalainen lääkäri ja kasvitieteilijä.

Delile aloitti 18-vuotiaana lääketieteen opinnot Pariisissa. Sen jälkeen kun hän oli aloittanut opinnot hänelle tarjoutui tilaisuus lähteä Egyptiin tutkimusmatkalle. Delilen isä oli Egyptian Societyn jäsen ja isänsä tavoin Delilekin oli kiinnostunut Egyptistä. Hän nousi laivaan Toulonista vuonna 1798 ja matkusti Egyptiin jossa keräsi ja tutki kasveja Niilin joen laaksossa, Punaisenmeren rannikolla ja aavikolla. Hän oli myös kiinnostunut muinaisten egyptiläisten maanviljelystä, sekä tutki obeliskeja ja hieroglyfejä. Kairossa hän oli myös lyhyen aikaa kasvitieteellisen puutarhan johtajana.

Kun Delile palasi Ranskaan hänet nimiteettiin saman tien varakonsuliksi Wilmingtoniin Pohjois-Carolinaan. Hän toimi siellä kauppakomissaarina vuoteen 1806 jolloin muutti New Yorkiin. Hän jatkoi siellä kesken jääneitä lääketieteen opintojaan ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin lääketieteen tohtoriksi. Hänen tutkintonsa aihe oli tuberkuloosin hoito.

Yhdysvalloissa Delile keräsi laajan kokoelman kasveista, joita mahdollisesti voitaisiin kasvattaa Ranskassa. Hän lähetti Pohjois-Carolinasta, Pennsylvaniasta ja New Yorkista kerättyjä kasveja ja siemeniä Pariisiin.

Delile palasi Ranskaan vuonna 1809 ja suoritti myös siellä tohtorin tutkinnon Pariisin yliopistossa. Pian sen jälkeen hän julkaisi teoksensa Flore d'Égypten (1813) ja teoksen Pohjois-Carolinan ruohoista Mémoire sur quelques espèces de graminées propres à la Caroline du Nord (Versailles, 1815). Hänet nimitettiin kasvitieteen ja Materia medican (nykyisin farmakologia) professoriksi vuonna 1819. Professorina ollessaan Delile kävi laajaa kirjeenvaihtoa muiden kasvitieteilijöiden kanssa ympäri maailmaa ja julkaisi useita teoksia. Muun muassa: Centurie des plantes de l'Amérique du Nord (1820), Description de l'Égypte (1824) ja Centurie des plantes d'Afrique (1827).

Myöhemmin Delilestä tuli myös Montpellierin kasvitieteellisen puutarhan johtaja (). Hän toimi yliopistossa kuolemaansa asti vuoteen 1850. Hänen kokoelmansa jotka käsittivät yli 30 000 näytettä ovat nykyään Université de Montpellierin kasvihuonessa. Hän nimesi yli 400 kasvia ja kasvisukua.

Delilestä käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhenettä Delile.

Lähteet 

Ranskalaiset kasvitieteilijät
Ranskalaiset lääkärit
Vuonna 1778 syntyneet
Vuonna 1850 kuolleet