joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Miho Takagi

Miho Takagi (; s. 22. toukokuuta 1994) on japanilainen pikaluistelun olympiavoittaja.

Takagi osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Vancouverissa 2010. Tuolloin hän sijoittui 1 500 metrillä 23:nneksi ja 1 000 metrillä 35:nneksi sekä oli varanaisena joukkuetakaa-ajossa hopeaa saavuttaneessa Japanin joukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa joukkuetakaa-ajossa sekä saavutti hopeaa 1 500 metrillä ja pronssia 1 000 metrillä. 3 000 metrillä hän oli viides. Joukkuetakaa-ajon kultamitalijoukkueeseen kuului myös hänen isosiskonsa Nana Takagi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.13,19, saavutti hopeaa 500 metrillä, 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa sekä sijoittui kuudenneksi 3 000  metrillä.

Takagi voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2015, Inzellissä 2019 ja Salt Lake Cityssä 2020, jossa Japani teki maailmanennätyksen 2.50,76. Hän saavutti MM-hopeaa joukkuetakaa-ajossa Kolomnassa 2016 ja Gangwonissa 2017 sekä 1 500 metrillä 2019. MM-pronssia hän sai yhteislähdössä 2016, 1 500 metrillä 2017 ja 1 500 metrillä 2020. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa Amsterdamissa 2018, hopeaa Calgaryssä 2019 ja Hamarissa 2022, pronssia Hamarissa 2017 sekä sijoittui kuudenneksi Berliinissä 2016, 11:nneksi Calgaryssä 2015 ja 12:nneksi Heerenveenissä 2014. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa Hamarissa 2020 ja  hopeaa Heerenveenissä 2019. Vuosina 2011–2012 hän voitti viisi juniorien maailmanmestaruutta.

Takagi voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja 1 500 metrin cupin kaudella 2017–2018. Kaudella 2016–2017 hän sijoittui toiseksi maailmancupin kokonaiskilpailussa ja 1 000 metrin cupissa sekä kolmanneksi 1 500 metrillä. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui toiseksi sekä 1 000 että 1 500 metrin maailmancupeissa. Kaudella 2019–2020 hän oli toinen 1 500 metrin cupissa. Kaudella 2021–2022 hän voitti 1 500 metrin cupin ja oli toinen 1 000 metrillä.

Ennätykset

Lähteet 
 Saavutukset speedskatingnews.info-sivustolla

Viitteet 

Japanilaiset pikaluistelijat
Japanilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Ugly God

Royce Rodriguez, tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Ugly God on yhdysvaltalainen hip-hop artisti ja tuottaja, joka syntyi 19. syyskuuta 1996 Indianassa, he perheensä kanssa muuttivat Texasiin, Houstoniin. Hän opiskeli yliopistossa Mississipissä, mutta keskeytti koulunsa ja perusti Little Dick Clique -yhtyeen.

Vuonna 2016 hän julkaisi esikoissinglensä, Water jonka suosion myötä hän nousi valtavirran tietoisuuteen ja vuonna 2017 hän julkaisi ensimmäisen soolomixtapensa, The Booty Tape ja hänet valittiin vuoden 2017 XXL Freshmaniksi.

Diskografia 
Mixtapet
 The Booty Tape (2017)

Singlet
 Water (2016)
 Fuck Ugly God (2017)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Kosti Kivilahti

Kosti Kivilahti (15. marraskuuta 1907 Ahlainen – 11. joulukuuta 1969 Rovaniemen maalaiskunta) oli suomalainen työväenlaulujen säveltäjä ja sanoittaja. Hän erikoistui varsinkin ajankohtaisiin kisällilauluihin, joita hän sepitti yli tuhat. Kivilahden tunnetuimpia lauluja ovat ”Taisteluun”, ”Me nousemme lailla ukkosen” ja ”Nuori taistelija”. Ne on kaikki levytetty 1970-luvun alussa.

Kivilahti oli armeija-aikanaan sotilasmuusikko. Hän opiskeli sotien jälkeen Sibelius-Akatemiassa musiikin teoriaa. Hän perusti useita työväenkuoroja ja toimi niiden johtajana ja opettajana. Ansiotyönään hän toimi varastonhoitajana ja satamatyöläisenä. Kansandemokraattiseen liikkeeseen sitoutunut Kivilahti toimi ohjelmatyöntekijänä SKDL:n järjestöissä. Viimeksi hän oli Rovaniemen työväenyhdistyksen kuoron johtajana. Hän kuoli 62-vuotiaana Muurolan sairaalassa ja hänet haudattiin Rovaniemen III hautausmaalle.

Lähteet

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Mikael Vuori

Mikael Vuori on suomalainen tubettaja. Hänen YouTube-kanavallaan on yli 190 000 tilaajaa. Vuori on kuvannut Roponen-kanavalleen videoita muun muassa Minecraftista, Fortnitesta, Stranded Deepista sekä Thief Simulatorista. Vuori kuitenkin julkaisee pelivideoita laidasta laitaan.

Ura 
Mikael aloitti Pelaaja616-kanavansa 30. tammikuuta 2012 ja alkoi kuvata videoita Killing Floor- ja Swat 4 -peleistä YouTubeen. Hän ei puhunut näissä videoissa. Myöhemmin hän innostui Minecraftista ja alkoi tehdä koko kanavastaan Minecraft-pelikanavaa, joissa hän alkoi puhua. Minecraftin lisäksi hän on kuvannut satunnaisesti nousussa olevia pelejä. Mikaelilla on myös vlogikanava RopoVlog, jonka hän loi 17. heinäkuuta 2014. RopoVlogille on aina tullut harvemmin videoita, mutta pääasiassa Mikael kuvaakin kanavalle vain, jos lähtee jonnekin tai jos on ilmoitusasiaa. 13. syyskuuta 2016 Mikaelin Pelaaja616-nimi muutettiin Roposeksi. 18. elokuuta 2017 Mikael sai Roponen-kanavallensa 100 tuhatta tilaajaa. 6. syyskuuta 2017 Mikael teki 100 tuhannen tilaajan kunniaksi musiikkivideon #ROPOSENPELI.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet 

Suomalaiset tubettajat
Elävät henkilöt
Ylistaron kirkonkylä

Ylistaron kirkonkylä on taajama Seinäjoen kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla, joka oli entisen Ylistaron kunnan hallinnollinen keskus aina vuoteen 2009 asti. Tällöin Ylistaro yhdistyi Seinäjokeen yhdessä Nurmon kanssa. Kuntaliitoksen jälkeen taajama on ollut osa Seinäjokea. Seinäjoen aluejaossa Ylistaron kirkonkylä kuuluu Ylistaron suuralueeseen. 

Vuoden 2020 taajamarajauksessa Ylistaron kirkonkylän taajaman väkiluku oli 2 444, joista kolme Isonkyrön puolella.

Lähteet

Suomen entiset kuntakeskukset
Suomen kirkonkylät
Ylistaron kylät
Etelä-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Peräseinäjoen kirkonkylä

Peräseinäjoen kirkonkylä on taajama, joka oli entisen Peräseinäjoen kunnan hallinnollinen keskus, kunnes Peräseinäjoki yhdistyi Seinäjokeen vuoden 2005 alussa.  Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Seinäjokea. Vuoden 2017 lopussa taajamassa oli 1 809 asukasta.

Lähteet

Suomen entiset kuntakeskukset
Suomen kirkonkylät
Peräseinäjoen kylät
Etelä-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Heine

Heine on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Cariba Heine (s. 1988), australialainen näyttelijä
 Eduard Heine (1821–1881), saksalainen matemaatikko, toinen Heinen–Borelin lauseen keksijöistä
 Ferdinand Heine (1809–1894), saksalainen lintutieteilijä ja keräilijä
 Ferdinand Heine junior (1840–1920), saksalainen lintu- ja kasvitieteilijä
 Heinrich Heine (1797–1856), saksalainen runoilija
 Hilda Heine (s. 1951), Marshallsaarten presidentti
 Karsten Heine (s. 1955), saksalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Thomas Theodor Heine (1867–1948), saksalainen pilapiirtäjä ja taidemaalari
Pound

Pound on sana, jolla on monta merkitystä englanninkielessä. Se tarkoittaa myös:

Sukunimeä
Ezra Pound, kirjailija
Dick Pound, uimari, urheilujohtaja,kirjailija
Muita merkityksiä
CasaPound, italialainen uusfasistinen puolue
Pound for pound, nyrkkeilytermi
Tata Pound, malilainen rap-yhtye
Pound Puppies,   yhdysvaltalainen animaatiosarja
Tha Dogg Pound, yhdysvaltalainen rap-yhtye
Irene Schouten

Irene Schouten (s. 21. kesäkuuta 1992) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja. 

Schouten saavutti olympiapronssia yhteislähtökilpailussa Pyeongchangissa 2018. Hän voitti maailmanmestaruuden yhteislähtökilpailussa Heerenveenissä 2015 sekä saavutti MM-pronssia 5 000 metrillä ja sijoittui yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi Kolomnassa 2016. Hän voitti yhteislähdön maailmanmestaruuden jälleen Inzellissä 2019. Salt Lake Cityn MM-kilpailuissa 2020 hän sai yhteislähdössä pronssia sekä oli 3 000 ja 5 000 metrillä seitsemäs. Hän saavutti Heerenveenissä 2021 kultaa 5 000 metrillä ajalla 6.48,53 ja joukkuetakaa-ajossa sekä pronssia 3 000 metrillä ja yhteislähtökilpailussa. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi Heerenveenissä 2014. Hän voitti yhteislähdön Euroopan-mestaruuden Heerenveenissä 2020 ja saavutti yleisluistelun EM-hopeaa Heerenveenissä 2021. Hän voitti 3 000 metrin, yhteislähdön ja joukkuetakaa-ajon Euroopan-mestaruuden 2022. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa 3 000 metrillä ajalla 3.56,93, 5 000 metrillä ajalla 6.43,51 ja yhteislähdössä sekä sai pronssia joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti samana vuonna yleisluistelun maailmanmestaruuden Hamarissa.

Schouten on voittanut yhteislähdön maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2015−2016 ja 2020–2021, sijoittunut toiseksi kausilla 2013−2014, 2014−2015, 2018−2019 ja 2019–2020 sekä kolmanneksi kaudella 2021–2022. Yhdistetyn 3 000 ja 5 000 metrin cupin hän voitti kausilla 2020–2021 ja 2021–2022. ja oli kolmas kaudella 2015−2016.

Ennätykset

Lähteet 
 Saavutukset speedskatingnews.info-sivustolla

Viitteet 

Alankomaalaiset pikaluistelijat
Alankomaalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
That’s the Spirit


That's the Spirit on brittiläisen rock-yhtye Bring Me the Horizonin viides studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015.

Albumi nousi kotimaassaan Britannian albumilistan toiselle sijalle. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan yhdeksännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. Albumi on BMTH:n kolmas peräkkäinen julkaisu, joka nousi ilmestyttyään Australiassa listaykköseksi .

Albumi on myynyt Britanniassa kultalevyyn oikeuttavan määrän levyjä, yli 100 000 kappaletta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Oliver Sykes – laulu, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Lee Malia – kitarat, taustalaulu
 Matt Kean – bassokitara
 Matt Nicholls – rummut, lyömäsoittimet
 Jordan Fish – kosketinsoitin, syntetisaattorit, musiikkiohjelmointi, samplet, taustalaulu

Kultalevyt

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Kaaoszine:

Lähteet 

Vuoden 2015 albumit
Bring Me the Horizonin albumit
Lil Uzi Vert

Symere Woods (s. 31. heinäkuuta 1995 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat), joka tunnetaan taiteilijanimeltään Lil Uzi Vert, on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän sai kuuluisuutta sen jälkeen, kun hän julkaisi esikoissinglensä ”Money Longer” ja useita mixtapeja kuten Luv Is Rage, Lil Uzi Vert vs. the World sekä The Perfect Luv Tape. Lil Uzi Vert on myös tehnyt kappaleen Migosin kanssa nimeltä ”Bad and Boujee”, josta tuli Lil Uzi Vertin ensimmäinen Billboard Hot 100 -singlelistan ensimmäiselle sijalle päätynyt single. Elokuussa 2017 Lil Uzi Vert julkaisi esikoisstudioalbuminsa Luv Is Rage 2, joka sijoittui Billboard 200 -albumilistan ensimmäiselle sijalle. Luv Is Rage 2 sisälsi Lil Uzi Vertin ensimmäisen Billboard Hot 100 -listan kymmenen joukkoon yltäneen oman biisin, kun "XO Tour Llif3" sijoittui listalla sijalle 7.

6. maaliskuuta 2020 Lil Uzi Vert julkaisi toisen studioalbuminsa Eternal Atake, joka sisältää peräti neljä Billboard Hot 100 -listan kymmenen joukkoon yltänyttä kappaletta: "Futsal Shuffle 2020", "Baby Pluto", "Lo Mein", sekä "Silly Watch". Eternal Atake nousi julkaisuviikollaan Billboard 200 -listan kärkisijalle. Viikko myöhemmin Lil Uzi Vert julkaisi albumin toisen osan: Eternal Atake Deluxe (Lil Uzi Vert vs. the World 2), jonka kappale "Myron" ylsi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 13.

Diskografia

Studioalbumit
 Luv Is Rage 2 (2017)
 Eternal Atake (2020)

Mixtapet
 The Real Uzi (2014)
 Luv Is Rage (2015)
 Lil Uzi Vert vs. the World (2016)
 The Perfect Luv Tape (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1994 syntyneet
Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Elävät henkilöt
Young Thug

Jeffery Lamar Williams (s. 16. elokuuta 1991 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat), joka tunnetaan taiteilijanimiltään Young Thug, on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Erikoisesta laulamistyylistään ja muodistaan tunnettu Young Thug sai ensimmäistä kertaa kuuluisuutta tehdessään musiikkia yhteistyönä rap-artistien Rich Homie Quanin, Birdmanin, Cash Outin, Shawty Lo’n ja Gucci Manen kanssa. Hän alkoi julkaisemaan mixtapeja vuodesta 2011 lähtien, ensimmäisen ollessa I Came from Nothing. Vuoden 2013 alussa hän allekirjoitti levytyssopimuksen Gucci Manen 1017 Records -levy-yhtiön kanssa.

Young Thug ja hänen levy-yhtiönsä saivat syytteen katujengin pyörittämisestä ja osallistumisesta jengirikoksiin, jotka loukkaavat RICO-lakia. Young Thug joutui tutkintavankeuteen, ja oikeudenkäynti alkaa tammikuussa 2023. Syyttessä luetellaan 56 rikosta, joista osa on vakavia.

Diskografia

Studioalbumit
 Punk (2021)
 So Much Fun (2019)

Kokoelma-albumit
 Slime Language 2 (2021)
 Slime Language (2018)

Mixtapet
 I Came from Nothing (2011)
 I Came from Nothing 2 (2011)
 I Came from Nothing 3 (2012)
 1017 Thug (2013)
 Black Portland  (2014)
 Young Thugga Mane La Flare  (2014)
 World War 3D: The Purple Album  (2014)
 1017 Thug 2 (2014)
 1017 Thug 3: The Finale (2014)
 Tha Tour, Pt. 1 (2014)
 Barter 6 (2015)
 Slime Season (2015)
 Slime Season 2 (2015)
 I’m Up (2016) 
 Slime Season 3 (2016)
 Jeffery (2016)
 Beautiful Thugger Girls (2017)
 Super Slimey  (2017)
 Slime Season 4 (2017)
Slime & B (Chris Brownin kanssa) (2020)

EP:t
 Young Martha  (2017)
 Hear No Evil (2018)
 On the Rvn (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1991 syntyneet
Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Elävät henkilöt
D’Arcy Niland

D’Arcy Niland, oik. Darcy Francis Niland, kirjailijanimet myös: Darcy Niland, Tom Niland (20. lokakuuta 1917 Glen Innes, Uusi Etelä-Wales, Australia – 29. maaliskuuta 1967 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen kirjailija

Nilandin sukutausta on irlantilais-katolinen, mikä on vaikuttanut myös hänen kirjalliseen tuotantoonsa. Nilandin puoliso oli kirjailija Ruth Park, ja heidän tyttäriään ovat kaksoissiskokset Deborah Niland ja Kilmeny Niland (k. 2009), joista myös tuli kirjailijoita. Kilmeny Nilandin puoliso oli kirjailija Rafe Champion ja poika Tom Champion.

Niland lopetti koulunkäynnin 14-vuotiaana aikomuksenaan ryhtyä kirjoittajan uralle. 16-vuotiaana hän pääsi apupojaksi (”copy boy") sydneyläisen The Sun -lehden toimitukseen, mistä oli toiveita päästä eteenpäin toimittajaksi. Hän joutui kuitenkin säästötoimien vuoksi pois. Sen jälkeen hän teki sekalaisia töitä eikä päässyt terveydellisistä syistä edes armeijaan. Hän avioitui 1942 toimittaja Ruth Parkin kanssa, ja he päättivät ryhtyä kirjoittamaan ammatikseen. Elämäkerrassaan The Drums Go Bang (1956) he kertovat, kuinka ura lähti käyntiin. D’Arcysta tuli tuottelias tarinoiden kirjoittaja. Kun Ruth Park sai merkittävän palkinnon romaanistaan The Harp in the South (1948), myös Niland päätti ryhtyä kirjoittamaan romaaneja. Hänkin sai kilpailumenestystä vuosikymmenen vaihteen molemmin puolin.

Romaani The Shiralee (1955, suom. Kulkuri ja olkihattuinen tyttö) osoittautui menestykseksi, ja sen pohjalta tehtiin elokuvakin, Mies ja olkihattuinen tyttö (1957, ohjaus Leslie Norman) ja minisarja Isän kanssa maailmalla (1987). Hän ehti ennen kuolemaansa koota laajan aineiston nyrkkeilijä Les Darcysta suunnittelemaansa kirjaa Home Before Dark varten. Työn vei loppuun hänen vaimonsa Ruth Park yhdessä Rafe Championin kanssa.

Suomennetut teokset
 Kulkuri ja olkihattuinen tyttö, (The Shiralee, 1955), suom. Maija-Liisa Virtanen. WSOY, 1956
 Lyhennelmä teoksesta Kulkuri ja olkihattuinen tyttö sisältyy kokoomateokseen: Kirjavaliot Valitut palat, 1977 ISBN 951-9078-39-8

Lähteet 

Australialaiset kirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Johanna Lamminen

Kirsti Johanna Lamminen (s. 1966) on suomalainen yritysjohtaja ja tekniikan tohtori. Hän toimi kaasu- ja energiayhtiö Gasumin toimitusjohtajana vuodesta 2013 vuoteen 2021. Tätä ennen hän työskenteli muun muassa Danske Bank Oy:n toimitusjohtajana ja talousjohtajana sekä Evli Pankin talousjohtajana. 

Lammisen aikana Gasum kehitti pohjoismaista kaasuekosysteemiä ja panosti olemassa olevan infrastruktuurin kehittämiseen. Yhtiö toteutti investointeja kasvattaakseen nesteytetyn maakaasun (LNG) ja biokaasun tuotantoa Pohjoismaissa sekä laajentaakseen bio- ja maakaasun tankkausasemaverkostoa. Yhtiön omistus siirtyi Lammisen aikana kokonaan Suomen valtiolle.

Luottamustehtävät
Lamminen toimii Cargotec:in , Sampo Oyj:n , Cellmarkin  ja Pohjan Voiman hallituksissa. Lisäksi hän toimii Tekniikan edistämissäätiön  sekä Savonlinnan oopperajuhlien  hallitusten puheenjohtajana. Lamminen on toiminut aiemmin myös Tieto Oyj:n ja Evli Pankki Oyj:n  hallituksissa.

Koulutus 
Lamminen valmistui Tampereen Teknillisestä yliopistosta tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1994. Hän jatkoi opintojaan ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 2016. Väitöskirjassaan hän tutki julkisen terveydenhuollon tietojärjestelmähankintoja koskevaa päätöksentekoa. Työ oli otsikoitu ”An investment decision-making process for investments in clinical ICT systems in public health care organizations” (Investointipäätösprosessi investoitaessa kliinisiin tietojärjestelmiin julkisessa terveydenhuollon organisaatiossa).

Vuonna 1999 hän suoritti MBA-tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa (1999).

Tunnustukset 
Vuonna 2020 Talouselämä-lehti arvioi Johanna Lammisen Suomen talouselämän 3.(2017:10.) merkittävimmäksi päättäjänaiseksi ja vuonna 2018 sijalle 6. Tasavallan presidentti myönsi Lammiselle Suomen Leijonan komentajamerkin vuonna 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen Kaasumarkkinan kehitys, Johanna Lammisen (Gasum) esitys Porissa 1/2015 (youtube.com)
Cargotec Oyj, hallituksen jäsenten tiedot, Johanna Lamminen.
Evli pankki Oyj, hallituksen jäsenten tiedot, Johanna Lamminen.
Tieto Oyj, hallituksen jäsenten tiedot, Johanna Lamminen 
Suomenmaa artikkeli: Toimitusjohtaja uskoo biokaasuun  11.8.2015
Heidrick and Struggles, Johanna Lammisen haastatteluvideo, "What CEOs learn from board roles: An interview with Johanna Lamminen, CEO of Gasum and NED of Sampo and Cargotec", verkkoviite 8.2.2022. Haastattelijana Tuomo Salonen. 
Castren & Snellman, Asiakastarina. Yritysjärjestelyt. Gasum. Johanna Lamminen kommentoi. Lämpöliiketoiminnan ja maakaasun vähittäismyyntiliiketoiminnan myynti. Päivätty 8.2.2017. Verkkoviittaus 8.2.2022. 

Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Ben Harpur

Ben Harpur (s. 12. tammikuuta 1995 Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-seura Nashville Predatorsia. Ottawa Senators varasi Harpurin NHL:n varaustilaisuuden 2013 neljännellä kierroksella 108. pelaajana.

Lähteet
 https://www.nhl.com/player/ben-harpur-8477433?stats=career-r-nhl&season=null

Jääkiekon maailmanmestarit
Nashville Predatorsin pelaajat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Carita Backström

Carita Backström (s. 1943) on suomalainen toimittaja, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.

Backström on tehnyt vuonna 1968 Beatles-aiheisen pro gradu -tutkielman ”The Literary Beatle. John Lennon och Nonsensetraditionen”. Backström on saanut vuonna Topelius-palkinnon

Julkaisut
 Tietokone yhteiskunnassa = Datamaskinen i samhället, Carita Backström, Christian Sundgren. Helsinki: Yleisradio, 1972 (Yleisradion julkaisusarja; 36.)
 Blad ur arbetets historia = Sivuja työn historiasta: 2, Martti Ahti, Carita Backström. Helsinki: Yleisradio, 1975 (Yleisradion julkaisusarja; 1975: 1, 47.)
 Tulevaisuuden topparoikka: muistiinpanoja Baikalin-Amurin ratatyömaalta, Carita Backström; suom. Kristiina Rikman. Espoo: Weilin + Göös, 1979. ISBN 951-35-1948-1
 Adressaten okänd, Vivica Bandler i samarbete med Carita Backström. Helsingfors: Schildt, 1992 ISBN 951-50-0571-X
 Vastaanottaja tuntematon, Vivica Bandler yhteistyössä Carita Backströmin kanssa; suomentanut Juha Siltanen. Helsingissä: Otava, 1992. ISBN 951-1-12479-X
 Uudenmaankatu - Nylandsgatan 31, 1909-2009, toimituskunta: Carita Backström ja Jertta Ratia, Helsinki: Asunto-osakeyhtiö Uudenmaankatu 31, 2009 ISBN 978-952-92-6050-8

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Tamar (Raamattu)

Tamar (hepr. תָּמָר, kreik. Θαμαρ, vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Taamar) on Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa mainittu Juudan miniä. Tamar on myös Peresin ja Serahin äiti.

Vanhassa testamentissa 
Ensimmäisen Mooseksen kirjan luvussa 38 Tamar menee naimisiin Juudan vanhimman pojan Erin kanssa. Erin kuoltua kelvottomuutensa tähden lankousavioliitto velvoittaa Tamaria solmimaan avioliiton Erin nuoremman veljen Onanin kanssa. Koska Onan ei tahdo tehdä Juudalle jälkeläisiä, Jumala antaa tämän kuolla. Niinpä Tamar muuttaa isänsä kotiin odottamaan, kunnes Juudan kolmas poika Sela on kylliksi vanha avioliittoon. Juuda ei kuitenkaan tahdo naittaa poikaansa Tamarille, minkä seurauksena Tamar tekeytyy prostituoiduksi ja saa Juudan itsensä hedelmöittämään hänet. Lopulta Tamar synnyttää Juudalle kaksoset Peresin ja Serahin.

Ruutin kirjassa (Ruut 4:12–22) Tamar ja hänen poikansa Peres mainitaan sukuluettelossa Daavidin esivanhempina.. Sen mukaisesti heidät mainitaan lisäksi Matteuksen evankeliumin alussa olevassa sukuluettelossa Jeesuksenkin kaukaisina esivanhempina.

Lähteet 

Vanhan testamentin henkilöt
Kalle Mäkipelto

Kalle Mäkipelto eli Kashwell (s. 8. kesäkuuta 1994 Pietarsaari) on suomalainen musiikkituottaja ja lauluntekijä. Hän työskentelee yhteistyössä MGI:n perustaman M-Eazy Musicin kanssa, jossa hän on tuottanut kappaleita muun muassa Evelinalle, JVG:lle, Nikke Ankaralle, Jannalle, Ollielle, Asteelle , Behmille ja Arttu Lindemanille.

Mäkipellon tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuu vuonna 2017 Emma-ehdokkuuden saanut "Kylmii väreitä", "Tornado", "En tiiä sun nimee" ja "Läikkyy". "Tornado" nousi vuonna 2018 Suomen radiosoittolistan soitetuimmaksi kappaleeksi viikolla 7. Mäkipelto oli tekemässä Pikku G:n paluukappaletta "Solmussa". Hän oli myös tuottajana Behmin singleillä "Hei rakas" ja "Tivolit".

Vuonna 2017 Mäkipelto oli mukana asiantuntijana Suomen euroviisuraadissa. Vuonna 2018 Mäkipelto oli ehdolla vuoden kevyen musiikin tekijäksi ja Emma Gaalassa vuoden tuottajaksi.   

Mäkipelto soittaa sähkökitaraa yhtyessä nimeltä Sumusade.

Kalle Mäkipelto on tubettaja Ville Mäkipellon pikkuveli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 "Konservatorion kasvatti ratkaisi Spotify-hitin kaavan – teinit rakastavat, kriitikot karttavat"

Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset lauluntekijät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Missing Persons

Missing Persons on yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa uuden aallon ja hard rockin sekoitusta. Yhtye perustettiin Los Angelesissa vuonna 1980 kitaristin Warren Cuccurullon, laulajan Dale Bozzion ja rumpalistin Terry Bozzion toimesta. Yhtyeen liittyivät myöhemmin basisti Patrick O’Hearn ja kosketinsoittaja Chuck Wild. 

Dalen omituinen ääni ja runsas meikki teki yhtyeestä yhden Music Televisionin suosituimmista yhtyeistä 1980-luvun alkupuolella. Hänen paljastavat asunsa olivat keskeinen tekijä musiikkivideokulttuurin ohjaamiseen peittelemättömän seksuaalisen paljastelun suuntaan. 

Dale ja Terry Bozzio tapasivat työskennellessään Frank Zappan kanssa ja he menivät naimisiin vuonna 1979. Cuccurullo tapasi parin työskennellessään Zappan vuoden 1979 albumin Joe’s Garage kanssa. O’Hearn oli Zappan kiertueyhtyeen entinen jäsen ja Wild oli soittanut useissa yhtyeissä ennen liittymistä. 

Missing Persons julkaisi esikoisstudioalbuminsa Spring Session M (anagrammi yhtyeen nimestä) vuonna 1982.

Diskografia

EP:t
Missing Persons EP (1982)

Studioalbumit
Spring Session M (1982)
Rhyme & Reason (1984)
Color in Your Life (1986) 
Missing in Action (2014)

Kokoelma-albumit
The Best of Missing Persons (1987)
Walking in L.A. (1988)
Remixed Hits (1999)
Lost Tracks (2002)

Livealbumit
Late Nights Early Days (1997)
Live from the Danger Zone! (2008)

Singlet
”Mental Hopscotch” (1982)
”Words” (1982)
”Destination Unknown” (1982)
”Windows” (1983)
”Walking in L.A.” (1983)
”Give” (1984)
”Right Now” (1984)
”Surrender Your Heart” (1984)
”I Can't Think About Dancin’” (1986)
”Color in Your Life” (1986)
”Go Against the Flow” (1986)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset pop rock -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset popyhtyeet
Yhdysvaltalaiset punkyhtyeet
Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Yhdysvaltalaiset synthpop-yhtyeet
Yhdysvaltalaiset uuden aallon yhtyeet
Deborah Niland

Deborah Niland (1950 t. 1952 Auckland, Auckland, Pohjoissaari, Uusi-Seelanti) on Uudessa-Seelannissa syntynyt australialainen kuvittaja ja lastenkirjailija

Nilandin vanhemmat ovat kirjailijat Ruth Park ja D'Arcy Niland ja hänen kaksoissisarensa oli taiteilija, kuvittaja Kilmeny Niland. Hän opiskeli yhdessä sisarensa kanssa Sydneyssä Julian Ashton Art Schoolissa. Hän on kuvittanut lastenkirjoja vuodesta 1970 ja ollut yhteistyössä monien kirjailijoiden kanssa, esimerkkeinä Jean Chapman, Hazel Edwards (sarja Hippopotamus on the Roof) ja Ruth Park.

Deborah ja Kilmeny kuvittivat 1970-luvulla yhteistyössä useita kirjoja ja kirjoittivat ja kuvittivat Peippopuu: pörrösiipien numerokirjan (1975). Hänen teoksiaan on ollut esillä myös näyttelyissä.

Palkinnot ja tunnustukset
 1976 IBBY Honour Diploma kuvituksesta Banjo Patersonin runoon Mulga Bill's Bicycle
2011 kunniakirja: Children's Book Council Book of the Year Awards: Book of the Year: Early Childhood – The Tall Man and the Twelve Babies 2010 lasten kuvakirja

Suomennetut teokset
 Hurjan hupsut hipat (ABC of monsters), suom. Kaarina Helakisa, Kirjateos, 1979 ISBN 951-9445-06-4
 Peippopuu: pörrösiipien numerokirja (Birds on a bough) Deborah & Kilmeny Niland. Kirjateos, 1979 ISBN 951-9445-07-2

Lähteet 

 

Australialaiset kirjailijat
Australialaiset taiteilijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Kilmeny Niland

Kilmeny Niland (1950 t. 1952 Auckland, Auckland, Pohjoissaari, Uusi-Seelanti – 27. helmikuuta 2009) on Uudessa-Seelannissa syntynyt australialainen taiteilija, kuvittaja ja lastenkirjailija.

Nilandin vanhemmat ovat kirjailijat Ruth Park ja D'Arcy Niland, ja hänen kaksoissisarensa on kirjailija Deborah Niland. Hänen poikansa on kirjailija Tom Champion ja miehensä kirjailija Rafe Champion. 

Niland opiskeli kaksi vuotta Sydneyssä Julian Ashton Art Schoolissa, ja valmistuttuaan hän matkusteli Britanniassa ja Manner-Euroopassa. Hän teki animaatioita, lastenkirjoja, muotokuvia, kortteja, painokuvia. Hän sai useita palkintoja sekä kotimaassa että kansainvälisissä kilpailuissa, ja yksi hänen maalaamansa muotokuva on ostettu Canberraan National Portrait Galleryyn. Hän teki muutamia lastenkirjoja yhteistyössä sisarensa Deborah Nilandin kanssa.

Nilandilla todettiin rintasyöpä 1991 ja myöhemmin non-Hodgkinin lymfooma, johon hän kuoli 2009.

Palkinnot ja tunnustukset
 1976 IBBY Honour Diploma kuvituksesta Banjo Patersonin runoon Mulga Bill's Bicycle
 1980 1. palkinto: Whitley Awards:Best Children's Book – Feathers, Fur and Frills 1980 lasten kuvakirja
 1993 valittu: International Awards: White Ravens – The Land and the Spirit: An Australian Alphabet Verse 1992 lasten kuvakirja
2011 kunniakirja: Children's Book Council Book of the Year Awards: Book of the Year: Early Childhood – The Tall Man and the Twelve Babies 2010 lasten kuvakirja

Suomennetut teokset
 Deborah & Kilmeny Niland, Peippopuu: pörrösiipien numerokirja (Birds on a Bough), Kirjateos, 1979 ISBN 951-9445-07-2

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kilmeny Niland

Australialaiset kirjailijat
Australialaiset taiteilijat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
F. C. D. Wyneken

Friedrich Conrad Dietrich Wyneken (13. toukokuuta 1810 Verden, Westfalenin kuningaskunta – 4. toukokuuta 1876 San Francisco, Kalifornia) oli luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1850-1864 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.

Elämä 
Wyneken syntyi Verdenissä silloisessa Westfalenin kuningaskunnassa, myöhemmin alue kuului Hannoverin kuningaskuntaan. Wyneken opiskeli Göttingenin ja Hallen yliopistoissa. Valmistuttuaan hän toimi opettajana sekä yksityisesti että koulussa. Vuonna 1838 hän lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.

Pian saavuttuaan Saksasta Baltimoreen Wyneken otti huolehtiakseen paikallisesta luterilaisesta seurakunnasta sen pastorin tultua sairaaksi. Sen jälkeen hänestä tuli Pennsylvanian minsteriumin kiertävä saarnaaja, joka levitti evankeliumia Ohiossa, Indianassa ja Michiganissa. Hän myös hoiti pastorin tehtäviä Indianan Fort Waynessa ja Adamsin piirikunnassa. Vuonna 1841 Wyneken laati kirjoituksen Die Noth der deutschen Lutheraner in Nordamerika, jolla hän kutsui Saksan luterilaisia lähettämään pastoreita auttamaan hajallaan asuvia luterilaisia siirtolaisia Amerikan rajaseuduilla. Kirjoitus sai Wilhelm Löhen, joka toimi pastorina Baijerin Neuendettelsaussa hankkimaan rahoitusta ja vapaaehtoisia palvelemaan Amerikassa. Löhen kouluttamat miehet muodostivat enemmistön niistä pastoreista, jotka perustivat Missouri-synodin.

Vuonna 1845 Wyneken kutsuttiin pastoriksi Baltimoreen. Vuonna 1850 hänet valittiin Missouri-synodin presidentiksi, jossa virassa oli ennen häntä ollut vain yksi henkilö. Hän hoiti tehtävää 14 vuotta, vuodet 1850-1864. Tämän jälkeen hän siirtyi pastoriksi Clevelandiin Kolminaisuuden luterilaiseen seurakuntaan, jossa hän palveli vuodet 1864-1875.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 englanninkielinen käännös Wynekenin vuonna 1868 pitämästä saarnasta
 Friends of Wyneken, järjestö, joka ylläpitää Wynekenin entistä kotitaloa Adamsin piirikunnassa Indianassa

Yhdysvaltalaiset teologit
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
H. C. Schwan

Heinrich Christian Schwan (5. huhtikuuta 1819 Horneburg, Hannoverin kuningaskunta – 29. toukokuuta 1905 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1878−1899 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.

Elämä 
Schwan syntyi Horneburgissa Hannoverin kuningaskunnassa. Hän opiskeli sekä Göttingenin että Jenan yliopistoissa ennen valmistumistaan vuonna 1842. Hänet vihittiin papiksi 13. syyskuuta 1843. Vuoden 1843 lopussa Schwan aloitti lähetystyön Bahiassa Brasiliassa. Siellä ollessaan hän avioitui 4. huhtikuuta 1849 Emma Matilda Edmunde Blumen kanssa.

Vuonna 1850 hänet kutsuttiin pastoriksi Missouriin Black Jackiin Salemin luterilaiseen seurakuntaan. Hänet asetettiin virkaansa 15. syyskuuta 1850. Vuonna 1852 hän siirtyi Ohion Clevelandiin Zionin luterilaisen seurakunnan pastoriksi. Hän palveli tässä virassa 30 vuotta, kunnes väistyi ryhtyen samalla seurakunnan apulaispastoriksi.

Tämän ohessa hän toimi useissa tehtävissä, kuten muun muassa Missouri-synodin Keski-alueen varapresidenttinä 1854−1857, Missouri-synodin varapresidenttinä 1857−1860, Keski-alueen presidenttinä 1860−1878 sekä Missouri synodin presidenttinä 1878−1899. Vuonna 1862 hän julkaisi kirjan 32 teesiä epäevankelista käytäntöä vastaan. Hän oli myös vastuussa synodin virallisen katekismuksen julkaisemisesta vuonna 1896.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset teologit
Vuonna 1819 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Jemenin parlamentti

Jemenin parlamentti (arabiaksi: Majlis) on Jemenin kaksikamarinen valtion lakeja säätävä elin. 

Parlamentti koostuu alahuoneesta eli eduskunnasta nimeltä edustajainneuvosto (Majlis al-Nuwaab / al-Nawab / Annowab), jossa on 301 kansanedustajaa ja ylähuoneesta nimeltä neuvoa-antava neuvosto (Majlis al-Shura / Alshoora), jossa on 111 jäsentä. Neuvoa antavalla neuvostolla on sananvaltaa, mutta ei valtaa tehdä päätöksiä. "Parlamentista" puhuttaessa tarkoitetaan tavallisesti vain edustajainneuvostoa.

Perustuslain mukaan yli puolet 301 kansanedustajista on oltava paikalla, jotta parlamentti voi tehdä päätöksiä.

Edustajainneuvoston kansanedustajat valitaan suoralla kansanvaalilla ja heidän toimikautensa on kuusi vuotta kerrallaan. Vaaleissa on käytössä yksinkertainen enemmistövaalitapa. Presidentti valitsee neuvoa-antavan neuvoston jäsenet. Neuvoa-antavan neuvoston jäsenet on tapana valita rikkaista perheistä ja vaikutusvaltaisista ryhmistä.

Helmikuusta 2008 lähtien parlamentin puheenjohtajana on toiminut Jahja al-Ra'i. Pääsihteerinä toimii Abdulla Ahmed Sofan.

Vuonna 2003 miesten osuus parlamentissa oli 99,7 % (300 miestä) ja naisten osuus 0,3 %. (1 nainen).

Ehdolle asettuminen ja äänestäminen vaaleissa 
Ehdolleasettumisikäraja on 25 vuotta ja ehdolle asettuvan täytyy olla lukutaitoinen ja kirjoitustaitoinen Jemenin kansalainen, jolla on "hyvä moraali". Hänellä ei saa olla suorittamatonta tuomiota moraalittomasta rikoksesta. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja äänestävän ihmisen täytyy olla Jemenin kansalainen, joka asuu Jemenissä.

Historia 
Parlamentti perustettiin vuonna 1990, kun Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin parlamentit yhdistyivät.

Huhtikuun 2009 (27. huhtikuuta) parlamenttivaaleja siirrettiin perustuslain muutoksella järjestettäväksi 27.huhtikuuta 2011. Vaaleja ei kuitenkaan järjetetty, vaan kansanedustajat pidensivät kauttaan uudelleen kahdella vuodella. Vaalit piti järjestää 25. helmikuuta 2014, mutta niitä siirrettiin jälleen vuodella 23. helmikuuta 2015 järjestettäviksi. Tammikuussa 2014 Kansallinen vuoropuhelukokous (NDC) pidensi kansanedustuskautta, kunnes uusi perustuslaki tulisi voimaan vuonna 2015.

Helmikuussa 2015 kapinoivat huthit hajottivat parlamentin.

Parlamentti (143 kansanedustajaa) kokoontui seuraavan kerran 13. elokuuta 2016 huthien hallitsemassa pääkaupunki Sanaassa. Parlamentti kokoontui sen jälkeen, kun huthit ja entisen presidentti Ali Abdullah Salehin johtama Yleinen kansankokous-puolue olivat nimittäneet Ylimmän poliittisen neuvoston hoitamaan Jemenin asioita ja torjuivat Yhdistyneiden kansakuntien ehdotuksen rauhansuunnitelmaksi. Parlamenttirakennusta vartioivat Salehille uskolliset aseistetut joukot. Kaikki kokoontuneet kansanedustajat kannattivat luottamuslausetta Ylimmälle poliittiselle neuvostolle. Huthien syrjäyttämä presidentti Abdrabuh Mansur Hadi ei pitänyt kokoontumisesta, vaan kutsui sitä perustuslain loukkaukseksi ja rangaistavaksi rikokseksi. Hänen mukaansa kokoontuneen parlamentin toiminnalla ei ole laillisia vaikutuksia, eikä sen päätöksiä voida toimeenpanna.

Edustajainneuvostopuolueet vuoden 2003 vaalien jälkeen

Lähteet 

Parlamentit
Jemenin politiikka
Lehtisaaret

Lehtisaaret on kolmen saaren ryhmä Espoon Suvisaariston kaakkoisosassa. Siihen kuuluu Iso Lehtisaari, Pieni Lehtisaari ja Sumparen. Maankohoamisen myötä saaret ovat kasvaneet lähes kiinni toisiinsa.

Maantiede ja luonto 
Pieni Lehtisaari sijaitsee Ison Lehtisaaren itäpuolella, saaria yhdistää kapea silta. Sumparen puolestaan sijaitsee Ison Lehtisaaren kaakkoispuolella. Muutaman kymmenen metrin päässä Ison Lehtisaaren lounaisrannalta sijaitsee kaksi pikkusaarta: Lilla Grötholmen ja Stora Grötholmen. Etelässä sijaitsee Tirrevet, sekin aivan Ison Lehtisaaren kupeessa. Joitakin satoja metrejä Isosta Lehtisaaresta lounaaseen sijaitsee Gåsgrund, jonne kulkee kesäisin yhteysalus. Kilometrin verran Pienestä Lehtisaaresta itäkoilliseen sijaitsee Torra Lövö, joka on Gåsgrundin lailla Espoon kaupungin ulkoilusaari. Pienempänä itänaapurina on vajaan hehtaarin laajuinen Östergrundet, kaakossa ovat Inre Notgrundet ja Notgrundet.

Ison Lehtisaaren keskiosassa on laaja pirunpelto. Saaren sisäosan metsät ovat vanhoja, ne edustavat sekä rehevää käenkaali-mustikkatyypin kangasta että karua kalliometsää. Alueella on paikka paikoin suuria siirtolohkareita. Ison ja Pienen Lehtisaaren välinen salmi eli flada on maankohoamisen seurauksena muuttunut merenlahdeksi. Flada on tätä nykyä tavanomaista maatuvaa, ruovikoitunutta merenlahtea tervaleppävyöhykkeineen.

Historia 
Lehtisaarilla oli jonkin verran virolaisasutusta 1700-luvun jälkipuoliskolla. Pienen Lehtisaaren länsiosassa on kalliokaiverrus muistona 1750-luvulla alueelle muuttaneista virolaisista. Ison Lehtisaaren ruotsalainen nimi, (Stora) Löv-ö, on varsin tyypillinen saaren nimi Uudellamaalla. Sen kirjoitusasu on vaihdellut 1560-luvulta alkaen: Lövön, Löfföön, Löföö ja Stor Löfö. Sumparenin varhaisin kirjoitusasu puolestaan on Såmper, nimen alkuperä saattaa olla kalasumpuissa ja kalakaupassa.

Pienessä Lehtisaaressa sijaitsee arkkitehti Karl Lindahlin 1910 suunnittelema Villa Zilliacus. Sumparenissa toimi 1960-luvulle asti Tuomelan pienveneveistämö. Lehtisaarten ympäristössä on muutamia hylkyjä, kuten alkuvuodesta 1961 uponnut jahti Alexandra. Saarilla kuvattiin 1960-luvun puolessavälissä osa Jörn Donnerin ohjaamasta elokuvasta Täällä alkaa seikkailu.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Iso Lehtisaari, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Windguru.cz
Tony Hagerlund: Espoon saaret: Iso ja Pieni Lehtisaari sekä Sumparen
Villa Zilliacus

Espoon saaret
Suvisaaristo
Tero Liimatainen

Tero Liimatainen (s. 17. joulukuuta 1995) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Veiterää. Pelipaikaltaan Liimatainen on keskikentän ja hyökkäyksen pelaaja.

Liimatainen aloitti Bandyliigauransa kaudella 2013–2014. 

Tero Liimatainen on pelannut myös kaukalopalloa Lauritsalan Visan joukkueessa. Hänet on valittu kaksi kertaa, 2016 ja 2017, TUL:n parhaaksi kaukalopalloilijaksi,

Saavutukset

Seurajoukkueissa
Suomen mestaruus: 2017, 2018, 2022 (Veiterä)
SM-hopea: 2019, 2021 (Veiterä)

Henkilökohtaisesti

Bandyliigan All Stars -pelaaja: 2017–2018, 2018–2019

Bandyliigan kuukauden pelaaja: Helmikuu 2019

Lähteet

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Isolde Holderied

Isolde Holderied (s. 7. marraskuuta 1966  Oberammergau, Saksan liittotasavalta) on uransa päättänyt saksalainen ralliautoilija. Hän oli yksi harvoista säännöllisesti rallin MM-sarjaan osallistuneista naiskuljettajista. Hän osallistui uransa aikana 24 MM-osakilpailuun ja 38 EM-osakilpailuun. MM-sarjassa hän ajoi pisteille vain Argentiinan rallissa 1994 sekä Monte Carlo -rallissa 1995. EM-sarjassa hän kirjasi kahdeksan palkintopallisijaa ja voiton vuoden 1993 Ala-Saksin rallista. MM-sarjassa vuosina 1993–1995 hänen kartanlukijanaan toimi ruotsalainen Christina Thörner.
Aktiiviuransa jälkeen Holderied on osallistunut 2012 ja 2014 Saksan MM-ralliin 0-auton kuljettajana.

Uran saavutuksia 
 1994 FIA LadyCupin voitto ja Production WRC -luokan 2. sija. 
 1995 FIA LadyCupin voitto ja PWRC 3. sija.
 2000 FIA ERC-sarjan neljäs

Lähteet 

Saksalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Louise Aitken-Walker

Louise Aitken-Walker (s. 21. tammikuuta 1960) on uransa lopettanut brittiläinen ralliautoilija. Aitken-Walker oli yksi harvoista naispuolisista rallikuljettajista, joille maksettiin ajamisesta. Aitken-Walker kilpaili MM-sarjassa pääasiallisesti vain kotimaansa RAC-rallissa mutta kaudella 1990 hän kiersi ruotsalaisen kartanlukijansa Christina Thörnerin kanssa seitsemän MM-rallia ajokkinaan etuvetoinen Opel Astra GSI. Kauden päättäneestä RAC-rallista tuloksena oli yleiskilpailun 17. sija ja luokan A7 voitto.
Seuraavan vuoden RAC-ralliin, joka jäi myös hänen uransa viimeiseksi, Aitken-Walker sai ensi kertaa alleen nelivetoisen A-ryhmän Ford Sierran. Pari Aitken-Walker ja Thörner tulivat maaliin yleiskilpailun 10. sijalla, mikä oli myös Aitken-Walkerin paras sijoitus MM-ralleissa.

Lähteet 

Brittiläiset ralliautoilijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Jaakko Ohtonen

Jaakko Ohtonen (s. 25. elokuuta 1989 Oulu) on suomalainen näyttelijä.

Ura 
Ohtonen opiskeli Voionmaan opiston elokuvanäyttelijälinjalla 2008–2009. Sen jälkeen hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2015. Valmistuttuaan hän on työskennellyt vapaana näyttelijänä. Ryhmäteatteri Meriteatterissa Ohtonen aloitti 2015. Ohtonen on näytellyt myös Tampereen Teatterissa ja ryhmäteatteri Siperiassa.

Valkokankailla Ohtonen nähtiin jo opiskeluaikanaan. Hänellä oli sivurooli draamaelokuvassa Väärät juuret vuonna 2009. Yle TV2:n draamakomediassa Mun ainoot 30 minsaa Ohtosella oli Mikon rooli. Draamakomediassa Klikkaa mua hänellä oli yhden jakson rooli Kekenä.  

Ohtonen on antanut äänensä myös Big Brotherille vuodesta 2019 alkaen. 

Ohtonen nähdään tulevassa Netflixin ja MGM:n Vikings: Valhalla -sarjassa, jonka tuotanto on jo käynnissä (tammikuu 2021).

Valikoitu rooliluettelo 
Maurice Merleau-Ponty (Hylkääminen, 2013)
Vili Uddirun (Taikakivet, 2013)
Kotibileiden meikä (Tornado, 2014)
Usko (Eikä merta enää ole - kotimatkan laulu, 2015)
Rupert (Skavabölen pojat, 2015)
Hamlet (Hamlet – koko totuus, 2016)
Jaska (Eikä kukaan meitä enää etsi, 2017)
Hilal (Maailman meri, 2017)
Kramsu (Raivon historia, 2017)

Filmografia

Elokuvat ja lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Yksityiselämä 
Ohtosen avopuoliso on radio- ja televisiojuontaja Alma Hätönen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Helsinginfreet.com: Jaakko Ohtonen
Ilona / Ohtonen, Jaakko
Teatterisiperia.net 
Aamulehti: Isot aplodit Siperian näyttelijöille – Viiden tähden esitys ympäristökatastrofista 
Ylöjärven Uutiset: Teatteri Siperian juhlanäytelmä on ekoherätys : Arktisia jääkarhuja ja arkisia tekoja
Oulun juhlaviikot esittää 2014: Tornado, video 4:38

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Edith Roosevelt

Edith Roosevelt  (6. elokuuta 1861 – 30. syyskuuta 1948) oli Yhdysvaltojen presidentin Theodore Rooseveltin toinen vaimo. Hänen aikanaan presidentin vaimon ("First Lady", 'ensimmäinen nainen') roolista tuli julkinen valtiollinen tehtävä.

Edith Carow tunsi tulevan aviomiehensä lapsuudesta asti ja oli etenkin tämän sisaren Corinnen läheinen ystävä ja koulutoveri. Theodore Roosevelt ja hänen ensimmäinen vaimonsa Alice Lee Roosevelt olivat naimisissa vuodesta 1880 Alice Leen kuolemaan vuonna 1884 asti. Heille syntyi tytär, joka sai nimen Alice.

Theodore ja Edith Roosevelt menivät naimisiin vuonna 1886. Edith tuli raskaaksi häämatkalla ja keskittyi äidin rooliin. 

Kun Theodore Roosevelt pyrki varapresidentiksi vuonna 1900, Edith pysyi sivussa kampanjasta, mutta hänellä oli näkyvä rooli virkaanastujaisissa. Puoli vuotta myöhemmin presidentti William McKinley murhattiin, ja Roosevelteistä tuli presidenttipari.

Monet aikaisemmatkin presidenttiparit olivat valittaneet virka-asunnon ahtaudesta, mutta Rooseveltit rakennuttivat taloon länsisiiven ("West Wing"), johon toimistotilat siirtyivät niin että vanhan osan toinen kerros jäi kokonaan presidentin perheen asuinkäyttöön. Talo sai viralliseksi nimekseen "White House", Valkoinen talo. Edith Roosevelt muokkasi talon sisustusta ja huonejärjestelyä muutenkin. Hänen silmissään talo ei ollut vain perheen koti vaan myös valtion näyteikkuna, jonka julkisten tilojen sisustus muutettiin korostamaan Yhdysvaltojen uutta suurvalta-asemaa. Edith Roosevelt keksi laittaa kaikkien presidenttien puolisoiden muotokuvat ja aikaisempina vuosikymmeninä käytetyt juhla-astiastot esille sen niiden käytävien varrelle, joiden kautta vierailijat tulevat Valkoiseen taloon.

Edith Roosevelt palkkasi ensimmäisenä Valkoiseen taloon tiedottajan, joka vastasi kirjeenvaihdosta ja hoiti suhteita lehdistöön. Virkaa on jatkettu myöhempien presidenttikausien aikana. Hän itse ei pitänyt haastatteluista ja valokuvattavana olemisesta ja kielsi lehtiä kuvailemasta kovin tarkkaan, millaisia asuja oli käyttänyt missäkin tilaisuudessa. Useammin olivat kuvattavina Rooseveltien viisi yhteistä lasta ja Alice, jota lehdistö kutsui "Alice-prinsessaksi".

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot
Havaijin lippu

Havaijin lippu (, havaijiksi Ka Hae Hawaiʻi ) on Yhdysvaltain Havaijin osavaltion virallinen lippu. Samaa lippua käyttivät aikoinaan myös Havaijin kuningaskunta, protektoraatti, tasavalta ja territorio. Havaijin lippu on ainoa Yhdysvaltain osavaltion lippu, joka sisältää toisen valtion lipun, tässä tapauksessa Yhdistyneen kuningaskunnan lipun.

Lipun kuvaus
Lippu sisältää Yhdistyneen kuningaskunnan lipun, joka kuvaa Britannian imperiumin valtaa Havaijin historiassa. Lipussa on kahdeksan raitaa, jotka kuvaavat kahdeksaa suurinta Havaijin saarta. Muissa lipun versioissa on vain seitsemän raitaa. Raidat seuraavat ylhäältä alas seuraavassa järjestyksessä: valkoinen, punainen, sininen, valkoinen, punainen, sininen, valkoinen, punainen.

Lā Hae Hawaiʻi
Vuonna 1990 Havajin kuvernööri John Waihee julisti heinäkuun 31. päivän Lā Hae Hawaiʻiksi -päiväksi eli Havaijin lipun päiväksi. Siitä lähtien päivää on juhlittu joka vuosi.

Lähteet

Lippu
Yhdysvaltain osavaltioiden liput
Jimin

Park Ji-min (; s. 13. lokakuuta 1995, Busan, Korean tasavalta), tunnetaan myös etunimellään Jimin, on eteläkorealainen laulaja ja tanssija. Hän on yksi poikabändi BTS:n seitsemästä jäsenestä.

Varhaiset vaiheet 
Park Ji-min syntyi 13. lokakuuta vuonna 1995 Busanissa, Korean tasavallassa. Hän on kahdesta lapsesta vanhempi, ja hänen nuorempi veljensä on nimeltään Ji-hyun. Park on harrastanut tanssia kahdeksannelta luokalta asti ja aloitti yläkoulun jälkeen Busanin taidelukiossa. Hän kuitenkin vaihtoi myöhemmin musiikkiuransa vuoksi Soulin taidelukioon, josta hän valmistui toisen BTS:n jäsenen Kim Tae-hyungin kanssa vuonna 2014.

Ura 
Park kiinnostui laulamisesta nähtyään eteläkorealaisen Rainin esiintymisen, ja hänen tanssinopettajansa Busanin taidelukiossa suosittelikin koe-esiintymistä levy-yhtiö Big Hit Entertainmentille. Vuonna 2012 Parkista tuli harjoittelija kyseisessä yhtiössä, ja vuonna 2013 hän debytoi poikabändi BTS:n kanssa. Laulajan mukaan hänen alkunsa Big Hit Entertainmentilla ei ollut helppo, sillä hänet melkein potkaistiin bändistä ulos kahdeksan kertaa. Hänen roolinsa yhtyeessä on vokalisti, ja hän kuuluu myös yhtyeen päätanssijoihin yhdessä J-Hopen, Jungkookin ja V:n kanssa. Laulajana hän erottuu yhtyeessä korkealla äänialallaan.  

Park oli mukana soolokappaleensa "Lie" kirjoittamisessa. Hänen muita BTS:n albumeilla julkaistuja soolokappaleitaan ovat "Serendipity" ja ”Filter”. Vuonna 2018 Jimin julkaisi myös soolokappaleen "Promise", jossa hän oli mukana sekä säveltäjänä että sanoittajana.

Yksityiselämä 
Parkin esikuvia ovat Rain, Taeyang ja Chris Brown. Hän on kertonut julkisesti kovasta itsekuristaan ja perfektionismistaan sekä siitä, miten hän varsinkin uransa alussa harjoitteli toistuvasti yömyöhään. Hän on myös kokenut stressiä ulkonäöstään ja kamppaillut paljon kehonkuvansa kanssa. BTS:n vuonna 2017 julkaisemassa kirjassa Wings Concept Book Park kertoo, miten hän saattoi toisinaan pyörtyä tanssiharjoituksissa ankaran laihduttamisen seurauksena.

Lähteet  

BTS
Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet
Eteläkorealaiset laulajat
Elis James

Owain Elis James (s. 3. marraskuuta 1980) on walesilainen koomikko, näyttelijä ja radiojuontaja.

Ura 
James aloitti uransa koomikkona vuonna 2005, mutta siirtyi ammattilaiseksi vasta vuonna 2008. Ennen ammattilaisuraansa James soitti cardiffilaisessa indie/punk-yhtyeessä Heck.

James on tehnyt kolme sooloesitystä Edinburghin Fringe-komediafestivaaleilla: The Most Cautious Little Boy In Wales vuonna 2009, Daytripper vuonna 2010 ja Speaking As a Mother... vuonna 2012. James esittää stand up -komiikkaa sekä englannin että kymrin kielellä. 

2010 James esiintyi lämmittelijänä walesilaisen koomikko-kollegansa Rhod Gilbertin Britannian-kiertueella.

Vuodesta 2014 James on esittänyt yhtä kolmesta päähahmosta BBC:n sitcomissa Josh.

Helmikuusta 2014 alkaen James on juontanut viikoittaista radio-ohjelmaa Elis James and John Robins  yhdessä ystävänsä ja kollegansa John Robinsin kanssa brittiläisellä indierock-musiikkiin erikoistuvalla kaupallisella Radio X -kanavalla. Vuonna 2016 he kiersivät Britanniaa nimellä The Elis James and John Robins Experience. Maaliskuussa 2017 ohjelma voitti Chortle award -palkinnon.

2017 James ja englantilainen koomikko Miles Jupp tekivät BBC:lle neliosaisen sarjan James & Jupp, jossa he kiertävät Walesiä.

Yksityiselämä 
James syntyi Haverfordwestissä Etelä-Walesissä, mutta kasvoi Carmarthenin kaupungissa. Hän on kaksikielinen ja puhuu äidinkielenään sekä kymriä että englantia.

James on opiskellut nykyhistoriaa ja politiikkaa Cardiffin yliopistossa.

James on kihloissa englantilaisen näyttelijä-koomikon Isy Suttien kanssa. Pari asuu Lontoossa ja heillä on vuonna 2014 syntynyt tytär.

Lähteet

Brittiläiset koomikot
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Walesilaiset näyttelijät
Brittiläiset radiotoimittajat