joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Pohjois-Amerikassa

Tämä on luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Pohjois-Amerikassa. Luettelossa ovat mukana kaikki historialliset edustajat kohdemaittain. Luettelo on otettu huomioon Karibian sekä Keski-Amerikan valtiot.

Suomen nykyiset  edustustot Pohjois-Amerikassa

Ottawa (Kanada)

Washington D.C. (Yhdysvallat)

México (Meksiko)

Havanna (Kuuba)

Vuodesta 1992 Suomen suhteita Kuubaan on hoitanut Méxicon suurlähettiläs.

Lakkautetut edustustot

Managua (Nicaragua)
Managuan suurlähetystö on suljettu 31.12.2013 alkaen. Suurlähettiläs akkreditoitu Meksikosta.

Katso myös
Luettelo Suomen diplomaattisista edustustoista

Lähteet
Jussi Nuorteva ja Tuire Raitio (toim.): Ulkoasiainhallinnon matrikkeli 1918–1993, osa 2. Ulkoasiainministeriö 1996. ISBN 951-724-076-7

Viitteet

Luettelot Suomen diplomaattisista edustajista
Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Euroopassa

Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Euroopassa. Luettelossa ovat mukana kaikki historialliset edustajat kohdemaittain. Luettelosta puuttuu Pristinan lähetystö.

Suomen nykyiset edustustot Euroopassa

Ateena (Kreikka)

Belgrad (Jugoslavia/Serbia ja Montenegro/Serbia)

Jugoslavian kuningaskunta

Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta

Jugoslavian liittotasavalta/Serbia ja Montenegro

Serbia

Berliini (Saksa)

Saksan valtakunta

Saksan demokraattinen tasavalta

Saksan liittotasavalta

Bern (Sveitsi)

Bryssel (Belgia)

Budapest (Unkari)

Bukarest (Romania)

Dublin (Irlanti)

Haag (Alankomaat)

Kiova (Ukraina)

Kööpenhamina (Tanska)

Lissabon (Portugali)

Lontoo (Britannia)

Madrid (Espanja)

Moskova (Venäjä/Neuvostoliitto)

Neuvosto-Venäjä/Neuvostoliitto

Venäjä

Nikosia (Kypros)

Oslo (Norja)

Pariisi (Ranska)

Praha (Tšekkoslovakia/Tšekki)

Tšekkoslovakia

Tšekki

Reykjavik (Islanti)

Riika (Latvia)

Rooma (Italia)

Sofia (Bulgaria)

Tallinna (Viro)

Tukholma (Ruotsi)

Varsova (Puola)

Pyhä Istuin (Vatikaani)

Vuodesta 1947 Suomen suhteita Pyhään istuimeen ovat hoitaneet muun muassa Bernin, Madridin, Wienin, Kairon ja Varsovan   Zagrebin suurlähettiläät

Vilna (Liettua)

Wien (Itävalta)

Zagreb (Kroatia)

Lakkautetut edustustot

Bratislava (Tšekkoslovakia/Slovakia)

Slovakian  tasavalta (1939–1945)

Slovakia
Bratislavan suurlähetystö on suljettu 1. syyskuuta  2015 alkaen. Suurlähettiläs akkreditoitu Prahasta

Ljubljana (Slovenia)
Ljubljanan suurlähetystö on suljettu 1. syyskuuta  2015 alkaen. Suurlähettiläs akkreditoitu Budapestista

Luxemburg (Luxemburg) 
Luxemburgin suurlähetystö suljettiin 31.8.2015. Suurlähettiläs akkreditoitu Brysselistä

Katso myös
Luettelo Suomen diplomaattisista edustustoista

Lähteet
Jussi Nuorteva ja Tuire Raitio (toim.): Ulkoasiainhallinnon matrikkeli 1918–1993, osa 2. Ulkoasiainministeriö 1996. ISBN 951-724-076-7

Viitteet

Luettelot Suomen diplomaattisista edustajista
Gustaf Woldemar Wrede

Gustaf Woldermar Wrede (28. heinäkuuta 1889 Leppävirta – 17. helmikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen aatelismies ja teollisuusjohtaja sekä Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan jäsen. 

Gustaf W. Wreden isä oli tehtaanomistaja, vapaaherra Carl Gustaf Garibaldi Fabian Wrede ja äiti Siri Maria Söderhjelm. Käytyään 8 luokkaa oppikoulua Wrede opiskeli Darmstadtissa valmistuen insinööriksi vuonna 1910. Opintojensa jälkeen hän toimi suunnittelutehtävissä eri autotehtaissa Detroitissa. Wreden puolisot olivat Ebba Tollet, Karin Sophie Andelin ja Asta Örtengren.

Wrede toimi Jackson Motorcar Co:n teknisenä johtajana vuodet 1913–1914, minkä jälkeen palasi Suomeen. Hän oli Turun rautateollisuus Oy:n tekninen johtaja vuodesta 1914 lähtien. Hänen johdollaan käynnistyi Kullervo-traktorin valmistus. Wreden palasi traktorituotannon pariin myöhemmin Valmetilla. Hän työskenteli toimitusjohtajana Teijon tehtaat Oy:ssä, Oy Taalintehtaalla ja vuodet 1940–1945 Petsamon nikkeli Oy:ssä. Vuonna 1944 hänet valittiin Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan jäseneksi. Valmet Oy:n pääjohtajana Wrede toimi sotakorvausteollisuuden toiminnan päätyttyä, vuosina 1954–1958.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Valtra: 1951 Valmet-traktorituotannon aloitus

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Helena Salonius

Helmi Helena Salonius (17. maaliskuuta 1930 Helsinki – 24. syyskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja (sopraano).


Elämä ja ura 
Helena Saloniuksen äiti, laulajatar Helmi Frilander, oli oopperalaulaja Aino Acktén ystävä. Isäänsä Salonius ei koskaan tavannut, sillä Frilander jäi leskeksi vain muutama kuukausi tyttärensä syntymän jälkeen. Salonius aloitti koulunsa vuonna 1939 Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa. Kouluaikana Salonius voitti teinien kulttuurikilpailuja laulussa ja lausunnassa. 

Vuonna 1950 Salonius aloitti opinnossa Suomen teatterikoulussa. Valmistuttuaan hän sai kiinnityksen Turun kaupunginteatteriin yhdessä puolisonsa ja kurssitoverinsa Saulo Haarlan kanssa. Turusta hän siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin. Näissä teattereissa hänellä oli rooleja muun muassa Blanche Tennessee Williamsin näytelmässä Viettelyksen vaunu sekä Katherine musikaalissa Kiss Me Kate.

Vuonna 1961 Salonius ryhtyi päätoimisesti opiskelemaan laulua. Hän teki opintomatkoja Itävaltaan ja Italiaan, ja Suomessa hänen opettajinaan toimivat Antti Koskinen ja Aulikki Rautawaara. Salonius esiintyi Kansallisoopperassa muun muassa Pohjolan tyttärenä Lemmin pojassa, Juhassa ja Punaisessa viivassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla Kuningas lähtee Ranskaan -oopperassa. Salonius esiintyi myös elokuvissa Oi muistatkos, Tytön huivi ja Mä oksalla ylimmällä.

Salonius kuoli syyskuussa 2012 Helsingissä 82-vuotiaana. Kuvataiteilija Teuri Haarla ja muusikko-säveltäjä Iro Haarla ovat Saloniuksen ja Saulo Haarlan lapsia.

Lähteet

Kirjallisuus
 Helena Saloniuksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset oopperalaulajat
Kappa Andromedae

Kappa Andromedae (κ And, κ Andromedae) on Andromedan tähdistössä oleva 4,1 suuruusluokan tähti. Etäisyys 162 valovuotta, Sinertävänvalkea alijättiläinen, spektrityyppi B9 IVn. Tähteä kiertää 55 AU:n päässä ruskea kääpiö tai "super-jupiter" Kappa Andromedae b.

B-spektriluokan tähdet
Alijättiläistähdet
HMS Hugin (P151)

HMS Hugin (runkonumero P151) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan partioalus.

Valmistus 

Alus tilattiin 15. toukokuuta 1975 Bergenistä Bergens Mekaniske Verksteder A/S:ltä. Se laskettiin vesille  3. kesäkuuta 1977 ja liitettiin laivastoon 3. heinäkuuta 1978.

Palvelus 
Alus poistettiin palveluksesta 21. huhtikuuta 2001. Se on asetettu näytteille Göteborgin merikeskukseen ().

Lähteet

Viitteet 

Hugin-luokan partioalukset
Museolaivat
Höyhenpensaat

Höyhenpensaat (Fothergilla) on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva suku, johon kuuluvat isohöyhenpensas eli höyhenpensas (F. major) ja pikkuhöyhenpensas (F. gardenii). Suku on nimetty englantilaisen lääkärin John Fothergillin (1712–1780) mukaan, joka oli Amerikan kasvitieteen suosija.

Tuntomerkit 
Höyhenpensaat ovat tavallisesti monirunkoisia, lyhytrönsyisiä pensasmaisia kasveja, jotka muodostavat tiheitä rykelmiä. Oksissa, lehdissä ja kukkanupuissa on tähtikarvojen muodostama peite. Varren kaarna on vaaleanharmaa ja sileä. Lepäävät silmut ovat suomuttomia, mutta tiuhan tähtikarvan peittämiä. Kärkisilmu on lyhytvartinen tai varreton, ja siinä on 2–4 tukisuomua. Lehdet ovat lyhytruotisia; lapa on soikea tai vastapuikea tai pitkänomainen, joskus lähes pyöreä, ehyt, sulkasuoninen ja joskus vinotyvinen. Lavan laita on nyhäinen, sahainen tai hampainen, joskus aaltoileva.

Kukinto sijaitsee terminaalisesti ja on pitkänomainen, monikukkainen ja tiheä tähkä, perätön tai lyhytperäinen. Kukat ovat kaksineuvoisia ja tuoksuvia. Kukinnon alimmat kukat ovat toiminnallisesti hedekukkia, ja ne puhkeavat jo ennen lehtimistä. Kukan verhiö on yhdislehtinen, tavallisesti 5–7-liuskainen, pysty, vähäpätöinen, epäsäännöllinen ja muodostaa matalan kellomaisen hypantion (hypanthium) siihen kiinnittyneiden heteiden kanssa. Kukat ovat teriöttömiä. Heteitä on runsaasti (12–32), ja ne ovat näyttäviä ja antavat kukintoon höyhenmäisen vaikutelman. Valkoiset palhot ovat jopa 17 mm pitkiä, ja ponnet avautuvat kahdella läpällä. Sikiäin kiinnittyy hypantioon noin kolmasosaltaan kokonaispituudestaan. Vartaloita on kaksi, ja ne tulevat vanhemmiten sarvimaisiksi ja käyristyvät kärjestään. Hedelmä on kota, ja kodat sijaitsevat useamman kuin kolmen ryhmissä. Niissä on huomiota herättävät nokkamaiset vartalon jäänteet. Kota on karvapeitteinen, siinä on sekä tähtikarvoja että pidempiä suoria karvoja. Avautumiseltaan kodat ovat selkäluomaisia. Kussakin kodassa on kaksi punaisenruskeaa, kiiltävää ja kovaa siementä, joilla ei ole lentimiä.

Levinneisyys 
Höyhenpensaat ovat kotoisin itäisen Pohjois-Amerikan lauhkeista osista.

Luokittelu 
Höyhenpensaiden sukuun kuuluu vain kaksi lajia: isohöyhenpensas (Fothergilla major) ja pikkuhöyhenpensas (Fothergilla gardenii).

Käyttö 
Höyhenpensaita viljellään koristetarkoituksiin.

Lähteet 

Taikapähkinäkasvit
Saarikivi

Saarikivi on suomalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Janne Saarikivi (s. 1973), suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professori
 Katri Saarikivi (s. 1983), aivotutkija ja tieteen popularisoija
 Lyydi Saarikivi, o.s. Pennanen (1880–1959), SDP:n kansanedustaja
 Martti Saarikivi (1940–1971), elokuvanäyttelijä ja lyhytelokuvaohjaaja
 Orvo Saarikivi, vuoteen 1905 Gröhn (1905–1970), elokuvaohjaaja
 Sakari Saarikivi (1911–1985), taidehistorioitsija
 Santeri Saarikivi, vuoteen 1905 Gröhn  (1877–1969), kansanedustaja
 Tommi Saarikivi, basisti ja juristi
Eklöf

Eklöf on sukunimi ja tarkoittaa muun muassa seuraavia:

Eklöfin sellutehdas, sellutehdas Tolkkisissa
 Oy Aug. Eklöf Ab, August Eklöfin perustama monialainen suuryritys, alun perin puutavarayhtiö

Sukunimi 
 August Eklöf (1837–1912), kauppias ja teollisuusmies
 Fredrik Eklöf (s. 1937), purjehtija
 Johan Eklöf (1819–1854), tähtitieteilijä ja matemaatikko
 Verner Eklöf (1897–1955),  jalkapalloilija, jääpalloilija ja yhdistetyn urheilija
 Heikki Eklöf, kuvittaja

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Josif Stalin (laiva)

Josif Stalin oli neuvostoliittolainen 3. joulukuuta 1941 Viron rannikolla uponnut laiva.

Laivan tuho 
Suomalaiset joukot olivat miehittäneet Hangon. Sieltä lähdettiin evakuoimaan lähes 5 600 sotilasta ja siviiliä. Laiva tuhoutui Viron rannikolla ajettuaan miinaan. Laivalla olleista 1 900 kuoli, ja venäläiset pelastivat noin 1 700. Rannikolle ajautuneessa laivassa elossa olleesta noin 1 800 henkilöstä suurin osa päätyi Saksaan ja 750 kuljetettiin sotavangiksi Suomeen.

Lähteet 

Laivat
Nygren

Nygren tai Nygrén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders Johan Nygren (1869–1902), suomenruotsalainen kirjailija
 Anja Nygren (s. 1963), suomalainen kulttuuriantropologi ja kehitystutkimuksen professori
 Anneli Nygren (s. 1958), suomalainen mediataiteilija
 Eugène Nygrén (1878–1960), suomenruotsalainen teollisuusneuvos ja useiden graafisen alan yritysten toimitusjohtaja
 Helge Nygrén (1924–1992), suomalainen urheilukirjailija
 Jan Nygren (1934–2019), ruotsalainen näyttelijä
 Jonna Nygrén-Jäntti (s. 1979), suomalainen juontaja
 Julius Nygrén (1829–1880), suomalainen tuomari, pormestari ja sanomalehdentoimittaja
 Magnus Nygren (s. 1990), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Nils Nygren (s. 1935), suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä
 Olle Nygren (1929–2021), ruotsalainen speedway-kuljettaja
 Sari Nygren, suomalainen televisioesiintyjä, Big Brother -voittaja 2006
 Satu-Marja Nygren, suomalainen puvustaja.

Sukunimensä Nygren muuttaneet:
 Yrjö Nora (vuoteen 1933 Nygren) (1910–1994), suomalainen pika- ja aitajuoksija ja liikunnan järjestötoiminnan aktiivi
Vetokannaksen kirkko

Vetokannaksen kirkko on  Vaasan Vetokannaksella sijaitseva vuonna 1961 kivestä rakennettu muodoltaan kotamainen torniton pitkäkirkko, jonka suunnitteli Gösta Bergman ja jonka omistaa Vasa Kyrkliga Stiftelsen.

Historia 
Kirkon suunnitteli kaupungin asemakaava-arkkitehti Gösta Bergman. Kirkon rakentaminenn aloitettiin kesällä 1960. Kirkon vuokrasopimus astui virallisesti voimaan 16. tammikuuta 1961 alkaen, jolloin kirkko otettiin käyttöön kirkkosalia lukuun ottamatta. Kirkkosali vihittiin käyttöön 12. helmikuuta 1961.

Kirkon peruskorjaus tehtiin vuonna 1997, erillinen kellotapuli rakennettiin vuonna 2001.

Arkkitehtuuri 
Kuorin kulmauksesta erkanee matala sakasti, vastakkaisesta päädystä asuntosiipi ja urheilusali. Sisäänkäynti kirkkoon on asuntosiiven kautta. Runkohuoneen kolmiomaiset päädyt ulottuvat maahan saakka, samoin kuin katon runkorakenteet. Kirkon pinta-ala on 305 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 80 + 80 hengelle. Kirkon 10-äänikertaiset urut on valmistanut Hans Heinrich vuonna 1969, alttarilla on risti.

Lähteet 

Vaasan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Vetokannas
Taikapähkinät

Taikapähkinät (Hamamelis) on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku.

Tuntomerkit 
Taikapähkinät ovat kesävihantia pensaita tai pieniä puita, joiden haaroissa on yksi esilehti. Nuoret haarat ovat karvapeitteisiä. Lehdet ovat ruodillisia ja aluksi korvakkeellisia. Lehtilapa on nahkea tai paperimainen, epäsymmetrinen, sulkasuoninen ja laidaltaan ehyt tai aaltomainen ja hampainen. Kukinto on mykerömäinen tai lyhyen tähkämäinen ja sijaitsee lehtihangassa. Kukinnossa on vain kolme tai neljä kukkaa, jotka ovat kaksineuvoisia. Soikeita ja karvaisia verholehtiä on neljä, samoin terälehtiä. Jälkimmäiset ovat keltaisia, vihertäviä tai punaisia ja nauhamaisia. Heteitäkin on neljä, ja ne ovat lyhytpalhoisia. Ponnet ovat munamaisia, ja kummassakin puoliskossa on vain yksi pölylokero (sporangio). Ponnet avautuvat läpillä. Heteiden kanssa vuorottaisesti on lisäksi neljä joutohedettä, jotka ovat suomumaisia ja erittävät mettä. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, ja sen kussakin lokerossa on yksi siemenaihe. Vartalot ovat hyvin lyhyet. Hedelmänä on puutuva kota, joka avautuu keskiosan yläpuolelta kahdeksi liuskaksi. Hedelmäseinän sisäosa (endokarppi) kiinnittyy vain löyhästi puutuneeseen ulkokerrokseen (eksokarppi). Siemenet ovat soikeita ja niissä on mehevä valkuainen eli endospermi.

Levinneisyys 
Taikapähkinät ovat levinneet Kiinaan (missä on yksi endeeminen laji), Japaniin ja Pohjois-Amerikkaan.

Luokittelu 
Taikapähkinöiden sukuun kuuluu kuusi lajia. Merkittävimmät ovat amerikantaikapähkinä (Hamamelis virginiana), kiinantaikapähkinä (Hamamelis mollis), japanintaikapähkinä (Hamamelis japonica) ja risteymälaji puistotaikapähkinä (Hamamelis × intermedia, kiinan- ja japanintaikapähkinän risteymä).

Lähteet
Hardangerjøkulen

Hardangerjøkulen on lakijäätikkö Hordalandin läänissä, Vestlandetissa, Norjassa. Pinta-alaltaan 73 km² laajuinen jäätikkö on Norjan kuudenneksi suurin, ja sijaitsee kahden kunnan, Eidfjordn ja Ulvikin, alueilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan jäätiköt
Hordalandin läänin maantiede
Sofia (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Sofia, Värmlannin herttuatar (alun perin Sofia Kristina Hellqvist, s. 6. joulukuuta 1984 Danderyd, Ruotsi) on Ruotsin prinssi Carl Philipin puoliso. Avioliiton myötä Sofia Hellqvististä tuli prinsessa Sofia ja Värmlannin herttuatar.

Hellqvist tuli tunnetuksi Ruotsissa glamourmallina sekä kilpailijana tosi-tv -sarjassa Paratiisihotelli vuonna 2005. Hellqvist oli ammatiltaan joogaopettaja, joksi hän opiskeli New Yorkissa Paratiisihotellin jälkeen.

Hellqvist on seurustellut prinssi Carl Philipin kanssa vuodesta 2010 lähtien. Heidän suhteensa alkua voi kuvata vaikeaksi, koska kuningasparin oli ensin vaikea hyväksyä Sofiaa kuninkaalliseen perheeseen hänen taustastaan johtuen. He kuitenkin muuttivat yhteen vuonna 2011 ja kihlautuivat 27. kesäkuuta 2014.


Avioliitto 

Sofia ja Carl Philip avioituivat 13. kesäkuuta 2015 Tukholmassa, heidät vihittiin Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa.

Prinsessa Sofian hääpuvun suunnitteli ruotsalainen muotisuunnittelija Ida Sjöstedt, puvussa on kolmea eri valkoisen sävyä. Leninki on silkkikreppiä, jonka päällä on italialaista silkkiorganzaa, olkaimettoman leningin yläosa ja pitkät hihat ovat pitsiä. Leningissä ja laahuksessa on couture-pitsistä tehtyjä käsin leikattuja ja ommeltuja applikaatioita. Huntu on morsiustylliä ja kirjailtu seitinohuella puuvillapitsillä. Prinsessa Sofian diadeemi on lahja kuninkaalta ja kuningattarelta. Prinssi Carl Philip oli pukeutunut tummansiniseen laivaston juhlaunivormuun, jonka malli on vuodelta 1878.

Lapset 
Prinssiparin esikoinen, Alexander Erik Hubertus Bertil, syntyi 19. huhtikuuta 2016 klo 18.25 Danderydin sairaalassa. Sekä äidin että lapsen kerrottiin voivan hyvin. Parin toinen lapsi, Gabriel Carl Walther, syntyi 31. elokuuta 2017 klo 11.24 samassa sairaalassa kuin isoveljensä prinssi Alexander.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Prinsessa Sofia Ruotsin kuningashuoneen www-sivulla

Ruotsin kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Haukanmaa

Haukanmaa on kylä Toivakassa. Se sijaitsee Päijänteen Hauhonselän rannalla. Aikoinaan alue kuului hauholaisille, ja Erkki Fredrikson on arvellut, että alueen nimi oli kauan sitten Hauhonmaa mutta kartalla vääntyi vähitellen Haukanmaaksi. Ennen Toivakan kunnan perustamista Haukanmaa kuului Korpilahteen.

Lähteet 

Toivakan kylät
Desfluraani

Desfluraani on fluorattuihin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä nopeasti vaikuttavana nukutusaineena.

Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa desfluraani on väritöntä pistävänhajuista kaasua. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, eikä siten myöskään vereen. Yhdiste on stabiili valon, happojen ja emästen vaikutusta vastaan, toisin kuin esimerkiksi halotaani, isofluraani tai sevofluraani. Desfluraani on kiraalinen ja siten optisesti aktiivinen yhdiste, mutta anestesiakäyttöön käytetään sen raseemista seosta. Sen R-isomeeri kääntää tasopolarisoitua valoa myötäpäivään eli (+)-suuntaan ja S-isomeeri kääntää valoa (-)-suuntaan. Hyvin läheisesti rakenteeltaan desfluraania muistuttavalla isofluraanilla enantiomeerien valon kiertosuunnat ovat päinvastoin.

Desfluraanin matalan verikaasujakaantumisvakion vuoksi se on nopeavaikutteinen nukutusaine. Sen aiheuttamasta anestesiasta herääminen on myös nopeaa, noin kaksi kertaa nopeampaa isofluraaniin verrattuna. Se ei käytännöllisesti katsoen metaboloidu ihmiselimistössä eikä sen vuoksi ole myrkyllinen. Yhdisteen matalan kiehumispisteen vuoksi nukutukseen on käytettävä erikoislaitteistoja. Desfluraanin voimakkaan pistävän hajun vuoksi sitä annetaan yleensä seoksena hapen tai hapen ja typpioksiduulin seoksen kanssa tai käytetään vain nukutuksen ylläpitämiseen. Yhdiste voi aiheuttaa myös hengitysteiden ärtymistä ja yskimistä. Suurina pitoisuuksina yhdiste voi aiheuttaa verenpaineen nousua. Yhdysvalloissa desfluraani tuli nukutuskäyttöön vuonna 1992.

Stereokemia 
Lääkkeenä käytetty desfluraani on seuraavien enatiomeerien rasemaatti:

Valmistus 
Desfluraania syntetisoidaan isofluraanista halogeeninvaihtoreaktiolla. Reagenssina käytetään booritrifluoridia tai vetyfluoridin ja antimonipentafluoridin seosta aktiivihiilen kanssa. Reaktiossa isofluraanin klooriatomi vaihdetaan fluoriatomiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Anestesiologia
Eetterit
Fluoriyhdisteet
Nikotiiniantagonistit
Parrotiat

Parrotiat (Parrotia) on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku.

Tuntomerkit 
Parrotiat ovat jopa 30 metriä korkeiksi kasvavia kesävihantia puita, joiden haaroissa on yksi esilehti (profylli). Nuoret oksat ovat karvaisia ja kaljuuntuvat iän myötä. Lehdet sijaitsevat vuoroittaisesti, ja niissä on pian karisevat korvakkeet, jotka jättävät jälkeensä pieniä arpia. Lehtilapa on molemmilta puoliltaan tähtikarvainen, leveän vastapuikea tai soikeamainen, kalvomainen ja kärjestään tavallisesti hammaslaitainen. Lehdet ovat sulkasuonisia, ja sivusuonet yltävät lehden laitaan asti. Samassa kasvissa on sekä kaksineuvoisia että hedekukkia. Kukinto on mykerömäinen tähkä ja sijaitsee lehtihangassa tai oksan päässä; kukinnossa on 3–7 kukkaa. Kukan tukilehdet ovat kookkaita, väriltään ruskeita. Ennen lehtien puhkeamista avautuvat kukat ovat kaksineuvoisia tai niissä on vain heteitä. Verholehtiä on tavallisesti seitsemän tai kahdeksan, joskus jopa kymmenen, ja ne ovat muodoltaan epäsäännöllisiä, sijaitsevat kierteisesti, ovat tyvestään kasvaneet yhteen ja ovat pysyviä. Terälehdet puuttuvat. Heteitä on tavallisesti 10–15, joskus vähemmän. Ponnet ovat pitkänomaisia ja kummassakin teekassa (puoliskossa) on kaksi pölylokeroa. Teekat avautuvat pitkittäisraoilla. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, ja kussakin sen lokerossa on yksi siemenaihe. Vartalot ovat pitkiä ja luotit johteisia. Hedelmänä on kota; kodat sijaitsevat kierteisesti yhteisessä perässä ja ovat muodoltaan pitkänomaisen pallomaisia, puutuvia ja tiheän tähtikarvoituksen peittämiä. Siemenet ovat soikeahkoja.

Luokittelu 
Parrotioiden suvussa on vain kaksi lajia: persianparrotia eli parrotia (Parrotia persica) ja Parrotia subaequalis.

Levinneisyys 
Lajeista Parrotia persica kasvaa Iranissa ja Parrotia subaequalis Kiinassa.

Lähteet 

Taikapähkinäkasvit
Puut
Nopola News

Nopola News on Kyyjärvellä toimiva 13. toukokuuta 2005 avattu verkkosivusto, jolla julkaistaan tavalla tai toisella kuntaan liittyviä tekstejä ja tiedotteita. Sen ainoa palkattu työntekijä on Veikko Huumarkangas, muuten tekstejä tekevät vapaaehtoiset ja kertaluontoisesti palkatut henkilöt. Sivuston rahoitus tuli aiemmin EU:lta, sittemmin yritykset ovat alkaneet rahoittaa sitä, ja julkaisijaksi perustettiin yhdistys Kyyjärven Mediamyllärit ry.

Alkuun hankkeen nimi oli "Tiedon tuottaminen internetiin ja internet-ketjujen organisointi" ja kirjoitukset käsittelivät kylän tapahtumia. Sitten mukaan tulivat kunta, seurakunta, urheiluseurat ja kyläyhdistykset, ja nimeksi tuli Nopola News. Kunnan asukasluku on 1 300, mutta latauksia on kuukausittain jopa 250 000, ja käyttäjiä on ympäri Suomen. Nopola Newsilla on myös ollut nettiradio vuodesta 2006 ja suoria nettitv-lähetyksiä vuodesta 2008.

Jyväskylän yliopiston tutkija Turo Uskali on tutkinut Nopola Newsia, ja hän nimittää sitä kansalaisjournalismiksi.

Nopola News on saanut useita palkintoja, muun muassa vuonna 2005 Innosuomi-kunniamaininnan ja vuonna 2014 oikeusministeriön demokratiapalkinnon. Se on saanut myös EU:n European e-Inclusion 2008 Awards -kilpailun maantieteellisen kategorian voiton ja Suomen kuntamarkkinoinnin 2010 SM-kisan Vuoden markkinointituote -tittelin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nopola News
 Nopola Newsin nettiradio 
 Hankkeen loppuraportti ja jatkosuunnittelu

Suomalaiset verkkosivustot
Kyyjärvi
Plunklock

Plunklock on japanilainen visual kei -yhtye joka on perustettu marraskuussa vuonna 2010, neljän nuoren muusikon toimesta.
Heidän alkuperäinen suunnitelmansa oli työstää todella rajoitettua musiikkia. Suunnitelmaan tuli kuitenkin muutos kun Halo (vokalisti) ja Haruka (basisti) liittyivät bändiin. He kaikki halusivat tehdä jotain erilaista aiempiin bändeihin verrattuna. Tyypillistä heidän musiikilleen on se että siinä on raskaat riffit ja vahvat lauluosuudet.

Aiheesta muualla
http://www.jpopasia.com/group/plunklock/

Lähteet

Japanilaiset yhtyeet
Triumph TR6

TR6 oli englantilaisen Triumph Motor Companyn vuosina 1968 – 1976 valmistama kaksipaikkainen urheiluauto. Mallia valmistettiin, tuolloin osaksi British Leyland -konsernia liitetyn yhtiön tehtaalla Coventryssa, kaikkiaan 94 619 kappaletta. Näistä 86 249 autoa meni vientiin, pääasiassa Yhdysvaltoihin ja ainoastaan 8370 autoa jäi kotisaarelleen.

Yleistä 
Triumph TR6 tuotiin markkinoille mallivuodelle 1969. Mallin rakenteena oli edelleen erillisrungolle asennettu kori. TR6:n alusta perustui hyvin pitkälti aiempien TR4A / TR5 -mallien konstruktiona ja myös mallin kyljissä on vielä häivähdys edeltäjiensä muodoista. Tähän asti Triumphilla oli luotettu italialaisen designeri Giovanni Michelottin näkemyksiin, mutta nyt TR6:n modernien muotojen takana oli saksalainen Karmann.

Kokoontaittuvan vinyylikaton sijaan auto voitiin myös varustaa tehdasvalmisteisella, irrotettavalla kovakatolla. Muita valinnaisvarusteita olivat mm. taka-akselin kallistuksenvakain ja tasauspyörästön luistonesto, sekä suosituimpana ylivaihde.

Valmistushistoriansa aikana TR6 ei kokenut suuria muutoksia, mutta malli sai osakseen pientä viilausta vuosittain.

Tekniikka

Alusta 
Etupyörien tuentana on päällekkäiset tukivarret, kallistuksenvakain ja kierrejouset, joiden sisällä teleskooppi-iskunvaimentimet. Takana pyöränripustuksena on semi-trailing-tukivarret ja kierrejouset. Takana heilahduksenvaimennuksesta huolehtivat vipuvarren välityksellä toimivat vaimentimet.

Ohjaus on tehostamaton hammastanko-ohjaus. Edessä levy- ja takana rumpujarrut.

Voimalinja 
TR6:n voimanlähteenä toimi Triumphin oma, 2,5-litrainen, kuusisylinterinen OHV-rivimoottori. Yhdysvaltoihin toimitetut versiot varustettiin kahdella Strömberg tai SU-kaasuttimella, näiden mallien teho vaihtelee vuosimallista riippuen välillä 98 – 106 hv DIN. Muut, kuin US-versiot varustettiin Lucasin mekaanisella polttoaineensuihkutuksella. Näiden mallien tunnuksena on PI (Petrol Injection) ja niiden tehoksi ilmoitettiin 145 DIN-hevosvoimaa (150 bhp, 110 kW). Vuonna 1973 moottori sai uuden nokka-akselin, jonka myötä sen teho putosi 123 DIN-hevosvoimaan (125 bhp, 93 kW), mutta vastapainona vääntömomentti kasvoi. Muutos latisti hieman moottorin urheiluautomaista olemusta, mutta lisäsi mukavuutta arkikäytössä. 

Vaihteisto on täyssynkronoitu neliportainen manuaalivaihteisto, lisävarusteena oli saatavana Laycock de Normanville-ylivaihdeyksikkö. Aluksi ylivaihde oli käytössä välityksillä 2 – 4, mutta myöhemmissä versioissa, noin vuodesta 1973 lähtien, ylivaihde on käytettävissä ainoastaan vaihteilla 3 ja 4.

Aiheesta muualla 

 Simon Cars - Triumph TR6 -kuvia
 TR6-videoita

Lähteet 

TR6
1960-luvun autot
1970-luvun autot
Laurens Vanthoor

Laurens Vanthoor (s. 8. toukokuuta 1991 Hasselt) on belgialainen moottoriurheilija. Hän asuu Zolderissa. Nykyään hän kilpailee Blancpain Sprint Series ja Blancpain Endurance Series -sarjoissa. Hänen nuorempi veljensä Dries Vanthoor on myös moottoriurheilija.

Ura 
Vanthoor aloitti uransa Karting-luokissa voittaen vuonna 2005 Belgian ICA-Junior ja Ranskan Junior -luokkien mestaruudet. Vuonna 2008 Vanthoor siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan jossa hän saavutti kaksi voittoa, kolme paalupaikkaa ja yhdeksän palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä neljänneksi. Samana vuonna hän sijoittui legendaarisessa Macaon Grand Prix -kilpailussa kuudenneksi. Vuonna 2009 Vanthoor jatkoi Saksan F3 -sarjassa ja voitti mestaruuden saavuttaen kauden aikana 11 voittoa, 11 paalupaikkaa ja 15 palkintosijaa. Vuonna 2010 Vanthoor siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan saavuttaen neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Vuonna 2011 Vanthoor jatkoi sarjassa sijoittuen jälleen kuudenneksi.

Vuonna 2012 Vanthoor siirtyi kestävyysautoihin ja ajoi FIA GT1 World Championship -sarjassa voittaen kolme kilpailua sijoittuen sarjan neljänneksi. Samana vuonna hän ajoi kuusi kilpailua Blancpain Endurance Series -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2013 Vanthoor voitti FIA GT Series -sarjan mestaruuden yhdessä Stéphane Ortellin kanssa. Vuonna 2014 Vanthoor jatkoi uudelleen nimetyssä Blancpain Sprint Series -sarjassa sijoittuen sarjan neljänneksi. Samana vuonna hän voitti Blancpain Endurance Series -sarjan mestaruuden.

Vanthoor on kilpaillut myös Stock Car Brasil ja Superstars Series -sarjoissa. Vuonna 2014 Vanthoorin autokunta voitti Span 24 tunnin ajon yhdessä René Rastin ja Markus Winkelhockin kanssa. Vuonna 2015 Vanthoor oli mukana myös voittamassa Nürburgringin 24 tunnin ajoa. Samana vuonna hän osallistui ensi kertaa Le Mansin 24 tunnin ajoon.

Lähteet

Belgialaiset autourheilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Muuramenharju

Muuramenharju eli Muuratharju on Sisä-Suomen reunamuodostuman osa Muuramessa Päijänteen ja Muuratjärven välissä Muuramen kuntakeskuksen eteläpuolella. Muuramenharjun luonnonsuojelualueelta on hienot näkymät sekä Päijänteelle että Muuratjärvelle. Muuramenharjun molemmilla rinteillä on hyvin kehittyneitä muinaisrantoja.

Lähteet 

Muuramen luonto
Logitech G27

Logitech G27 on simulaatiopeleihin suunniteltu elektroninen rattiohjain tietokoneelle, PlayStation 2:lle ja PlayStation 3:lle. Se käyttää USB-liitäntää ja perustuu edelliseen Logitech G25 -rattiohjaimeen, lisänä muutamia uudistuksia, sisältäen vinon hammastuksen käytön G25:n suoran hammastuksen sijaan.

Tekniset tiedot
 Ohjauspyörä:
 270 mm, nahkapäällysteinen ratti
 Kierto säädettävissä 900 asteeseen asti.
 2 force feedback -moottoria
 Yhdet vaihteet moottoreiden ja ratin välissä välyksettömällä suunnittelulla.
 2 ohjauspyörän vaihteenvalitsinta
 6 painiketta
 Kahden moottorin force feedback vinolla hammastuksella, joka synnyttää vähemmän ääntä kuin G25 ja lupailee parempaa ohjattavuutta.
 Polkimet ruostumattomasta teräksestä, sisältäen:
 kaasun (kevyt jousi)
 jarrun (raskas jousi)
 kytkimen (keskiraskas jousi)
 Mattogrippi, joka pitää polkimet paikallaan pelatessa.
 Vaihteisto:
 8 painiketta
 D-pad
 Vaihdekeppi kuusivaihteisella H-kaaviolla. Peruutusvaihde valitaan painamalla vaihdekeppi pohjaan ja vaihtamalla kuudennelle vaihteelle.
 Toisin kuin edeltävässä G25:ssä, G27:ssä voidaan käyttää vain kuusivaihteista tilaa, sillä vaihteisto ei sisällä valitsinta, jolla voitaisiin kytkeä sequentaalivaihteisto käyttöön. Vaihtamisääni on kehittynyt ja tuottaa vähemmän ääntä.

Katso myös
 Ohjauspyörä
 Ajopeli
 Simulointi

Lähteet

Lisää lukemista

Aiheesta muualla
 

Videopeliohjaimet
Kauhavan ravirata

Kauhavan ravirata sijaitsee Kauhavalla. Se kuuluu rataluokituksessa vain osan vuodesta toimiviin kesäratoihin. Kauhavan raviradalla järjestetään vuosittain Juhannusravit.

Aiheesta muualla 
Kauhavan Ravirata Oy:n kotisivut

Suomen raviradat
Kauhavan rakennukset ja rakennelmat
Kauhavan urheilu
Dead End (yhtye)

Dead End on japanilainen heavy metal/hard rock -yhtye, joka perustettiin Tokiossa vuonna 1984. Se oli yksi muutamista yhtyeistä, jotka esiintyivät kansainvälisesti Yhdysvalloissa 1980-luvulla. Alun perin Dead End lopetti toimintansa vuonna 1990, mutta yhtye yhdistyi uudelleen vuonna 2009 liki kahden vuosikymmenen jälkeen.

Yhtye saavutti kotimaassaan vain rajallista menestystä.

Albumit 
 Dead Line (1986)
 Ghost of Romance (1987)
 Shámbara (1988)
 Zero (1989) 
 Metamorphosis (2009)
 Dream Demon Analyzer (2012)

Lähteet     
 http://www.allmusic.com/artist/dead-end-p12704

Japanilaiset yhtyeet
Mejibray

MEJIBRAY on japanilainen visual kei -yhtye, jonka perusti Tsuzuku vuonna 2011. Alun perin MEJIBRAY alkoi sooloprojektista avustajien kanssa. MEJIBRAYsta tuli virallisesti bändi vasta parin kuukauden kuluttua ensimmäisen live-esiintymisen jälkeen, joka oli huhtikuussa vuonna 2011.

He julkaisivat ensimmäisen singlensä "KILLING ME" 24. elokuuta.

Seuraavaksi yhtye julkaisi "Silvers.exe" minialbumin joulukuussa.

Lähteet 

http://www.jpopasia.com/group/mejibray/

Japanilaiset yhtyeet
Paksuvarret

Paksuvarret (Graptopetalum) on maksaruohokasvien heimoon (Crassulaceae) kuuluva mehikasvisuku. Tieteellinen nimi on johdettu kreikankielen kirjavaa ja terälehteä tarkoittavista sanoista.

Tuntomerkit 
Paksuvarret ovat tavallisimmin monivuotisia kaljuja tai nystypintaisia ruohoja, harvoin pensaita. Varret ovat pystyjä, haaraisia tai haarattomia ja meheviä eli sukkulenttisia. Kukintovarret ovat yksivuotisia ja sijaitsevat lehtien hangoissa, nousevat lehtiruusukkeen yläpuolelle ja niissä on siellä täällä pienehköjä lehtiä. Lehdet ovat pysyviä, ruodittomia ja sijaitsevat tiheinä tyviruusukkeina vuorottaisesti. Lehtilavan muoto vaihtelee ja se on 2–10 cm pitkä, mehevä, tyveltään kannukseton, ehytlaitainen. Lavan reunaan asti ulottuvia suonia on tavallisesti useita.

Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on viuhkomainen. Kukat sijaitsevat perien päissä ja ovat pystyjä, 5-8-lukuisia. Verholehdet ovat enemmän tai vähemmän erikokoisia. Terälehdet ovat siirottavia tai keskeltä hieman taipuneita, tyveltään yhteen kasvaneita, enimmäkseen vaaleankeltaisia ja kärkiosastaan pilkullisia ja punajuovaisia. Mesiäiset ovat viuhkamaisia. Heteitä on tavallisesti kaksi kertaa enemmän kuin verholehtiä, joskus yhtä monta. Palhot kiinnittyvät teriön tyveen. Emilehdet ovat pystyjä ja tyvestään yhtyneitä, ja sikiäimen tyvi on kuroutunut; vartalot ovat pituudeltaan ainakin puolet sikiänten pituudesta. Hedelmät ovat enimmäkseen pystyjä. Siemenet ovat kapean munamaisia, hienouurteisia ja nystypintaisia.

Levinneisyys 
Paksuvarret ovat kotoisin Yhdysvaltain Arizonasta ja Meksikosta.

Luokittelu 
Paksuvarsien suku on läheinen muun muassa mehiruusukkeille (Echeveria) ja suvulle Villadia. Sukuun kuuluu 12 lajia.

Lajeja:
 Graptopetalum amethystinum – timanttipaksuvarsi
 Graptopetalum bartramii 
 Graptopetalum bellum – ruusukepaksuvarsi
 Graptopetalum filiferum
 Graptopetalum fruticosum 
 Graptopetalum glassii 
 Graptopetalum grande 
 Graptopetalum macdougallii 
 Graptopetalum marginatum 
 Graptopetalum mendozae 
 Graptopetalum occidentale 
 Graptopetalum pachyphyllum 
 Graptopetalum paraguayense – helmipaksuvarsi
 Graptopetalum pentandrum
 Graptopetalum pusillum 
 Graptopetalum rusbyi 
 Graptopetalum saxifragoides 
 Graptopetalum superbum

Lähteet
Enfluraani

Enfluraani (Efrane) on eräs kaasu, jota on käytetty anestesia-aineena lääketieteellisissä nukutuksissa. Enfluraani on halogenoitu eetteri. Enfluraani ei ole enää aktiivisessa lääkityskäytössä, sillä se omaa vakavia haittavaikutuksia, kuten aivosähkökäyrän muutoksia.

Nukutuskaasu kehiteltiin vuonna 1963, ja otettiin ensi kertaa käyttöön 1966. Se oli yleisesti anestesiakäytössä vielä 1980-luvulle saakka. Enfluraanin käyttöönottoon oli vaikutti edullisesti se, ettei se ollut herkästi syttyvää ja räjähtävää - toisin kuten esimerkiksi eetteri.

Enfluraani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C3H2ClF5O. Enfluraanin moolimassa on 184,49 g/mol, kiehumispiste 56,5 °C, suhteellinen tiheys 1,52 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 13838-16-9. Yhdiste liukenee huonosti veteen.

Lähteet 
Rosenberg, Per & Takkunen, Olli (toim.): Anestesiaopas, Duodecim, 1993, Helsinki/Vammala, Vammalan Kirjapaino Oy. ISBN 951-8917-37-X.

Viitteet

Aiheesta muualla 

PubChem: Enflurane 
Human Metabolome Database: Enflurane 
DrugBank: Enflurane 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Enflurane 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Enflurane 
ChemBlink: Enflurane 

Anestesiologia
Eetterit
Halogeeniyhdisteet
Nikotiiniantagonistit
Stuart Davis

Stuart Davis (1894–1964). oli yhdysvaltalainen modernismin kauden taidemaalari.  Vuonna 1932 New Yorkiin valmistuneet Radio City -rakennuksen seinämaalaukset tekivät hänet laajalti tunnetuksi.  

Davis perehtyi maalaustaiteeseen Robert Henrin ohjauksessa ja noudatti aluksi realistista tyyliä. 1920-luvulla hän siirtyi abstraktisuuteen, jossa hän rinnasti abstrakteja muotoja realistisiin esineisiin, kuten esimerkiksi savukerasioihin. Pariisin matka vuosina 1928–1929 vahvisti hänen linjaansa, jossa näkyi selvästi jazz-vaikutteinen työskentelytapa. Voimakkaat värit ja muodot korostuivat hänen 1940-luvun kuvissaan, ja 1950-luvulla työt kasvoivat kookkaiksi ja iskeviksi. Näissä töissä hän kuvasi kulutusyhteiskuntaa jo ennen Andy Warholin esilletuloa.

Suomessa 
Kuusi Stuart Davisin maalausta vuosilta 1939-1951 oli esillä Helsingin Taidehallissa tammikuussa 1954 järjestetyssä yhdysvaltalaisen taiteen kiertonäyttelyssä.

Lähteet

Davisin tuotantoa

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset taiteilijat
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Otep

Otep (myös OT3P) on yhdysvaltalainen nu metal -yhtye, jonka perusti laulaja Otep Shamaya Los Angelesissa Kaliforniassa vuonna 2000. Yhtye ovat julkaissut kaksi EP:tä, kuusi studioalbumia ja yhden livealbumin.

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Mikel Landa

Mikel Landa Meana (s. 13. joulukuuta 1989 Murguía, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Euskaltel-Euskadi-joukkueessa 2011, edusti Astana Teamia 2014–2015, Team Skyta 2016–2017, Movistar Teamia 2018−2019 ja Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victoriousta vuodesta 2020..

Landa voitti Italian ympäriajossa 2015 Madonna di Campiglioon päättyneen 15. etapin kahden sekunnin erolla Juri Trofimoviin. Hän voitti myös Mortirolon ja Aprican nousut sisältäneen 16. etapin 38 sekunnin erolla Steven Kruijswijkiin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti Andorrassa ajetun 11. etapin minuutin ja 22 sekunnin erolla Fabio Aruun. Italian ympäriajossa 2017 hän voitti Piancavalloon päättyneen 19. etapin minuutin ja 49 sekuntia ennen Rui Costaa. Hän voitti myös mäkikirikilpailun.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2011
Vuelta a Burgos, 5. etapin voitto
2012
GP Miguel Indurain, toinen
2013
Vuelta a la Comunidad de Madrid, toinen
Vuelta Asturias, kokonaiskilpailussa toinen
Clásica San Sebastián, kuudes
2014
Giro del Trentino, 4. etapin voitto
2015
Baskimaan ympäriajo, 5. etapin voitto
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 15. ja 16. etapin voitto, 8. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, 11. etapin voitto
2016
Baskimaan ympäriajo, 2. etapin voitto
Giro del Trentino, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 2. etapin voitto
2017
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s, mäkikirikilpailun voitto, 19. etapin voitto, 16. ja 18. etapilla toinen, 14. etapilla kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Clásica de San Sebastián, viides
Vuelta a Burgos, kokonais-, piste- ja mäkikirikilpailun sekä 1. ja 3. etapin voitto
2018
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kuudes, 4. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs
2019
Settimana Internazionale Coppi e Bartali, 2. etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, seitsemäs
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, 20. etapilla toinen, 13. etapilla kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, 15. ja 20. etapilla kolmas
2020
Vuelta a Andalucía, kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
2021
GP Industria & Artigianato, kolmas
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailun voitto
2022
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s
Lombarian ympäriajo 2022, kolmas

Lähteet 

Espanjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Juho Saari

Juho Petteri Saari (s. 11. joulukuuta 1967 Kalajoki) on suomalainen sosiologi ja professori.

Ura
Saari väitteli tohtoriksi sosiaalipolitiikasta Turun yliopistossa vuonna 1996, ja hän on työskennellyt sosiaali- ja terveysministeriössä 1996–2007, toiminut hyvinvointisosiologian professorina Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksella vuodesta 2007 ja Kuopion hyvinvointitutkimuskeskuksen (KWRC) johtajana vuodesta 2009. Vuodesta 2016 hän on toiminut Tampereen yliopistossa sosiaali- ja terveyspolitiikan professorina. 1.1.2019 alkaen hän on Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaani.  

Saari on tutkinut muun muassa suomalaista köyhyyttä. Hän on esiintynyt tähän aiheeseen liittyen usein julkisuudessa ja kirjoittanut muun muassa kirjan Huono-osaiset. Hän on muun muassa puheenjohtaja pääministeri Juha Sipilän asettamassa työryhmässä, joka pohtii eriarvoisuuden pysäyttämistä.

Hän on julkaissut viitisenkymmentä teosta, joista merkittävää julkisuutta on saanut Yksinäisten Suomi (2016). Siinä hän osoitti, että yksinäisyys on suomalaisten pahin vitsaus ja myös yhteiskunnallinen ongelma.

Vuonna 2020 Saari julkaisi teoksen Kuuluisan kuoleman varjo, jossa hän tutkii Isojoella vuonna 1953 murhatun Kyllikki Saaren tapausta sosiologian näkökulmasta.

Teokset

Monografioita

Toimitteita
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Saari, Juho (toim.): Yksinäisten Suomi. Gaudeamus, 2016. ISBN 978-952-495-406-8

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Lehti, Anu-Elina: Professori Juho Saari on köyhyyden ammattilainen. Kauppalehti 5.10.2015.

Suomalaiset sosiologit
Itä-Suomen yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Viktor Antipin

Viktor Vladimirovitš Antipin (; s. 6. joulukuuta 1992 Öskemen, Kazakstan) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa.

Pelaajaura

Uran alkuvuodet Venäjällä 2010-2017
Kazakstanissa syntynyt Antipin on Metallurg Magnitogorskin kasvatti. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi pelaamaan MHL-junioriliigaa Stalnyje Lisy Magnitogorskiin, jossa Antipin voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Kaudella 2010–2011 hän pelasi MHL:n tähdistöottelussa. Antipin debytoi samalla kaudella myös Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua. Kaudella 2011–2012 Antipin ei mahtunut kertaakaan joukkueen KHL-kokoonpanoon, vaan se eteni kokonaan MHL:ssä. Kausi 2012–2013 oli hänelle varsinainen tulokaskausi KHL:ssä, jossa Antipin teki 50 runkosarjaottelussa tehot 10+11=21 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Hän oli Metallurgin eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja kesken kauden NHL:ään palanneen työsulkuvahvistus Sergei Gontšarin jälkeen. Antipin valittiin KHL:n marraskuun 2012 kuukauden tulokkaaksi ja hän pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa.

Syyskuussa 2013 Antipin teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Metallurgin kanssa. Kaudella 2013–2014 hän jakoi neljällä osumallaan kevään 2014 pudotuspelien maalipörssin voiton Sibir Novosibirskin Ivan Lekomtsevin ja Lev Prahan Nathan Oystrickin kanssa. Antipin voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin. Hänet valittiin kauden aikana myös KHL:n tammikuun 2014 kuukauden puolustajaksi.

NHL:n valloitus 2017-18 
Antipin teki 2017 toukokuussa Buffalo Sabresin kanssa 1 vuoden sopimuksen. Hän siirtyi kaudeksi 2017–2018 Buffaloon Metallurg Magnitokorskista. Antipin pelasi Sabresin paidassa 47 ottelussa syöttäen 10 maalia.

Paluu Eurooppaan 2018 
Kaudeksi 2018-19 Antipin siirtyi takaisin Metallurg Magnitogorskiin kaksivuotisella sopimuksella.

Kaudeksi 2020-21 Antipin siirtyi KHL-seura SKA Pietarin riveihin kaksivuotisella sopimuksella.

Maajoukkueura

Antipin on edustanut Venäjää MM-kilpailuissa kolmesti ja voittanut MM-hopeaa 2015, sekä MM-pronssia 2016 ja 2017. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin Antipin voitti hopeaa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 sekä alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2009, jolloin hän voitti pronssia.

Muuta
Antipinin isä Vladimir on entinen Kazakstanin maajoukkuepelaaja.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Luoksepääsemättömyyden navan tukikohta

Luoksepääsemättömyyden navan tukikohta () oli Etelämantereella sijainnut neuvostoliittolainen tutkimusasema. Se sijaitsi eteläisellä luoksepääsemättömyyden navalla (Etelämantereen kohta, josta on pisin matka mihinkään kohtaan rannikolla). Asema perustettiin vuonna 1958. Asemalla suoritettiin meteorologisia tutkimuksia 14.–26. joulukuuta 1958. Luoksepääsemättömyyden navalla on maailman kylmin keskimääräinen lämpötila: −58,2 °C.

Historiallinen alue 

Aseman rakennuksen katolle on asetettu Moskovaa kohti katsova Vladimir Leninin rintakuva. Rakennukset ovat peittyneet miltei kokonaan lumeen (2007), ja ainoastaan rintakuva on näkyvissä. Hautautunut rakennus ja rintakuva on julistettu historialliseksi paikaksi.

Lähteet 

Etelämanner
Vilho Rikkonen

Vilho Barnabas Rikkonen (22. huhtikuuta 1898 Ulvila – 28. lokakuuta 1966 Paimio) oli suomalainen kieli- ja kansatieteilijä.

Rikkonen meni ensimmäisen maailmansodan alettua vapaaehtoisena Venäjän armeijaan ja yleni jalkaväen vänrikiksi. Hän osallistui Suomen sisällissotaan Antrean rintamalla valkoisten puolella. Talvisodan aikana hän palveli vielä reservinluutnanttina jonkin aikaa kenttäsairaalan komendanttina.

Syksyllä 1931 Rikkonen julkaisi Tattarisuon tapaukseen liittyen kaksi lentokirjasta Suomalaisia ruumistaikoja. Tattarisuon salaisuus ja Vainajainpalvontataikoja. Tunnettujen kauhutapausten johdosta joissa hän arveli kyseessä olleen jonkinlainen maaginen rituaali joka pohjautui suomalaiseen kansanperinteeseen.

Teoksia 
 Muistelemme vanhaa Hauhoa. Tekijä, Hämeenlinna 1950
 Sammon arvoitus. Tekijä, Porvoo 1957 (nimimerkillä Viri)
 Sammon ajatus ja Sampo-tarun, ilmestynyt alun perin Tyrvään Sanomat-lehden numeroissa 36-38/1958. Tekijä, Vammala 1958
 Kaksi suomenkieltä. Tekijä, Lahti 1962

Suomennoksia 
 Gunnar Dahlberg : Perinnöllisyys ja rotu ; tekijän muokkaamasta ruotsinkielisestä laitoksesta Arv och ras suom. Vilho Rikkonen. Tammi 1944
 G. Richard : Sukupuolinen kasvatus : kirja lasten vanhemmille ja kasvattajille. Tammi 1946, 2. painos 1951 (alkuteos Sexuelle Aufklärung und Erziehung)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Merja Leppälahti: Loitsuja, taikoja, uskomuksia. Kirja-arvostelu teoksesta Rikkonen, V.: Vainajainpalvontataikoja tunnettujen kauhutapausten johdosta. SKS, 2021. (alkuteos ilmestyi 1931) Agricolan arvostelut 11.6.2021.

Suomalaiset kansatieteilijät
Suomentajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Visa Luttinen

Visa Eero Antero Luttinen  (s. 22. tammikuuta 1972 Turku) on helsinkiläinen muusikko. Luttinen tunnetaan parhaiten vuodesta 1998 luotsaamastaan bileyhtyeestä Gebardi. Samana vuonna "syntyi" myös hänen alter egonsa Nat Newborn, swing-laulaja, jolla on erikokoisia kokoonpanoja aina sooloaktista (mies, piano & laulu) omaan big bandiin Nat Newborn Big Time. Näiden aktiivisten aktiensa rinnalle 2011 Luttinen synnytti vielä kokoonpanon "Visa & Villikissat", joka esittää 1950- ja 1960-lukujen henkistä suomenkielistä rokkia & poppia.  Vuonna 2015 Luttinen kilpaili tangokuninkaan kruunusta.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1972 syntyneet
Muurolan sairaala

Muurolan sairaala on Lapin sairaanhoitopiirin aikuispsykiatriaan keskittyvä sairaala Rovaniemen Muurolan kylässä, noin 25 kilometriä Rovaniemen keskustasta lounaaseen.. Siellä on myös Lapin päihdeklinikka. Psykiatrisessa sairaalassa on 46 potilaspaikkaa, päihdeklinikalla 12. Se on alun perin rakennettu keuhkotautiparantolaksi. Päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jussi Paatela, ja se valmistui vuonna 1951.

Lapin sairaanhoitopiirin yhtymähallitus päätti toukokuussa 2015 siirtää sairaalan toiminnot Lapin keskussairaalan yhteyteen ja että rakennukset myydään. Siirron ajankohdasta ei ole vielä päätöstä.

Vanhan sairaalan suunnitteli E. A. Kranck ja se rakennettiin 1925–1926, ja keuhkotautisairaala aloitti toimintansa 1927. Sairaala vuokrattiin saksalaisille vuonna 1942 kenttäsairaalaksi. Siellä oli myös suomalaisten sotasairaala. Saksalaiset räjäyttivät rakennuksen lähtiessään vetäytymään Lapista 1944. Päärakennus tuhoutui, mutta henkilökunnan asunnot ja varastorakennukset säilyivät. Uusi rakennus valmistui 1951, siinä oli 355 potilaspaikaa.. Sairaala siirtyi psykiatrian käyttöön 1973–1974, ja keuhkotautipotilaat siirtyivät Rovaharjuun.

Museoviraston mukaan osa alueen rakennuksista on valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä.

Lähteet

Rovaniemen rakennukset ja rakennelmat
Suomen psykiatriset sairaalat
Here and Now

Here and Now on kanadalaisen rockyhtyeen Nickelbackin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 21. marraskuuta 2011. Albumilta julkaistiin singlet ”When We Stand Together”, ”Bottoms Up”, ”This Means War”, ”Lullaby” ja ”Trying Not to Love You”. Yhtye kävi maailmankiertueella Helsingissä vuonna 2012. 

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 7.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Chad Kroeger – laulu, kitara 
 Ryan Peake – kitara, taustalaulu 
 Mike Kroeger – basso 
 Daniel Adair – rummut, taustalaulu

Arviot 
 Metacritic: 51/100
 Allmusic: 
 About.com:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Here and Now discogs.com-sivustolla

Vuoden 2011 albumit
Nickelbackin albumit