joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Regina Pats

Regina Pats on Western Hockey Leaguessa pelaava junioriseura. Seuran kotikaupunki on Regina Saskatchewanissa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: John Paddock 
 Apuvalmentaja: Brad Herauf 
 Apuvalmentaja: Ken Schneider 
 Maalivahtivalmentaja: Rob Muntain 
 Fysiikkavalmentaja: Greg Mayer 
 Huoltopäällikkö: Gord Cochran 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Landon Watson 
 Kykyjenetsinnänjohtaja: Dale McMullin

Aiheesta muualla 
 Regina Patsin verkkosivut 
 Regina Patsin EliteProspects sivut

Saskatchewanilaiset jääkiekkoseurat
Swift Current Broncos

Swift Current Broncos on Western Hockey Leaguessa pelaava junioriseura. Seuran kotikaupunki on Swift Current Saskatchewanissa. Swift Current Broncos voitti kultaa viimeksi v. 2018

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Devan Praught 
 Apuvalmentaja: Matt Keillor 
 Maalivahtivalmentaja: Dave Rathjen 
 Fysiikkavalmentaja: Andrew Kutnikoff 
 Huoltopäällikkö: Darien Engelhardt 
 Toimitusjohtaja: Chad Leslie

Aiheesta muualla 
 Swift Current Broncosin verkkosivut 
 Swift Current Broncosin EliteProspects sivut

Saskatchewanilaiset jääkiekkoseurat
Kathryn Mitchell

Kathryn Mitchell (s. 10. heinäkuuta 1982 Hamilton, Victoria) on australialainen keihäänheittäjä.

Lontoon olympialaisissa 2012 Mitchell sijoittui finaalissa yhdeksänneksi tuloksella 59,46 metriä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Mitchell sijoittui finaalissa viidenneksi heitettyään 63,77 metriä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli kuudes tuloksella 64,36. 

Mitchell paransi Oseanian ennätyksen Melbournessa helmikuussa 2018 lukemiin 67,58 ja 3. maaliskuuta samassa kaupungissa tulokseen 68,57 metriä. Huhtikuussa 2018 hän voitti kultaa Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa jälleen maanosan ennätystuloksella 68,92. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli kuudes. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022.

Lähteet 

Australialaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Marie Laveau

Marie Catherine Laveau (n. 10. syyskuuta 1801, New Orleans – 16. kesäkuuta 1881), oli neworleansilainen voodoo-papitar ja kaupungin voodoo-kuningatar.

Marie Laveau syntyi mahdollisesti vuonna 1801. Hän oli ranskankielinen Louisianan kreoli. Laveaussa oli tiettävästi kongolaista, eurooppalaista ja intiaaniverta, ja hän syntyi vapaana. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin vuonna 1819. Hänen toinen aviomiehensä oli ranskalainen aatelinen ja armeijan kapteeni Christophe Glapion, jonka kanssa hän sai useita lapsia. Laveau oli luku- ja kirjoitustaidoton.

Laveaun elämästä ei tiedetä kovinkaan paljon varmaa, ja moni hänestä kerrottu tarina saattaa kertoa hänen samannimisestä tyttärestään, joka oli myös tunnettu voodoo-papitar. Laveaun kerrotaan työskennelleen ennen papittaren uraansa varakkaiden naisten kampaajana. Hän alkoi järjestää julkisia voodoo-seremonioita Lake Pontchartrainin ja Bayou Saint Johnin rannalla. Laveau oli harras katolilainen, ja hän yhdisteli voodoohon kristinuskoa. Laveaun ansiosta voodoo saavutti suosiota paitsi mustien, myös valkoisten neworleansilaisten keskuudessa.

Laveausta tuli yksi New Orleansin vaikutusvaltaisimmista naisista. Hän keräsi suuren omaisuuden, toimi viinin maahantuojana ja hankki itselleen New Orleansin suurimman kenkäkokoelman. Hänen väitettiin myös toimineen parittajana, joka hankki varakkaille valkoisille miehille rakastajattaria. Hän käytti taitojaan ja vaikutusvaltaansa vähäosaisten hyväksi: hän hoiti keltakuumeen ja koleran uhreja sekä osti orjia vapaaksi.

Laveaun muistoa ja legendaa ylläpidetään yhä New Orleansin voodoopiireissä. Hänen haudakseen uskottu Glapionin sukuhauta on suosittu pyhiinvaelluspaikka, jonne vierailijat jättävät esineitä ja raapustelevat kolmen X:n sarjoja.

Lähteet 

Vuonna 1801 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Voodoo
Yhdysvaltalaiset henkilöt
Okkultistit
Alexander Weckström

Alexander Weckström (s. 27. maaliskuuta 1987 Ahvenanmaa) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä ja hän on edustanut ruotsalaisseura Rynninge IK:ta vuodesta 2010 lähtien. Aiemmin hän on edustanut myös IFK Mariehamnia (26 ottelua, 3 maalia) ja IFK Örebrota (6 ottelua, 2 maalia). Ahvenanmaan jalkapallomaajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2007 alkaen 8 ottelua ja viimeistellyt niissä 5 maalia.

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaj Lindström

Kaj Lindström (s. 31. heinäkuuta 1969) on suomalainen kartanlukija. Hän on tehnyt yhteistyötä rallin saralla vuodesta 1996 lähtien niin Tapio Laukkasen, Tommi Mäkisen, Kristian Sohlbergin kuin Kimi Räikkösenkin kanssa. Hän on ollut voittamassa yhtä rallia Tommi Mäkisen kanssa Monte Carlossa vuonna 2002 ja ollut lisäksi palkintopallilla kaikkiaan viisi kertaa. Kaj Lindström on toiminut Toyota Gazoo Racingin urheilutoimenjohtajana vuodesta 2018 lähtien.

Suomalaiset kartanlukijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Kemar Bailey-Cole

Kemar Bailey-Cole (s. 10. tammikuuta 1992) on jamaikalainen pikajuoksija.

Bailey-Cole juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 alkuerissä Jamaikan 4×100 metrin viestijoukkueessa. Loppukilpailussa toinen kokoonpano voitti olympiakultaa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 9,98 sekä juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän voitti kultaa sekä 100 metrillä ajalla 10,00 että 4×100 metrin viestissä. Hän saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa pikaviestissä kultaa 2014 juostuaan alkuerissä ja hopeaa 2015 juostuaan myös loppukilpailussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi 4 × 100 metrin alkuerissä. Jamaika voitti toisella kokoonpanolla loppukilpailussa kultaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF

Ulkoradat
 100 metrin juoksu: 9,92 (Lontoo 2015)
 200 metrin juoksu: 20,66 (Kingston 2015)

Lähteet ja huomautukset

Jamaikalaiset pikajuoksijat
Jamaikalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Croix de Feu

Croix de Feu (”Tulinen risti”) oli Ranskassa vuosina 1927–1936 toiminut oikeistolainen poliittinen järjestö. Kyseessä oli alkujaan ensimmäisen maailmansodan veteraanien järjestö, joka alkoi tukea äärikansallismielisiä näkemyksiä. Toiminnan huippu osui François de La Rocquen puheenjohtajakaudelle. Staviskyn tapauksen kuohuttaessa Ranskaa Croix de Feu järjesti suuria katumielenosoituksia kaataakseen Ranskan hallituksen. Järjestö kuitenkin menetti tämän seurauksena arvovaltansa. Lopulta kansanrintamahallitus lakkautti sen vuonna 1936. La Rocque perusti sen suraajaksi Parti Social Français -nimisen puolueen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet
Lumen taju

Lumen taju on Peter Høegin kaunokirjallinen teos. Suomeksi sen on kustantanut Tammi.

Juoni
Lumen tajun tapahtumat lähtevät liikkeelle kun kuusivuotias Esajas putoaa kerrostalon katolta. Smilla tietää ettei kyseessä ole onnettomuus sillä hän on nähnyt jäljet lumessa, talon katolla. Ne ovat Esajaksen omat jäljet, eikä muita näy, mutta Smilla osaa lukea lunta. Poliisi ei kuitenkaan usko naisen selityksiä jäljistä ja pojan korkeanpaikankammosta, niinpä Smilla alkaa tutkia tapausta itse. Pian hän pääsee vaiettujen Grönlantiin suuntautuneiden tutkimusmatkojen jäljille ja sotkeutuu johonkin paljon suurempaan, jota hänen on itsekin vaikea ymmärtää. Tietoja tonkiessaan hänen omakin henkensä joutuu vaaraan useammankin kerran.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lumen taju -kuunnelma Yle Areenassa

Jännitysromaanit
Tanskalaiset kirjat
Vuoden 1992 kirjat
Bloc National

Bloc National (”Kansallinen blokki”) oli Ranskassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntynyt oikeistopuolueiden liittouma, joka hallitsi maan parlamenttia vuosina 1919–1924. Sen johtajiin kuuluivat muun muassa presidentti Alexandre Millerand ja entinen presidentti Raymond Poincaré.

Sotaa seuranneen kansallismielisen hengen siivittämänä Bloc National sai marraskuun 1919 vaaleissa noin kolmen neljäsosan enemmistön parlamentin alahuoneeseen eli edustajainkamariin, mikä oli yksi oikeiston parhaista vaalituloksista kolmannen tasavallan historiassa. Parlamenttiryhmään kuului paljon sotaveteraaneja sekä konservatiivisia katolisia, jotka halusivat vahvistaa uudelleen katolisen kirkon asemaa Ranskassa. Kyseinen tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Bloc National ajoi myös tinkimätöntä linjaa Saksan maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten suhteen, mikä huipentui Ruhrin miehitykseen tammikuussa 1923. Frangin arvon aleneminen synnytti kuitenkin pian Ranskassa talouskriisin, joka vähensi hallituksen suosiota. Oikeisto hävisi toukokuussa 1924 parlamenttivaalit keskustan ja vasemmiston muodostamalle Cartel des Gauches -liittoumalle.

Lähteet

Ranskan puolueet
Oikeisto
Cartel des Gauches

Cartel des Gauches (”Vasemmiston kartelli”) oli Ranskassa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut keskustavasemmistolainen puolueliittouma, joka rakentui radikaalien ja sosialistien yhteistyölle. Se oli vallassa vuosina 1924–1926 ja 1932–1934. Liittoon kuului neljä ryhmää: itsenäiset radikaalit, radikaalisosialistit, tasavaltalaissosialistit (PRS) ja SFIO.

Ranskan sosialistit olivat perinteisesti kaihtaneet liittoutumista porvarillisten puolueiden kanssa, mutta taipuivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen liittoon radikaalien kanssa kootakseen voimat valtaan noussutta Bloc National -nimistä oikeistoliittoumaa vastaan. Vasemmisto-oppositio voitti toukokuun 1924 parlamenttivaalit ja sai enemmistön Ranskan edustajainkamariin. Pääministeriksi tuli tämän myötä radikaalien johtaja Édouard Herriot. Hänen hallituksensa pyrki kokoamaan vasemmiston rivejä kirkonvastaisuuden avulla ja ajoi koululaitoksen sekularisointia vahvasti katolisella Alsace-Lorrainen alueella, joka oli sodan jälkeen liitetty Ranskaan. Ranskan ulkosuhteissa ulkoministerinä toiminut Aristide Briand ajoi turvallisuuden takaamista neuvotteluilla, kun aiemmat oikeistohallitukset olivat suosineet Saksan painostamista voimankäytöllä. Inflaation vuonna 1925 käynnistämä talouskriisi ajoi vasemmistoliittouman sisäisiin erimielisyyksiin, sillä radikaalit vastustivat sosialistien vaatimusta uusista veroista. Herriot’n hallitus kaatui huhtikuussa 1925 ja sitä seuranneet lyhytikäiset Paul Painlevén ja Aristide Briandin johtamat hallitukset eivät onnistuneet sovittamaan erimielisyyksiä, joten liitto hajosi.

Vuoden 1932 vaalien jälkeen radikaalit palasivat valtaan sosialistien tuella, mutta toinen vasemmistoliittouma oli ensimmäistä heikompi ja sen aikana lyhytikäiset hallitukset vaihtuivat usein. Staviskyn tapauksesta seuranneet oikeiston hyökkäykset kaatoivat lopulta radikaalien hallitusvallan helmikuussa 1934. Myöhemmin syntyi uudenlainen keskustan ja vasemmiston liitto, kansanrintama, joka nousi Ranskassa valtaan vuonna 1936.

Lähteet

Ranskan puolueet
Uolevi Hakavuori

Usko Uolevi Ferdinand Hakavuori (vuoteen 1947 Vuori; 18. heinäkuuta 1920 Helsinki – 10. tammikuuta 2000) oli suomalainen virkamies, arvoltaan varatuomari.

Hän suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1950, sai varatuomarin arvon 1955. Hän oli Maatalousministeriön esittelijä 1950–1959, nuorempi hallitussihteeri 1959–1966, valtioneuvoston kanslian vanhempi hallitussihteeri 1966–1971, hallintoneuvos 1971 ja osastopäällikkö 1973–1982, kansliapäällikkö 1982–1983, sitä ennen virkaa toimittavana 1976–1982.

Lähteet 

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset juristit
Suomalaiset kansliapäälliköt 
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Helsinki Seagulls

Helsinki Seagulls on suomalainen vuonna 2013 perustettu helsinkiläinen koripalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Korisliigassa. Joukkue on voittanut Korisliigassa pronssia kausilla 2016–2017, 2017-2018, 2020-2021 ja 2021-2022, sekä Suomen Cupin mestaruuden Seagulls on vienyt kolmesti kausina 2019-2020, 2020-2021 ja 2021-2022. Joukkue pelaa kotiottelunsa Töölön Kisahallissa.

Historia 
Seuran historia alkaa vuodesta 2012, jolloin helsinkiläisen huippukoripallon tulevaisuutta pohdittiin Suomen Koripalloliiton ja paikallisten korisaktiivien kanssa. Huippukoripallon tila kaudella 2012-2013 oli Helsingissä erityisen huono, kun yksikään pääkaupungin seuroista ei pelannut ylimmällä sarjatasolla. Uutta, täysin itsenäistä ja kaupunginosista riippumatonta huippuseuraa alettiin suunnitella vakavasti keväällä 2013, jolloin esimerkkiä haettiin mm. saksalaisesta Alba Berliinistä. 

Kesällä 2013 seura sai toimintamallinsa, nimensä ja seuraa pyörittämään perustettiin uusi yhtiö Helsingin Koripalloseura Oy. Uusi seura linjasi toimintansa näin: Helsinki Seagulls on perustettu kaikkien helsinkiläisten korisseurojen yhteiseksi hankkeeksi rakentamaan Helsinkiin pysyvä ratkaisu huippukoripalloilun kehittämiseksi. Seurat; mm. KaPo, MaSu, Muki, NMKY, Pakilan Visa, Pantterit, Rekola, Sykki, ToPo, ToPoLa ja Wartti sekä pohjoisesta naapuripitäjästä lisäksi PuHu ja TikS ovat lähteneet mukaan projektiin kehittämään yhteistä, uutta mallia. Periaatteena on, että seuroille ei tässä mallissa aiheudu taloudellisia rasitteita, vaan siitä vastaa erillinen osakeyhtiö.

Ensimmäisen joukkueen runko kasattiin Torpan Poikien divarijoukkueen ympärille ja myös ToPon sarjapaikka I-divisioonassa siirrettiin Helsinki Seagullsille seurojen välisen sopimuksen mukaisesti. Ensimmäiseksi päävalmentajaksi nimettiin Mikko Larkas ja ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin 27.9.2013 Töölön Kisahallissa, jossa FoKoPo kaatui lukemin 103-74.

Alkuvuonna 2014 Seagulls sai taakseen mediasijoittaja Kai Mäkelän sekä Janne Kulvikin vaimonsa Sinikan kanssa. Huhtikuussa 2014 joukkue vahvisti taustajoukkojaan entisestään, kun stand up -koomikko Sami Hedberg lähti mukaan joukkueen sijoittajiin. Kauden 2013–2014 päätteeksi Seagulls nousi pääsarjaan voitettuaan nousukarsinnassa BC Nokian voitoin 3–1.

Maaliskuussa 2016 Seagullsin pääomistajat liittyivät Helsinki Garden -monitoimiareenan kehitysyhtiöön. Mediassa on pidetty mahdollisena Seagullsin siirtymistä pelaamaan uudelle areenalle Töölön kisahallista parempien olosuhteiden perässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu

Suomalaiset koripalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Kongar-ool Ondar

Kongar-ool Borisovitš Ondar (, ; myös Kongar-ol Ondar, suomeksi Äänekäs-poika Ondarista, 1962 Iyme, Tuva, Neuvostoliitto – 25. heinäkuuta 2013 Kyzyl, Tuvan tasavalta, Venäjä) oli tuvalainen kurkkulaulaja. Hän oli eräs tärkeimmistä kurkkulaulua länsimaissa tunnetuksi tehneistä taiteilijoista. Hän oli myös niin ikään tuvalaisen kurkkulauluorkesterin Alash Ensemble yhtyeen ohjeistaja sekä yhtyeen jäsenten opettaja.

Tausta
Kongar-ool syntyi vuonna 1962 Iymen kylässä läntisessä Tuvassa, missä hän sai kuulla kylän vanhimpien kurkkulaulua jo lapsesta lähtien. Paimentolaiset viettivät iltojaan leireissään nauttimalla vähän alkoholia, minkä jälkeen vanhimmat alkoivat laulaa. Ondar alkoi harrastaa kurkkulaulua teini-ikäisenä, vaikkakin Neuvostoliiton määräysten mukaan kurkkulaulu sekä muut tuvalaiset perinteet oli kielletty.

Kongar-ool ei koskaan tullut tuntemaan isäänsä. Hänen isäpuolensa oli väkivaltainen. Ondar joutui 1980-luvulla kahdesti jopa vankilaan, jälkimmäisellä kertaa neljäksi vuodeksi, tappelusta ja puukotuksesta. Myöhemmin hän kuvaili siperialaisten vankiloiden ankaria olosuhteita televisiohaastatteluissa ja oli omien sanojensa mukaan tuomittu aiheettomasti. Vankila-aikoinaan hän jatkoi lauluharjoittelua ja voitti kansainvälisen kurkkulaulukilpailun vuonna 1992, minkä myötä hän alkoi saada esiintymiskutsuja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.

Kongar-ool Yhdysvaltoihin matkustamiseen vaikuttivat myös Ralph Leighton ja Richard Feynman. Fyysikkona tunnettu Feynman oli tutustunut lapsena postimerkkejä kerätessään tuvalaisiin postimerkkeihin ja oli jo pitkään halunnut matkustaa Tuvaan. Neuvostoaikana asia oli kuitenkin pitkään mahdoton toteuttaa. Feynman ehti kuolla vuonna 1988 vähän ennen kuin hän sai kutsun yhdessä Leightonin kanssa Tuvan kulttuuriviranomaisilta. Leighton tapasi Kongar-oolin toisella matkallaan Tuvaan vuonna 1991 ja järjesti tämän esiintymään vuonna 1993 Rose Paradessa, Pasadenassa.

Ura 
Länsimaissa Kongar-ool esiintyi kolmesti Rose Paradesissa. Hän esiintyi myös Nashvillen Grand Ole Opryssa ja Washingtonin Kennedy Centerissä yhdessä Ry Cooderin ja Kronos Quartetin kanssa. Hän vieraili myös David Lettermanin Late Show’ssa. Vuonna 1999 Ondar oli mukana Oscar-ehdokasdokumentissa Genghis Blues. Ondar esiintyi myös muiden merkittävien länsimaisten muusikoiden, kuten Frank Zappan, Willie Nelsonin ja Belá Fleckin kanssa.

Kotimaassaan Kongar-oolista tuli kansallinen ikoni. Hän käynnisti kurkkulauluopiston, ja hänet valittiin myös kotimaansa parlamenttiin. Kongar-ool Ondar vieraili Haapavesi Folk Music Festivaleilla Suomessa kesällä 1999.

Kuolema 
Kongar-ool kuoli 25.heinäkuuta 2013 Tuvan pääkaupungissa, Kyzylissä. Kongar-ool kuoli aivoverenvuotoleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.

Vaikutus
Etnomusikologi Theodore Levinin mukaan Kongar-oolin rooli Keski-Aasian laulumusiikin tunnetuksi tekemisessä länsimaissa oli merkittävä ja tärkeämpi kuin kenenkään muun tuvalaisen. Kongar-

Lähteet

Aiheesta muualla
Kongar-ool Ondarin sivusto

Kansanmuusikot
Tuvalaiset henkilöt
Vuonna 1962 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
François de La Rocque

François de La Rocque (1885 Cantal – 28. huhtikuuta 1946 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja jyrkän oikeistolainen poliitikko, joka toimi 1930-luvulla Croix de Feu -järjestön ja sen jälkeen itse perustamansa Parti Social Français -puolueen (PSF) johtajana.

La Rocque syntyi vanhaan upseerisukuun ja hänen isänsä oli kenraali. Hän valmistui itse upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sen jälkeen hän palveli marsalkka Ferdinand Fochin esikunnassa sekä vuosina 1922–1924 Puolassa ja 1924–1928 Marokossa, mutta erosi lopulta armeijasta. Vuonna 1931 La Rocque valittiin kiihkokansallismielisen Croix de Feu -veteraanijärjestön puheenjohtajaksi. Staviskyn tapauksen nostatettua Ranskassa kuohuntaa hän asettui johtamaan Pariisin kaduilla 6. helmikuuta 1934 syntyneitä suurmielenosoituksia, jotka johtivat Édouard Daladierin hallituksen eroon samana iltana. La Rocquella arveltiin olleen tilaisuus jopa vallan kaappaamiseen, mihin hän ei kuitenkaan ryhtynyt. Tapauksen jälkeen Croix de Feun maine kärsi pahoin ja kansanrintamahallitus lakkautti järjestön vuonna 1936. La Rocque perusti sen seuraajaksi Parti Social Français -nimisen oikeistoradikaalin puolueen.

Toisen maailmansodan miehityksen aikana La Rocque alkuun tuki Vichyn hallitusta ja mukautti PSF:n toiminnan uuteen tilanteeseen. Vuodesta 1942 alkaen hän kuitenkin muutti näkemyksiään ja alkoi lähentyä Ranskan vastarintaliikettä. Saksalaiset pidättivät hänet 1943 ja hän vietti sodan loppuajan vankeudessa Saksassa. Sodan jälkeen hän ei enää palannut Ranskan politiikkaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset poliitikot
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Senkichi Awaya

Senkichi Awaya, jap. 粟屋 仙吉 (7. marraskuuta 1893 - 6. elokuuta 1945) oli japanilainen poliitikko. Hän toimi keisari Hirohiton valtakaudella Hiroshiman pormestarina. Tuolloin pääministerinä olivat toimineet Hideki Tojo, Kuniaki Koiso sekä Suzuki Kantarō. Awaya oli kristitty, ja vastusti salassa Japanin aloittamaa sotaa Yhdysvaltoja vastaan — eli oli pasifisti. Hän olisi joutunut vainotuksi, jos olisi tehnyt tämän julkisesti. Myöskin apulaispormestari oli saanut Awaya:lta, hengenheimolaisena vahvaa taustatukea toimissaan. Miehet työskentelivät yhdessä noin puolentoista vuoden ajan.

Thomasin ja Wittsin mukaan, kaupungin eräs kaikkein suosituimmista ja arvostetuimpana ollut pormestari Senkichi Awaya menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa.

Lähteet 
 Gordon Thomas ja Max Morgan Witts: Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä. WSOY, 1981. Suom. Antti Nuuttila. ISBN 951-0-10695-X.

Viitteet 

Japanilaiset poliitikot
Hiroshima
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
William P. Clark

William Patrick Clark, Jr. (23. lokakuuta 1931 Oxnard, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2013 Shandon, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies, virkamies ja poliitikko, joka palveli useissa korkeissa viroissa presidentti Ronald Reaganin virkakauden aikana. Clark toimi Reaganin hallinnossa apulaisulkoministerinä (), kansallisen turvallisuuden neuvonantajana 1982-1983 sekä Yhdysvaltain sisäministerinä 1983–1985.

Clark syntyi Kalifornian Oxnardissa lakimiessukuun. Hänen isoisänsä Robert oli Venturan piirikunnan sheriffi ja Marshal ja isä William Sr. oli Oxnardin poliisipäällikkö. William Clark palveli 1950-luvun puolivälissä armeijan vastavakoilujoukoissa Euroopassa. Hän opiskeli lakia Stanfordin yliopistossa ja Loyola Law Schoolissa. Hän ei koskaan suorittanut yliopistollista arvosanaa, mutta läpäisi kuitenkin lakimiestutkinnon hyväksytysti.

Clarkin yhteistyö Ronald Reaganin kanssa alkoi vuonna 1966 Reaganin vaalikampanjassa Venturan piirikunnassa. Clark työskenteli Reaganin ollessa Kalifornian kuvernööri tämän liittovaltionhallinnossa Sacramentossa. Tämän jälkeen Clark nimitettiin virkaan liittovaltion vetoomustuomioistuimeen Los Angelesiin ja myöhemmin liittovaltion korkeimman oikeuden tuomariksi. Reaganin tultua valituksi presidentiksi, Clark seurasi tätä huippuvirkoihin Washingtoniin.

Clark toimi kansallisen turvallisuuden neuvonantajana aikaan, jolloin Reagan taivutteli Neuvostoliittoa aserajoituksiin. Hän oli myös pääfilosofeja Reaganin rauhaa voiman kautta -ajattelutavassa. Time-lehti nimesi Clarkin Valkoisen talon vaikutusvaltaisimmaksi mieheksi kansilehtitarinassaan 1983. New York Timesin mukaan Clark oli Reaganin lähin luottohenkilö. Poliittisen uransa jälkeen Clark toimi laki- ja liiketoimintakonsulttina omassa yrityksessään.

Yksityiselämä
Vetäydyttyään jukisuudesta Clark suunnitteli yhdessä Joan-vaimonsa kappelin, jonka he lahjoittivat kotikuntaansa Shandoniin. Clark oli uskonnoltaan roomalaiskatollinen ja vakaumuksellinen abortinvastustaja. Clarkilla ja hänen neljä vuotta aiemmin kuolleella vaimollaan oli viisi lasta. Clark kuoli kotimaatilallaan pitkällisen Parkinsonin taudin jälkeen.

Lähteet

Yhdysvaltain sisäministerit
Ronald Reaganin hallituksen jäsenet
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Painin maailmanmestaruuskilpailut 2013

Vuoden 2013 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Budapestissa, Unkarissa 16.–22. syyskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Budapest Sports Arena. Kyseessä oli viides kerta, kun Budapest isännöi painin MM-kilpailuja.

Budapestin MM-kilpailut olivat ensimmäiset suurten sääntömuutosten jälkeen käydyt aikuisten MM-kilpailut: muun muassa jaksovoittopainista siirryttiin takaisin kumulatiiviseen pistelaskuun.

Mitalistit

Kreikkalais-roomalainen paini

Vapaapaini

Naispaini

Suomen joukkue 
Suomi lähetti Budapestiin viisi kreikkalais-roomalaisen tyylin painijaa ja yhden vapaapainijan. Kreikkalais-roomalaisen painin 66-kiloisten sarjan edustuspaikasta aiottiin järjestää karsintaottelu Sasu Kaasisen ja Tero Välimäen välillä, mutta loukkaantumisten vuoksi karsintaottelu peruttiin, eikä sarjaan lähetetty painijaa.

Kreikkalais-roomalainen paini 
Lähde: Painiliitto

Vapaapaini

Lähteet 
 Painitietokanta foeldeak.com 
 Virallinen kisasivusto 
 Kisatirtoja FILAn sivustolla

Viitteet 

2013
Vuoden 2013 urheilu
Maailmanmestaruuskilpailut 2013
Budapestin urheilutapahtumat
Lisdeksamfetamiini

Lisdeksamfetamiini (L-lysiini-dekstroamfetamiini dimesylaatti) on deksamfetamiinin aihiolääke. FDA:n hyväksymä käyttökohde on ADHD lapsilla ja aikuisilla. Lisdeksamfetamiini on lääkkeenä markkinoilla kauppanimillä Vyvanse ja Elvanse, joissa lisdeksamfetamiini on dimesylaattisuolana. Lisdeksamfetamiini on deksamfetamiinin ja L-lysiini-aminohapon muodostama amidi (aihiolääke), joka hajoaa aktiiviseksi deksamfetamiiniksi suoliston ja haiman hydrolaasientsyymien vaikutuksesta. Koska lisdeksamfetamiini muuttuu vaikuttavaksi deksamfetamiiniksi vasta elimistössä, sen väärinkäytön mahdollisuus on vähäinen. Elvanse-lääkevalmiste on saanut myyntiluvan Suomessa 4. kesäkuuta 2013 ja se luokitellaan Suomessa huumausaineeksi. Lääke on Suomessa rajoitetusti peruskorvattava.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Lisdexamfetamine 
Human Metabolome Database (HMDB): Lisdexamfetamine 
DrugBank: Lisdexamfetamine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lisdexamfetamine 

Amfetamiinit
Lääkkeet
ADHD:n hoito
Risto Myyrä

Risto Väinö Juhani Myyrä (s. 16. heinäkuuta 1942, Lahti) on suomalainen entinen kiekonheittäjä. Myyrällä oli vuonna 1971 hallussaan kiekonheiton Suomen ennätys 62,74.

Myyrä voitti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuosina 1971 ja 1984 sekä SM-pronssia vuonna 1972. Vuoden 1971 Helsingin EM-kisoissa hän sijoittui kahdenneksitoista. Uransa alkupuolella Myyrä kilpaili SM-tasolla myös kolmiloikassa ja kymmenottelussa sekä kilpaili kiekonheiton ohella kuulantyönnössä (ennätys 17,20 vuodelta 1982). 

Seuratasolla Myyrä edusti muun muassa Lahden Ahkeraa ja häntä valmensivat Simo Helminen ja Ilmari Nieminen.

Lähteet 

Suomalaiset kiekonheittäjät
Suomalaiset kolmiloikkaajat
Suomalaiset kuulantyöntäjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
DN-galan

DN-galan on vuosittain Tukholmassa järjestettävä huipputason yleisurheilutapahtuma, joka on pidetty vuodesta 1967 lähtien. Vuodesta 2010 lähtien se on kuulunut Timanttiliigaan. Sitä ennen se kuului IAAF:n World Athletics -sarjan ykköstason Super Grand Prix -sarjaan.

Kilpailun historiassa on tehty kolme maailmanennätystä:

Ruotsin yleisurheilukilpailut
Tukholman urheilutapahtumat
Kalevan Suuntatytöt

Kalevan Suuntatytöt (KASU, Kalevan Suuntatytöt ry) on Tampereen Kalevassa toimiva tyttöpartiolippukunta, joka on perustettu 1953.

Lippukunnanjohtajat 

1953–1954	 Eila Jussila
1954–1970	 Anja Pulakka
1971	 Riitta Hietula
1972	 Raija Väänänen
1973	 Riitta Hietula
1974	 Raija Väänänen
1975–1984	 Sirkka-Liisa Keskiväli
1985	 Tuula Ahola
1986–1987	 Anne Ala-Peijari
1988–1993	 Anne Järvinen
1994–1995	 Virpi Väyrynen-Lamminpää
1996 (kevät)	 Iina Ojala
1996–2000	 Minna Hännikäinen
2000–2003	 Sirpa Jern
2004–2009	 Elisa Korkeamäki
2010–	 Sirpa Jern

Lähteet 

Suomalaiset partiojärjestöt
Punkaharjun Valtionhotelli

Punkaharjun Valtionhotelli on hotelli Punkaharjun harjualueella. Harjualueelle rakennettiin keisari Nikolai I:n avustuksella metsänvartijan talo vuonna 1845. Talo palveli myös matkailijoita. Vuonna 1879 alettiin rakentaa metsänvartijan talosta Valtionhotellia, ja metsänvartija siirtyi asumaan muualle. Sveitsiläistyylisen metsänvartijan talon suunnitteli Ernst Lohrmann, mutta rakennusta on myöhemmin laajennettu useaan otteeseen. Punkaharjun Valtionhotelli on edelleen majoituskäytössä, ja se Suomen vanhin toimiva majoitusliike. Hotelli restauroitiin vuosina 1978–1979 sekä vuonna 2016. 

Majoituspulan vuoksi Punkaharjun Valtionhotellin viereen valmistui 1890-luvulla arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema Keisarinnan Huvila. Rakennus oli tuolloin nimeltään Villa Punkasyrjä. Tiettävästi keisarinna ei ole yöpynyt huvilassa, joten nykyisen nimen alkuperä on hämärän peitossa.

Punkaharjun Valtionhotelli siirtyi vuonna 2016 yksityiseen omistukseen ja toimii nykyään nimellä Hotelli Punkaharju. Hotellin yrittäjänä toimii Saimi Hoyer.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Punkaharjun Valtionhotellin, nykyisen Hotelli Punkaharjun kotisivut

Valtionhotelli
Savonlinnan hotellit
Savonlinnan nähtävyydet
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Norsunluurannikko yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Norsunluurannikko on saavuttanut yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa viisi mitalia. Murielle Ahouré sijoittui Moskovassa 2013 hopealle sekä 100 metrin että 200 metrin juoksuissa ja Marie-Josée Ta Lou sijoittui Lontoossa 2017 hopealle 100 metrin ja 200 metrin juoksuissa ja Dohassa 2019 pronssille 100 metrin juoksussa.

Norsunluurannikon MM-mitalit kisoittain

Norsunluurannikon MM-mitalit lajeittain

Naiset

Norsunluurannikon MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 

Norsunluurannikon yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
John Paul Stapp

John Paul Stapp (11. heinäkuuta, 1910 Bahia, Brasilia – 13. marraskuuta, 1999 Alamogordo, USA) oli sekä yhdysvaltalainen lääkäri että sotilashenkilö. Ilmavoimien everstin arvoisena hän teki kiihtyvyyskokeen, testatakseen sitä että voiko ihminen selviytyä hengissä rajusta kiihtyvyydestä. Sellainen seuraa esimerkiksi lentäjän joutuessa turvautumaan heittoistuimeen suuresta lentonopeudesta.

Eversti Stapp loukkaantui rajun kiihtyvyyden ja suurten G-voimien (suurin kiihtyvyys oli 46.2 G) vaikutuksesta, muttei vakavasti. Stapp suoritti kokeensa rakettikäytöisellä vauhtikelkalla vuonna 1954. Stapp'in rakettikelkka oli kuomuton eli avonainen ja täysin suojaamaton. Kelkan nopeudeksi saatiin 632 mailia tunnissa eli 1 017 km/h. John Paul Stapp saikin tästä nimityksen: "Nopein mies maan päällä". Rakettikelkka kiihtyi 1,5 sekunnissa yli 1 000 km/h nopeuteen, vain 1 100 metrin mittaiselta radalta. Kelkka pysäytettiin vesijarrujen avulla.

Stapp vaikutti tuolloin uuden tieteenalan, avaruuslääketieteen, kehittymiseen merkittävästi. Koulutuspätevyydeltään John Stapp oli lääketieteen tohtori. Stapp oli toiminut myös vaikuttamalla muun muassa Joseph Kittingerin taustavoimana.

Lähteet 
 Popp, Georg & Pleticha, Heinrich: Miljoona Vuotta - Viisi sekuntia (Wir leben seit fünf sekunden, alk. saks. 1958, Arena-Verlag. Würzburg, Länsi-Saksa, suom. Aarno Peromies), Wsoy, 1962

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Fastest Man on Earth- John Paul Stapp ejectionsite.com 
 Badass of the Week: John Paul Stapp badassoftheweek.com 
 Stapp: History stapp.org
 International Space Hall of Fame nmspacemuseum.org 
 National Aviation Hall of Fame  nationalaviation.org 

Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lääkärit
Yhdysvaltalaiset lentäjät
Gino Odjick

Wayne Gino Odjick (s. 7. syyskuuta 1970 Maniwaki, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi urallaan 12 kautta NHL:ssä edustaen Vancouver Canucksia, New York Islandersia, Philadelphia Flyersia ja Montreal Canadiensia.

Tausta 
Gino Odjick syntyi Kitigan Zibi -nimisessä algonkinintiaanien reservaatissa lähellä Maniwakin kaupunkia Quebecin provinssissa. Gino oli perheensä neljäs lapsi ja kaikkiaan kuudesta lapsesta ainoa poika. Kuuden oman lapsen lisäksi hänen perheessään oli ainakin 32 kasvattilasta. Ginon alkuperäinen nimi oli Wayne, mutta se vaihdettiin sen jälkeen kun kävi ilmi, että reservaatissa oli toinenkin lapsi nimeltään Wayne. 

Gino pelasi jääkiekkoa heti opittuaan luistelemaan, mutta ensimmäiseen varsinaiseen joukukeeseen hän liittyi vasta 11-vuotiaana. Hän pelasi 15-vuotiaaksi asti paikallisen reservaatin joukkueessa, joka pelaili lähinnä ammattilaisjoukkueiden reservimiehistöjä vastaan. 15-vuotiaana hän harkitsi jääkiekon lopettamista ja siirtymistä muiden harrastusten pariin, mutta pääsi kuitenkin try-outille Ontarion Tier II junioriliigan Hawkesbury Hawksin joukkueeseen. Siihen asti Odjickin rooli oli ollut puolustava puolustaja, mutta Hawkesburyssa hänestä tehtiin joukkueen "enforcer" koska hänen taitonsa eivät riittäneet puolustajan paikalle. Tässä vaiheessa hän myös sai lempinimensä "The Algonquin Assasin".

Ura 
Vancouver Canucks varasi Odjickin viidennellä kierroksella (86. varausvuorolla) vuoden 1990 varaustilaisuudessa, ja hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa heti seuraavalla kaudella. Hän ei ollut varsinaisesti taitopelaaja, vaan hänellä oli niin sanottu poliisin rooli. Osan ajastaan Vancouverissa Odjick pelasi samassa ketjussa taitavan Pavel Buren kanssa, ja kaudella 1993–1994 Odjick teki uransa ennätyspisteiksi jääneet tehot 16+13=29. Kaudella 1996–1997 hän voitti NHL:n jäähytilaston kerättyään 371 rangaistusminuuttia.

Odjickin ura päättyi Montreal Canadiensin paidassa ennen kauden 2002–2003 alkua, koska hän sai aivotärähdyksen kiekon osuttua hänen päähänsä kautta edeltäneissä harjoituksissa.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vancouver Canucksin varaamat pelaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Kanadalaiset intiaanit
Elävät henkilöt
Mezzogiorno

Mezzogiorno on Etelä-Italiasta käytetty nimitys. Alue ja sen väestö muodostavat oman sosiokulttuurisen kokonaisuutensa osana Italiaa ja italialaisia. Alueena se kattaa suunnilleen Molempain Sisiliain kuningaskunnan alueen eli Apulian, Basilicatan, Calabrian, Campanian, Molisen, Abruzzon ja Sisilian sekä Sardinian hallintoalueet.

Alue eli kukoistuskauttaan idän ja lännen kohtauspaikkana foinikialaisten, kreikkalaisten ja roomalaisten ansiosta. Tämän jälkeen se vaipui köyhyyteen, mistä se ei ole vieläkään päässyt irti.

1800-luvun puolivälissä Etelä- ja Pohjois-Italia alkoivat lähentyä, mutta niiden välillä oleva kuilu on vieläkin olemassa. 1950-luvulla Italian valtio alkoi kehittää aluetta aloittamalla maauudistuksen, perustamalla teollisuutta ja rakentamalla teitä.

Mezzogiorno [ˌmɛddzoˈdʒorno] tarkoittaa suomeksi keskipäivää.

Lähteet 

Italian maantiede
Mestaruussarja

Mestaruussarja voi tarkoittaa seuraavia urheilusarjoja:
Mestaruussarja, jalkapallo
Englannin mestaruussarja, jalkapallo
Mestaruussarja, jääkiekko
Vincent van der Voort

Vincent van der Voort (s. 18. joulukuuta 1975 Purmerend, Alankomaat) on hollantilainen dartsinpelaaja. 

Van der Voortia pidetään yhtenä maailman nopeimmista dartsinpelaajista, ja hänen lempinimensä on "The Fastest Player in the World". Maailmanmestaruuskilpailuissa van der Voort ei ole ikinä selvinnyt puolivälieriä pidemmälle.

Aiheesta muualla
Van der Voortin virallinen sivusto 

Alankomaalaiset dartsinpelaajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Dixie Evans

Dixie Evans (oik. Mary Lee Evans, 28. elokuuta 1926 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat – 3. elokuuta 2013 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen burleski- ja strip tease -tanssija, joka tunnettiin erityisesti Marilyn Monroe -parodianumerostaan 1950-luvulla. Hänet tunnetaan myös "Burlesque Hall of Fame" -museon perustajana.

Mary Lee Evans syntyi elokuussa 1926 Long Beachilla. Perhe muutti pian Australiaan, koska isä työskenteli öljymiehenä. Perheen palattua muutamaa vuotta myöhemmin Kaliforniaan, isä kuoli työtapaturmassa öljykentällä. Lopetettuaan koulun kesken ja työskenneltyään pelloilla Los Angelesin ulkopuolella, Evans vastasi tanssityttöjä etsineeseen ilmoitukseen Hollywoodissa. Hän sai työn ja elätti sittemmin itsensä mallintöillä ja burleskiesityksillä. Evansin läpimurto tapahtui burleskituottaja Harold Minskyn tuella, joka havaitsi Evansin yhdennäköisyyden Marilyn Monroeen ja nimesi tämän "Burlesquen Marilyn Monroeksi". Evans perehtyi parodioimaansa hahmoon perusteellisesti ja esityksestä tuli menestys. Hän ei kuitenkaan koskaan tavannut Marilyniä henkilökohtaisesti.

Aktiiviuransa jälkeen Evans työskenteli jonkin aikaa hotellinjohtajana Bahamasaarilla. Palattuaan Kaliforniaan joitakin vuosia myöhemmin, Evansin ystävä Jennie Leen kertoi unelmasta rakentaa burleskimuseo Leen ranchille autiomaahan. Paikan tarkoituksena olisi tarjota mukava paikka, jonne eläköityneet esiintyjät voisivat asettua. Leen kuoltua vuonna 1990 tämän elamänkumppani pyysi Evansia ottamaan muistoesinekokoelman haltuunsa. Evan avasi burleskimuseon samana vuonna. Vetääkseen väkeä Los Angelesin ja Las Vegasin välillä autiomaassa sijainneeseen museoon, Evans käynnisti Miss Exotic World -kauneuskilpailun, joka veti burleskiesiintyjiä ranchille ympäri Yhdysvaltoja. Evansin museo muutti Las Vegasiin vuonna 2006 ja se nimettiin samassa yhteydessä uudelleen Burlesque Hall of Fame:ksi.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset mallit
Yhdysvaltalaiset tanssijat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Jakob Algot Gadolin

Jakob Algot Gadolin (27. marraskuuta 1797 Turku – 29. toukokuuta 1848 Espoo) oli suomalainen eksegetiikan professori.

Lapsuus ja nuoruus
Jakob Algot Gadolin syntyi Johan Gadolinin poikana Turussa. Pääsi ylioppilaaksi Turussa 1815.

Työura
Gadolin valmistui yliopistosta 1819. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1832. Hänet nimitettiin Turun akatemian (Aleksanterin yliopiston) teologian dosentiksi vuonna 1822, virkaa tekeväksi teologian apulaiseksi vuonna 1828 ja vakinaiseksi vuonna 1834. Lisäksi hän toimi ajoittain virkaa tekevänä teologian professorina. Samalla hän oli palkkapitäjänsä Espoon kirkkoherrana vuonna 1834. Professorin arvonimi Gadolinille myönnettiin vuonna 1845. Eksegetiikan professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1846.
Teki uransa aikana useita matkoja esimerkiksi Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan.

Kirjallista tuotantoa
 De tonis combinationis, dissertatio physica; quam, consensu ampliss. ad univers. Aboënsem facult. philos., praeside m. Gust. Gabr. Hällström, ordin. imper. de St. Wladimiro in quarta classe equite, physices prof. publ. ordin., Reg. Acad. Scient. Stockholm ,membro, pro gradu philosophico p. p. Jacobus Alg. Gadolin, Aboënsis, in audit. philos. die XXVI Junii 1819, horis p. m. solit. Pars V. 1819.
 Dissertatio academica historiam doctrinae de affinitatibus chemicis exhibens, cujus partem duodecimam consensu ampliss. fac. phil. Aboëns. praeside mag. Johanne Gadolin, chemiae professore publ. et ord., collegii imp. med. assessore et equite ord. imper 1818.
 Dissertatio philologico-theologica de vi vocabuli πνεύματος, i Petr. III:18, 1821
 Quid doceant libri V. T. canonici de vita hominum post fata superstite, 1837.

Lähteet

Suomalaiset professorit
Suomalaiset papit
Vuonna 1797 syntyneet
Vuonna 1848 kuolleet
Kirsti Hakkarainen

Kirsti Hakkarainen (13. toukokuuta 1927 Kivennapa – 21. joulukuuta 2008) oli suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut kuunnelmia, joiden perustana on arjen realismi. Sitä sävyttävät huumori ja eläytyvä ihmiskuvaus.

Hakkaraisen vanhemmat olivat vääpeli Juho Hakkarainen ja Helena (o.s. Mikkolainen). Hakkarainen kävi keskikoulun, oli maa- ja tehdastyöläisenä, apteekkiharjoittelijana, torimyyjänä, lastenhoitajana, ja tarjoilijana. MRA-liikkeen kiertävä näyttelijä hän oli 1947–1948, simultaanitulkki ja maallikkosaarnaaja 1949–1957. Hakkarainen työskenteli virkailijana Tampereen kaupungin matkailutoimistossa 1958–1966.

Kirsti Hakkaraisen tuhkat on siroteltu Vuokseen Imatralla hänen toivomuksensa mukaisesti.

Teokset
 Piirakat, 1963
 Onneksi on rahaa, 1966
 Bumerangi. 1969. (romaani)
 Tyttö joka päihitti neljä miestä, 1975
 Kalkutta, minun Kalkuttani, 1982
 Carolinan päiväkirja 1-4, kuunnelmasarja

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Istanbulin kreikkalaisten vaino 1955

Istanbulin kreikkalaisten vaino (kreik.:Σεπτεμβριανά (Septemvriana), turk.: 6–7 Eylül Olayları) on tapahtuma sarja jonka Turkin hallitus järjesti etnisen puhdistuksen muodossa joka kohdistui Istanbulin kreikkalaisen vähemmistön omaisuuden tuhoamiseen syyskuun 6. ja 7. päivän välisenä yönä 1955. Vainossa myös kuoli ihmisiä, eri lähteistä riippuen 13–16 kreikkalaista ja yksi armenialainen. Lisäksi naisia raiskattiin. Istanbulissa asui vuonna 1955 ennen vainoa noin 200 000 kreikkalaista, mutta vainon jälkeen suurin osa heistä muutti Kreikkaan.

Turkin hallitus oli siirtänyt Anatoliasta 300 000 miestä Istanbuliin paikallisen kreikkalaisen vähemmistön omaisuuden tuhoamiseksi. Kaikkiaan Istanbulissa tuhottiin 6.–7.9.1955 yönä 4 348 kreikkalaisten omistamaa liikettä, 110 hotellia, 27 apteekkia, 23 koulua, 21 tehdasta, 73 kirkkoa ja 4 214 kotia.

Vainon määräsi Turkin silloinen pääministeri Adnan Menderes.

Lähteet 
Hanna-Riitta Toivanen: "Monikulttuurisesta Konstantinopolista tuli kansallinen Istanbul", Kanava-lehti 6/2009, s. 323–327

Viitteet

Aiheesta muualla 
 The Istanbul Pogrom of 6–7 September 1955 in the Light of International Law, Alfred de Zayas

Turkin historia
1955
Rasismi
Kristittyjen joukkomurhat
Istanbulin historia
Martti Kukkonen

Martti Kukkonen  (14. heinäkuuta 1942 Kuopio – 30. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, jonka merkittäviä töitä ovat muun muassa Hotelli Rosendahl (1973) Tampereella, Kuntatalo Helsingissä ja Holiday Innin hotelliketjun hotelli Sphinx (1981) Kairossa.

Kukkosella oli oma toimisto vuodesta 1974, mutta hän teki myös yhteistyötä arkkitehtien Pertti Hokkasen ja Kai Lohmanin kanssa. Merkittävimmän uransa hän teki 1980-luvulla, viimeisen kilpailutyön 1995 Kööpenhaminaan rakennettavasta konserttitalosta. Sittemmin hän keskittyi korjaustöihin ja yhden perheen taloihin.

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
HDD Jesenice

HDD Jesenice  on slovenialainen jääkiekkojoukkue Jesenicen kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2013 ja pelaa Alps Hockey Leaguessa.

Joukkueen kotiareena on nimeltään Dvorana Podmezakla. Se on rakennettu vuonna 1978 ja sinne mahtuu 5 800 katsojaa.

Joukkue on voittanut Slovenian mestaruuden kolmesti – vuosina 2015, 2017 ja 2018. Vuosina 2016 ja 2019 se oli finaalissa häviävänä osapuolena. Alps Hockey Leaugessa ja sen edeltäjä INL:ssa Jesenice ylsi vuosina 2015–2019 joka vuosi välieriin.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
Päävalmentaja: Mitja Šivic 
Apu- & Maalivahtivalmentaja: Anže Ulčar 
Fysiikkavalmentaja: Tadej Vrzel 
Huoltopäällikkö: Jože Remar 
Toimitusjohtaja: Anze Pogacar 
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Marcel Rodman

Lähteet

Slovenialaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 2013 perustetut urheiluseurat
Boris Lavrenjov

Boris Andrejevitš Lavrenjov (, 17. heinäkuuta 1891 H’erson – 7. tammikuuta 1959 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Boris Lavrenjov syntyi kirjallisuudenopettajan perheeseen ja valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja puna-armeijan riveissä Venäjän kansalaissotaan.

Lavrenjov julkaisi ensimmäiset futuristiset runonsa vuonna 1911. Hänen 1920-luvulla ilmestyneet pienoisromaaninsa on omistettu Venäjän vallankumouksen ja kansalaissodan tapahtumille. Kansalaissotaa kuvaava näytelmä Razlom (”Murros”, 1927) teki Lavrenjovista tunnetun kirjailijan. Hänen näytelmänsä Za teh, kto v more (”Niiden puolesta, jotka ovat merellä”, 1945) ja amerikkalaisvastainen Golos Ameriki (”Amerikan ääni”, 1949) saivat Stalin-palkinnon. Lavrenjov toimi pitkään Neuvostoliiton kirjailijaliiton näytelmäkirjailijaosaston sihteerinä, ja vuonna 1954 hänet valittiin kirjailijaliiton hallituksen jäseneksi. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana.

Suomennettu teos
 Jalo sydän (Bolšoje serdtse). Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Boris Lavrenjovin teoksia Lib.ru-sivustolla 
 Entsiklopedija Krugosvet: Boris Lavrenjov 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Fabian Delph

Fabian Delph (s. 21. marraskuuta 1989 Bradford Iso-Britannia) on englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia. 

Juniorivuosinaan Delph pelasi Bradford Cityn ja Leeds Unitedin riveissä. Leedsissä hän sai tililleen myös ensimmäiset ottelunsa aikuisten tasolla (44 liigaottelua, 6 maalia ja myöhemmin Leedsiä lainalla edustaessaan viisi ottelua lisää). Hän pelasi Aston Villassa 2009–2015 kaikkiaan 112 valioliigaottelua, joissa teki kolme maalia. Hän siirtyi Manchester Cityyn kesällä 2015. Hän voitti Cityssä liigacupin 2016 ja 2018. Valioliigakaudella 2017–2018 hän pelasi 22 ottelua, näistä 20 vasempana puolustajana, Cityn voittaessa mestaruuden. Seuraavalla kaudella City voitti kansallisen triplamestaruuden, mutta Delph pelasi Valioliigassa vain 11 ottelua, Liigacupissa kaksi ja FA-cupissa yhden ottelun. Kesällä 2019 Delph siirtyi Evertoniin .

Ikäkausimaajoukkueissa Delph pelasi Englannin alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua sekä Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuessa neljä ottelua. Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi Norjaa vastaan syyskuussa 2014. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi muutamaa päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Sveitsiä vastaan. Hän pelasi Englannin joukkueessa neljä ottelua MM-kilpailuissa 2018, joissa Englanti sijoittui neljänneksi.

Lähteet 
 Fabian Delph national-football-teams -sivustolla 
 Fabian Delph Soccerwayn sivustolla

Viitteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Michelle Gisin

Michelle Gisin (s. 5. joulukuuta 1993) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, alppiyhdistetyn kaksinkertainen olympiavoittaja.

Arvokilpailut 
Nuorten MM-kilpailuissa 2013 Gisin saavutti hopeaa pujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pujottelussa 26:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 pujottelussa 28:nneksi ja Vailin MM-kilpailuissa 2015 suurpujottelussa 32:nneksi. Hän saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hopeaa alppiyhdistetyssä sekä sijoittui kahdeksanneksi syöksylaskussa ja 21:nneksi pujottelussa. 

Gisin voitti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa alppiyhdistetyssä 0,97 sekunnin erolla Mikaela Shiffriniin. Syöksylaskussa hän sijoittui kahdeksanneksi, supersuurpujottelussa yhdeksänneksi ja pujottelussa 16:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sai alppiyhdistetyssä pronssia sekä oli syöksylaskussa viides, supersuurpujottelussa kahdeksas ja suurpujottelussa yhdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti alppiyhdistetyssä kultaa, saavutti supersuurpujottelussa pronssia 0,03 sekunnin erolla neljänneksi sijoittuneeseen kilpailijaan sekä sijoittui pujottelussa kuudenneksi ja suurpujottelussa kymmenenneksi.

Maailmancup 
Alppihiihdon maailmancupissa Gisin kilpaili ensimmäisen kerran Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2012. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran tammikuussa 2013 Flachaun pujottelussa sijoituttuaan yhdeksänneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Val d’Isèren alppiyhdistetyssä joulukuussa 2016. Saman kauden alppiyhdistetyn cupissa hän sijoittui viidenneksi. Hän sijoittui joulukuussa 2017 kolmanneksi Lake Louisen syöksylaskussa ja toiseksi Sankt Moritzin supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella toinen Crans-Montanan alppiyhdistetyssä. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi, yhdistetyn cupissa toiseksi ja supersuurpujottelucupissa neljänneksi.

Kaudella 2018–2019 Gisin sijoittui Lake Louisen syöksylaskuissa toiseksi ja kolmanneksi. Kaudella 2019–2020 hän oli kolmas Lienzin pujottelussa ja Altenmarktin syöksylaskussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Levin jälkimmäisessä pujottelussa toiseksi ja saavutti Semmeringin pujottelussa uransa ensimmäisen voiton. Zagrebin pujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän sijoittui kolmanneksi myös Kranjska Goran ensimmäisessä suurpujottelussa ja toiseksi Kranjska Goran jälkimmäisessä suurpujottelussa. Lenzerheiden pujottelussa hän oli kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi sekä pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi.kaudella 2021–2022 Gisin sijoittui Courchevelin suurpujottelussa kolmanneksi, Lienzin pujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Cortina d' Ampezzon supersuurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Åren pujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän oli Courchevelin maailmancupfinaaleissa kolmas supersuurpujottelussa. Hän sijoittui viidenneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa.

Lähteet 

Sveitsiläiset alppihiihtäjät
Sveitsiläiset olympiavoittajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1993 syntyneet
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2014

Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2014 järjestettiin 12.–17. elokuuta 2014 Zürichissä, Sveitsissä. Kilpailut olivat järjestyksessään 22. EM-kilpailut.

Kisoihin osallistui noin 1400 urheilijaa 50 eri maasta. Kisa-areenana kilpailuissa toimi Letzigrund, jonne mahtui 25 000 katsojaa.

Lajit

Mitalistit

Miehet

Naiset

Mitalitaulukko 

      Isäntämaa

Katso myös 
 Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2014

Lähteet 
 Tulokset European Athletics. Viitattu 22.8.2022.

Viitteet

Aiheesta muualla 

2014
Vuoden 2014 yleisurheilu
Sveitsin yleisurheilu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Zürichin urheilu
Aarne Halme

Aarne Juhani Halme (s. 29. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen prosessiautomaation tutkija ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston säätö- ja systeemitekniikan professori vuodesta 1977. Sittemmin hän toimi professorina Aalto-yliopiston automaatio- ja systeemitekniikan laitoksessa ja Suomen Akatemian Älykkäiden koneiden huippuyksikön johdossa. Hän on kansainvälisesti tunnettu ja arvostettu tutkija.

Halme valmistui ylioppilaaksi 1962, diplomi-insinööriksi 1966, tekniikan lisensiaatiksi 1969 ja väitteli Teknillisestä korkeakoulusta tohtoriksi 1972. Halmeen isä on professori Erkki Halme.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Otaniemen kävelevä kone MECANT. Yleisradio 1993.

Suomalaiset insinöörit
Oulun yliopiston professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit