joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Korppoo

Korppoo () on entinen Suomen kunta, nyt osa Paraisten kaupunkia, joka sijaitsee Turunmaan saaristossa. Se kuului Varsinais-Suomen maakuntaan ja Länsi-Suomen lääniin. Kunta oli kaksikielinen ja enemmistönä 73 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 27 prosenttia puhui suomea vuonna 2008. Korppoon naapurikunnat olivat Nauvo, Kökar, Houtskari, Iniö, Velkua ja Rymättylä.

{{#time: j. F\t\a Y |  }} Korppoossa oli  asukasta. Korppoon pinta-ala on  km², josta  km² on maata,  km² sisävesialueita ja loput  km² merivesialueita.

Korppoon tärkeimmät saaret ovat Kyrklandet ja Norrskata. Kaiken kaikkiaan Korppoossa on noin kaksituhatta saarta ja luotoa. 

Korppoo sijaitsee sotilaallisesti merkittävässä paikassa. Puolustusvoimat oli kunnan suurin työnantaja, sillä Korppoon alueella olivat vuoden 2006 loppuun mennessä lakkautettuun Turun Rannikkorykmenttiin kuuluneet Gyltön ja Utön linnakkeet. Muita työllistäjiä ovat maatalous ja turismi. Korppoon pääsaaren eteläreunalla sijaitsee Saaristokeskus Korpoström, sekä Rumarin säätutka, joka toimii myös näkötornina.

Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät vuoden 2009 alussa uudeksi Länsi-Turunmaan kaupungiksi, joka vuoden 2012 alusta otti uudelleen käyttöön nimen Parainen.

Historia 
Korppoon alue on ollut suomenkielistä ennen ruotsalaisten maahanmuuttoa alueelle keskiajalla. Varhaisesta suomalaisesta asutuksesta kertovat erityisesti kylännimet. Maskinnamo tulee muodosta Maskun Innanmaa ja kylännimi Pensor luultavasti nimestä Pärnäsaari. Muita alun perin suomenkielisiä kylännimiä ovat Kalax (Kahilaksi), Åvensor (Ahvensaari), Väcklax (Vehkalaksi), Kvivlax (Kuivalaksi), Sjölax (Syvälaksi) ja Hirsaludden (Hirvisalo). Suomen kielessä laksi on tarkoittanut aiemmin lahtea.

Keskiajalla Korppoo oli kirkkopitäjä, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1384. Alkujaan sen alueeseen on kuulunut myös Houtskari, joka vuonna 1554 mainitaan Korppoon kappeliseurakuntana. Vaikka alue onkin vanhastaan ruotsinkielistä,

Kylät
Ahvensaari (Åvensor), Aspö, Bendby, Björkö, Bonäs, Brunskär, Böhle, Elvsjö, Finnö, Galtby, Gyltö, Havträsk, Houtsala, Inikorp, Jurmo, Järvsor, Kalax, Karby, Kjölingby, Kopois, Korpogård, Kälö, Kärvois,  Lempersjö, Lomby, Markomby, Maskinnamo, Pensor, Retais, Rosklax, Rumar, Skofatt, Strömma, Syvälax, Utö, Vattkast, Väsby, Änkis, Österskär

Ruokakulttuuri
Korppoon pitäjäruoiksi valittiin 1980-luvulla utskärsgädda, joka on hauesta, perunasta ja lantusta haudutettu kalapata, sekä klimpvälling eli klimppivelli.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Saariston venesatamia

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kirosana

Kirosana eli voimasana eli kiroilu (tekomuodossa) on ilmaisua tehostava, karkeana pidettävä sana. Kiroilua pidetään yleisesti paheksuttavana tuntemattomien ihmisten seurassa, ainakin muodollisissa yhteyksissä. Kiroilu saa voimansa kulttuurillisista tabuista, joita se rikkoo. Kiroilu ei liity välttämättä negatiivisiin tilanteisiin.

Kiroilu on eri asia kuin varsinainen kiroaminen, joka on magian harjoittamista. Näiden kahden välillä vallitsee kuitenkin yhteys: alun perin kiroiluksi on nimitetty kiroamista, loitsimista.

Tutkimuksessa on huomattu, että kiroilu vähentää koetun kivun määrää. Latautuneen kirosanan käyttäminen voi aktivoida kehossa akuutin stressivasteen eli "taistele tai pakene" -reaktion. Kiroilu lisää tällöin tilapäisesti elimistön suorituskykyä: sydän alkaa sykkiä nopeammin, hengitys tihenee, lihaksiin virtaa enemmän verta ja suoliston toiminta hidastuu. On väitetty, että suomalaiset ovat skottien, irlantilaisten ja venäläisten kanssa Euroopan ahkerimpia kiroilijoita.

Kulttuuri vaikuttaa kirosanastoon. Moni suomen kielen suosituimmista kirosanoista liittyy kristinuskoon ja sukuelimiin. Saksassa kirosanat pyörivät pitkälti peräaukon ympärillä. Espanjankielisissä maissa puolestaan vedetään äidit mukaan kiroiluun.

Katso myös 
 Suomen kielen kirosanat
 Aggressiivi

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Heikkinen, Vesa: Jumalauta ja markkinavoimat – vanhoja ja uudempia kirosanoja. Kotus 15.7.2007.
 Kuula, Kari: Kiroilu on syvältä .
 Lipasti, Roope: Suomessa vain yksi alkuperäinen kirosana. Turun Sanomat 13.9.2008.
 Niskanen, Mika: Salaäänityksestä somehitiksi – kiroileva motokuski kertoo tunnekuohun taustan. Yle uutiset 11.1.2017.
 Sirén, Juhani: Perkele! – Cityn kirosanakirja Suomesta. City 11/2003. 
 Swearsaurus Swear Words: Swearing, Cursing and Insulting in 156 languages! 
 Tammi, Jari: Kiroguru .
Lyydia Huotari: Havainnointitutkimus Jyväskylän toisen asteen oppilaiden kiroilusta. Kandidaatintutkielma. Kielten laitos, Jyväskylän yliopisto. 2016. http://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-201605122509  

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuivaniemi

Kuivaniemi on Pohjois-Pohjanmaan pohjoisosassa sijainnut entinen Suomen kunta. Kuivaniemen lakatessa olemasta itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 1 987, ja  väestötiheys 2,1 asukasta/km². Kunnan pinta-ala oli 1 149,58 km², josta 34,51 km² oli sisävesistöjä ja 187,86 km² merialueita.  Kuivaniemen naapurikuntia olivat Ii, Pudasjärvi, Ranua, Simo ja Yli-Ii. Kuivaniemen alueen halki virtaa Kuivajoki, joka saa alkunsa alueen suurimmasta järvestä, Oijärvestä. Valtatie 4 sivuaa kunnan keskustaajamaa. Lähimmät kaupungit ovat Kemi ja Oulu. Kuivaniemen ystävyyskunta oli Pohjois-Ruotsissa Västerbottenin läänissä sijaitseva Bjurholmin kunta. Kuivaniemen alueella sijaitsevat Merihelmen matkailualue sekä Vatungin kalasatama.

Kuivaniemen nimikkokasvi oli kullero ja nimikkoeläin oli puolestaan norppa (esiintyi myös kunnan vaakunassa).

Iin kunta ja Kuivaniemi yhdistyivät 1. tammikuuta 2007. Kuntaliitoksen nimeksi tuli Iin kunta, mutta vaakunaksi tuli Kuivaniemen vaakuna. Entisen Kuivaniemen kunnan alue kuuluu poronhoitoalueeseen muusta Iin kunnan alueesta poiketen.

Kylät
Asemakylä (kuntakeskus), Kuivaniemi (kirkonkylä), Myllykangas, Oijärvi, Luola-aapa, Jokikylä, Halttula, Koivuniemi, Harjula, Pohjoisranta

Saaria Kuivaniemen edustalla
Halttulanmatala, Hietakalla, Iso-Paskaletto, Jussinmatala, Koivuluodonmatala, Kokkosaari, Krassinletto, Kuivamatala, Liippa, Onsajanmatala, Pikku-Paskaletto, Rintamatala, Ryöskärinkalla, Samulinmatala.

Tunnettuja kuivaniemeläisiä
 Mikko Alatalo (s. 1951), muusikko, kansanedustaja (keskusta), syntynyt Kuivaniemellä.
 Iivari Ellilä (1892−1918), jääkäriluutnantti vapaussodassa. Kaatui Vesilahdella huhtikuussa 1918.
 Kristiina Halttu (s. 1963), näyttelijä
 Hilda Herrala (1881−1956), kansanedustaja (SDP)
 Antti Hyry (1931−2016), kirjailija
 Walde Hyry (1894−1985), kauppaneuvos
 Helmi Kellokumpu (s. 1925), kirjailija
 Hannes Paaso (1908−1970), saarnaaja, kansanedustaja (Maalaisliitto/keskusta)
 Jenni Räinä (s. 1980), kirjailija ja toimittaja

Nähtävyyksiä
 Jääkärien etappitalo Veskassa
 Närränharjut
 Vatunginnokan kalasatama ja tuulivoimapuisto

Muuta

 Kuivaniemellä järjestetään vuosittain heinäkuun kolmantena viikonloppuna Kuivaniemen Pitäjämarkkinat.
 Kuivaniemen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolasiika, kuivalihavelli sekä jankki eli leipäkeitto.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Paaso, Erkki: Kuivaniemi : kylästä kunnaksi, kappelista seurakunnaksi. Erkki Paaso, 2007. ISBN 978-952-92-2261-2.

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kylmäkoski

Kylmäkoski on Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva entinen Suomen kunta. Kylmäkosken naapurikunnat olivat Akaa, Hämeenlinna, Urjala ja Vesilahti.

Kylmäkosken kunta perustettiin vuonna 1895 erottamalla se Akaasta. Maaliskuussa 2010 Kylmäkoski päätti liittyä Akaan kaupunkiin vuoden 2011 alusta.

Kylmäkosken vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja se on vahvistettu vuonna 1965.

Kylmäkosken halki virtaa Urjalan puolelta tuleva ja Akaan puolella Vanajaveteen laskeva Tarpianjoki. Merkittävin järvi on Jalanti, muita ovat Lumijärvi ja Vähäjärvi.

Kylmäkosken kautta kulkevat Tampereen ja Turun välinen rautatie ja valtatie 9.

Arkkitehti H. R. Helinin suunnittelema tiilirakenteinen Kylmäkosken kirkko on rakennettu vuonna 1900. Kylmäkosken seurakunta kuuluu Tampereen hiippakuntaan. Seurakunta oli alkujaan rukoushuonekunta, josta se vaihtui kappeliksi vuonna 1892 ja itsenäistyi 1897. Nykyisin Kylmäkoski on Akaan kappeliseurakunta; seurakunnallisesti Kylmäkoski liittyi Akaaseen jo vuonna 2007.

Kylmäkoskella sijaitsevia kartanoita ovat Arola, Haavisto (Jokihaaviston Tila Oy) sekä Uusi ja Vanha hautaa. Haaviston kartanosta muodostettiin talvisodan jälkeen pika-asutuslain nojalla 17 asutustilaa Muolaan Keskikylästä, Viholasta ja Lavolasta siirtyneille kotitalouksille.

Suurimpia yrityksiä ja työllistäjiä ovat Kumera, Tuomo Halonen Oy, Tokmanni ja Kylmäkosken vankila.

Kylmäkosken pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla uunikuha ja piparjuurikastike. Sotkiantien varrella sijaitsee linnavuoreksi oletettu Eskolanvuori.

Maarekisterikylät 

Alpila, Haanoja, Hautaa, Jokihaavisto, Järvihaavisto, Järviö, Kaulo, Kuhavuori, Kurisjärvi, Kuusjoki, Kylmäkoski, Käyrälä, Lontila, Mellola, Mustue, Nauli, Onnia, Pappila, Poutala,  Raidisto, Riisikkala, Savikoski, Saviniemi, Sontula, Sotkia, Taipale, Tipuri (Kurisniemi), Tiura ja Vuoltee.

Kylät 

 Kirkonkylä
 Asemakylä
 Mellola
 Taipale
 Savikoski
 Tipuri
 Sontula
 Sotkia
 Kurisjärvi

Kylmäkosken kirkonseudun taajamassa on 674 asukasta (31.12.2011).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kylmäkoski-seura 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Luonnontiede

Luonnontiede eli luonnontieteet on luontoa tutkivien tieteiden yhteisnimitys.  

Puhtaita luonnontieteitä ovat:

 biologia, joka tutkii eliöiden ominaisuuksia, yhteisöjä ja kehitystä
 fysiikka, joka tutkii ainetta, energiaa ja perusluonteisia luonnonlakeja
 geotieteet eli maapalloa tutkivat tieteet, muiden muassa maantiede ja geologia
 kemia, joka tutkii aineen koostumusta, ominaisuuksia ja muuttumista
 tähtitiede, joka tutkii maailmankaikkeutta ja taivaankappaleita
Luonnontieteiksi voidaan laskea myös sellaisia tieteenaloja, jotka eivät sinänsä tutki luontoa, mutta soveltavat luonnontieteellistä menetelmää. Tällaisia tieteenaloja ovat esimerkiksi informaatiotutkimus ja tietojenkäsittelytiede.

Soveltavat luonnontieteet

 metsätieteet, joka tutkii metsiä, sekä niiden toimintaa ja käyttöä
 lääketiede

Katso myös 
 Luonnontieteellinen menetelmä
 Luonnontieteelliset yliopistotutkinnot
 Tiede
 Matematiikka
 Ihmistiede
 Humanistiset tieteet
 Yhteiskuntatieteet

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Luova. Luonnontieteen verkkolehti nuorille.
 Luonnontieteellinen osaaminen perusopetuksen 9. luokalla  Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 18.9.2012

Seulonnan keskeiset artikkelit
Lappi (Rauma)

Lappi on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä  asukasta. Alueen pinta-ala on  km2, josta  km² on vesistöjä. Väestötiheys oli lakkauttamishetkellä 16 asukasta neliökilometriä kohden. Lapin kunta liittyi Rauman kaupunkiin 1. tammikuuta 2009.

Lapin vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se on vahvistettu vuonna 1951.

Lapin naapurikunnat olivat Eura, Eurajoki, Laitila ja Rauma. Aikaisempia naapurikuntia olivat Hinnerjoki, Kodisjoki ja Rauman maalaiskunta.

Lappi erosi omaksi seurakunnakseen Eurajoesta vuoden 1630 paikkeilla ja liitettiin Rauman seurakuntaan kuntaliitoksen yhteydessä 2009.

Aikaisemmin (etenkin ennen postinumeroiden käyttöönottoa) kunnan nimenä käytettiin "Lappi Tl" tai "Tl. Lappi" (Turun läänin Lappi) korostaen kuulumista entiseen Turun ja Porin lääniin erotuksena Lapin maakunnasta. Pitäjän virallinen nimi oli Lapin kunta. Joskus tarkentavana nimityksenä käytettiin myös ilmaisua "Rauman Lappi", koska Lapin kunta oli Rauman itäpuolinen naapuripaikkakunta. 

"Ihmisen valinta jo pronssikaudella" oli kunnan motto.

Luonto
Lapin halki virtaa Lapinjoki. Suurin järvi on Lapinjoen vesistöön kuuluva Narvijärvi. Muita Lapin alueelle ulottuvia järviä ovat Eurajoen vesistöön kuuluvat Turajärvi ja Lavajärvi - sekä Kauklaistenjärvi, Salajärvi, Kajajärvi, Ojajärvi ja Loukonen.

Nähtävyydet

Lapissa sijaitsee Sammallahdenmäen pronssikautinen röykkiöalue, joka otettiin 4. joulukuuta 1999 Suomen ensimmäisenä arkeologisena kohteena Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lapissa on puukirkko, joka on valmistunut 1760. Kirkon läheisyydessä on viisi 1900-luvun alussa rakennettua kirkkotallia sekä kivinen lainamakasiini, jotka ovat nykyään Lapin Kotiseutumuseon käytössä.

Lappi on tunnettu myös kiuas- ja uuniteollisuudesta. Vuosittain elokuussa vietetään Löylypäivät-tapahtumaa.

Kylät
Alakieri (Alakeeri), Hauta, Kauklainen, Kaukola, Kivikylä, Kodiksami, Kulju, Kullanperä, Kuolimaa, Lapinkylä (Kirkonkylä), Murtamo, Mäentaka, Pappilankylä, Rohdainen, Ruona, Skinnarla (Kinnala), Sukkala, Ylikieri (Ylikeeri)

Liikenne
Lapin kautta kulkee valtatie 12, ja Rauman rata sivuaa entisen kunnan luoteiskulmaa.

Etäisyyksiä Lapista
 Helsinki 230 km
 Huittinen 50 km
 Pori 50 km
 Rauma 15 km
 Tampere 125 km
 Turku 100 km
 Uusikaupunki 60 km

Syntyperäisiä lappilaisia
Aarne Eskola, maaneuvos
Jussi Isotalo, puoluesihteeri
Kalle Krappe, pakinoitsija
Jouko Lehtinen, pikajuoksija 
Arvo Manner, maaherra ja ministeri
Janne Rautavuori, jääkiekkoerotuomari
Hugo Sandberg, metsäherra
Vihtori Siivo, kauppias, talousneuvos
J. W. Suominen, liikemies
Juho Tommila, jääkiekkoilija 
Matti Tuominen, näyttelijä
Timo Tuominen, kymmenottelija

Katso myös
Lappalaiset – lappalaiset-nimityksen historia ja vaikutus paikannimistöihin.
Lapinkosken voimalaitos

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lapin maamiesseuran 100-vuotishistoriikki "Talonpojan auran pitkä vako" 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Luopioinen

Luopioinen (aik. Vesikansa, ) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pirkanmaalla ja yhdistettiin Pälkäneeseen vuonna 2007. Kunnassa asui lakkautushetkellä 2 395 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 392,12 km², josta 70,47 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 7,4 asukasta/km².

Historia
Luopioinen muodostettiin Hauhon kappeliseurakunnaksi vuonna 1693 ja se itsenäistyi vuonna 1880. Vuodelta 1813 olevan puukirkon suunnitteli Anton Wilhelm Arppe ja rakensi Matti Åkergren.

Asutus on sijoittunut Kukkian, Luopioisten suurimman järven, ympärille. Entisen kunnan alueella sijaitsee myös osa Laipanmaan erämaisesta metsäalueesta.

Luopioisista on Tampereelle matkaa 60 kilometriä, Hämeenlinnaan 60 kilometriä ja Helsinkiin 160 kilometriä. Sen naapurikunnat olivat Hauho, Kuhmalahti, Lammi, Padasjoki ja Pälkäne.

Luopioisten koulukeskus on Aitoo, jossa toimivat Anna Tapion koulu (entinen Aitoon kotitalouskeskikoulu) ja Aitoon Koulutuskeskus (ent emäntäkoulu). Luopioinen oli yksi Suomen ensimmäisistä kunnista, joissa aloitettiin vuonna 1968 peruskoulun kokeilu.

Luopioisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla paperikääreessä paistettu pesälahna sekä rakkauspuuro tai kynttelipuuro eli maitokiisseli vadelmamehun kera.

Kirjailija Hella Wuolijoki on kuvannut muistelmateoksessaan Kummituksia ja kajavia Kukkialla viettämiään kesiä. Myös runoilija Eino Leino vietti siellä Wuolijoen vieraana yhden kesän.

Luopioinen ja Pälkäne yhdistyivät kuntaliitoksessa 1. tammikuuta 2007. Yhdistyneen kunnan nimeksi tuli Pälkäne ja vaakunaksi Gustaf von Numersin suunnittelema ja vuonna 1960 vahvistettu Luopioisten vaakuna.

Luopioinen valittiin 2005 Suomen luovimmaksi kunnaksi.

Luopioisten kylät
 Haltia
 Luopioinen (Kirkonkylä)
 Kuohijoki
 Kyynärö
 Padankoski
 Puutikkala
 Rautajärvi
 Ämmätsä

Muita kyliä: Evinsalo, Kajantila, Kantola, Karviala, Kaukkala, Kouvala, Lemmettylä, Miemola, Mustilahti, Okerla, Sairiala, Säynäjärvi, Vahdermetsä

Aitoon taajamassa järjestetään vuosittain Aitoon kirkastusjuhlat.

Katso myös 
 Pälkänevesi
 Sydän-Hämeen Lehti

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kukkia-seura ry:n kotisivu
 Suomenmaa 5 (toim. Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela), WSOY 1973, Porvoo (ss. 100-105)

Seulonnan keskeiset artikkelit
Maksamaa

Maksamaa () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjanmaalla. Maksamaan ja Vöyrin kunnat yhdistyivät Vöyri-Maksamaan kunnaksi vuoden 2007 alussa. Maksamaalla asui kuntaliitoksen toteutuessa runsaat tuhat henkeä. Kuntaliitoksen yhteydessä uuden kunnan vaakunaksi valittiin Maksamaan vaakuna.

Kunta oli kaksikielinen (vuoteen 2002 asti yksikielisesti ruotsinkielinen), ja enemmistönä hieman vajaat 90 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja noin 10 prosenttia suomea (31. joulukuuta 2005). Maksamaalta on matkaa Vaasaan  noin 30 kilometriä ja Kokkolaan noin 100 kilometriä.

Maksamaan naapurikunnat olivat Mustasaari, Oravainen, Uusikaarlepyy, Vähäkyrö ja Vöyri. Maksamaalla sijaitsee tunnetun kirkonrakentajan Heikki Kuorikosken johdolla rakennettu puukirkko vuodelta 1824.

Maksamaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja grötbullar eli ”puuropullat”.

Nimen alkuperä 
Nimi on seudulla liikkuneiden suomenkielisten erämiesten tai varhaisten suomalaisten asukkaiden antama. Sen lopussa on suurta saarta merkitsevä sana maa. Nimi on alkuaan tarkoittanut saarta, jonka eteläkärjessä nykyinen kirkonkylä sijaitsee. Myöhemmät ruotsinkieliset asukkaat ovat paikalle asetuttuaan ottaneet sen oman asutuksensa nimeksi. Nimen alussa lienee varsinkin karjalaisissa lähteissä esiintyvä henkilönnimi Maksima-, Maksi-, Maksa- ja Maksi-alkuisia paikannimiä on myös Pohjois-Pohjanmaalla, jonka vanhassa paikannimistössä näkyy selvä itäinen vaikutus. Ruotsinkielistä Maxmo-nimeä vastaava suomalaistettu nimiasu on ennen vakiintumistaan etsinyt muotoaan: Elias Lönnrotin sanakirjassa 1874-80 nimi on muodossa Maksamo, Ralf Saxénilla Maksanmaa (1897) ja Suomenmaa-kirjassa 1925 Maksamaa.

Historia 
Maksamaalla on sijainnut Tottesundin kartano, jonka kuningatar Kristiina lahjoitti sotamarsalkka Claes Tottille vuonna 1652. Tottin suvulle kuului useita muitakin kartanoita, mm. Sjundbyn kartano Siuntiossa, Mustion kartano Karjaalla ja Kytäjän kartano Hyvinkäällä. Tott-suvun sammuttua Tottesundin kartanosta muodostettiin vuonna 1734 valtion virkatalo, mistä lähtien sillä oli useita vuokraajia. Kartanossa vihittiin vuonna 1892 avioliittoon Aino Järnefelt ja Jean Sibelius. Vuonna 1947 kartanon maat myytiin asutustarkoituksiin, ja tällöin Maksamaan kunta osti vuonna 1800 rakennetun päärakennuksen, joka kunnostettiin kunnan- ja terveystaloksi.

Maksamaan kunnassa oli sen lakkautusvuonna 1 035 asukasta, ja sen pinta-ala oli 772,06 km², josta vain 151,71 km² oli maata. Kunta oli viimeisinä vuosinaan (vuodesta 2003 alkaen) kaksikielinen, ja enemmistönä hieman vajaat 90 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja noin 10 prosenttia suomea.

Kylät 

Brudsund, Djupsund, Kärklax, Kvimo, Maksamaan kirkonkylä (Maxmo Kyrkoby), Särkimo, Tottesund, Västerö, Ölis, Österö

Lähteet

Aiheesta muualla
Sekakäyttö

Sekakäyttö on erilaisten päihteiden tai päihteinä käytettyjen keskushermostoon vaikuttavien lääkkeiden samanaikaista käyttöä. Sekakäyttöä voi esiintyä myös ilman, että sitä tietoisesti tavoiteltaisiin.

Sekakäyttö voi tapahtua esimerkiksi siten, että otetaan ensin alkoholia, sitten ylivilkkauteen rauhoittavaa, illan lopulla piristävää huumetta, unilääkettä nukahtamiseen ja krapulaisena aamulla vahvaa opioidisärkylääkettä. Tai jopa näitä kaikkia samanaikaisesti, jolloin haittavaikutukset voivat olla erityisen vaarallisia.

Sekakäytön seurauksena voi syntyä riippuvuus moneen aineeseen, jolloin sen lopettaminen on vaikeaa. Suurimpana ongelmana on lääkeaineiden vaarallisuus, kun niitä yhdistellään keskenään, ja niiden vaikutusta voimistetaan alkoholin kanssa. Vakavimmillaan sekakäyttö aiheuttaa kuoleman (hengitys- tai sydänpysähdyksiä) tai vakavia myrkytystiloja.

Kuolemantapaukset

Buprenorfiini on Suomen huumeiden käyttäjien keskuudessa yleisin opioidi. Hyvin harvat kuolevat yksistään opioidien yliannostukseen. Lähes aina on kyse sekakäytöstä bentsodiatsepiinien ja/tai alkoholin kanssa. 

Vuonna 2010 Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuosittaisen raportin mukaan 91:ssä tapauksessa 95:stä (96 prosenttia) vainajalla oli veressään myös bentsodiatsepiineja, ja tämän lisäksi 38:ssä tapauksessa 95:stä (40 prosenttia) verestä löytyi myös alkoholia. Vuonna 2009 tärkeimmät lääkeainelöydökset myrkytyskuolemissa eivät olleet kovia huumausaineita, vaan kodeiinia ja tramadolia. Yleisiä olivat kodeiinin ja ibuprofeiiniin yhdistelmä tai kodeiinin ja parasetamolin yhdistelmä. Apulaisylilääkäri Pekka Laine Oulun yliopistollisen sairaalan psykiatrian klinikalta mainitsi lääkevalmisteet Panacod ja Ardinex.

Katso myös
 Lääkkeiden väärinkäyttö
 Lääkkeiden yhteisvaikutukset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Riskinotto, hallinta ja käyttäjäidentiteetit huumeiden sekakäytössä. Analyysi sekakäyttöepisodeista Yhteiskuntapolitiikka 1/2016
 Nuorista yhä useampi on alkoholin ja kannabiksen sekakäyttäjä – ammattilaiset eivät tunnista viihdekäyttäjiä Helsingin Sanomat 19.10.2015
https://paihdelinkki.fi/fi/tietopankki/tietoiskut/laakkeet/yleisimpien-laakkeiden-ja-alkoholin-yhteiskaytto Yleisempien lääkkeiden ja alkoholin yhteiskäyttö 

Päihteet
Liitännäisvaltio

Liitännäisvaltio on valtio, joka on poliittisesti sidoksissa toiseen, usein suurempaan valtioon, mutta on silti käytännössä itsenäinen alue ja säilyttää perustuslaillisen yhteyden siteen toiseen osapuoleen vapaasta valinnastaan. Tällainen valtio voi itsenäistyä koska tahansa yksipuolisella päätöksellä.

Perustuslaillinen yhteys itsenäiseen valtioon saattaa sisältää kyseisen valtion kansalaisuuden, mutta liitännäisvaltiolla voi silti olla oma maahanmuuttopolitiikkansa ja oma valuutta. Tavallisesti liitännäisvaltioilla ei kuitenkaan ole minkäänlaista käytännön tason poliittista yhteyttä emävaltioon, vaan ne ylläpitävät omaa hallitustaan ja lainsäädäntöelimiään. Esimerkiksi Cookinsaarilla ei ole edustusta Uuden-Seelannin parlamentissa sillä Uuden-Seelannin lait eivät koske Cookinsaaria.

Uusi-Kaledonia on ollut samanlaisessa yhteydessä Ranskaan vuodesta 1998 lähtien, mutta sillä on silti edustus Ranskan parlamentissa.

Ulkopolitiikka kuuluu tavallisesti emämaan hoidettavaksi, mutta liitännäisvaltio saattaa myös perustaa omia diplomaattisia edustustoja emämaasta riippumatta. Esimerkiksi Cookinsaarilla on omia lähetystöjä useissa naapurimaissa, mukaan lukien Uudessa-Seelannissa.

Britannia piti tällaisen yhteyden nojalla alaisuudessaan lukuisia maita, jotka ovat sittemmin valinneet täyden itsenäisyyden. Näitä ovat Antigua ja Barbuda (1967–1981), Dominica (1967–1978), Grenada (1967–1974), Saint Christopher-Nevis-Anguilla (1967–1983), Saint Lucia (1967–1979) ja Saint Vincent  (1969–1979).

Liitännäisvaltioita

Suvereeniset valtiot jotka ovat suoranaisessa liitännäisvaltioasemassa

Itsenäiset valtiot, jotka ovat erityissopimuksien alaisia

Entiset liitännäisvaltiot
Islannista, joka oli aiemmin osa Tanskan kuningaskuntaa, tuli nimellisesti suvereenivaltio vuonna 1918. Se pysyi persoonaunionissa Tanskan kruunuun ja yhteisen ulkopolitiikan hoiti Tanska vuoteen 1944, jolloin siitä tuli täysin itsenäinen valtio.

Bhutan, entinen Brittiläisen Intian protektoraatti, allekirjoitti vuonna 1949 sopimuksessa Intian kanssa jossa Intialle annettiin mahdollisuus ohjata maan ulkosuhteita suhteellisen löysässä liitännäisvaltiomuodossa, minkä seurauksena Bhutanista oli Intian protektoraatti. Suojeluvaltion asemaa muutettiin vuonna 2007 tehdyssä uudessa sopimuksessa, jossa kumottiin Intian oikeus antaa Bhutanille ohjeita ulkopolitiikan alalla.

Lähteet

Poliittinen maantiede
Valtiomuodot
Jättikengurut

Jättikengurut eli suurkengurut (Macropus) on kenguruiden (Macropodidae) heimoon kuuluva pussieläinsuku. Siihen kuuluu 14 lajia, joiden joukossa on suurin nykyisin elävä pussieläin, punajättikenguru.

Ravinto 
Muiden kenguruiden tapaan jättikengurutkin ovat kasvinsyöjiä, joten niiden ravintoon kuuluvat ruohot, lehdet ja juuret. Kengurut ovat joutuneet sopeutumaan Australian mantereen kuumaan ilmastoon ja usein pitkiin kuiviin kausiin. Kenguru saa vetensä pääosin syömästään kasveista, eikä sen tarvitse erikseen juoda vettä.

Lajit

Nykyisin elävät ja hiljattain sukupuuttoon kuolleet lajit 
Lajit on jaettu kolmeen alasukuun: 

Macropus
Harmaajättikenguru eli harmaajättiläiskenguru (Macropus fuliginosus)
Isojättikenguru eli isojättiläiskenguru (Macropus giganteus)
Notamacropus
Damavallabi eli damakenguru (Macropus eugenii)
Hietikkokenguru (Macropus greyi) †
Parmavallabi eli parmakenguru (Macropus parma)
Piiskahäntävallabi (Macropus parryi)
Punakaulakenguru (Macropus rufogriseus)
Hietakenguru (Macropus agilis)
Mustajuovakenguru (Macropus dorsalis)
Hansikaskenguru (Macropus irma)
Osphranter
Vuorikenguru eli wallaroo (Macropus robustus)
Punajättikenguru (Macropus rufus)
Macropus antilopinus
Macropus bernardus

Esihistoriallisia lajeja 
 Macropus altus
 Macropus cooperi
 Macropus ferragus
 Macropus gouldi
 Macropus piltonensis
 Macropus rama
 Macropus siva
 Macropus stirtoni
 Macropus thor
 Macropus titan
 Pleistoseenijättikenguru, Macropus mundjabus
 Macropus birdselli

Lähteet 

Kengurut

az:Macropus
bs:Macropus
eo:Makropo
eu:Macropus
gl:Macropus
jbo:Macropus
mk:Macropus
sr:Macropus
826



Tapahtumia

Syntyneitä 
 Methodius, munkki joka veljensä Kyrilloksen kanssa kehitti Kyrilliset aakkoset.

Kuolleita 

800-luku
827



Tapahtumia 
 Valentinuksesta tulee paavi, mutta hän kuolee jo samana vuonna. Häntä seuraa Gregorius IV.
 Arabit hyökkäävät Sisiliaan

Syntyneitä 
 Kyrillos, munkki joka veljensä Methodiuksen kanssa kehitti kyrilliset aakkoset
 Japanin keisari Montoku

Kuolleita 
Paavi Eugenius II
Paavi Valentinus
800-luku
Antwerpen

Antwerpen () on kaupunki Pohjois-Belgiassa Flanderissa. Se on Belgian toiseksi suurin kaupunki ja myös samannimisen provinssin pääkaupunki. Väkiluku vuonna 2019 oli 525 935. Kaupungin pinta-ala on 204,51 neliökilometriä ja asukastiheys 2 572 as./km². Enemmistö asukkaista puhuu äidinkielenään hollantia.

Antwerpen sijaitsee Scheldejoen rannalla, ja sen kautta kaupunki on yhteydessä Pohjanmereen. Albertin kanava puolestaan yhdistää kaupungin Liègeen.

Historia
Antwerpenilla on pitkä ja värikäs historia, ja se on ollut tärkeä kaupankäynnin keskus jo 1400-luvulla. Erityisesti se on tunnettu timanttikaupasta sekä satamastaan, joka on Euroopan vilkkaimpia.

Kahdeksankymmenvuotisen sodan tapahtumien vuoksi kulku Antwerpenin satamaan estettiin vuonna 1585 ja satamatoiminta keskittyi Amsterdamiin. Tätä kesti liki 200 vuotta, ja Antwerpen taantui tuona aikana paljon. Sataman uusi nousu koitti, kun Napoleon alkoi rakennuttaa Antwerpeniin uusia satama-altaita tarkoituksenaan tehdä siitä tukikohta englantilaisia vastaan. Nykyään satamatoiminta on siirretty pois kaupungista uuteen satamaan lähemmäksi merta.

Antwerpenissa järjestettiin kesäolympialaiset 1920.

Nähtävyyksiä
 Antwerpenin katedraali ()
 historiallinen satama
 eläinpuisto, joka on maailman vanhimpia ja kuuluisimpia

Ystävyyskaupungit 
Antwerpenilla on yhdeksän ystävyyskaupunkia:
  Mulhouse
  Pietari
  Rostock
  Shanghai
  Akhisar
  Haifa
  Kapkaupunki
  Barcelona
  Ludwigshafen am Rhein

Katso myös 
Belgian suomalainen merimieskirkko

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin virallinen kotisivu   
 Kiiltäviä kiviä ja mustapartaisia miehiä - Antverpenin timanttipörssi, Seura, 27.07.1938, nro 30, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Seulonnan keskeiset artikkelit
Jäppilä

Jäppilä on Etelä-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnan maa-ala oli 331 km2 ja asukkaita oli 1 600 (vuonna 2000). Lisäksi kunnalla on  runsaasti kesäasutusta. Jäppilä, Pieksämäen maalaiskunta ja Virtasalmi yhdistyivät uudeksi Pieksänmaan kunnaksi 1. tammikuuta 2004. 1. tammikuuta 2007 alkaen Jäppilä on ollut osa Pieksämäen kaupunkia.

Jäppilän naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Joroinen, Leppävirta, Pieksämäen maalaiskunta ja Suonenjoki.

Vuoksen vesistöön kuuluva järvi Syvänsi, jonka pohjoisrannalla Jäppilän kirkonkylä sijaitsee, on erityisen puhdas ja kirkasvetinen järvi, ja sen tilaa pyritään ylläpitämään ja edistämään etenkin ylempien lampien hoitokalastuksella.

Historia

Jäppilän seutu asutettiin luultavasti 1400-luvun puolivälissä. Perimätiedon mukaan Jäppilä on saanut nimensä Jäppisten suvusta, joka ensimmäisenä asutti Heikinlammen rantoja jo 1500-luvulla. Tieyhteydet puuttuivat alueelta lähes kokonaan aina 1870-luvulle. Oma seurakunta kunnalla on ollut vuodesta 1894. Jäppilän kirkko rakennettiin 1872. Jäppilän seutu on vedenjakaja-alueena ollut aina hyvin maatalousvaltaista aluetta.

Ruokakulttuuri
1980-luvulla silloisille savolaiskunnille nimettiin omat nimikkoruoat. Jäppilän perinneruoiksi äänestettiin talkkuna ja tirripaisti. Pitäjäruokaprojektissa niin ikään 1980-luvulla nimettiin Jäppilälle potatti ja kasti, suolamuikut, rosolli, uunijuusto, naurishaudikkaat ja apposet. Apposjauho sisältää karkeita ruis- tai ohrajauhoja, tattarijauhoa ja pellavansiemeniä.

Vaakuna
Jäppilän vaakunassa on tyylitelty kultainen haahla (hammastuksella säädettävä padan koukku) mustassa kentässä.

Kylät

Hietakylä, Jäppilä, Järvikylä, Kontiomäki, Kotamäki, Kukkola, Kuvansi, Kähkölä, Maavesi, Oittila, Rummukka, Ruuhilampi, Sarkaniemi, Siikamäki,  Sormula, Suontientaipale, Syvänsi, Tihusniemi, Tossavalansaari, Utriala, Väyrylä

Nähtävyyksiä

Puukirkko (Ferdinand Öhman, 1870), oopperalaulaja Veikko Tyrväisen muistopatsas (K. Räsänen, 1988), Tuomiojärven lintujärvi (http://www.tuomiojarvi.fi ) ja Syrjänharjun retkeilyreitti.

Jäppilässä toimii urheiluseura Jäppilän urheilijat (JäU). Jäppilän urheilijoilla on mm. lentopallo-, yleisurheilu-, hiihto- ja salibandyjaostot.

Lähteet

Aiheesta muualla
 JäU salibandy 
 Eikö niin, vai... : Jäppilän kirkonkylän ja ympäristön kyläkirja. Pieksämäki : Jäppilän kirkonkylän kylätoimikunta, 2008. 322 sivua. ISBN 978-952-92-4515-4.
Mona Sahlin

Mona Ingeborg Sahlin (o.s. Andersson, s. 9. maaliskuuta 1957 Sollefteå) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana vuosina 2007–2011. Sahlin on istunut kansanedustajana vuodesta 1982 lähtien. Hän toimi työministerinä Ingvar Carlssonin hallituksessa vuosina 1990–1991. Vuoden 1994 valtiopäivävaalien jälkeen hänestä tuli varapääministeri oltuaan puoluesihteerinä näkyvästi esillä vaalikampanjassa.

Sahlinista odotettiin Ruotsin ensimmäistä naispääministeriä, mutta loppuvuodesta 1995 paljastuneet luottokortin väärinkäytökset johtivat vetäytymiseen päivänpolitiikasta. Hän oli käyttänyt valtion luottokorttia omiin ostoksiinsa yli 50 000 kruunun edestä. Sahlin perusteli holtittomuutta muun muassa lastenhoitoon liittyvillä seikoilla ja ilmoitti haluavansa pitää taukoa politiikasta. Lehdistötilaisuudessa 16. lokakuuta 1995 Sahlin syytti luottokorttisotkusta epäselviä sääntöjä.

Sahlin palasi hallitukseen vuonna 1998, jolloin hän nousi apulaiselinkeinoministeriksi. Paluuta siivitti hänen kokemuksistaan kirjoittamansa kirja Med mina ord (1996), josta tuli Ruotsissa myyntimenestys. Vaalikaudella 2002–2006 hän toimi yhteiskuntasuunnitteluministerinä. Lisäksi hänen vastuualueellaan olivat tasa-arvoasiat.

Sahlin valittiin yksimielisesti sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2007.

Toukokuussa 2016 syntyi uusi kohu, kun kävi ilmi, että Sahlin oli antanut kollegalleen valheellisen tulotodistuksen. Teko on poliisin tutkittavana ja Sahlin eroaa tehtävästään kulttuuriministeriössä.

Sahlin liittyi sosiaalidemokraattiseen nuoriso- ja opiskelijajärjestöön jo vuonna 1973. Hän osallistui Vietnamin sotaa vastustaneisiin mielenosoituksiin.

Yksityiselämä
Sahlinilla on tytär Ann-Sofie (s. 1978) David Peñan kanssa. Hän meni naimisiin Bo Sahlinin kanssa 1982 ja heillä on kolme yhteistä lasta, Jenny, Gustav ja Johan. Johan kuoli alle yksivuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Profile: Mona Sahlin (The Local) 

Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
833



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 

800-luku
839



Tapahtumia 

 Ethelwulfista tuli Wessexin kuningas.

Syntyneitä 

 Mikael III, Bysantin keisari

Kuolleita 
 Egbert, Wessexin kuningas 

800-luku
Pohja

Pohja () on Suomen entinen kunta ja vanha uusmaalainen kirkkopitäjä, joka nykyään on osa Raaseporin kaupunkia Uudenmaan maakunnassa. Kuntaliitoksen aikaan kunnassa asui  ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli  asukasta/km². Vuoden 2009 alussa Pohjan kunta ja Karjaan ja Tammisaaren kaupungit lakkautettiin ja muodostettiin uusi Raaseporin kaupunki.

Pohjan kunta oli kaksikielinen; 59 prosenttia sen asukkaista puhui suomea ja 37 prosenttia ruotsia.

Pohjan naapurikunnat olivat Karjaa, Karjalohja, Kisko ja Tammisaari. Vuoteen 1993 saakka naapurikuntiin kuului Tammisaareen liitetty Tenhola.

Pohja on Suomen metalliteollisuuden synnyinsijoja. Pitäjään perustettiin noin vuonna 1630 Antskogin ruukki, vuonna 1641 Billnäsin ruukki ja vuonna 1649 Fiskarsin ruukki.

Merkittävin yksityinen työnantaja on Fiskars Brands Finland Oyj.

Nähtävyyksistä tärkeimpiä ovat ruukit ja kirkonkylän noin vuonna 1470 rakennettu harmaakivikirkko. Entisen kunnan alueella on myös kolme täysimittaista golfkenttää: Ruukkigolf sekä Nordcenter, jossa kaksi kenttää. Lisäksi alueella on kaksi ratsastuskeskusta: Påminne-laskettelukeskus sekä urheiluopisto Kisakeskus.

Kylässä toimiva sopimuspalokunta Pojo FBK on järjestänyt uudenvuodenilotulituksen vuodenvaihteen 1992–93 jälkeen joka vuosi, paitsi kun paloasema oli remontissa vuonna 2010. Toinen poikkeus oli vuoden 2020-21 vaihde, jolloin tapahtumaa ei järjestetty koronapandemian takia. Tapahtumalla on vuosittain yli 130 sponsoria ja budjetti on noin 10 000€.

Kylät 
Pohjan kylät kirkonkirjojen mukaan ovat: Andkärr, Ansku (Antskog), Baggby, Björsby, Bockboda, Bollsta (Bollstad), Borgby, Brunkom, Brödtorp, Böle, Dalkarby, Degernäs, Djekenkulla, Ekerö, Elimo, Fiskari (Fiskars), Gammelby, Gennäs, Grabbskog, Grännäs, Gumnäs, Hindraböle, Hällskulla, Jernvik, Kiila (Kila), Klinkbacka, Koppskog, Kuovila (Skogböle), Kvarnby, Kyrkbacka, Lillfors, Mörby, Näsby, Pappila (Prästgården), Persböle, Pinjainen (Billnäs), Pohjankuru (Skuru), Ramskulla, Sidsbacka, Sjösäng, Skarpkulla, Skogäng, Skryttskog, Slicko, Sonabacka, Spakanäs, Starrböle, Sunnanvik, Svedjeby, Sällvik, Tomasböle, Torby, Trädbollstad, Uusikartano (Nygård), Vesterby, Åminne (Joensuu), Åminnefors (Joensuunkoski).

Muita kyliä tai taajamia ovat Pohjan kirkonkylä (Kyrkoby), Manibacka, Skrittskog, Stålbacka, Vihreämäki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pohjan kirkonkylän kyläyhdistys ry
 Billnäsin ruukki
 Fiskarsin ruukki
 Antskogin ruukki

Seulonnan keskeiset artikkelit
840



Tapahtumia 

 Ludvig Hurskaan pojat Kaarle Kaljupää, Lothar ja Ludvig Saksalainen taistelivat isänsä valtakunnasta.
 Viikingit perustivat Dublinin.

Syntyneitä

Kuolleita 

 14. maaliskuuta - Einhard, frankkilainen historioitsija (s. noin 775)
 20. kesäkuuta - Ludvig Hurskas, Frankkien kuningas (s. 778)
 Al-Khwarizmi, persialainen matemaatikko
800-luku
Saxo Grammaticus

Saxo Grammaticus (noin 1150 – noin 1220) oli keskiajan tanskalainen historioitsija kuningas Valdemar I:n aikana. Hän toimi arkkipiispa Absalonin kirjurina. Hänen elämästään ei tiedetä paljoakaan, mutta hänen otaksutaan opiskelleen Ranskassa.

Saxo Grammaticus laati latinankielisen historiateoksen Gesta Danorum ('Tanskalaisten teot'). 16 kirjasta koostuva teos alkaa mytologisesta muinaisuudesta ja päättyy vuoteen 1186. Gesta Danorum on tutkimukselle arvokas sekä skandinaavisen muinaistaruston muistiinmerkintänä että 1100-luvun Tanskasta ja vendejä vastaan tehdyistä ristiretkistä kertovana lähteenä. Renessanssihumanisti Erasmus Rotterdamilainen ylisti Saxon suvereenia latinan kielen hallintaa ihmetellen, miten moinen tyyliniekka oli saattanut elää 1100-luvun barbaarisessa Tanskassa.

Teoksen jälkivaikutukseltaan merkittävin episodi käsittelee Amletia. William Shakespeare sai välivaiheiden kautta tästä katkelmasta aineistoa näytelmäänsä Hamlet. Saxo Grammaticusta käyttivät lähteenään myös 1600-luvun ruotsalainen historioitsija Johannes Messenius ja Suomen kronikan tuntematon kirjoittaja. Nämä tulkitsivat Saxo Grammaticuksen kuvaukset finneistä ja näiden myyttisistä kuninkaista suomalaisiin viittaaviksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Saxo Grammaticus, Gesta Danorum.
 kirjat I-IX . The Online Medieval & Classical Library. 

Tanskalaiset historioitsijat
Muinaispohjoismainen kirjallisuus
1150-luvulla syntyneet
Vuonna 1220 kuolleet
Suomenniemi

Suomenniemi on entinen Suomen kunta, joka aiemmin oli osa Etelä-Karjalan maakuntaa. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä  ihmistä ja sen pinta-ala oli  km2, josta  km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli  asukasta/km2. Suomenniemen naapurikunnat olivat Mäntyharju, Puumala, Ristiina ja Savitaipale.

Suomenniemi oli asukasluvultaan Manner-Suomen pienin kunta. 1.1.2013 lähtien siitä tuli osa Mikkeliä ja sen myötä osa Etelä-Savon maakuntaa, kun Mikkeli, Ristiina ja Suomenniemi yhdistyivät uudeksi Mikkelin kaupungiksi vuoden 2013 alussa.

Vapaa-ajan asuntojen määrä oli pinta-alaan nähden suuri, 1 383.

Suomenniemellä sijaitsee Shukokai Karate -opisto.

Vuoden 2011 taajamarajauksen mukaan Suomenniemellä ei ollut lainkaan taajamia.

Kyliä 
Kakkola, Kauriansalmen kylät , Kiesilä, Laamalansaari , Luotolahti , Lyytikkälä, Pajulahti, Pukkila, Punkka, Suomenniemi 

Karkaus–Sydänmaa  valittiin vuoden eteläkarjalaiseksi kyläksi vuonna 2006.

Suomenniemeä ympäröi Kuolimojärvi, ja jossain paikoin myös Saimaa.

Nähtävyyksiä 
 Suomenniemen puukirkko vuodelta 1866

Ruokakulttuuri
Suomenniemen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tirripaisti ja potaattituuvinki, pihkamaito sekä mustikkapiirakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomenniemen kotisivut
 goSaimaa.com-matkailusivusto
 Suomenniemen myllyt: tietoa nykyisistä ja entisistä vesimyllyistä

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Maapähkinä

Maapähkinä eli satomaapähkinä (Arachis hypogaea) on hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva kasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Maapähkinä kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat muodoltaan hernekasveille tyypillisiä. Kukkimisen jälkeen varsi laskeutuu vähitellen maan tasalle, ja palot alkavat kehittyä maanpinnan alla. Yhdessä palossa on 1–3 siementä (”pähkinää”).

Levinneisyys ja viljely 
Maapähkinä on kotoisin Boliviasta, Etelä-Amerikasta.

Maapähkinää viljellään laajalti subtrooppisella ja lämpimänlauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Suurimpia tuottajia ovat Intia, Kiina ja Yhdysvallat. Maapähkinät kylvetään keväällä. Kasvi kukkii 30 päivän kuluttua kylvämisestä, jonka jälkeen se jatkaa kukintaansa ja pölyttää itse itseään 90–120 päivän ajan. Kukat taipuvat vähitellen alas maata kohti, ja hedelmä alkaa kasvaa maan sisään. Syyskuussa maapähkinät ovat kypsiä kerättäväksi, ja koko kasvi vedetään irti maasta.

Vuonna 2001 maailmassa tuotettiin noin 35,1 miljoonaa tonnia maapähkinöitä. Suurimmat tuottajamaat ovat Kiina, Intia, Nigeria, Yhdysvallat, Myanmar ja Senegal.

Käyttö 
Maapähkinät voi syödä sellaisinaan tai käyttää ruuanvalmistuksessa. Maapähkinä on myös tärkeä öljykasvi, jonka siemenistä puristetaan maapähkinäöljyä. Yhdysvalloissa suuri osa sadoista käytetään maapähkinävoin valmistukseen.

Noin puolesta yhteen prosenttia teollisuusmaiden asukkaista on allergisia maapähkinälle. Oireet ilmenevät yleensä iholla, mutta joskus myös hengityksessä ja suolistossa. Maapähkinä on yleisin kuolemaan johtaneen ruoka-aineanafylaksian syy. Maapähkinästä on tunnistettu 11 allergiaa aiheuttavaa proteiinia. Monet maapähkinälle allergiset saavat oireita myös muista pähkinöistä, kuten saksan-, cashew- ja pistaasipähkinöistä, vaikka ne kuuluvat kasvitieteellisesti eri heimoon.

Ravintosisältö per 100 g 

 Energiaa 2 386 kJ/570 kcal
 Rasvaa 50 g
 josta tyydyttynyttä 7,1 g
 kertatyydyttymättömät rasvat 22 g
 monityydyttymättömät rasvat 17 g
 Hiilihydraattia 6,3 g
 josta sokereita 4,0 g
 Ravintokuitua 9,5 g
 Proteiinia 26 g
 Suolaa 0,06 g

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fineli
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Maapähkinä (Arachis hypogaea)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arachis hypogaea 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Arachis hypogaea (groundnut) 

Hernekasvit
Öljykasvit
Viljeltävät ravintokasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Likviditeetti

Likviditeetti (engl. Liquidity) tarkoittaa maksuvalmiutta ja maksukykyä ja toisaalta sitä, miten helposti jokin omaisuuserä on muutettavissa rahaksi. Esimerkiksi omistusasunnon katsotaan olevan epälikvidi sijoitus, koska sen myymiseen liittyy paljon käytännön ongelmia (kuten pitkä myyntiaika sekä usein uuden asunnon hankkiminen). Verbi likvidoida tarkoittaa yritystaloudessa "selvittää varat", "tehdä loppuselvitys". Likvidointi voi tapahtua yrityksen lopettamisen yhteydessä. Tähän perustuu myös sanan kuvaannollinen merkitys: poliittisen vastustajan tuhoaminen.

Arvopaperimarkkinoiden likviditeetti
Julkisessa kaupankäynnissä likviditeetti kuvaa arvopaperimarkkinoiden kykyä välittää kauppoja nopeasti ja tehokkaasti. Jos likviditeetti on pieni, arvopapereiden osto ja myynti voi olla vaikeaa, koska kaupankäyntitoimeksiantoja ei ole paljoa. Hyvä likviditeetti takaa isojenkin kauppojen nopean toteuttamisen ilman suurta vaikutusta hintatasoon. Epälikvideillä arvopapereilla osto- ja myyntitoimeksiantojen ero on leveä.

Maksuvalmius tai maksukyky
Likviditeetti tarkoittaa myös maksuvalmiutta tai maksukykyä. Lyhytaikaisten velkojen suhde helposti rahaksi muutettavaan omaisuuteen kuvaa yrityksen maksuvalmiutta. Käyttötilillä oleva omaisuus ja käteinen raha ovat täysin likvidejä. Vastaavasti esimerkiksi pitkä määräaikaistalletus on epälikvidi, koska sen muuttaminen rahaksi ei välttämättä onnistu (talletusta ei voi nostaa tai sen nostaminen tulee kalliiksi). 

Pankin puolestaan on ylläpidettävä maksuvalmiuttaan kassareservillä.

Lähteet  

Sijoittaminen
Taloustieteen käsitteet
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto

Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto, ruotsiksi De gröna unga och studerandenas förbund, on suomalainen vihreiden nuorten ja opiskelijoiden valtakunnallinen kattojärjestö. Vihreät nuoret kuuluu jäsenjärjestönä Vihreä liitto -puolueeseen. Järjestö profiloi itsensä samanaikaisesti sekä poliittiseksi järjestöksi että kansalaisjärjestöksi. Vihreät nuoret toimii aktiivisesti Euroopan vihreissä nuorissa.

Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto perustettiin marraskuussa 2003 korvaamaan vuonna 1999 muodostettu Vihreät nuoret ja opiskelijat, jonka pohjana oli syyskuusta 1993 toiminut Vihreät nuoret. Yhdistysten keskeinen ero on se, että nykyisen jäseninä on paikallisjärjestöjä ja entisen jäseninä henkilöitä.

Vihreiden nuorten perusarvoja ovat ympäristön kunnioittaminen, demokratian edistäminen ja ihmisoikeuksien ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden turvaaminen. Vuonna 2012 Vihreät nuoret esitti Eurooppa-ohjelmassaan linjauksen, jonka mukaan Euroopan unionista tulisi kehittää demokraattinen liittovaltio. Vihreät nuoret kannattaa kirkon ja valtion erottamista. Vihreät nuoret on Vihreässä liitossa vaikutusvaltainen: järjestöllä on yksi edustaja puoluehallituksessa ja viisi edustajaa puolueen 40-henkisessä valtuuskunnassa.

Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto siirtyi vuonna 2017 käyttämään itsestään nimeä Vihreät nuoret lyhenteen ViNO sijaan.

Talous

Rahoitus

Puheenjohtajat ja pääsihteerit 
Järjestöllä on vuodesta 2007 alkaen ollut kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.

Paikallisjärjestöt 
Vihreiden nuorten jäsenjärjestöt edustavat Vihreitä nuoria paikallisesti ja järjestävät toimintaa paikkakunnillaan. Vihreiden nuorten jäsenenä on mahdollista olla joko paikallisjärjestön jäsenenä tai suoraan liiton henkilöjäsenenä. Vihreiillä nuorilla on 18 jäsenjärjestöä, jotka on lueteltu alla.
 Aaltovihreät
 Espoon vihreät nuoret ja opiskelijat – EsViNO
 Helgan Vihreät (Haaga-Helia ammattikorkeakoulu)
 Helsingin Vihreät Nuoret – Nuhevi
 Hyvinkään vihreät nuoret
 HYY:n Vihreät – De Gröna vid HUS (Helsingin yliopisto)
 Joensuun seudun vihreät nuoret ja opiskelijat – JoViNO
 Jyväskylän vihreät nuoret ja opiskelijat – Jyvioni
 Kaakon Vihreät Nuoret (Etelä-Karjala, Etelä-Savo, Kymenlaakso) 
 Kuopion vihreät nuoret ja opiskelijat – KuViO
 Lahden Vihreät Nuoret
 Lapin vihreät nuoret ja opiskelijat 
 Oulun vihreät nuoret – OVN
 Pohjanmaan vihreät nuoret
 Satakunnan vihreät nuoret
 Tampereen seudun vihreät nuoret
 Turun vihreät nuoret ja opiskelijat
 Vantaan vihreät nuoret ja opiskelijat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton kotisivut

Suomalaisten puolueiden nuorisojärjestöt
Poliittiset opiskelijajärjestöt
Nuorten ja opiskelijoiden liitto
Puoluekokous

Puoluekokous on puolueen jäseniä edustava virallinen kokous, joka on yleensä myös puolueen korkein päättävä elin. Suomessa puoluekokouksen tarkoituksena on valita puolueelle puheenjohtaja ja puoluehallitus, joissakin puolueissa myös puoluevaltuusto, keskuskomitea tai vastaava elin ja päättää puolueohjelmasta. Henkilövalintojen lisäksi puoluekokouksessa hyväksytään puolueen periaatteet, joita kutsutaan joko periaateohjelmaksi tai puolueohjelmaksi. Puoluekokous voi myös valita puolueen ehdokkaan esimerkiksi presidentinvaaleihin.

Puoluekokous järjestetään tavallisesti muutaman vuoden välein (esimerkiksi Keskusta ja Kokoomus kahden vuoden välein). Erityistä tarvetta varten voidaan kutsua koolle ylimääräisiä puoluekokouksia. Joissakin puolueissa puoluekokoukset on tapana nimetä järjestysnumeroilla ensimmäisestä kokouksesta alkaen.

Puolueet
Suolahti

Suolahti on entinen Suomen kaupunki, joka sijaitsi Keski-Suomessa. Suolahden kaupungissa asui 5 380 asukasta (31.12.2006) ja sen pinta-ala oli 67,48 km², josta 9,75 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 95,19 asukasta/km².

Suolahden naapurikunnat olivat Laukaa, Sumiainen ja Äänekoski.

Historia 
Suolahden kauppala perustettiin vuonna 1932, jolloin se ja Äänekoski erotettiin kauppaloiksi Äänekosken maalaiskunnasta. Suolahdessa toimi Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin esikunta vuosina 1940–1944 ja Suolahden sotilaspiirin esikunta 1944–1956. 

Suolahden kirkko rakennettiin 1940, ja vuonna 1946 perustettiin Suolahden seurakunta (aiemmin Äänekosken seurakunnan alue käsitti myös Suolahden). Kaupungiksi Suolahti muuttui vuonna 1977. Äänekosken ja Suolahden kaupungit sekä Sumiaisten kunta yhdistyivät vuoden 2007 alussa. Kuntaliitoksessa syntyneen kaupungin nimeksi tuli Äänekoski. Uuden Äänekosken kaupungin vaakunaksi tuli Suolahden kaupungin vaakuna.

Toisin kuin yleensä niitä Suomen kuntien nimiä, jotka ovat lahti-loppuisia yhdyssanoja, Suolahden nimeä taivutetaan Lahden tavoin paikallisuutta ilmaistaessa sisäpaikallissijoissa.

Suolahdessa on kaksi rautatieasemaa, Suolahden Wanha Asema ja Suolahden rautatieasema. Suolahdessa on myös Valtran (aiemmin Valmet) traktoritehdas.

Suolahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla suolamuikkumuhennos.

Kuuluisia suolahtelaisia
Kalle Hakkarainen, maratonjuoksija
Petri Jakonen, jalkapalloilija
J-V Hintikka, kitaristi
August Koskinen, kansanedustaja
Sami Lehtoranta, koripalloilija
Pekka Leppänen, kansanedustaja
Jorma Liimatainen, vapaapainija
Päivi Nerg, kansliapäällikkö
Matti Paatelainen, jalkapalloilija
Antony Parviainen, muusikko
Jack Smack, kitaristi, taustalaulaja ja säveltäjä
Marko Vanhanen, tubettaja

Yhtyeitä

Machine Men, heavy metal -yhtye

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Vahto

Vahto on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Vuodesta 2009 se on ollut osana Ruskoa.

Historiaa ja nykypäivää

Vahto kuului alun perin Ruskon pitäjään, jolloin sitä kutsuttiin Puu-Ruskoksi tai Ruskon korveksi. Itsenäisenä kuntana Vahto aloitti 1870-luvulla, jolloin pidettiin ensimmäinen kuntakokous.

Vahdon kunta liittyi Ruskoon vuoden 2009 alussa. Ruskon vaakunaksi tuli tässä yhteydessä Vahdon vaakuna.
Vahdon naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Aura, Masku, Mynämäki, Nousiainen, Pöytyä, Rusko, Turku ja Yläne. Vahdon pohjoisin piste oli Kuhankuono, joka oli aiemmin kaikkiaan kahdeksan kunnan yhteinen rajapyykki.

Vahdolla on suuria sora-alueita ja runsaat hyvälaatuiset pohjavesivarat. Lisäksi luonnonvaraisia soita on kunnassa useita. Vahdon suurimpia työllistäjiä on Virtasen autokoritehdas.

Kyliä 
Vahdon alueen kyliä ovat Askainen, Auvainen, Hemmola, Hyrköinen, Inkinen, Järvijoki (jakaa Tortinmäen kanssa), Kautranta, Kierikkala, Koivisto, Kylämäki, Laukola, Lavamäki, Parikka, Peijari, Riittiö, Seppälä, Silvola, Sysimäki.

Tunnettuja vahtolaisia 
 Mauno Jussila, kansanedustaja ja ministeri
 Kalevi Keihänen, seuramatkailun kehittäjä
 Konrad Lehtimäki, kirjailija
 Verner Lehtimäki, punakaartin päällikköjä
 Satu Salonen, hiihtäjä

Ruokakulttuuri
Vahdon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sianpääsyltty ja pullamaito.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vahdon historiaa 
 Vahdon murteesta