joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leslie Groves

Leslie Richard Groves (17. elokuuta 1896 – 13. heinäkuuta 1970) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka valvoi Pentagonin rakennustyötä ja johti ensimmäisten atomipommien rakentamiseen johtanutta Manhattan-projektia toisen maailmansodan aikana. Grovesiin kohdistui huolellinen valinta sekä henkilöprofiilin tutkinta, ennen nimeämistään vetovastuuseen ydintutkimusprojektista. Grovesin apuna toimi varajohtajana Thomas F. Farrell, tuohon suurimittaiseen rakennus- ja tutkimushankkeeseen liittyen. Toinen kenraali Grovesin tärkeä yhteistyökumppani oli Robert Oppenheimer. Ilmavoimien eversti Paul W. Tibbets oli suorassa käskysuhteessa Grovesiin nähden, jonka alaisena hän toimi.

Manhattan-projekti poiki lukuisan määrän keksintöjä eli patentteja, jotka Leslie Grovesin alaisuudessa hyväksyttiin.

Groves olisi itse halunnut valita Kioton atomipommin ensimmäiseksi maalikohteeksi, mutta Yhdysvaltain sotaministeri Henry L. Stimson esti tämän aikeen. Henry Stimson oli suoranainen ainut esimies kenraali Grovesille, ennen presidentti Franklin D. Rooseveltia. Kioto varjeltui pommituksilta kokonaan – Kokuran tavoin, mutta eri syistä. Syy oli siinä, että atomimaaleiksi valittuja paikkoja ei saanut muutoin lainkaan pommittaa. Kiotoa ei siis pommitettu tavanomaisinkaan asein. Groves halusi ottaa tästä kunnian itselleen.

West Pointin koulutusakatemian käynyt Groves, sai jo varhain lempinimen ”Armeijan paras kasarminrakentaja”. Hän jäi eläkkeelle kenraaliluutnanttina.

Lähteet
Thomas, Gordon & Witts, Max Morgan: Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä. Wsoy, 1981. Suom. Nuuttila, Antti. Alkuteos englanniksi 1976. ISBN 951-0-10695-X.
Iltalehden erikoisteemanumero: IL-Historia/Atomipommi, Alma Media Suomi Oy, Helsinki, 2015. 68-s. (s. 23–25 & 31–32)

Viitteet

Aiheesta muualla

Alsos Digital Library for Nuclear Issues -virtuaalikirjaston Leslie Groves  -elämäkerta

Yhdysvaltalaiset kenraalit
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Munalikööri

Munalikööri eli advocaat on kermaista ja paksua likööriä, joka valmistetaan munankeltuaisesta, sokerista ja alkoholista (yleensä brandy-tisleestä). Likööri maustetaan usein vaniljalla, ja sen alkoholipitoisuus on 14-20 %. Munalikööriä valmistavat muun muassa Bols ja DeKuyper.

Munalikööriä voidaan käyttää leivonnassa ja erilaisten jälkiruokien valmistamiseen. Tunnetuin munalikööridrinkki on lumipallo, jossa likööri pidennetään sitruunalimonadilla. Joskus drinkkiin lisätään myös vodkaa.

Liköörit
Ira Levin

Ira Levin (27. elokuuta 1929 New York – 12. marraskuuta 2007 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä lauluntekijä ja näytelmäkirjailija.

Elämä 

Levin suoritti opintonsa Horace Mann Schoolissa ja New Yorkin yliopistossa, jossa hän opiskeli filosofiaa ja englannin kieltä. Yliopiston jälkeen hän kirjoitti opetuselokuvia ja teki käsikirjoituksia televisiolle.

Levinin ensimmäinen tuotantoon päässyt näytelmä oli No Time for Sergeants, jonka hän kirjoitti Mac Hymanin romaanin pohjalta. Näytelmästä tehtiin myös elokuva Atomialokas vuonna 1958.

Levinin ensimmäinen romaani Suudelma ennen kuolemaa (1953) sai erinomaisen vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta ja hän sai vuonna 1954 Edgar-palkinnon parhaasta romaanista. Romaani on tehty kahdesti elokuvaksi, vuonna 1956 ja 1991.

Levinin tunnetuin näytelmä on Deathtrap (suomennoksena Murhaleikki tai Murhaloukku), joka on ollut pisimpään Broadwaylla esitetty komedia-trilleri. Näytelmä toi hänelle toisen Edgar-palkinnon. Vuonna 1992 näytelmästä tehtiin elokuvaversio, jossa pääosia näyttelivät Christopher Reeve ja Michael Caine.

Levinin tunnetuin romaani on Rosemaryn painajainen (1968), joka toi satanismin ja okkultismin nykyajan Manhattanille. Teos sovitettiin myös elokuvaksi, ja sen pääosissa esiintyivät Mia Farrow ja John Cassavetes. Ruth Gordon sai Oscar-palkinnon parhaasta naissivuosasta. Elokuvan käsikirjoituksen laati ja sen ohjasi Roman Polański.

Myös muita Levinin teoksia on filmattu: Mengelen pojat nimellä Brasilian pojat 1978; The Stepford Wives kahdesti, vuosina 1975 ja 2004; Taivaansilpoja vuonna 1993.

Teokset

Romaanit 

 A Kiss Before Dying, 1953 (suom. Suudelma ennen kuolemaa, 1955)
 Rosemary's Baby, 1967 (suom. Rosemaryn painajainen, 1968)
 This Perfect Day, 1970
 The Stepford Wives, 1972
 The Boys from Brazil, 1976 (suom. Mengelen pojat, 1976)
 Sliver, 1991 (suom. Taivaansilpoja, 1999)
 Son of Rosemary, 1997 (suom. Rosemaryn poika, 1999)

Näytelmät 

 No Time For Sergeants, 1956
 Interlock, 1958
 Critic's Choice, 1960
 General Seeger, 1962
 Dr. Cook's Garden, 1968
 Veronica's Room, 1974
 Deathtrap, 1978
 Break a Leg: A Comedy in Two Acts, 1981
 Cantorial, 1982

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ira Levinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 
 Keijo Kettunen: Rosemaryn toinen painajainen. Helsingin Sanomat 24.3.2000.

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Ikiru – tuomittu

Ikiru – tuomittu on Akira Kurosawan ohjaama japanilainen draamaelokuva vuodelta 1952. Elokuvan pääosaa näyttelee Takashi Shimura. Ikiru on yksi Kurosawan parhaimmista elokuvista ja kuvastaa parhaiten hänen eksistentialistista elämänfilosofiaansa.

Juoni 
Elokuvan päähenkilö on byrokraatti Watanabe. Hän kärsii vatsavaivoista ja kivut ovat niin kovat, että hänen on mentävä sairaalaan. Lääkäri ottaa röntgenkuvat Watanaben vatsasta ja havaitsee että Watanabe sairastaa syöpää, josta johtuen hänellä on enää vain kuusi kuukautta elinaikaa. Tästä tiedosta järkyttynyt Watanabe päättää elää loppuelämänsä "täysillä", itseään säästelemättä. Hän muun muassa yrittää saada yhteyttä poikaansa, jota ei ole nähnyt moneen vuoteen, nostaa kaikki rahansa pankista, viettää paheellisen yön kaupungilla ja yrittää tehdä vaikutuksen samassa yhtiössä työskentelevään nuoreen naiseen. Mikään ei kuitenkaan anna hänelle mielenrauhaa. Sitten Watanabe muistaa eräät naiset, jotka toivoivat asuinalueelleen leikkipuistoa, mutta joutuivat kaupungin byrokratian syrjimiksi, minkä takia leikkipuistoa ei tuolloin rakennettu. Viimeisenä tehtävänään Watanabe päättää hankkia naisille leikkipuiston.

Rooleissa

Vastaanotto 
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ikiru oli mukana heistä neljäntoista listalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Ikirun kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

Peter von Bagh kirjoitti: ”Henkilöhahmojen ja ideoidenkin mustavalkoisuus ja byrokratian satirisointi voisi helposti vesittää teoksen, mutta itse asiassa nämä ’valmiselementit’ ovat ohjaajan hurjan formaalisen strategian ja mielikuvituksen kautta teoksen sisintä voimaa: tämä suljetun tilan, kaupunkihuoneistojen ja kokouspaikkojen elokuva on jopa visuaalisesti aivan yhtä väkevä elämys, kompleksinen tutkimusmatka ihmisyyteen, sen onneen ja helvettiin kuin konsanaan ohjaajan virtuoosimaisimmat historialliset elokuvat.”

Lähteet 

Akira Kurosawan ohjaamat elokuvat
Vuoden 1952 japanilaiset elokuvat
Draamaelokuvat
Japanilaiset mustavalkoelokuvat
Karl Nickul

Karl Voldemar Nickul (31. joulukuuta 1900 Oulu – 2. kesäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen pasifisti ja saamelaisten tutkija ja puolestapuhuja. Ammatiltaan Nickul oli geodeetti.

Nickulin isä oli Oulun Tarkk'ampujapataljoonan virolainen asemestari Johan Wilhelm Nickul. Nickul osallistui 1918 Suomen sisällissotaan valkoisten puolella lääkintäjoukoissa ja palveli vuoteen 1924 lääkintäaliupseerina armeijassa. Hän toimi tämän jälkeen Maanmittaushallituksen palveluksessa geodeettina.
 
Oman kertomansa mukaan Nickul oli radikaali pasifisti vuodesta 1927 lähtien ja hän joutuikin vankilaan 1930 kieltäydyttyään osallistumasta kertausharjoituksiin. Nickul vaikutti Suomen Rauhanliitossa 1920- ja 1930-luvuilla ja toimi sen sihteerinä 1931–1966 sekä 1935 perustetun Ihmisoikeuksien liiton sihteerinä.

Ollessaan 1920- ja 1930-luvuilla maanmittaustöissä Petsamossa Nickul tutustui kolttasaamelaisiin ja ystävystyi kolttien johtohahmon Jaakko Sverloffin kanssa. Hän alkoi tutkia kolttien elämää ja esiintyi heidän oikeuksiensa puolestapuhujana julkisuudessa. Talvella 1938 Nickul yhdessä Kustaa Vilkunan ja Eino Mäkisen kanssa kuvasi Petsamon kolttien viimeisen talvikylän Suenjelin eli Suonikylän elämää filmille. Kylä tuhoutui talvisodan aikana ja 1944 koltat joutuivat lopullisesti evakoiksi kun Petsamon alue menetettiin. Sodan jälkeen Nickul avusti kolttien uudelleensijoittumisessa, oli mukana Lapin Sivistysseurassa ja toimi muun muassa Pohjoismaiden Saamelaisneuvoston pääsihteerinä.

Teoksia 
 Suenjel, kolttain maa.  Terra 1933
 Petsamon eteläosan koltankieliset paikannimet kartografiselta kannalta.  Maanmittaushallituksen julkaisuja n:o 26 1934
 Eräs Petsamokysymys. Suonikylän alueesta kolttakulttuurin suojelualue.  Terra 1935
 Suenjel - kuvia kolttalappalaisten maasta.  1936 (yhdessä T. I. Itkosen kanssa)
 Suonikylän lappalaiskulttuurin vaaliminen.  1937
 Petsamon kolttalappalaiset - eräitä näkökohtia heidän sijoittumisestaan.  1945
 The Skolt Lapp community: Suenjelsijd during the year 1938.  Nordiska Museet, Acta Lapponica, Uppsala 1948 
 Saamelaiset - Lapin kansa.  1954
 Saamelaisten sopeutumisongelmia.  Lapin Sivistysseura 1959
 Saamelaiset kansana ja kansalaisina.  1970
 The Lappish nation: Citizens of four countries.  Indiana University, Bloomington 1977

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Suomalaiset kansatieteilijät
Saamelaiskulttuurin tutkijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset geodeetit
Suomalaiset pasifistit
Suomen sisällissodan valkoiset
Suomen virolaiset
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Kiran Desai

Kiran Desai (s. 3. syyskuuta 1971)
on intialainen kirjailija, joka on Intian kansalainen mutta asuu pysyvästi Yhdysvalloissa. Hänen teoksensa Menetyksen perintö sai vuoden 2006  Booker-palkinnon ja yhdysvaltalaisten kirjallisuuskriitikkojen palkinnon. Hänen äitinsä on merkittävä kirjailija Anita Desai.

Lapsuus ja koulutus
Kiran Desai syntyi New Delhissä Intiassa, missä hän asui 14-vuotiaaksi. Sen jälkeen hän muutti äitinsä kanssa vuodeksi Englantiin ja sieltä Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli luovaa kirjoittamista Bennington Collegessa, Hollins Universityssa ja Columbian yliopistossa.

Palkinnot ja tunnustukset
Hänen ensimmäinen teoksensa Hullabaloo in the Guava Orchard ilmestyi 1998 ja sai kiitosta muun muassa Salman Rushdielta. Sen jälkeen se sai Betty Trask -palkinnon,. Palkinnon myöntää brittiläinen kirjailijaliitto Society of Authors parhaasta alle 35-vuotiaan Brittiläisen kansainyhteisön asukkaan kirjoittamasta uudesta romaanista.

Hänen toinen kirjansa Menetyksen perintö (2006) on saanut arvostelijoilta paljon kiitosta niin Aasiassa, Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Sille myönnettiin vuoden 2006 Booker-palkinto ja vuoden 2006 brittiläisten kriitikkojen palkinto kaunokirjallisuudesta.

Teokset
 Hullabaloo in the Guava Orchard, Faber and Faber, 1998, ISBN 0-571-19336-6 Hulabaloo hedelmätarhassa, suom. Kristiina Drews, Otava, 1999, ISBN 951-1-15416-8
 The Inheritance of Loss, Hamish Hamilton Ltd, 2006, ISBN 0-241-14348-9; Menetyksen perintö'', suom. Kristiina Drews, Otava, 2007, ISBN 978-951-1-21912-5

Lähteet

Aiheesta muualla
Legacies, Loss and Literature , Nirali Magazine, joulukuu 2006 
Sawnet elämäkerta 
Rediff, haastattelu 

Intialaiset kirjailijat
Booker-palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Heartbreak Ridge

Heartbreak Ridge on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut sotaelokuva. Elokuvan ohjasi Clint Eastwood, joka myös näytteli itse pääosaa.

Elokuvan tarina kertoo fiktiivisesti Yhdysvaltain Grenadan-miehityksestä 1983.

Juoni 
Elokuva kertoo ankarasta ja kovaotteisesta vääpelistä Tom ”Gunny” Highwaystä, joka on turhautunut, juopotteluun ja tappeluun taipuvainen Korean ja Vietnamin sotien veteraani. Hän saa alaisuuteensa sekalaisen ja villin ryhmän alokkaita, joista hänen pitäisi kouluttaa sotilaita. Kovan kurinsa takia hän saa heti sotilaat vihaamaan häntä, eikä yhteistyö näytä toimivan. Pian kuitenkin Highwayn menetelmä alkaa tuottaa tulosta, ja yksikkö on valmis Grenadan taisteluihin.

Näyttelijät

Arvioita 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui Heartbread Ridgeä Eastwoodin varaan rakennetuksi standardileffaksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet

Vuoden 1986 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset sotadraamat
Clint Eastwoodin ohjaamat elokuvat
Andrew Shue

Andrew Shue (s. 20. helmikuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan televisiosarjassa Melrose Place vuosina 1992–1998. Hän loi myös toisen uran jalkapalloilijana, jonkin aikaa jopa Los Angeles Galaxy -joukkueessa. 

Shue opiskeli Columbia High Schoolissa ja Dartmouth Collegessa. Hänen sisarensa on Oscar-ehdokkaana ollut elokuvanäyttelijä Elisabeth Shue (s. 1963). Hän on aiemmin asunut peliuransa vuoksi Zimbabwessa.

Shue on ollut syksystä 1994 naimisissa Jennifer Hageney. Parin ensimmäinen lapsi Nathaniel William syntyi 1. elokuuta 1996.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Kodinpuolustaja

Kodinpuolustaja () on yhdysvaltalainen draamasarja. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta. Sen ensiesitys oli  Yhdysvalloissa CBS:llä 4. lokakuuta 2005 ja viimeinen jakso esitettiin 11. toukokuuta 2007. Sarjan pääosassa Annabeth Chasen roolissa näytteli Jennifer Finnigan. Sarjan tuotti Jerry Bruckheimerin tuotantoyhtiö.

Suomessa sarjan ensimmäistä tuotantokautta esitettiin MTV3-kanavalla 6. syyskuuta 2007 – 31. tammikuuta 2008.

Aiheesta muualla

 Close To Home CBS:n verkkosivuilla 
 Sarja MTV3:n verkkosivuilla 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Erna Solberg

Erna Solberg (s. 24. helmikuuta 1961 Bergen) on norjalainen poliitikko ja Høyre-puolueen puheenjohtaja (vuodesta 2004). Hän toimi Norjan pääministerinä 2013–2021.

Lapsuus ja opinnot 
Solbergin isä Asbjørn Solberg (1925–1989) työskenteli konsulttina kunnallisessa Bergen Sporvei -liikenneyhtiössä, ja hänen äitinsä Inger Wenche Torgersen (1926–) oli toimistotyöntekijä. Erna Solberg oli perheen kolmesta tyttärestä toiseksi vanhin.

Solberg valmistui vuonna 1986 Bergenin yliopistosta.

Poliittinen ura 
Solberg aloitti poliittisen uransa Bergenin kaupunginvaltuuston varajäsenenä (1979–1983). Hän eteni jäseneksi (1983–1991) ja tuli vuonna 1989 kansanedustajaksi suurkäräjille. Vuosina 2001–2005 hän oli maansa kunta- ja alueministerinä.

Solberg kuuluu konservatiiviseen Høyre-puolueeseen. Hän toimi sen varajohtajana vuosina 2002–2004 ja on toiminut puheenjohtajana vuodesta 2004.

Norjan pääministerinä 
Høyren johtama porvarillisten puolueiden ryhmä voitti vuoden 2013 vaalit, joiden jälkeen Høyre ja edistyspuolue muodostivat Solbergin johtaman vähemmistöhallituksen. Sen tukipuolueina ovat liberaalipuolue Venstre ja kristillinen kansanpuolue. Solbergista tuli Norjan historian toinen naispääministeri Gro Harlem Brundtlandin jälkeen.

Syyskuun 2017 vaaleissa Solbergin johtama sininen porvariblokki sai vaalivoiton ja säilytti enemmistönsä suurkäräjillä. Vaalituloksen myötä Solberg jatkoi Norjan pääministerinä.

Tammikuussa 2020 edistyspuolue lähti hallituksesta. Taustalla oli erimielisyys Norjaan Syyrian al-Holin leiriltä otetusta Isis-taistelijan perheestä. Edistyspuolue oli ehtinyt olla hallituksessa puheenjohtajansa, valtiovarainminmisteri Siv Jensenin johdolla kuusi vuotta. Jensen ei kuitenkaan vaatinut hallituksen eroa ja pääministeri Erna Solbergin hallitus on jatkanut konservatiivisen Høyren, liberaalin Venstren ja Kristillisen kansanpuolueen vähemmistöhallituksena, joka joutuu turvautumaan Edistyspuolueen tukeen.

Huhtikuussa 2021 Solberg sai 20 000 kruunun sakot rikottuaan hallituksensa asettamia koronarajoituksia omissa 60-vuotissyntymäpäiväjuhlissansa. Poliisin mukaan Solbergin näkyvä ja korkea asema vaikutti sakkojen suuruuteen..

Ennen pääministerikauttaan Solbergille annettiin mediassa Margaret Thatcheriin viittaava lempinimi "Rauta-Erna" (norjaksi Jern-Erna), mutta pääministeriksi tultuaan hänen julkinen imagonsa pehmentyi.

Oppositiojohtajana 
Vuoden 2021 suurkäräjävaaleissa  Solbergin johtama oikeistokoalitio kärsi vaalitappion ja joutui oppositioon työväenpuolueen Jonas Gahr Støren noustessa seuraavaksi pääministeriksi.

Kunnianosoitukset 

  Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 2005)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan pääministerit
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Brasilian Grand Prix 2005

Brasilian Grand Prix 2005 oli Formula 1 -kauden 17. osakilpailu, joka ajettiin 25. syyskuuta 2005 Interlagosin radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Juan Pablo Montoya, jolle voitto oli kauden kolmas.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Fernando Alonso – 1.11,988

Nopein kierros: Kimi Räikkönen – 1.12,268 (kierroksella 29) 

Jarno Trullin ja Takuma Satōn sijoitusta pudotettiin kymmenellä moottorivaihdon takia.

Jacques Villeneuve lähti kilpailuun varikolta auton korjauksen takia.

Tiago Monteiro lähti kilpailuun varikolta.

Christian Klien sivusi uransa parasta lähtöruutua (6), edellinen 6. ruutu oli Australian GP 2005.

Fernando Alonso varmisti uransa ensimmäisen kuljettajien maailmanmestaruuden.

Takuma Satōn 50:s Grand Prix.

Renault'n ensimmäinen kuljettajien maailmanmestaruus.

Juan Pablo Montoyan viimeinen F1-osakilpailuvoitto.

Tiago Monteiron kauden ensimmäinen ja ainoa keskeytys.

Mclarenin ensimmäinen kaksoisvoitto sitten Itävallan GP:n 2000.

Lähteet 

Brasilian Grand Prix
Harry Secombe



Sir Harry Donald Secombe CBE (8. syyskuuta 1921 – 11. huhtikuuta 2001) oli walesilainen koomikko ja laulaja, joka tunnettiin parhaiten esiintyjänä 1950- ja 1960-lukujen radiohupailussa The Goon Show.

Hän syntyi St. Thomasissa, Swanseassa ja palveli brittien armeijassa Toisessa maailmansodassa Pohjois-Afrikassa. Italiassassa hän tapasi ensimmäistä kertaa Spike Milliganin.

1950-luvun alussa hän, Milligan, Michael Bentine ja Peter Sellers alkoivat esiintyä radiokomediassa The Goon Show. Secombe esitti Neddie Seagoonia, joka oli usein ohjelman absurdien juonien päähenkilö.

Secombe esiintyi monissa teatterimusikaaleissa, muun muassa Pickwick (1963), (joka perustui Charles Dickensin Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit -kirjaan) ja The Four Musketeers (1967), ja hänellä oli monia listamenestyksiä. Hänen tunnetuimpa laulujaan on "If I Ruled the World". Hän esiintyi herra Bumblena Carol Reedin elokuvaversiossa Lionel Bartin musikaalista Oliver! (1968).

Myöhemmällä elämänpuoliskollaan Secombe (jonka veli Fred Secombe oli pappi Walesin kirkossa) houkutteli uusia yleisöjä juontajana uskonnollisissa ohjelmissa, kuten BBC:n Songs of Praise ja ITV:n Highway.

Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1981.

Secombe sai halvauksen 1997, josta hän hitaasti toipui, mutta hänelle diagnosoitiin eturauhassyöpä seuraavana syyskuuna. Saatuaan toisen halvauksen 1999, hänen oli pakko hylätä televisiouransa. Hän teki dokumentin terveydentilastaan antaakseen rohkeutta toisille kärsijöille.

Secombe ja hänen vaimonsa Myra Atherton saivat neljä lasta: Jennifer Secombe, joka nai näyttelijä Alex Gianninin ja oli myös isänsä agentti, Andy Secombe, ääni- ja elokuvanäyttelijä sekä kirjailija, David Secombe, kirjoittaja ja valokuvaaja ja Katy Secombe, näyttelijätär.

Sir Harry kuoli 79-vuotiaana eturauhassyöpään kotonaan Surreyssä, Englannissa huhtikuussa 2001.

Singlet

 "On with the Motley" (1955)
 "If I Ruled the World" (1963)
 "This Is My Song" (1967)

Albumit

 Sacred Songs (1962)
 Secombe's Personal Choice (1967) 
 If I Ruled the World (1971)
 Bless This House: 20 Songs of Joy (1978)
 Captain Beaky and His Band

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Brittiläiset koomikot
Walesilaiset laulajat
Walesilaiset näyttelijät
Radiokoomikot
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Salvation (Smackin albumi)

Salvation on suomalaisen rock-yhtye Smackin kolmas studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1987.  Remasteroitu versio julkaistiin 1996.

Kappalelista 
The Only Salvation
Set My Love On You
Hellhounds On My Tail
Moonshine Chile
Trust On You
Look Around
Built to Destroy
Blinded by the Light
Johnny the Pusher
Wilderness

Singlet
 Look Around
 The Only Salvation

Jäsenet
 Claude – laulu
 Manchuria – kitara, laulu
 Rane – kitara, laulu
 Jimi Sero – basso, laulu
 Kinde – rummut

Lähteet
 Smack

Vuoden 1987 albumit
Smackin albumit
T. T. Oksalan tuottamat albumit
Alberto Giacometti

Alberto Giacometti (10. lokakuuta 1901 Borgonovo, Graubünden – 11. tammikuuta 1966 Chur, Graubünden) oli sveitsiläinen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen kuvansa on Sveitsissä sadan frangin setelissä. Hänen nuorempi veljensä Bruno Giacometti nousi menestykseen arkkitehtina.

Giacometti sai ensimmäiset taideoppinsa taiteilijaisältään. Hän kävi Geneven taidekoulua ja työskenteli Bourdellen ateljeessa Pariisissa. Hänen impressionistinen tyylinsä sai vaikutteita kubismista ja kykladisesta veistotaiteesta. Vuosina 1929–1935 hän teki surrealistisia sommitelmia ja veistoksia, mutta 1930-luvun puolivälissä hänen veistostensa hahmot muuttuivat yhä hennommiksi ja ilmensivät siten suursotaan ajautuvaa ihmiskuntaa.

Giacometti on tunnettu veistoksistaan, jotka esittävät venytettyjä, varjomaisia ihmishahmoja. Ne ovat usein kivun tai pelon riuduttamia. Vaikka hahmot on joskus kuvattu ryhmiksi, ilmentävät nekin ihmisen yksinäisyyttä. Suomessa hänen teoksiaan kuuluu Sara Hildénin taidemuseon ja Valtion taidemuseon kokoelmiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sveitsiläiset kuvanveistäjät
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ligier X-TOO

Ligier X-TOO on kevyt nelipyörä eli mopoauto. 

Ligier X-TOO:ta vastaavia mopoautoja valmistavat esimerkiksi Aixam ja Microcar.

Tekniset ominaisuudet 

Ajoneuvon suurin rakenteellinen nopeus on 45 km tunnissa ja suurin massa kuormittamattomana on 350 kg. Ligier X-TOO on rekisteröity kahdelle. Ligier X-TOO:t valmistetaan Ranskassa. Ligier X-TOO:sta on olemassa pidemmällä varustettu Max  -malli.

Edeltäjät
 Ligier Nova
 Ligier Ambra

Aiheesta muualla
 Maahantuojan kotisivu
 Valmistajan kotisivu

Mopoautot
Hermes (täsmennyssivu)

Hermes tarkoittaa seuraavia asioita:

 Hermes, kreikkalaisen mytologian jumalten sanansaattaja
 Hermes PaketShop, saksalainen posti ja logistiikkayhtiö.
 Hermes, Helsingissä vuosina 1885–1886 ilmestynyt lehti
 Hermès, Euroopan avaruusjärjestö ESA:n kaavailtu avaruussukkula
 Hermes, Ilkka Remeksen kirjoittama nuortenkirja
 Hermès, ranskalainen muotitalo.
 Hermes-sauva, katso Caduceus
 HERMES, ohjelmistokehitysmenetelmistö
 HERMES, CubeSat-satelliitti
 Hermes, suomenkielinen käännös Procol Harumin kappaleesta Pandora's Box
 Kokkolan Hermes, suomalainen jääkiekkoseura
 69230 Hermes, asteroidi 
 Hermes-Simplex, vuosina 1905–1907 valmistettu henkilöautomalli
Hermes, Harry Potter -kirjasarjassa esiintyvä pöllö

Britannian kuninkaallinen laivasto
HMS Hermes (1796) 14-tykkinen prikisluuppi
HMS Hermes (1798) 22-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Hermes (1803) 16-tykkinen sluuppi
HMS Hermes (1811) 20-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Hermes (1832) kuljetusalus
HMS Hermes (1835) sluuppi
HMS Hermes (1866) sairaalalaiva
HMS Hermes (1898) Highflyer-luokan risteilijä
HMS Hermes (95) lentotukialus
HMS Hermes (R12) Centaur-luokan lentotukialus

Suomalaisia purjelaivoja
Hermes, vuonna 1875 rakennettu rautafregatti, myöhemmin parkki, jonka saksalainen sukellusvene upotti Englannin kanaalissa ensimmäisen maailmansodan aikana huhtikuun alussa 1915
Hermes, vuonna 1879 rakennettu puinen parkki, joka tuhoutui myrskyssä Merenkurkussa miehistöineen lokakuun alussa 1912

Nimi
 Hermes Trismegistos, pseudepigrafinen kirjoittaja, jonka teos synnytti renessanssin aikana hermetismin
 Hermes Eksorkisti (k. 270), roomalainen kristitty pappi, eksorsisti ja marttyyri
 Hermes Linnapuomi (1902–1972), jatkosodan komentaja
 Corinne Hermès (s. 1961), ranskalainen laulaja
 Mário Jorge da Fonseca Hermes (1926–2018), brasilialainen koripalloilija.
 Hermes Conrad, kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Futurama
Scream Aim Fire


Scream Aim Fire on walesilaisen metalcore-yhtyeen Bullet for My Valentinen toinen albumi. Levy julkaistiin 28. tammikuuta 2008 maailmanlaajuisesti ja 29. tammikuuta 2008 Yhdysvalloissa. Scream Aim Fire on nopeatempoisempi, raskaampi ja aggressiivisempi kuin edeltäjänsä The Poison.  Albumilla on vähemmän huuto-osuuksia, koska laulaja Matthew Tuckilla oli ongelmia nielurisojen kanssa. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet: ”Scream Aim Fire”, "Hearts Burst into Fire" ja "Waking the Demon".

Scream Aim Fire meni Isossa-Britanniassa albumilistalla suoraan sijalle 5. ja Australiassa sijalle 4. Lisäksi albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 4. Ensimmäisellä viikolla albumi myi noin 53 000 kappaletta. Albumia on myyty Yhdysvalloissa yli 360 000 kappaletta ja Isossa-Britanniassa yli 100 000 kappaletta Nielsen SoundScanin mukaan ja maailmanlaajuisesti Scream Aim Fire on myynyt yli miljoona kappaletta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matthew ”Matt” Tuck – kitara, laulu
 Jason ”Jay” James – basso, taustalaulu
 Michael ”Padge” Paget – kitara, taustalaulu
 Michael ”Moose” Thomas – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 NME: 
 Imperiumi: 9+/10
 Soundi:

Lähteet 

Scream Aim Fire
Bullet for My Valentinen albumit
Hans Hermann Junge

Hans Hermann Junge (11. helmikuuta 1914 Wilster, Saksa – 13. elokuuta 1944 Dreux, Ranska) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen sihteeri ja Traudl Jungen aviomies.

Hans Junge liittyi SS:ään 19-vuotiaana vuonna 1933. Seuraavana vuonna hän liittyi vapaaehtoisesti Hitlerin SS-henkivartiokaartiyksikköön Leibstandarte SS Adolf Hitleriin. Vuonna 1936 hänet siirrettiin SS-saattokomennuskunta "Der Führeriin", joka saattoi Hitleriä tämän matkatessa.

Palvelijana
Vuonna 1940 Jungesta tuli Hitlerin palvelija ja sotilaspalvelija. Junge toimi toisen palvelijan Heinz Lingen kanssa vuoropäivinä. Traudl Junge kuvaili tointa seuraavasti:
"On oikeastaan liian vähän sanoa heitä 'palvelijoiksi', sillä he olivat pikemminkin talonmiehiä, hovimestareita ja matkaseuralaisia ja toimivat hänen oikeana kätenään."

Palvelija herätti Hitlerin aamuisin koputtamalla oveen, ilmoitti kellonajan ja kertoi aamun uutiset. Palvelija päätti ruokalistan ja määräsi ruokailuajat, jakoi ohjeet keittiöön ja tarjoili Hitlerille. Myös lääkäri- ja parturikäyntien tilaaminen ja koiran hoidon valvominen kuului palvelijalle, jolla oli alaisuudessaan käskyläisiä siivouksen ja vaatehuollon kaltaisia arkiaskareita varten.

Traudl
Junge ei kuitenkaan viihtynyt työssään, vaikka Hitler piti hänestä kovasti. Junge viihtyi Hitlerin sihteerin Traudl Humpsin kanssa, ja pari rakastui toisiinsa. Traudlin mukaan Hans halusi ajatella itsenäisesti, ja hän oli ymmärtänyt Hitlerin oman ajatusmaailman häiritsevän voimakkaasti. Junge oli pyrkinyt usein rintamalle, mutta pyynnöt evättiin säännöllisesti. Hitler selitti hänen olevan korvaamaton luotettavana palvelijana ja adjutanttina, joita oli vaikeampi löytää kuin hyviä sotilaita. Junge näki kihlautumisen Traudlin kanssa mahdollisuutena siirtoon, mutta Hitler patisti paria myös avioitumaan.

Rintamalle
Hans ja Traudl menivät naimisiin 19. kesäkuuta 1943. Vajaata kuukautta myöhemmin Hans Junge siirtyi Waffen-SS:ään, ja hänet lähetettiin joulukuun alussa itärintamalle. Junge selviytyi raskaita tappioita vaatineista taisteluista idässä ja pääsi muutaman kerran lomille vaimonsa luo. Kesällä 1944 hän oli Ranskassa 12. SS-panssaridivisioona "Hitlerjugendin" sotilaana. Hans ja Traudl tapasivat vielä heinäkuussa 1944, mutta muutaman viikon kuluttua Hans kuoli Yhdysvaltain ilmavoimien iskussa Ranskassa.

Lähteet

Viitteet

SS-sotilaat
Saksalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Adolf Hitler
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Basra (maakunta)

Basran maakunta () on yksi Irakin 19 maakunnasta (kuvernoraatista). Sen pinta-ala on 19 070 neliökilometriä (4,4 % Irakista) ja väkilukuarvio (2013) 2 403 301 (7,6 % Irakin väestöstä). Väestöstä 79,9 prosenttia oli kaupunkilaisia ja 20,1 prosenttia asui maaseudulla. Vuoden 1997 väestönlaskennan aikaan maakunnan  väkiluku oli ollut 1 556 445.

Maakunta rajautuu etelässä Persianlahteen ja Kuwaitiin, lännessä al-Muthannan, pohjoisessa Dhi Qarin ja Maysanin kuvernementtiin sekä idässä Iraniin.

Kuvernoraatti on jaettu paikalliahallintoa varten seitsemään piirikuntaan (Abu al-Khaseeb, Basra, Fao, al-Midaina, al-Qurna, Shatt Al-Arab ja al-Zubair). Kuvernoraatin pääkaupunki on Basra, joka sijaitsee Persianlahteen laskevan Shatt al-Arabin varrella.

Lähteet

Aiheesta muualla

Basrah Governorate Profile (UN OCHA, 7/2009)  (orsam.org.tr)
Governorate of Basra (pdf, 2013)  (gov.iq)

Irakin maakunnat
Rizen maakunta

Rizen maakunta () on yksi Turkin maakunnista. Se sijaitsee Turkin koillisosassa Mustanmeren rannalla ja sen pääkaupunki on Rize. Maakunnan eteläosassa kohoavat Pontiset vuoret. 

Vuonna 2014 maakunnan väkiluku oli 329 779 ja pinta-ala 3 835 km².

Rizen maakunnan vuoristo on Turkin keskeisintä teentuotantoaluetta. Maakunnassa kasvatetaan ja valmistetaan noin 2/3 kaikesta Turkissa valmistetusta teestä. Maailmankin mitassa alue on tärkeää teenpensaan viljelyaluetta, sillä Turkki on maailman neljänneksi suurin mustan teen tuottaja. Valtiollisen teekonserni Çaykurin kotipaikka on Rizessä.

Nimi Rize tulee kreikan kielen sanasta ριζα (riza), eli vuoren luiskat.

Lähteet

Aiheesta muualla

Rize Province, Turkey (6.8.2015)  (nationalgeographic.com)
Thomas Brinkhoff: Turkey - Rize  (citypopulation.de)

Turkin maakunnat
Abu Dhabin Grand Prix

Abu Dhabin Grand Prix on Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka on järjestetty kaudesta  alkaen Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.

Kilpailun järjestämisestä ilmoitettiin alkuvuonna 2007 järjestetyn tapahtuman yhteydessä. 12. huhtikuuta 2008 ilmoitettiin, että kilpailu järjestetään lokakuussa 2009. Vuoden 2009 osakilpailu oli ensimmäinen Abu Dhabissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ajettu osakilpailu. Vuodesta 2010 alkaen Abu Dhabissa on ajettu marraskuussa.

Abu Dhabin Grand Prix on toinen Lähi-idässä ajettava kilpailu Bahrainin Grand Prix’n lisäksi.

Kilpailussa ajettava rata on sekoitus perinteistä kilparataa ja katurataa. Se sijaitsee osittain satama-alueella ja kaduilla kuten Monacossa ja siinä on myös osio, joka muistuttaa Spa-Francorchamps’n Raidillon-mutkaa.

Tilastot

Voittajat
Suomalaisista voittoa ovat juhlineet Kimi Räikkönen vuonna 2012, Nico Rosberg vuonna 2015 ja Valtteri Bottas vuonna 2017.

Nopeimmat kierrokset

Sponsorit 

 2009–2022: Etihad Airways Abu Dhabi Grand Prix

Lähteet 
 Abu Dhabi Grand Prix 2021 Formula1.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut  
 Katso kuvat Abu Dhabin F1-radasta MTV.fi
Poimandres

Poimandres (, , myös Pimandris, Poemander tai Pimander), on eräs osa Corpus Hermeticumia, säilynyttä osaa hermetistisestä tekstikokoelmasta Hermetica. Se esiintyy usein kokoelman ensimmäisenä kirjana. 

Nimen on arveltu tarkoittavan ”Ihmisten paimenta" tai "ihmis-paimenta”; ποιμήν (paimen) ἀνήρ (ihminen). Hiljattain on kuitenkin osoitettu etymologisissa tutkimuksissa, että nimi tulee ennemminkin egyptiläisestä sanonnasta ”Peime-nte-rê” eli Ra’n viisaus tai ymmärrys. 

Poimandres on alun perin kirjoitettu kreikaksi. Teksti kertoo, että ihmisen sielun päämääränä on jumalallistuminen, ja tämä päämäärä voidaan saavuttaa vain oikean tiedon avulla. Saatuaan initiaation eli vihkimyksen, ihminen voi aloittaa sielunvaelluksen kohti jumalallistumista. Tiedon saavuttaminen vaatii työtä ja erilaisten rituaalien suorittamista.

Poimandres on kirjoituksessa jonkinlaisen jumaluuden tai jumalan ominaisuuden nimitys:

Nimi Poimandres esiintyy myös muissa Corpus Hermeticumin teksteissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ἑρμου του Τρισμεγιστου Ποιμάνδρες 
 Poemandres, the Shepherd of Men, G. R. S. Meadin englanninkielinen käännös - The Corpus Hermeticum, The Gnostic Society Library 
 Pimander, Marsilio Ficinon latinankielinen käännös; Milano: Damianus de Mediolano 1493 

Antiikin kreikankieliset kirjat
Hermetismi
Geórgios Ánninos

Geórgios Ánninos () oli kreikkalainen uimari, joka osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisissa 100 metrin vapaauintiin. Ánninoksen aikaa tai sijaa kilpailussa ei tiedetä, mutta on varmaa, että hän ei sijoittunut kahden parhaan joukkoon.

Kreikkalaiset uimarit
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Aléxandros Chrýsafos

Aléxandros Chrýsafos () oli kreikkalainen uimari, joka osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisissa 100 metrin vapaauintiin. Hrisafoksen aikaa tai sijaa kilpailussa ei tiedetä, mutta on varmaa, että hän ei sijoittunut kahden parhaan joukkoon.

Kreikkalaiset uimarit
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Good Apollo, I'm Burning Star IV, Volume Two: No World for Tomorrow

Good Apollo, I’m Burning Star IV, Volume Two: No World for Tomorrow on Coheed and Cambrian vuonna 2007 julkaistu konseptialbumi, joka on jatkoa yhtyeen edelliselle Good Apollo, I’m Burning Star IV, Volume One: From Fear Through the Eyes of Madness -albumille. Yhdessä teokset muodostavat neljännen osan The Amory Warsiin. Se on myös ensimmäinen (ja ainoa) yhtyeen albumi, jolla Taylor Hawkins soittaa rumpuja. Edellinen rumpali oli Josh Eppard, ja nykyinen on Chris Pennie.

Albumi debytoi Billboard 200 -albumilistalla 6. sijalla, ja sitä myytiin noin 62 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. 

Albumista on kolme eri versiota: Deluxe Edition, joka sisältää 24-minuuttisen dokumentin "The Making of NWFT", joka sisältää haastatteluja, materiaalia studiosta, viisi ennen julkaisematonta akustista demoa ja lehtisen; tuplavinyyli-versio, joka sisältää albumin kahden LP:n muodossa ja Ken Kelleyn tekemän kansitaiteen.

Kappaleet 
 "The Reaping" – 1:13
 "No World for Tomorrow" – 5:06
 "The Hound (of Blood and Rank)" – 4:38
 "Feathers" – 4:55
 "The Running Free" – 4:16
 "Mother Superior" – 6:38
 "Gravemakers & Gunslingers" – 4:21
 "Justice in Murder" – 4:28
 "The End Complete I: The Fall of House Atlantic" – 1:04
 "The End Complete II: Radio Bye Bye" – 4:54
 "The End Complete III: The End Complete" – 7:44
 "The End Complete IV: The Road and the Damned" – 3:35
 "The End Complete V: On the Brink" – 7:08

Bonus DVD
 "Mother Superior (Taylor Guitars Performance @ NAMM 07 - PCM Stereo)"
 "Kitchen Jam (PCM Stereo)"
 "Cuts Marked In The March Of Men (akustinen demo - PCM Stereo)"
 "A Favor House Atlantic (akustinen demo - PCM Stereo)"
 "The Willing Well II- From Fear Through The Eyes Of Madness (akustinen demo - PCM Stereo)"
 "The Suffering (akustinen demo - PCM Stereo)"
 "Always And Never / Welcome Home (akustinen demo - PCM Stereo)"
 "Tour Photo Album (PCM Stereo)"
 "Always And Never / Welcome Home (AUDIO BED)"

Listasijoitukset

Singlet

Albumi

Kokoonpano
Claudio Sanchez – laulu, kitara, koskettimet
Travis Stever – kitara, taustalaulu
Michael Todd – basso
Taylor Hawkins – rummut
Chris Pennie - rummut (kirjoitti alkuperäiset rumpuosiot, muttei voinut äänittää niitä ongelmien takia)

Lähteet

Vuoden 2007 albumit
Coheed and Cambrian albumit
Ridin’

Ridin’ on Chamillionairen single The Sound of Revenge -albumilta. Se julkaistiin vuonna 2006. Kappaleen musiikkivideo voitti vuonna 2006 MTV Video Music Awardseissa palkinnon parhaasta rap-videosta sekä Grammyn parhaana duona tai ryhmässä tehdystä rap-kappaleesta.

Kappaleella vieraili rap-artisti Krayzie Bone. Kappaleesta tuli menestys. Yhdysvalloissa se saavutti ensimmäisen sijan uusien kuumien kappaleiden joukossa. Sai myös Isossa-Britanniassa toisen sijan kappalelistalla.

Kappaleen nimeksi luullaan usein "Ridin' Dirty", kertosäkeen mukaan, mutta näin ei ole. Kappale kertoo rasistisesta profiilista ja poliisin raakuudesta, kuinka he käsittelevät epäiltyjä. Tätä yrittää kertoa videon välissä tulevat painikohtaukset, joissa poliisi hakkaa uhreja. "Ridin' Dirty"- sanoilla tarkoitetaan, kun joku (usein juuri afroamerikkalainen) ajaa huumeiden vaikutuksen alaisena. Videossa vilahtaa Play-n-Skillz, Tom Lister Jr., Bone Thugs-N-Harmony, Chingo Bling, OG Ron C, Big Tuck ja Chamillionairen nuorempi veli Rasaq.

"Weird Al" Yankovicin single "White & Nerdy" on parodia kappaleesta.

Kappaleen ensimmäinen virke (they see me rollin they hatin) nousi Internet-ilmiöksi.

Lähteet 

Vuoden 2005 kappaleet
Yhdysvaltalaiset hip hop -kappaleet
Samuel Matete

Samuel Matete (s. 27. heinäkuuta 1968 Chingola, Sambia) on sambialainen entinen pikajuoksija, 400 metrin aitajuoksun maailmanmestari ja olympiahopeamitalisti.

Hänestä tuli ensimmäinen sambialainen yleisurheilun maailmanmestari ja MM-mitalisti, kun hän voitti 400 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Tokion MM-kisoissa 1991 ennen Jamaikan Winthrop Grahamia ja Britannian Kriss Akabusia. Matete oli juossut jo aikaisemmin samana vuonna Zürichissä ennätyksensä 47,10, joka oli myös Afrikan ennätys. Kaksi vuotta myöhemmin Stuttgartin maailmanmestaruuskilpailuissa Matete sijoittui hopealle heti hallitsevan olympiavoittajan ja ME-miehen Kevin Youngin jälkeen. Hopealle Matete sijoittui vielä Göteborgin MM-kisoissa vuonna 1995.

Atlantan olympialaisissa 1996 Matete juoksi hopealle häviten voittajalle Yhdysvaltain Derrick Adkinsille 0,24 sekuntia. Matete voitti yleisurheilun maailmancupissa 400 metrin aidat yhteensä kolme kertaa vuosina 1992, 1994 ja 1998. Vuonna 1998 hän voitti myös Afrikan mestaruuden.

Ennätykset 

 400 metrin aidat - 47,10 (1991)
 400 m - 44,88 (1991)
 200 m - 21,04 (1989)
 100 m - 10,77 (1989)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Sambialaiset 400 metrin aitajuoksijat
Sambialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Justin Theroux

Justin Paul Theroux (s. 10. elokuuta 1971 Washington, DC) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Theroux on tunnettu erityisesti rooleistaan David Lynchin elokuvissa Mulholland Drive (2001) ja Inland Empire (2006). Theroux on myös vieraillut televisiosarjoissa Alias, Ally McBeal, Sinkkuelämää ja Mullan alla. Lisäksi Theroux on esiintynyt Musen kappaleen ”Hysteria” musiikkivideolla.

Vuonna 2006 Theroux ohjasi ensimmäisen elokuvansa Dedication, jonka ensi-ilta oli vuoden 2007 Sundancen elokuvajuhlilla. Vuodesta 2014 hän on näytellyt pääosaa televisiosarjassa The Leftovers.

Theroux meni naimisiin näyttelijä Jennifer Anistonin kanssa vuonna 2015. Helmikuussa 2018 he ilmoittivat eronneensa. Vuosina 1997–2011 Theroux seurusteli stylisti Heidi Bivensin kanssa. Therouxin serkku on brittiläinen dokumentaristi Louis Theroux.

Valikoitu filmografia

Näyttelijänä

 I Shot Andy Warhol (1996)
 Blondit luokkakokouksessa (Romy and Michele's High School Reunion, 1997)
 Amerikan psyko (American Psycho, 2000)
 Ystävyyden kirot (The Broken Hearts Club: A Romantic Comedy, 2000)
 Mulholland Drive (2001)
 Zoolander (2001)
 Charlien enkelit: Kurvit suoriksi (Charlie's Angels: Full Throttle, 2003)
 Asuntoloukku (Duplex, 2003)
 The Legend of Lucy Keyes (2006)
 Miami Vice (2006)
 Inland Empire (2006)
 Broken English (2007)
 The Ten (2007)
 Your Highness (2010)
 Wanderlust (2012)
 Nainen junassa (2016)
 Lego Ninjago Elokuva (2017; ääni)
 Star Wars: The Last Jedi (2017)
 Bumblebee (2018, ääni)
 Kaunotar ja Kulkuri (2019, ääni)

Käsikirjoittajana
 Tropic Thunder (2008)
 Iron Man 2 (2010)
 Rock of Ages (2012)
 Zoolander 2 (2016)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Rait Karm

Rait Karm (s. 1972 Tallinna, Viron SNT) on virolainen pianisti.

Karm aloitti pianonsoiton opinnot Tallinnan keskusmusiikkikoulussa Ell Saviaukin ja professori Ivari Iljan johdolla. Vuodesta 1991 hän opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa professori Liisa Pohjolan, Vitali Berzonin ja S. Novikovin ohjauksessa. Hän on ollut stipendiaattina Islannissa ja osallistunut muun muassa L. Simonin, D. Krausin, K.-H. Kemmerlingin, H. Leygrafin, H. Höllin, D. Roberdssonin sekä D. Baskirovin mestarikursseille. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2000. Vuosina 2001–2003 Karm opiskeli liediä ja kamarimusiikkia professori Irwin Gagen luokalla Zürichin musiikkikorkeakoulussa Sveitsissä. 

Rait Karm on voittanut palkintoja nuorten pianistien kilpailussa Tšekkoslovakiassa ja Virossa. Pianistin työnsä ohessa hän on työskennellyt pianonsoiton opettajana, tuottajana ja sovittajana. Karm on konsertoinut Suomen lisäksi Virossa, Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa, Italiassa, Unkarissa sekä Tšekissä. 

Rait Karm kuuluu ohjelmatoimisto Music Novan perustajajäseniin ja toimii nykyään sen taiteellisena johtajana. Vuonna 2006 ilmestyi hänen ensimmäinen CD-levynsä Masterpieces for Cello, jolla hän soittaa yhdessä sellisti Jussi Makkosen kanssa.

Aiheesta muualla 
 Rait Karmin sivusto
 Ohjelmatoimisto Music Novan sivusto
 Naxos-levy-yhtiön sivusto

Virolaiset pianistit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Metyylipropyyliketoni

Metyylipropyyliketoni on orgaaninen yhdiste (ketoni) ja se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C5H10O ja rakennekaava CH3(CH2)2COCH3. Metyylipropyyliketonista käytetään myös nimityksiä 2-pentanoni, etyyliasetoni ja MPK. 

Metyylipropyyliketonin moolimassa on 86,13 g/mol, sulamispiste −78 °C, kiehumispiste 102 °C, suhteellinen tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste 7 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 505 °C ja CAS-numero 107-87-9. Metyylipropyyliketoni liukenee kohtalaisesti veteen eli 20 °C:een lämpötilassa 4 g/100 ml.

Metyylipropyyliketoni on helposti syttyvää ja sen höyry on ilmaa raskaampaa. Aineen suhteellinen höyry-ilma -seoksen tiheys 20 °C:ssa (ilma = 1) on 1,03. Aine reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien sekä vahvojen emästen, amiinien ja isosyanaattien kanssa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistuminen aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineen suurille pitoisuuksille altistuminen voi aiheuttaa tajunnantason laskua. Pidempiaikainen tai toistuva altistuminen ihokosketukselle voi aiheuttaa ihotulehduksen.

Katso myös 
 Asetoni (2-propanoni, dimetyyliketoni) C3H6O / CH3COCH3
 Isomeeri 3-metyyli-2-butanoni eli metyyli-isopropyyliketoni, CAS-numero 563-80-4
 Isomeeri 3-pentanoni, CAS-numero 96-22-0

Lähteet 

Ketonit
Usenix

Usenix () on arvostettu yhdysvaltalainen tietotekniikkayhdistys, jonka tavoitteena on edistää tietokonejärjestelmien kehitystä. Se perustettiin vuonna 1975, alun perin lähinnä Unix-käyttäjäryhmäksi.

Yhdistyksen verkkosivujen mukaan Usenix tukee alan tutkimusta ja erilaisia innovaatioita sekä tarjoaa hyvän, neutraalin keskustelufoorumin teknisten asioiden käsittelyyn. Yhdistyksen toimintaan kuuluvat erilaiset työpajat ja konferenssit, joista tärkeimpinä vuotuinen tekninen konferenssi (Usenix Annual Technical Conference), tietoturvakonferenssi (Usenix Security Symposium), käyttöjärjestelmien suunnitteluun ja toteutukseen keskittyvä konferenssi (Usenix Symposium on Operating Systems Design and Implementation, OSDI) sekä tiedosto- ja tallennusvälineteknologian konferenssi (Usenix Conference on File and Storage Technologies, FAST). Yhdistys myös jakaa vuotuisia palkintoja, esimerkiksi merkittävästä elämäntyöstä tietotekniikka-alalla (Usenix Lifetime Achievement Award, myös nimellä Flame Award eli Liekkipalkinto). Lisäksi yhdistyksellä on muun muassa tietokonejärjestelmien ylläpitäjille tarkoitettu oma eturyhmä Sage.

Aiheesta muualla 

 Yhdistyksen viralliset sivut 
 Sagen sivut 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Tietotekniikka
Unix
Bendlerblock

Bendlerblock on rakennuskompleksi Berliinissä. Se sijaitsee Stauffenbergstraßen varrella, Tiergartenin puistosta etelään. Bendlerblock pystytettiin vuosina 1911–1914 Saksan valtakunnan laivaston toimistoa varten. Weimarin tasavallan aikana se toimi Reichswehrin päämajana. Nykyisin rakennus on Saksan puolustusministeriön käytössä.

Bendlerblockin ohi kulkeva katu oli nimetty Bendlerstraßeksi vuodesta 1837 alkaen. Se kantoi nimeään Berliinin päämuurarin ja kaupunginvaltuuston jäsenen Johann Christoph Bendlerin (1789–1873) muistoksi. Se muutettiin Stauffenbergstraßeksi 20. heinäkuuta 1955, päivänä jolloin Bundeswehr perustettiin. 

Samana päivänä 11 vuotta aiemmin heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen Claus von Stauffenberg yritti pommiattentaattia Adolf Hitleriä vastaan. Salaliittolaiset pitivät päämajaansa Bendlerblockissa. Vallankaappausyritys epäonnistui ja useita salaliittoon osallistuneita upseereita teloitettiin rakennuksen pihalla heinäkuun 20. ja 21. välisenä yönä. Toisen maailmansodan lopulla Berliinin taistelun aikana rakennus toimi Berliinin puolustusalueen komentajan kenraali Helmuth Weidlingin päämajana, kunnes hän antautui puna-armeijalle aamulla 2. toukokuuta 1945.

Suurin osa Bendlerblockista toimii nykyään Saksan liittotasavallan puolustusministeriön lisätoimistona. Pihalla on muistomerkki, joka on omistettu kansallissosialistista puoluetta vastaan taistelleille saksalaisille. Rakennuksen itäsiipi, jossa muun muassa Stauffenbergin työhuone sijaitsi, muodostaa yhdessä eräiden muiden berliiniläisten kohteiden kanssa saksalaisen vastarinnan museon (Gedenkstätte Deutscher Widerstand).

Aiheesta muualla 

 Gedenkstätte Deutscher Widerstand  

Berliinin rakennukset ja rakennelmat
Natsi-Saksa
H/S Jaanika

H/S Jaanika () on toistaiseksi tuntemattoman omistajan omistama kantosiipialus. Se on rakennettu vuonna 1994 More Industrialin telakalla Feodosijassa, Ukrainassa. Matkustajia Jaanika ottaa kerrallaan 192.

Jaanikan kantosiivet on valmistettu titaanista ja runko lentokonealumiinista. Laivassa on BRIIS-järjestelmä, joka huolehtii noususta ja vakaasta kulusta.

Käyttöhistoria 

Vuonna 1995 alus luovutettiin Inreko Shipin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Viron lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tallinna. Luovutuksen jälkeen Jaanika aloitti liikennöinnin Tallinnan ja Helsingin välillä. Vuonna 2000 Hansa Liisingu osti aluksen. 23. toukokuuta 2005 Linda Line osti aluksen. H/S Laura oli Jaanikan sisaralus. 

Helmikuussa 2008 alus siirtyi tuntemattoman omistajan omistukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fakta om Fartyg – H/S Jaanika 

Jaanika
Arbeitsdorf

Arbeitsdorf oli keskitysleiri Saksan Fallerslebenissä, joka on nykyisin osa Wolfsburgin kaupunkia. Leiri oli toiminnassa 8. huhtikuuta – 11. lokakuuta 1942.

Leiri aloitti toimintansa huhtikuussa 1942, kun vankeja Neuengammen keskitysleiristä saapuivat Arbeitsdorfiin rakentamaan kevytmetallivalimoa. Vangit työskentelivät Albert Speerin ja Ferdinand Porschen autotehtaassa, joka tuotti halpoja kansanautoja, Volkswageneita.

Arbeitsdorfista piti tulla mallileiri, ensimmäinen esimerkki siitä miten keskitysleirit voivat tuottaa halpaa työvoimaa teollisuudelle. Leiri ehti toimia vain kuusi kuukautta, ja siellä arvioidaan tuhotun ainakin 600 vankia.

Lähteet 

Saksalaiset keskitysleirit toisen maailmansodan aikana
Wolfsburg