joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
TAHKOcom

TAHKOcom Oy on Tahkovuoren matkailualueen keskusvaraamo. Se tuottaa myös kiinteistöpalveluita. Yritys sijaitsee Tahkon matkailukeskuksessa noin 12 kilometrin päässä Nilsiästä.

Yleistä 
TAHKOcom toimii Tahkon alueen yritysten markkinointikanavana sekä niiden tuottamien palveluiden välittäjänä. Noin 90 prosenttia Tahkon palveluista on varattavissa keskusvaraamon kautta. Tahkon alueen lisäksi yritys välittää palveluita noin 10 kunnan alueelta.

TAHKOcom palvelee vuosittain noin 80 000 asiakasta, joista noin 80 % on kotimaalaisia. Vuonna 2013 yöpymisvuorokausia oli 260 000 kpl. Ulkomaalaiset tulevat pääosin Venäjältä, mutta matkailijoita on myös Baltian maista sekä Keski-Euroopasta. 

TAHKOcom Oy:llä on tytäryhtiö, Tahko24H Oy, jonka toimintaan kuuluvat Tahkon ja Nilsiän alueen siivous- ja huoltopalvelujen toteuttaminen sekä turvallisuus- ja päivystyspalvelut. Lisäksi Tahko24H tuottaa remontointipalveluja.

Vuonna 2014 konserni työllisti 55 henkilöä ja sen liikevaihto oli 8,2 miljoonaa euroa. Konsernin nykyinen toimitusjohtaja on Matti Kuosmanen.

Vuoden 2015 kesäkuussa TAHKOcom valittiin Parhaaksi palveluntarjoajaksi yrityspalveluiden sarjassa Kuopion alueen kauppakamarin järjestämässä Kuopion alueen parasta palvelua 2015-kisassa.

Toiminta 
TAHKOcomin asiakkaita ovat matkailupalveluiden tuottajat ja omistajat sekä kuluttajat. Yritys paketoi myös alueen tuotteita yritysasiakkaille ja ulkomaisille yhteistyökumppaneille. 

Varaamolla on välityksessään majoitusvaihtoehtoja noin 1 000 kpl eli 6 500 vuodepaikkaa. Majoitusvaihtoehtoihin kuuluvat erilaiset loma-asunnot ja -huoneistot, hotellit ja muut majoitukset. Majoituspalvelujen lisäksi keskusvaraamo välittää ohjelma-, ravitsemus-, kuljetus- ja kokouspalveluita.

TAHKOcom omistaa Tahko.com-sivuston, joka on ollut vuodesta 1998 Tahkon alueen virallinen pääsivusto. Sivustolla on muun muassa ympärivuorokautinen reaaliaikainen nettivaraamo. TAHKOcom on ainoa keskusvaraamo Suomessa, jolla on kaikista majoituskohteistaan panoraamaesittelyt.

Historia 
Kun Matti ja Marja-Liisa Kuosmanen perustivat yrityksen vuonna 1988. Sen toimialat olivat alun perin isännöinti, kiinteistö- ja vuokrausvälitys sekä insinööritoimisto. Keskusvaraamon Kuosmaset perustivat 1990, sillä Tahkon alueelle ei ollut yritystä, joka olisi vastannut varauksista tai mökkivälityksestä keskitetysti. Kuosmaset tunsivat alan ja alueen jo ennestään, sillä heidän yrityksensä Tahkovahti oli hoitanut alueen mökkien huolto- ja korjauspalveluja sekä isännöintiä. Myöhemmin yritys luopui insinööripalveluista ja isännöinnistä.

Vuonna 2015 Matti Kuosmanen palasi perustamansa konsernin toimitusjohtajaksi, oltuaan 19 vuotta syrjässä kyseisestä tehtävästä.

Yritys on toiminut voimassaolonsa aikana eri nimillä. Yritys perustettiin 1988 nimellä TahkoPlan ky, vuosina 1989-2004 nimi oli Tahkovahti Oy, vuosina 2004-2010 Tahkovuori Oy ja vuonna 2010 nimi vaihtui TAHKOcom Oy:ksi. Yhtiön omistuspohja on pysynyt muuttumattomana.

Lähteet 
http://www.tahko.com/fi/ 
http://www.tahko24h.fi/
http://www.kauppalehti.fi/yritykset/yritys/tahkocom+oy/08948189

Viitteet

Aiheesta muualla 
TAHKOcomin virallinen Facebook-sivu

Suomalaiset yritykset
Nilsiä
Kaliumtiosyanaatti

Kaliumtiosyanaatti (KSCN) on kalium- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisessä kemiassa.

Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kaliumtiosyanaatti on valkoisia erittäin hygroskooppisia kiteitä. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja veden lisäksi myös polaariset orgaaniset liuottimet kuten etanoli, metanoli ja asetoni liuottavat yhdisteen. Liukenemisreaktio on voimakkaasti endoterminen prosessi. Vahvat hapot hajottavat kaliumtiosyanaatin ammoniakiksi ja karbonyylisulfidiksi.

Valmistus ja käyttö
Kaliumtiosyanaattia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä ovat muun muassa kaliumhydroksidin reaktio ammoniumtiosyanaatin kanssa, jolloin muodostuu kaliumtiosyanaatin lisäksi ammoniakkia ja vettä sekä kaliumsyanidin ja rikin välinen reaktio lämmitettäessä.
KOH + NH4SCN → KSCN + NH3 + H2O
KCN + S → KSCN

Kaliumtiosyanaattia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä orgaanisten tiosyanaattien, joita käytetään lääkeaineiden synteesiin, valmistuksessa. Muita käyttökohteita ovat käyttö apuaineena tekstiilien värjäyksessä, valokuvauskemikaalina ja reagenssina raudan toteamiseen analyyttisessä kemiassa. Kaliumtiosyanaattia voidaan lisätä hammastahnoihin, koska syljen laktoperoksidaasientsyymi hapettaa sen tiosyanaatti-ionin hypotiosyanaatti-ioniksi, jolla on antibakteerisia ominaisuuksia. Monissa kaliumtiosyanaatin käyttökohteissa voidaan käyttää myös hinnaltaan halvempaa natriumtiosyanaattia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaliumyhdisteet
Von Bülow

Von Bülow on vanha saksalainen aatelissuku.

Suku on lähtöisin Mecklenburgista. Sen nimen sanotaan tulleen Gadebuschin lähellä sijaitsevasta Bülow-nimisestä kylästä. Suvussa on ainakin kahdeksan 1200- ja 1300-lukujen aikana haarautunutta linjaa, jotka ovat vaikuttaneet Itämeren alueen valtioissa, kuten Mecklenburgissa, Hannoverissa, Braunschweigissa, Tanskassa, Ruotsissa, Puolassa ja Venäjällä. Saksassa vaikuttivat ainakin Wedendorfin, Gartowin, Plüskowin ja Prützenin sukuhaarat.

Tunnettuja sukuun kuuluneita
Johan von Bülow (1751–1828), tanskalainen hovimies
Friedrich Wilhelm von Bülow (1755–1816), preussilainen kenraali
Adam Heinrich Dietrich von Bülow (1757–1807), saksalainen sotilaskirjailija, F. W. von Bülowin veli
Frantz Bülow (1769–1844), tanskalainen kenraali
Frederik Rubeck Henrik von Bülow (1791–1858), tanskalainen kenraali
Heinrich von Bülow (1792–1846), preussilainen diplomaatti
Bernhard Ernst von Bülow (1815–1879), tanskalais-saksalainen diplomaatti, Heinrich von Bülowin veljenpoika
Hans von Bülow (1830–1894), saksalainen pianisti ja kapellimestari
Karl von Bülow (1846–1921), saksalainen sotamarsalkka
Bernhard von Bülow (1849–1929), saksalainen valtiomies, Saksan valtakunnankansleri, Bernhard Ernst von Bülowin poika
Vicco von Bülow (taiteilijanimi Loriot, 1923–2011), saksalainen animaattori, elokuvaohjaaja, näyttelijä ja viihdyttäjä

Brittiläinen julkisuuden henkilö Claus von Bülow kuului sukuun äitinsä puolelta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateli
Saksalaiset suvut
Tanskan aateli
Davy Klaassen

Davy Klaassen (s. 21. helmikuuta 1993 Hilversum) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessa pelaavaa Ajaxia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin ja Saksan pääsarjoissa. Klaassen on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.

Ura

Seurajoukkueura 
AFC Ajaxin juniorijoukkueita vuodesta 2004 edustanut Klaassen debytoi Eredivisiessä marraskuussa 2011 ja teki 42 sekuntia kentällä oltuaan heti maalin. Aiemmin samana vuonna hän oli jo pelannut Mestareiden liigaa Ajaxin paidassa. Klaassen pelasi vuonna 2013 myös Ajaxin juniorijoukkueessa, Jong Ajaxissa. Joulukuussa 2013 hän teki ykkösjoukkueen ensimmäisen hattutemppunsa, pelissä NAC Bredaa vastaan. Kaudella 2013-2014 hän teki 26 ottelussa 10 maalia. Seuraavalla kaudella otteluita kertyi 30 ja maaleja kuusi. Everton FC ilmoitti 1. heinäkuuta 2017 hankkineensa Klaassenin Ajaxista 23,5 miljoonalla punnalla eli 27 miljoonalla eurolla. Kesällä 2018 Klaassen siirtyi Saksan Bundesliigan Werder Bremeniin, jossa hän pelasi kaksi kautta.

Maajoukkueura 
Useissa eri nuorten maajoukkueissa pelannut Klaassen debytoi Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2014 Ranskaa vastaan. Huolimatta hyvistä otteista Eredivisiessä Klaassen ei kuitenkaan mahtunut päävalmentaja Louis van Gaalin miehistöön kesän 2014 MM-kilpailuihin. Avausmaalinsa maajoukkueessa Klaassen teki toisessa maaottelussaan Espanjaa vastaan maaliskuussa 2015. Hän on kesäkuun 26. päivään 2021 mennessä pelannut 24 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.

Lähteet 
 
 http://www.national-football-teams.com/player/54751/Davy_Klaassen.html

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Cities in Motion 2

Cities in Motion 2 on suomalaisen Colossal Orderin kehittämä ja Paradox Interactiven vuonna  julkaisema strategiapeli.
Edeltäjänsä tavoin pelaajan tehtävänä on rakentaa toimiva joukkoliikenneratkaisu pelattavana oleviin suurkaupunkeihin. Jatko-osaan on lisätty uusia ominaisuuksia kuten vuorokausirytmi, ruuhkat, aikataulujen luonti, dynaamiset kaupungit ja moninpeli. Monipelitilassa pelaaja voi kilpailla muita pelaajia vastaan tai rakentaa toimivaa joukkoliikennettä yhdessä muiden pelaajien kanssa.

Vastaanotto
Cities in Motion 2 on saanut vaihtelevia arvioita. Monet kriitikot ovat arvostelleet pelin käyttöliittymää ja korkeaa oppimiskäyrää.

IGN antoi pelille arvostelussa pisteet 7.5/10.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 videopelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Strategiapelit
Kuljetussimulaatiopelit
Henrik (Preussin prinssi, 1726–1802)

Henrik (Friedrich Heinrich Ludwig; 18. tammikuuta 1726 Berliini – 3. elokuuta 1802 Rheinsberg) oli Preussin prinssi ja kenraali Preussin armeijassa. Hän oli kuningas Fredrik Suuren nuorempi veli.

Henrik oli kuningas Fredrik Vilhelm I:n kolmastoista lapsi. Hän osallistui ensimmäiseen (1740–1742) ja toiseen (1744–1745) Sleesian sotaan. Seitsenvuotisessa sodassa (1756–1763) hän komensi vuodesta 1758 alkaen menestyksekkäästi yhtä Itävaltaa vastaan sotineista preussilaisista armeijoista. Hänen Freibergin taistelussa vuonna 1762 saavuttamansa voitto joudutti Hubertusburgin rauhan solmimista. Fredrik Suuri totesi myöhemmin Henrikin olleen ainut Preussin kenraaleista, joka ei tehnyt sodan aikana yhtäkään virhettä. Myöhemmin kuningas uskoi veljelleen erilaisia diplomaattisia tehtäviä. Henrik muun muassa neuvotteli Pietarissa Puolan ensimmäisestä jaosta. Baijerin perimyssodan aikana vuonna 1778 hän johti 80 000 miehen vahvuisen armeijan hyökkäystä Böömiin, mutta joutui pian perääntymään muonavarojen huvettua. Fredrik Suuren viimeisinä elinvuosina Henrik vieraili tämän edustajana Pariisissa, jossa hän yritti huonolla menestyksellä heikentää Ranskan ja Itävallan välistä liittoa. Henrik jäi syrjään Preussin politiikasta veljensä kuoltua vuonna 1786.

Henrik yritti huonolla menestyksellä saada itselleen omaa valtakuntaa. Hänen toiveensa Puolan kruunusta kaatui Fredrik-veljen vastustukseen. Katariina Suuren Henrikille lupaama Moldavian ja Valakian kuningaskunta sekä ehdotus hänen kruunaamisestaan Yhdysvaltain kuninkaaksi eivät myöskään toteutuneet.

Henrikin puoliso oli vuodesta 1752 Wilhelmine von Hessen-Kassel. Kyseessä oli kulissiavioliitto, sillä Henrik oli homoseksuaali. Henrik vietti suuren osan elämästään vetäytyneenä Rheinsbergin linnaan, joka oli hänen asuntonaan vuodesta 1744. Hänet on haudattu linnan puistossa olevaan pyramidinmuotoiseen mausoleumiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hohenzollernin hallitsijasuku
Preussilaiset kenraalit
Prinssit
Vuonna 1726 syntyneet
Vuonna 1802 kuolleet
Lucy (elokuva)

Lucy on ranskalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Luc Besson sekä tuottanut EuropaCorp. Se julkaistiin 25. heinäkuuta 2014. Elokuva kuvattiin Taipeissa, Pariisissa sekä Cité du Cinémassa. Elokuvan pääosassa ovat Scarlett Johansson ja Morgan Freeman.

Tarina 

Elokuva kertoo yhdysvaltalaisesta opiskelijasta Lucystä (Scarlett Johansson) joka kidnapataan ja pakoitetaan huumekuriiksi kuljettamaan synteettistä hormoonia josta käytetään lyhennettä CPH4. Paketti ommellaan Lucyn mahaan ja kuljetuksen aikana siitä pääsee CPH4:ä hänen verenkirtoonsa. CPH4:n avulla Lucystä tulee supervoimia omaava taistelija joka pystyy käyttämään aivojen kapasitettia täydellisesti hyväkseen.

Näyttelijät 

Lähde: 

Elokuvasta tuli myyntimenestys, saavuttaen julkaisuviikon aikana 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin myynnit 40 miljoonan dollarin budjettia vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 2014 ranskalaiset elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Mitsubishi Ki-51

Mitsubishi Ki-51 (liittoutuneiden raportointinimi: Sonia) on japanilainen sotilaslentokone Toisessa maailmansodassa. Se kehiteltiin edelleen Ki-30:sta eli "Ann" -tyypistä. Konetta käytettiin kevyenä pommituskoneena ja maataistelutehtäviin sekä tiedustelukoneena. Konetyyppi hyväksyttiin virallisesti Japanin armeijan käyttöön, nimellä:  armeijan tyyppi 99 rynnäkkökone. Sen tuotanto kattoi 2 385 koneyksilön määrän. Tuotanto päättyi heinäkuussa 1945.

Ki-51 erosi edeltäjästään, alatasoisen runkonsa (siivet sijaitsivat rungossa alaosassa) ja avonaisen ohjaamonsa puolesta. Ki-30 -mallisesta lyhennetyssä ohjaamossa oli taka-ampujan paikka 7,7 mm konekiväärille. Siipikonekiväärien kaliiperi kasvoi sodan myötä: 0.30:sta 0.50:een. eli 7,7 mm:sta 12,7 mm:iin. 1 060 km toimintasäde teki mahdolliseksi lähialueiden tiedustelutoiminnan. David Mondey mainitsee nämä kaksi käyttötarkoitusta: tiedustelu sekä maataistelu. Sodan loppuvaiheilla, koneen alapuoliseen ripustimeen voitiin liittää 1 kpl 250 kg:n pommi. Sitä käytettiin vain kamikaze-tehtävissä. Pommitustehtävissä enin kuorma oli 200 kg, mikä liitettiin koneeseen ulkoisesti.

Konetta valmistivat Mitsubishi, 1 472 sekä Tachikawa (First Army Air Arsenal), 913 kappaletta.

Lähteet 
Mondey, David: Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II, 2002 (ensipainos 1984, London, England) s. 211-212  ISBN 0-7858-1363-2.

Viitteet 

Ki-51
Rynnäkkökoneet
Kaunosilmät

Kaunosilmät (Coreopsis) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 35 lajia.

Sukuun kuuluvia lajeja 
Aurinkokaunosilmä (Coreopsis lanceolata)
Isokaunosilmä (Coreopsis grandiflora)
Kesäkaunosilmä (Coreopsis bigelovii)
Kirjokaunosilmä (Coreopsis basalis)
Korvakaunosilmä (Coreopsis auriculata)
Preeriakaunosilmä (Coreopsis tripteris)
Ruusukaunosilmä (Coreopsis rosea)
Syyskaunosilmä (Coreopsis verticillata)
Tiikerikaunosilmä eli tiikerinsilmä (Coreopsis tinctoria)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Funet: Kaunosilmät (Coreopsis)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kaunosilmät (Coreopsis)
United States Department of Agriculture (USDA): Coreopsis 
Flora of China: Coreopsis 

Asterikasvit
Aulangon näkötorni

Aulangon näkötorni on Hämeenlinnan Aulangonvuoren huipulla sijaitseva näkötorni, joka on valmistunut vuonna 1907. Sen on suunnitellut arkkitehti Waldemar Aspelin. Nykyään tornissa vierailee vuosittain lähes satatuhatta kävijää. Vuoden 2015 aikana se oli yleisölle avoinna 7. toukokuuta – 30. syyskuuta päivittäin kello 8–19.

Aulangon näkötornissa havaittiin korjaustarve vuonna 2016.  Korjaussuunnitelma valmistui vuonna 2020 ja korjaustyöt saatiin käyntiin keväällä 2022. Korjaustöiden on tarkoitus kestää kesän loppuun saakka.

Historia 
Ensimmäinen puinen näköalapaviljonki Aulangon huipulle rakennettiin jo 1800-luvun lopussa, jolloin alue oli suosittu retkikohde. Näkötornin rakennuttajana toimi Aulangolla sijainneen Karlbergin kartanon omistaja eversti Hugo Standertskjöld. Aulangonvuoren laki on 150 metriä merenpinnan ja 70 metriä viereisen Aulangonjärven pinnan yläpuolella. 33 metriä korkeasta tornista avautuu näkymä Vanajaveden laaksoon, joka on yksi Suomen kansallismaisemista. 

Näkötornin juurella on kahvilarakennus sekä vuonna 1934 valmistunut näköalatasanne, josta on näkymä Aulangonjärvelle päin. Näköalatasanteen alapuolella on Lennart Segerstrålen samana vuonna maalaama metsästysaiheinen fresko. Lisäksi sen vierestä lähtevät kiviportaat Aulangonvuoren jyrkänteelle, jossa sijaitsevassa luolassa on kuvanveistäjä Robert Stigellin karhuperheveistos vuodelta 1905.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aulangon viralliset kotisivut

Hämeenlinnan rakennukset ja rakennelmat
Hämeenlinnan nähtävyydet
Suomen näkötornit
Aulanko
Waldemar Aspelinin suunnittelemat rakennukset
Juri Kinnunen

Juri Kinnunen (s. 9. helmikuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa ja Ykkösessä pelannutta Turun Palloseuraa vuosina 2014–2018 ja palasi seuraan elokuussa 2020. Hän on pelipaikaltaan alun perin oikea laitapuolustaja, mutta on siirtynyt sittemmin vasemman laitapuolustajan paikalle.

Kinnunen aloitti jalkapallon 4-vuotiaana Käpylän Pallon junioreissa, jossa jatkoi aina 14-vuotiaaksi asti. Tämän jälkeen Kinnunen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin organisaatioon, jossa löi itsensä läpi seuran reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Loukkaantumisten jälkeen Kinnunen siirtyi vuonna 2011 Ykkösessä pelanneeseen FC Viikinkeihin. Kauden 2013 Kinnunen pelasi kauden PK-35 Vantaan riveissä, josta palasi Viikinkeihin. Hän siirtyi elokuussa 2014 kesken kauden Turun Palloseuraan ja pelasi loppukauden aikana yksitoista Veikkausliiga-ottelua. Kinnunen kuului Turun Palloseuran vakioavaukseen ja oli mukana nostamassa joukkueen takaisin Veikkausliigaan kauden 2017 päätteeksi.

Juri Kinnunen valittiin TPS-kannattajien toimesta kunniapalkinnon saajaksi kausina 2015 ja 2016.

Kaudella 2019 Kinnunen edusti Veikkausliigassa Kokkolan Pallo-Veikkoja. Hän jatkoi Kokkolassa myös kaudella 2020 joukkueen pudottua Ykköseen. Elokuussa 2020 KPV purki Kinnusen sopimuksen ja hän palasi Veikkausliigassa pelaavaan TPS:ään.

Kinnunen on pelannut 22 ottelua poikamaajoukkueissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal

Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal (Keisari Vilhelmin kansallismuistomerkki) oli Berliinin keskustassa Schlossplatzin reunalla Berliinin kaupunkilinnaa vastapäätä sijainnut Saksan keisari Vilhelm I:n muistomerkki.

Valtava muistomerkki rakennettiin vuosina 1895–1897. Sen tieltä purettiin nimellä Schlossfreiheit tunnettu historiallinen talorivi. Muistomerkki käsitti kaikkiaan 76 metriä pitkän ja 38 metriä leveän alueen. Siihen kuului keisari Vilhelmiä esittänyt ratsastajapatsas, jonka taustalla kiersi puolikaaren muotoinen pylväikkö. Kokonaisuuden suunnittelivat kuvanveistäjä Reinhold Begas sekä arkkitehdit Gustav Halmhuber ja Ernst von Ihne. Rakennelma vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja se purettiin kokonaan yhdessä kaupunkilinnan kanssa vuonna 1950. Muistomerkin sokkeli on edelleen olemassa jokirannassa ja siitä pystyy hahmottamaan rakennelman alkuperäisen muodon ja mittasuhteet. Lisäksi kaksi ratsastajapatsaan jalustaa koristaneista leijonapatsaista on nykyään Itä-Berliinin eläintarhassa.

Saksan liittopäivät päättivät vuonna 2007, että keisari Vilhelmin muistomerkin paikalle tullaan pystyttämään Saksan jälleenyhdistymiselle omistettu ”Vapauden ja yhtenäisyyden muistomerkki” (Freiheits- und Einheitsdenkmal).

Lähteet

Aiheesta muualla

Die Denkmäler im Umfeld des Berliner Schlosses: 05 Die Nationaldenkmal  

Berliinin entiset rakennukset ja rakennelmat
Muistomerkit
1. hokejová liga SR

1. hokejová liga on jääkiekkoliiga Slovakiassa. Se on Slovakian toisen sarjatason liiga.

Joukkueet 2020–2021

Voittajat 

 2014–15: HC 07 Detva
 2013–14: HC 46 Bardejov
 2012–13: HC 46 Bardejov
 2011–12: HC 46 Bardejov
 2010–11: ŠHK 37 Piešťany
 2009–10: ŠHK 37 Piešťany

 2008–09: HK Spisska Nova Ves
 2007–08: Banska Bystrica
 2006–07: SkiPark Kezmarok
 2005–06: Banska Bystrica
 2004–05: MHC Martin
 2003–04: HK Dubnica
 2002–03: Mestsky hokejovy club Nitra
 2001–02: HK VTJ Spisska Nova Ves
 2000–01: MsHK SKP Zilina

 1999–00: MHC Martin
 1998–99: HK Spartak ZTS Dubnica
 1997–98: Banska Bystrica
 1996–97: HKm Zvolen
 1995–96: Spisska Nova Ves
 1994–95: Banska Bystrica
 1993–94: HK Spartak Dubnica Vahom

Slovakian jääkiekkosarjat
Stadion der Weltjugend

Stadion der Weltjugend (”Maailmannuorison stadion”) oli Itä-Berliinissä Mitten kaupunginosassa Chausseenstrassen varrella vuosina 1950–1992 käytössä ollut urheilustadion. Se sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä Berliinin muurista.

Stadionin suunnittelivat Selman Selmanagić ja Reinhard Ligner, ja se avattiin 20. toukokuuta 1950 nimellä Walter-Ulbricht-Stadion. Stadion rakennettiin vain puolessa vuodessa entisten kaartinfusilieerirykmentin kasarmien paikalle. Stadionilla järjestettiin vuosien 1951 ja 1973 kansainvälisten nuorisofestivaalien päätapahtuma, ja jälkimmäisen tapahtuman yhteydessä se sai myös nykyisen nimensä. Laajennusten jälkeen stadionin pinta-ala oli 131 000 m² ja sinne mahtui noin 50 000 katsojaa. Se oli Itä-Berliinin suurin urheilupaikka. Siellä järjestettiin myös vuosittain FDGB-Pokal-jalkapalloturnauksen loppuottelu.

Stadion der Weltjugend purettiin vuosina 1992–1994, sillä sen paikalle suunniteltiin uutta urheilustadionia siltä varalta, että Berliinille myönnettäisiin vuoden 2000 kesäolympialaiset. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Stadionin paikalla oli sen jälkeen väliaikaisia urheilupaikkoja. Paikalle on vuodesta 2006 alkaen rakennettu Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin rakennuskompleksia, joka ei ole vielä valmis.

Lähteet

Aiheesta muualla

Berliinin entiset rakennukset ja rakennelmat
Saksan jalkapallostadionit
Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallo‎
Saksan demokraattisen tasavallan yleisurheilu
Berliinin urheilu
Palaeotherium

Palaeotherium  oli kavioeläinten lahkoon kuuluva suku, joka eli eoseenikaudelta oligoseenikauden alkuun. Siihen kuuluvia lajeja olivat P. curtum, P. duvalii, P. magnum, P. medium, P. mimus, P. muehlbergi ja P. parvulum. Suvun lajit olivat vaihtelevan kokoisia, mutta yleisesti ne olivat noin 1,2 metriä pitkiä. Palaeotheriumin jäänteitä on löydetty Keski- ja Etelä-Euroopasta. Se oli sopeutunut elämään metsässä. Ne pystyivät myös ylittämään pieniä soita. Ne ovat saattaneet olla laumaeläimiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://dinosaurs.about.com/od/mesozoicmammals/p/palaeotherium.htm 
 http://www.theodora.com/encyclopedia/p/palaeotherium.html 

Kavioeläimet
Esihistorialliset nisäkkäät
Steal the Light

Steal the Light on suomalaisen melodisen death metalin yhtye Omnium Gatherumin EP-levy. Se julkaistiin lokakuussa 2002 levymerkillä Rage of Achilles.

EP sisältää uudelleen nauhoitettuja kappaleita yhtyeen vuoden 2001 demoäänitteeltä "Wastrel". Nuclear Blast julkaisi albumista uusintapainoksen vuonna 2004.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Markus Vanhala – kitara
 Mikko Pennanen – kosketinsoitin
 Antti Filppu – laulu
 Janne Markkanen – bassokitara
 Harri Pikka – kitara
 Jarmo Pikka – rummut

Muut tekijät 
 Nino Laurenne – äänittäjä, miksaaja
 Göran Finnberg – masteroija
 Olli Lappalainen – grafiikka, design, valokuvat
 Suvi Heinonen – yhtyekuva

Arviot 
 Metal.de:

Aiheesta muualla 
 
 Steal the Light discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2002 EP:t
Omnium Gatherumin albumit
Lääketukku

Lääketukku Oy – Medicinparti Ab oli suomalainen lääkkeiden ja muiden apteekkitavaroiden tukkukauppa, joka toimi vuosina 1949–1989 ja kuului vuoteen 1988 asti Huhtamäki-yhtymään. Nykyisin Lääketukku on Tamro Oyj:n aputoiminimi.

Historiaa
Tammikuussa 1949 Huhtamäki-yhtymän johto teki päätöksen apteekkialan tukkukaupan perustamisesta Helsinkiin. Lääketukun tarkoituksena oli yhtiöjärjestyksen mukaan valmistaa ja tuoda maahan, myydä ja välittää lääkeaineita, apteekkitavaroita, kemikalioita sekä muita näihin läheisesti liittyviä tavaroita. Sen kilpailijoita olivat tuolloin Tampereen Rohdos Oy sekä keskenään yhteistyössä toimivat Aurum Oy ja Pharmakon Oy. Eräät isot lääkevalmistajat myivät tuotteitaan myös suoraan apteekeille huomattavin määräalennuksin. Huhtamäki näki tilaisuutensa ennen kaikkea siinä, että sairaalat saivat vuoden 1949 lakimuutoksessa oikeuden ostaa tarvikkeensa suoraan tukkukaupasta ohi apteekkien.

Lääketukku pääsikin nopeasti tärkeään asemaan sairaalamyynnissä. 
Vuonna 1953 otettiin ohjelmaan myös kemikaalien myynti ja omien kosmetiikkatuotteiden valmistus nimellä Fincos, josta tuli pian itsenäinen yhtiönsä Huhtamäki-yhtymän sisällä.

Helsingin ohella Lääketukku perusti sivuliikkeen Turkuun 1960 ja Tampereelle 1961. 1970-luvulle tultaessa lääketehtaat alkoivat yhä enemmän myydä tuotteitaan suoraan sairaaloille ja laitoksille, ja Lääketukun kasvu alkoi hiipua. Se perusti kuitenkin 1970-luvun alkupuolella uusia sivuliikkeitä Ouluun, Kuopioon, Vaasaan ja Jyväskylään ja oli vuoteen 1979 mennessä noussut Suomen johtavaksi lääkkeiden tukkukaupaksi. Lääkkeiden ja lääkevalmisteiden lisäksi valmikoimaan kuului röntgenfilmejä, sairaalatarvikkeita, tutkimuskemikaaleja, laboratoriotarvikkeita ja kosmetiikkaa.

Kilpaillakseen tehokkaammin Lääketukkua vastaan Tampereen Rohdos Oy, Aurum Oy ja Pharmakon Oy yhdistyivät Tamroksi vuonna 1970. Vuonna 1988 Lääketukku Oy myytiin Tamrolle osana Huhtamäki-yhtymän toimialarationalisointia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vesikansa, Jyrki: Leipurinpojan perintö. Huhtamäki Oy 1920–1995. Otava, 1995. ISBN 951-113996-7.

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Tukkukaupat
Suomalaiset lääkealan yritykset
Puruvesi Pop

Puruvesi Pop -festivaali on vuodesta 2007 järjestetty kevyen musiikin tapahtuma Kerimäellä. Festivaalin järjestää Kerimäen iloinen kulttuuri ry (Keiku ry). Puruvesi-Pop on musiikkipainotteinen tapahtuma, joka on suunnattu kaiken ikäisille henkilöille. Puruvesi Pop -festivaalin kävijämäärä on kasvanut vuosittain, vuonna 2013 kävijämäärä oli 3 500 ja vuonna 2014 se oli 5 000 henkeä.

Esiintyjät

2016  
Perjantai 12.8. Chisu, Elastinen, Jätkäjätkät, Raappana, Welmu, Erakossa, Backtage Pass- voittaja.
Lauantai 13.8. Kaija Koo, Kotiteollisuus, J. Karjalainen. Disco, Old Spice, Anna Puu, Backtage Pass- voittaja.

2015   
 Perjantai 31.7. Daze (DK), Atomirotta, Sanni, New Deadline, Jouni Aslak, Gasellit, Jukka Poika 
 Lauantai 1.8.  Eppu Normaali, Mokoma, Anssi Kela, Romuttamo, Even Steven, Routaraja, Vihreä Aurinko, Ever Circling Wolves, Poor Fellas, Lightbulb.

2014 
 Perjantai 1.8. Haloo Helsinki!, Radio Moscow (USA), Popeda, Relentless, Nerve End, The Rhythm & Business Band, Four-Bar System.
 Lauantai 2.8. Jenni Vartiainen, Karri Koira & Ruudolf, Virve Rosti & Toyboys, Solonen & Kosola, Dave Lindholm B. Inventive, Jukka Ässä, Poutatorvi, Virranjakaja, Semi Bros.

2013
Perjantai 2.8. Captain Jack (GER), Paprika Korps (POL), JVG, Stepa & Are, Breathe the End, Preerian lapset, Death Generation, Kassu Koponen & Kumarrat,
Lauantai 3.8. Ismo Alanko, Disco, Lipsaset, Nevesis (EST), The Vultones, Hassu Organismi, Ihmeneloset.

2012
Perjantai 3.8. Enemigo, Santa Cruz, Grandeville, Stepa & Are, 7 Stout Clan, Nimetön.
Lauantai 4.8.  Plug, Rockefeller, Speedo, Routaraja, Paula Koivuniemi.

Järjestäminen lopetetaan
Kesien 2016 ja 2018 sääriskien toteutumisen johdosta tapahtuman toteuttamisen taloudelliset edellytykset murenivat ja tapahtuman järjestäminen keskeytettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.puruvesipop.com
 www.keiku.fi

Musiikkitapahtumat Suomessa
Kerimäki
Savonlinnan tapahtumat
Aleksandr Litovtšenko

Aleksandr Dmitrijevitš Litovtšenko (; 26. maaliskuuta (J: 14. maaliskuuta) 1835 Krementšuk – 28. kesäkuuta (J: 16. kesäkuuta) 1890 Pietari) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka erikoistui kuvaamaan 1500- ja 1600-luvun Moskovan ruhtinaskuntaa.

Litovtšenko opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Hän sai pienemmän kultamitalin teoksestaan Kharon kuljettaa kuolleiden sielut Styks-virran yli, vaikka joutuikin kurssitovereidensa kritisoimaksi melko jäykistä asetelmistaan. Yhdessä monien muiden kurssitovereidensa kanssa hän haastoi Akatemiassa vallinneen akatemismin hengen. Hän keskeytti opintonsa vuonna 1863, ryhtyi riippumattomaksi taiteilijaksi ja liittyi Vaeltajiin vuonna 1876.

Vuonna 1868 Litovtšenko tunnustettiin akateemikoksi kuvastaan tsaari Aleksein hovissa palvelevasta haukkametsästäjästä (yksi versio samasta aiheesta). Hänen suurimmista maalauksistaan Iivana Julma esittelee aarteitaan Englannin suurlähettiläälle Jerome Horseylle (1875) hankittiin tsaarin aloitteesta Venäläiseen museoon, ja teos Tsaari Aleksei ja patriarkka Nikon kunnioittavat patriarkka Filippin jäänteitä (1886) hankittiin Pavel Tretjakovin aloitteesta nimeään kantavaan taidekokoelmaan Moskovaan (kuten myös useat muotokuvat).

Litovtšenko muistetaan myös useiden Moskovan Kristus Vapahtajan katedraalin seinämaalausten sekä Sevastopolin Krimin sodan muistomerkin ikonien tekijänä.

Teoskuvia

Venäläiset taidemaalarit
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Dodekanesian prefektuuri

Dodekanesian prefektuuri () oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Etelä-Egean saarten alueella ja sen pääkaupunki oli Ródos. Prefektuurin alue käsitti Dodekanesian saariryhmän. Sen pinta-ala oli 2 714 neliökilometriä ja asukasluku 190 071 (vuonna 2001).

Prefektuuri jakautui neljään provinssiin, jotka olivat Kálymnoksen, Kárpathoksen, Kosin ja Ródoksen provinssit. Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin neljäksi alueyksiköksi, Kálymnoksen, Kárpathoksen, Kosin ja Ródoksen alueyksiköiksi.

Dodekanesia
Kreikan prefektuurit
Englantilainen rantakatu

Englantilainen rantakatu (; Anglijskaja Naberezhnaja) on katu Pietarissa. Sen varrella on keisarin ajan palatseja. Katu on Keski-Pietarissa, ja se kulkee pitkin Suuren Nevan rantaa. Se on ollut aikojen kuluessa hyvin muodikas katu. Pietarin senaatinaukiolta se jatkuu nimellä Amiraliteetin rantakatu.

Katu on saanut nimensä siitä, että sen varrella on sijainnut Britannian suurlähetystö ja Englantilainen kirkko, jonka on suunnitellut Giacomo Quarenghi. Kirkon rakennuksessa on nykyisin matkailutoimisto.

Pietarin kadut
Sikojuuret

Sikojuuret (Scorzonera) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti 180–200 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.

Suomessa tavataan luonnonvaraisena vain harjusikojuurta (Scorzonera humilis) Etelä-Suomessa harjukasvina sekä viljeltynä ja harvoin luonnossa satunnaiskasvina esiintyvää mustajuurta (Scorzonera hispanica).

Lajeja 
 harmaasikojuuri (Scorzonera cana)
 mustajuuri eli ruokamustajuuri (Scorzonera hispanica, syn. Pseudopodospermum hispanicum)
 egyptinsikojuuri (Scorzonera hispida)
 harjusikojuuri eli sikojuuri (Scorzonera humilis)
 sulkasikojuuri (Scorzonera laciniata)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sikojuuret (Scorzonera)
 Funet: Sikojuuret (Scorzonera) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Scorzonera 
 Flora of China: Scorzonera
Andrius Gudžius

Andrius Gudžius (s. 14. helmikuuta 1991 Kaunas) on liettualainen kiekonheiton maailmanmestari.

Gudžius on menestynyt hyvin eri ikäluokkien arvokisoissa. Vuoden 2010 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa hän voitti kultaa. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden hän voitti vuoden 2013 kisoissa Tampereella. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2007 hän oli pronssilla.

Gudžius voitti maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ennätyksellään 69,21, jonka hän heitti toisella kierroksella. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai kultaa tuloksella 68,46. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Gudžius saavutti pronssia tuloksella 67,55. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kuudenneksi, Zürichin EM-kilpailuissa 2014 kymmenenneksi sekä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 12:nneksi. Hän sai universiadipronssia Gwangjussa 2015.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähde: IAAF
 Kiekonheitto: 69,59 (2018)

Lähteet 

Liettualaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Seksin mediamarkkinat

Seksin mediamarkkinat on Sanna Karkulehdon tietokirja vuodelta 2011. Teoksen on kustantanut Gaudeamus. Kirja käsittelee feministisen ja queer-tutkimuksen näkökulmista viestimien ilmiöitä, joissa yhdistyvät sukupuoli ja seksuaalisuus sekä julkisuus, kaupallisuus ja valta.

Aiheesta muualla 
 Teos kustantajan sivuilla . 
 Terhi Loukiainen: Tutkija seksin mediamarkkinoilla. Tietysti.fi 19.7.2011.
 Karkulehto analysoi seksipakkomielteistä mediamaailmaa. Minna.fi 19.10.2011.

Kirjat viestinnästä
Kirjat yhteiskunnasta
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2011 kirjat
Almaz-Antei

Almaz-Antei () on vuonna 2002 perustettu, Moskovassa kotipaikkaansa pitävä venäläinen, erityisesti ohjuksia ja tutkia valmistava teollisuuskonserni. Konsernia perustettaessa siihen liitettiin kaikkiaan 46 erillistä tutkimus-, suunnittelu- tai tuotantolaitosta.

Tunnuslukuja
Vuonna 2012 yrityksen liikevaihdosta 94 prosenttia muodostui aseteollisuuden tuotteista. Yhtiö oli tuolloin liikevaihdoltaan maailman 14. suurin ja Venäjän suurin tämän teollisuussektorin yritys. Tukholman kansainvälisen rauhantutkimusinstituutti SIPRI:n vuoden 2012 listalla Almaz-Antein aseteollisuustuotannon osuus arvioitiin 89 prosentiksi. Henkilökuntaa konsernissa oli liki 96 000. Almaz-Antein vuoden 2012 liikevaihto oli 6,124 miljardia USD. Sotilassektorin osuus tuotannosta oli 5,754 mrd USD.

Yhdysvaltalaisen arvion mukaan yhtiön liikevaihto kasvoi vuonna 2013 asesektorilla jopa 44,7 % yhteensä 8,3263 miljardiin dollariin. Näin Almaz-Antei olisi noussut maailman 12. suurimmaksi aseteollisuusyritykseksi vuoden 2013 liikevaihdolla mitattuna.

Päätuotteet
Almaz-Antein tärkeimmät puolustusteollisuuden tuotteet ovat:
 maalta laukaistavat pitkän, keskipitkän ja lyhyen kantaman ohjukset, 
 mereltä laukaistavat pitkän, keskipitkän ja lyhyen kantaman ohjukset,
 ilmavalvontatutkat,
 maaliikenteen ja kranaatti/tykistötulen seurantatutkat ja 
 automaattiset ilmavalvonta- tulenjohtojärjestelmät.

Keskeisimpiin siviilipuolen tuotteisiin kuuluvat lennonjohtojärjestelmät, lennonjohto-, ilmavalvonta- ja säätutkat, maakaasun tankkausasemat, kelluvan ydinvoimalan reaktorit, dieseljunien ohjauspöydät, metrojunien automaattiset ohjausjärjestelmät, lentäjän ja lentoinsinöörin istuimet, diesel- ja sähkötrukit, vesi-, kaasu- ja lämmitysmittarit.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukraine crisis: Russian officials targeted by sanctions (21.7.2014)  (bbc.com)
Neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 826/2014, annettu 30 päivänä heinäkuuta 2014, Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta  (eur-lex.europa.eu)
Ukraine-related Sanctions; Publication of Executive Order 13662 Sectoral Sanctions Identifications List (16.7.2014)  (treasury.gov)
Rossija natšnet postavki sistem PVO S-400 Belorussii i Kazahstanu posle 2005 goda (30.1.2012)  (itar-tass.com)
Most notorious assassination of 2003 solved (20.07.2004)  (pravda.ru)

Venäläiset aseteollisuusyritykset
Venäläiset valtionyhtiöt
Raúl Jiménez

Raúl Alonso Jiménez Rodríguez (s. 5. toukokuuta 1991 Tepeji, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Wolverhamptonia. Jiménez on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Raúl Jiménez on meksikolaisen Club Américan kasvatti. Hän liittyi seuran juniorijoukkueseen jo kuusivuotiaana. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa lokakuussa 2011. Hän voitti seuran riveissä Meksikon clausura-mestaruuden vuonna 2013. Hän siirtyi espanjalaiseen Atlético Madridiin elokuussa 2014. Lehtitietojen mukaan Atlético maksoi Jiménezistä 14 miljoonaa dollaria, mikä on historian kolmanneksi suurin meksikolaisesta jalkapalloilijasta maksettu siirtokorvaus. Hän voitti Supercopa de Españan 2014. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa ja hänen siirtymisestään muualle spekuloitiin espanjalaislehdistössä jo tammikuussa 2015. Hän pelasi kauden 2014−2015 aikana 21 Espanjan pääsarjaottelussa ja teki yhden maalin.

Jiménez solmi viiden vuoden mittaisen sopimuksen Portugalin pääsarjassa pelaavan Benficaa kanssa saman vuoden elokuussa. Hän pelasi seurassa kausina 2015−2018 kaikkiaan 80 Primeira Ligan ottelua, ja teki 18 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 21 ottelua ja teki neljä maalia. Hän voitti Benficassa Portugalin-mestaruuden 2016 ja 2017, Portugalin cupin 2017, liigacupin 2016 sekä supercupin 2016 ja 2017.

Jiménez pelasi kauden 2018–2019 lainalla Englannin Valioliigan Wolverhamptonissa, jossa teki 38 pääsarjaottelussa 13 maalia. Hän siirtyi Wolverhamptoniin pysyvästi kesällä 2019 noin 38 miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2019–2020 hän pelasi jälleen joukkueensa kaikki 38 valioliigaottelua ja teki niissä 17 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja koko sarjan maalintekijätilastossa jaetulla kahdeksannella sijalla. Eurooppa-liigan karsinnoissa kaudella 2019–2020 hän teki kuudessa ottelussa kuusi maalia, muun muassa viimeisellä karsintakierroksella italialaista Torinoa vastaan maalin sekä vieras- että kotikentällä. Varsinaisessa Eurooppa-liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua ja teki neljä maalia.

Maajoukkueura 
Jiménez kuului vuonna 2012 olympiakultaa voittaneeseen Meksikon joukkueeseen. Hänet valittiin edustamaan maataan myös vuoden 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi turnauksessa yhdessä alkulohkovaiheen ottelussa päästen kentälle Meksikon kohdatessa Brasilian. MM-kilpailuissa 2018 hän tuli vaihdosta kentälle otteluissa Saksaa ja Brasiliaa vastaan. 

Jiménez on pelannut Copa Américassa kolme ottelua sekä 2015 että 2016. CONCACAF Gold Cupissa 2019 Jiménez teki viisi maalia Meksikon voittaessa mestaruuden.

Lähteet 

Meksikolaiset jalkapalloilijat
Meksikolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Urbanek

Robert Urbanek (s. 29. huhtikuuta 1987 Łęczyca) on puolalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa MKLA Łęczyca-seuraa ja on pituudeltaan 196 cm.

Urbanek sijoittui 2012 kuudenneksi Helsingin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. Moskovan MM-kisoissa 2013 hän oli kuudes tuloksella 64,32. Vuonna 2014 hän voitti EM-pronssia Zürichin EM-kisoissa tuloksella 63,81. Hän sai pronssia myös Pekingin MM-kilpailuissa 2015 heitettyään 65,18. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli yhdeksäs. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli seitsemäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018, Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022.

Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on vuonna 2012 Hallessa heitetty 66,93.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 Kiekonheitto: 66,93 (2012)

Parhaat tulokset kiekonheitossa kausittain 
Päivitetty 7.11.2022

Lähteet 

Puolalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Richard Oesterreicher

Richard Oesterreicher (s. 10. marraskuuta 1932) on itävaltalainen kapellimestari ja jazzmuusikko. Hän opiskeli pianon ja kitaran soittoa Wienin konservatoriossa. Österreicher liittyi ORF:n big bandiin vuonna 1972, ja hänet nimettiin orkesterin musiikilliseksi johtajaksi vuonna 1976. Tuona aikana hän sävelsi tunnusmusiikit ORF:n ohjelmille Wer A sagt, Champion, O du mein Österreich ja Countdown. Vuonna 1981 hän perusti Richard Oesterreicher-Big-Bandin, joka on toiminut yhteistyössä monien TV-ohjelmien ja viihdetaiteilijoiden, kuten Udo Jürgensin, Peter Alexanderin, Bill Ramseyn, Caterina Valenten, Kurt Sowinetzin, José Carrerasin, Edita Gruberován ja Marianne Mendtin kanssa.

Oesterreicher toimi myös 12 kertaa Itävallan kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa, vuosina 1978–1987, 1990 ja 1991.

Aiheesta muualla 

Itävaltalaiset kapellimestarit
Euroviisukapellimestarit
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Cindy Roleder

Cindy Roleder (s. 21. elokuuta 1989 Karl-Marx-Stadt, Itä-Saksa) on saksalainen pika-aitajuoksija. Hänen ennätyksensä on vuonna 2015 Pekingissä MM-kilpailuissa juostu 12,59. 

Roleder voitti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kisoista Ostravasta vuodelta 2011. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän selviytyi semifinaaleihin. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli seitsemäs ja Sopotin 2014 MM-hallikilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa kuudes. Roleder voitti pronssia EM-kisoissa vuonna 2014 Zürichissä tuloksella 12,82. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä Roleder saavutti yllättäen hopeaa omalla ennätyksellään. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 ajalla 12,62. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli viides.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Roleder voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,88. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sijoittui viidenneksi. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai pronssia 100 metrin aitajuoksussa ajalla 12,77. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa ajalla 7,97. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui välierissä.

Hän on 178 senttimetriä pitkä ja edustaa LAZ Leipzigiä.

Lähteet 
 
 http://www.european-athletics.org/athletes/group=R/athlete=131471-roleder-cindy/index.html
 Tilastopajan profiili 

Saksalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyhät bodarit

Pyhät bodarit: yhteisöllisyys ja onni täydellisessä ruumiissa on Taina Kinnusen vuonna 2001 julkaistu väitöskirja kehonrakennuskulttuurista. Teoksen on julkaissut Gaudeamus.

Aiheesta muualla 
 Markku Siivola: Minä uskon Isään Arnoldiin.
 Risto Selin: Kilvoittelua täydellisestä kehosta. Tieteessä tapahtuu 1/2002.
 Anna-Kaisa Pitkänen: Pyhää lihaa. Ylioppilaslehti 2.2.2001.

Väitöskirjat
Kirjat antropologiasta
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2001 kirjat
Cobra Verde

Cobra Verde on italialaisen teknisen death metalin yhtye Hideous Divinityn tuleva toinen studioalbumi. Se on julkaistiin 28. lokakuuta 2014 levymerkillä Unique Leader Records.

Albumin kansikuvan on toteuttanut Andrzej Kuziola.

Kappaleet 
		 
	 
		 
	 
	 
		 
		 
		 
 (Ripping Corpse -cover)

Kokoonpano 
 Enrico "H." Di Lorenzo – laulu
 Enrico Schettino – kitara
 Antonio Poletti – kitara
 Stefano Franceschini – bassokitara
 Giulio Galati – rummut

Vieraileva muusikko 
 Dallas Toler-Wade – laulu (kappale 7)

Tuotanto 
 Stefano Morabito – äänittäjä
 Andrzej Kuziola – kansikuva

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Metal Temple:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 albumit
Hideous Divinityn albumit
Lugal Ki En


Lugal Ki En on yhdysvaltalaisen deathcore-yhtye Rings of Saturnin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 14. lokakuuta 2014.

Kappaleet 
Senseless Massacre
Desolate Paradise
Lalassu Xul
Infused
Fractal Intake
Natural Selection
Beckon
Godless Times
Unsympathetic Intellect
Eviscerate
The Heavens Have Fallen
No Pity for a Coward (Suicide Silence -cover)

Kokoonpano

Yhtye 
 Ian Bearer – laulu
 Lucas Mann – kitara
 Joel Omans – kitara

Sessiomuusikot 
 Aaron Kitcher – rummut
 Rusty Cooley – kitarasoolo (kappale 4)

Tuotanto 
 Brette Ciamarra – tuottaja
 Mark Cooper – grafiikka

Aiheesta muualla 
 
 Albumi Unique Leader Recordsin kotisivulla 

Vuoden 2014 albumit
Rings of Saturnin albumit
Einari Vuori

Einari Vuori (15. syyskuuta 1921 Hollola – 20. tammikuuta 2010 Lahti) oli suomalainen palomies ja kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Mauri Vuori ja kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä Matias.

Lahden Möysänmäestä kotoisin ollut Vuori kävi kansakoulun ja opiskeli myöhemmin kirjoittamista työväenopiston kursseilla. Hän työskenteli sahalla viilaajana ja palomiehenä vuosina 1946–1976.

Vuori kirjoitti pakinoita Salpaus-Häme-lehteen 1969–1971 nimimerkillä Matias. Hän kirjoitti myös teatteriarvosteluja Kansan Uutisiin ja hän oli Lahden teatterilautakunnan jäsenenä yli 30 vuotta.

Vuori palkittiin Työväenopistojen liiton kirjoituskilpailussa ja hänelle myönnettiin 1985 Kalevala-juhlavuosi-mitali sekä Valkoisen ruusun mitali.

Teoksia 
Nimellä Mauri Vuori:
 Möysänmäki : runoja. Kansan sivistysliitto 1990
 Sivustakatsoja : kertomuksia ja tarinoita. Kansan sivistystyön liitto 1995
Vuoren tekstejä on julkaistu myös seuraavissa antologioissa:
 Montusta parnassolle : TKL:n kokoelmajulkaisu. Kansankulttuuri 1946
 Nuori Kiila. Kirjailijayhtymä Kiila 1948
 Kirjailijaryhmä Kiilan albumi 7. 1956
 Kiila 30. 1966

Lähteet 
 Kirjasampo.fi : Einari Vuori
 Päijät-Häme Wiki : Einari Vuori
 Tarmo Virtasen Lahen uutisia blogi 5.2.2010 : Einari Vuori - lahtelainen humanisti

Suomalaiset kirjailijat
Pakinoitsijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
The Flesh Prevails


The Flesh Prevails on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Fallujahin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 22. heinäkuuta 2014 levymerkillä Unique Leader Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Alex Hofmann ‎– laulu
 Scott Carstairs ‎– kitara
 Brian James (Deebs) ‎– kitara
 Rob Morey ‎– bassokitara
 Andrew Baird ‎– rummut

Vierailevat muusikot
 Roniit Alkayam ‎– laulu
 Christian Münzner ‎– soolokitara

Tuotanto
 Zack Ohren ‎– äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Tomasz Alen Kopera ‎– grafiikka
 Alex Hofmann ‎– grafiikka

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metal Storm: 9.1/10
 Metalsucks: 
 Sputnikmusic: 3.7/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 The Flesh Prevails discogs.com -sivustolla

Fallujahin albumit
Vuoden 2014 albumit
2-klooripyridiini

2-klooripyridiini (C5H4ClN) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste ja pyridiinin kloorattu johdannainen. Ainetta voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä esimerkiksi hyönteismyrkkyjen ja lääkeaineiden valmistuksessa.

Ominaisuudet 
Huoneenlämpötilassa 2-klooripyridiini on väritöntä nestettä. Se liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoli, etanoliin ja dietyylieetteriin. 2-klooripyridiini reagoi useiden nukleofiilien kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla, jossa nukleofiili korvaa klooriatomin yhdisteen rakenteessa. Nukleofiiliena voivat toimia esimerkiksi alkoksidit ja amiinit

Valmistus ja käyttö 
2-klooripyridiiniä voidaan valmistaa klooraamalla pyridiini-N-oksidia fosforyylikloridin avulla. Myös pyridiinin suoraa kloorausta 270 °C:n lämpötilassa voidaan käyttää, mutta se antaa tyypillisesti 2-klooripyridiinin ja 2,6-diklooripyridiinin seoksen. Yhdistettä voidaan syntetisoida myös fosforyylikloridin ja 2-pyridonin välisellä reaktiolla.

2-klooripyridiiniä käytetään lääkeaineiden, kuten antihistamiinina käytettävän kloorifeniramiinin ja rytmihäiriöiden hoidossa käytettävän disopyramidin, fungisidien kuten pyritionin, hyönteismyrkkyjen kuten pyriproksifeenin ja maatalouskemikaalien synteeseissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ChemBlink: 2-Chloropyridine 

Heterosykliset yhdisteet
Marlene

Marlene on alkujaan saksalainen naisen etunimi. Se on syntynyt lyhentymänä yhdistelmänimestä Maria Magdalena.
 Nimestä ovat käytössä myös muunnokset Marleen, Marlena ja Marleena.

Suomessa nimi Marlene on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1230 henkilölle. Marlenen nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 15. elokuuta.

Tunnettuja Marleneja 

 Marlene Ahrens (1933–2020), chileläinen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti
 Marlene Dietrich (1901–1992), saksalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
 Marlene Elejarde (1951–1989), kuubalainen pikajuoksija
 Marlene Favela (s. 1976), meksikolainen näyttelijä
 Marlene Hagge (s. 1934), yhdysvaltalainen golfaaja 
 Marlene Lawston (s. 1998), yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä
 Marlene Mathews (s. 1934), australialainen pikajuoksija
 Marlene Moses (s. 1961), naurulainen diplomaatti ja poliitikko 
 Marlene Niemi (s. 1992), suomalainen uimari 
 Marlene Schmotz (s. 1994), saksalainen alppihiihtäjä
 Marlene Zuk (s. 1956), yhdysvaltalainen evoluutiobiologi ja käyttäytymisekologi

Kuvitteellisia Merleneja 

 Marlene McKinnon, Feeniksin killan jäsen J. K. Rowlingin Harry Potter-kirjasarjassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Bilal Velija

Bilal Velija (s. 22. lokakuuta 1982 Negotino, Jugoslavian SLT) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Musan Salamaa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Velija aloitti uransa pohjoismakedonialaisessa FK Sileksissä. Vuonna 2007 hän pelasi Suomessa FC PoPassa Kakkosta. Hän liittyi Olimpik Bakun joukkueeseen talvella 2008. Joukkue saavutti tuolla kaudella toisen sijan Azerbaidžanin valioliigassa. Hän jätti seuran kesäkuussa 2008.

Maaliskuussa 2009 Velija solmi kaksivuotisen sopimuksen Norjan Adecco-liigassa pelanneen Løv-Hamin kanssa. Vuonna 2010 Løv-Ham palasi puoliammattilaisseuraksi ja luopui kaikista sopimuspelaajistaan Velija mukaan lukien.

Helmikuussa 2014 Velija kävi Veikkausliigassa pelaavan Vaasan Palloseuran testissä, pelaten kahdessa Liigacupin ottelussa. Saman vuoden huhtikuussa Velija solmi kauden 2014 kattavan sopmuksen Ykkösessä pelaavan JJK:n kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 JJK:n pelaajakortti

Pohjoismakedonialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt