joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anna Leopoldovna

Anna Leopoldovna (18. joulukuuta (J: 7. joulukuuta) 1718 Rostock, Mecklenburg – 18. maaliskuuta (J: 7. maaliskuuta) 1746 Holmogory) oli Venäjän keisarikunnan sijaishallitsija alaikäisen poikansa Iivana VI:n hallitsijakaudella 1740–1741.

Anna Leopoldovnan vanhemmat olivat Mecklenburgin herttua Kaarle Leopold ja suuriruhtinatar Katariina Ivanovna, joka oli Venäjän keisarinna Annan sisar. Anna Leopoldovna nai vuonna 1739 saksalaisen herttua Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttelin, joka oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI:n kälyn poika. Heidän elokuussa 1740 syntynyt poikansa Iivana nimettiin välittömästi isotätinsä keisarinna Annan kruununperijäksi. Annan kuoltua lokakuussa 1740 kahden kuukauden ikäisestä Iivana VI:sta tuli keisari. Sijaishallitsijaksi Anna oli määrännyt saksalaisen neuvonantajansa Ernst Johann von Bironin, mutta jo muutaman viikon kuluttua hovin mahtimiehet Burkhard Christoph von Münnich ja Andrei Osterman vangituttivat Bironin ja karkottivat hänet Pohjois-Venäjälle, jolloin Anna Leopoldovna julistettiin sijaishallitsijaksi. Hän hallitsi vuoden ajan Münnichin ja Ostermanin tuella, mutta ”saksalaisen klikin” hallinto oli riitaisa ja epäsuosittu venäläisten parissa. Pietari Suuren tytär ja keisarinna Annan serkku Elisabet järjesti 6. joulukuuta (25. marraskuuta) 1741 palatsivallankaappauksen ja julisti itsensä keisarinnaksi.

Anna Leopoldovna perheineen vangittiin Elisabetin määräyksestä vuonna 1742. Vuonna 1744 Anna Leopoldovna, hänen miehensä ja heidän ainoa tyttärensä karkotettiin Arkangelin Holmogoryyn. Anna Leopoldovna synnytti miehelleen vielä toisen tyttären ja kaksi poikaa ennen kuin kuoli Holmogoryssä vuonna 1746. Hänen miehensä kuoli karkotuksessa vuonna 1775, minkä jälkeen keisarinna Katariina Suuri vapautti heidän neljä nuorempaa lastaan ja lähetti nämä Tanskaan tätinsä leskikuningatar Juliana Marian luo. Iivana VI oli surmattu Pähkinäsaaren linnassa vuonna 1764.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sijaishallitsijat
Saksalaiset aateliset
Venäjän keisarikunta
Vuonna 1718 syntyneet
Vuonna 1746 kuolleet
The Good Doctor

The Good Doctor on yhdysvaltalainen vuonna 2017 alkanut sairaaladraamasarja. Sen kehittäjänä toimii Housen tuottajana tutuksi tullut David Shore. Sarja perustuu eteläkorealaiseen vuonna 2013 alkaneeseen Good Doctor -lääkärisarjaan. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 25. syyskuuta 2017. Sarjan viidennen kauden esitys alkoi 21. syyskuuta 2021, ja maaliskuussa 2022 ilmoitettiin kuudennen kauden olevan tekeillä. Kuudennen kauden esitys alkaa 3. lokakuuta 2022.

Sarja seuraa Shaun Murphyn, nuoren autistisen savantin kirurgin, arkea San Joséssa, Kaliforniassa sijaitsevassa arvostetussa sairaalassa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Vuoden 2014 toukokuussa CBS Television Studios ryhtyi suunnittelemaan sovitusta Good Doctor -nimiselle eteläkorealaiselle lääkärisarjalle. Vastaavana tuottajana toimivaa Daniel Dae Kim tarkensi, että sarjan hahmot tulevat sopimaan nykymaailmaan luontevasti.

CBS:n hylättyä The Good Doctor -sarjan sen oikeudet siirtyivät Sonylle, joka päätti esittää pilottijakson ABC-kanavalla. ABC teki virallisen tilauksen sarjalle tammikuussa 2017.

Kuvaaminen 
Sarjan kuvaukset aloitettiin maaliskuussa 2017 Kanadan Vancouverissa. Surreyn kaupungintalo toimii sarjan San Jose St. Bonaventure -sairaalan rakennuksen mallina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Good Doctor ABC.comissa 
 

2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset draamasarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Yhdysvaltalaiset sairaalasarjat
Vuorilampi (Jyväskylä, Ylä-Myllyjärvi)

Vuorilampi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Ylä-Myllyjärvellä sijaitseva lampi.

Maantietoa 
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen itäpuolella kohoaa Roninmäki, jonka länsirinteet laskevat lampeen. Lammessa ei ole kartan mukaan saaria. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 50 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 6,1 metriä, mikä sijaitsee keskellä lampea. Lammen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat suomaata ja metsämaata. Lampi on autio, vaikka rinteen päässä sijaitsee Ylä-Myllyjärven asuinalue. Lammen ohittaa polku, johon pääsee yhdystieltä 16607.

Luontoarvoja 
Lammen laskuoja on kaakkoon Keljonkankaalla sijaitsevaan lampeen laskeva Kauraoja. Vuorilampi ja Kauraojan yläjuoksu ympäristöineen ovat yksi Jyväskylän arvokkaista luontokohteista.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 180,9 metriä mpy. Siihen on johdettu pieni suo-oja ja siihen laskee louteesta Mustalammen ja jätteenkäsittelylaitokselta tuleva metsäoja. Lammen laskuoja Kauraoja lähtee lammen kaakkoispäästä. Se yhtyy Korkeaperunniitun kohdalla Kuusikkolammen laskuojaan, joka vuorostaan yhtyy Keljonkankaalla Myllyojaan. Myllyoja laskee Päijänteeseen Keljonlahdella.

Lähteet 

Ristiselän–Murtoselän alue
Jyväskylän järvet
Ingeborg Norjalainen

Ingeborg Norjalainen eli Ingeborg Haakonintytär (, ; 1301 – 17. kesäkuuta 1361 tai 1366) oli Norjan prinsessa, joka toimi Norjan holhoojahallinnon johtajana poikansa Maunu Eerikinpojan alaikäisyyden aikana vuosina 1319–1323 ja oli periaatteessa vastaavassa asemassa myös Ruotsissa vuosina 1319–1322.

Ingeborgin vanhemmat olivat Norjan kuningas Haakon V Maununpoika ja kreivitär Eufemia Rügeniläinen. Ingeborgin ollessa vasta yksivuotias hänen isänsä sopi hänen kihlaamisestaan Ruotsin kuningas Birger Maununpojan veljen Eerik Maununpojan kanssa. Haakon julisti Ingeborgin perillisekseen, jotta tämän puolisosta tulisi myös Norjan kuningas. Vuonna 1308 Haakon purki kihlaussopimuksen ja valitsi uudeksi sulhaseksi Ruotsin kruununprinssin Maunu Birgerinpojan, mutta päätti myöhemmin palata alkuperäiseen järjestelyyn. Ingeborg vihittiin vain 11-vuotiaana Eerik Maununpojan kanssa syyskuussa 1312. Liitosta syntyi kaksi lasta, vuonna 1316 poika Maunu ja seuraavana vuonna tytär Eufemia. Eerik Maununpoika murhattiin vuonna 1318.

Kun Haakon V kuoli toukokuussa 1319 ja hänen sukunsa mieslinja sammui, Ingeborgin kolmivuotiaasta pojasta tuli Norjan kuningas. Samoihin aikoihin Birger Maununpoika poikineen syrjäytettiin vallasta, jolloin nuori Maunu Eerikinpoika valittiin myös Ruotsin kuninkaaksi ja maiden välille syntyi personaaliunioni. Ingeborg, joka oli itsekin vasta 18-vuotias, tunnustettiin poikansa holhoojaksi. Nimellisesti hänellä ei ollut sijaishallitsijan asemaa Ruotsissa, mutta hänet nimitettiin myös Ruotsin valtaneuvoston jäseneksi. Ingeborg piti omaa hovia huomenlahjaksi saamassaan Axvallin linnassa ja hallitsi henkilökohtaisena läänityksenään myös Norjan Hallantia sekä Bohusia. Vuonna 1321 hän päätti liittoutua Mecklenburgin kanssa Tanskaa vastaan ja kihlasi nelivuotiaan tyttärensä Eufemian Mecklenburgin herttuan Henrik II:n pojan Albrektin kanssa. Valtaneuvokset katsoivat Ingeborgin ylittäneen valtuutensa ryhtyessään harjoittamaan omaa ulkopolitiikkaa, joten Ruotsin valtaneuvosto päätti heinäkuussa 1322 ja Norjan valtaneuvosto helmikuussa 1323 ottaa maansa johdon omiin käsiinsä. Norjassa Erling Vidkunsson asetettiin tällöin valtionhoitajaksi Ingeborgin tilalle. Vuonna 1326 Ruotsin valtaneuvosto vaati Ingeborgia palauttamaan huomenlahjansa, mutta lupasi maksaa hänelle korvauksen.

Ingeborg nai vuonna 1327 Hallannin herttua Knut Porsen, joka epäsuosittuna hahmona kuitenkin myös murhattiin vuonna 1330. Heille syntyi kaksi poikaa, Håkan ja Knut, jotka kuolivat molemmat ennen äitiään vuonna 1350. Ingeborgin tyttärestä Eufemiasta tuli aikanaan kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sijaishallitsijat
Norjan kuninkaalliset
Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 1301 syntyneet
1360-luvulla kuolleet
Baby Love

Baby Love on tv-elokuva, joka ensiesitys oli vuonna 1986. Elokuvan on ohjannut Kari Paljakka ja sen musiikin on säveltänyt  Matti Inkinen.

Juoni 

Elokuvan päähenkilöt Titi (Sari Sarlund) ja Mari (Baba Lybeck) pyrkivät rocktähti Mr X:n (Matti Inkinen) suosioon.

Aiheesta muualla 
Baby Love eli kuinka päästä rokkilaulajan suosioon, Ylen Elävä arkisto

Suomalaiset televisioelokuvat
Vuoden 1986 suomalaiset elokuvat
Jacopo Sansovino

Jacopo Sansovino (oik. Jacopo Tatti, 2. heinäkuuta 1486 – 27. marraskuuta 1570) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän on Italian täysrenessanssin keskushahmo. Hän johti Venetsiassa rakennustöitä, joissa tärkeimpänä kohteena oli Pyhän Markuksen torin ja siihen liittyvän piazzettan uudelleenrakentaminen.

Jacopo Tatti pääsi nuorena Andrea Sansovinon oppipojaksi ja otti myöhemmin tämän sukunimen. Hän pääsi vuonna 1529 Venetsian rakennustöiden johtajaksi. Hänen tunnetuin työnsä on Pyhän Markuksen kirjasto, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1537. Hänen töitään on myös Pyhän Markuksen kellotornin juurella oleva pieni loggetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1486 syntyneet
Vuonna 1570 kuolleet
Italialaiset kuvanveistäjät
Italialaiset arkkitehdit
Renessanssiarkkitehdit
Hannu Juusola


Hannu Matti Sakari Juusola (s. 10. toukokuuta 1963 Rovaniemi) on seemiläisten kielten ja kulttuurien professori Helsingin yliopistossa. Juusolan tutkimusteemat käsittelevät demokratiaa, sekularisaatiota ja kansalaisuusdiskursseja Lähi-idässä, kuivuuden merkitystä Lähi-idän poliittisissa konflikteissa, juutalaista magiaa sekä orientalismia Suomessa. 

Juusola valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1993 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1999 (seemiläiset kielet ja kulttuuri, Helsingin yliopisto). Hän toimi seemiläisten kielten ja kulttuurien yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2001-2010. Vuonna 2002 Juusola oli Suomen Akatemian tutkijatohtorina Yalen yliopistossa. Vuonna 2011 Juusola sai seemiläisten kielten ja kulttuurien professuurin Helsingin yliopistosta, ja vuonna 2013 hän oli Berkeleyn yliopistossa vierailevana tutkijana.  

Juusola oli Suomen Lähi-idän instituutin johtajana Damaskoksessa vuosina 2009-2010. Hän on myös Suomen Lähi-idän instituutin säätiön varapuheenjohtaja.

Teokset 
 (Uusi painos 2014 ISBN 978-952-495-359-7 )

Lähteet 
https://tuhat.helsinki.fi/portal/fi/person/hjuusola Viitattu 11.10.2017
http://375humanistia.helsinki.fi/humanistit/hannu-juusola Viitattu 11.10.2017
http://www.fimesaatio.fi/toiminta-ja-hallinto/logot/ Viitattu 11.10.2017

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kielitieteilijät
Suomalaiset antiikintutkijat
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Elävät henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet
Krane

Krane () eli Kranioi (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Koútavoksen kylän lähellä noin 2,5 kilometriä kaakkoon Argostólista.

Historia 

Krane oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Samen, Palen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Kranios.

Kranen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupunki liittyi saaren muiden kaupunkien tavoin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuonna 431 eaa. Tämän seurauksena korinttilaiset tekivät sotaretken alueelle, mutta se jäi vaille menestystä. Vuonna 421 eaa. ateenalaiset asuttivat kaupunkiin Pyloksesta vetäytyneet messenialaiset. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Kranen itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa., kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille. Kaupungin mainitsevat sekä Strabon että Plinius vanhempi.

Rakennukset ja löydökset 

Krane sijaitsi saaren länsirannikolla. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsee Koútavoksen itäpuolella kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Ráchi. Sen korkeus meren pinnasta laskettuna on noin 251 metriä. Kukkulalla on säilynyt jäänteitä linnoitusmuurista sekä joistakin rakennuksista. Linnoitusmuurin säilyneet jäänteet jakautuvat kahteen osaan. Eteläisempi osa ympäröi akropolista. Paremmin ja laajemmin säilynyt pohjoinen osa, joka on rakennettu hellenistisellä kaudella, käsittää pitkän yhtenäisen osuuden, jossa on jäänteitä lukuisista torneista.

Kranen paikalla on myös keskiaikaisen Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkon rauniot. Kirkko rakennettiin antiikin aikaisen Demeterille ja Persefonelle omistetun temppelin paikalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Akarnanian kaupungit
Argostóli
Arkeologiset kohteet Kreikassa
SUSE (yritys)

SUSE on vuonna 1992 perustettu saksalainen ohjelmistoyritys, joka kehittää ja myy Linux-pohjaisia tuotteita yrityksille. Yritys julkaisee SUSE Linux -jakelua ja tukee myös openSUSE-jakelua.

Historia 
Yrityksen perustivat vuonna 1992 Roland Dyroff, Thomas Fehr, Burchard Steinbild ja Hubert Mantel nimellä S.u.S.E ().

Vuonna 2003 Novell osti yrityksen, jonka jälkeen Attachmate osti Novellin vuonna 2011. Attachmate yhdistyi Micro Focus -yritykseen vuonna 2014. Micro Focus on kertonut aikeesta myydä SUSE ruotsalaiselle sijoitusrahasto EQT:lle, joka valmistuisi kalenterivuoden 2019 alussa.
Kauppa toteutui vuonna 2019.

Vuonna 2019 yrityksen toimitusjohtajaksi tuli Melissa Di Donato, joka korvasi eläkkeelle jäävän Nils Brauckmannin.

Suurosa yrityksen asiakkaista ovat ”perinteisiä” yrityksiä kuten pankit ja suuret jälleenmyyntiyritykset, joiden järjestelmät ovat hajanaisia. Di Donaton mukaan asiakkaat eivät halua ottaa käyttöön ohjelmistoa, joka ei ole läpäissyt ohjelmiston laadunvalvontaa.

Tuotteet 
openSUSE on Linux-jakelu, joka pohjautui alun perin Suse Linux GmbH:n jakeluun. openSUSE erosi SUSE Linuxista versiossa 10.2, jonka jälkeen sen nimi muutettiin jotta se ei sekoittuisi SUSE Linux Enterprise -julkaisuun.

Muun muassa Crayn Cray Linux Environment perustuu yrityksen SUSE Linux Enterprise Serveriin (SLES). SLES on julkaistu myös IBM System z suurtietokoneille.

SUSE CaaS Platform ja SUSE Cloud Application Platform ovat säiliöiden ja pilvipalveluiden hallintaan tarkoitettuja ratkaisuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 SUSE

Saksalaiset yritykset
Linux-yhtiöt
SUSE Linux
Kris Gummerus

Kris Gummerus (s. 1979) on suomalainen näyttelijä, joka näyttelee mykkää nimiroolia suomalaisessa supersankarielokuvassa Rendel.

Gummerus on näytellyt myös televisiosarjoissa Syke, Ihon alla, Vettä sakeampaa, Ex-onnelliset ja Aallonmurtaja. Hän oli myös Muumipeikon ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa Muumit Rivieralla.

Gummerus on näytellyt myös Svenska Teaternissa, Lilla Teaternissa ja Wasa Teaterissa.

Ääniroolit

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Kombretumit

Kombretumit (Combretum) on kasvisuku kombretumikasvien (Combretaceae) heimossa ja sen tyyppisuku. Siihen kuuluu noin 270 lajia, joilla on pantrooppinen levinneisyys.

Lajeja 
Seuraavilla kombretumilajeilla on suomenkielinen nimi:
 piikkikombretum (Combretum aculeatum)
 hikkakombretum (Combretum bracteosum)
 korvakombretum (Combretum hereroense)
 rautakombretum (Combretum imberbe)
 koukkuköynnös (Combretum indicum, syn. Quisqualis indica)
 silkkikombretum (Combretum molle)
 tulikombretum (Combretum paniculatum)

Lähteet 

Combretaceae
Emiliat

Emiliat (Emilia) on kasvisuku, joka kuuluu asterikasvien (Asteraceae) heimoon. Suvussa on 125 lajia, joita esiintyy tropiikissa ja subtropiikissa. Lajeihin sisältyy muun muassa yksivuotisena koristekasvina kasvatettu emilia (Emilia coccinea).

Emilialajeja 
 emilia (Emilia coccinea)
 Emilia fosbergii
 valvattiemilia (Emilia sonchifolia)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Emilia
 Suomen Lajitietokeskus: Emiliat – Emilia

Asterikasvit
Alkannat

Alkannat (Alkanna) on kasvisuku, joka kuuluu lemmikkikasvien (Boraginaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa lääke- ja värikasvina kasvatettu värialkanna (Alkanna tinctoria).

Lähteet 

Lemmikkikasvit
Tähkälieot

Tähkälieot eli riidenlieot (Lycopodium) on kasvisuku, joka kuuluu sanikkaisiin ja liekokasvien heimoon. Suku on heimon tyyppisuku. Catalogue of Lifen mukaan tähkäliekoihin kuuluu nykyisin yhdeksän lajia. Suvun laajemassa rajauksessa lajeja on lähes 50. Tässä luokituksessa liekokasvit on jaettu ainoastaan kolmeen sukuun ja tähkäliekoihin yhdistettäisiin muun muassa hakoliekojen (Dendrolycopodium), suomuliekojen eli keltaliekojen (Diphasiastrum) ja otaliekojen (Spinulum) suvut.

Lajeja 
Pohjoismaissa ja Suomessa esiintyy yksi tähkäliekolaji:

 katinlieko (Lycopodium clavatum)
 etelänkatinlieko, metsäkatinlieko (L. clavatum subsp. clavatum)
 pohjankatinlieko (L. clavatum subsp. monostachyon, syn. L. lagopus)

Muualla maailmassa esiintyviä tähkäliekoja:
 Lycopodium diaphanum
 Lycopodium hygrophilum
 Lycopodium japonicum
 konuhakolieko (Lycopodium obscurum tai Dendrolycopodium obscurum)
 Lycopodium papuanum
 Lycopodium pullei
 Lycopodium venustulum
 Lycopodium vestitum

Varsinkin vanhemmissa lähteissä myös riidenlieko (Spinulum annotinum, syn. Lycopodium annotinum) on laskettu kuuluvaksi tähän sukuun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Lumrar Lycopodium 
 ITIS: Lycopodium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Lycopodium 
 Flora of China: Lycopodium 

Liekokasvit
James Pond (videopeli)

James Pond: Underwater Agent on Vectordeanin kehittämä tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna  Amigalle, Atari ST:lle ja Sega Mega Drivelle.

Vastaanotto 
Peli sai Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanan 90%.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1990 videopelit
Acorn Archimedes -pelit
Amiga-pelit
Atari ST -pelit
Sega Mega Drive -pelit
Pale (kaupunki)

Pale () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee siitä nimensä saaneella Palikín alueella saaren länsiosassa.

Historia 

Pale oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Samen, Kranen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä kuningas Kefaloksen pojasta nimeltä Paleas.

Palen huippukautta oli 400-luku eaa. Persialaissodissa vuonna 479 eaa. kaupungin tiedetään lähettäneen 200 hopliittia Plataiain taisteluun. Vuonna 435 eaa. se osallistui Korintin ja Korkyran väliseen meritaisteluun neljällä laivalla. Peloponnesolaissodassa Pale oli Ateenan puolella. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa, jonka kuvituksessa esiintyivät muun muassa kuningas Kefalos sekä Pegasos ja Persefone. Palen itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa., kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille.

Kefalonián saaren läntisin niemi Palikí on saanut nimensä kaupungista.

Rakennukset ja löydökset 

Pale sijaitsi nykyisen Lixoúrin kaupungin pohjoispuolella. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsi matalalla kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimillä Paliókastro ja Ntoúri. Kukkula sijaitsee lähellä rannikkoa ja sen korkeus on noin 68 metriä meren pinnasta laskettuna. Kukkulalla tiedetään olleen kaupunginmuurin jäänteitä vielä 1600-luvulla. Nykyisin antiikkiset jäänteet ovat pääosin osana myöhempiä rakennuksia tai hajallaan kukkulan alueen maastossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Akarnanian kaupungit
Arkeologiset kohteet Kreikassa
Lixoúri
Pronnoi

Pronnoi () eli Pronesos (, Pronēsos) ( tai Pronesus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Palaiókastron kukkulalla nykyisten Asprogérakaksen ja Pástran kylien välillä etelään Sámista ja Póroksesta.

Historia 

Pronnoi sijaitsi Kefallenian kaakkoisosassa. Se oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Palen, Samen ja Kranen ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Pronnesos.

Pronnoin huippukautta oli 400-luku eaa. Polybios kertoo, että Filippos V suunnitteli kaupungin piirittämistä vuonna 218 eaa., mutta luopui siitä, koska se olisi ollut liian vaikeaa sen luonnonympäristön vuoksi. Kaupungin itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa., kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa.

Nykyisen Kefalonián kunnan osa Eleiós-Prónnoi on nimetty osaksi kaupungin mukaan.

Rakennukset ja löydökset 

Pronnoissa oli linnoitettu akropolis eli linnavuori, josta on säilynyt jälkiä Palaiókastron kukkulalla Asprogérakaksen länsipuolella. Alueelta on tehty löytöjä esihistorialliselta ajalta keskiajalle, mukaan lukien klassisella kaudella tehtyä linnoitusmuuria. Se ympäröi noin 571 metrin korkeuteen merenpinnasta kohoavan Palaiókastron kukkulan huipun sekä viereisen noin 520 metriä korkean kukkulan huipun. Skálan kylän läheltä on löydetty 500- tai 400-luvulta eaa. peräisin olevan Apollonille omistetun temppelin rauniot sekä roomalaisella kaudella 200-luvulla jaa. rakennetun roomalaisen huvilan rauniot.

Pronnoin satama oli nykyisen Póroksen paikalla. Myös satama, mukaan lukien nykyisen Pyrovoúnin kukkulan pohjoisrinne, oli linnoitettu. Pronnoista tehdyt esinelöydöt ovat Argostólin arkeologisessa museossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Akarnanian kaupungit
Argostóli
Arkeologiset kohteet Kreikassa
Same (kaupunki)

Same () eli Samos () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee siitä nimensä saaneen nykyisen Sámin kylän itäpuolella.

Historia 

Samen paikka on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla, viimeistään 2000-luvulla eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Samos. Varhaisin kirjallinen maininta Jooniansaarilla sijainneesta paikasta nimeltä Same on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jonka mukaan Same (Homeroksella Samos) lähetti mykeneläisellä kaudella laivoja Troijan sotaan. Nimellä saatettiin viitata koko Kefalleniaan. Aiemmin on esitetty teorioita, että Homeroksen Same olisi kuitenkin ollut joku toinen saari; esimerkiksi Wilhelm Dörpfeld, joka piti Lefkasta Homeroksen Ithakana, yhdisti Samen nykyisin Ithakana tunnettuun saareen.

Klassisella ja hellenistisellä kaudella Same oli yksi Kefallenian neljästä kaupungista Palen, Kranen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Samen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Vuonna 189 eaa. kaupunki vastusti Rooman yritystä vallata se, päin vastoin kuin saaren muut kaupungit, mutta joutui lopulta antautumaan seuraavana vuonna. Kaupunki kukoisti uudelleen roomalaisella kaudella kaupan ansiosta. Sen paikka oli linnoitettuna vielä bysanttilaisella kaudella.

Rakennukset ja löydökset 

Same oli Kefallenian kaupungeista suurin ja hallitsi saaren koko pohjoisosaa. Kaupungissa oli kaksi akropolista eli linnavuorta, joista toinen kohosi 277 metrin ja toinen 226 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Ne tunnetaan nykyisin nimillä Palaiókastro ja Ágioi Fanéntes. Mykeneläiseltä kaudelta kukkuloilla on säilynyt kyklooppimuuria. Klassisen ja hellenistisen kauden kaupungista on löydetty muun muassa linnoitusmuuria, jossa on ollut 22 porttia, sekä teatteri ja neljä hautausmaata. Muurin pituus oli noin 3,4 kilometriä. Alepovoúnista on löydetty temppelin rauniot. Satama sijaitsi rannikolla heti kukkuloiden edustalla. Roomalaisella kaudella kaupunkiin rakennettiin paljon julkisia rakennuksia sekä hienoja yksityistaloja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Akarnanian kaupungit
Arkeologiset kohteet Kreikassa
Mykeneläiset arkeologiset kohteet
Sámi
Skillus

Skillus ( tai Skillous, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Trifyliassa Eliin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Andrítsaina-Kréstenan kunnan Skilloúntan alueella lähellä Makrísian kylää.

Maantiede 

Pausaniaan, Ksenofonin ja Strabonin kuvausten perusteella Skillus sijaitsi 20 stadioninmittaa eli 3,5 kilometriä etelään Olympiasta, pyhäkköalueelta Spartaan johtaneen tien varressa. Näin sen on täytynyt sijaita jossakin nykyisen Makrísian kylän lähistöllä. Kaupungin paikaksi on ehdotettu kylän länsipuolella sijaitsevaa kukkulaa, joka tunnetaan siellä olevan luostarin mukaan nimellä Profítis Ilías, tai vaihtoehtoisesti nykyisen Kampoúlin aluetta kukkulasta pohjoiseen sen ja Alfeios-joen välisellä alueella. Skilluksen läheltä virtasi Selinus-joki. Kaupunkivaltion alue oli hedelmällistä maata, ja se kuvataan myös hyväksi karjan kasvatukseen sekä metsästykseen ja kalastukseen.

Historia 

Skillus oli arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Pisan liittolainen. Olympian pyhäkköalue oli tuohon aikaan Pisan hallussa, ja Skillus rakennutti sinne Heran temppelin noin vuonna 600 eaa. Vuonna 572 eaa. kaupunkilaiset avustivat Pisan kuningasta Pyrrhosta sodassa Elistä vastaan. Vuonna 570 eaa. skilluslaiset ajettiin pois kaupungistaan sen jälkeen, kun Pisa oli hävinnyt Eliille, ja kaupunki tuhottiin maan tasalle. Noin 400–392 eaa. spartalaiset asuttivat Skilluksen uudelleen. Antalkidaan rauhan jälkeen kaupunki sai vapauden, mutta oli pian jälleen Spartan vallan alla. Ksenofon sai maatilan alueelta lähdettyään Ateenasta pakoon Spartaan, ja asui alueella yli 20 vuotta.

Leuktran taistelun jälkeen vuonna 371 eaa. Skillus päätyi jälleen Eliin vallan alle. Tuolloin myös Ksenofon karkotettiin. Kaupunki oli oletettavasti raunioitunut jo hellenistisellä kaudella ja viimeistään Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa.

Rakennukset ja löydökset 

Skilluksessa oli Ksenofonin rakennuttama Artemiille omistettu temppeli, jonka kerrotaan olleen (ainakin joiltakin osin) Efesoksen Artemiin temppelin kopio. Pausaniaan mukaan sen lähellä oli Ksenofonin hauta sekä tämän patsas, joka oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Strabonin mukaan kaupungissa oli myös suuri Skilluksen Athenelle omistettu temppeli.

Skilluksen kaupunkia ei ole kaivettu. Profítis Ilíaksen kukkulalta on tehty joitakin keskihelladisen kauden löytöjä, ja sieltä on löydetty myös mykeneläisaikainen tumulus-hauta, jonka halkaisija on 4,7 metriä. Kampoúlin alueelta tehty suuri määrä esinelöytöjä, jotka viittaisivat kaupungin sijaintiin seudulla.

Lähteet 

Andrítsaina-Kréstena
Antiikin Eliin kaupungit
Arkeologiset kohteet Kreikassa
Ana de Armas

Ana Celia de Armas Caso (s. 30. huhtikuuta 1988 Havanna) on kuubalais-espanjalainen näyttelijä.

De Armas syntyi Havannassa ja varttui pienessä kaupungissa Santa Cruz del Nortessa. Hän opiskeli Kuuban kansallisteatterissa ja muutti 18-vuotiaana Espanjaan ja näytteli siellä muutamissa televisiosarjoissa. Vuonna 2014 hän muutti Los Angelesiin Yhdysvaltoihin. Vuonna 2015 hän näytteli Keanu Reevesin kanssa eroottisessa kauhuelokuvassa Knock Knock ja vuonna 2016 jännityselokuvassa Exposed. Samana vuonna hän näytteli myös nyrkkeilyelokuvassa Hands of Stone ja mustassa komediaelokuvassa War Dogs.

Vuonna 2017 de Armas esiintyi huomattavassa roolissa tieteiselokuvassa Blade Runner 2049 esittäen tekoäly Joita, jota on kutsuttu hänen läpimurtoroolikseen. Vuonna 2019 hän esitti Marta Cabreraa mysteerielokuvassa Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä, josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta naispääosasta. Hän myös esitti Bond-tyttö Palomaa vuoden 2021 James Bond -elokuvassa 007 No Time to Die. Vuonna 2022 de Armas esitti Marilyn Monroeta draamaelokuvassa Blondi.

Yksityiselämä 
Vuoden 2010 puolessa välissä de Armas alkoi seurustella espanjalaisen näyttelijä Marc Clotetin kanssa. He menivät naimisiin heinäkuussa 2011 ja erosivat vuoden 2013 alussa. Hän oli myös lyhyen aikaa kihloissa yhdysvaltalaisen Franklin Latt'n kanssa, jonka kanssa hän seurusteli vuosina 2015–2016. Vuoden 2020 alussa de Armas alkoi seurustella näyttelijä Ben Affleckin kanssa, jonka hän tapasi Deep Water -elokuvan tuotannon aikana vuoden 2019 loppupuolella. He erosivat tammikuussa 2021.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Kuubalaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesihilvet

Vesihilvet (Catabrosa) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi vain kaksi lajia, joiden lisäksi kahden muun sukuun kuvatun lajin taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Aikojen kuluessa sukuun on kuvattu monia muitakin lajeja, mutta ne on sittemmin tulkittu samaksi lajiksi jonkin jo aiemmin kuvatun lajin kanssa. Tämän myötä vesihilvellä (Catabrosa aquatica) onkin runsaasti erilaisia tieteellisiä synonyyminimiä.

Vesihilvet ovat monivuotisia, rönsyjä muodostavia heiniä, joilla on hennot varret. Vesihilpien lehdet ovat leveitä, sileitä ja pehmeitä sekä keulakärkisiä. Lehtien kielekkeet ovat isoja, noin 5 mm pitkiä ja tylppäpäisiä. Vesihilpien kukinto on röyhy, joka on veltto ja tuuhea. Tähkylät ovat 3–4 mm pitkiä, kaksikukkaisia, vihneettömiä ja yleensä punavioletteja. Tähkylöiden kaleet ovat hyvin eripituiset. Sisäkale on tähkylää lyhyempi sekä kolmisuoninen ja ulkokaleen suonitus on epämääräinen. Ulkohelve on pyöreäpäinen, kalvokärkinen ja kolmisuoninen.

Suvun lajeista Suomessa ja Ruotsissa esiintyy ainoastaan vesihilpi (Catabrosa aquatica). Sitä tavataan Suomessa lähinnä Perämeren pohjukan ympäristössä.

Lajeja 
 Catabrosa aquatica – vesihilpi
 Catabrosa werdermannii

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Vesihilvet (Catabrosa)

Heinäkasvit
Järvelin

Järvelin on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Esko Järvelin (1927–1988), apulaiskaupunginsihteeri ja kotiseutuhistorioitsija
 Ilmi Järvelin (1926–2002), kirjastonhoitaja, koulutoimentarkastaja ja historiantutkija
 Kalervo Järvelin (s. 1953), tiedonhaun professori
 Marjo-Riitta Järvelin (s. 1954), lääkäri ja professori
Urho Talke

Urho August Talke (synt. Tallgren, 9. lokakuuta 1894 Helsinki – 31. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kestävyysuoksija. Helsingin Kisa-Veikkoja edustanut Talke osallistui maratonille vuoden 1920 Antwerpenin oympialaisissa ja sijoittui yhdeksänneksi.

Lähteet 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Walter de la Mare

Walter John de la Mare [ˈdɛləˌmɛər] (25. huhtikuuta 1873 Charlton, Kent – 22. kesäkuuta 1956 Lontoo) oli englantilainen runoilija ja kirjailija, jonka runojen, novellien ja romaanien teemoja ovat lapsuus, viattomuus ja yliluonnolliset ilmiöt. Niistä hän kirjoitti usein lyyrisellä ja unenomaisella kielellä. Hänen tuotantoonsa kuuluu puolensataa teosta. Hänelle myönnettiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitali vuonna 1947 teoksesta Collected Stories for Children.

De la Maren kauhukertomuksia on julkaistu suomeksi Markku Sadelehdon toimittamissa antologioissa Englantilaiset aaveet (WSOY 1994) ja Wendigo ja muita yliluonnollisia kauhukertomuksia (Jalava 2015 ISBN 978-951-887-512-6).

Suomennettuja runoja
Lähde
 Joku, suom. Kirsi Kunnas, teoksessa Kuka on nähnyt tuulen? Helsinki: WSOY 2010 ISBN 78-951-0-36461-1
 Kaikki mennyt, suom. Aale Tynni. Teoksessa: Tuhat laulujen vuotta. WSOY 1957
 Napoleon, suom. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, Maailman runosydän, Helsinki: WSOY 1998 ISBN 951-0-22134-1
 Riojoen laiva, suom. Kirsi Kunnas, teoksissa Kuka on nähnyt tuulen ja Aarteiden kirja: 3: Oli kerran. WSOY2. p. 1966
Satu
 Kalaruhtinas, teoksessa: Satumaailma. 17: värikuvallinen taruaarre nuorisolle, toimittanut V. Hämeen-Anttila. Hämeenlinna: Karisto 1941

Lähteet

Englantilaiset kauhukirjailijat
Englantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Englantilaiset runoilijat
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Proteus Airlinesin lento 706

Proteus Airlinesin lento 706 oli ranskalaisen Proteus Airlinesin sisäinen reittilento Ranskassa Saint-Exupéryn kansainväliseltä lentoasemalta Lorient-Lann Bihouén lentoasemalle 30. heinäkuuta 1998. Lähestyessään määränpäätään lentoa operoinut Beechcraft 1900D poikkesi kurssistaan kohti SS France -alusta, jonka ympärillä oli paljon pienkoneita. Kello 15:58 siihen törmäsi Cessna -mallinen kone, ja molemmat putosivat mereen. Kaikki 14 Beechcraft -koneessa ollutta matkustajaa ja miehistön jäsentä, sekä yksi Cessnassa ollut lentäjä saivat surmansa.

Lento 

Proteus Airlines 706 oli lähestymässä heidän määränpäähänsä, kun koneen tuntematon matkustaja tuli ohjaamoon ja pyysi lentäjiä lentämään koneen SS Francen ympäri. Koneen pitäisi silloin laskeutua tutkakatveen alapuolelle. Miehistö pyysi kello 15:54 siirtyä visuaaliseen lentotilaan, johon lennonjohto antoi luvan. Koneen saavutettua SS France se alkoi kiertää sitä 17 astetta vasemmalle kallistuneena.

Toisessa onnettomuuskoneessa oli pilottina 69-vuotias entinen Air Inter -lentoyhtiön pilotti, jolla oli yli 20 000 lentotuntia. Hän oli myös tullut katsomaan Ranskan suurinta alusta. Hetkiä ennen onnettomuutta Beechcraft-kone näkyi Cessnalle kuolleessa kulmassa, joten pilotti ei voinut nähdä sitä. Proteus Airlines 706:n perämies ei nähnyt Cessnaa, koska hän teki laskeutumisvalmisteluja. Kapteenikaan ei nähnyt sitä, koska perämies oli oikeanpuoleisen ikkunan edessä.

Sekunteja ennen törmäystä Proteus Airlines 706 tuli lopulta näkyviin, mutta mitään ei ollut enää tehtävissä. Noin 600 metrin korkeudessa Cessna osui Beechcraft -koneen peräosaan oikealta puolelta, halkaisten koneen kahtia. Molemmat koneen putosivat 1,5 kilometrin päähän SS Francesta ja upposivat 9-15 metrin syvyyteen.

Lähteet 

Flight Safety Foundation, Aviation Safety Network https://aviation-safety.net/database/record.php?id=19980730-1, luettu 13.10.2017

Vuoden 1998 lento-onnettomuudet
Lento-onnettomuudet Ranskassa
Bretagne
Lentokoneiden yhteentörmäykset
Nikopoliin arkeologinen museo

Nikopoliin arkeologinen museo (, myös Nikópolin arkeologinen museo) on arkeologinen museo Prévezan kunnassa Kreikassa. Se esittelee Nikopoliin kaupungin arkeologiselta alueelta sekä muualta Prévezan seudulta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museon rakentaminen alkoi vuonna 1999 ja se otettiin käyttöön vuonna 2009. Museorakennus sijaitsee Prévezan kaupungista Nikópolin kylään ja Nikopoliin arkeologiselle alueelle johtavan tien varressa suunnilleen paikkakuntien puolessa välissä. Sen koko on noin  neliömetriä. Museo korvasi vanhan, vuonna 1965 valmistuneen arkeologisen alueen yhteydessä toimineen museorakennuksen.

Kokoelmat  

Museo esittelee Nikopoliin kaupungin perustamista Aktionin taistelun seurauksena, kaupungin historiaa roomalaiselta bysanttilaiselle kaudelle kattaen noin ajan 31 eaa.–900 jaa., sekä alueen arkeologisia kaivauksia. Museoesineisiin kuuluu muun muassa rakennusten koristeosia, pyhäkköjen alttareita, veistoksia, keramiikkaa, sarkofageja, hautauurnia ja -lahjoja, rahoja, koruja ja erilaisia arkipäiväisiä esineitä.

Merkittävimpiin löytöihin kuuluvat muun muassa teatterin alueelta löydetty leijonapatsas; odeionista löydetty Athenen patsas; amatsonomakhiaa esittävällä reliefillä koristeltu pyöreä jalusta, jota käytettiin uudelleen Alkisonin basilikassa; sekä veistetty keisari Augustuksen pää ajanlaskun alun tienoilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikan arkeologiset museot
Préveza
Gérard de Nerval

Gérard de Nerval (oik. Gérard Labrunie; 22. toukokuuta 1808 Pariisi, Ranska – 26. tammikuuta 1855 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Nerval kuului Théophile Gautier’n ystäviin, ja hän liikkui 1830-luvulta alkaen romantikkojen piirissä. Nerval esitteli saksankielistä kirjallisuutta Ranskassa, muun muassa esikuvaansa E. T. A. Hoffmannia sekä J. W. von Goetheä.

Nervalin varhaistuotanto käsittää romanttista runoutta, romaaneja ja matkakirjoja. Hän alkoi kärsiä mielentervysongelmista jo 1840-luvun alkupuolella. Hän matkusteli Orientissa, mutta matkakirja Voyage en Orient (1843–1851) kuvaa myös sisäistä matkaa, jossa unen logiikka ja okkultismi näyttäytyvät runouden edellytyksiksi. Seuraavalla vuosikymmenellä Nerval joutui yhä useammin sairaalahoitoon, ja hoitojaksojen aikana hän kirjoitti tunnetuimmat teoksensa, joihin kuuluvat novellikokoelma Les filles de feu (1854) ja runoteos Les chimères (1854). Viimeisenä elinvuonnaan hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen Aurélia ou le Rêve et la Vie. Hän teki itsemurhan.

Jälkipolville Nerval on ollut tärkeä innoittaja. Häntä pidetään Charles Baudelairen ja Stéphane Mallarmén edelläkävijänä. Novelli ”Sylvie” vuodelta 1854 merkitsi paljon Marcel Proustille. André Breton piti Nervalia surrealismin edelläkävijänä.

Suomennetut teokset
 Aurélia (Aurélia), suom. Rauni Puranen, Hämeenlinna: Karisto 1980 ISBN 951-23-1474-6

Suomennettuja runoja
Lähde
Runoja teoksessa: Motmot: elävien runoilijoiden klubin vuosikirja 2003, toim. Antti Nylén ja Saila Susiluoto, Helsinki: WSOY 2004 ISBN 951-0-28876-4, Nervalin runot suomentanut Antti Nylén.
 Anteros
 Artemis (Artémis)
 Delfica
 El Desdichado
 Horus
 Kultaisia säkeitä
 Myrtho

 Artemis, suom. Pentti Saaritsa, teoksessa: Salaperäinen seurue: runoja jotka tulivat ja jäivät, suom. ja toim. Pentti Saaritsa, WSOY 1997 ISBN 951-0-22208-9

Runoja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8 Nervalin runot suomentanut Aale Tynni.
 Delfica (Delfica)
 Havahtuminen vaunuissa (Le réveil en voiture)
 Musta pilkku (Le point noir)

Runoja julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti 2017; nro 88 Nervalin runot suomentanut Tommi Nuopponen.
 El Desdichado
 Kultaisia rivejä
 Pariisin Notre-Dame
 Pimeä tahra

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1855 kuolleet
Ranskalaiset kirjailijat
Itsemurhan tehneet
Romantiikan kirjailijat
Surrealistit
Jenni Kivelä

Jenni Kivelä on suomalainen koreografi ja tanssitaiteilija, joka on valmistunut Teatterikorkeakoulun tanssitaiteenlaitokselta koreografiksi vuonna 2002. Hän on työskennellyt Zodiak – Uuden tanssin keskuksen housekoreografina 2004–2005 ja TADaC Theatre Academy Dance Companyn taiteellisena johtajana vuosina 2007–2008. Hän on tehnyt teoksia eri tanssiryhmille  Suomessa ja ulkomailla kuten Helsinki Dance Company, Mobita Dansco, Pori Dance Company, Norrdans, Transitions Dance Company Laban. Hän on työskennellyt Valtion kolmevuotisen taiteilija-apurahan turvin vuosina 2006–2009 sekä 2014–2016. Hänen koreografiansa Juhlapäiviä voitti Saitaman kansainvälisen koreografikilpailun Japanissa vuonna 2005. Hänen teoksiaan on esitetty Suomessa ja ulkomailla lukuisissa eri paikoissa.

Lähteet 

Suomalaiset koreografit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1979

Vuoden 1979 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 5. – 12. toukokuuta 1979 Kölnissä. Nämä järjestyksessään 23. kisat oteltiin kahdeksassa painoluokassa ja niihin osallistui 156 nyrkkeilijää 23 maasta.

Uusina painoluokkina kisoissa olivat raskassarja eli alle 91 kg ja superraskassarja eli yli 91 kg.

Mitalistit

Mitalitaulukko

Suomen joukkue

Lähteet 
Vuoden 1979 EM-kisat Kölnissäa

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut 1979
Vuoden 1979 urheilu
Tuomas Lehtonen


Tuomas Lehtonen (s. 4. elokuuta 1998) on suomalainen aitajuoksija. Lehtosen seura on Liedon Parma, ja häntä valmentaa Mikko Mattila.

Lehtonen karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä Münchenin EM-kilpailuissa 2022.

Lehtonen saavutti Kalevan kisoissa 400 metrin aitajuoksussa kultaa vuonna 2020 ajalla 50,53, 2021 ajalla 50,62 ja 2022 sekä pronssia vuonna 2019 ajalla 52,28. Hän voitti sisäratojen SM-kilpailuissa 300 metrin aidoissa kultaa Tampereella 2020 ajalla 36,08 ja Kuopiossa  2022 ajalla 36,37 sekä sai hopeaa Tampereella 2016 ajalla 38,42 ja Kuopiossa 2019 ajalla 37,92 sekä hopeaa 400 metrillä vuonna 2021 ajalla 48,87 ja pronssia vuonna 2018 ajalla 49,33. Viestissä hän sai SM-pronssia 2017.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradoilla

Sisäradoilla

Lähteet 

Suomalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Roger Allam

Roger William Allam (s. 26. lokakuuta 1953 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten mittavasta teatteriurastaan, mutta hän on esiintynyt myös monissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja radiokuunnelmissa.

Allam on näytellyt komisario Javertia Royal Shakespeare Companyn legendaarisessa musikaalissa Les Misérables, Douglas Richardsonia palkitussa radion komediasarjassa Cabin Pressure (2004–2008) sekä rikoskomisario Fred Thursdaytä rikossarjassa Nuori Morse (2012–). 

Hän on näytellyt myös Illyrio Mopatisia HBO:n sarjassa Game of Thrones (2011), Royaltonia Speed Racer -elokuvassa (2008) sekä Lewis Protheroa V niin kuin verikosto -elokuvassa (2005). Vuonna 2016 Allam näytteli Adrian Stonea BBC:n televisiosarjassa Kadonnut. 

Hän on voittanut kaksi kertaa parhaan miesnäyttelijän Olivier-palkinnon. Hän ehdolla yhteensä neljä kertaa. Hän on voittanut myös kerran parhaan sivuosan esittäjän Olivier-palkinnon. 

Allam on lukenut urallaan lukuisia äänikirjoja ja toiminut dokumenttien kertojaäänenä. 

Hän on naimisissa näyttelijä-käsikirjoittaja Rebecca Sairen kanssa. Heillä on kaksi poikaa, William ja Thomas.

Lähteet 

Brittiläiset näyttelijät
Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltain Grand Prix 2017

Yhdysvaltain Grand Prix 2017 (virallisesti 2017 Formula 1 United States Grand Prix) oli Formula 1 -kauden  17. osakilpailu, joka ajettiin 22. lokakuuta Circuit of the Americasin moottoriradalla Austinissa Yhdysvalloissa.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajot

Kilpailu 

Huom
 Max Verstappen sijoittui kolmanneksi, mutta hän sai viiden sekunnin aikarangaistuksen oikaisemisesta.
 Marcus Ericsson sai viiden sekunnin aikarangaistuksen kolarin aiheuttamisesta.

Muuta 
 Mercedes varmisti neljännen peräkkäisen valmistajien maailmanmestaruuden.
 Brendon Hartleyn uran ensimmäinen kilpailu.
 Carlos Sainzin ensimmäinen kilpailu Renault’lla.

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhdysvaltain GP 2017 - F1-ruutu

Yhdysvaltain Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2017
Hurrikaani Ophelia

Hurrikaani Ophelia oli vuoden 2017 kymmenes hurrikaani ja 15. nimetty trooppinen myrsky Atlantin hurrikaanikaudella. Viisiportaisella Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin tasolle kaksi.

Ophelia oli poikkeuksellinen hurrikaani, koska se kulki Atlantin sellaisissa osissa, joissa merivesi on yleensä liian viileää hurrikaanien kehittymiselle.

Ophelia alkoi muodostua 6. lokakuuta rintamavyöhykkeen aallosta noin 1 300 km Azorien länsipuolella. Seuraavana päivänä se alkoi saada subtrooppisen matalapaineen piirteitä. Siitä kehittyi trooppinen myrsky, ja keskiviikkona 11. lokakuuta se saavutti hurrikaanin voiman. 
Ophelia voimistui kolmanteen luokkaan eli voimakkaaksi hurrikaaniksi 14. lokakuuta paikallista aikaa.

Ophelia kulki Atlantin itäosassa Kanariansaarten länsipuolelta ja Azorien yli.
Se liikkui Atlantilla pohjoiseen, ja sen ennustettiin tuovan sateita ja myrskytuulia Brittein saarille. 

Irlannissa kaikki oppilaitokset suljettiin ja monia lentoja ja lauttoja peruttiin myrskyn takia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ophelia
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1942

Vuoden 1942 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 20. – 25. tammikuuta 1942 Saksan Breslaussa eli nykyisessä puolalaisessa Wroclawissa sen Satavuotishallissa. Kisat järjestettiin  Toisen maailmansodan ollessa käynnissä. Niinpä normaalista 2 vuoden välein tapahtuvista järjestelyistä poiketen vuodelta 1941 lykätyt kisat järjestettiin myöhästyneinä tammikuussa 1942. Saksa hallitsi sotilaallisesti ja poliittisesti silloin suurta osaa Eurooppaa. Mukana oli poikkeuksellisesti Saksa ja sen liittolaiset sekä sotaa osallistumattomia eurooppalaismaita Espanja, Ruotsi ja Sveitsi. Kisoihin osallistui kaikkiaan 97 nyrkkeilijää 11 maasta. Osanottajissa sarjaa kohti saattoi olla kaksi nyrkkeilijää maata kohti, joka poikkesi aiemmista EM-kisoista.

Maailmansodan päättymisen jälkeen Kansainvälinen Nyrkkeilyliitto (AIBA) mitätöi tulokset.

Mitalistit

Mitalitaulukko

Suomen joukkue

Lähteet 
Vuoden 1942 epävir. EM-kisat Breslaussa
KONTROWERSJE: WOJENNE MISTRZOSTWA EUROPY - BRESLAU 1942 

Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut 1942
Vuoden 1942 urheilu
Ali Smith

Ali Smith (s. 24. elokuuta 1962 Inverness) on skotlantilainen kirjailija. Hänen tuontantonsa sisältää muun muassa romaaneja, novelleja ja näytelmiä.

Vuonna 2007 Smith valittiin Royal Society of Literaturen jäseneksi. Vuonna 2015 hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan CBE-arvonimen. Neljä Smithin teosta (Hotel World 2001, Satunnainen 2005, How to Be Both 2014 ja Autumn 2017) ovat olleet Booker-palkintoehdokkaana.

Smith asuu Cambridgessä.

Tuotanto
 Free Love and Other Stories (1995)
 Like (1997)
 Other Stories and Other Stories (1999)
 Hotel World (2001)
 The Whole Story and Other Stories (2003)
 
 Girl Meets Boy (2007)
 The First Person and Other Stories (2008)
 
 Artful (2012)
 Shire (2013)
 How to Be Both (2014)
 Public Library and Other Stories (2015)
 
 Winter (2017)
 Spring (2019)
 Summer (2020)

Palkinnot
 Saltire First Book of the Year award 1996
 Whitbread Award 2005
 Costa Book Award 2014
 Baileys Women’s Prize for Fiction 2015

Lähteet

Skotlantilaiset kirjailijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Radikaali vasemmisto

Radikaali vasemmisto tarkoittaa politiikan tutkimuksessa niitä äärivasemmistolaisia poliittisen kirjon ryhmiä, jotka vaativat yhteiskuntajärjestelmän radikaalia muuttamista esimerkiksi sosialistiseen suuntaan. Vasemmistoradikaalien aatteiden toteuttamiseen kuuluu yleensä yhteisöllisyyden lisäämistä ja kommunismia. Kommunismin yhteydessä radikaalin vasemmiston aatteisiin kuuluu joskus vasemmistotyyppistä vallankumoksen ihannoimista.

Esimerkiksi Vasemmiston radikaaliryhmä ja Euroopan vasemmistopuolue ovat radikaaleja vasemmistolaisia puolueita. Kreikassa ja Espanjassa vastaavat puolueet ovat tulleet suurten puolueiden joukkoon sosialistipuolueiden tilalle, mikä näkyi Europarlamenttivaaleissa.

Katso myös 
 Radikaali keskusta
 Radikaali oikeisto
 Radikalismi

Lähteet 

Politiikan käsitteet
Poliittinen kirjo
Äärivasemmisto
Radikalismi
Viirinlaakso

Viirinlaakso on osa Klaukkalan taajamaa Nurmijärvellä. Viirinlaakso on tuleva asuinalue Klaukkalan keskustassa, jossa sijaitsee myös Klaukkalan matkakeskus. Viirinlaakso sijaitsee vilkkaan Klaukkalantien varrella, josta kulkee päivittäin noin 16 000 autoa. Vuoden 2017 aikana aloitettiin rakentaminen kunnallistekniikalla ja matkakeskuksella. Alueelle on kaavoitettu paljon liiketilaa, ja olemassaolevien vähittäiskaupan yksikköjen lisäksi liikerakennuksia rakennetaan lisää vähintään 12 900 neliömetriä.

Asuminen

Kerrostalot

Arkkitehtitoimisto kaavaili Luhtajoentiestä bulevardimaista katua, jonka varrella voisi olla kivijalkakauppoja yms. Korkeimpia kerrostaloja oli suunniteltu 9-kerroksisiksi, kuitenkin Nurmijärven vuokra-asunnot Oy sai rakennusluvan 10-kerroksiselle talolle. Siitä tehdään maamerkkimainen. Kerrostaloja rakennetaan 7. Kolme kerrostaloa Klaukkalantien varteen, ja neljä tulevan Luhtajoentien varteen. Klaukkalantien kerrostalojen rakennus tulee alkamaan toukokuussa 2018, ja suunniteltu valmistuminen on vuonna 2019.

Matkakeskus

Lähteet

Viitteet

Klaukkala
...Famous Last Words...


...Famous Last Words... on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982. Albumi oli viimeinen, jossa oli mukana yhtyeen alkuperäinen solisti ja lauluntekijä Roger Hodgson. Hodgson jätti yhtyeen vuonna 1983.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan viidennelle sijalle.

Kappaleet

A-puoli 
  (Hodgson)
  (Davies)
  (Hodgson)
  (Davies)
  (Hodgson)

B-puoli 
  (Davies)
  (Hodgson)
  (Davies)
  (Hodgson)

Kokoonpano 

 Rick Davies - laulu, kosketinsoittimet
 Roger Hodgson - laulu, kosketinsoittimet, kitarat
 John Helliwell - saksofonit, kosketinsoittimet
 Dougie Thomson - basso
 Bob Siebenberg - rummut
 Russel Pope - yhteistuotanto, konserttiääni

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1982 albumit
Supertrampin albumit
Vuohenkuusamat

Vuohenkuusamat (Diervilla) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin kolme lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu kymmenkunta muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.

Vuohenkuusamat muistuttavat kotakuusamia (Weigela).

Suvun lajeista ainakin keltavuohenkuusamaa (Diervilla lonicera) käytetään koristepensaana myös Suomessa.

Lajeja ja lajiristeymiä 
 Diervilla lonicera – keltavuohenkuusama
 Diervilla rivularis – isovuohenkuusama
 Diervilla sessilifolia – rusovuohenkuusama
 Diervilla × splendens – lamovuohenkuusama

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Vuohenkuusamat (Diervilla)

Kuusamakasvit