joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1998

Vuoden 1998 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Zürichissa ja Baselissa, Sveitsissä, 1. toukokuuta – 17. toukokuuta 1998. Turnauksen voitti Ruotsi, joka voitti kaksiosaisessa loppuottelussa Suomen maalein 1–0. Tšekki voitti pronssia.

Otteluareenat

Karsinnat  
Pääartkkeli: Karsinnat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998

Lopputulokset

Joukkueet 
Lohkot määräytyivät MM-kisojen 1996 sijoitusten mukaan.

A-lohko

B-lohko

C-lohko

D-lohko

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Jatkolohkot

Lohko E

Lohko F

Lohko G (sijat 9-12)

Mitaliottelut

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelut

Lopputulokset 

MM-Taso

B-sarja

C-sarja

D-sarja

Kuusi viimeistä joutui karsimaan paikastaan A-sarjassa 1999. Japani karsi Kaukoidän kiintiöpaikasta Etelä-Korean ja Kiinan kanssa, muut joukkueet MM-kisojen B-sarjan kolmen parhaan - Ukrainan, Slovenian ja Viron kanssa.

Turnauksen pistepörssi

Palkinnot

Turnauksen direktoraatin valinnat 
 Paras maalivahti:  Ari Sulander
 Paras puolustaja:  František Kučera
 Paras hyökkääjä:  Peter Forsberg

Turnauksen tähdistökentällinen 
Maalivahti:  Tommy Salo
Puolustajat:  Jere Karalahti,  František Kučera
Hyökkääjät:  Peter Forsberg,  Mats Sundin,  Ville Peltonen

Välieräjoukkueiden pelaajat

Katso myös 
 Jääkiekko talviolympialaisissa 1998
 Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1998
 Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1998
 Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1998

Lähteet
 Markku Siukonen: Urheilun vuosikirja 1999, Gummerus 1999, s. 222–223
 The Hockey Nut: World Championships'98 
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1998 
 Virallinen kisasivusto Web Archivessa

Aiheesta muualla

 YLE Elävä arkisto: Leijonien karvas MM-tappio 1998

1998
Vuoden 1998 jääkiekko
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2001

Vuoden 2001 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 65 maailmanmestaruuskilpailut, ja ne  pelattiin Hannoverissa, Kölnissä ja Nürnbergissä, Saksassa 28. huhtikuuta – 13. toukokuuta 2001. Ottelut pelattiin kolmella areenalla, Kölnarenalla (yleisökapasiteetti 18 500), Preussag Arenalla (yleisökapasiteetti 10 767) ja Nürnberg Arenalla. 

Turnauksen voitti jo kolmannen kerran peräkkäin Tšekki, joka voitti finaalissa Suomen jatkoajalla 3–2. Leijonat johti loppuottelua kahden erän jälkeen 2-0 ja Suomessa tuudittauduttiin jo vuoden 1995 maailmanmestaruuden uusiutumiseen, mutta päätöserässä Martin Procházka ja Jiří Dopita toivat Tšekin tasoihin. Jatkoajalla David Moravec iski voittomaalin.

Pronssin voitti Ruotsi.

Otteluareenat

Lohkot 

Lohkot määräytyivät MM-kisojen 1999 sijoitusten mukaan. 

A-lohko
  
  
  
  

B-lohko
  
  
  
  

C-lohko
  
  
  
  

D-lohko

Alkusarja

A-lohko

B-lohko

C-lohko

D-lohko

Välisarja

E-lohko

F-lohko

G-lohko (putoamissarja)

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Pääsarja

1. divisioona

2. divisioona

Valko-Venäjä ja Norja putosivat suoraan 1. divisioonaan. Japani Kaukoidän karsintaan Etelä-Korean ja Kiinan kanssa.

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Milan Hnilička
Paras puolustaja:  Kim Johnsson
Paras hyökkääjä  Sami Kapanen
Arvokkain pelaaja:  David Moravec

Median valitsema ensimmäinen tähtijoukkue
Maalivahti:  Milan Hnilička
Puolustajat: Petteri Nummelin,  Kim Johnsson
Hyökkääjät:  Sami Kapanen,  Robert Reichel,  Martin Ručínský

Median valitsema toinen tähtijoukkue
Maalivahti:  Pasi Nurminen
Puolustajat: Pavel Kubina,  Sami Salo
Hyökkääjät:  Viktor Ujčík,  Juha Ylönen,  Timo Pärssinen

Tilastot

Turnauksen pistepörssi
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistusminuutit; PP = Pelipaikka

Maalivahtien torjuntatilastot
M = Minuutit; L = Laukaukset; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti

Katso myös
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2001
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2001

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tulokset ja tilastot IIHF:n virallisilla sivuilla
MTV3 Arkisto
SFRp's hockey archive
YLE Elävä arkisto: Kiekkokulta taas jatkoajalla Tšekkiin

2001
Vuoden 2001 jääkiekko
Saksan jääkiekko
Kölnin urheilu
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2003

Vuoden 2003 jääkiekon maailmanmestaruuskisat olivat järjestyksessään 67. mestaruuskisat ja ne pelattiin 26. huhtikuuta – 11. toukokuuta 2003 Suomessa, Helsingissä Hartwall Areenalla, Turussa Elysée Arenalla ja Tampereella Tampereen jäähallissa. 

Turnauksen voittaja oli Kanada, Ruotsi sai hopeaa ja Slovakia pronssia. Suomen sijoitus oli viides. Suomi ehti johtaa puolivälieräottelua Ruotsia vastaan jo 5-1, mutta hävisi sen lopulta 5-6. 1. divisioonaan putosivat Valko-Venäjä ja Slovenia. Vaikka Japani sijoittui turnauksessa viimeiseksi, Kaukoidän kiintiöpaikan turvin se vältti putoamisen 1. divisioonaan, ja pelasi paikastaan Kaukoidän karsinnassa. 

Loppuottelussa Anson Carterin ratkaisumaalia tarkastettiin videolta useita minuutteja, kunnes ottelun päätuomari Vladimir Šindler hyväksyi maalin.

Ottelupaikat

Joukkueet 
Lohkot määräytyivät edellisvuoden sijoitusten mukaan. 

A-lohko
 
 
 
 

B-lohko
 
 
 
 

C-lohko
 
 
 
 

D-lohko

Kaukoidän Kiintiöpaikka

Alkusarja

A-lohko

Ottelujen alkamisajat Suomen aikoja.

B-lohko

Ottelujen alkamisajat Suomen aikoja.

C-lohko

Ottelujen alkamisajat Suomen aikoja.

D-lohko

Ottelujen alkamisajat Suomen aikoja.

Välisarja

E-lohko

F-lohko

G-lohko (putoamissarja)

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Pääsarja

1. divisioona

2. divisioona

3. divisioona

 Valko-Venäjä ja Slovenia putosivat suoraan 1. divisioonaan. Japani karsi paikastaan Etelä-Korean kanssa. 6. syyskuuta Tokiossa pelatun ottelun voitti Japani maalein 4-1 (1-1,1-0,2-0).

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Sean Burke
Paras puolustaja:  Lubomír Višňovský
Paras hyökkääjä  Teemu Selänne
Arvokkain pelaaja:  Mats Sundin

Median valitsema tähtijoukkue
Maalivahti:  Sean Burke
Puolustajat:  Jay Bouwmeester,  Lubomír Višňovský
Hyökkääjät:  Peter Forsberg,  Mats Sundin,  Daniel Heatley

Tilastot

Turnauksen pistepörssi

O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistusminuutit; PP = Pelipaikka

Maalivahtien torjuntatilastot
M = Minuutit; L = Laukaukset; PM = Päästetyt maalit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti

Muuta

Kisojen tunnusbiisin teki suomalainen hiphop-yhtye Fintelligens. Kappale tunnettiin nimellä Kaikki peliin.

Katso myös

Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2003
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2003
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2003

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tulokset ja tilastot IIHF:n virallisilla sivuilla  
 SFRp's hockey archive 
 YLE Elävä arkisto: Tre Kronor nöyryytti Leijonat kotikisoissa 
 YLE Elävä arkisto: Kanadan kiistelty MM-voitto 2003 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 2003 
 Turnaus IIHF:n tulospalvelussa 
 Helsingin Sanomien kisasivut 2003 

2003
Vuoden 2003 jääkiekko
Helsingin urheilutapahtumat
Suomen jääkiekko
Voimavaaka

Voimavaaka on maapallon magneettikentän ja horisontaalitason välistä kulmaa mittaava mekaaninen laite. Sitä kutsutaan myös nimellä inklinaatiomittari. Voimavaakaa käytetään apuna muun muassa laivojen magneettikompassin kallistuseksymän kompensoinnissa.

Mittalaitteet
Kemikaalivana

Kemikaalivana (engl. chemtrail) on salaliittoteoria, jonka mukaan jokin taho tarkoituksella ja salassa levittää huomattavia määriä kemikaaleja ilmakehään jostain huippusalaisesta syystä, kuten ilmaston muokkaamiseksi, ihmisten määrän vähentämiseksi, mielten manipuloinniksi tai aseiden testaamiseksi. Todisteena kemikaalivanoista on pidetty joidenkin lentokoneiden peräänsä jättämiä vanoja, sillä kaikki koneet eivät sellaisia jätä. Teoriaa pidetään yleisesti myyttinä, sillä tutkijoiden mukaan tiivistymisvanat ovat vesihöyryä.

Kemikaalivanoja ei tule sekoittaa tiivistymisvanoihin (engl. contrail), jotka muodostuvat lentokoneiden pakokaasujen sisältämän vesihöyryn jäähtyessä. Normaalisti tiivistymisvana taas jäätyy näkymättömäksi, kuten auton pakokaasu talvella. 

Tiivistymisvanoja on esiintynyt 1930-luvulta saakka, kun lentokoneet pääsivät tarpeeksi korkealle, mutta kemikaalivanoihin uskovat väittävät näitä alkaneen ilmestyä vasta 1990-luvulla.

Nature-lehden artikkelin mukaan kemikaalivanateoriat eivät ole totta, ja sen ovat todenneet sekä tieteentekijät että yhä useammat journalistiset tutkimukset. Silti 10 prosenttia yhdysvaltalaisista uskoo niihin ja toiset 20–30 prosenttia pitää niitä ”jossain määrin” tosina. Kemikaalivanaväitteisiin uskominen ei ole yhteydessä puoluekantaan eikä sen voimakkuuteen.

Suunnitelmat julkisista aerosolilevityksistä 
Sosiaalisessa mediassa levitetyistä ilmastonmuokkausmaininnoista 60 prosenttia on salaliittoteorioita, ja näistä salaliittoteoriamaininnoista yli 90 prosenttia on tehty Twitterissä, vaikka kaikista ilmastonmuokkausmaininnoista vain 75 prosenttia on tehty Twitterissä. Sosiaalisen median nimettömyys helpottaa salaliittoteorioiden levitystä, ja Twitterissä toimii erityisen paljon anonyymejä botteja.

Ilmatieteen laitos koordinoi Suomen Akatemian FICCA-ohjelmaan kuuluvaa COOL-projektia, jonka tarkoituksena on verrata stratosfääriin levitettävän aerosolin vaikutuksia mustan noen päästövähennyksiin ja merialueiden pilvien pisarakoon pienentämiseen merivedestä saatavien tiivistymisydinten avulla.

Yhdysvalloissa rikkidioksidin suihkuttamista yläilmakehään on ollut suunnitteilla jo jonkin aikaa, ja joidenkin mukaan se olisi kaikista kustannustehokkain ratkaisu viilentää ilmastoa. Ilmassa leijuvat rikkidioksidihiukkaset voisivat heijastaa auringon säteitä takaisin avaruuteen, ja näin maapallo altistuisi pienemmälle valomäärälle, ja höyrystyminen hidastuisi. 

Eräs patentti kertoo, että alumiinioksidin levittäminen on ilmastonmuokkauksen keino, jolla ilmastonmuutosta voidaan hillitä: alumiinioksidia voidaan lisätä normaalien reittikoneiden polttoaineeseen, sillä sen sulamispiste on niin suuri.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Chemtrails: Real or Not?
 Contrail Science
 Mitä pirua päällemme oikein sumutetaan? -dokumentti 
 New Mexicans for Science and Reason – A Pilot’s View on Chemtrails 
 Goddard’s Journal – Contrail Analysis  
 Contrail science, its impact on climate and weather manipulation programs conducted by the United States and its allies  
 http://en.wikipedia.org/wiki/Operation_LAC 

Tieteeseen ja tekniikkaan liittyvät salaliittoteoriat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Désirée Clary

Bernardine Eugénie Désirée Clary eli Desideria  (8. marraskuuta 1777 Marseille, Ranska – 17. joulukuuta 1860 Tukholma, Ruotsi) oli Ruotsi-Norjan kuninkaan Kaarle XIV Juhanan puoliso ja Oskar I:n äiti.

Desideria oli marseillelaisen silkkikauppiaan tytär. Désirée oli kihloissa sekä Joseph että Napoleon Bonaparten (1794–1796) kanssa. Joseph nai kuitenkin hänen sisarensa Julie Claryn 1794. 17. elokuuta 1798 Désirée Clary nai Napoleonin marsalkan Jean-Baptiste Bernadotten, joka kruunattiin 1818 Ruotsin kuninkaaksi. Heidän vuonna 1799 syntynyt poikansa Joseph François Oscar Bernadotte oli Ruotsin ja Norjan kuningas 1844–1859.

Desideria ei sopeutunut helposti ruotsalaiseen ilmastoon ja tapoihin, vaan hän eli etenkin ennen vuotta 1823 pitkiä aikoja Pariisissa erillään perheestään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
verkkosivu Annemarie Selinkon kirjasta Désirée

The story of Desiree 

Ruotsin kuningattaret
Vuonna 1777 syntyneet
Vuonna 1860 kuolleet
At Sixes and Sevens


At Sixes and Sevens on Sirenian esikoisalbumi, joka julkaistiin 13. elokuuta 2002.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metal Rules:

Lähteet 

Vuoden 2002 esikoisalbumit
Sirenian albumit
An Elixir for Existence


An Elixir for Existence on Sirenian toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. elokuuta 2004.

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Metal Storm:

Lähteet 

Sirenian albumit
Vuoden 2004 albumit
Sirenian Shores


Sirenian Shores on Sirenian EP-levy, joka julkaistiin 11. lokakuuta 2004.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Metal Storm: 6.6/10

Lähteet 

Sirenian albumit
Vuoden 2004 EP:t
The Triumph of Steel

The Triumph of Steel on Manowarin seitsemäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1992.

Kappaleet
1.  Achilles, Agony and Ecstasy in Eight Parts  (DeMaio) – 28.38
      Prelude
I.   Hector Storms The Wall
II.  The Death of Patroclus
III.  Funeral March
IV.  Armor Of The Gods
V.   Hector's Final Hour
VI.  Death Hector's Reward
VII. The Desecration of Hector's Body
Part 1
Part 2
VIII. The Glory of Achilles
2.  Metal Warriors (Brothers of Metal part one)  (DeMaio) – 3.54
3.  Ride The Dragon  (DeMaio - Shankle) – 4.33
4.  Spirit Horse of the Cherokee  (DeMaio) – 6.02
5.  Burning  (DeMaio - Shankle) – 5.10
6.  The Power of Thy Sword  (DeMaio) – 7.51
7.  The Demon's Whip  (DeMaio - Shankle) – 7.50
8.  Master of the Wind  (DeMaio - Shankle) – 5.27

Kokoonpano
Eric Adams - laulu
David Shankle - kitara
Joey DeMaio - basso
Rhino - Drums of Doom

Tuotanto
Avustava tuottaja John Pettigrass
Editointi: Air Waves, Chicago
Miksaus: C.R.C., Chicago
Masterointi: Iron Weinburg Masterdiskillä, New Yorkissa

Aiheesta muualla
kuuntelijoiden arvosteluja levystä amazon.comissa

Manowarin albumit
Vuoden 1992 albumit
Pete Riski

{{Ohjaaja
 | nimi                  = Pete Riski
 | kuva                  = 
 | kuvankoko             = 
 | kuvateksti            = 
 | syntymäaika           = 
 | syntymäpaikka         = Rovaniemi
 | aktiivisena           = 1992-
 | kuolinaika            = 
 | kuolinpaikka          = 
 | oikea nimi            = 
 | muut nimet            = 
 | ammatti               = käsikirjoittaja, ohjaaja
 | puoliso               = 
 | kotisivu              = http://www.peteriski.com
 | tunnetuimmat ohjaukset= Would You Love a Monsterman?  Hard Rock Hallelujah | imdb                  = 
 | elonet                = 
 | palkinnot             = 
 | ehdokkuudet           =
}}

Pete Riski (s. 9. tammikuuta 1974 Rovaniemi) on suomalainen palkittu elokuvaohjaaja. Hän on tehnyt muun muassa Lordin musiikkivideoita ja on Lordi-yhtyeen laulajan, Mr. Lordin pitkäaikainen ystävä. Vuonna 2007 hän ohjasi ensimmäisen kokopitkän elokuvansa, Mr. Lordin ja itsensä ideoiman Dark Floors -kauhuelokuvan.

Pete Riski on freelanceohjaaja. Häntä edustavat seuraavat firmat:
 Rattling Stick (Englanti, Eurooppa)
 Sons and Daughters (Kanada)
 Directors Guild (Suomi)

 Valikoitu filmografia 

Musiikkivideot
 Greenhouse A.C. – Not yet, not again (she said)
 Nylon Beat – Viimeinen
 Nylon Beat – Seksi vie ja taksi tuo
 Nylon Beat – Syytön
 Come Inside – Hold Me Now
 Z-MC: The Drum & The Bass
 Waldo’s People – U Drive Me Crazy
 Waldo’s People – 1000 Ways
 Jonna Tervomaa – Yhtä en saa
 Egotrippi – Koivuniemen herra
 Paleface – The Ultimate Jedi Mind Trick – Episode IV
 Lordi – Would You Love a Monsterman?
 Lordi – Devil is a Loser
 Lordi – Blood Red Sandman
 Lordi – Hard Rock Hallelujah
 Lordi – It Snows In Hell
 Lordi – Who's Your Daddy
 Husky Rescue – New Light Of Tomorrow
 Husky Rescue – Caravan
 Husky Rescue – They Are Coming
 Negative – End of The Line

Elokuvat
 Dark Floors – The Lordi Motion Picture'' (ensi-ilta 8. helmikuuta 2008)

Televisio
 Bullets

Lähteet 
 http://yle.fi/musiikki/musavideokuukausi/ohjaaja-pete-riski

Aiheesta muualla 
 www.peteriski.com

Mainoselokuvaohjaajat
Suomalaiset musiikkivideo-ohjaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Marko Antila

Marko Antila on suomalainen tuottaja-ohjaaja. Hän valmistui Tampereen Taiteen ja Viestinnän oppilaitoksesta 1995, minkä jälkeen hän työskenteli uransa alussa televisiossa muun muassa Jyrki-nuortenohjelman ensimmäisenä ohjaajana, ohjasi kymmeniä musiikkivideoita ja tv-ohjelmia, kuten Pelastakaa Sotamies Hytönen.

Antila siirtyi 1998 mainoselokuvien pariin ja on ohjannut satoja mainoselokuvia sekä voittanut useita alan palkintoja, kuten Cresta, Fab, Voitto, Vuoden Huiput ja Muuvi. Tuottajaksi hän siirtyi vuonna 2007. Antila ja Yrjö Nieminen perustivat vuonna 2009 elokuvatuotantoyhtiö Mjölkin. Aku Louhimiehen ohjaama 8-pallo oli ensimmäinen Antilan tuottama pitkä elokuva ja sai ensi-iltansa helmikuussa 2013.

Keväällä 2015 Antila perusti yhdessä Mikko Räisäsen ja Rane Tiukkasen kanssa tarinankerrontayhtiö Lucy Loves Storiesin jossa hän toimii vastaavana tuottajana.. Lucy Loves Stories on voittanut mm. perustamisvuonna Voitto kilpailussa Grand Prix palkinnon sekä vuonna Vuoden tuotantoyhtiö palkinnon 2017.

Lähteet 

Mainoselokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Elävät henkilöt
Tuottajat
Suomalaiset televisiotuottajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Grillifilms

Grillifilms on helsinkiläinen mainoselokuviin erikoistunut tuotantoyhtiö. Sen perustivat vuonna 2006 Kaivopuiston Grilli -nimisenä Marko Antila, Mirsa Kaartinen, Pete Riski, Olli Rönkä, Hanna Tuovio ja Mikko Tuovio. Yhtiön toimitusjohtajana on vuodesta 2007 toiminut Hanna Tuovio. Yhtiön nimi muutettiin Grillifilms Oy:ksi 1.4.2008.

Yhtiön vakituisina ohjaajina ovat toimineet Marko Antila, Viljami Eronen, Misko Iho, Vesa Manninen, Pete Riski, Olli Rönkä ja Juuso Syrjä.
Grillifilms on voittanut useita kotimaisia ja kansainvälisiä palkintoja. Merkittävimpiä näistä ovat A-klinikkasäätiön Lasinen Lapsuus -toiminnan "Hirviöt"-filmi (Cannes Gold Lion 2014) ja McDonald´s "Sankarit" (Voitto Grand Prix 2014) ohjaajana Mikko Lehtinen ja tuottajana Petteri Lehtinen, sekä Radio Novan "Rockin´ Sparrow" (Moscow Gold 2006 ja Golden Drum Silver 2006) ja Oululaisen "Reilu leipä" -filmisarja (Eurobest Bronze 2008 ja Cresta Winner 2009 ) ohjaajana Pete Riski ja tuottajana Hanna Tuovio.

Yhtiö on aloittanut nimellä Kaivopuiston Grilli. Se aloitti toimintansa vuonna 2006 Elohopea-filmin ja Filmitallin fuusioituessa keskenään. Elohopea-filmillä ja Filmitallilla on pitkät perinteet suomalaisessa mainoselokuvien tuotannossa. Elohopea-filmi on perustettu jo vuonna 1973 ja Filmitalli vuonna 1974.

Grillifilms oli osa Moskito Televisionin ympärille syntynyttä Nice Entertainment Groupia, jonka osakkeista 87 prosenttia myytiin syyskuussa 2013 ruotsalaiselle Modern Times Groupille, myöhemmin Nordic Entertainment Group, jonka Fremantle osti syyskuussa 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Grillifilmin kotisivut.

Mainosyhtiöt
Suomalaiset tuotantoyhtiöt
Suomalaiset elokuvayhtiöt
Ouriquen taistelu

Ouriquen taistelu oli myöhemmän Portugalin kuningas Alfonson johdolla muslimeja vastaan käyty taistelu Iberian niemimaalla perinteen mukaan 25. heinäkuuta 1139. Taistelusta tiedetään sinänsä hyvin vähän mitään varmaa, mutta Alfonso otti sen jälkeen arvonimen rex eli kuningas. Alfonsoa pidetään näin Portugalin kuningaskunnan perustajana.

Tausta

Portugalin sittempi hallitsija Alfonso oli alun perin vain yksi Leónin kuningaskunnan alaisista hallitsijoista. Hänen maihinsa kuuluivat alueet Minhojoelta al-Andalusin rajalle saakka. Vuonna 1131 hän oli siirtänyt hovinsa Guimarãesista Coimbraan, jossa hän alkoi keskittyä valtaamaan muslimien hallitsemia alueita etelässä.

Taistelu
Vuonna 1139 käydyn Ouriquen taistelun yksityiskohdista tiedetään hyvin vähän mitään varmaa. Esimerkiksi taistelupaikasta on todellisuudessa esitetty useita eri näkemyksiä. Joitakin ehdotettuja paikkoja ovat esimerkiksi nykyiset Extremaduran tai Baixo Alentejo alueet. Joskus on esitety myös jopa alueita Kastilian puolella. Luonteeltaan taistelu on saattanut olla razia eli ryöstö tai hävitysretki vihollisen maille, tai se on saattanut olla osa määrätietoisempaa yritystä vallata alueita.

Kansanperinteen mukaan taistelu käytiin 25. heinäkuuta, eli reconquistan pyhimys Santiago Matamoroksen muistopäivänä. Perinteisen näkemyksen mukaan Portugalin kuningas vei voiton taistelussa Jeesuksen ilmestyttyä hänelle.

Seuraukset
Ouriquen taistelusta tuli Alfonson voitoista tunnetuin ja se sai nopeasti suuren symboliarvon. Alfonso alkoi taistelun suorana seutauksena käyttää arvonimeä rex eli kuningas aikaisempien arvonimien infante tai principe sijaan, vaikka häntä ei koskaan varsinaisesti kruunattukkaan. Häntä pidetään silti yleisesti Portugalin kuningaskunnan perustajana.

Alexandre Herculanon esitys taistelusta pelkkänä pienenä yhteenottona ilman Jeesuksen väliintuloa teoksessa História de Portugal (1846) aiheutti aikanaan huomattavan sanasodan Portugalissa.

Lähteet

Reconquista
Portugalin taistelut
1139
Minho

Minho (Miño galegoksi ja espanjaksi) on Galician pisin joki. Se on 340 kilometriä pitkä. Joki virtaa 80 kilometriä Espanjan ja Portugalin rajalla. 

Minhon alkulähde sijaitsee noin 50 kilometriä pohjoiseen Lugosta. Joki laskee Atlantin valtamereen lähellä Caminhaa.

Espanjan joet
Portugalin joet

Espanjan ja Portugalin raja
Galicia
Rajajoet
Normihierarkia

Normihierarkia on teoreettinen järjestelmä, jossa säädetään eri asteisten virallisten normien keskinäisestä järjestyksestä ristiriitatilanteessa. Suomessa normihierarkia on

Suomen perustuslaki ja kansainväliset ihmisoikeusvelvoitteet
Lait ja lain tasoisesti voimaan saatetut kansainväliset sopimukset
Tasavallan presidentin, valtioneuvoston ja ministeriöiden antamat asetukset
Viranomaisnormit eli alempien viranomaisten antamat oikeussäännöt.

Suomessa normihierarkiaa tulkitsevat tuomioistuimet ja viranomaiset, jotka voivat jättää huomiotta kaikki lakia alemmat normit näiden ollessa ristiriidassa lain kanssa. Perustuslainvastaiset lait voidaan jättää tuomioistuimissa, muttei viranomaisissa huomiotta, mikäli ristiriita on ilmeinen. Silloin, kun virallinen normi tai päätös ei ole ristiriidassa ylempien normien kanssa, sillä on lainvoima, mikä merkitsee, että se on pantavissa täytäntöön kuin kirjoitettu laki.

Katso myös
Suomen perustuslaki
Oikeuslähde

Lähteet

Säädökset
Mondego

Mondego on pisin kokonaisuudessaan Portugalin alueella sijaitseva joki. Sen pituus on 234 kilometriä. 

Mondego saa alkunsa Serra da Estrelan vuorilta. Se laskee Figueira da Fozin kohdalla Atlantin valtamereen.

Aiheesta muualla

Portugalin joet
Atlanttiin laskevat vesistöt
Asetyylikoliini

Asetyylikoliini on keskus- ja ääreishermoston välittäjäaineena toimiva koliinin ja etikkahapon esteri. Se kiinnittyy hermostossa asetyylikoliinireseptoreihin.

Kemialliselta rakenteeltaan asetyylikoliini on koliinin asetaattiesteri, ja se kuuluu kvaternaarisiin ammonium­yhdisteisiin.

Historia 
Asetyylikoliini syntetisoitiin 1867, mutta tuolloin sen vaikutuksia elimistössä ei huomioitu. Aineen farmakologisiin ominaisuuksiin kiinnitti ensimmäisenä huomiota Henry Dale vuonna 1914. Hän nimitti ainetta parasympatomimeetiksi sen parasympaattisen hermoston stimulaatiota muistuttavan vaikutuksen vuoksi, sekä totesi aineen olevan nopean hajoamisensa vuoksi sopimaton kliiniseen käyttöön. Asetyylikoliini oli ensimmäinen havaittu hermoston välittäjäaine.

Farmakologia 
Asetyylikoliini kiinnittyy hermostossa asetyylikoliinireseptoreihin. Se on parasympaattisen hermoston tärkein välittäjäaine. Koliiniasetyylitransferaasi syntetisoi asetyylikoliinia koliinista ja asetyylikoentsyymi-A:sta. Koliiniesteraasit, etenkin asetyylikoliiniesteraasi hajottavat asetyylikoliinia.

Asetyylikoliinia erittäviä tai sen välityksellä stimuloituvia neuroneita kutsutaan kolinergisiksi. Se voi tarkoittaa myös asetyylikoliinin tavoin vaikuttavia aineita, parasympatomimeettejä, joilla on monia lääketieteellisiä käyttötarkoituksia. Myös asetyylikoliinin kloridia (asetyylikoliinikloridi) voidaan käyttää parasympatomimeettinä.

Asetyylikoliinin tavoin vaikuttavia aineita kutsutaan parasympatomimeeteiksi, kolinomimeeteiksi tai kolinergisiksi ja vastavaikuttajia antikolinergeiksi, parasympatolyyteiksi tai kolinolyyteiksi. Aivoissa kolinergiset neuronit osallistuvat vireystilan ja unen säätelyyn sekä oppimiseen ja muistiin.

Asetyylikoliinia esiintyy myös eliöiden semiokemikaalina.

Katso myös 
 Asetyylikoliinireseptori
 Koliiniasetyylitransferaasi
 Asetyylikoliiniesteraasi
 Koliiniesteraasi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Terveysportti: Asetyylikoliini
PubChem: Acetylcholine 
DrugBank: Acetylcholine 
KEGG: Acetylcholine 
Pherobase: Semiochemical - acetylcholine 

Aivojen välittäjäaineet
Hermoston välittäjäaineet
Parasympatomimeetit
Asetaatit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sienestys

Sienestys on etenkin ruoaksi kelpaavien sienten keräämistä luonnosta.  Sieniä kerätään, paitsi harrastukseksi ja omaan käyttöön, myös myyntiin. Sientenkeruu on Suomessa jokamiehenoikeus, ja sienten myynnistä saatavat tulot ovat verottomia. 

Sienestäjän perustaitoihin kuuluu sienten tuntemus. Joskus myrkkysieniä on erehdytty pitämään syötävinä sieninä, ja ne ovat aiheuttaneet jopa kuolemaan johtaneita myrkytyksiä. 

Paitsi syötäväksi, sieniä voidaan kerätä myös värjäyksessä käytettäviksi.

Sieniä kerätään myös päihteeksi. Jotkin sienet on Suomessa luokiteltu huumeiksi, joten niiden kerääjä voi syyllistyä rikokseen.

Välineet  
Sienestyksessä käytettävät välineet ovat yleensä sieniveitsi, kumisaappaat ja kori.

Sienikirja 
Sienikirja on yksi tärkeimpiä välineitä. Käytettävän kirjan suositellaan olevan mahdollisimman uusi, jotta kuvat ja tiedot olisivat tarkkoja ja ajantasaisia.

Katso myös 
Sienten syötävyysmerkintä
Luettelo suomalaisista ruokasienistä
Luettelo Suomessa kasvavista myrkkysienistä
Marjastus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Suomen Sieniseura: Aloittelijan ruokasienet
MTV3: Sienestysvinkit vasta-alkajille – kerää vain tuttuja sieniä
Ruokatieto: Vinkkejä sienestykseen
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet

ja:キノコ#キノコ狩り
Kantatie 67

Kantatie 67 on Kaskisista Seinäjoen Nurmoon johtava kantatie. Tien pituus on 115 kilometriä ja se on pääosin kaksikaistainen Seinäjoen keskustaa lukuun ottamatta, jossa tie on nelikaistainen. Tie on pääosin hyvälaatuinen, paikoitellen jopa valtatietasoinen, ja sen liikennemäärät ovat varsin vaihtelevia.

Tie alkaa Rannikko-Pohjanmaalta, Kaskisten satamasta suunnaten pohjoiskoilliseen ja kääntyy Närpiön alueelle tultaessa itään. Se kulkee Korsgrundetin ja Karklobbenin kautta, ylittää Närpesfjärdenin Erlandskäretin ja Hundholmenin kautta. Mantereelle tultaessa tie kääntyy itäkoilliseen ja risteää valtatie 8 kanssa Trodmossenissa. Etelä-Pohjanmaalla, Teuvalla noin kolme kilometriä kirkonkylän jälkeen suunta kääntyy itäkaakkoon Kauhajoelle, jossa siitä eroaa kantatie 44 Sastamalan Kiikkaan. Kauhajoen Aronkylässä tie kääntyy n. 90° pohjoiskoilliseen kohti Kurikkaa, jonka pohjoisosassa se kulkee Magneetin risteyksestä runsaat neljä kilometriä yhdessä valtatie 3:n kanssa. Tuiskulan risteyksessä nämä eroavat ja kantatie 67 jatkuu Ilmajoen läpi kääntyen koilliseen, Seinäjoelle tultaessa itään ja jälleen koilliseen. Tie risteää valtatie 18 kanssa Kivisaaressa päättyen valtatie 19 eritasoristeykseen Nurmon kirkonkylässä.

Reitti ja tieyhteydet 

 Kaskinen
 Närpiö
 Pielahti
 Vitberget (vt 8 E8)
 Teuva
 Perälä (st 673)
 kirkonkylä (st 687, st 682)
 Äystö
 Kauhajoki
 Kainasto (st 685)
 Aronkylä (kt 44, st 672)
 Kurikka
 Kurikka (st 689, vt 3 E12)
 Tuiskula (vt 3 E12)
 Ilmajoki
 Koskenkorva
 Siltala (st 701)
 Ahonkylä
 Seinäjoki
 Kivisaari (vt 18)
 Nurmo (vt 19)

Historiaa 

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 67 oli Kristiinankaupungin ja Uudenkaarlepyyn välinen tie. 1960–1980-luvuilla tietä parannettiin ja oikaistiin. Vuonna 1971 tien eteläpään linjaus muutettiin päättymään Närpiön Trodmosseniin. 1960-luvun lopulla tie katkaistiin pohjoispäässä päättymään Ytterjeppoon.

Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Seinäjoen ja Ytterjeppon välinen kantatieosuus muutettiin valtatie 19:ksi ja kantatie 67 lyheni päättymään Seinäjoelle. Samalla tietä kuitenkin jatkettiin länsipäästään jatkumaan Kaskisiin.

Lähteet 

 
 
 
 Google Earth -tietokoneohjelma. 2007. Google.

Aiheesta muualla 

67
Kaskisten liikenne
Närpiön liikenne
Teuvan liikenne
Kauhajoen liikenne
Kurikan liikenne
Ilmajoen liikenne
Seinäjoen liikenne
Claus von Stauffenberg

Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg (15. marraskuuta 1907 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen Wehrmachtin upseeri ja aristokraatti. Yleisesikuntaeversti von Stauffenberg toteutti 20. heinäkuuta 1944 epäonnistuneen pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan.

Salaliitto

Tausta 

Von Stauffenberg kadotti jo varsin varhain uskonsa Hitleriin, ja lopullinen isku oli vakava haavoittuminen Pohjois-Afrikassa, kun brittiläiset hävittäjäkoneet tulittivat hänen komentoautoaan. Stauffenberg menetti vasemman silmänsä, oikean kätensä sekä kaksi sormea vasemmasta kädestä. Haavoittumisen vuoksi hänet siirrettiin esikuntatehtäviin Berliiniin. Tällöin hän sanoi vaimolleen: ”Saksan pelastamiseksi on tehtävä jotain.” Kesäkuussa hänet ylennettiin everstiksi, ja hän pääsi kenraali Friedrich Olbrichtin esikuntapäällikkönä osallistumaan johtajan päämajassa pidettyihin tilannekatsauksiin.

Attentaatti 
Von Stauffenbergillä oli keskeinen rooli Hitlerin surmaamiseen tähdänneessä salaliitossa, johon myös hänen esimiehensä kenraali Olbricht kuului. Hänen pääsynsä päämajaan mahdollisti tämän hankkeen. Von Stauffenbergin tehtävä oli sijoittaa räjähteillä ja ajastimella varustettu salkku lähelle Hitleriä tämän pitäessä neuvonpitoa päämajassaan Itä-Preussin Rastenburgissa sijainneessa Wolfsschanzessa eli Sudenpesässä. Pommi surmasi neljä ihmistä, mutta Hitler oli raskaan tammisen kokouspöydän suojaama ja sai vain vähäisiä vammoja. Von Stauffenberg pakeni paikalta ennen räjähdystä puhelinsoittoon vedoten. Hän oli varma Hitlerin kuolemasta ja palasi Berliiniin suorittamaan valmisteluja Führerin jälkeistä aikaa varten. Vallankaappausyritys kuitenkin epäonnistui. Vielä samana yönä Von Stauffenberg teloitettiin ampumalla Bendlerblockin pihalla. Juuri ennen teloitustaan hän huusi ”Eläköön pyhä Saksamme!”

Yksityiselämä 
Von Stauffenberg oli vuodesta 1933 naimisissa Nina von Stauffenbergin kanssa. Heillä oli viisi lasta.

Kunnianosoitukset 
Suomen puolustusvoimien ylipäällikkö, Suomen marsalkka Gustaf Mannerheim myönsi von Stauffenbergille kolmannen luokan Vapaudenristin jatkosodan aikana joulukuussa 1942.

Vaikutus 

Nykyään useat kadut ja aukiot Saksassa on nimetty von Stauffenbergin mukaan kunnianosoituksena hänen teoistaan natseja vastaan.

Von Stauffenbergista ja Hitlerin murhayrityksestä on tehty useita elokuvia, näistä tunnetuin ja menestynein on Operaatio Valkyrie (2008), jossa von Stauffenbergia esittää Tom Cruise.

Lähteet

Huomautukset

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
 Fraenkel, Heinrich; Manvell, Roger: Operaatio Valkyyria. Minerva, 2009.

Amputoidut henkilöt
Heinäkuun 20. päivän salaliiton teloitetut jäsenet
Henkirikoksia yrittäneet
Saksalaiset aateliset
Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Knidoksen taistelu

Knidoksen taistelu käytiin vuonna 394 eaa. ateenalaisen Kononin johtaman persialaisen laivaston ja spartalaisen laivaston välillä. Persialaiset kukistivat spartalaiset täydellisesti. 

Korintin sodan alkaessa Spartan kuningas Agesilaos II oli sotimassa Vähässä-Aasiassa Persiaa vastaan. Hän joutui sodan takia palaamaan Kreikkaan armeijansa kanssa. Myös spartalaisten laivasto aikoi lähteä tukikohdastaan Knidoksesta takaisin Kreikkaan. Persialainen laivasto, jota johtivat satraappi Farnabazos ja Konon, aikoi kuitenkin estää spartalaista laivastoa pääsemästä perille. 

Antiikin lähteet eivät kerro tarkasti mitä taistelun aikana tapahtui. Ilmeisesti spartalainen laivasto kohtasi persialaisten etujoukon ja hyökkäsi heidän kimppuunsa. Persialaisten laivaston pääosa saapui kuitenkin pian paikalle ja löi spartalaiset pakosalle. Spartalaiset menettivät melkein koko laivastonsa ja 50 laivaa jäi persialaisten saaliiksi. Spartalainen komentaja Peisandros kuoli taistelussa. 

Knidoksen taistelu teki lopun Spartan haaveista Aigeianmeren herruudesta. Konon vei laivaston taistelun jälkeen Ateenaan, jossa hän valvoi kaupungin pitkien muurien jälleenrakentamista.

Antiikin taistelut
Akonitiini

Akonitiini eli akoniitti-alkaloidi, on kasviperäinen myrkky, jota on muun muassa ukonhatun (Aconitum napellus) juurimukuloissa ja muissa osissa. Sitä on monissa kulttuureissa käytetty nuolimyrkkynä ja myrkkysyöteissä. Plinius kertoo, että merkittävät rikolliset tapettiin akonitiinilla, vähäisempiin käytettiin myrkkykatkoa (Conium maculatum).

Akonitiinin kemiallinen kaava on C34H47NO11, moolimassa 645.74 g/mol ja CAS-numero 302-27-2.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Liber Herbarum II: Luettelo akonitiinia sisältävistä kasveista
PubChem: Aconitine 
Terveysportti: Akonitiini
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Aconitine 
KEGG: Aconitine 
ChemBlink: Aconitine 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Aconitine 
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Aconitine 

Alkaloidit
Myrkylliset alkaloidit
Kasvimyrkyt
Estoril

Estoril on pitäjä Cascaisin kunnassa Portugalissa, ja siellä on noin 24 000 asukasta. Estoril sijaitsee 25 kilometriä Lissabonista länteen.

1800-luvun lopussa Estoril oli aristokraattien suosima kesäkohde. Toisen maailmansodan aikana Estoril houokutteli maanpaossa olevia kuninkaallisia, ja vakoilutoiminta oli erityisen vilkasta, mikä toimi inspiraationa Ian Flemingin teokselle Casino Royale. Estorilissa on kuuluisa kasino: Casino Estoril, joka on Euroopan suurimpia.

Urheilu 
Paikallinen urheiluseura on GD Estoril Praia. Estoril on ollut F1-osakilpailun Portugalin Grand Prix pitopaikka, mutta kisoista on luovuttu turvallisuusmääräysten vuoksi. Nykyään se on Road Racing ja MotoGP-kilpailujen pitopaikka, ja siellä on myös merkittävät tenniskilpailut vuosittain.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Estoril Open
Estoril Casino

Portugalin maantiede
Cascais
Alpakka (uushopea)

Alpakka eli uushopea on metalliseos, joka koostuu kuparista, nikkelistä ja usein myös sinkistä. Sitä kutsutaan uushopeaksi, koska se näyttää hopealta niin paljon, ettei alpakkaesineitä voi erottaa hopeaesineistä ulkonäön perusteella. Sitä käytetään usein materiaalina ruokailuvälineissä ja koriste-esineissä.

Lähteet 

Metalliseokset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Miriam Hopkins

Miriam Hopkins (oikealta nimeltään Ellen Miriam Hopkins, 18. lokakuuta 1902 Savannah, Georgia – 9. lokakuuta 1972 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli varakkaasta perheestä ja lähti New Yorkiin opiskelemaan balettitanssijaksi, mutta päätyikin Broadwaylle. Hän esiintyi teatterissa kunnes siirtyi elokuviin.

Hän oli jopa ehdolla Scarlet O'Haran rooliin elokuvassa Tuulen viemää. Mutta 1940-luvulla hänen elokuvauransa lähti laskuun ja hän palasi Broadwaylle. 

Miriam Hopkins oli naimisissa neljä kertaa (jokainen avioliitto päätyi eroon) ja vuonna 1932 hän adoptoi pojan. Hän esiintyi elokuvassa Nämä kolme (These three, 1936) ja myös sen uusintaversiossa Huhu (Childrens hour, 1961). Miriam Hopkins kuoli sydänkohtaukseen 69-vuotiaana.

Valikoitu filmografia 
 Tri Jekyll & Mr. Hyde (Dr. Jekyll and mr Hyde, 1931)
 Huolia paratiisissa (Trouble in Paradise, 1932)
 Meidän herrojen kesken (Design for living, 1933)
 Elämän uhkapeli (Becky Sharp, 1935)
 Barbaarirannikko (Barbary coast, 1935)
 Nämä kolme (These three, 1936)
 Viattomuuden kasvot (Carrie, 1952)
 Huhu (elokuva)'' (Childrens hour, 1961)

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Glory (vuoden 1989 elokuva)

Glory on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka seuraa massachusettsilaisen vapaaehtoisrykmentin vaiheita Yhdysvaltojen sisällissodassa. Kyseessä oli ensimmäinen Yhdysvaltain maavoimien yksikkö, joka koostui pelkästään afroamerikkalaisista lukuun ottamatta upseereja.

Elokuvan on ohjannut Edward Zwick ja käsikirjoituksen on sovittanut Kevin Jarre kirjoista One Gallant Rush, jonka on kirjoittanut Peter Burchard, ja Lay This Laurel, joka on Lincoln Kirstein työtä, sekä eversti Robert Gould Shaw'n muistelmista. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Matthew Broderick, Denzel Washington, Cary Elwes, Morgan Freeman, Jihmi Kennedy ja Andre Braugher.

Elokuva kuvaa rykmentin vaiheita ja eversti Shaw'n ja muiden valkoisten neekeriorjuuden vastustajien taistelua rodullisia ennakkoluuloja vastaan. Lisäksi Gloryssä käsitellään Shaw'n vaikeuksia, joita hän kohtasi yrittäessään hankkia tarpeita joukolleen, ja rykmentin miesten taistelua todistaa itselleen, että ovat todellisia miehiä, ja tarpeeksi arvokkaita taistellakseen valkoisten rinnalla. Kliimaksissa kuvataan Unionin hyökkäystä Fort Wagnerin tukikohtaan, missä rykmentti kärsi kovia tappioita, mutta osoitti urhoollisuutensa.

Glory voitti kolme Oscaria ja yhden Golden Globen. Denzel Washington palkittiin sekä parhaasta miessivuosan Oscarista että Golden Globella. Lisäksi elokuvalle meni Oscarit kuvauksesta ja äänityksestä. James Horner voitti Grammy-palkinnon parhaasta sävellyksestä elokuvaan tai televisioon.

Näyttelijät

Palkintoja

Oscarit 
Paras miessivuosa: Denzel Washington
Paras kuvaus: Freddie Francis
Paras äänitys: Donald O. Mitchell, Gregg Rudloff, Elliot Tyson, Russell Williams II
Ehdokkaana:
Paras leikkaus: Steven Rosenblum
Paras lavastus: Norman Garwood, Garrett Lewis

BAFTAt 
Ehdokkaana:
Paras kuvaus: Freddie Francis

Golden Globet 
Paras miessivuosa: Denzel Washington
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras ohjaaja: Edward Zwick
Paras käskirjoitus: Kevin Jarre
Paras elokuvamusiikki: James Horner

Lähteet 

1860-luvulle sijoittuvat elokuvat
Edward Zwickin ohjaamat elokuvat
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan äänityksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Vuoden 1989 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset sotadraamat
Yhdysvaltain sisällissota mediassa
Wesley Clark

Wesley Kanne Clark (s. 23. joulukuuta 1944, Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on Yhdysvaltain armeijan neljän tähden kenraali evp. Hän oli Yhdysvaltain Euroopan joukkojen komentaja (CINCEUR) ja Naton joukkojen komentaja (Supreme Allied Commander Europe; SACEUR) 1997–2000 ja komensi joukkoja operaatio Allied Forcessa Kosovon konfliktissa.

Clark meni seitsentoistavuotiaana, heinäkuussa 1962 West Pointin sotilasakatemiaan, jonka jälkeen teki 38 vuoden uran Yhdysvaltain asevoimissa. Hän opiskeli myös filosofiaa, taloustiedettä ja valtiotieteitä Oxfordin yliopistossa ja suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon elokuussa 1968. Vietnamin sodassa Clark komensi kapteenina mekanisoitua jalkaväkikomppaniaa, mutta haavoittui tarkka-ampujan tulituksessa. Vuodet 1996–1997 Clark komensi USA:n eteläisiä joukkoja Panamassa. Hän jäi eläkkeelle armeijasta kesäkuussa 2000. Clark oli ehdokas demokraattipuolueen ehdokkaaksi vuoden 2004 presidentinvaaliin, mutta vetäytyi 11. helmikuuta 2004 ja tuki John Kerrya.

Clark on palkittu lukuisin mitalein ja kunniamerkein.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset kenraalit
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Rhodes-stipendin saajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Leppymättömät

Leppymättömät (The Unforgiven) on John Hustonin vuonna 1960 ohjaama western, jonka pääosissa ovat Audrey Hepburn, Burt Lancaster, Lillian Gish, Audie Murphy ja Joseph Wiseman. Elokuva perustuu Alan Le Mayn romaaniin.

Juoni 

Rachel Zachary on syntyjään intiaani, mutta hän ei tiedä sitä, sillä hänen äitinsä Matilda ei ole paljastanut enempää kuin, että hänet on adoptoitu. Perheeseen kuuluu myös kolme poikaa Ben, Cash ja Andy. Kun totuus Rachelista selviää, intiaanit palaavat vaatimaan omaansa takaisin ja nähdään, ketkä ovat todellisia ystäviä.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 1960 yhdysvaltalaiset elokuvat
John Hustonin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat
Álvaro Siza Vieira

Álvaro Joaquim de Melo Siza Vieira (s. 25. kesäkuuta 1933 Matosinhos) on portugalilainen arkkitehti.

Siza Vieira sai Pritzker-palkinnon ensimmäisenä portugalilaisena vuonna 1992. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin Alvar Aalto -mitali. Hän on suunnitellut muiden muassa Boa Novan ravintolan Matosinhosissa ja Aveiron yliopiston kirjaston.

Vieira on ollut vastuussa Lissabonin vuoden 1998 mailmannäyttelyn maamerkkiluomuksista ja Portugal Expo 98-paviljongin suunnittelusta.

Tunnettuja rakennuksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Portugalilaiset arkkitehdit
Pritzker-palkinnon voittajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Colombina

Colombina (italiaksi Colombina, "pieni kyyhky", ranskaksi Columbine) on yksi commedia dell'arten tyyppihahmoista. Hän on koominen palvelijatar.

Colombina on yleensä pukeutunut repaleiseen ja paikattuun, köyhälle palvelijattarelle sopivaan asuun. Hänellä on usein myös vahva meikki sekä tamburiini, jolla hän karkottaa lähentelevän Pantalonen.

Commedia dell'arte
Charade – vaarallinen peli

Charade – vaarallinen peli (Charade) on Stanley Donenin vuonna 1963 ohjaama jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Audrey Hepburn, Cary Grant ja Walter Matthau. 

Charadesta on vuonna 2002 valmistunut Jonathan Demmen ohjaama uusintaversio Totuus Charliesta, jonka pääosissa olivat muun muassa Mark Wahlberg, Tim Robbins ja Thandie Newton.

Charade on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslakiin liittyvän laiminlyönnin takia (esityskopioista unohtui ©-merkki pois) ollut koko olemassaolonsa ajan niin sanotussa public domain -tilassa, jolloin siitä on voinut vapaasti julkaista kopioita. Elokuva on vapaasti nähtävillä myös monessa paikassa verkossa.

Näyttelijät ja roolit 

 Cary Grant ... Brian Cruikshank (alias Peter Joshua,  Alexander Dyle, Adam Canfield)
 Audrey Hepburn ... Regina "Reggie" Lampert
 Walter Matthau ... Carson Dyle (alias Hamilton Bartholomew)
 James Coburn ... Tex Panthollow
 George Kennedy ... Herman Scobie
 Dominique Minot ... Sylvie Gaudel
 Ned Glass ... Leopold W. Gideon
 Jacques Marin ... Edouard Grandpierre
 Paul Bonifas ... herraFelix, keräilijä 
 Thomas Chelimsky ... Jean-Louis Gaudel

Elokuvan tunnusmelodia

Elokuvan tunnusmelodia on Henry Mancinin säveltämä Charade. Myöhemmin Johnny Mercer teki siihen Mancinin pyynnöstä tekstin.  Se on jäänyt elämään useitten laulajien versioina. Andy Williams (1964), Sammy Kaye (1964), Blossom Dearie (1964) ja Shirley Bassey (1968) . 
Suomeksi sen levytti Erkki Pohjanheimo 24.4.1964 Reino Helismaan suomennoksena otsikolla Yö katseessasi. Coverversioita ovat tehneet Esko Rahkonen 1967, Eija Merilä 1976, Sakari Kuosmanen 1999, Varjokuva-yhtye 2007 ja Eino Grön 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Arvostelu Leffatykissä

Vuoden 1963 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Stanley Donenin ohjaamat elokuvat
Afonso de Albuquerque

Afonso de Albuquerque (1453 – 16. joulukuuta 1515) oli portugalilainen laivaston kenraali ja Intian kuvernööri, joka osallistui Portugalin siirtomaavallan rakentamiseen Intian valtamerellä avaamalla siellä tuottoisia kauppayhteyksiä.

Elämä 

Vuosina 1503–1504 Afonso de Albuquerque purjehti kuningas Emanuel I:n lähettämänä Hyväntoivonniemen ympäri Intiaan. Etelä-Intian Cochinissa hän auttoi paikallista kuningasta nousemaan valtaistuimelle ja sai vastineeksi luvan rakentaa alueelle portugalilaisen linnoituksen. Tästä alkoi Portugalin itäisen imperiumin rakentaminen. Tavoitteen saavuttamiseksi Portugali hyökkäsi epäröimättä kohtaamiaan arabilaivoja vastaan ja perusti strategisille paikoille sotilastukikohtia.

Vuosina 1504–1508 de Albuquerque toimi Persianlahdella ja Malabariin rannikolla. Tärkeä voitto oli tällä suunnalla Ormusin valtaaminen. De Albuquerque palasi Intiaan ja yritti sitten vuonna 1510 turhaan hyökätä Kalikutiin Keralassa. Myöhemmin samana vuonna hän onnistui saamaan Goan Portugalille. 

Vuonna 1511 de Albuquerque lähti idemmäksi valloittamaan Malakkaa, joka oli tärkeä maustekaupan ja Kiinan meritien takia. Hän palasi Goalle, yritti vielä hyökätä Adeninlahdelle ja Punaisellemerelle, mutta kuoli Goalla vuonna 1515. Valloitustyön kruunasi nykyisen Indonesian alueella sijainneiden Maustesaarten (nyk. Molukit) valtaus Portugalille vuonna 1512, mutta sitä de Albuquerque ei enää ollut toteuttamassa. Työn viimeisteli kuvernööri Diogo Lopez de Sequeira. Valloituksen avulla Portugali sai lyhyeksi aikaa haltuunsa muskottipähkinän ja mausteneilikan kaupan.

Alfonso ja mangot 

Eräs arvostettu mangolajike tunnetaan nimellä Alphonso, "mangojen kuningas". Nimensä mango-laji saa nimenomaan Alfonso de Albuquerquelta. Mangot, tieteelliseltä nimeltään Magnifera indica, ovat peräisin nimensä mukaisesti Intiasta. Intiassa kuitenkin oli tapana syödä lajikkeita, joita kutsuttiin imeskeltäviksi mangoiksi: Niiden malto oli pehmeää, jolloin mangoa rutistelemalla saatiin pursotettua niistä sisältö ulos. Portugalilaiset haluasivat kuitenkin kiinteämpiä mangoja. Niiden sisus ei saanut olla pehmeä, jotta mangoja voitiin laivata Eurooppaan. Sen lisäksi haluttiin hedelmä, jonka voi avata veitsellä ja syödä pöydän ääressä.

Katso myös

 Francisco Serrão
 Zaragozan sopimus 1529

Lähteet 

Portugalilaiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1453 syntyneet
Vuonna 1515 kuolleet
Jalokastanja

Jalokastanja tai kastanja (Castanea sativa) on pyökkikasvien (Fagaceae) heimoon kuuluva puu. Sitä kasvatetaan syötävien pähkinöidensä takia. Se on luultavasti kotoisin Aasian länsiosista Iranin ja Balkanin väliltä. Nykyisin sitä kasvaa villiintyneenä Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä.

Kuvaus 
Jalokastanja kasvaa 20–30 metriä korkeaksi, ja sen runko voi olla halkaisijaltaan jopa kolme metriä. Puun kuori on ruskeanharmaa ja verkkomaisesti uurteinen, vanhoissa puissa kuori on syväuurteinen. Hammaslaitaiset lehdet ovat noin 20 cm pitkiä ja 5–10 cm leveitä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat lyhytruotisia. Laidan hampaat ovat teräviä.

Puu kukkii kesä–heinäkuussa.
Isossa-Britanniassa puu kukkii heinäkuussa ja sen pähkinät kypsyvät lokakuussa.

Kukinto on pysty norkko, jossa on pääosin valkoisia tai vaaleankeltaisia hedekukkia. Vihertäviä emikukkia on norkon tyvessä. Kellanvihreän ja runsaspiikkisen cupulan sisällä on yleensä 1–3 pähkinämäistä siementä eli kastanjaa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Jalokastanja on luultavasti kotoisin alkujaan Aasian länsiosista Iranin ja Balkanin väliltä. Sitä on viljelty yli 3 000 vuoden ajan, ja nykyisin sitä kasvaa villiintyneenä Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä.

Käyttö 
Kastanjat muistuttavat pähkinöitä ja ovat sipulin muotoisia. Pilaantunut kastanja tuntuu kevyemmältä kuin hyvä, joka on kiinteä ja kiiltävä. Kastanjan sisältämä tärkkelys hajoaa kypsennettäessä sokeriksi.

Kastanjoita syödään yleensä paahdettuina. Niitä voi myös keittää, viipaloida muhennokseen tai soseuttaa keitettynä. Englanninkielisissä maissa maustettua kastanjasosetta käytetään usein kalkkunan täytteenä.

Suomessakin koristekasveina kasvatettavat hevoskastanjat, kuten balkaninhevoskastanja (Aesculus hippocastanum), eivät samankaltaisesta nimestään huolimatta ole välitöntä sukua jalokastanjalle, eivätkä niiden siemenet ole myrkyllisyytensä takia syömäkelpoisia.

Lähteet 
 Castanea sativa. The IUCN Red List of Threatened Species 2018.  (uhanalaisluokitus)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Fineli: Kastanjan ravintosisältö
United States Department of Agriculture (USDA): Castanea sativa 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Castanea sativa (chestnut) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Castanea sativa 

Pyökkikasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Braga

Braga on kunta ja kaupunki Luoteis-Portugalissa. Se on Bragan piirin pääkaupunki.

Bragan kunnan pinta-ala on 184,2 km² ja väkiluku noin 181 000. Pitäjiä kunnassa on 62. Nykyinen pormestari on Ricardo Rio.

Pitäjät

Urheilu 
Bragasta on kotoisin jalkapalloseura SC Braga.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Braga