joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Phil Coles

Phillip Walter ”Phil” Coles (s. 20. heinäkuuta 1931) on australialainen kanoottiurheilija ja urheilujohtaja.

Phil Coles kilpaili urheilu-urallaan kolmissa olympialaisissa eli Roomassa 1960, Tokiossa 1964 ja Mexico Cityssä 1968 lajinaan kajakkinelikkojen 1 000 metriä. Parhaan sijoituksensa hän saavutti Roomassa ja Tokiossa, joista molemmissa nelikko oli loppukilpailun yhdeksäs.

Urheilu-uran jälkeen hän oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Vuonna 1972 Münchenin olympialaisissa hän johti Australian kanoottijoukkuetta ja vuonna 1980 Moskovassa Australian olympiajoukkuetta johtajana. Vuonna 1973 hänet valittiin Australian kansalliseen olympiakomiteaan, vuosina 1985–1993 Australian olympiakomitean pääsihteeriksi, ja hän oli perustamassa alueellista Oseanian alueen kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestöä. Lisäksi hän toimi muissakin urheilujärjestöissä, kuten Kansainvälisen Triathlonliiton pääsihteerinä 1994–1999. Hän toimi vuoden 2000 Sydneyn kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1993, mutta joutui eroamaan KOK:n lahjontaepäilysten selvittelyn yhteydessä alkuvuodesta 1999. Lisäksi hän erosi Australian kansallisen olympiakomitean jäsenyydestä.

Vuonna 1982 Coles valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) vuonna 1981 edesmenneen David McKenzien seuraajana. Coles joutui toimiensa osalta KOK:ssa kriittisen arvioinnin kohteeksi vuosina 1998–1999 KOK:ta ravistelleissa lahjontaepäilyissä. Coles kiisti kaiken. Epäilyt liittyivät hänen toimiinsa vuoden 2002 Salt Laken talvikisojen valinnan yhteydessä. KOK-jäsenyys jatkui kuitenkin hänen kohdallaan aina vuoteen 2011.

Sydney-taustainen Phill Coles toimi KOK:ssa samaan aikaan toisen australialaisen Melbourne-taustaisen Kevan Gosperin kanssa. Heidän välilleen muodostui KOK-uran aikana kilpailutilanteita koskien niin kansallisia kuin kansainvälisiä kysymyksiä.

Phill Colesin ura KOK:ssa päättyi 2011 hänen täytettyään 80 vuotta. Tunnustuksena työstä KOK:ssa hänelle myönnettiin hopeinen Olympic Order. Australiassa hänelle myönnettiin Member of Order.

Lähteet

Viitteet 

Australialaiset melojat
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Fastjet

fastjet plc on brittiläinen holdingyhtiö. Se omistaa fastjet-nimellä toimivia afrikkalaisia halpalentoyhtiöitä. Sen tytäryhtiöitä ovat vuonna 2011 perustettu fastjet Tanzania, lokakuussa 2015 toiminnan aloittanut fastjet Zimbabwe sekä suunnitteilla oleva fastjet Zambia.

fastjet-lentoyhtiöt lentävät joulukuussa 2015 kymmeneen kohteeseen kuudessa maassa, ja niiden laivastoihin kuuluu yhteensä kuusi Airbus A319-100 -lentokonetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 fastjetin kotisivut 

Holdingyhtiöt
Brittiläiset yritykset
Allan Saint-Maximin

Allan Saint-Maximin (s. 12. maaliskuuta 1997 Châtenay-Malabry) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia, jonne hän siirtyi OGC Nicesta kesällä 2019.

Hän aloitti uransa vuonna 2003 Verrières-le-Buissonissa. Vuonna 2004 hän siirtyi US Ris-Orangisiin ja vuosina 2007-2011 hän pelasi AC Boulogne-Billancourtissa. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi AS Saint-Étienneen. Kesäkuussa 2013 hän siirtyi ykkösjoukkueeseen. Hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa 1. syyskuuta 2013 Bordeaux'ta vastaan. Helmikuussa 2015 hän teki jatkosopimuksen vuoteen 2019 saakka. Heinäkuussa 2015 hän teki viiden vuoden sopimuksen AS Monacon kanssa, ja sieltä hänet laitettiin välittömästi lainalle Hannover 96:een. Heinäkuussa 2016 hän siirtyi lainalle SC Bastiaan. Elokuussa 2017 hän siirtyi OGC Niceen, jossa hän pelasi kaksi kautta. Ensimmäisellä valioliigakaudellaan Newcastle Unitedissa hän pelasi 26 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Saint-Maximin pelasi Ranskan alle 16-, alle 17-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet 
 Profiili Soccerway-sivustolla

Viitteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
David McKenzie

David McKenzie (15. heinäkuuta 1936, Sydney, Uusi Etelä-Wales – 10. elokuuta 1981, Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli australialainen miekkailija ja urheilujohtaja.

David McKenzie kilpaili urheilu-urallaan kolmissa olympialaisissa eli 1956 Melbournessa, 1960 Roomassa ja 1964 Tokiossa lajinaan florettimiekkailu. Paras saavutus hänen uraallaan oli vuoden 1962 Kansainyhteisön kisojen joukkuehopea floretissa..

Ammatiltaan McKenzie oli juristi. Urheilu-uran jälkeen hän oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Hänet valittiin vain 38-vuotiaana lokakuussa 1974 Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) korvaamaan Lewis Luxtonin jättämä KOK:n australialaispaikka. Hän oli myös Australian Uuden Etelä Walesin osavaltion olympiakomitean puheenjohtaja, Australian miekkailuliiton puheenjohtaja ja Australian urheiluneuvoston jäsen. McKenzie toimi myös Australian olympiakomitean varapuheenjohtaja.

McKenzie toimi KOK-jäsenenä aina kuolemaansa asti. Hänen kuolemansa tapahtui epätavallisissa oloissa. Baden-Badenin vuoden 1981 olympiakongressin jälkeen hän matkusti Milanoon ANOC:n eli Kansallisten olympiakomiteoiden liiton kokoukseen. Sen jälkeen palatessaan kotimaahansa hän pysähtyi Havaijin Honolulussa. Hänet löydettiin kuristettuna paikallisessa kylpylässä. Surma jäi ratkaisematta.

Lähteet

Australialaiset miekkailijat
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Juristit
Australialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Michael Leonard von Blom

Michael Leonard von Blom (21. syyskuuta 1856 Hamina – 19. elokuuta 1919 Pietari) oli suomalainen kenraalimajuri ja senaattori.

Von Blomin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraaliluutnantti Otto Leonard von Blom ja Carolina Theresia Strauch. 

Von Blom kävi Pietarin keisarillisen paasikoulun 1874 ja Nikolain yleisesikunnan akatemian 1879–1882. Hän palveli henkikaartin Preobraženskin rykmentissä 1874–1882 osallistuen Turkin sotaan 1877–1878, yleisesikunnassa 1882–1907 ja oli Suomen sotilaspiirin esikunnassa vanhemman adjutantin apulaisena 1882–1884, Venäjän pääesikunnan sotatieteen komitean nuorempana sihteerinä 1884–1888, Venäjän sotilasasiamiehenä Ruotsissa ja Tanskassa 1885–1896 sekä Suomen sotilasasiain esittelijänä Venäjän sotaministeriössä 1896–1900. Hänet ylennettiin kamaripaasiksi ja vänrikiksi 1874, luutnantiksi 1877, kapteeniksi 1882, everstiluutnantiksi 1884, everstiksi 1889 ja kenraalimajuriksi 1899. Hän erosi sotapalveluksesta 1907.

Von Blom oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1900–1905 ja toimi senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä 1900–1903. Von Blom joutui vuonna 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen bolsevikkien vangitsemaksi ja hän kuoli vankeudessa. 

Von Blom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.

Hän oli naimisissa vuodesta 1884 Katarina Basilovin (1862–1944) kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Julien Gauthier

Julien Gauthier (s. 15. lokakuuta 1997 Pointe-aux-Trembles, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Rangersin organisaatiossa. Heinäkuussa 2021 Gauthier teki Rangersin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.

Lähteet 

 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
New York Rangersin pelaajat
Carolina Hurricanesin varaamat pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Jakob Chychrun

Jakob Chychrun (s. 31. maaliskuuta 1998 Boca Raton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvalloissa syntynyt kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Arizona Coyotesissa.

Ura 
Sarnia Sting valitsi Chychrunin OHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella vuonna 2014. Chychrun pelasi hyvän tulokaskauden Stingin paidassa, jonka myötä hän voitti OHL:n myöntämät Emms Family Award, Max Kaminsky Trophy ja Red Tilson Trophy palkinnot.

Vuoden 2016 NHL:n varaustilaisuudessa Chychrun arvioitiin parhaiten nuorten puolustajien joukkoon. Arizona Coyotes varasi hänet ensimmäisellä kierroksella (16. varaus).

Heinäkuussa 2016 Chychrun solmi kolmevuotisen sopimuksen Arizona Coyotesin kanssa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Arizona Coyotesin pelaajat
Arizona Coyotesin varaamat pelaajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Georges Bouton

Georges Bouton  (1847–1938) oli ranskalainen mekaanikko, joka yhdessä Jules-Albert de Dionin ja Charles Trépardoux’n kanssa perusti De Dion-Bouton -yhtiön vuonna 1883.

Georges Bouton toimi maailman ensimmäisen moottoriajoneuvokilpailun voittaneen La Marquisen ohjaajana, Albert De Dionin ollessa kyydissä. Tähän kahden kilometrin mittaiseen ”kilpailuun” ei tosin osallistunut muita osanottajia, joten voitto ei ollut järin hohdokas.

De Dion-Bouton 
Bouton ja hänen lankonsa Charles Trépardoux pyörittivät Pariisin liepeillä mekaanisiin ja tieteellisiin leikkikaluhin erikoistunutta myymälää ja saivat siitä niukan elantonsa. De Dion-Bouton -yhtiön syntyhetki ajoittu vuoteen 1881, kun teknisistä leikkikaluista ja höyrykoneista innostunut markiisi Albert De Dion näkee erään myymälän näyteikkunassa kaksikon höryveturin toimivan pienoismallin ja pyytää Boutonia ja Trépardoux’ta valmistamaan myös toisen vastaavan. Asiat johtivat toiseen; Trépardoux’lla oli haave valmistaa höyryauto, mutta ei rahaa. De Dionilla taasen oli rahaa ja innostus tekniikkaan ja höyrykoneisiin, etenkin maalla liikkuvaan kalustoon. De Dion, Bouton et Trépardoux perustettiin Pariisissa vuonna 1887. Tästä tulisi myöhemmin muodostumaan oman aikansa suurin ajoneuvovalmistaja De Dion-Bouton.

Tutustu myös artikkeleihin 
De Dion-Bouton
Jules-Albert de Dion

Ranskalaiset keksijät
De Dion-Bouton
Vuonna 1847 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Havok (yhtye)

Havok on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye Denveristä. Yhtye perustettiin vuonna 2004.

Vuoden 2016 kesällä yhtye tuli ensimmäistä kertaa Suomeen Tuskaan. Vuoden 2016 keväällä yhtye kiersi suomalaisen Children of Bodomin sekä Megadethin kanssa.

Historia 
David Sanchez perusti yhtyeen vuonna 2004, hänen kanssaan yhtyeessä oli rumpali Hannon Sjöegren. Bändi etsi jäseniä Denveristä ja mukaan löytyi Shawn Chavez ja  Marcus Corich bassoon. Vuonna 2004 yhtye äänitti ensimmäisen demon Thrash Can. Tämän jälkeen yhtye julkaisi muutamia demoja ja kokoonpano vaihtui muutamia kertoja.

Vuonna 2009 yhtyeeseen liittyi basisiti Jesse De Los Santos ja yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa burn  tuolloin rummuissa oli Scott Fuller. Vuonna 2010 yhtye alkoi päästä lopulliseen kokoonpanoonsa, kun yhtyeeseen liittyi kitaristi Reece Scruggs sekä rumpali Pete Webber. Vuonna 2013 basisiti Mike Leon tuli yhtyeeseen mutta jätti yhtyeen vuonna 2015 ja yhtyeeseen tuli basistiksi Nick Schendzielos.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 
 David Sanchez – laulu, rytmikitara (2004–)
 Reece Scruggs – soolokitara, taustalaulu (2010–)
 Nick Schendzielos – bassokitara (2015–)
 Pete Webber – rummut (2010–)

Livejäsenet 
 Dan Gargiulo – kitara (2014)
 Todd Stern – kitara (2014)
 Marshall Wieczorek – rummut (2014)

Entiset jäsenet 
 Shawn Chavez – soolokitara (2004–2010; kuoli 2015)
 Marcus Corich – bassokitara (2004–2005)
 Tyler Cantrell – bassokitara (2006–2007)
 Justin Cantrell – bassokitara, taustalaulu (2007–2008)
 Jesse De Los Santos – bassokitara, taustalaulu (2009–2012)
 Mike Leon – bassokitara (2013–2015)
 Haakon Sjoegren – rummut (2004–2005)
 Richie Tice – rummut (2005–2007)
 Ryan Alexander Bloom – rummut (2007–2009)
 Scott Fuller – rummut (2009–2010)

Diskografia

Studioalbumit

Demot

EP:t

Singlet 
 ”Fatal Intervention (2010)
 ”Scumbag In Disguise (2011)
 ”Give Me Liberty...Or Give Me Death (2013)
 Glaiming Certainty (live) (2016)
 Hang 'Em High (2016)
 Ingsoc (2017)
 Intention to Deceive (2017)
 Phantom Force (2020)
 Post Truth Era (2020)

Musiikkivideot 
 "Morbid Symmetry" (2009)
 "Covering Fire" (2011)
 "D.O.A." (2011)
 "Point of No Return" (2013)
 "From the Cradle to the Grave" (2013)
 "Give Me Liberty... Or Give Me Death" (2013)
 "Worse Than War" (2013)
 "Chasing the Edge" (2014)
 "Intention to Deceive" (2017)
 "Phantom Force" (2020)

Aiheesta muualla 
 

Crossover thrash -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset thrash metal -yhtyeet
Ruotsinsuomalaisten nuorten liitto

Ruotsinsuomalaisten nuorten liitto (RSN) () on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton ruotsinsuomalainen nuorisoyhdistys, joka on perustettu vuonna 1993. Yhdistys toimii ruotsinsuomalaisten lasten ja nuorten vapaa-ajan- ja -etuyhdistyksenä. Liitolla on jäsenyhdistyksiä Ruotsissa pohjoisen Piitimestä etelän Lundiin. Yhdistykset harjoittavat monentyyppistä toimintaa lapsille, nuorille ja opiskelijoille. Sen pääkanslia sijaitsee Tukholman raatihuoneen vieressä.

Toiminta

Vuosikokoukset 
 1993 - Nora
 2002 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2003 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2004 - Tukholma (Suomen instituutti)
 2005 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2006 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2007 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2008 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2009 - Ahvenanmeri (Viking Cinderella)
 2010 - Lund (Hotel Grand)
 2011 - Göteborg (Hotel Barken Viking)
 2012 - Tukholma (Bellmansgatan 15)
 2013 - Uppsala (Park in by Radisson)
 2014 - Göteborg (Göteborgin yliopisto, Yhteiskuntatieteiden koulu)
 2015 - Uppsala (Fyrisgården)
 2016 - Västerås (Kyrkbacksgården)
 2017 - Norrköping (Arbetets museum)
 2018 - Ahvenanmeri (Silja Baltic Princess)

Itsenäisyysjuhlat 
 2008 - Tukholma
 2009 - Tukholma
 2010 - Uppsala
 2011 - Tukholma
 2012 - Göteborg
 2013 - Uppsala
 2014 - Tukholma 
 2015 - Uumaja 
 2016 - Lund
 2017 - Göteborg

Verkostotapaamiset 
 2014 - Tukholma (Hantverkargatan 44 A)
 2015 - Lund (Hotel Concordia)
 2016 - Uppsala (Fyrisgården)
 2017 - Göteborg

Johtohenkilöt

Liiton puheenjohtaja 
 Tommi Teljosuo (1993–1995)
 Matti Lukin (1995–)
 Jaana Joki (2001–2002)
 Markus Marttila (2002–2004)
 Marjo Seppälä (2004–2005)
 Tiina Vartiainen (2005–2006)
 Marie Junéll (2006–2007)
 Anne Kangasniemi (2007–2008)
 Piia Molina Granat (2008–2010)
 Noora Laitinen (2010–2011)
 Matias Åberg (2011–2013)
 Johannes Härri (2013–2014)
 Taina Helme (2014–2016)
 Dennis Barvsten (2016–2017)
 Ella Turta (2017-2020)
 Jessica Preiman (2020-)

Varapuheenjohtajat 
 Kristina Anufrijeff Törnros (1993–)
 Toni Kelhä (–2002)
 Hannele Oikarinen (2002–2004)
 Toni Kelhä (2004–2005)
 Marie Junéll (2005–2006)
 Anne Keränen Kangasniemi (2006–2007)
 Markus Lyyra (2007–2008)
 Helena Huhta (2008–2010)
 Maria Vaara (2010–2012)
 Rosa Brisson (2012–2013)
 Janne Lähdeaho (2013–2015)
 Kimmo Hämäläinen (2015–2016)
 Kim Holm (2016–2017)
 Ella Turta (2017)
 Alice Kyander (2017-2020)
 Elli Ahro (2020-)

Pääsihteerit 
 Aira Rajavuori-Ludvigsen (–2000–)
 Kristiina Anufrijeff Törnros (–2002, vt. Matti Lukin 2000)
 Hanna Vihavainen (2002–2007, vt. Anna Jakobsson 2005–2006)
 Marie Junéll (2007)
 Markus Lyyra (2008–2013)
 Veera Florica Rajala (ent. Jokirinne) (2013–2015)
 Tuuli Uljas (2015–2016)
 Laura Santala (2016–2017)
 Venla Odenbalk (2017-)

Ruotsalaiset järjestöt
Ruotsinsuomalaiset
Tervetuloa kotiin

Tervetuloa kotiin on sisustusohjelma, jossa uudistetaan suomalaisten ihmisten koteja. Ohjelman juontajana toimii Vanessa Kurri, sisustussuunnittelijana Seija Strand ja ammattirakentajana Perttu Sirviö. Ensimmäinen jakso esitettiin Nelonen-kanavalla 29. tammikuuta 2014.

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne

Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne on Paavoharju-yhtyeen kolmas albumi. Sen julkaisi Svart Records 18.10.2013. Levy on pääasiassa Lauri Ainalan ja rap-artisti Paperi T:nä tunnetun Henri Pulkkisen käsialaa.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 11.

Kappaleet

Arvostelut 
 Kaaoszine.fi: 8/10
 Keskisuomalainen: 
 Nuorgam: 87/100
 Pitchfork Media: 7.1/10
 Soundi:

Lähteet 
 Katintavara.fi: Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne

Viitteet 

Paavoharjun albumit
Vuoden 2013 albumit
Svart Recordsin albumit
Kaisa ja luksuskodit

Kaisa ja luksuskodit on ohjelma, jossa Kiinteistövälittäjä Kaisa Liski esittelee jokaisessa jaksossa kolme kotia, joista yksi valitaan finaalin. Yhteensä luksuskoteja esitellään eri puolilla Suomea sekä Tallinnaa 30 kappaletta. Voittaja valitaan sarjan viimeisessä jaksossa. Ensimmäinen jakso esitettiin Nelonen-kanavalla 26. maaliskuuta 2015.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaisa ja luksuskodit, jaksot katsottavissa Nelosen Ruutu-palvelussa.

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yhä hämärää

Yhä hämärää on savonlinnalaisen Paavoharju-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin Fonal Recordsin kautta 14. syyskuuta 2005.

Kappaleet

Arvostelut 
 Pitchfork Media: 7.8/10
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Fonal Records: Yhä hämärää (englanniksi)

Lähteet 

Paavoharjun albumit
Vuoden 2005 esikoisalbumit
Kirill Pushkareff

Kirill Pushkareff (; 1897–1984) oli Suomeen lokakuun vallankumouksen jälkeen siirtynyt venäläinen emigrantti, joka toimi muun muassa Etsivän Keskuspoliisin tiedottajana. Monet pitivät häntä kaksois- tai jopa kolmoisagenttina.

Venäläisen kenraalin poika Pushkareff vietti lapsuutensa Haminassa ja oli ennen vallankumousta Venäjän keisarillisen armeijan tykistössä kapteenina. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän joutui 1918 Tšekan vangitsemaksi. Häntä uhkasi kuolemantuomio mutta hän onnistui välttämään sen. Pushkareff palveli bolsevikkien joukoissa ja oli muun muassa puna-armeijan tykistökurssin opettajana kunnes pääsi pakenemaan ensin Viroon ja sieltä Puolaan. Hän tuli Suomeen marraskuussa 1921 ja oli mukana 1920- ja 1930-luvuilla venäläisten emigranttien toiminnassa muun muassa venäläisen klubin rahastonhoitajana. Hän oli työssä Fazerin makeistehtaalla ja toimi samalla peitenimellä Carl Pushkin Etsivän Keskuspoliisin tietolähteenä tiedottaen venäläisten emigranttien toimista. Pushkareff sai Suomen kansalaisuuden 1929. Hän pääsi myöhemmin Valpon palvelukseen ja toimi August Veinilin nimellä ulkomaalaisten kuulustelijana sekä passitoimiston kanslistina.

Pushkareff kävi toukokuussa 1939 Valpon kustantamana Berliinissä, jossa hän tapasi Saksassa asuneita venäläisiä emigranttijohtajia, muun muassa fasistisen Venäjän nuorisoliitto-järjestön johtajan Viktor Larionovin. Matka tehtiin koska Valpo halusi tietää, mitä Saksan emigranttipiireissä tapahtui. Pushkareff sai tietää, että Saksan natsipuolueen johto oli entistä kiinnostuneempi venäläisistä emigranttinuorista ja entisistä tsaarinupseereista, joita pidettiin tulevan Venäjän "hallitsevina aineksina", ja halusi panostaa yhteistyöhön emigranttien kanssa. 

Sotavuosina Pushkareff oli saksalaisten Büro Cellariuksen ja Japanin lähetystön tietolähteenä sekä toimi jatkosodan aikana yleisesikunnan tiedusteluosaston sotilasvirkailijana.

Pushkareff luovutettiin valvontakomission vaatimuksesta Neuvostoliittoon huhtikuussa 1945 niin kutsuttujen Leinon vankien mukana, ja kymmenen vuoden kuluttua, marraskuussa 1955, hän pääsi takaisin Suomeen. Hän palasi Suojelupoliisin palvelukseen Kirill Cornellin nimellä sairaalahoidon jälkeen, ja vankeusvuodet laskettiin virkavuosiksi.

Pushkareff tuomittiin vuonna 1961 puoleksitoista vuodeksi kuritushuonevankeuteen vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi hänen toimittuaan KGB:n tietolähteenä. Pushkareff toimi 1950-luvun lopulla myös Länsi-Saksan tiedustelupalvelu BND:n tiedottajana. Vankeudesta vapauduttuaan Pushkareff toimi tulkkina ja kääntäjänä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Joffe, Eleonora: Mannerheimin kuriiri: Kirill Pushkareffin arvoituksellinen elämä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2014. ISBN 978-952-222-475-0

Aiheesta muualla 
 Haatanen, Kalle: Kirill Pushkareff: Suomen historian tuntematon takapiru. Radio-ohjelma 27.2.2014. Yle Areena.
 Haatanen, Kalle: Suomi terrorismin suurvaltana 1918–1939. Radio-ohjelma 18.7.2015. Yle Areena.

Venäläiset sotilaat
Venäläiset vakoojat
Suomalaiset poliisit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Red Velvet

Red Velvet () on vuonna 2014 perustettu viisijäseninen eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii SM Entertainment. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Irene, Seulgi, Wendy, Joy ja Yeri.

Historia 
Red Velvet julkaisi ensimmäisen singlensä "Happiness" elokuussa 2014. Kappaleen alkuperäinen musiikkivideo poistettiin YouTubesta pian sen julkaisemisen jälkeen ongelmallisten kuvien takia ja korvattiin muokatulla versiolla. Red Velvet julkaisi toisen singlensä "Be Natural" ja sen musiikkivideon lokakuussa 2014. Kappale on SM Entertainmentin ensimmäisen tyttöyhtyeen S.E.S:in samannimisen kappaleen uudistettu versio.

Red Velvetiin lisättiin uusi jäsen, Yeri, joka oli mukana yhtyeen uudella musiikkivideolla "Automatic". Yhtye julkaisi ensimmäisen minialbuminsa Ice Cream Cake ja samannimisen kappaleen musiikkivideon maaliskuussa 2015. Red Velvet esiintyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa vuosittaisessa KCON-tapahtumassa Los Angelesissa, Kaliforniassa. Red Velvet julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa The Red ja sen pääsinglen "Dumb Dumb" syyskuussa 2015. Yhtye oli mukana SM Entertainmentin talviteemaisessa albumiprojektissa Winter Garden, julkaisten singlen "Wish Tree" joulukuussa 2015.

Yhtyeen ensimmäinen japaninkielinen albumi Bloom julkaistiin 6. huhtikuuta 2022 viivästymisen jälkeen.

Jäsenet 
Yhtyeen jäsenet ovat:
 Irene (Bae Ju-hyun, )
 Seulgi (Kang Seul-gi, )
 Wendy (Wendy Shon, ; Shon Seung-wan, )
 Joy (Park Soo-young, )
 Yeri (Kim Ye-rim, )

Diskografia

Studioalbumit

EP:t 
 
 
 
 
 
The Perfect Red Velvet (2018)
#Cookie Jar (2018)
Summer Magic (2018)
RBB (2018)
Sappy (2019)
The ReVe Festival Day 1 (2019)
The ReVe Festival Day 2 (2019)
The ReVe Festival Finale (2019)
Queendom (2021)
The ReVe Festival 2022 – Feel My Rhythm (2022)

Singlet 
 ”Happiness” (2014)
 ”Be Natural” (2014)
 ”Automatic” (2015)
 ”Ice Cream Cake” (2015)
 ”Dumb Dumb” (2015)
 ”Wish Tree” (2015)
 ”One of These Nights” (2016)
 ”Russian Roulette” (2016)
 ”Rookie” (2017)
 ”Red Flavor” (2017)
 ”Peek-A-Boo” (2017)
 ”Bad Boy” (2018)
 ”#Cookie Jar” (2018)
 ”Power Up” (2018)
 ”RBB (Really Bad Boy)” (2018)
 ”Sappy” (2019)
 ”Sayonara” (2019)
 ”Zimzalabim” (2019)
 ”Umpah Umpah” (2019)
 ”Psycho” (2019)
”Queendom” (2021)
”Feel My Rhythm” (2022)
"Wildside" (2022)

Lähteet 

Eteläkorealaiset tyttöbändit
John Ross

Sir John Ross (1777–1856) oli brittiläinen napaseuduntutkija ja kontra-amiraali. Rossin vuonna 1818 johtama luoteisväylän etsintäretki oli epäonnistumisestaan huolimatta merkityksellinen. Hänen vuosina 1829–1833 johtamallaan Boothian niemimaalle ja Kuningas Williamin saarelle suuntautuneella retkellä löydettiin magneettinen pohjoisnapa. Vuosina 1850–1851 hän johti kolmatta arktista tutkimusmatkaa.

Lähteet 

Brittiläiset tutkimusmatkailijat
Naparetkeilijät
Vuonna 1777 syntyneet
Vuonna 1856 kuolleet
Vidéotron

Vidéotron on vuonna 1964 perustettu kanadalainen teleoperaattori, joka tarjoaa mm. kaapelitelevisio-, multimedia-, VOD- ja Internet-palveluja. Yhtiön päämaja sijaitsee Montrealissa. 

Yhtiön omistaa viestintäyhtiö Québecor Media Inc., ja se toimii pääosin Quebecissä. Yhtiön aiempiin omistajiin kuului muun muassa Ted Rogers (Rogers Communications Inc.).

Yhtiö palvelee myös New Brunswickin ja itäisen Ontarion ranskankielisiä väestöjä.

Vidéotronin merkittävimpiä kilpailijoita ovat Bell Canada ja Telus Communications.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vidéotronin kotisivut

Kanadalaiset yritykset
Puhelinoperaattorit
Internet-palveluntarjoajat
Maksu-tv
Montréal
Kanadalaiset viestimet
Stade de Slalom Émile Allais

Stade de Slalom Émile Allais on laskettelurinne Courchevelin talviurheilukeskuksessa Saint-Bon-Tarentaisessa Ranskassa.

Laskettelurinne on nimetty ranskalaisen alppihiihtäjän Émile Allais’n mukaan.

Stade de Slalom Émile Allais’ssa on järjestetty 2010-luvulla naisten alppihiihdon maailmancupin tekniikkalajien osakilpailuja. Joulukuussa 2017 järjestetty paripujottelukilpailu oli kautta aikain ensimmäinen maailmancupissa.

Lähteet
 Courchevel Courchevel.com 
 Infrastructure du Stade Emile-Allais sportcourchevel.com 
 Interactive ski map ValThorens.com 
 Ski map ValThorens.com 
 Results – Courchevel fis-ski.com 

Ranskan laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Savoie
Poikkeusjärvi (Parkano)

Poikkeusjärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa Jaakkolankylällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Poikkeusjärvi on osa Parkanonjärven lähialuetta.

Maantietoa 
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 700 metriä leveä ja sen pinta-ala on 65 hehtaaria. Järvi muodostuu kahdesta järvialtaasta, joita erottavat toisistaan kapea alle 10 metriä leveä salmi. Salmen kohdalla järven ylittää Tampere-Seinäjoki-rata. Pohjoinen järviallas on 1,3 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Pohjoispäässä Naapunniemen taakse työntyy 250 metriä pitkä lahti, joka leventää pohjoista allasta lisää. Eteläinen järviallas on 1,0 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järven laskuoja lähtee eteläisen järvialtaan koillispäässä olevasta Petsamonlahdesta ja laskee 1,5 kilometrin jälkeen Pitkäjärveen. Järveen laskee useita metsä- ja suo-ojia. Niitä myöten laskee myös Ahvenuslammen vedet. Rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä. Rannoilla on maatila sekä yli 20 loma-asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 23. Järven yli kulkee Tampere–Seinäjoki-rata ja sen eteläpuolelta kulkee seututie 332.

Järven itäranta rajautuu pohjois-etelä-suuntaiseen Poikkeusharjuun, joka päättyy pohjoisessa Naapunniemeen. Naapunniemessä sijaitsi Parkanon seurakunnan leirikeskus, joka paloi vuonna 2014 ja joka aiotaan rakentaa uudelleen. Etelärannassa sijaitsee entinen Kausen saha.

Historiaa 
Vanhassa valtionmaiden kartoissa (nro 5 ja 6) vuodelta 1849 näkyy "Poikeus järvi" ylimalkaan samanlaisena kuin nykyään. Eteläpuolelta kulki tuolloin tie, jonka paikalla kulkee nykyään seututie 332.

Vuoden 1959 painetussa peruskartassa järven yli ei vielä kulje rautatietä. Järvialtaat erottava salmi on kapea ja siinä on mökki. Kun rautatie sitten rakennettiin, hyödynnettiin radan linjauksessa järven kapeaa kohtaa. Kaakosta päin rakennettiin järveen penger, jota pitkin rata ylitti eteläistä järviallasta. Mökki hävitettiin ja niemenkärki leikattiin poikki ja yhdistettiin penkereeseen. Eteläisen järvialtaan erotettu osa yhdistettiin kanavalla pohjoiseen järvialtaaseen. Vuoden 1984 peruskartassa nämä muutoksen voidaan havaita ja samalla myös järven vedenpinnan lasku.

Lähteet 

Parkanonjärven lähialue
Parkanon järvet
Kai Paananen

Kai Paananen (s. 1954 Lappeenranta) on suomalainen liikemies, joka omistaa SET Petrochemicals -öljynvälitysyhtiön sekä Southeast Trading -konsulttiyhtiön. Molemmat yhtiöt ovat Yhdysvaltain pakotelistalla, jonka tarkoitus on rajoittaa presidentti Vladimir Putinin lähipiiriin kuuluvien henkilöiden ja yhtiöiden toimintamahdollisuuksia. Myös Paananen itse on ollut kyseisellä listalla tiettävästi ainoana syntyperäisenä suomalaisena vuodesta 2015.

Paananen tutustui liikemies Gennadi Timtšenkoon 1980-luvulla. Hän edustaa Timtšenkoa Hartwall Arenan omistajayhtiön hallituksessa. SET Petrochemicals on rahoittanut Suomen Keskustan toimintaa ja Sauli Niinistön presidentinvaalikampanjaa. SET Petrochemicals on myös tilauslentoyhtiö Airfix Aviationin suurin omistaja. Airfix Aviation on Yhdysvaltain pakotelistalla.

2000-luvun alussa Southeast Trading konsultoi venäläistä Kinex Holding -yritystä Suursaareen kaavaillun turistikylän perustamisessa. Paananen on ollut omistajana myös vuosina 1978–1998 toiminnassa olleessa Karelia Trade -kauppahuoneessa, joka työllisti parhaimmillaan yli 500 ihmistä Suomessa ja Venäjällä. Paananen on ollut lisäksi toimitusjohtajana Uukuniemellä vuosina 1993–2007 toimineessa yksityisessä rajanylityspaikassa, joka on ainoa Venäjän ja Suomen rajalla toiminut yksityinen rajanylityspaikka.

Lähteet

Suomalaiset liikemiehet
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Herbert Salu

Herbert Salu (1911–1988) oli virolainen kirjallisuudentutkija ja kirjailija. Hänen kirjallisuuden alan tutkimuksistaan pidetään merkittävinä muun muassa niitä, jotka käsittelevät esimerkiksi Eduard Vildeä, Juhan Liiviä ja virolaista symbolismia. Hänen tuotannossaan on myös Viron kulttuurihistoriaan liittyviä romaaneja, kuten Lasnamäe lamburid (1978).

Salu siirtyi pois Virosta 1943 ja asui Ruotsissa ja Suomessa.

Suomennetut teokset
 Eduard Vilden historialliset romaanit, 1964

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Herbert Salu Viron henkilötietokannassa ISIK 

Virolaiset kirjailijat
Virolaiset kirjallisuudentutkijat
Ruotsin virolaiset
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Sandell

Sandell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Annemari Sandell-Hyvärinen (s. 1977), suomalainen juoksija
 Gustaf Wilhelm Sandell (1842–1892), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Kimmo Sandell (s. 1957), suomalainen balettimestari
 Lina Sandell, oik. Carolina Wilhelmina Berg, o.s. Sandell (1832–1903), ruotsalainen kirjailija, virsirunoilija ja runoilija
 Marcus Sandell (s. 1987), suomalainen alppihiihtäjä
 Nils-Henrik Sandell (1925–2015), suomalainen arkkitehti
 Patrik Sandell (s. 1982), ruotsalainen ralliautoilija
 Sadi Sandell (1891–1986), suomalainen vuorineuvos, Finlayson-Forssan toimitusjohtaja
 Sami Sandell (s. 1987), suomalainen jääkiekkoilija
 Tom Sandell (s. 1936), suomenruotsalainen kirjailija ja kriitikko
 Nina Hyvärinen, o.s. Sandell (s. 1980), suomalainen koripalloilija
 Soile Kaukoranta, o.s. Sandell (1942–2004), suomalainen sarjakuvien suomentaja.
Markus Sandholm

Markus Wilhelm Sandholm (6. huhtikuuta 1943 Inkeroinen – 1. heinäkuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkäri ja eläinlääketieteen tutkija. Hän oli Eläinlääketieteellisen korkeakoulun farmakologian ja toksikologian professori vuosina 1979–1999. Yksi hänen tutkimusaloistaan oli lehmän utaretulehdus.

Sandholmin isä, äidin isä ja eno olivat kaikki eläinlääkäreitä. Sandholm valmistui eläinlääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1968 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1973. Hän oli vuosina 1974–1976 tutkijana Cornellin yliopistossa Yhdysvalloissa, vuosina 1976–1979 sisätautiopin apulaisprofessorina eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa ja vuodesta 1979 farmakologian ja toksikologian professorina.

Sandholm teki intensiivisesti tutkimustyötä, joka kohdistui muun muassa ähkyyn ja infektiotauteihin, kuten lehmän utaretulehdukseen. Hänen johdollaan laadittiin useita suomenkielisiä alan perusteoksia, esimerkiksi eläinten farmakokinetiikan perusteet ja eläinanestesiologian oppikirja, joista jälkimmäinen on käännetty myös ruotsiksi. Sandholm menehtyi  aivoihin levinneeseen keuhkosyöpään vuonna 1999 ollessaan vielä professorin virassaan.

Lähteet 

Suomalaiset eläinlääkärit
Eläinlääketieteellisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset toksikologit
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Siiri Partanen

Siiri Partanen on suomalainen muusikko ja näyttelijä.

Partanen työskentelee näyttelijänä Rovaniemen Teatterissa. Hän näytteli kaudella 2019-2020 muun muassa Cabaret-musikaalissa Sally Bowlesia. Hän näytteli Cicca Kallasta Uusi päivä -tv-sarjassa 2010–2018. Partanen esitti Cicca Kallasta myös Uuden päivän spin-off-sarjassa Väärät Bileet vuonna 2016.

Partanen valmistui muusikoksi ja ylioppilaaksi kaksoistutkinnosta Jyväskylän ammattiopiston Konservatoriosta 2009, pop/jazz-musiikkipedagogiksi (AMK) Metropolia Ammattikorkeakoulusta 2014, populaari- ja kansanmusiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 2017 ja näyttelijäksi (Master of Arts in Acting) Essexin yliopistoon kuuluvasta East15-näyttelijäkoulusta vuonna 2018.

Partanen osallistui Suomen euroviisukarsintoihin vuonna 2010 osana Sister Twister -yhtyettä, koska yhtyeen virallinen rumpali oli kilpailun aikaan liian nuori osallistuakseen. Vuonna 2010 Partanen voitti Imatra Big Band Festivaleilla parhaan esiintyjän SM-hopeaa rumpaleiden Junior All Stars -sarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Siiri Partasen verkkosivut

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset näyttelijät
United National Independence Party

United National Independence Party eli UNIP on sambialainen puolue. Sen perusti lokakuussa 1959 Mainza Chona. Se hallitsi Sambiaa 1964–1991, jolloin Kenneth Kaunda toimi maan presidenttinä. Maan ainoa puolue UNIP oli vuodesta 1973 vuoteen 1991. Ideologisesti puolue oli sosialistinen ja nationalistinen.

Lähteet

Sambialaiset puolueet
Velsa

Velsa on Kurikkaan vuonna 1930 perustettu konepajayritys, joka sulautettiin vuonna 2006 osaksi Rautaruukki-konsernia. Velsan entiset tehtaat Kurikassa toimivat nyt Fortaco-yhtiön osana ja tuottavat ohjaamoja työkoneisiin, kuten kaivosajoneuvoihin ja metsäkoneisiin. Velsan aiempia tuotteita ovat olleet muun muassa potkukelkat, hevoskärryt, Lynx-moottorikelkat, metsäkoneet ja Terri-telamaasturit. Velsa ja sen erinimiset jatkajat ovat vuosikymmeniä olleet Kurikan suurin teollinen työnantaja. 

Velsan perustivat veljekset Yrjö, Viljo, Eero ja Armas Saari Kurikassa vuonna 1936 nimellä Kurikan Pyörä Oy. Vuonna 1940 nimi muutettiin Velsaksi, joka tuli sanoista Veljekset Saari. Jatkosodan aikana Velsa valmisti Suomen armeijalle ammuslaatikoita sekä työrattaita, perävaunuja ja maatalouskoneita. Velsan tytäryhtiönä oli sahatoimintaa harjoittanut Kurikan Puutavara Oy. 1950-luvulla tärkeimpiä Velsan tuotteita olivat norjalaiset Hydrei-merkkiset aurat, traktorin peräkärryt, rullaäkeet ja perunannostokoneet. 

Saaren suku myi Velsan 1960-luvulla tärkeälle jälleenmyyjälleen Hankkijalle. Vuonna 1974 Velsa siirtyi Valmetille, joka siirsi Velsan metsäkonevalmistuksen Ruotsiin ja moottorikelkkavalmistuksen Rovaniemelle. Tuolloin Velsan henkilöstömäärä putosi sadan tienoille. Valtionyhtiöiden järjestelyjen jälkeen Velsa siirtyi Sisu-konserniin ja vuonna 1997 Partekille. Vuosituhannen vaihteessa Kone Oyj osti Partekin, joka omisti myös ruotsalaisen Kalmar Industries AB:n. Vuoden 2005 alusta Velsa siirtyi Kalmarilta Rautaruukille, joka sulautti sen niin, ettei Velsaa erillisenä yhtiönä enää ole. Vuonna 2013 Rautaruukki ja pääomasijoittaja Capman tekivät yritysjärjestelyjä, joissa työkoneohjaamoiden tuotanto siirtyi osaksi uutta 2 600 työntekijän työkonekomponenttivalmistajaa nimeltä Fortaco Oy.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Kurikka
Valmet
Sisu
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Movement for Multi-Party Democracy

Movement for Multi-Party Democracy eli MMD on sambialainen puolue. Puolue perustettiin vuonna 1990 vastustamaan yksipuoluejärjestelmää. Se hallitsi Sambiaa vuodesta 1991 vuoteen 2011 saakka. Tällöin kolme puolueen poliitikkoa toimi Sambian presidenttinä: Frederick Chiluba vuosina 1991–2002, Levy Mwanawasa 2002–2008 ja Rupiah Banda 2008–2011. Se on Sambian parlamentin toiseksi suurin puolue 55 edustajalla Patriotic Frontin jälkeen.

Lähteet

Sambialaiset puolueet
Patriotic Front

Patriotic Front, lyhennetään usein PF, on sambialainen puolue. Sillä on ollut kaksi presindettiä, vuosina 2011–2014 Michael Sata ja tammikuusta 2015 lähtien Edgar Lungu. Puolueen Guy Scott toimi presidentin viransijaisena loppuvuonna 2014 Satan kuoltua. PF on Sambian tämän hetken hallitseva puolue myös parlamentissa, jossa sillä on 60 paikkaa 157:stä.

Lähteet

Sambialaiset puolueet
Mwaron provinssi

Mwaron provinssi on yksi Burundin 18 maakunnasta. Sen hallintokeskuksena Mwaron pikkukaupunki (2 403 as., VL2008).

Maakunnan pinta-ala on 840 neliökilometriä. Asukasluku on kehittynyt seuraavasti: 188 548 (VL1979), 209 909 (VL 1990) ja 273 143 (188 548) (VL2008). Vuonna 2013 maakunnassa arvioitiin asuvan 319 495 ihmistä. 

Provinssi jakautuu kuuteen kuntaan seuraavasti (väkiluku VL2008):
 Bisoro (34 175 as.)
 Gisozi (27 954 as.)
 Kayokwe (49 127 as.)
 Ndava (57 284 as.)
 Nyabihanga (60 311 as.)
 Rusaka (44 292 as.)

Lähteet

Aiheesta muualla
Provinces of Burundi  (statoids.com)

Burundin provinssit
Rumongen provinssi

Rumongen provinssi on yksi Burundin 18 maakunnasta, ja se perustettiin keväällä 2015 yhdistämällä aiemmasta Bujumburan provinssista kaksi eteläisintä kuntaa ja Bururin provinssin kolme läntistä kuntaa uudeksi maakunnaksi. Maakunnan hallintokeskuksena Rumongen rannikkokaupunki Tanganjikajärven rannalla (35 931 as., VL2008), linnuntietä noin 68 kilometriä pääkaupunki Bujumburasta etelään.

Maakunnan pinta-ala on 1 080 neliökilometriä. Maankuntaan liitettyjen kuntien yhteenlaskettu väkiluku oli 352 026 (VL2008) ja kuntien väestöarvioista yhdistetty väestöarvio 2013: 411 764 asukasta.

Kirundon provinssin humanitaarinen tilanne on hauras; seutu on kärsinyt monista ongelmista. Lokakuun 2015 katsauksessa YK:n OCHA luokitteli provinssin kuuden kiireellisimmin Burundissa humanitaarista apua tarvitsevan maakunnan ryhmään.

Provinssi jakautuu viiteen kuntaan seuraavasti (väkiluku VL2008; väestöarvio 2013):
 Bugarama (30 482 as.; 35 655 as.)
 Burambi (57 167 as.; 66 868 as.)
 Buyengero (58 670 as.; 68 626 as.)
 Muhuta (60 633 as.; 70 922 as.)
 Rumonge (145 074 as.; 169 693 as.)

Lähteet

Aiheesta muualla
Provinces of Burundi  (statoids.com)

Burundin provinssit
Punainen kolmio

Punainen kolmio on  Yleisradion Kotikatsomon joulukuussa 2015 esittämä kolmiosainen historiallinen draamasarja.

Tekijät
Sarjan ovat käsikirjoittaneet Taina West, Leena Virtanen ja Heidi Köngäs ja sen on ohjannut Heidi Köngäs. Pääosissa ovat Vappu Nalbantoglu ja Eero Aho.

Sisältö

Sarja kertoo kahden suomalaisen kommunistipoliitikon, Hertta Kuusisen ja Yrjö Leinon rakkaustarinan. Tapahtumat sijoittuvat 1930- ja 1940-luvuille, huipentuen niin sanottuihin vaaran vuosiin toisen maailmansodan jälkeen.   Sama tarina kerrotaan myös Heidi Köngäksen vuonna 2015 ilmestyneessä romaanissa Hertta. 

Sekä romaanissa että sarjassa Yrjö Leino esitetään kaksoisagenttina, joka ilmiantaa kommunisteja ensin Etsivälle Keskuspoliisille ja sitten Valtiolliselle poliisille yhdyshenkilönään Etsivän Keskuspoliisin päällikkönä vuoteen 1938 toiminut Esko Riekki.

Rooleissa

Arvioita ja kommentteja
Helsingin Sanomien kirjallisuusarvostelija Antti Majanderin mukaan Köngäs nostaa romaanissaan tulkinnan Leinon kaksoisagentin roolista totuudeksi, vaikka mitään tutkimusnäyttöä asiasta ei ole. Aamulehden Elina Laurilan mukaan televisiosarjassa esitettävä tulkinta ei ole Köngäksen oma vaan näkemyksen on esittänyt ainakin historiantutkija Ilkka Hakalehto kirjassaan Yrjö Leinon kujanjuoksu. Savon Sanomien kirjallisuusarvostelijan Pekka Jäntin mukaan tätä Hakalehdon teoriaa ei ole pidetty vakuuttavana. Suomen kansallisbiografian Leino-elämäkeran kirjoittajan Venla Sainion mukaan puheita Leinon yhteyksistä Valpoon oli, ja ainakin Leinon ensimmäinen vaimo uskoi niihin. Erkki Tuomioja pitää Hakalehdon hypoteesia mahdollisena, mutta katsoo että myös sitä vastaan voidaan esittää aihetodisteita. Ohjaaja Heidi Köngäs itse ilmoittaa vastaavansa kysyjille, että kyseessä on tulkinta tapahtumista, joista  historiantutkijat ovat erimielisiä.

Lähteet

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Lapinpolthajat

Lapinpolthajat oli rovaniemeläinen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin vuonna 1997. Yhtye oli toiminnassa vain pari vuotta ennen ensimmäistä hajoamistaan, mutta aktivoitui vuosikymmen myöhemmin vuonna 2009. Yhtye vaikutti Helsinki–Tampere -akselilla 2010-luvulla.

Yhtyeen jäsenet ovat vaikuttaneet myös yhtyeissä The Heartburns, Turun Tauti, Sotatila, Pää Kii, Neuroottiset Pelimannit ja Uhrit.

Jäsenet 
 Tommo – laulu, kitara (1997–2021)
 Jukkeli – rummut (1997–2021)
 Häsperi – bassokitara, taustalaulu (2009–2021)
 Antti – kitara, taustalaulu (2010–2021)

Entiset jäsenet 
 Moguli – bassokitara (1997–?)

Diskografia

Kokoelma-albumit

EP:t

Aiheesta muualla 
 Lapinpolthajat punkinfinland.net -sivustolla 
 Facebook
 Bandcamp

Lähteet 

Suomalaiset hardcore punk -yhtyeet
Arttu Mattila

Arttu Mattila (s. 3. maaliskuuta 2001) on suomalainen korkeushyppääjä, joka edustaa seuratasolla Äänekosken Urheilijoita. Häntä valmentaa entinen korkeushyppääjä Juha Isolehto. Aiemmin häntä on valmentanut myös muun muassa  hänen isänsä, entinen seiväshyppääjä Olli-Pekka Mattila.

Mattila pelasi myös koripalloa Äänekosken Huimassa.

Ura 

Mattila rikkoi Suomen ennätyksiä 14- ja 15-vuotiaiden poikien sarjoissa. Joulukuussa 2015 hän paransi Oskari Frösénin nimissä vuodesta 1991 ollutta 15-vuotiaiden poikien Suomen halliennätystä korkeudesta 195 tulokseen 203. Seuraavan vuoden toukokuussa parantui 15-vuotiaiden poikien Suomen ennätys tulokseen 207, jolla Frösenin entinen ennätys parantui neljällä sentillä. Kolme kuukautta myöhemmin Mattila kohensi toukokuussa hyppäämäänsä edellistä SE:tä neljällä senttimetrillä tulokseen 211. Hän voitti 15-vuotiaiden poikien korkeushypyn Suomen mestaruuden 31 sentin erolla, ja kauden kotimaisessa kärkitilastossa Mattila nousi jakamaan neljättä sijaa.

Helmikuussa 2017 Mattila voitti sisäratojen Suomen-mestaruuden tuloksella 208, ja hänestä tuli samalla siihenastisen historian nuorin miesten yleisen sarjan Suomen mestari yleisurheilussa. Mattila nousi hyppynsä ansiosta 15-vuotiaiden maailmantilastossa ensimmäiselle sijalle. Heinäkuussa 2017 Mattila voitti kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Unkarin Győrissä tuloksella 208.

Tammikuussa 2018 Mattila hyppäsi Jyväskylässä hallituloksen 216, jolla hän paransi yhdellä sentillä Toni Huikurin nimissä ollutta 17-vuotiaiden poikien sisäratojen Suomen-ennätystä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai pronssia. Györin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi. Kalevan kisoissa hän sai hopeaa. Hän voitti korkeushyppykilpailun ensimmäisessä aikuisten Suomi−Ruotsi-maaottelussaan Tampereella 2018. Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 212. Hän voitti samana vuonna kultaa Kalevan kisoissa. Hän sai hopeaa SM-hallikilpailuissa 2020. Mattila hyppäsi 27. heinäkuuta 2020 Äänekoskella ennätyksensä 221. Turun kalevan kisoissa 2020 Mattila puolusti kultaansa menestyksekkäästi hypäten 217. Hän voitti samana vuonna myös maaottelun korkeuskisan. SM-hallikilpailuissa 2021 Mattila oli kolmas. Hän sijoittui 11:nneksi Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ja voitti samana vuonna kultaa Kalevan kisoissa. Hän voitti Suomen-mestaruuden myös 2022.

Perhe 
Arttu Mattilan isoveli Valtteri Mattila on myös kansallisen tason korkeushyppääjä.

Lähteet 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Colin White

Colin White -nimisiä henkilöitä ovat:

 Colin White (1951–2008), brittiläinen merihistorioitsija
 Colin White (s. 1977), kanadalainen jääkiekkoilija
 Colin White (s. 1997), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Abraham Broderinpoika

Abraham Broderinpoika (ruotsiksi Abraham Brodersson, k. 27. elokuuta 1410) oli ritari ja valtaneuvos, joka oli Turun linnan linnanpäällikkö vuosina 1399–1400.

Abraham Broderinpoika kuului Tanskan hallandilaiseen pienrälssiin ja hänellä oli hyvät suhteet kuningatar Margareetaan. Hän oli mukana vuoden 1389 sotaretkellä lyömässä Albrekt Mecklenburgilaisen joukkoja. Tästä hän sai palkinnoksi ritarin arvon ja hänestä tuli 1389 tai 1390 Varbergin linnan päällikkö. Tanskan lisäksi hänellä oli suuri joukko perintö- tai ostotiloja Etelä-Ruotsissa sekä 1390-luvulla useita Smålandin ja Länsi-Götanmaan linnoja. Hän otti osaa myös Kalmarin unionikokoukseen vuonna 1397.

Kuningatar lähetti Abraham Broderinpojan Suomeen loppusyksystä 1398 vastaanottamaan Turun linnaa Knut Bonpoika Gripiltä, jonka kanssa asiasta oli päästy sopimukseen lokakuussa 1398. Päällikkyydestä tuli lyhytaikainen sillä jo keväällä 1400 hänet lähetettiin Norjaan taistelemaan vitaaliveljiä vastaan. Turun kauden virkatoimia tunnetaan vain yksi: Maskun ja Piikkiön pitäjien kruununveron läänittäminen Turun piispalle Bero Balkille.

Seuraavina vuosina Abraham Broderinpoika oli mukana kaikissa merkittävissä unionihallitsijoiden sotatoimissa. Kesällä 1410 Alsin saarella kuningas Eerik Pommerilaisen sotaretkellä hänet asetettiin syytteeseen, tuomittiin kuolemaan ja mestattiin karkeasta naisrauhan loukkaamisesta itse julistamansa maanrauhan aikana. Tosin oletetaan, että kuningas Eerik käytti tilaisuutta hyväkseen päästäkseen eroon vaikutusvaltaisesta valtaneuvoksesta ja samalla päästä käsiksi hänen omaisuuteensa. Osan tiluksista Abraham Broderinpojan perilliset saivat myöhemmin takaisin. Myöhemmissä kirjoituksissa Abraham Broderinpoikaa on pidetty kuningattaren rakastajana, mutta tälle väitteelle ei ole perusteita.

Abraham Broderinpojan ensimmäinen puoliso vuodesta 1382 oli Ebbe Pikin leski Margareta Pederintytär Dudde. Toinen puoliso oli Cecilia Nilsintytär Jaernskaegg.

Lähteet 

Ritarit
Suomen linnanvoudit ja linnanpäälliköt
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1410 kuolleet
Filip Hronek

Filip Hronek (s. 2. marraskuuta 1997 Hradek Kralove, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Detroit Red Wingsin organisaatiossa. Detroit Red Wings varasi Hronekin 2. kierroksella numerolla 53 NHL:n varaustilaisuudessa 2016.

Hronek debytoi ammattilaistasolla Extraligassa Mountfieldin joukkueessa kaudella 2014–2015.

Syyskuussa 2021 Hronek teki Red Wingsin kanssa kolmevuotisen jatkosopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Detroit Red Wingsin pelaajat
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Säkkiväline

Säkkiväline Oy oli vuonna 1967 erilliseksi yhtiöksi perustettu yritys, jonka suomalaiset paperisäkkien valmistajat perustivat aiemmin 1960-luvulla markkinoimaan jätesäkkejä ja edistämään jätesäkkimenetelmän käyttöä. Lassila & Tikanoja osti 1989 sen osakkeista 74 prosenttia.

Säkkiväline oli noteerattuna Helsingin pörssissä 1989 alusta vuoteen 1995, jolloin Lassila & Tikanoja osti loputkin osakkeet, ja Säkkivälineestä tuli sen kokonaan omistama tytäryhtiö.

Säkkiväline teki yritysostoja lajentaakseen toimintaansa jätteiden kuljetukseen, siivoukseen, teollisuuden puhtaanapitoon sekä vahinkosaneeraukseen, ja 1980-luvun lopulla tuli mukaan kiinteistöhuolto. Säkkivälineen liikevaihto kasvoi 1990-luvulla, ja ennen vuosituhannen vaihdetta sen osuus Lassila & Tikanojan liikevaihdosta oli jo lähes puolet. Siitä tuli toimialan johtava yritys Suomessa, kun se osti keväällä 2000 WM Ympäristöpalvelut Oy:n. Ongelmajätehuolto tuli myöhemmin osaksi Säkkivälineen palveluja. Kiinteistönhuollossa otettiin käyttöön käytönohjaus, johon sisältyi ympärivuorokautinen keskusvalvomo.

Säkkiväline sulautui maaliskuussa 2002 emoyhtiöön, ja nimi katosi julkisuudesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön osakehistoriaa Pörssitiedossa

Suomalaiset yritykset
Jätehuolto
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Sapatinmatka

Sapatinmatka on Uudessa testamentissa esiintyvä pituusmitta. Sillä tarkoitetaan matkaa, joka juutalaisilla lain mukaan oli lupa
kulkea sapattina. Sapatinmatka oli kuusi stadionia tai enintään 2000 kyynärää, hieman yli kilometrin.

Määräykset 
Rabbien määrittelemä sapatinmatkan pituus on 2 000 kyynärää kotoa tai asuinpaikasta. Se perustui tulkintaan Joosuan kirjassa olevasta määräyksestä, jonka mukaan kansan oli pysyttävä vähintään 2000 kyynärän päässä liiton arkista. Tietoa siitä, milloin sääntö on luotu, ei ole, mutta se on ollut olemassa ainakin Jeesuksen aikana.

Rabbit keksivät keinon kiertää säännön pilkuntarkkaa noudattamista. He veivät ennen sapattia syötävää 2 000 kyynärän päähän. Sinne syntyi tilapäinen majapaikka, josta matka voitiin jälleen laskea eteenpäin. Aina eivät etukäteisvalmistelutkaan olleet tarpeen. Matkalla oleva saattoi pysähtyä puun alle ja pitää sitä tilapäisenä majapaikkana, jolloin hän saattoi jatkaa matkaa jälleen 2 000 kyynärää. Paikka piti julistaa asuinpaikaksi tietyin muodollisuuksin.

Säännöstä joustamiseksi on keksitty muitakin keinoja. Asuinpaikaksi on voitu julistaa kortteli tai kokonainen kaupunginosa, jolloin 2 000 kyynärää mitataan sen rajalta. Näin voitiin hyvin toimia muurien ympäröimissä kaupungeissa.

Maininnat Uudessa testamentissa 

Apostolien teoissa mainitaan Öljymäen sijainneen sapatinmatkan päässä Jerusalemista.

Lähteet 

Raamattu
Juutalaisuus
Pituusyksiköt
Clara Direz

Clara Direz (s. 5. huhtikuuta 1995) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka edustaa C.S. Les Saisies'ta.

Direz osallistui nuorten talviolympialaisiin 2012, missä hän voitti kultaa suurpujottelussa, oli neljäs supersuurpujottelussa ja kuudes superalppiyhdistetyssä. Ären MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa 19:nneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Mariborin pujottelussa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 oltuaan 24:s Lienzin suurpujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs niin ikään Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti voitettuaan Sestrieren parisuurpujottelun tammikuussa 2020.

Lähteet 

Ranskalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt