joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Morganaattinen avioliitto

Morganaattinen avioliitto (keskiajan latinasta matrimonium ad morganaticam) on keskiajalla käyttöön otettu avioliiton muoto, jossa kuninkaallisen perheen tai aatelissuvun jäsen avioituu alempaan säätyyn kuuluvan henkilön kanssa. Yleensä kyseessä oli avioliitto, jonka mies solmi alempisäätyisen naisen kanssa. Toisin kuin normaalissa avioliitossa, jossa vaimo sai miehensä arvoon perustuvan arvonimen (esimerkiksi kuninkaan puolisosta tuli kuningatar), morganaattisessa avioliitossa vaimo ei saanut oikeutta miehensä säätyyn. Hän ei siis saanut miehensä aatelisarvoa, eivätkä avioliitosta syntyneet lapset perineet isänsä aatelis- tai kuninkaanarvoa. Liitosta syntyneillä lapsilla ei liioin ollut perimisoikeutta isänsä omaisuuteen. Toisaalta kyseessä oli laillinen avioliitto, ei konkubinaatti, ja avioliitosta syntyneitä lapsia pidettiin aviolapsina.

Koska morganaattisessa avioliitossa vaimolla ei ollut minkäänlaista oikeutta miehensä omaisuuteen, eivätkä lapsetkaan perineet, oli vaimon ainut taloudellinen turva miehen hänelle antama huomenlahja, joka tällaisissa liitoissa saattoikin olla huomattavan runsas. Suomen ja keskiajan latinan termit onkin johdettu muinaisyläsaksan sanasta *morgangeba eli huomenlahja.

Morganaattista avioliittoa solmittaessa oli erikoista, että mies ojensi vaimolleen liittoa vahvistettaessa vasemman kätensä oikean sijasta. Tästä johtuu morganaattisen avioliiton rinnakkaisnimitys vasemman käden avioliitto (saks. Ehe zur linken Hand).

Myös aatelisnainen saattoi solmia morganaattisen avioliiton aatelittoman tai alempaan aateliin kuuluvan miehen kanssa. Tällöin nainen ei menettänyt aatelisarvoaan tai perimisoikeuttaan, kuten yleensä vastaavissa liitoissa oli tapana.

Tunnettuja esimerkkejä morganaattisista avioliitoista ovat Venäjän keisarin Aleksanteri II:n liitto Jekaterina Dolgorukajan kanssa 1880 ja Itävalta-Unkarin kruununperijän, arkkiherttua Frans Ferdinandin liitto alempaan aatelistoon kuuluneen Sophie von Chotekin kanssa 1900.

Järjestelmä nykyisin 

Morganaattinen avioliitto on järjestelmänä vieläkin mahdollinen, mutta harvoin käytetty. Walesin prinssi Charlesin ja aatelittoman Camilla Parker Bowlesin avioliiton ilmoitettiin nimen omaan olevan ei-morganaattinen (tosin Camilla Parker Bowles on ilmoittanut, ettei hän halua tulla kruunatuksi Ison-Britannian kuningattareksi). Myöskään Charlesin pojan prinssi Williamin ja aatelittoman Catherine Middletonin avioliitto ei ole morganaattinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Avioliitto
Monarkia
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011 olivat järjestyksessään 18. alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut. Kilpailut järjestettiin Kolumbiassa 29. heinäkuuta – 20. elokuuta 2011. 20. elokuuta Estadio El Campínin stadionilla pelatussa loppuottelussa Brasilia kukisti Portugalin jatkoajalla 3–2. Kolumbian lisäksi isäntämaaksi oli ehdolla vain Venezuela.

Pelipaikat
Turnauksen pelikaupungit julkistettiin 29. syyskuuta 2010. Pelipaikkoina toimivat Bogotá, Cali, Medellín, Manizales, Armenia, Cartagena, Pereira ja Barranquilla.

Lohkoarvonta
Kisoihin päässeet 24 joukkuetta jaettiin neljään arvontakoriin. Isäntämaa Kolumbia sijoitettiin ensimmäiseen koriin, ja loput maat sen jälkeen FIFA-rankingin perusteella.

Kolumbia asetettiin automaattisesti ensimmäiseen lohkoon. Tämän jälkeen ensimmäisestä korista arvottiin jokaiseen lohkoon yksi joukkue. Muut joukkueet arvottiin niin, että jokaisesta korista päätyi jokaiseen lohkoon yksi joukkue.

Lohkoarvonta suoritettiin 27. huhtikuuta 2011 Cartagenan Julio Cesar Turbay Ayala Convention Centressä.

Ottelut
Kellonajat Kolumbian normaaliaikaa (UTC-5)

Alkulohkot

Sijoitusten määräytyminen alkulohkoissa
Jos kaksi tai useampi joukkue on tasapisteissä, lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti:
 joukkueiden kaikkien otteluiden maaliero;
 joukkueiden kaikkien otteluiden tehdyt maalit;
 joukkueiden keskinäisten otteluiden pisteet;
 joukkueiden keskinäisten otteluiden maaliero;
 joukkueiden keskinäisten otteluiden tehdyt maalit;
 kisojen järjestäjäkomitean suorittama arvonta.

Jos alkulohkojen jälkeen kaksi tai useampi lohkokolmonen on tasapisteissä, sijoitukset määritetään seuraavalla järjestelmällä:
 joukkueiden kaikkien otteluiden maaliero;
 joukkueiden kaikkien otteluiden tehdyt maalit;
 kisojen järjestäjäkomitean suorittama arvonta.

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Lohko F

Pudotuspelit

Neljännesvälierät

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Maalintekijät
5 maalia
  Henrique
  Alexandre Lacazette
  Álvaro Vázquez
4 maalia
  Luis Muriel
  Nélson Oliveira
3 maalia
  Erik Lamela
  Philippe Coutinho
  Dudu
  Oscar
  James Rodríguez
  John Jairo Ruiz
  Mohamed Ibrahim
  Edson Rivera
  Edafe Egbedi
  Olarenwaju Kayode
  Ahmed Musa
  Rodrigo Moreno
2 maalia
  Thomas Oar
  Willian
  Joel Campbell
  Marlon de Jesús
  Gueïda Fofana
  Gilles Sunu
  Bright Ejike
  Uche Nwofor
  Yasir Al-Fahmi
  Sergio Canales

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen sivusto  

Jalkapallon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Kolumbian jalkapallo
Vuoden 2011 jalkapallo
Markku Maatela

Markku Maatela (s. 10. huhtikuuta 1941 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja taiteilija.

Maatela voitti Vikersundin lentomäkiviikon vuonna 1960. Seuraavana vuonna hän sijoittui Oberstdorfin lentomäessä seitsemänneksi hypättyään kaikkien aikojen toiseksi pisimmän suomalaishypyn 136 metriä. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän oli varamiehenä ja neljä vuotta myöhemmin hän jäi niukasti Zakopanen MM-kisajoukkueen ulkopuolelle. Ounasvaaran kisoissa Maatela sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi.

Markku Maatelan veli Martti Maatela oli  yhdistetyn maajoukkuemies.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Ossi Laaksonen

Ossi Laaksonen (s. 27. kesäkuuta 1936 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän voitti 17-vuotiaana vuonna 1954 Planican lentomäkiviikon ja sijoittui Salpausselällä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Sveitsin mäkiviikolla viidenneksi voitettuaan kaksi osakilpailua mutta kaaduttuaan kahdessa muussa. Cortina d'Ampezzon esiolympialaisissa hän kaatui pahasti mäkiennätyksen ylittäneen 82-metrisen hyppynsä. Salpausselällä hän oli tuona vuonna jälleen kolmas. Kesällä 1955 hän sai liikenneonnettomuudessa pahan nilkkavamman. Vuonna 1958 hän saavutti SM-pronssia ja sijoittui Ounasvaaralla toiseksi mutta jäi Lahden MM-kisajoukkueen varamieheksi. Seuratasolla Laaksonen edusti Lahden Hiihtoseuraa.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Tython

Tython on fiktiivinen planeetta Tähtien sodan Expanded Universessä. Kerrotaan että voima havaittiin ensimmäisen kerran Tythonilla, jossa ensimmäiset jeditkin syntyivät.

Tämän maailman kirkkaimmat ja parhaat filosofit, papit, tutkijat ja soturit kokoontuivat 36453 BBY keskustelemaan löydöistään mukana arvoituksellinen, mystinen Ashla(voiman valoisa puoli). Toisinajattelijat, jotka käyttivät Bogania(voiman pimeä puoli) lopulta synnyttivät noin 25793 BBY, kipinät Voima sotiin Tythonilla. Tuhkasta näiden sotien nousi varhain Jedi.

Aluksi jedi uskoi että voimaa pystyisi käyttämään vain tythonilla , vaikka tämä myöhemmin toisin todistetaan Kun ennakoiva ryhmä lähti Tythonista muihin maailmoihin, tullakseen jediritareiksi.  Jedi päätti perustaa tythoniin filosofia koulun ,jossa määritellään valoisa puoli ja pimeä puoli voimasta (vastaava,kun antiikin Ashla ja Bogan), elävä voima ja yhdentymisvoimana.    

Tythonin sijainti oli kadotettu jossain vaiheessa, mutta myöhemmin se löydettiin uudelleen Suuren Galaksisen sodan alkupuolella Jedi Satele Shanin johdosta. Coruscanttin hyökkäyksen jälkeen vuonna 3653 BBY, jedien ensisijainen asuinpaikka oli Tythonin jeditemppeli. Siellä heidän tehtäväksi tuli uudelleenrakentaa Jedien-Sääty huolimatta kohtaamistaan ongelmista paikallisten twi'lek pyhiinvaeltaja siirtomaan kannsa ja salaperäisen vaikutuksen joka oli peräisin itse maailmasta. Ryhmä Marauders, tunnetaan tunnetaan myös  FleshRaiders , alkoivat hyökätä tythonin asukkaiden kimppuun . Tythonin asukkaat pyysivät apua Jedeiltä voidakseen kostaa Raidersseille, mutta jedineuvosto kieltäytyi sekaantumasta paikallisten asioihin. 

Tähtien sodan planeetat
Charles Holden

Charles Henry Holden (12. toukokuuta 1875 Bolton, Yhdistynyt kuningaskunta – 1. toukokuuta 1960 Harmer Green, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen arkkitehti, joka tunnetaan etenkin useiden Lontoon metroasemien, Bristolin pääkirjaston, Underground Electric Railways Company of Londonin pääkonttorin ja Lontoon yliopiston Senate Housen suunnittelijana.

Brittiläiset arkkitehdit
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Hanhennokkavalas

Hanhennokkavalas eli aiemmalta nimeltään cuvierinvalas (Ziphius cavirostris) on laajimmalle levinnyt nokkavalaiden heimon laji ja sukunsa ainoa laji. Lajin tieteellinen nimi tulee latinan sanoista cavus (ontto) ja rostrum (kuono, nokka), jotka viittaavat valaan päässä hengitysaukon edessä olevaan kuoppaan.

Hanhennokkavalas kasvaa noin 6,5–7 metriä pitkäksi ja painaa keskimäärin kolme tonnia. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Niillä on pieni pää ja selvästi erottuva niska. Väritys vaihtelee yksilön ja asuinalueen mukaan, Atlantilla siniharmaa sävy vallitsee, kun taas Indopasifisella merialueella ovat vallalla ruskean sävyt. Varsinkin vanhoilla koirailla pää on vaaleampi kuin vartalo. Valaan suupielet kaartuvat ylöspäin, se näyttää virnistelevän.

Hanhennokkavalaita tavataan muilla maailman merialueilla paitsi lähellä napaseutuja tai kovin matalilla alueilla. Ne välttävät alle kymmenen asteen lämpötiloja ja alle tuhannen metrin syvyyksiä.

Hanhennokkavalas syö mustekaloja ja syvänmeren kalalajeja.

Metsästys ei ole ollut uhkana hanhennokkavalaille, mutta on epäilty että ajoittain havaittavat onnettomuudet, joissa suuri joukko hanhennokkavalaita ajautuu maihin ja kuolee, ovat liittyneet ihmisen valtameressä tuottamaan melusaasteeseen ja kaikuluotaimien käyttöön.

Lähteet 

Nokkavalaat
David Low

David Low  voi viitata:
 David Low (sarjakuvataiteilija) (1891–1963), uusiseelantilainen poliittinen sarjakuvataiteilija, joka asui ja työskenteli Iso-Britanniassa
 David Low (maanviljelysneuvos) (1786–1859), skotlantilainen maanviljelysneuvos
 G. David Low (1956–2008), yhdysvaltalainen astronautti
Dave Low (k. 1916), australialainen jalkapalloilija

Katso myös 
David Lowe
Jeu de Paume

Jeu de Paume eli virallisesti Galerie nationale du Jeu de Paume on nykytaiteen ja valokuvataiteen museo Pariisissa. Se sijaitsee Jardin des Tuileries’n laidalla, Rue de Rivolin varrella, lähellä Place de la Concordea.

Historia 

Jeu de Paumen rakennus rakennettiin Tuileries-puiston luoteiskulmaan vuonna 1861 Napoleon III:n hallituskaudella. Nimensä mukaisesti rakennus tehtiin alun perin tennistä muistuttavan pallopelin jeu de paumen pelaamista varten. Rakennus on samankaltainen kuin puiston kaakkoislaidalla sijaitseva Orangerie. 

Vuodesta 1909 lähtien rakennus on ollut taidemuseona, ja se kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Louvre ja Orangerie. Toisen maailmansodan aikana natsit varastoivat museoon tuhansittain juutalaisilta takavarikoimiaan taideteoksia. Vuodesta 1947 lähtien aina Musée d'Orsayn avaamiseen saakka vuonna 1986 Jeu de Paume toimi ennen kaikkea impressionistisen taiteen museona. Tämän jälkeen museo suljettiin kunnostustöitä varten ja avattiin uudestaan vuonna 1991 nyky- ja valokuvataiteen museona, jolloin se sai nykyisen nimensä: Galerie nationale du Jeu de Paume.

Lähteet 
 Paris Museums: Galerie National du Jeu de Paume

Viitteet

Aiheesta muualla 

Pariisin museot
Ranskan taidemuseot
Valokuvamuseot
Måbødalen

Måbødalen on Eidfjordin kunnassa Hordalandin läänissä Norjassa sijaitseva kanjonimainen laakso.

Maantiede 
Måbødalen on maastollisesti hyvin jyrkkä ja kapea, kanjonimainen laakso. Laakson jyrkät, jopa pystysuorat seinämät ovat 200–300 metriä korkeita. Laakson länsipää yhdistyy Hjølmadalen-laakson kanssa, jossa toinen lyhyt ja jyrkähkö laakso johtaa Eidfjordvatnet-järven kautta Eidfjorden-vuonon perukkaan. Måbødalenin laakso päättyy idässä äkillisesti korkeiden pystysuorien vuorenseinämien reunustamaan perukkaan. Laakso on muovautunut virtaavan veden kuluttavasta vaikutuksesta tuhansien vuosien aikana.

Laakson vesi 
Laaksossa virtaa Bjoreio-joki, jonka kautta vesi laskee Eidfjordvatnet-järveen ja lopulta Eidfjorden-vuonoon. Laakson pohjalla joen reitillä on useita koskia, ja laakson perukalla ovat korkeat vesiputoukset, joiden kautta suurin osa laaksoon tulevista vesistä virtaa. Pieniä vesimääriä laakson pohjalle tulee myös pienempiä vuoripuroja pitkin, jotka laskeutuvat laakson jyrkiltä seinämiltä alas. Bjoreio-joen yläjuoksut sijaitsevat Hardangerviddan ylängöllä, jonka useista järvistä suurin osa joen vedestä on peräisin.

Vøringsfossen ja Tysvikjofossen 

Laakso tunnetaan erityisesti Vøringsfossen-vesiputouksestaan, jossa vesi putoaa vapaasti 182 metriä ennen laakson pohjaa. Se on Norjan 83. korkein ja luultavasti Norjan tunnetuin vesiputous. Laakson pohjaan törmäävä vesi höyryää runsaasti ja tekee lähiympäristön ilmasta kosteaa. Auringon paistaessa sopivasta suunnasta voi katsoja havaita putouksen lähellä sateenkaaria. Lähellä Vøringsfossenia on toinen kapeampi vesiputous, Tysvikjofossen, jota useat erehtyvät ensinäkemältä luulemaan Vøringsfosseniksi. Tysvikjofossen on putouksista ensimmäinen, jonka turistit näkevät saapuessaan putousten lähelle rakennetuille näköalapaikoille. Vøringsfossen on Tysvikjofosseniin verrattuna kuitenkin huomattavasti runsasvetisempi. Putoukset sijaitsevat noin 280 kilometrin päässä Bergenistä ja noin 300 kilometrin päässä Oslosta.

Liikenne 

Laakson läpi kulkee Fylkesvei 7 -autotie, joka toimii liikenneyhteytenä idän suunnasta Golin ja Hardangerviddan kansallispuiston pohjoispuolen kautta Eidfjordiin ja edemmäksi Norjan länsirannikolle Bergenin lähelle. Laaksossa kulkee myös vanha tie, joka edelsi nykyistä päätietä. Vanha tie kulkee laakson länsipäässä joen vierustaa nousten idempänä serpentiinimäisesti laakson jyrkkiä reunoja ylös. Nykyisin vanha tie on suljettu autoliikenteeltä ja sen korvaava uusi tie kulkee laakson itäpään puolella suuren osan matkasta kaarevien tunneleiden sisällä. Vanha tie on avoin kuitenkin kävelijöille ja pyöräilijöille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan laaksot
Eidfjord
Amisha Patel

Amisha Patel (s. 9. kesäkuuta 1975 Bombay) on intialainen näyttelijä. Hän esiintyy enimmäkseen Bollywood-elokuvissa. Patel teki näyttelijändebyyttinsä menestyselokuvassa Kaho Naa… Pyaar Hai (2000). Hän voitti Filmfare Awards -palkinnon roolistaan elokuvassa Gadar: Ek Prem Katha (2001), joka kuuluu menestyneimpiin Bollywood-elokuviin. Hänen seuraavista elokuvistaan suurin osa ei menestynyt. Kriitikot kuitenkin kehuivat hänen roolisuoritustaan elokuvassa Ankahee (2006), mitä seurasi sivurooli menestyselokuvassa Bhool Bhulaiyaa (2007).

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 Amisha Patel Twitterissä 

Intialaiset näyttelijät
Intialaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Mike Munchak

Michael Anthony "Mike" Munchak (s. 6. maaliskuuta 1960 Scranton, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen  amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja entinen pelaaja. Pelaajana Munchak edusti hyökkäyksen linjamiehenä NFL:n Houston Oilersia eli nykyistä Tennessee Titansia vuosina 1982–1993. Hänet valittiin Pro Bowliin 9 kertaa ja liigan tähdistökentälliseen 10 kertaa. Vuonna 2001 Munchak valittiin Pro Football Hall of Fameen. 

Pelaajauransa jälkeen hän jatkoi valmentajana Titansin organisaatiossa ja vuonna 2011 hänet palkattiin Titansin päävalmentajaksi. Munchack valmensi Titansia kolme kautta, mutta joukkue ei selviytynyt kertaakaan pudotuspeleihin. Hän sai potkut kauden 2013 päätteeksi.

Lähteet 
  Pro Football Hall of Fame: Mike Munchak 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon valmentajat
Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdystie 2101

Yhdystie 2101 on yhdystie, joka kulkee seututieltä 210 Loimaan Haaroisista Loimaalla sijaitsevan Alastaron kirkonkylän ja Huittisissa sijaitsevan Vampulan kirkonkylien kautta  Köyliön Vuorenmaalle Säkylässä. 

2101
Köyliön liikenne
Loimaan liikenne
Huittisten liikenne
Vampula
Alastaro
Loimaan kunta
École nationale de l’aviation civile

École nationale de l'aviation civile (ENAC) on tunnettu ranskalainen ilmailutekniikan korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1949 Pariisissa, mutta toimii nykyisin Toulousessa.

Korkeakoulu on Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées -yliopiston yhteistyöverkostoon.

Tunnettuja alumneja 
 Gérard Mestrallet, GDF Suezin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ENACn sivusto
ENACn alumnien sivusto

Ranskan ilmailu
Ranskan yliopistot
Toulouse
Institut Polytechnique des Sciences Avancées

Institut Polytechnique des Sciences Avancées (IPSA) on yksityinen ranskalainen ilmailutekniikan korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1961 Pariisissa.

Alumneja 
 Éric Boullier (1999), nykyisen F1-talli McLarenin tallipäällikkö
 Julien Simon-Chautemps (2002), ranskalainen Sauberin Formula 1 -tallin insinööri

Aiheesta muualla 
IPSAn sivusto
IONIS group sivusto

Ranskan ilmailu
Ranskan yliopistot ja korkeakoulut
Toulouse
Siderastreidae

Siderastreidae on kivikorallien  heimo. Sen nimessä esiintyvät sekä latinan (sideris) että kreikan (aster) tähteä tarkoittavat sanat.
 Elävinä koralleja voi olla vaikea luokitella tähän heimoon mutta paljastuessaan niiden kalkkirungossa näkyy heimolle tyypillinen tähtikuvio.

Heimoon kuuluu ainakin neljä sukua: Coscinaraea, Pironastrea, Psammocora ja Siderastrea.

Lähteet 
 

Korallieläimet
Karen Drambjan

Karen Drambjan (26. heinäkuuta 1954 Jerevan, Armenian sosialistinen neuvostotasavalta — 11. elokuuta 2011 Tallinna) oli virolainen juristi, kunnallispoliitikko ja terroristi, joka hyökkäsi aseistautuneena Viron puolustusministeriöön 11. elokuuta 2011 ja kuoli tulitaistelussa. Drambjan oli armenialainen, ja hänen äidinkielensä oli venäjä. Hän sai Viron kansalaisuuden vuonna 1993.

Drambjan opiskeli oikeustiedettä Tarton yliopistossa ja Kaliningradin yliopistossa. Hän oli toiminut kunnallispoliitikkona Maardussa ja kuulunut Viron Kansanliittoon (2001–2007) ja vuodesta 2009 alkaen Viron yhdistyneeseen vasemmistopuolueeseen (Eestimaa Ühendatud Vasakpartei).

11. päivänä elokuuta 2011 noin kello 15 Drambjan tunkeutui Viron puolustusministeriön rakennukseen Tallinnassa. Poliisi sai tapahtumasta ilmoituksen kello 15.08. Drambjanilla oli varustuksenaan luvallinen pistooli, noin sata patruunaa sekä räjähteitä. Hän laukaisi räjähdyspanoksia ja savupommeja, mutta kukaan ei loukkaantunut. Puolustusministeri Mart Laar ei ollut rakennuksessa hyökkäyksen aikana.

Drambjan ei päässyt ministeriön ala-aulasta edemmäksi rakennukseen, koska suojaovet lukittiin. Aulassa oli kaksi turvamiestä, jotka olivat noin puoli tuntia Dramjanin vankeina. Tämän jälkeen Drambjan oleskeli noin kaksi tuntia henkilökunnan huoneessa, ja myös tulitaistelu käytiin siellä. Poliisin erikoisyksikkö K-kommando tunkeutui rakennukseen noin kello 17.20, ja seuranneessa laukaustenvaihdossa Drambjan sai surmansa.

Hyökkäyksensä aikana Drambjan ei esittänyt minkäänlaisia vaatimuksia, eikä hänen vaikuttimiaan tiedetä. Hänen ystävänsä mukaan hän oli menettänyt työnsä ja asuntonsa. Viron yhdistyneen vasemmistopuolueen puheenjohtajan Sergei Jürgensin mukaan hyökkäyksen taustalla olivat henkilökohtaiset eivätkä poliittiset syyt, ja hän paheksui puolustusministeri Mart Laaria, joka pyrki haastattelussa selittämään Drambjanin tekoa tämän puoluejäsenyydellä. Eesti Päevaleht haastatteli psykologia, jonka mukaan Norjan terrori-iskut saattoivat vaikuttaa Drambjanin tekoon.

Drambjan oli toiminut yövartioliikkeen Larissa Neštšadimovan puolustusasianajajana pronssiyön mellakoita koskevassa oikeudenkäynnissä, mutta kun juttu eteni korkeimpaan oikeuteen, hänen tilalleen otettiin pätevämpi asianajaja. Viron valtiollinen poliisi kiinnitti huomiota Drambjaniin vuosikertomuksessaan 2007. Drambjan oli Viron perustuslakipuolueen ehdokkaana Euroopan parlamentin vaaleissa 2009, ja hän kirjoitti poliittisen manifestin "Jos kotisi on sinulle kallis..." Kirjoituksessaan hän kutsui Viroa moraaliseen vararikkoon joutuneeksi uusfasistiseksi valtioksi ja syytti venäläistä vähemmistöä lammasmaisuudesta syrjinnän edessä.

Lähteet  

Virolaiset juristit
Viron historia
Vuoden 2011 rikokset
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Sienikorallit

Sienikorallit (Fungiidae) on kivikorallien heimo, joka on saanut nimensä latinan sanasta fungus, sieni. Siihen kuuluu 16 sukua, joita tavataan ainoastaan Indopasifisella merialueella. Useimmat lajit elävät erillisinä, yksittäisinä polyyppeina, ja niiden koralliitit ovat suurikokoisia. Heliofungia-suvun polyypit vovivat olla halkaisijaltaan jopa 50 senttiä. Silti heimosta tunnetaan vain vähän fossiileita. Useimmat lajit elävät aikuisina irrallaan (pohjaan kiinnittymättä),  mutta nuoruudessaan niilläkin on vaihe, jolloin ne tarttuvat kasvualustaansa. Eräät lajit pystyvät ryömimään esiin, jos ne hautautuvat hiekkakerroksen alle, ja kääntymään oikein päin jos aallot kääntävät ne suuaukko alaspäin.

Suvut 

  Cantharellus
 Ctenactis
 Cycloseris
 Danafungia
 Fungia
 Halomitra
 Heliofungia
 Herpolitha
 Lithophyllon
 Lobactis
 Pleuractis
 Podabacia
 Polyphyllia
 Sandalolitha
 Sinuorota
 Zoopilus

Lähteet 
 

Korallieläimet
Lassi Toivola

Lassi Tapio Toivola (13. helmikuuta 1931 Viipurin mlk – 14. toukokuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen painituomari. Viisissä kesäolympialaisissa ja kymmenissä MM- ja EM-kilpailuissa tuomaroinut Toivola nimettiin FILA:n kansainväliseen painin Hall of Fameen sen historian toisena tuomarina ja ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Kustaa Pihlajamäen kanssa vuonna 2005.

Ura 

Toivola tuomaroi viisissä kesäolympialaisissa: Münchenissä 1972, Moskovassa 1980, Los Angelesissa 1984, Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Hän oli ollut vuoden 1952 Helsingin olympiakisoissa – silloin painikilpailujen toimitsijana. Hän toimi tuomarina myös kymmenissä muissa kansainvälisissä arvoturnauksissa vuosina 1969–1992. Toivola nimettiin FILA:n kansainväliseen painin hall of fameen sen historian toisena tuomarina ja ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Kustaa Pihlajamäen kanssa vuonna 2005. Vuonna 2007 hänelle myönnettiin Unkarin painiliiton ansioristi. Vuonna 2011 Toivolalle myönnettiin Liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi.

Suku 

Toivolan Erkki-veli ja Karri-poika ovat myös toimineet painituomareina. Hänen isänsä Aleksanteri Toivola saavutti kreikkalais-roomalaisen painin olympiahopeaa Pariisin kesäolympialaisissa 1924 ja oli Viipurin Voimailijat -urheiluseuran perustajajäseniä. Aleksanteri Toivolan neljä veljeä ja Lassin ja Erkin kaksi veljeä harrastivat painia. Lassin sisko Sirpa Konttila voitti jousiammunnan maailmanmestaruuden. Maratonjuoksija Jukka Toivola oli Aleksanteri Toivolan veljen pojanpoika.

Lähteet 
 Lassi Toivola (Fin) fila-official.com  
 Niskalenkki – Suomen Painiliiton 100-vuotisjuhlalehti s. 37–39, 63

Viitteet

Aiheesta muualla 
Lassi Toivolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset painituomarit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Gary Kubiak

Gary Wayne Kubiak (s. 15. elokuuta 1961 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen  entinen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja pelaaja. Pelaajana Kubiak edusti NFL:ssä  Denver Broncosia vuosina 1983-91 toimien tähtipelinrakentaja John Elwayn varamiehenä. Pelaajauransa jälkeen Kubiak siirtyi valmentajaksi. Hän aloitti yliopistotasolta, kunnes siirtyi San Francisco 49ersin pelinrakentajien valmentajaksi vuonna 1994. Vuotta myöhemmin Mike Shanahan palkkasi Kubiakin Denver Broncosin hyökkäyksen koordinaattoriksi, jona hän toimi vuoteen 2005 asti. Kubiak voitti apuvalmentajan 2 Super Bowl-mestaruutta.  Houston Texans palkkasi Kubiakin päävalmentajakseen vuonna 2006. Kahdeksan kauden aikana hän johdatti Texansin pudotuspeleihin kaksi kertaa, joukkue voitti 61 ottelua ja hävisi 63. Texans antoi Kubiakille potkut kesken kauden 2013. 

Tammikuussa 2015 Kubiakin vanha pelikaveri John Elway palkkasi hänet Denver Broncosin päävalmentajaksi. Kubiak johti joukkueen Super Bowl-mestaruuteen heti ensimmäisellä kaudellaan. Kausi 2016 ei sujunut yhtä hyvin tähtipelinrakentaja Peyton Manningin lopetettua uransa. Kubiak kärsi kauden aikana terveysongelmista ja päätti lopettaa valmentajanuransa kauden jälkeen. 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon valmentajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Jylhä

Jylhä voi tarkoittaa seuraavia:

 jylhä, kolkon mahtava, karun juhlallinen
 Moottoritorpedovene Jylhä, Suomen merivoimien alus
 Jylhä, Korpiklaanin albumi
 Jylhä, suomalainen sukunimi, muun muassa seuraavilla henkilöillä:
 Eino Jylhä (1920–1981), yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Heikki Jylhä (1903–1979), toimittaja ja kirjailija
 Jarmo Jylhä (s. 1951), muusikko, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja
 Juhani Jylhä (1946–2018), jääkiekkoilija
 Kari Jylhä (1939–2013), taidemaalari
 Konsta Jylhä (1910–1984), pelimanni ja säveltäjä
 Kullervo Jylhä (1931–1998), tanssimuusikko ja hanurinsoittaja
 Marja Jylhä (s. 1953), lääkäri ja Tampereen yliopiston professori
 Martti Jylhä (s. 1987), maastohiihtäjä
 Pekka Jylhä (s. 1955), kuvanveistäjä
 Rakel Jylhä (1907–1984), toimittaja ja kirjailija, Heikki Jylhän puoliso
 Reijo Jylhä (s. 1960), valmentaja
 Tapani Jylhä (1929–1980), kirjailija
 Tauno Jylhä (1908–1967), Kelan yliaktuaari ja Eläketurvakeskuksen ensimmäinen toimitusjohtaja
 Tiina Jylhä (s. 1962), kauneusalan yrittäjä, personal trainer ja ravintoterapeutti
 Yrjö Jylhä (1903–1956), runoilija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Nolostuminen

Nolostuminen tarkoittaa ihmisen lamaannuttavaa tunnetilaa, joka koetaan usein epämiellyttäväksi.   

Nolostuminen kuuluu ihmisyksilön kehityksessä varhaisimmin ilmeneviin sosiaalisiin tunteisiin, jotka syntyvät yleensä 18 kuukauden jälkeen.

Katso myös
Häpeä
Punastuminen
Syyllisyys

Lähteet

Tunteet

de:Verlegenheit
Sipi Tuomaanpoika Kauppi

Sipi Tuomaanpoika Kauppi oli härmäläinen talollinen ja kirkonrakentaja.

Kauppi oli syntyisin nuijapäällikkö Pentti Pirin pojanpoika ja Härmän kappalaisen Georg Asprothin setä. Hän toimi Härmässä kihlakunnanoikeuden lautamiehenä. 1670-luvulla hänet valittiin Naarasluomalle rakennettavaksi päätetyn saarnahuoneen rakennusmestariksi ja työ pantiin alkuun 1675. Jostakin syystä Kauppi ei kuitenkaan vienyt työtä päätökseen, vaan lapualainen Knuutti Liuhtari jatkoi työn loppuun. Näin valmistunut pyhättö oli vaatimaton vain 25½ kyynärää (=15,1 m) pitkä ja 19½ kyynärää (=12,2 m) leveä, mutta suuri ei ollut Härmän väkilukukaan. Vain vajaan parinkymmenen talon asukkaat olivat Kaupin johdolla kirkkoa pystyttämässä. 1682 Kauppi teki käräjillä esityksen kellojen hankkimisesta Härmän kirkkoon. Härmän seuraavan kirkon rakentanut Antti Hakola oli Kaupin naapurista ja oli alkuaan mahdollisesti saanut rakennustaitojaan tämän perheeltä. Sipi Kaupin puoliso oli nimeltään Priitta Matintytär, ei Maliina Erkintytär Pouttu, kuten joskus on virheellisesti luultu.

Lähteet
Eteläpohjalaisia elämäkertoja M-Ö. Liiteosa A-L. Vaasa 1965 s. 927
Kimmo Kemppainen: Sihveri Tuomaanpoika Kaupin puoliso. Eteläpohjalaiset Juuret 3/2010 s. 18-19
Eero Kojonen: Alahärmän historia I. Vaasa 1993

Viitteet

Suomalaiset kirkonrakentajat
1610-luvulla syntyneet
1680-luvulla kuolleet
Yhdystie 2010

Yhdystie 2010 on 25 kilometrin pituinen yhdystie Varsinais-Suomessa. Tie johtaa Nousiaisista valtatieltä 8 Vahdon kautta Paattisille ja edelleen Lietoon seututielle 204.

Osoitenimenä tiellä on Nousiaisissa Valtatien 8 ja Nousiaisten keskustan välillä Lemuntie ja siitä eteenpäin Koljolaan asti Koljolantie ja tämän jälkeen Vahdontie, jolla nimellä tie kulkee lyhyen matkaa myös Maskun alueella. Ruskolla, entisen Vahdon kunnan alueella tien osoitenimenä on ensin Nousiaistentie ja sitten Valpperintie ja Vahdon keskustan jälkeen Paattistentie. Turussa entisen Paattisten kunnan alueella osoitenimenä on ensin Laukolantie ja Paattistentien risteyksen jälkeen Levauksentie.

Lähteet

2010
Nousiaisten liikenne
Maskun liikenne
Ruskon liikenne
Turun liikenne
Paattinen
Têtu

Têtu on ranskalainen elämäntapalehti joka on suunnattu erityisesti  homoseksuaaleille. Sen alaotsikko on le magazine des gays et lesbiennes.

Aiheesta muualla
 Lehden sivusto 

Ranskalaiset aikakauslehdet
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen lehdet
Eplan

Eplan on erityisesti sähkösuunnittelussa käytettävä tietokantapohjainen suunnittelujärjestelmä. Ohjelmistoa valmistaa saksalainen EPLAN Software & Service GmbH & Co. joka on osa Friedhelm Loh Grouppia. Yritys on perustettu vuonna 1984 ja työllistää yli 700 henkilöä ympäri maailman.

Aiheesta muualla
Yrityksen suomenkieliset sivut
Eplan.de
Eplan DataPortal esikatselu

Suunnitteluohjelmistot
Windows-ohjelmat
Markkulan silta

Markkulan silta on puurakenteinen museosilta Koskenkylässä Kihniössä. Kankarin ja Linnankylän välisellä paikallistiellä oleva Koskelanjoen ylittävä silta on rakennettu vuonna 1959. Se on tyypiltään riippuansassilta, eli sen kantavana rakenteena on kannen yläpuolisilla vinotuilla ja  riipputangoilla jäykistetty palkki. Silta on yksiaukkoinen, sen kokonaispituus on 16,2 metriä, hyötyleveys 4,5 metriä ja alapuolinen aukko on 8 metriä. Sillan maatuet ovat kivillä täytettyjä hirsiarkkuja. Silta on puukantinen. 

Puinen riippuansassilta oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä yleinen siltatyyppi paikallisteillä, joilla liikenne oli vähäistä. 1930-luvun lopulla Tie- ja vesirakennushallituksen siltaosasto laati tyyppipiirustussarjojakin tälle siltatyypille. Riippuansassilta soveltui hyvin suomalaiseen maastoon, jossa ei ollut suuria korkeuseroja, koska riippuansas ei vienyt sillan alikulkukorkeutta kuten sillan kannen alapuolinen tukiansas. 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä puisia riippuansassiltoja rakennettiin kuitenkin enää vain muutama, esimerkkinä laajaa kansainvälistäkin huomiota herättänyt Vihantasalmen silta 5-tiellä Mäntyharjulla. 

Markkulan silta ei ole tyypillinen rakennusaikakautensa edustaja, eikä sillä ole paljoa tieliikennehistoriallista arvoa. Se otettiin museosillaksi vuonna 1982 ympäristönsä ja nykyään harvinaisen rakenteensa takia. Markkulan silta on Suomen museosilloista nuorin. Silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosillat". Siltapaikalla on ollut ainakin kaksi aikaisempaa puusiltaa, jotka olivat valmistuneet 1900-luvun alussa ja 1920–1930-lukujen taitteessa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Tiehallinto: Museotiet ja -sillat -esite. 2002 

Suomen tieliikenteen museosillat
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Kihniö
Riippuansassillat
Suomen tieliikennesillat
Suomen puusillat
Farfán

Farfán on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Gabriel Farfan, yhdysvaltalainen jalkapalloilija
 Jefferson Farfán, perulainen jalkapalloilija
 Michael Farfan, yhdysvaltalainen jalkapalloilija.
Ennen yötä

Ennen yötä (eng. Before Night Falls) on vuonna 2000 kuvattu draamaelokuva, joka perustuu Reinaldo Arenasin romaaniin. Elokuvan näyttelijöitä ovat muun muassa Javier Bardem, Johnny Depp, Olivier Martinez, Andrea Di Stefano, Santiago Magill ja John Ortiz. Elokuvan on ohjannut Julian Schnabel. Elokuva voitti seitsemän palkintoa, joista kaksi Venice International Film Festival, kolme National Board of Review, yhden Political Film Society ja yhden Independent Spirit palkinnon. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat
Julian Schnabelin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset independent-elokuvat
1950-luvulle sijoittuvat elokuvat
Paul Reeves

Sir Paul Alfred Reeves ONZ, GCMG, GCVO, CF, QSO (6. joulukuuta 1932 – 14. elokuuta 2011) oli uusiseelantilainen anglikaaninen piispa. Hän toimi Aotearoan, Uuden-Seelannin ja Polynesian arkkipiispana ja priimaksena vuosina 1980–1985. Vuosina 1985–1990 Reeves oli maansa 15. kenraalikuvernööri. Lisäksi hän toimi Aucklandin teknillisen yliopiston kanslerina vuosina 2000–2011.

Reeves oli ensimmäinen maoritaustainen kenraalikuvernööri.

Reeves vihittiin papiksi 1960. Hän palveli kirkkoa Britanniassa ja Uudessa-Seelannissa. Hänet nimitettiin Waiapun piispaksi vuonna 1971, ja vuonna 1979 hän siirtyi Aucklandin piispaksi, jona hän toimi vuoteen 1985.

Reeves kritisoi vuosina 1984–1990 toimineen työväenpuolueen hallituksen liberaaleja taloudellisia uudistuksia (Rogernomics).

Valtiovierailulla Vanuatulla vuonna 1988 Reeves kutsuttiin tappamaan seremoniassa sika; asia herätti kiistan, sillä Reeves toimi Auckland New Zealand Society for the Prevention of Cruelty to Animals -eläinsuojelujärjestön johtajana. Hän erosti järjestön johtajan paikalta kohun takia. 

Vuonna 2004 Reeves esitti tasavaltaa puolustavan kannan. Hän kuoli syöpään 78-vuotiaana elokuussa 2011. Hänellä oli useita kunniatohtorin arvoja.

Lähteet 

Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörit
Anglikaaniset arkkipiispat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Tomi Lämsä

Tomi Lämsä (s. 16. syyskuuta 1979 Lahti) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii tällä hetkellä Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana. Lämsällä on pelaajataustaa I- ja II-divisioonasta.

Pelaajaura
Hyökkääjänä pelanneen Lämsän kasvattajaseura oli Kiekkoreipas. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1996–1997 I-divisioonassa, Pelicansin joukkueessa, jossa Lämsä teki 14 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän pelasi lahtelaisseurojen A-nuorissa kevääseen 2000 saakka. Lämsä pelasi välissä myös kauden 1998–1999 Hämeenlinnan Pallokerhon A-nuorissa.

A-juniorivuosien jälkeen Lämsä pelasi vielä vuodet 2000–2002 Suomi-sarjaa Heinolan Kiekossa, jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa. Lämsä oli viimeisellä kaudellaan 2001–2002 joukkueen paras maalintekijä 17 osumallaan.

Valmennusura
Lämsä valmensi vuodet 2006–2010 Kiekkoreippaan B-nuoria. Kaudeksi 2010–2011 hänet nimettiin Pelicansin A-nuorten päävalmentajaksi Petteri Hirvosen tilalle. 

26. marraskuuta 2010 Jokerit erotti Hannu Jortikan ja Sami Rannan. He palkkasivat Jortikan tilalle Erkka Westerlundin, joka pyysi Lämsän apuvalmentajakseen Rannan tilalle. Westerlundilla ja Lämsällä oli yhteistä historiaa mm. Vierumäeltä. Joulukuussa 2010 Jokereista erotettu Ranta korvasi Lämsän Pelicansin A-nuorten päävalmentajana.

Joulukuussa 2011 Jokerit vahvisti Lämsän uudeksi päävalmentajakseen kaudelle 2012–2013. Joukkueen valmennustiimissä jatkaa myös Hannu Virta ja toiseksi apuvalmentajaksi saapuu Jokereiden A-nuorten päävalmentaja Tomek Valtonen. Kaudella 2012-13 Jokerit voitti SM-liigan runkosarjan, mutta putosi Rauman Lukolle ensimmäisellä kierroksella voitoin 4-2. Kesken kauden 2013-14 Lämsä vapautettiin Jokereiden palveluksesta ja päävalmentajaksi nimettiin Tomek Valtonen.

Kaudeksi 2017-18 Lämsä siirtyi apuvalmentajaksi Erkka Westerlundin valmennustiimiin KHL-seura Salavat Julajev Ufaan. Kaudeksi 2020-21 Lämsä nimitettiin joukkueen päävalmentajaksi.

Muuta
Koulutukseltaan Lämsä on luokanopettaja. Hän on lukenut myös liikunta-alaa ja suorittanut Jääkiekkoliiton valmentajatutkinnot ammattivalmentajatutkintoa myöten.

Pelaajatilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2012

Nyrkkeilyssä kilpailtiin Lontoon 2012 kesäolympialaisissa 28. heinäkuuta – 12. elokuuta. Tapahtumia oli 13, joista miehille oli kymmenen ja naisille kolme. Kilpailijoita oli 286, joista miehiä 250 ja naisia 36. Nyrkkeilyottelut käytiin Exhibition Centre Londonissa.

Tapahtumat 
Miehet kilpailivat kymmenessä eri sarjassa:

Kevyt kärpässarja (−49 kg)
Kärpässarja (49–52 kg)
Kääpiösarja (52–56 kg)
Kevytsarja (56–60 kg)
Kevyt välisarja (60–64 kg)
Välisarja (64–69 kg)
Keskisarja (69–75 kg)
Raskas keskisarja (75–81 kg)
Raskassarja (81–91 kg)
Superraskassarja (+91 kg)

Lisäksi naiset pääsivät kilpailemaan ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa nyrkkeilyssä. He kilpailivat kolmessa eri sarjassa:
Kärpässarja (−51 kg)
Kevytsarja (51–60 kg)
Keskisarja (60–75 kg)

Karsinta 
Jokainen maa sai lähettää korkeintaan yhden kilpailijan tapahtumaa kohden. Yhdeksän paikkaa varattiin isäntämaalle Yhdistyneelle kuningaskunnalle, joista sai valita kuusi (viisi miehille ja yksi naisille). Isäntämaa menetti yhden paikan jokaista Yhdistyneestä kuningaskunnasta kotoisin olevaa kilpailijaa kohden, joka lunasti paikan AIBAn maailmamestaruuskilpailuista. Kolmiosaiselle komissiolle varattiin kahdeksan miesten paikkaa ja 11 naisten paikkaa. Loput paikoista menivät karsintaan.

Jokaiselle mantereelle oli varattu tietyn verran kilpailupaikkoja:
Aasia: 56 paikkaa miehille ja 8 paikkaa naisille.
Afrikka: 52 paikkaa miehille ja 5 paikkaa naisille.
Amerikka: 54 paikkaa miehille ja 8 paikkaa naisille.
Eurooppa: 78 paikkaa miehille ja 12 paikkaa naisille.
Oseania: 10 paikkaa miehille ja 3 paikkaa naisille.

Karsintojen aikataulut

Kisapaikan lunastaneet kilpailijat 
Viisi kilpailijaa lunasti oman kisapaikkansa miesten World Series of Boxing Championshipsissa:
 Kanat Abutalipov (kääpiösarja 52–56 kg)
 Wang Zhimin (kevytsarja 56–60 kg)
 Sergi Derevianšenko (keskisarja 69–75 kg)
 Abdelhafid Benchabla (raskas keskisarja 75–81 kg)
 Clemente Russo (raskassarja 81–91 kg)

Aikataulu 

Ajat ovat paikallista aikaa.

Lähteet 

Search events

Viitteet

Aiheesta muualla 
Nyrkkeily Lontoon 2012 olympialaisten sivuilla 

Kesäolympialaiset 2012
2012
Magnus Alopaeus (diplomaatti)

Magnus (Maximilian) Alopeus (11. tammikuuta 1748 Viipuri – 16. toukokuuta 1821 Frankfurt am Main), oli suomalais-venäläinen Venäjää palvellut diplomaatti ja todellinen salaneuvos.

Viipurissa synytynyt Alopeus oli papin poika. Hänen nuorempi veljensä, kreivi David Alopeus, toimi niin ikään diplomaattina. Vuonna 1766 Alopeus lähti opiskelemaan matematiikkaa Göttingenin yliopistoon, ja siellä hankittu Saksan asioiden tuntemus oli hyvänä pohjana hänen myöhemmälle diplomaattiuralleen. Venäjän ulkoasiainministeriön palvelukseen hän pääsi 1770. Alopeus palveli diplomaattiuransa aikana kolmea Venäjän hallitsijaa: Katariina Suurta, Paavali I:tä ja Aleksanteri I:tä. Venäjän Berliinin-lähettiläänä toimiessaan hän pääsi Preussin kuninkaiden Fredrik Vilhelm II:n ja Fredrik Vilhelm III:n suosioon. Hän yritti neuvoa Preussin hallitsijaa muun muassa suhteissa Ranskaan, jonka johtoon vuosisadan vaihteessa noussut Napoleon pyrki saavuttamaan Euroopan herruuden. Sittemmin Alopeus neuvotteli tsaarin asiamiehenä itse Napoleonin kanssa osallistuessaan Ranskan ja Englannin välisiin rauhanneuvotteluihin.

Alopeus toimi Venäjän lähettiläänä sekä Berliinissä (1802–1806) että Lontoossa (1806–1808). Hänen Lontoon-komennuksensa päättyi Tilsitin sopimuksen jälkeen, kun hänet asetettiin luottamuspulan takia disponibiliteettiin ja määrättiin palaamaan Saksaan. Ennen sinne siirtymistään hän kuitenkin vietti vielä koko kevään 1808 Pariisissa ja tapasi sekä Napoleonin että muuta Ranskan ulkopoliittista johtoa. Hän toimi vuosina 1813–1815 Mecklenburgin, Lyypekin ja Hampurin kuvernöörinä.

Vuonna 1818 Alopeus osallistui vielä merkittävään Aachenin kongressiin, jossa Britannia, Itävalta, Preussi ja Venäjä keskustelivat erityisesti Ranskaan liittyvistä asioista. Vuonna 1820 Alopeus jäi eläkkeelle ja asettui asumaan Frankfurtiin. Hän kuoli vuonna 1821 ja haudattiin Frankfurtin (am Main) Sachsenhausenin hautausmaalle.

Perhe 

Maximilian Alopeuksen ensimmäinen vaimo oli Johanna Hedvig Sophie Louise von Quast. Hän oli brandenburgilaista von Quast -aatelissukua. Hänen varhainen esi-isänsä oli Albrect von Quast, joka oli Spandaun linnanherra.  Sophie kuoli 1796.

Maximilianin toinen vaimo 1799 oli Louise Charlotte Auguste von Veltheim. Hän oli kotoisin Braunschweigista ja oli von Veltheim -aatelissukua. Louisen isä oli Brausschweigin herttuan kamariherra.

Maximilian Alopeuksella ja Sophie von Quastilla oli yksi tytär Nathalie von Alopäus. Hän oli naimisissa venäjänbalttilaisen kenraalin Konstantin von Benckendorffin kanssa. Hän oli balttilais-saksalaista Benckendorff-aatelissukua. Konstantin von Benckendorff kuoli kuumetautiin 1828 Venäjän–Turkin sodassa Varnan lähellä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tuomas-Kettunen, Erik: Keisarin omapäinen suomalainen

Suomalaiset diplomaatit
Venäläiset diplomaatit
Vuonna 1748 syntyneet
Vuonna 1821 kuolleet
Strays

Strays on yhdysvaltalaisen rockyhtye Jane’s Addictionin kolmas studioalbumi. Se oli yhtyeen ensimmäinen 13 vuoteen, sillä edellinen studioalbumi Ritual de lo Habitual ilmestyi vuonna 1990. Yhtyeen kokoonpano on albumilla ennallaan lukuun ottamatta yhtyeen alkuperäistä basistia Eric Averyä, joka ei soita sillä.

Tausta
Yhtye hajosi lopetettuaan kiertueen vuonna 1991. Se kuitenkin palasi yhteen vuonna 1997 ja teki pienen kiertueen. Avery ei ollut tuolloinkaan mukana yhtyeessä, vaan hänet korvasi Red Hot Chili Peppers -yhtyeen basisti Flea. Yhtye julkaisi live-albumin nimeltä Kettle Whistle, joka on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi uudestaan, mutta alkoi tehdä uutta materiaalia vuonna 2002. Silloin Porno for Pyros -yhtyeen basisti Martyn Le Noble soitti yhtyeessä. Le Noble sai kuitenkin potkut yhtyeestä erään Japanissa pidetyn esityksen jälkeen. Hänen paikan yhtyeessä otti Chris Chaney.

Levyn teko
Yhtye ehti kirjoittaa muutaman kappaleen Le Noblen kanssa. Kun Chaney liittyi yhtyeeseen, hän kirjoitti ja soitti Le Noblen osuudet uudelleen. Albumin kappaleet olivat tuotannossa pidempään kuin yhtyeen edellisillä albumeilla, mikä oli tuottaja Bob Ezrinin vaikutusta. Julkaistuna albumi ei ollut yhtä raaka ja kulmikas kuin yhtyeen edelliset albumit. Ne albumin kappaleet, jotka vuotivat kuuntelijoille ennen kuin niitä oli ehditty hioa yhdessä tuottajan kanssa, olivat paljon lähempänä yhtyeen luonnollista soundia. Tästä syystä monet yhtyeen fanit kuuntelevat mieluummin vuotaneita kuin lopullisia kappaleita. Tämä saattaa olla myös syynä albumin ensimmäisiin albumeihin verrattuna pienempään myyntimenestykseen. Albumin työnimenä oli ”Hypersonic”.

Albumin julkaiseminen viivästyi monta kertaa. Se oli alun perin tarkoitettu julkaistavaksi keväällä 2003. Syynä viivästykseen oli albumin kuvitus. Lopulta albumi julkaistiin erilaisella kannella kuin yhtye oli haastatteluissa kuvaillut.

Julkaisu
Albumi on myynyt kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa, sekä hopeaa Isossa-Britanniassa. Vaikka albumi myi vähemmän kuin yhtyeen edelliset albumit, se sijoittui paremmin albumilistoilla.

Myös albumilta julkaistut singlet menestyivät listoilla hyvin. ”Just Because” nousi listaykköseksi Alternative Songs -listalla. Myös ”True Nature” sijoittui listalla 30 parhaan joukkoon.

Kappaleet
 ”True Nature” – 3:49 
 ”Strays” – 4:32 
 ”Just Because” – 3:51
 ”Price I Pay” – 5:27
 ”The Riches” – 5:44 
 ”Superhero” – 3:58 
 ”Wrong Girl” – 4:32 
 ”Everybody’s Friend” – 3:18 
 ”Suffer Some” – 4:14 
 ”Hypersonic” – 3:32 
 ”To Match the Sun” – 5:25

Listasijoitukset

Albumi

Singlet

Lähteet

Jane’s Addictionin albumit
Bob Ezrinin tuottamat albumit
Vuoden 2003 albumit
Frans David Alopaeus

Frans David Alopeus (30. joulukuuta 1769 Viipuri – 13. kesäkuuta 1831 Berliini) oli suomalais-venäläinen diplomaatti, kreivi ja todellinen salaneuvos.

Viipurissa synytyneen Alopeuksen vanhemmat olivat Viipurin tuomiorovasti Magnus Alopaeus ja Maria Christina Tesche. Hän oli vanhempaa veljeään Maximilian Alopeusta 21 vuotta nuorempi ja sisarussarjasta lahjakkain. Ennen diplomaattiuraansa hän opiskeli Stuttgartin sotilasakatemiassa Hohe Karlsschulessa 1781–1785 ja Göttingenin yliopistossa. Hänen vanhempi veljensä Magnus (Maximilian) Alopeus palveli niin ikään Venäjän diplomaattina. Veljensä tavoin David Alopeus osallistui 1800-luvun alussa moniin suurvaltojen välisiin neuvotteluihin ja niiden valmisteluun.

Alopeus toimi Venäjän lähettiläänä Tukholmassa vuosina 1803–1808. Suomen sodan puhjettua hänet pidätettiin, mutta kykeni vankeudestaankin käsin toimittamaan arvokkaita sotilaallisia tietoja Pietariin. Hän oli yksi rauhansopimuksen allekirjoittajista Haminassa vuonna 1809. Vuonna 1810 Alopeus kutsuttiin Aleksanteri I:n salaisen neuvoston jäseneksi. Neuvostossa käsiteltiin paitsi sotilas- ja ulkopoliittisia asioita, myös valtakunnan läntisten kuvernementtien hallintoa. Alopeus myötävaikutti muun muassa Vanhan Suomen liittämiseen Suomen suuriruhtinaskuntaan ja edisti muutoinkin Suomen asemaa Venäjän alaisuudessa.

Haminan rauhan jälkeen Alopeuksen seuraava suuri diplomaattinen menestys liittyi Venäjän ja Turkin suhteisiin. Alopeus määrättiin lähettilääksi Napoliin, josta käsin hän pyrki luomaan suhteita Turkkiin. Turkin jättäytymisen sodan ulkopuolelle Napoleonin hyökättyä Venäjälle vuonna 1812 katsotaan olleen suurelta osin Alopeauksen diplomatian ansiota. Napoleonin vallan väistyessä Alopeus nimitettiin Lothringenin kenraalikuvernööriksi vuonna 1814. Nancyn kaupungista käsin hän johti nykyisin Ranskaan kuuluvia Mosellen, Meurthen, Meusen, Vosges'n ja Marnen departementteja. Hän osallistui myös Wienin kongressiin vuosina 1814–1815 Venäjän lähetystön jäsenenä.

Uransa loppuvaiheissa Alopeuksen diplomaattisiin tehtäviin kuului muun muassa suuriruhtinas Nikolai Pavlovitshin (myöh. keisari Nikolai I) ja Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm III:n tyttären Charlotten vuonna 1817 toteutuneen avioliiton järjestely, Venäjän ja Preussin välisen tärkeän kauppasopimuksen neuvotteleminen sekä kysymykset Puolan asemasta.

Alopeus korotettiin vapaaherraksi vuonna 1819 ja hän sai puolalaisen kreivin arvon 1820. Hän kuoli 62-vuotiaana Berliinissä.

Lähteet
Alopaeus Magnus. Uppslagsverket Finland. Viitattu 13.6.2016.
Alopaeus, David (1769 – 1831). Biografiakeskus

Viitteet

Kirjallisuutta
Tuomas-Kettunen, Erik 1986. Viipurista Euroopan huipulle: David Alopeuksen elämänuran kuvaus. Lappeenranta: Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö, Karjalan kirjapaino/Karjalan lehti.

Suomalaiset aateliset
Suomalaiset diplomaatit
Venäläiset aateliset
Venäläiset diplomaatit
Kreivit
Vuonna 1769 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet
2,6-ksylidiini

2,6-ksylidiini on palavaa, huoneenlämmössä olomuodoltaan keltaista nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Aine muuttuu ilman vaikutuksesta ruskeaksi. 2,6-ksylidiinin kemiallinen kaava on C8H11N ja rakennekaava (CH3)2C6H3NH2.
2,6-ksylidiinin moolimassa on 121,2 g/mol, sulamispiste 11,2 °C, kiehumispiste 215 °C, tiheys 0,98 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 91 °C, itsesyttymislämpötila 520 °C, taitekerroin 1,5591–1,5611 ja CAS-numero 87-62-7. Aine liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,7 g/100 ml. Aineen höyry on ilmaa raskaampaa. 2,6-ksylidiini on yksi ksylidiinin kuudesta isomeerista.

2,6-ksylidiinistä käytetään myös nimiä 2,6-dimetyylianiliini, 2,6-dimetyyliaminobentseeni, 1-amino-2,6-dimetyylibentseeni ja 2-amino-1,3-ksyleeni

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 
Lyhytaikainenkin altistuminen 2,6-ksylidiinin suurille pitoisuuksille voi aiheutta tajunnan tason laskua ja johtaa methemoglobiinin muodostumiseen. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi ilmetä vaikutuksina veressä aiheuttaen anemiaa sekä vaikuttaa myös maksaan. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan työssä orgaanisena liuottimena aineelle altistuminen katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle.

2,6-ksylidiini voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle, erityisesti vesieliöille.

Valmistus ja käyttö
2,6-ksylidiiniä valmistetaan aminoimalla 2,6-ksylenolia ammoniakin avulla. Toinen tapa valmistaa tuotetta on 2,6-dimetyylisykloheksaanin reaktio ammoniakin kanssa vedynsiirtokatalyyttien läsnä ollessa. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineiden ja kasvinsuojeluaineiden kuten fungisidien metalaksyylin ja furalaksyylin synteesissä.

Isomeerit 
2,3-ksylidiini, CAS 87-59-2
2,4-ksylidiini, CAS 95-68-1
2,5-ksylidiini, CAS 95-78-3
3,4-ksylidiini, CAS 95-64-7
3,5-ksylidiini, CAS 108-69-0
Ksylidiini (isomeerien seos), CAS 1300-73-8

Lähteet

Aiheesta muualla 

PubChem: 2,6-xylidine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 2,6-Dimethylaniline 
ChemBlink: 2,6-Dimethylaniline 

Aromaattiset yhdisteet