joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Prešov

Prešov (,  tai Eperies, , , romaniksi Peryeshis) on kaupunki Slovakian itäosissa. Noin 90 000 asukkaan kaupunki on väkiluvultaan Slovakian kolmanneksi suurin kaupunki. Prešov sijaitsee 33 kilometriä Košicen kaupungista pohjoiseen. Kaupungissa toimii Prešovin yliopisto.

Maantiede 
Prešov sijaitsee Itä-Slovakiassa Košicen altaassa. Sitä ympäröivät Slanské vrchyn ja Šarišská vrchovinan kukkulajonot. Kaupungin halki virtaavat Torysa- ja Sekčovjoet. Vanhakaupunki on 255 metrin korkeudessa merenpinnasta.

Vuoden keskilämpötila Prešov on 8,6 astetta. Lämpimpin kuukausi on heinäkuu, jolloin lömpötila on keskimäärin 19,5 astetta, ja kylmin kuukausi tammikuu, jolloin lämpötila on keskimäärin –3,5 astetta. Keskimääräinen sadanta on 631 millimetriä vuodessa, ja lunta on talvisin 30–42 vuorokautta.

Historia
Alueella oletetaan olleen asutusta jo paleoliittisella kaudella. Vanhimmat löydöt ovat työkalut ja mammutin luut 28 000 vuoden takaa. 

1000-luvun lopulla kaupungista tuli osa Unkarin kuningaskuntaa ja kaupunkiin asettui unkarilaisia sotilaita. Tarinan mukaan kaupungin on perustanut Unkarin kuningas Béla II ja nimennyt sen lähistöllä kasvaneiden mansikoiden mukaan.

Prešov mainitaan nimeltä ensimmäisen kerran vuodelta 1247 olevassa asiakirjassa. Siitä tuli 1374 kuninkaallinen vapaakaupunki. Se liittyi vuonna 1480 niin sanottuun Pentapolitanaan, johon kuului viisi nykyisin itäisessä Slovakiassa olevaa kaupunkia. Prešov oli 1500–1600-luvuilla Unkarin kuningaskunnan uskonpuhdistuksen keskus.

Prešov oli ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa vallankumouskeskus. Kaupungintalon ikkunasta julistettiin 16. kesäkuuta 1919 lokakuun vallankumouksen hengessä Slovakian neuvostotasavallan perustamisen. Valtio jäi lyhytikäiseksi.

Kommunistisen Tšekkoslovakian aikakaudella vuoden 1948 jälkeen Prešovista tuli teollisuuden keskus. Kaupungin väkiluku kasvoi nopeasti 1950 vuoden 28 000 asukkaasta 52 000 asukkaaseen vuoteen 1970 mennessä ja saavutti nykyisen asukaslukunsa noin vuonna 1990, jonka jälkeen väkiluku on pysynyt lähes samana.

Väestö
Prešov on Bratislavan ja Košicen jälkeen Slovakian kolmanneksi suurin kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Prešovissa asui 91 782 asukasta. Vuonna 2016 asukasluvuksi arvioitiin 89 618.

Prešovin asukkaista 81,1 prosenttia ilmoitti vuoden 2011 väestönlaskennassa olevansa slovakkeja. Suurimmat vähemmistöt olivat romanit (1,7 prosenttia) ja ruteenit (1,6 prosenttia). Peräti 13,8 prosenttia asukkaista ei ilmoittanut kansallisuuttaan. Uskonnoltaan 55,3 prosenttia ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia, 8,9 prosenttia kreikkalaiskatolisia, 4,0 prosenttia luterilaisia ja 1,5 prosenttia ortodokseja. 17,1 prosenttia ei ilmoittanut mitään uskontoa.

Ystävyyskaupungit
Prešovin ystävyyskaupunkeja ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Slovakian kaupungit
Žilina

Žilina on kaupunki Slovakiassa, maan luoteisosassa, 200 km Bratislavasta. Se sijaitsee Váhjoen laaksossa Kysuca- ja Rajčankajokien yhtymäkohdassa. Laaksoa ympäröivät vuoret. Kaupungissa on noin 85 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan Slovakian viidenneksi suurin.

Väestö
Vuoden 2001 väestölaskennan mukaan asukkaista 96,9% oli slovakkeja ja 1,6% tšekkejä. Uskonnoltaan 74,9% ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 3,7% protestantteja. 16,7% ei ilmoittanut mitään uskontoa.

Historia
Nykyisen Žilinan alueella oli 1200-luvulla slaavien asuttama kylä. Se on saanut vapaakaupungin oikeudet vuonna 1312. Historiallinen keskusta on restauroitu 1990-luvulla. Keskiaikaisen torin ympärillä on kauppakatuja, vanha raatihuone ja jesuiittojen kirkko ja luostari.

Koulutus ja elinkeinoelämä
Kaupungissa on vuonna 1953 perustettu yliopisto. Kaupungin suurin yksityinen työnantaja on Hyundai/Kia, jolla on autotehdas kaupungissa.

Ystävyyskaupungit

Lähteet

Kuvia

Aiheesta muualla 

Kotisivu
Žilina
Photo gallery of Žilina 

Slovakian kaupungit
Žilinan alue
Chorzów

Chorzów () on 110 538 asukkaan (2014) kaupunki Etelä-Puolassa, lähellä Katowiceä. 

Terästeollisuuden kukoistaessa Chorzów oli yksi tärkeimmistä kaupungeista Puolan merkittävimmällä talousalueella Sleesiassa. Kaupungissa oli kolme hiilikaivosta, kaksi rautakaivosta ja useita terästeollisuuden tuotantolaitoksia. Monet näistä on sittemmin suljettu taloudellisista ja ympäristönsuojelusyistä.

Chorzówin itäosissa on suuri virkistysaluekeskittymä, jossa on huvipuisto, planetaario, messuhalli ja Puolan suurin urheilukenttä.  Messuhallin katto petti tammikuussa 2006 lumen painon alla surmaten kymmeniä ihmisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Chorzow Today & Yestarday – City Photo Gallery 

Sleesian voivodikunnan kaupungit
Sleesian piirikunnat
Katowicen näyttelyhalli

Katowicen näyttelyhalli (Katowicka Hala Targowa) on Puolassa Chorzówissa sijaitsevan Katowicen kansainvälisen näyttelykeskuksen suurimpia näyttelytiloja. Sen katto sortui tammikuussa 2006 ja aiheutti kymmeniä kuolonuhreja.

Näyttelyhallin katto sortui kyyhkysnäyttelyn aikana kello 17.15 paikallista aikaa 28. tammikuuta 2006. Hallissa oli onnettomuuden hetkellä noin 700 henkilöä. Puolentoista tunnin kuluttua pelastustoimien aikana tapahtui toinen sortuma. Sortumissa sai surmansa ainakin 65 henkilöä ja yli 170 loukkaantui.

Syitä sortumiselle oli suuri lumimäärä katolla ja monihaaraisten pylväiden virheellinen suunnittelu.

Katastrofin seurauksena Puolan rakennuslakia muutettiin. Suurille rakennuksille on tehtävä tekninen tutkimus kahdesti vuodessa (ennen talvea ja sen jälkeen) varmistaakseen, että ne ovat turvallisia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Rakennusten sortumiset
Vuoden 2006 onnettomuudet
Puolan rakennukset ja rakennelmat
Springfield (Illinois)

Springfield on Suurten järvien alueella sijaitsevan Illinoisin osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2013 oli 117 006 ja pinta-ala 156 km², josta vettä on 16 km². Springfield perustettiin vuonna 1819 ja siitä tuli Illinoisin pääkaupunki 1837.

Asukkaat 
Kaupungin asukkaista 72 prosenttia on valkoisia, 19,8 prosenttia mustia ja 2,65 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 6,27 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,6 vuotta.

Kuvia kaupungista

Lähteet

Viitteet

Illinoisin kaupungit
Yhdysvaltain osavaltioiden pääkaupungit
Messilän kartano

Messilän kartano on perustettu 1630-luvulla ja se sijaitsee Hollolan Messilässä Vesijärven rannalla. Kartanon päärakennus on rakennettu 1910.

Nykyaika

Nykyään kartano on lomakeskus, jossa talvisin harrastetaan laskettelua. Kokonaisuuteen liittyy myös pienvenesatama leirintäalueineen. Laskettelun edellyttämä yöpyminen on mahdollista itse tuoduissa asuntovaunuissa leirintäalueella.

Kokonaisuuteen kuuluu myös 18-reikäinen golfkenttä sekä kuntopolun varrella sijaitseva Pirunpesäksi kutsuttu kalliohalkeama.

Hevostallitoiminta Messilässä loppui vuonna 2012.

Historiaa

Ensimmäiset merkinnät Messilän eli Tiirismaan kylän alueesta ovat vuodelta 1403. Vuonna 1634 kolme taloa yhdistettiin Messilän kartanoksi. Hollolan pitäjän käsiteollisuus keskittyi Messilään 1800-luvun alkupuolella. Siellä toimi verkatehdas, nahkatehdas, saha, mylly, värjäys-, kutomo- ja satulasepän liikkeet ja tilalla valmistettiin huonekaluja. Tilan viiden mäkituvan asukkaat olivat huonekalupuuseppiä. Viimeiset Messilässä tehdyt huonekalut valmistuivat 1910-luvulla. 1800-luvun loppupuolella Tiirismaan huipulle suunniteltiin matkailijoille näkötornia ja tilalla myytiin ruokaa ja virvokkeita. Vuonna 1969 tila luopui karjataloudesta keskittyen lomakeskukseksi.

Vuosina 1799–1930 tila oli jaettuna kahteen osaan, Ylöstaloon ja Alestaloon. 
 Ylöstalon omistajat: Karl Henrik Polón 1799–1818 (Kaarle Henrik Polón, Kaarlo Henrik Polón), Magnus Polón 1819–23, Israel Grenman 1824–38 (Israel Kaapronpoika Grenman), Israel Grenman (Israel Israelinpoika Grenman) 1838-59 ja tämän leski Eeva Liisa –1869, hänen vävynsä Juho Kustaa Söyring 1870–1910 ja tämän leski Ida –1918
 Alestalon omistajat: Kaarle Kaarlonpoika Polón 1799–1811 (Kaarlo Polón, Karl Polón), Kaarle Juhana Polón 1811–1822 (Kaarlo Juhana Polón), Hans Henrik Polón 1822–1854 (Hannu Henrik Polón), Kaarlo Polón 1854–1882 (Karl Polón), 1882→ edellisen tytär Maria (synt. 1843) ja aviomiehensä Johan Reinhold Melander (1844–1886), (Marian omistuksen pituudesta ei tietoa)

1789 Ruotsin kuningaskunnan valtiopäivillä talonpoikaissäädyn edustajana Hollolan tuomiokunnasta oli Kalle Polon, 1789.

Katso myös
Luettelo Suomen kartanoista
Camping Messilä

Lähteet

Aiheesta muualla
Messikänrinteen verkkokamera 
Kuvia Messilän kartanosta
 http://www.messila.fi/
 http://www.messilantalli.fi/
 http://www.messilagolf.fi/
 http://www.campingmessila.fi/

Suomen kartanot
Hollolan rakennukset ja rakennelmat
Hollolan kulttuuritie
3M

3M Company (aiemmin Minnesota Mining and Manufacturing Company) on yhdysvaltalainen monikansallinen monialayritys. 3M tuottaa palveluita ja tuotteita teollisuudelle, turvallisuusalalle, elektroniikka- ja energia-alalle sekä terveydenhuollolle, minkä lisäksi yhtiö toimii myös kuluttajatuotemarkkinoilla. 3M:n tunnetuimpiin tuotemerkkeihin lukeutuvat muun muassa keltaiset Post-it-muistilaput ja Scotch-toimistoteipit.

3M oli vuoden 2018 Fortune 500-listan mukaan Yhdysvaltain 97. suurin yhtiö liikevaihdolla mitattuna.

3M osti vuonna 2008 ruotsalaisen suojainvalmistaja Peltorin.

3M osti toukokuussa 2019 lääketieteellisiä laitteita valmistavan Acelityn 6,7 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla.

Historiaa 

Minnesota Mining and Manufacturing Company sai alkunsa kaivoksesta, jonka perustivat vuonna 1902 Henry S. Bryan, Hermon W. Cable, John Dwan, William A. McGonagle ja J. Danley Budd Minnesotan osavaltion kaupunkiin nimeltä Two Harbors. Tarkoituksena oli louhia hiekkapapereissa ja muissa hiomavälineissä tarvittavia mineraaleja, mutta esiintymä osoittautui köyhäksi, ja pian yrityksen toiminta siirtyi läheiseen Duluthin kaupunkiin. Vuonna 1910 mukaan tuli Lucius Ordway, joka siirsi yrityksen pääkonttorin St. Paulin kaupunkiin samassa piirikunnassa. 

Yritys alkoi tuoda markkinoille kekseliäitä uutuustuotteita, kuten 1920-luvun alussa maailman ensimmäisen vedenkestävän hiomapaperin, joka vähensi hiomapölyä nopeasti kasvavassa autoteollisuudessa. Vuonna 1925 nuori laboratorioapulainen Richard G. Drew keksi maalarinteipin, mistä alkoi monien muidenkin tarraliimataustaisten, itseliimautuvien teippien ja kalvojen kehitys. 1940-luvun alussa yhtiön oli kehitettävä puolustusvoimien tarvitsemia materiaaleja, mutta myös teippimateriaalien kehitys jatkui heijastavien Scotchlite -liikennemerkkikalvojen myötä. Magnetofonien eli ääninauhureiden magneettinauhat ja offsetpainojen tarvitsemat painolevyt olivat seuraavia innovaatioita, ja niitä seurasivat 1950-luvulla lämpöpaperit kopioiden tekemiseen, Scotchgard-tekstiilinsuoja-aineet, ikkunoiden auringonsuojakalvot, videonauhat, ScotchBrite-hankaussienet, mikrofilmit, itsejäljentävät lomakepaperit ja piirtoheittimet. 3M laajeni myös lääketieteen ja hammashoidon alueelle monin uutuustuottein. Vuonna 1980 syntyi yksi yhtiön tunnetuimmista tuotteista, Post-it-tarralaput. 1990-luvulla 3M kehitti muun muassa mustesuihkutulostinten tekniikkaa sekä kalvotekniikkaa sähköisiin näyttötauluihin elektronisissa laitteissa, kuten matkapuhelimissa ja sitten taulutelevisioissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 3M Suomen verkkosivusto
 3M:n kansainvälinen verkkosivusto 

Dow Jones Industrial Average
Monialayritykset
Lääkevalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Septicflesh

Septicflesh (aik. Septic Flesh) on kreikkalainen death metal -yhtye. Se perustettiin Ateenassa vuonna 1990. Albumeilla The Ophidian Wheel (1997) ja A Fallen Temple (1998) vieraili myös laulaja Natalie Rassoulis. Septicflesh hajosi lokakuussa 2003.

Vuonna 2007 Septicflesh kokosi rivinsä uudelleen ja nauhoitti kuudennen albuminsa Communion, joka julkaistiin huhtikuussa 2008. Communion -levyn jälkeen bändin nimi on kirjoitettu yhteen Septicflesh.

Yhtyeen viimeisin studioalbumi, Titan, julkaistiin kesäkuussa 2014.

Jäsenet 
 Sotiris Vayenas – kitara, laulu, kosketinsoitin (1990–2003, 2007–)
 Spiros "Seth" Antoniou (a.k.a. Seth Siro Anton) – murinalaulu, bassokitara (1990–2003, 2007–)
 Christos Antoniou – kitara, orkestraatio, musiikkisamplet (1990–2003, 2007–)
 Kerim "Krimh" Lechner - rummut, lyömäsoittimet (2014-)

Entiset jäsenet 
 Fotis Benardo – rummut, lyömäsoittimet (2003, 2007–2014)

 Akis "Lethe" Kapranos – rummut (1990–2003)
 Kostas Savvidis – rummut (1997–1998)
 George "Magus Wampyr Daoloth" Zaharopoulos – kosketinsoitin (2001–2003)
 Alexander Haritakis – kitara (2003)
 Bob Katsionis – kosketinsoitin (2003)

Diskografia 

Studioalbumit
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Kokoelma-albumit
 

EP:t
 
 

Demot
 
 

Singlet
 
 

Musiikkivideot
 The Eldest Cosmonaut (1998)
 Prometheus (2015)
 Portrait of a Headless Man (2017)
 Martyr (2018)

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivu

Kreikkalaiset death metal -yhtyeet
Blackened death metal -yhtyeet
Micaela Röman

Micaela Röman (o.s. Metso, s. 1970) on suomalainen juontaja, toimittaja ja tuottaja. Hän toimi vuonna 1996 MTV3:n Jyrki-nuortenohjelman juontajana ja on sen jälkeen työskennellyt suomenkielisellä puolella Yleisradiossa sekä FST:llä, missä hän on tuottanut Pohjoismainen videolista- ja Gogo-ohjelmia. Hän on myös toiminut tapahtumien juontajana. Römanin äidinkieli on ruotsi, mutta hän puhuu myös erinomaista suomea. Micaela Röman on työskennellyt Borgåbladetin ja Östra Nylandin päätoimittajana ja lehtien yhdistyessä tammikuussa 2015 Östnylandin päätoimittajana. Röman asuu Sipoossa.

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset televisiotuottajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
María Nsué Angüe

María Nsué Angüe (s. 1945, Ebebeyín, Río Muni) on päiväntasaajanguinealainen kirjailija ja maansa entinen opetus- ja kulttuuriministeri. 

Angüen vanhemmat olivat poliittisesti aktiivisia protestantteja, ja Angüe syntyi äitinsä vankilatuomion aikana. Hänen ollessaan lapsi perhe muutti Espanjaan, missä hän kävi koulunsa ja opiskeli journalismia. Hän lähti töihin Addia Abebaan. Hän palasi Päiväntasaajan Guineaan 21-vuotiaana ja alkoi työskennellä radiossa ja televisiossa.

Angüen vuonna 1985 julkaisema romaani Ekomo oli ensimmäinen päiväntasaajanguinealaisen naisen julkaisema romaani. Häntä pidetään yhtenä maansa merkittävimmistä kirjailijoista.

Lähteet 

Päiväntasaajanguinealaiset kirjailijat
Kulttuuriministerit
Opetusministerit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Río Muni

Río Muni (fangiksi Mbini) on Päiväntasaajan Guinean manneralue. Sen pinta-ala on 26 000 neliökilometriä, ja se käsittää 93 % Päiväntasaajan Guinean kokonaispinta-alasta. Río Munissa on noin 300 000 asukasta.

Río Muni sijaitsee Gabonin ja Kamerunin välissä. Siihen kuuluu manneralueen lisäksi muutama mantereen edustan saari, kuten Elobey Chico, Elobey Grande ja Corisco. Maa on suurimmaksi osaksi mangroverämeiden ja sademetsien peitossa. Río Munin korkein kohta on eteläreunalla sijaitseva Mitravuori (1 200 metriä merenpinnasta). Río Munin maaperä on hedelmätöntä, ja sen tärkein luonnonvara on sademetsät. Alueen tärkein joki on Mbini-joki (tunnetaan myös nimillä Benito tai Woleu), joka virtaa alueen läpi idästä länteen. Etelärajalla oleva Muni-joki ei oikeastaan ole joki, vaan estuaari, johon useat joet laskevat. Näihin jokiin kuuluu muun muassa Utanboni. Río Munin tärkein kaupunki on Bata. Alueella ei ole luonnonsatamaa, mutta Batan satamaa parannettiin 1980-luvulla.

Río Munin väestö on suurimmaksi osaksi fangeja. He puhuvat erästä bantukieltä. Ennen fangeja alueella asui pygmejä, joita seurasivat bubit. Bubeja seurasivat useat muut bantuheimojen muuttoaallot, joista viimeinen oli fangien muutto alueelle 1800-luvulla.

Espanja sai nykyisin Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Biokon saaren Portugalilta vuonna 1778. Espanjalaiset alkoivat hankkia jalansijaa mantereelta 1800-luvulta, mutta fangit vastustivat ankarasti espanjalaisten valtaa. Vuonna 1856 espanjalaisten oikeudet Río Muniin vahvistettiin. Vuonna 1958 Río Munista tuli Biokon saaren kanssa Espanjan merentakainen maakunta Espanjan Guinea. Vuonna 1963 alue sai sisäisen itsehallinnon, ja nimi muutettiin Päiväntasaajan Guineaksi. Maa itsenäistyi Espanjasta 1968.

Lähteet

Viitteet 

Päiväntasaajan Guinean maantiede
Pihlajaniemi

Pihlajaniemi () on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta etelään ja kuuluu osittain keskustan ja osittain Uittamo-Skanssin suuralueeseen. Naapurikaupunginosia ovat Korppolaismäki pohjoisessa, Puistomäki idässä, ja Uittamo etelässä.

Pihlajaniemen väkiluku vuoden 2015 lopussa oli 1 153, joista miltei kaikki (1 124) asuivat Majakkarannassa.

Alun perin Pihlajaniemi oli Pitkäsalmen rannalla sijainnut kylä, joka purettiin 1950-luvulla alueelle suunnitellun, mutta rakentamatta jääneen kalkkisataman tieltä. Pihlajaniemessä on toiminut Varsinais-Suomen Ilmatorjuntarykmentti Heikkilän kasarmissa, mutta yksikkö lakkautettiin 31. joulukuuta 2002. Joulukuussa 2007 kasarmialueelle muutti Merivoimien esikunta. Pihlajaniemi laajoine rakentamattomine alueineen on 1990-luvulta lähtien ollut kehittämissuunnitelmien alla. Merkittävin rakennusprojekti on ollut Majakkarannan merellinen kerrostaloalue. Sen maamerkki on 58-metrinen ja 18-kerroksinen Airiston Tähti. Pihlajaniemen läpi kulkee Hirvensalonsiltaa pitkin kaikki Hirvensalon, Satavan ja Kakskerran saarien liikenne Manner-Turun välillä.

Katso myös 
 Turun kaupunginosat
 Turun kaupunginosat väkiluvun mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla

Turun kaupunginosat
Mette

Mette on naisen etunimi. Se on lyhenne tai hellittelymuoto vanhasta germaanisesta nimestä Mechthild (=voimakas taistelija). Suomen almanakassa Mechthild oli vuodesta 1726 ja vuodesta 1750 tämän perinteisenä päivänä 14.3. Kirjoitusasuna vaihtelivat 1800-luvun lopulle asti Mathilda ja Matilda, jälkimmäinen syrjäytti edellisen v. 1890. 

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Mette on Suomessa annettu noin 1900 henkilölle, joista suurin osa on 2000-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2010 alkaen Meten nimipäivä on ollut Matildan päivänä 14. maaliskuuta.

Tunnettuja Mettejä 

 Mette-Marit, Norjan kruununprinsessa
 Mette Baas, suomalainen pikajuoksija
 Mette Barck, suomalainen jalkapalloilija
 Mette Bergmann, norjalainen kiekonheittäjä
 Mette Finderup, tanskalainen kirjailija
 Mette Frederiksen, tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Mette Henriette, norjalainen muusikko
 Mette Mannonen, MTV3:n meteorologi
 Mette Mestad, norjalainen ampumahiihtäjä
 Mette Schjoldager, tanskalainen sulkapalloilija ja olympiamitalisti
 Mette Vestergaard, tanskalainen käsipalloilija
 Mette Winge, tanskalainen kirjailija

Lähteet

Etunimet
Prinsessa Peach

Prinsessa Peach on Nintendon Mario-videopelisarjassa esiintyvä fiktiivinen hahmo. Hänet tunnetaan myös nimillä Princess Toadstool, Prinsessa Kantarelli ja Prinsessa Kultakutri. Hän on Sienivaltakunnan prinsessa. Mario, Luigi ja Sarasamaan Prinsessa Daisy ovat Peachin hyviä ystäviä. Bowser on monesti kidnapannut Peachin, mutta Mario pelastaa hänet yleensä mitä vaikeimmista paikoista. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui pelissä Super Mario Bros. vuonna 1985, mutta Mario on pelastanut jo 1981 "Donkey Kong"-pelissä prinsessan.

Peach on myös pelattavana hahmona muutamissa peleissä, kuten Super Mario Bros. 2:ssa, Super Smash Bros. Meleessä, Super Smash Bros. Brawlissa, Super Mario 3D Worldissa, useissa Mario-sarjan urheilupeleissä ja myös Paper Mario -peleissä. Nintendo DS:lle on myös tullut Peachin oma peli nimeltä Super Princess Peach, jossa Peach on pelaajahahmo ja tavoitteena on pelastaa Mario, Luigi ja Toad.

Prinsessa Peach on esiintynyt myös Mario Kart -peleissä.

Mario-pelisarjan hahmot
Kuvitteelliset prinsessat
Super Smash Bros. -pelisarjan hahmot
Nintendon maskotit
Kavajë

Kavajë (albaniaksi myös Kavaja, ) on kaupunki Länsi-Albaniassa. Kaupunki perustettiin vuonna 1595 nimellä Kavalje joka muuttui myöhemmin Kavajëksi. Kaupungissa alkoi ensimmäisenä kommunistinvastainen vallankumous. Kaupunki on 8 metriä merenpinnan yläpuolella ja sillä 
on 37 kilometriä rantaviivaa. Kaupungin asukasluku on 20 192 (vuonna 2011).

Kaupungin jalkapallojoukkueen nimi on Besa Kavajë.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Boys Don’t Cry (elokuva)

Boys Don't Cry on vuonna 1999 valmistunut elokuva, joka pohjautuu transsukupuolisen nuoren Brandon Teenan tarinaan. Teenan miespuoliset kaverit raiskasivat ja murhasivat hänet, kun he huomasivat, että Teena on syntymässä naiseksi määritelty transmies. Elokuvan ohjasi Kimberly Peirce, ja nimiosaa näyttelee Hilary Swank. Elokuvan maailmanensi-ilta oli 8. lokakuuta 1999.

The Curen nimikappale Boys Don't Cry soi kohtauksessa, jossa Swankin roolihahmo pääsee vankilasta ja tapaa tyttöystävänsä.

Pääosaa esittänyt Hilary Swank sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Chloë Sevigny oli myös ehdolla parhaasta naissivuosasta. Swank sai lisäksi useita arvostelijapalkintoja sekä Golden Globen.

Elokuva tuotti Yhdysvalloissa lipputuloina 11 533 945 dollaria.

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 FilmGoerin arvostelu elokuvasta

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset independent-elokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Kantar TNS

Kantar TNS Oy (aikaisemmin TNS Gallup Oy) on Suomessa toimiva mielipide- ja markkinatutkimusyritys. 

Yrityksen strategisena linjana 1970- ja 1980-luvuilla oli toiminta erillisillä asiakkaan toimialaan erikoistuneilla yhtiöillä: muun muassa Suomen Gallup Media, Suomen Gallup Markkinatutkimus, Suomen Gallup Ad ja Suomen Gallup Mainostieto. Kasvua haettiin myös yritysostoilla ja yhteisyrityksillä muita markkinointipalveluja tarjonneiden yritysten kanssa. Jo 1980-luvun lopulla yritys laajeni sekä Venäjälle että Baltiaan, joissa TNS-yritykset ovat yhä markkinajohtajia.

TNS:n ostettua Suomen Gallup -ryhmän sen erikoistuneet yritykset fuusioitiin emoyhtiöön 2003 alkaen. Vuonna 2008 WPP plc osti TNS-konsernin. TNS Gallupista tuli osa WPP:n Kantar Groupia.
 
TNS Gallupilla on ISO 9001 -laatusertifikaatti ja se kuuluu WWF:n Green Office -verkostoon. 
 
TNS Gallup on organisoitunut globaalin mallin mukaisesti eri osaamisalueisiin: Brand & Communication, Stakeholder Management, Innovation & Product Development, Retail & Shopper, Qualitative, Digital, Media ja Public Affairs. 

Yritys sijaitsee Espoon Otaniemessä.

Lähteet

Aiheesta muualla  
Yrityksen verkkosivut

Espoolaiset yritykset
Markkinatutkimusyhtiöt
Honeywell

Honeywell on teknologiaan paneutuva maailmanlaajuinen monialayritys. Konsernin erikoisaloja ovat ilmailu (esim. "mustat laatikot"), rakennus- ja teollisuusautomaatio, kuljetusväline- ja voimantuotantojärjestelmät, erikoiskemikaalit, kuidut, muovit sekä sähköiset ja kehittyneet materiaalit.

Honeywell on Fortune 500-listattu ja Dow Jones Industrial Average -indeksissä oleva yritys, jolla on henkilöstöä yhteensä noin 132 000. Yhtiön päämaja sijaitsee Morristownissa, New Jerseyssä. David M. Cote on Honeywellin toimitusjohtaja.

Konsernilla on yksikköjä 95 maassa, ja sen vuoden 2011 liikevaihto oli 38 miljardia dollaria.

Honeywell oli vuonna 2012 maailman 60. suurin autoteollisuuden osatoimittajayritys.

Honeywell Oy

Honeywellin liiketoiminta Suomessa kattaa sekä teollisuusautomaation että rakennusautomaation ja rakennuksien huoltopalvelut. Paikallisten toimintojen lisäksi Honeywellilla on Kuopiossa sellu-, paperi- ja graafisen tuotannon automaation kehityskeskus, jonka naapurissa toimivan sensoritekniikan yhteiskäyttölaboratorion Honeywell jakaa Kuopion yliopiston, Savonia-ammattikorkeakoulun sekä VTT:n kanssa.

Honeywell Oy:n kotipaikassa Kuopiossa työskentelee noin 300 työntekijää. Keväällä 2007 valmistuneeseen uuteen toimitaloon (Honeywell House / Innoteknia) keskitetyt toiminnot sijaitsivat aikaisemmin Varkaudessa. Kuopiossa harjoitettiin ennestään tutkimusta ja tuotekehitystä korkeakoulujen rajapinnassa. Konsernin teollisuusautomaatioryhmän johtaja Jack Bolickin mukaan Kuopion yliopiston erityisesti bioteknologia-alan osaaminen oli tärkeä tekijä toimipisteen sijoituspäätöksessä. Konsernin uusien kasvualojen bioenergian ja bioteknologian myötä Suomen yksiköllä on kasvumahdollisuuksia ja se on Honeywellille myös ponnahduslauta Venäjälle.

Vuonna 2013 Honeywell Oy:n liikevaihto oli 46 miljoonaa euroa ja henkilökunnan lukumäärä 260.

Tietokoneet  
Yhtiö on valmistanut myös suurtietokoneita:
 HW290
 HW800
 Honeywell 716
 Honeywell 6000 -sarja
 Honeywell DPS 8

Vuonna 1966 yhtiö osti Computer Control Companyn.
1960-luvun lopussa General Electric myi tietokoneosastonsa GE Information Systems Group Honeywellille.

Yritys on valmistanut myös ranskalaisen Bull SAS:n kanssa tietokoneita.

Lähteet

Aiheesta muualla

Honeywell -konsernin nettisivut
Honeywell Suomi

Dow Jones Industrial Average
Tietotekniikkayhtiöt
Yhdysvaltalaiset elektroniikkayhtiöt
Yhdysvaltalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Ajoneuvoteollisuuden osatoimittajat
Guano Apes

Guano Apes on saksalainen vaihtoehtorock-yhtye. Guano Apes on aikansa menestyneimpiä saksalaisia yhtyeitä.

Historia 
Kitaristi Henning Rümenapp, basisti Stefan Ude ja rumpali Dennis Poschwatta perustivat Guano Apesin Göttingenissä vuonna 1990. Laulaja Sandra Nasic liittyi yhtyeeseen vuonna 1994. Yhtye julkaisi vuonna 1996 ensimmäisen singlensä, Open Your Eyesin. Sitä seurasi vuonna 1997 ensimmäisen albumin, Proud Like a Godin julkaisu. Yhtye julkaisi vuosina 2000 ja 2003 kaksi listojen kärkeen päässyttä albumia, Don't Give Me Namesin ja Walking on a Thin Linen. Yhtye hajosi kokoelmalevy Planet of the Apesin (2004) julkaisun ja viimeisen kiertueen jälkeen helmikuussa 2005.

Guano Apes palasi yhteen vuonna 2009 kesäkiertueen myötä.

Jäsenet 
Sandra Nasic - laulu
Henning Rümenapp - kitara
Stefan Ude - basso
Dennis Poschwatta - rummut

Diskografia

Albumit 
Proud Like a God (1997)
Don't Give Me Names (2000)
Walking on a Thin Line (2003)
Guano Apes - Live (live, 2003)
Planet of the Apes (kokoelma, 2004)
The lost (T)apes (2006)
Bel Air (2011)
Offline (2014)

Singlet 
Open Your Eyes (1997)
Rain (1998)
Lords of the Boards (1998)
Don't You Turn Your Back on Me (1999)
Big in Japan (2000)
No Speech (2000)
Living in a Lie (2000)
Dödel Up (2001)
Kumba Yo! (2001)
You Can't Stop Me (2003)
Pretty in Scarlet (2003)
Quietly (2003)
Break the Line (2004)
Oh What a Night (2011)
Sunday Lover (2011)
This Time (2011)
When the Ships Arrive (2012)
Close to the Sun (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset sivut

Saksalaiset rockyhtyeet
Saksalaiset nu metal -yhtyeet
Saksalaiset hard rock -yhtyeet
Rapcore-yhtyeet
Patricia Seppälä

Patricia Maria Katie Seppälä (o.s. Erkko, 30. kesäkuuta 1924 Helsinki – 3. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kuvajournalismin uranuurtaja.

Seppälä valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Uransa alkuvuosina hän toimi Sanoma Osakeyhtiön ja Helsingin Sanomain palveluksessa eri tehtävissä. Vuonna 1952 Seppälä siirtyi Lehtikuva Oy:n palvelukseen ja ulkomailla viettämiänsä vuosia 1956–1972 lukuun ottamatta pysyi yhtiön palveluksessa vuoteen 1989 asti. Lisäksi Seppälä toimi Sanoma Osakeyhtiön hallituksessa 1951–1994.

Seppälän perustama säätiö Patricia Seppälän säätiö myöntää apurahoja ja joka toinen vuosi kuvajournalismin palkinnon.

Suku 
Seppälän isä oli sanomalehtimies Eljas Erkko, Aatos Erkko oli hänen veljensä. Ensimmäisen avioliittonsa Seppälä solmi vuonna 1945 vapaaherra Lars Langenskiöldin kanssa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1951. Tästä avioliitosta hänellä on poika, Robin Langenskiöld. Seppälä oli myöhemmin naimisissa suurlähettiläs Rafael Seppälän kanssa. Vuodet 1956–1972 Seppälä vietti suurlähettilään puolisona Washingtonissa ja Pariisissa. Avioliitosta syntyi tytär Rafaela Seppälä.

Lähteet 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Riianlahti

Riianlahti (,  tai Riia laht) on lahti Itämerellä, Viron ja Latvian välissä. Riianlahti voi viitata myös Riianlahden pääallasta laajempaan Itämeren merialuejaon mukaiseen alueeseen, jolloin osaksi Riianlahtea luetaan myös Väinämeri Saarenmaan ja Hiidenmaan ja Viron mantereen välissä. 

Tärkeimmät Riianlahden rannalla sijaitsevat kaupungit ovat Latvian Riika ja Jūrmala sekä Viron Pärnu ja Kuressaare.

Merialueen laajuus 
Riianlahti rajoittuu etelässä ja idässä Latvian ja Viron mantereeseen. Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) määritteli vuoden 1953 julkaisussaan Riianlahden merialueen käsittämään Riianlahden pääaltaan sekä Saaren- ja Hiidenmaan itäpuoliset sisämeret. Tämän rajauksen mukaan alue kattaa noin 2 200 neliökilometrin laajuisen Väinämeren kokonaisuudessaan ja merialueen pohjoisraja yltää Väinämerta pohjoisemmaksikin. IHO määrittelee Riianlahden länsi- ja pohjoisrajan seuraavasti (alkujaan englanniksi): Latvian Lyser Ott (57° 34' N) – Saarenmaan eteläisin ääripää (Sõrvenniemi) – Saarenmaan läpi Pammanaan (22° 34' E) – (Soelansalmen kautta) Hiidenmaan eteläisimpään pisteeseen (Emmaste) – Hiidenmaan saaren läpi Tahkunanniemen pohjoispäähän – (itään) Viron mantereen Spithamniin (Põõsaspea). 

Riianlahden pääaltaan tarkasteluun keskittyvän kirjan luku toteaa Riianlahden rajoittuvan pohjoisessa Saarenmaan ja Muhun saariin. Lahti liittyy lännessä Itämeren pääaltaaseen Irbensalmen kautta ja pohjoisessa Väinämereen Muhun itä- ja länsipuolisten salmien (Suur väin ja Väike väin) välityksellä.

Hydrologia 
Riianlahden pääaltaan pinta-ala on 16 330 km², vesitilavuus 424 km³, keskisyvyys 27 metriä ja maksimisyvyys 60 metriä. Muutamat lähteet mainitsevat Riianlahden pinta-alaksi noin 18 000 km² ja suurimmaksi syvyydeksi 54 metriä.

Suurimmat lahteen Latvian kautta laskevat joet ovat Väinäjoki, Lielupe ja Gauja sekä Salatsijoki lähellä Viron rajaa. Väinämereen laskee Viron mantereelta Kasari jõgi ja Taebla jõgi, Pärnunlahteen laskee Paadrema jõgi, Audru jõgi, Pärnunjoki ja Ura jõgi, ja lahden itäosissa Virosta vielä Rannametsa jõgi, Häädemeeste jõgi ja lyhyt Lemmejõgi. Saaremaalta laskee lahteen pieniä jokia kuten Maadevahe jõgi, Lõve jõgi Põduste jõgi ja Kärla jõgi.

Merialue jäätyy ainakin joltain osin vuosittain. Lauhoina talvina (kuten 1960/1961, 1988/1989) jäätyy vain kaistale lahden pohjoisrannikkoa Sorvenniemen ja Pärnunlahden välillä. Ankarina talvina, noin kuutena talvena kymmenestä, voi koko Riianlahti jäätyä.

Saaret 
Saarenmaan saari erottaa Riianlahden muusta Itämerestä. Keskellä lahtea sijaitseva Ruhnun saari kuuluu Virolle. Muita virolaisia saaria ovat esimerkiksi Pärnunlahden edustalla sijaitsevat Kihnu ja Manilaid, Saarenmaan etelärannikolla sijaitsevat Abruka ja Väkie-Tulpe. Saarenmaan itäpuolella Väinämeren alueella on vielä esimerkiksi Muhu, Kesselaid, Kõinastu laid, näiden pohjoispuolella merialueen rajasaaren Hiidenmaan edustalla Heinlaid, Kaevatsi laid ja Saarnakilaid ja toisena rajasaarena Vormsi.

Lähteet

Huomioita

Viitteet

Aiheesta muualla
Äideistä parhain (elokuva)

Äideistä parhain on Suomen vuoden 2006 Oscar-ehdokkaaksi valittu draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 30. syyskuuta 2005. Pääosia Klaus Härön ohjaamassa elokuvassa esittävät Topi Majaniemi, Marjaana Maijala, Esko Salminen, Aino-Maija Tikkanen, Michael Nyqvist sekä Maria Lundqvist.

Taustaa
Elokuva Äideistä parhain pohjautuu Heikki Hietamiehen kirjoittamaan samannimiseen romaaniin Äideistä parhain. Elokuvan tarina sijoittuu talvi- ja jatkosodan aikoihin, jolloin Suomesta evakuoitiin Ruotsiin yli 70 000 sotalasta.

Elokuva kertoo yhdeksänvuotiaan Eeron tarinan evakkolapsena Skånessa. Väliin leikataan aikuisen Eeron keskusteluja iäkkään äitinsä kanssa kipeistä sodanajan tapahtumista.

Elokuvaa kuvattiin syyskuusta joulukuuhun 2004. Välissä oli todennäköisesti kuvaustauko.

Elokuva on saanut maailmalla paljon kehuja, ja se on voittanut paljon kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Härön filmistä on pidetty esimerkiksi Virossa, Ruotsissa, Egyptissä, Kanadassa, Italiassa ja Saksassa. Helmikuussa 2006 elokuva voitti kolme Jussi-patsasta.

Juoni

Elokuva kertoo Eero Lahti -nimisen pojan (lapsena Topi Majaniemi, aikuisena Esko Salminen) tarinan. Eeron isän (Kari-Pekka Toivonen) kaaduttua jatkosodassa pojan äiti (Marjaana Maijala) vaipuu syvään masennukseen ja päättää lähettää pojan sotalapseksi Ruotsiin. Ruotsissa Eero sijoitetaan erääseen skånelaiseen perheeseen. Tarina kuvaa muun muassa Eeron hankaluuksia ylittää ruotsin kielimuuri sekä hänen uuden äitinsä Signen (Maria Lundqvist) tuntemaa mielipahaa, sillä kasvattiäiti olisi tahtonut perheeseen pojan sijasta tytön. Sen lisäksi Eero ikävöi kovasti takaisin biologisen äitinsä luokse ja pelkää jatkuvasti joutuvansa hylätyksi. Signe kuitenkin lopulta alkaa rakastamaan Eeroa, ja kun Eeron tuli aika palata Suomeen, ei hän enää pitänyt biologista äitiään omana äitinään.

Jussi-palkinnot ja -ehdokkuudet 
 Paras naispääosa (Maria Lundqvist)
 Paras kuvaus (Jarkko T. Laine)
 Paras lavastus (Cian Bornebusch)

Lisäksi ehdokkuudet seuraavissa kategorioissa: paras elokuva, paras miessivuosa (Michael Nyqvist) ja paras käsikirjoitus.

Arvioita 
Kansan Uutisten Viikkolehden Harri-Ilmari Moilanen arvioi vuoden 2009 televisioesityksen aikaan, että elokuva käsittelee kipeitä ihmissuhdeasioita. Härön viileä ohjaus ja epätasainen näyttelijätyöskentely eivät kuitenkaan täysin onnistu tihentämään tunneilmastoa: varsinainen huipentuma puuttuu. Asiaa ei Moilasen mielestä edesauta Tuomas Kantelisen raskassoutuisena vellova musiikki. Nykyhetkeä ja menneisyyttä filmi hänestä joka tapauksessa yhdistelee elävästi.

Ilta-Sanomien Timo Malmin (2011) mukaan Hietamiehen romaanin filmatisointi on koskettava, mutta samalla laskelmoivan ylitunteellinen. Jarkko T. Laine on tallentanut vaikuttavasti suomalaisesta maisemasta poikkeavat Skånen pellot ja merenrannat. Ohjaajan kosiskelutaipumusta korostaa Malmin mielestä Tuomas Kantelisen pahimmillaan Hollywood-sentimentaalinen musiikkimatto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan kotisivut. 

Klaus Härön ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 2005 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset sotadraamat
The English Concert

The English Concert on brittiläinen lähinnä barokkimusiikkia esittävä yhtye, jonka cembalisti Trevor Pinnock perusti Lontoossa vuonna 1973. Yhtyettä johtaa nykyään cembalisti Harry Bicket. Yhtyeen kakkosviulun äänenjohtajana toimii suomalainen barokkiviulisti Tuomo Suni.

Aiheesta muualla 
Kotisivut

English Concert, The
Belgit

Belgit ()  olivat pääasiallisesti kelttiläisiä heimoja, jotka asuivat Pohjois-Galliassa Seinen ja Reinin välimaastossa sekä myöhemmin myös Britanniassa. 

Belgit asuttivat aluetta, joka ulottui Seineltä Reinille nykyisessä Belgiassa, Ranskassa, Saksan Reininmaalla, Etelä-Alankomaissa ja Luxemburgissa. Strabon piti kirjoituksissaan niinkin kaukana kuin Loirella asuneita venetejä osana belgejä. Belgit jakautuivat alaheimoihin, joita olivat ambianit, aduatucit, bellovakit, caeroesit, caletesit, catuvellaunit, condrusit, eburonit, menapit, morinit, nervit, rẽmit, svessionit, treverit, veliocassesit, viromanduit, sekä mahdollisesti myös pariisit. Strabonin mukaan ennen roomalaisten saapumista belgeihin kuului 300 000 soturia. Julius Caesar kirjoitti vuoden 50 eaa. paikkeilla belgien historiasta mainiten näiden saapuneen silloisille alueilleen Germaniasta heidän ylitettyään Reinin. Caesarin mukaan belgit houkutteli alueelle sen hedelmällinen maa, ja he karkottivat siellä asuneet gallialaiset. Caesar mainitsi monien belgiheimojen olevan edelleen ylpeitä germanialaisesta taustastaan. Caesarin aikana Germania oli ennen kaikkea maantieteelinen termi, eivätkä belgit näin välttämättä pitäneet itseään germaaneina. Suurin osa belgiheimoista puhui ilmeisesti kelttiläisiä kieliä. Useimmat tunnetuista vanhoista paikannimistä belgien alueella ovat kelttitaustaisia. Joillakin pienemmillä heimoilla oli kuitenkin mahdollisesti germaaniset nimet (esim. Sunuci, Cugerni). Muutamilla belgiheimoilla oli lisäksi selvästi sekoittunut tausta. Esimerkiksi aduatucit olivat Caesarin mukaan muodostuneet teutonien ja kimbrien rippeistä.

Belgit laajensivat alueitaan voimakkaasti viimeisinä vuosisatoina ennen ajanlaskun alkua. Caesarin mukaan heitä oli asettunut Ison-Britannian rannikolle. Suuri osa Isoon-Britanniaan asettuneista belgeistä, kuten catuvellaunit ja atrebaatit, säilytti samat heimonimet kuin mantereellakin. Belgien muuttoaallot Isoon-Britanniaan ovat ainoat historiallisissa lähteissä mainitut kelttien muuttoliikkeet saarelle. Caesar teki eron belgien ja saaren alkuperäisheimojen välillä ja samankaltainen ero voidaan todeta myös arkeologisissa löydöissä. Belgien vaikutusalueella Ison-Britannian kaakkoisosassa on löydetty mannermaan kaltaisia myöhäisen La Tènen kulttuurin kolikkoja ja muita esineitä. Löytöjen on tosin nykyisin tulkittu juontuneen pikemminkin kauppayhteyksistä ja pitkällä aikavälillä tapahtuneesta rauhanomaisesta muuttoliikkeestä mannermaalta Isoon-Britanniaan, kun taas Caesar kuvasi belgien muuttoaaltoa valloitusretkinä. Rooman keisari Claudiuksen Britannian sotaretkien jälkeen atrebaattien pienentyneistä alueista muodostettiin belgien heimokantoni eli civitas. Sen keskus oli Venta Belgarum eli nykyinen Winchester.

Lähteet

Muinaiset kansat
Rooman viholliset ja liittolaiset
Curtis Mayfield

Curtis Lee Mayfield (3. kesäkuuta 1942 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 26. joulukuuta 1999 Roswell, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen soul-, funk- ja R&B-laulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten soundtrack-levystään blaxploitaatio-elokuvaan Superfly – alamaailman kuningas (1972).

Vuonna 1958 Mayfield perusti The Impressions -yhtyeen yhdessä Jerry Butlerin, Sam Goodenin, Richard Brooksin ja Arthur Brooksin kanssa. Yhtye oli suosituimmillaan 1960-luvun puolivälissä. Mayfieldin yhtyeelle kirjoittamista hiteistä tunnetuin on vuoden 1965 ”People Get Ready”.

Vuonna 1970 Mayfield siirtyi soolouralle ja perusti Curtom Records -levy-yhtiön. Hänen soolouransa kaupallinen ja taiteellinen huippu oli vuoden 1972 albumi Superfly, josta tuli uuden yhteiskunnallisesti tiedostavan soul-musiikin tärkeimpiä teoksia yhdessä Marvin Gayen What's Going Onin ja Stevie Wonderin Innervisionsin kanssa. Albumi valittiin vuonna 2018 mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Se ja vuoden 1975 There's No Place Like America Today valittiin myös hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Mayfield vietti elämänsä viimeisen vuosikymmenen vaikeasti liikuntavammaisena; 13. elokuuta 1990 sattunut onnettomuus johti välittömästi neliraajahalvaukseen. Hän voitti vuonna 1995 ”elinikäisten saavutusten” Grammyn, ja helmikuussa 1998 hänen oikea jalkansa amputoitiin diabeteksen johdosta. Hän tuli 15. maaliskuuta 1999 valituksi Rock and Roll Hall of Fameen, mutta terveysongelmat estivät häntä osallistumasta itse seremoniaan. Mayfield kuoli saman vuoden joulukuussa.

Diskografia 
 Curtis (1970)
 Curtis Live (1971)
 Roots (1971)
 Superfly (1972)
 Back to the World (1973)
 Curtis in Chicago (1973)
 Sweet Exorcist (1974)
 Got to Find a Way (1974)
 There's No Place Like America Today (1975)
 Give, Get, Take and Have (1976)
 Never Say You Can't Survive (1977)
 Do It All Night (1978)
 Heartbeat (1979)
 Something to Believe In (1980)
 Love is the Place (1981)
 Honesty (1982)
 We Come in Peace With a Message of Love (1985)
 Live in Europe (1988)
 Take It To the Streets (1990)
 New World Order (1996)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset funklaulajat
Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat
Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Grammy-palkinnon saajat
Songwriters Hall of Fame
Rock and Roll Hall of Fame
Neliraajahalvaantuneet henkilöt
Amputoidut henkilöt
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Reimarla

Reimarla () on osa-alue Pitäjänmäen kaupunginosassa Länsi-Helsingissä. Reimarlassa on pääosin 1940–1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja sekä pientaloja. Siellä asuu noin viisi tuhatta asukasta.
 
Alue rajoittuu etelässä vilkkaisiin Kaupin- ja Pitäjänmäentiehen, joiden toisella puolella on Pitäjänmäen yritysalue tai alueen länsipäässä Espoon Vermo. Lännessä raja naapurikaupunkiin kuuluvaan Mäkkylään kulkee Mäkkylän asemalta pohjoiseen Kehä I:lle (Mestarintie, seututie 101).

Reimarlan pohjoisraja seuraa Kehä I:tä, jonka toisella puolella on Konala. Koillisessa raja kulkee pitkin Vihdintien itäpuolella juoksevaa Mätäjokea, jonka vastarannalla alkaa Lassila. Pääosin alue rajoittuu idässä kuitenkin Pitäjänmäen Marttilan osa-alueeseen, johon luetaan kuuluvaksi Partiotien ja siitä itään ennen Mätäjokea tai Kaupintietä sijoittuvat talot.

Alueella sijaitsee kolme päiväkotia ja kaksi ala-asteen koulua (Pitäjänmäen koulu ja Sockenbacka skola). Pitäjänmäen koulun vieressä on urheilukenttä, jonka eteläpuolella sijaitsee kirkko. Reimarlasta löytyy myös Pitäjänmäen terveysasema.

Alueen koillisosassa Vihdintien ja Kehä I:n kulmauksessa on pienehkö, lähinnä 1970- ja 1980-luvuilla rakennettu teollisuus- ja toimitila-alue.

Pitäjänmäen asema sijaitsee heti Reimarlan alueen eteläpuolella Pitäjänmäentien toisella puolella ja tarjoaa sujuvia paikallisjunayhteyksiä niin Helsingin kuin Espoonkin suuntaan.

Henrikintien vieressä Jyrkinkallion kentällä on Matti Peltokankaan vuonna 2000 paljastettu kiviveistos Juhlapöytä.

Liikennemelu 

Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Reimarlaa on yli 55 dB:n melualueella. Reimarlassa tieliikenteen melua aiheuttavat Kehä I ja Vihdintie.

Lähteet 

 Rakentamisen aikakausia. Karttaliite teokseen Helsingin kaupungin rakennusjärjestys 2000. Helsinki, Rakennusvalvontavirasto.

Aiheesta muualla 

 Reimarla satelliitista. Kaupintie-Pitäjänmäentie rajaa Reimarlaa etelässä, Espoon kaupunki lännessä ja Kehä I pohjoisessa.

Pitäjänmäki
Helsingin osa-alueet
Marttila (Helsinki)

Marttila () on osa-alue Pitäjänmäen kaupunginosassa ja peruspiirissä Helsingissä. Siellä asuu 323 asukasta (1.1.2015), ja työpaikkoja alueella on 20 (31.12.2013).

Pieni Marttilan alue rajoittuu idässä Vihdintien itäpuolella virtaavaan Mätäjokeen ja etelässä Kaupintiehen. Heti Kaupintien eteläpuolella on Pitäjänmäen yritysalue. Lännessä Korsupolun ja Partiotien talot luetaan vielä Marttilaan, mutta lännempänä ja pohjoisessa naapurina on Reimarlan osa-alue.

Marttila on melko väljä rintamamiestaloista koostuva omakotialue.

Historiaa 
Suurin osa alueen taloista on rakennettu vuosien 1939 - 1942 välillä. Alue ei ole perinteinen rintamamiestaloalue, koska se on rakennettu sodan aikana. Talot oli tarkoitettu sodassa haavoittuneille rintamamiehille. Talot jaettiin Suomen Punaisen Ristin ja Sotainvalidien Veljesliitton toimesta. Talot on tyyppitaloja joko suomalaisia (Mottitie) tai ruotsalaisia (Korsutie) elementtipuutaloja.

Osuuskunta Helsingin Valokuidut 
Osuuskunta Helsingin Valokuidut on lähtöisin alueelta. Osuuskunta on rakentanut alueelle 2014 valokuituverkon (FTTH). Alue on pilottikohde tekniikalle, jolla voidaan rakentaa moderni ja nopea tietoliikenne vanhalle omakotitaloalueelle. Osuuskunta voitti 2017 EU:n palkinnon "European Broadband Awards 2017" sarjassa avoimuus ja kilpailu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Marttilan pientaloalue satelliitista.
 Osuuskunta Helsingin valokuidut
 Tuntematon idylli valtaväylien välissä. Helsingin Sanomat 26.10.2014 
 Pitäjänmäki muistelee
 Asuminen alueittain Helsingissä 2015. Tilastoja.

Pitäjänmäki
Helsingin osa-alueet
Kuusisaari

Kuusisaari () on saari Seurasaarenselän ja Laajalahden välissä Länsi-Helsingissä. Se on myös Munkkiniemen kaupunginosaan kuuluva osa-alue. Asukkaita Kuusisaaressa on 545 ja työpaikkoja 68 (1.1.2013). Alueen pientalot ovat Helsingin kalleimpia. Hintatasoon vaikuttaa osaltaan nostavasti se, että pääkaupunkiseudulle epätyypillisesti rannat ovat taloyhtiöiden omistuksessa.

Kuusisaaren halki kulkee vilkasliikenteinen Kuusisaarentie, joka johtaa Munkkiniemestä Kuusi- ja Lehtisaaren kautta Espoon Keilaniemeen.

Kuusisaaressa on muun muassa Didrichsenin ja Villa Gyllenbergin taidemuseot. Alueella on Saksan, Japanin, Bulgarian, Etelä-Korean, Unkarin ja Indonesian suurlähetystöt sekä Iranin suurlähettilään virka-asunto. Arkkitehtuurinsa puolesta kiinnostavana pidetyn Saksan suurlähetystön (Krogiuksentie 4) suunnitteli työryhmä Juha Leiviskä, Rosemarie Schnitzler ja Nicholas Mayow. Rakennus valmistui 1993.

Presidentti Kyösti Kallio asui talvisodan ajan Saksan suurlähetystön paikalla sijainneessa Larsron huvilassa, koska se katsottiin Helsinkiin kohdistuneen pommitusuhan vuoksi Presidentinlinnaa turvallisemmaksi. Huvilan oli aikanaan rakennuttanut kauppaneuvos Lars Krogius. Länsi-Saksa osti tontin suurlähetystöään varten vuonna 1982, minkä jälkeen huvila purettiin.

Luonnehdinta alueesta 

Kuusisaaren rannoilta avautuu sisälahtimaisema. Lähetystöjen ja omakotitalojen lisäksi saarella on tasakattoisia tiilipintaisia rivitaloja, suuri osa niistä 1960- ja 1970-luvuilta. Valtionverotuksen alainen keskitulo 15–64-vuotiailla asukkailla henkeä kohti oli Kuusisaaressa 137 148 euroa vuonna 2008, eli pääkaupunkiseudun osa-alueista selvästi korkein ja noin 4,5 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. Vuonna 2006 keskitulo oli 189 255, noin 7 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. 

Kuusisaaren ja Lehtisaaren yhteinen postinumeroalue 00340 Helsinki lukeutuu alueisiin, joilla asuntojen hinnat nousivat vuosien 2009–2014 aikana Helsingissä kaikkein vähiten, ja vuonna 2014 postinumeroalueen asuinneliöiden keskimääräinen myyntihinta myös laski. Kehitykseen on vaikuttanut Helsingin ja Vantaan seurakuntayhtymien suunnitelmat nostaa Lehtisaaresta omistamiensa tonttien vuokria merkittävästi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Architectural Map Guide. Helsinki-Espoo-Kauniainen-Vantaa. Association of Finnish Architects SAFA, 2000.
 Roos, John E. Släkten Krogius. – Helsinki, 1924. Sivut 184–193.

Helsingin saaret
Munkkiniemi
Helsingin osa-alueet