joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Disneyn ihmeellinen maailma

Disneyn ihmeellinen maailma () on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu televisiosarja, jossa esitetään useita eri Disneyn alkuperäisiä ja aikaisemmin esittämättömiä lyhytanimaatioita ja elokuvia. Sarjaa esitettiin ensi kerran 27. lokakuuta 1954 Yhdysvalloissa nimellä Disneyland, jonka jälkeen sarjan nimi on vaihdellut useaan kertaan. Sarjan alkuvaiheessa ohjelman isäntänä toimivat Walt Disney vuosien 1954–1966 aikana ja hänen jälkeensä Michael Eisner 1986–2005 aikana, jolloin hän toimi myös The Walt Disney Companyn toimitusjohtajana.

Disneyn ihmeellisestä maailmasta on esitetty vuodesta 1954 lähtien yli 770 jaksoa, jonka myötä siitä on tullut toiseksi pisimpään esitetty päiväohjelma Hallmark Hall of Famen jälkeen, jota on esitetty 280 jaksoa.

Taavi Ankka on nähty joissakin Disneyn ihmeellinen maailma -sarjan jaksoissa kuten Fly with Von Drake (suomeksi Taavi ja ilmojen kotkat).

Suomessa sarjaa esitettiin Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3:lla: 1990-luvulla. Nelosella näytettiin Näin elävät rikkaat ja piirretyt-jakso erillisenä ohjelmana vuonna 2001..

Jaksot 
 Samu Sirkan joulutervehdys
Kahden tulen välissä, osa 1
Kahden tulen välissä, osa 2
Pollyanna
 Aku Ankan syntymäpäivä
 Akun loma
 Hessu pitää vapaata
 Mikki ja kumppanit lomalla
 Näin elävät rikkaat ja piirretyt
 Pääartikkeli: Luettelo televisiosarjan Disneyn ihmeellinen maailma jaksoista

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jaksojen nimet vuosien 1954–1996 aikana 
 TV.com: Disneyland  
 TV.com: Disneyland (1997)  

1950-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
13 (Six Feet Underin albumi)

13 on death metal-yhtye Six Feet Underin yhdeksäs studioalbumi. Albumin julkaisi Metal Blade Records 22. marraskuuta 2005.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chris Barnes - laulu
 Steve Swanson - kitara
 Terry Butler - bassokitara
 Greg Gall - rummut

Six Feet Underin albumit
Vuoden 2005 albumit
Kirsten Storms

Kirsten Renee Storms (s. 8. huhtikuuta 1984 Orlando, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Belle Blackina televisiosarjasta Päivien viemää vuosina1999–2004.

Elämäkerta
Storms syntyi Orlandossa, Floridassa Mike ja Karen Stormsille vuonna 1984. Hänellä on nuorempi sisko Gretchen, joka on myös näyttelijä, sekä vanhempi veli Austin.

Storms asuu Los Angelesissa.

Ura
Näyttelemisen pariin Storms päätyi hyvin nuorena. Ollessaan viisivuotias eräs kykyjen etsiä huomasi Stromsin lahjat esiintyessään lasten näyttelijä koulussa ja vakuutti hänen vanhemmilleen lähettämään tyttärensä opiskelemaan näyttelemistä New Yorkiin. Tämän tilaisuuden vanhemmat myös käyttivät ja pian Storms esiintyi useissa televisiomainoksissa ja teki vuonna 1996 ensi esiintymisensä televisiosarjassa Nooan perilliset.

Myöhemmin hän muutti perheineen Kaliforniaan, jossa Storms sai vierasroolin televisiosarjassa Seitsemäs taivas esitettyään Laura Cummingsia vuonna 1998 ja 2001. Samalla hän koe-esiintyi pitkäaikaiseen ja suosittuun televisiosarjaan Päivien viemää, jossa hänestä tuli viides Belle Black -hahmoa näytellyt henkilö. Ennen Stormsia roolia esitti Chelsea Butler. Sarjan myötä hän tuli tunnetuksi näyttelijänä ja sai muun muassa pääroolin Disneyn elokuvaan Zenon – Tähtitarhojen sankaritar (1999) ja sen jatko-osiin Zenon – Seikkailu jatkuu (2001), sekä Zenon: Z3 (2004). Myöhemmin vuonna 2002 Storms teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatiosarjaan Kim Possible, jossa hän ääninäytteli sarjan päähahmon Kim Possiblen pahinta kilpailijaa koulussa Bonnieta. Näyteltyään viimeisen jaksonsa Päivien viemää televisiosarjassa vuonna 2004, Storms esiintyi sarjan jälkeen muun muassa CSI: Miamissa yhden jakson verran ja jatkoi Kim Possiblessa Bonnien ääninäyttelemistä. Hän oli hahmon roolissa myös elokuvassa Kim Possible: Päättäjäispainajainen (2005). Nykyisin Storms on näytellyt vuodesta 2005 lähtien toisessa pitkäaikaisessa yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa General Hospital, sekä vieraiĺlut muutaman kerran sarjaan perustuvassa spin-offissa General Hospital: Night Shift.

Aiheesta muualla
 Voice Chasers  
 Glamour Girl – The Official Kirsten Storms Fansite 
 TV.com  
 Soap Opera Digest and Weekly 
 Stormsin profiili ABC:n sivustolla 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Magellan Navigation

Magellan Navigation, Inc. on yhdysvaltalainen paikannuslaitteita valmistava yritys. Sen pääkonttori on Santa Clarassa, Kaliforniassa. Sillä on suunnittelutomistoja myös Nantesissa ja Moskovassa. Sen päätuote on autonavigaattorit kuten Hertzin vuokra-autoissa käytettävä NeverLost.  

Yhtiö aloitti vuonna 1994. Vuonna 2001 ranskalainen Thales osti sen Orbital Sciences Corporation-yhtiöltä 70 miljoonalla dollarilla. Hetken se toimi Thales Navigation-nimellä ja 2006 se myytiin Shah Capital Partners ja muutamille muille investointiyhtiöille 170 miljoonalla dollarilla sen nimen muuttuessa muotoon Magellan Navigation.

Magellan oli Magellan NAV 1000—laitteellaan ensimmäisen kannettavan GPS-paikantimen toteuttaja vuonna 1989.

Katso myös
 Trimble

Aiheesta muualla
Magellan Consumer GPS
Magellan Professional GPS
Magellan Sat Nav Categories 

Paikannus
Yhdysvaltalaiset elektroniikkayhtiöt
Ville Vallaton (piirrossarja)

Ville Vallaton () on yhdysvaltalaisen DIC Entertainmentin tuottama 78-osainen piirrossarja, joka valmistui vuosina 1986–1988. Sarja kertoo Hank Ketchamin luoma sarjakuvahahmo Ville Vallattoman sekä hänen perheensä ja ystäviensä elämästä.

Suomessa sarjan jaksoja julkaistiin suomenkielisellä dubbauksella VHS-kasetteina 1980-luvun lopussa Golden Voicen sekä 1990-luvulla PVP Voice Oy:n ja DVD-videoiden Pauli Virta Productionsin tekeminä. Televisiossa sarjan jaksoja on esitetty sekä jälkiäänitettynä että suomenkielisellä tekstityksellä Yle TV1- ja PTV4-kanavalla. 1990-luvun lopussa sarjan uusia jaksoja dubattiin ja niitä esitettiin televisiokanavalla Nelonen. Myöhemmin jaksoja on esitetty maksullisella Fox Kidsillä, C More Juniorilla ja Nelonen Nappulalla. 1990-luvun lopun dubbauksissa Ville Vallattoman äänenä esiintyivät Ulla Ollikainen, Konsta Hietanen ja Tom Pöysti.

Sarjan hahmoja 
 Ville Vallaton () on sarjan päähenkilö. 6-vuotias poika, joka aiheuttaa monenlaista harmia vanhemmille ja tuttavilleen. Hänellä on Rekku-niminen vanhaenglanninlammaskoira. ()
 Yrjö Karjunen () on Ville Vallattoman naapurin setä, jota Ville pitää parhaana ystävänään. Ville aiheuttaa hänelle usein harmia.
 Martta Karjunen ()
 Herra Kiljunen (Villen vaari) ()
 Heikki Vallaton ()
 Liisa Vallaton ()
 Jussi (Joskus myös Topi) ()
 Tommi ()
 Tytti ()
 Tiina ()
 E-P ()
 Jaska ()

Suomenkieliset ääninäyttelijät

Vuoden 1989 dubbaus 
Äänet: Golden Voice Oy
 Pertti Nieminen
 Ulla Ollikainen
 Erkki Murto
 Päivi Sorsa

Vuoden 1994 dubbaus 
Suomenkieliset äänet:
 Konsta Hietanen (Ville Vallaton)
 Elise Langenoja
 Päivi Sorsa
 Pauli Virta

Suomenkielinen puhe © 1994 PVP

Vuoden 1998 dubbaus 
 Suomenkieliset äänet:
 Tom Pöysti (Ville Vallaton)
 Arto Nieminen
 Juha Paananen
 Velimatti Ranta
 Ulla Renko
 Minna Tasanto
 Pauli Virta
 Äänitys: Jukka Teittinen
 Käännös: Teija Perttilä
 Laulun käännös: Minna Tasanto
 Suomenkielinen toteutus: Pauli Virta Productions 1998

Suomessa ilmestyneet julkaisut

VHS-julkaisut 
Kaikki olivat suomeksi jälkiäänitettyjä. Suluissa on jälkiäänityksestä vastannut taho.
 Ville Vallaton 1: Vauhdissa (Golden Voice Oy)
 Ville Vallaton 2 (Golden Voice Oy)
 Ville Vallaton 3: Sirkus kaupungissa (Golden Voice Oy)
 Ville Vallaton 4 (Golden Voice Oy)
 Ville Vallaton – Maaginen kynä (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Poika ohoi! (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Vahakabinetin kummitus (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Nokkela Ville (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Rekku katoaa (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Marsilaiset tulevat (PVP Voice Oy)
 Ville Vallaton – Jenkki-Ville (PVP Voice Oy)

DVD-julkaisut 
 Ville Vallaton 1 – Apinamaiset naamiaiset
 Ville Vallaton 2 – Ville TV-tähtenä
 Ville Vallaton 3 – Lumisotasilla
 Ville Vallaton 4 – Elokuvien sankarit
 Ville Vallaton box 1–4

Jaksot 

1980-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat

he:דני שובבני
pl:Dennis Rozrabiaka
sv:Dennis (seriefigur)
Metallurg Novokuznetsk

HK Metallurg Novokuznetsk on venäläinen jääkiekkoseura. Sen kotikaupunki on Novokuznetsk Kemerovon alueella Etelä-Siperiassa. Joukkue pelaa Venäjän toiseksi korkeimmassa sarjassa VHL:ssä.

Seura on perustettu vuonna 1949. Kotiottelunsa joukkue pelaa Kuznetskin metallurgien urheilupalatsissa, johon mahtuu runsas 7 500 henkeä.

Tätä ennen se pelasi vielä kaudella 2007–2008 Venäjän Superliigassa. Seuran paras saavutus Superliigasta oli pronssi kaudelta 1999–2000. KHL:ssä joukkue on pärjännyt keskitasoa heikommin.

Joukkue kaudella 2022–2023 
päivitetty 23.9.2022

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Eduard Zankovets 
 Apuvalmentaja: Sergei Gromov 
 Apuvalmentaja: Dmitri Jerofejev 
 Maalivahtivalmentaja: Andrei Kudin 
 Fysiikkavalmentaja: Igor Zaharov 
 Toimitusjohtaja: Dmitri Korjagin 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Andrei Denjakin 

Lähde: EliteProspects

Liigahistoria
Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja 1949–1966
Pervaja Liga 1966–1992
Kansainvälinen liiga 1992–1996
Venäjän jääkiekon superliiga 1996–2008
KHL 2008–2016
VHL 2016-

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Seuran virallinen kotisivu

Venäläiset VHL-seurat
Novokuznetsk
Vuonna 1949 perustetut urheiluseurat
Mustamulta

Mustamulta eli tšernoseemi (tšernozem) on muun muassa Venäjän, Ukrainan ja Kazakstanin pitkää ruohoa kasvavilla suhteellisen kosteilla lauhkeilla aroilla esiintyvä, hyvin ravinteikas ja viljelyyn erittäin soveltuva maannos. Niinpä monet mustanmullan alueet on otettu viljelykseen.

Venäjällä mustaamultaa esiintyy Voronežin–Kurskin leveysasteilla. Mustaamultaa on myös Kanadan ja Texasin preerioilla. Mustanmullan aluetta kuivemmilla alueilla esiintyy kastanjanruskeaa maannosta eli kastanoseemiä eli ”ruskeaa tšernoseemiä”, joka ei ole yhtä ravinteikasta.

Mustanmullan syntymisen edellytys on lämmin mannerilmasto, puuton arokasvillisuus ja kuohkea, kalkkipitoinen maalaji. Humuspitoisuus on yleensä 3–5 prosenttia, ei juuri yli 10 prosenttia. Mustamulta on fysikaalisilta ja kemiallisilta ominaisuuksiltaan ihanteellista viljelykselle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maannokset
M'saken

M'saken (, myös Masakin ja Msaken) on kaupunki pohjoisessa Tunisiassa lähellä Soussen kaupunkia. Kaupungin asukasluku on 55 721 (2004).

Tunnettuja henkilöitä 
Chedly Anouar, muusikko ja säveltäjä
Zoubaïer Baya, jalkapalloilija
Saïf Ghezal, jalkapalloilija
Ali Mosbah, koomikko ja näyttelijä

Aiheesta muualla

Tunisian kaupungit
Unkarin kansantasavalta

Unkarin kansantasavalta () oli Unkarin valtion virallinen nimi vuosina 1949–1989, jolloin Unkarin kommunistisella puolueella oli johtava asema. Unkarin kansantasavalta oli Varsovan liiton jäsenvaltio, ja sen ulkopolitiikka oli Neuvostoliitolle myönteistä. Maa kuului lisäksi SEViin osallistuen näin sosialististen maiden taloudelliseen työnjakoon clearing-kaupan kautta.

Perustaminen 
Puna-armeijan vapauttaessa ja perustaessa tukikohtia Unkariin perustettiin poliisiorganisaatio AVO valvomaan oppositiota ja kommunistisella progandalla vaikutettiin Neuvostoliiton tukeman kommunistisen puolueen vallan laillistamiseen maassa. Unkarin kommunistinen puolue sai vain 17 prosenttia äänistä demokraattisesti järjestyissä vaaleissa, joissa itsenäinen talonpoikais- ja maataloustyöläisten puolue muodosti hallituskoalition pääministeri Zoltán Tildyn johdolla vuonna 1945. Kommunistit painostivat hallitusta myöntämään heille sisäministerin viran. Sisäministeriksi tuli kommunisti László Rajk, joka perusti AVO:n vuonna 1946. Neuvostoliitto painosti Mátyás Rákosin ottamaan vallan vuonna 1947. Rákosi painosti eroamaan hallituksen jäsenet, jotka olivat ei-kommunisteja, koska he olivat ”fasisteja”. Unkari julistettiin sosialistiseksi kansantasavallaksi vuonna 1949. Stalinin kuoleman jälkeen pääministeriksi valittiin Imre Nagy vuonna 1953. Vuonna 1956 tapahtui Unkarin kansannousu, jonka Varsovan liiton maat Romaniaa lukuun ottamatta kukistivat Neuvostoliiton johdolla estääkseen Unkaria irtautumasta Neuvostoliiton ulkopolitiikan ja Itä-Euroopan sosialististen maiden piiristä.

Kansantasavallan loppuminen 
Unkarin valtio muutti luonnettaan ”tavanomaiseksi” tasavallaksi Berliinin muurin murruttua ja Neuvostoliiton suoran vaikutuksen heikennyttyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kommunismi Euroopassa
Kommunistiset valtiot
Sosialistiset valtiot
Kansantasavalta
Laulava sydän (ohjelmasarja)

Laulava sydän oli vuosina 1998–2002 Yle TV2:lla esitetty musiikkiohjelma. Sarja perustui erilaisiin teemoihin, kuten esimerkiksi The Beatles ja Juice Leskinen. Kappaleisiin koetettiin löytää sopivia ja yllättäviäkin tulkitsijoita. Taustayhtyeenä oli usein Agents. Sarja oli suunnattu musiikin ystäville, eikä siinä ollut juontajia.

Laulavan sydämen esityksistä on julkaistu myös CD- ja DVD-koosteita.

Laulava Sydän -teemat 
 Agents
 Agents Badding
 Agents is Rock
 Juice Leskinen
 Soundtrack
 Agents is...Here!
 Country
 The Beatles
 Agents-kesä
 Vikingarna
 Rakkauden kiertokulku
 Olavi Virta
 Euroviisut

Albumit 
 Agents & Jorma Kääriäinen: Laulava Sydän (2CD, 1999)
 Laulava Sydän – Juice Leskinen (2CD, 2000)
 Laulava Sydän – The Beatles (2CD, 2001)
 Laulava Sydän – Kaartamo Kettunen Kuustonen (2CD, 2002)
 Musiikkia tv-sarjasta Laulava Sydän Vol.1 (2CD, 2007)

DVD 
 Agents: Laulava Sydän (4DVD, 2007)

Aiheesta muualla 
 YLE:n Laulava Sydän -sivut (Internet Archivessa)

Suomalaiset televisiosarjat
Agents
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Laulava sydän

Laulava sydän on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948.

Musiikkipitoisen elokuvan käsikirjoitus on Toivo Kauppisen. Laulujen sanat on kuitenkin kirjoittanut Kerttu Mustonen, joka kuului tuon ajan johtaviin sanoittajiin.

Elokuva kertoo sodassa haavoittuneesta pankkivirkailijasta (Tauno Palo), joka on jäänyt riippuvaiseksi lääkkeistä. Vaimo pettää häntä, mutta hän löytää elämänhalun iskelmalaulajana. Löytyy myös uusi rakkaus, sairaalassa häntä hoivaava sisar hento valkoinen.

Näyttelijät

Tuotanto 

Tuottaja T. J. Särkkä oli löytänyt Laulavan sydämen Eila Peitsalon lehti-ilmoituksella. Hän piti tämän roolisuoritusta niin hienona, että halusi Peitsalon uuteenkin elokuvaan Irmeli, seitsentoistavuotias (1948).

Arviot 

Aikalaisarvioissa elokuva sai kiitosta musiikkielokuvana ja komediana, mutta yleisesti huomautettiin, että elokuvan traagiset ainekset jäivät liian kevyelle käsittelylle. Tulos olisi ollut parempi, jos se olisi pysynyt johdonmukaisesti kevyessä linjassaan. Syyksi epäiltiin kiirettä. Elokuvan valopilkuksi nostettiin lapsinäyttelijä Annika Sipilä.

Myöhemmässä arviossa on sanottu, että elokuva on oudon toimiva yhdistelmä musiikki-iloittelua, tiivistä jännitysnäytelmää ja sotavuosien jälkeisiä tuntoja purkavaa aikalaisdraamaa. Ossi Elstelän roolisuoritus saa kiitosta.

Lähteet 

Edvin Laineen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset musiikkielokuvat‎
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1948 suomalaiset elokuvat
Driver

Driver on pelisarja, joka perustuu ajamiseen, toimintaan ja kolmannen persoonan ammuntaan. Useimpien osien pelattavana hahmona toimii poliisi nimeltään John Tanner.

Pelisarja

Pääsarja

Driver
Ensimmäinen Driver-peli julkaistiin PlayStationille Euroopassa 25. kesäkuuta 1999, Yhdysvalloissa 30. kesäkuuta 1999 ja Japanissa maaliskuussa 2000. Versiot Game Boy Colorille, Microsoft Windowsille ja Macintoshille julkaistiin Yhdysvalloissa syyskuussa 2000 ja Euroopassa lokakuussa 2000. Peli sijoittuu 1970-luvulle, ja pelihahmona toimii peitetehtävässä oleva poliisi nimeltään John Tanner. Tarina perustuu Miamiin, San Franciscoon, Los Angelesiin ja New Yorkiin.

Driver 2 

Driver 2 julkaistiin vain PlayStationille marraskuussa 2000, ja myöhemmin myös Game Boy Advancelle. Pelihahmona oli jälleen Tanner, mutta paikat olivat vaihtuneet Chicagoon, Havannaan, Las Vegasiin ja Rio de Janeiroon. Uutena ominaisuutena pelissä pääsee pois auton sisältä ja pystyy varastamaan uuden tilalle. Lisäksi pelissä esiintyy ensi kertaa muitakin kuin henkilöautomallisia autoja, esim. koulubusseja tai linja-autoja.

Driver 3

Driver 3 julkaistiin PlayStation 2:lle ja Xboxille kesäkuussa 2004. Peli ilmestyi myöhemmin Windowsille ja Game Boy Advancelle. Pelihahmona esiintyy edeltäjistä tuttu Tanner, ja peli sijoittuu Miamiin, Nizzaan ja Istanbuliin. Tässä pelissä ampumisesta tuli osa tehtävien suorittamista ja myös veneistä tuli ajoneuvoja.

Driver: Parallel Lines

Neljäs Driver julkaistiin maaliskuussa 2006. Se on sarjan väkivaltaisin osa, ja se sai ikäluokitukseksi PEGI: 18. Parallel Linesin pelihahmona toimii uusi hahmo, The Kid, ja tällä kertaa pelissä esiintyy vain yksi kaupunki. Peli alkaa vuodesta 1976, mutta myöhemmässä osassa peliä aikajakso vaihtuu vuoteen 2006.

Driver: San Francisco

Syyskuussa 2011 julkaistu Driver: San Francisco palauttaa pelihahmoksi poliisi John Tannerin ja sisältää realistisesti piirrettyjä kaupunkimaisemia sekä oikeita autoja. Yksi pelin uusista ominaisuuksista on uusi shift-mekaniikka, joka antaa pelaajien kaapata autoja lennosta. Idean takana on se, että Tanner on itse asiassa koomassa ja tekee mahdottomia temppuja kuvitteellisissa takaa-ajoissa. Autosta toiseen hyppääminen mahdollistaa entistä rohkeammat takaa-ajot, kun ajovirheen voi korjata edellä ajavaan autoon loikkaamalla. Jaloittelemaan ratin takaa ei päästä, sillä jalan käydyt osuudet on poistettu pelistä kokonaan.

Ubisoftin kehittämä ja julkaisema peli julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Microsoft Windowsille.  Pelistä on tehty erillinen versio Wiille.

Oheissarja

Driver: Vegas
Matkapuhelimelle kehitetty mobiilipeli, joka sijoittuu Las Vegasiin ja kertoo pelihahmo Tannerin kostoretkestä.

Driver '76
PlayStation Portablelle kehitetyssä Driver-pelissä pelihahmona toimii Driver: Parallel Linesista tutun The Kidin kaveri Ray.

Driver: LA Undercover
Driver: LA Undercover on matkapuhelimelle kehitetty mobiilipeli.

Aiheesta muualla 
 Driver pelien kotisivut
Rik Van Steenbergen

Rik Van Steenbergen (9. syyskuuta 1924 Arendonk, Belgia – 15. toukokuuta 2003 Antwerpen) oli belgialainen maantiepyöräilijä, lajinsa kolminkertainen maailmanmestari.

Köyhään perheeseen syntynyt Van Steenbergen aloitti pyöräilyuransa 14-vuotiaana. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1942 ja saavutti jo seuraavana vuonna ensimmäisen merkittävän voittonsa, Belgian maantieajomestaruuden. Vuonna 1944 hän voitti ensimmäisen kerran suuren klassikkokilpailun oltuaan paras Flanderin ympäriajossa. Hän voitti saman kilpailun myös kaksi vuotta myöhemmin.

Vuoteen 1966 kestäneellä urallaan Van Steenbergen voitti useita muitakin klassikkoja: Pariisi–Roubaix’n 1948 ja 1952, La Flèche Wallonnen 1949 ja 1958, Pariisi–Brysselin 1950 sekä Milano–San Remon 1954. Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden hän voitti kolme kertaa: Kööpenhaminassa 1949 ennen Ferdinand Kübleriä, Ballerupissa 1956 ennen Rik Van Looya sekä kotiyleisönsä edessä Waregemissa 1957 ennen Louison Bobet’ta. Jo Zürichissa 1946 Van Steenbergen oli saanut pronssia Hans Knechtin ja Marcel Kintin jälkeen.

Van Steenbergen menestyi myös ratapyöräilyssä: hän voitti 40 kertaa kuuden päivän ajo -tapahtuman, neljä kertaa américaine-ajon Euroopan mestaruuden sekä paransi kahdesti maailmanennätystä. Ratapyöräilyssä saadut taidot tekivät hänestä erinomaisen kirimiehen myös maantiekilpailuihin, mutta pitkät ylämäet olivat hänelle tavallisesti vaikeita estäen voitot suurissa ympäriajoissa. Hän sijoittui kuitenkin toiseksi vuoden 1951 Italian ympäriajossa. On sanottu, että Van Steenbergen olisi saattanut voittaa suuria ympäriajoja keskittymällä niihin paremmin sen sijaan että osallistui lähes kaikkiin mahdollisiin kilpailuihin. Eräiden lähteiden mukaan Van Steenbergen voitti urallaan lähes tuhat kilpailua; voittojen määrä tosin vaihtelee suuresti lähteestä riippuen. 

Van Steenbergen kuoli pitkällisen sairauden jälkeen Antwerpenissa vuonna 2003. Hänen hautajaisiinsa Westmallen Sint Pauluskerkissa osallistui 2 000 vierasta joukossaan belgialaiset suurpyöräilijät Eddy Merckx, Rik Van Looy, Roger De Vlaeminck, Walter Godefroot, Johan De Muynck, Lucien Van Impe, Freddy Maertens ja Briek Schotte. Vieraisiin kuuluivat myös UCI:n puheenjohtaja Hein Verbruggen ja Belgian pääministeri Guy Verhofstadt.

Lähteet 
Rik Van Steenbergen Memoire du Cyclisme -tietokannassa 

Belgialaiset maantiepyöräilijät
Belgialaiset ratapyöräilijät
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Cheer-tanssi

Cheer-tanssi () on cheerleadingin muoto. Cheer-tanssijoukkueet keskittyvät joukkueen esittämään tanssiesitykseen eivätkä rakenna pyramideja.

Cheer-tanssiesitys on vauhdikas, urheilullinen ja energinen. Esityksessä voidaan yhdistää ominaisuuksia eri tyylisuunnista (pom, hip hop). Joukkueet käyttävät esityksensä tukena huiskia (pom pomit), joiden käytössä on omat tekniikkavaatimuksensa.

Cheerleadingin kilpailuissa cheer-tanssijoille on oma esiintymisalusta, joka on yleensä kuminen tanssimatto.  Cheerdance -kilpailuohjelmassa on 5–20 henkisen joukkueen näytettävä pakolliset liikkeet, jotka vaihtelevat ikätason mukaan. Minimissään joukkueilla on oltava ohjelmassaan yksi spagaatti, yksi tanssihyppy, yksi cheerhyppy, kaksi jalanheittoa sekä junioreilla yksi 1-piruetti ja naisilla tuplapiruetti.

Kilpailuohjelman pituus on 2–2½ minuuttia ja joukkue esittää ohjelmansa 12×12 metrin kilpailualueella. Hyvä koreografia sisältää pakollisten liikkeiden lisäksi paljon kuviovaihtoja, visuaalisia tehokeinoja sekä vauhdikasta ja urheilullista tanssia, eläytymistä ja show-meininkiä unohtamatta.

Suomalaisia cheer-tanssiseuroja
 Golden Spirit
 Funky Team
 Helsinki Athletics Cheerleaders
 Dream Team
 Cheer Stars
 Seinäjoki Silver Sharks
 TCS Smash
 Northern Lights Cheerleading 
 Jaguars Spirit Athletes

Lähteet 

Tanssiurheilu
Mäkilän saha

Mäkilän saha on vuonna 1908 perustettu sahatavaraa tuottava yritys Yläneellä. Tämänhetkiset omistajat ovat sahan alkuperäisen perustajan lapsenlapsenlapsia. Sahalla jalostetaan kuusi-, mänty- ja koivutukkeja.

Suomen sahateollisuus
Yläne
Living in the Past

Living in the Past on Jethro Tullin julkaisema kokoelma-albumi vuodelta 1972. Se sisältää vain singlenä julkaistuja kappaleita, albumiraitoja, ennen julkaisemattomia kappaleita sekä pari liveraitaa yhtyeen vuoden 1970 Carnegie Hallin konsertistra. Albumin Yhdysvaltain ja Euroopan vinyylipainokset eroavat joiltain osin toisistaan; tämän lisäksi vuonna 1994 julkaistulta yhden CD:n versiolta on pudotettu pois muutamia alkuperäisessä julkaisussa mukana olleita raitoja. Vuonna 1997 julkaistu tupla-cd-versio sisältää kaikki alkuperäisillä painoksilla olleet kappaleet. 

Albumi menestyi hyvin Yhdysvalloissa nousten top-3:een. Lisäksi nimikappaleesta ”Living in the Past” tuli siellä yhtyeen ensimmäinen hitti, nousten singlelistan sijalle #11 kolme vuotta Ison-Britannian menestyksensä jälkeen. Kappale tunnetaan rockmusiikissa erikoisesta 5/4-tahtilajistaan.

Kappaleet 

Mobile Fidelity Sound Labin julkaisema tupla-cd (1997):

Levy 1:

"Song for Jeffrey" – 3:20 
"Love Story" – 3:02 
"Christmas Song" – 3:05 
"Living in the Past" – 3:20 (Anderson/Ellis) 
"Driving Song" – 2:39 
"Bourée" – 3:43 (Bach arr. Jethro Tull) 
"Sweet Dream" – 4:02 
"Singing All Day" – 3:03 
"Teacher" – 4:08 
"Witch's Promise" – 3:49 
"Inside" – 3:49 
"Alive and Well and Living In" – 2:45 
"Just Trying to Be" – 1:36 

Levy 2:

"By Kind Permission Of" – 10:11 (live) (Evan) 
"Dharma for One" – 9:45 (live) (Anderson/Bunker) 
"Wond'ring Again" – 4:12 
"Hymn 43" – 3:17 
"Locomotive Breath" – 4:24 
"Life Is a Long Song" – 3:18 
"Up the 'Pool" – 3:10 
"Dr. Bogenbroom" – 2:59 
"For Later" – 2:06 
"Nursie" – 1:38

kaikki kappaleet Ian Anderson ellei toisin mainita

Vuoden 1972 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Breisach am Rhein

Breisach am Rhein [ˈbraɪ̯sax am ˈraɪn], lyhyesti Breisach, on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Kaupunki sijaitsee Reinjoen varrella Saksan ja Ranskan välisellä rajalla, noin 20 kilometrin päässä Ranskan Colmarista ja Saksan Freiburg im Breisgausta sekä 60 kilometrin päässä Sveitsin Baselista. 

Breisachin asukasluku on noin 16 500. Kaupunki on tärkeä alueellinen keskus sijaiten Alsacen ja Baden-Württembergin rajalla. Breisachin seudulla asuu noin 40 000 ihmistä. Kaupungista on siltayhteys alsacelaiseen naapurikaupunkiin Neuf-Brisachiin (, "Uusi-Breisach").

Historia 
Breisachin aluetta asuttivat aikoinaan keltit. Kaupungin nimi on johdettu kelttiläisestä henkilönnimestä Brîsios. Myöhemmin roomalaiset valtasivat Breisachin alueen ja rakennuttivat alueelle oman linnoituksensa. Linnoitus sijaitsi mäellä, jota roomalaiset nimittivät Mons Brisiacukseksi.

Nykyisen Breisachin historia alkaa vuodesta 1185, jolloin kaupungin perusti Hohenstaufenin dynastia. 1200-luvulla Breisachissa käynnistettiin St. Stephansmünsterin eli pyhän Tapanin kirkon rakennustyöt. 1500-luvulla Breisachista muodostui tärkeä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan linnoituskaupunki. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1638 kenraali Bernhard Weimar valloitti kaupungin keisarillisen varuskunnan antautumiseen johtaneen Breisachin piirityksen jälkeen. Bernhard Weimarin kuoltua vuonna 1639 alue siirtyi Ranskalle, joka piti aluetta omana valloituksenaan. Virallisesti Breisach päätyi Ranskalle vuoden 1648 Westfalenin rauhassa. 

Vuodesta 1670 alkanut Breisachin ranskalaistuttaminen päättyi vuoden 1697 Ryswickin rauhaan, jossa Breisach tuli jälleen osaksi Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Ranskan marsalkka Claude Villars valloitti kaupungin takaisin Ranskalle 7. syyskuuta vuonna 1703 Espanjan perimyssodan alkutaipaleella. Rastattin rauhan myötä vuonna 1714 Breisach siirtyi uudestaan osaksi Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Tuolloin Ranska aloitti Neuf-Brisachin linnoituksen rakennuttamisen Reinjoen toiselle puolelle. Vuonna 1805 Breisachista tuli osa Badenia.

Toisen maailmansodan aikana suurin osa Breisachista tuhoutui liittoutuneiden pommituksissa. 1970-luvulla kaupunkiin liitettiin Hochstettenin, Gündlingenin, Niederrimsingenin ja Oberrimsingenin kunnat ja kaupungit.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset Internet-sivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Ole Henrik Laub

Ole Henrik Laub (kuvataiteilijana Henry Barrach, 3. joulukuuta 1937 Århus, Jyllanti, Tanska) on tanskalainen kirjailija.

Laubin esikoisteos Et Svaerd Dyppet i Honning ilmestyi vuonna 1967. Hän on kirjoittanut runsaat viisikymmentä kirjaa, lyhyttä kertomusta ja romaania, joissa hän kertoo tarinoita ihmisistä Tanskan pienissä kaupungeissa. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.

Hän on pitänyt salanimellä Henry Barrach yli 20 taidenäyttelyä. Hänen maalauksensa ovat täynnä tarinoita, jotka monessa suhteessa kuvastavat hänen työtään kirjailijana. Myös hänen isänsä Henrik Hansen Laub oli taidemaalari.

Kirjalliset teokset 

 Et svaerd dyppet i honning (1967)
 Manden der ville være god (1972)
 Hjem klokken 5
 på hovedet i seng (1973)
 En kold dag i skoven (1977)
 Bag havelaagen i Aabyhoej (1987)
 Trofae (2006)
 Fjolsernes Konge (2007)
 De bedste ting i livet (2007)

Maalauksia

Aiheesta muualla 
 Henry Barrachin kotisivut 

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaisen kansakoulun ystävät

Suomalaisen kansakoulun ystävät oli vuosina 1889–1964 toiminut suomalainen yhdistys, joka pyrki edistämään suomenkielisten kansakoulujen perustamista. 1800-luvun lopulla monissa Suomen ruotsinkielisissä kunnissa ei ollut lainkaan suomenkielisiä kansakouluja, eivätkä kunnat olleet halukkaita perustamaan niitä.

Perustaminen

Yhdistys syntyi Helsingin suomalaisen klubin piirissä vuonna 1889. Helsingin pitäjässä ei ollut ainoatakaan suomenkielistä koulua, vaikka suomenkielisiä asukkaita oli yli kaksituhatta. Klubin jäsenet Herman Liikanen ja Antti Almberg ajoivat yhdistyksen perustamista suomenkielisen väestön sivistystilanteen parantamiseksi.

Yhdistys perustettiin Suomalaisen klubin vuosikokouksessa 6. huhtikuuta 1889, ja 24. toukokuuta senaatti vahvisti sen säännöt. Säännöissä yhdistys määritteli tehtäväkseen edistää suomenkielisten kansakoulujen perustamista sekä toimia kansansivistyksen hyväksi muillakin tavoin, kuten kansankirjastoja perustamalla, kirjallisuutta levittämällä ja luentoja pitämällä.

Yhdistyksen johtokuntaan valittiin esimieheksi Lars Neovius ja jäseniksi P. W. Hannikainen, A. H. Kallio, Lauri Kivekäs sekä Theodor Schwindt.

Toiminta

Toiminta alkoi väestötilanteen ja koulutustarpeiden selvittämisellä, ja eri puolille Suomea värvättiin asiamiehiä, jotka tekivät tiedusteluja. Muutamassa vuodessa asiamiehiä oli lähes kaksisataa.

Yhdistys perusti kouluja, antoi apurahoja koulujen perustamiseen ja ylläpitämiseen sekä pyrki saamaan yksityisiä kouluja kuntien ylläpitämiksi. Ensimmäinen yhdistyksen perustama koulu oli Helsingin pitäjään vuoden 1891 alussa perustettu kiertokoulu. Parissa vuosikymmenessä maaseudun kouluolot paranivat merkittävästi: lukuvuonna 1890–1891 suomenkielisiä kansakouluja oli noin 700, 1900–1901 noin 1 600 ja 1910–1911 jo noin 2 500.

Alkuvuosina varoja toimintaan saatiin jäsenmaksuista ja arpajaisten järjestämisestä. Myöhemmin yhdistys sai myös merkittäviä lahjoituksia ja testamentteja.

Lakkauttaminen

Yhdistys lakkautti toimintansa vuonna 1964 ja luovutti Suomen Kulttuurirahastolle pääoman, josta perustettiin Suomalaisen
Kansakoulun Ystävien rahasto. Rahasto edistää ja tukee suomenkielistä kansansivistystyötä.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset järjestöt
Meksikon ralli

Meksikon ralli (Corona Rally Mexico) on Meksikossa ajettava soraralli, joka ajetaan Leonin ympäristössä. Meksikon rallin sanotaan olevan rankka rasitus renkaille. Meksikon ralli on kuului rallin MM-sarjaan vuosina 2004–2020 lukuun ottamatta vuotta 2009. Vuodesta 2021 eteenpäin sitä on ajettu osana Pohjois- ja Keski-Amerikan NACAM-rallisarjaa.

Vuoden 2020 Meksikon ralli keskeytettiin 14. maaliskuuta 2020 koronaviruspandemian vuoksi.

Voittajat 
Lähde:

Lähteet
Babel Fish (käännöspalvelu)

Babel Fish on internetyhtiö Yahoon ilmainen kielen käännöspalvelu. Sitä tarjosi ennen AltaVista, joka on nykyään osa Yahoota. Palvelun käyttämän käännösteknologian on kehittänyt SYSTRAN ja samaa teknologiaa käyttävät myös useat muut käännöspalvelut. Sivuston nimi on johdettu Douglas Adamsin Linnunradan käsikirja liftareille -kirjasarjan Baabelin kalasta.

Babel Fish kääntää tekstejä ja web-sivustoja useiden eri kielien välillä. Kielivalikoimiin kuuluvat englanti, yksinkertaistettu kiina, perinteinen kiina, hollanti, ranska, saksa, kreikka, italia, japani, korea, portugali, venäjä ja espanja. Palvelu ei osaa kääntää suomea.

Palvelu ei lupaa tuottaa täydellisiä käännöksiä. Useat internetin huumorisivustot käyttävätkin tätä hyväkseen kääntämällä tekstejä edestakaisin eri kielien välillä, jolloin tekstiin usein syntyy koomisia epäjohdonmukaisuuksia.

Aiheesta muualla 

 Babel Fish -käännöspalvelu  

Käännöstiede
Tietotekniikkasivustot
Kieliohjelmistot
Judge Dredd – tuomari

Judge Dredd – tuomari on Danny Cannonin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1995. Elokuva perustuu satiiriseen sarjakuvaan, Judge Dreddiin jonka loi John Wagner. Elokuvassa Judge Dreddiä esittää Sylvester Stallone ja muissa keskeisissä rooleissa ovat mm. Diane Lane, Rob Schneider ja Armand Assante.

Elokuva keräsi maailmanlaajuisesti 113 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuvassa olleet tulevaisuuden taksit olivat todellisuudessa Land Rover 101 Forward Control -merkkisiä autoja.

Juoni 

Elokuva kertoo Joseph Dreddistä, joka toimii tuomarina vuoden 2139 Mega City Ykkösessä. Tulevaisuudessa rikollisuus rehottaa ja kaduilla väkivalta on arkipäivää. Tuomarien tehtävänä on kitkeä rikollisuus, siinä kuitenkin onnistumatta. Dredd on tuomareista vaikutusvaltaisin ja hänen kovia otteitaan arvostellaan julkisesti. 

Samaan aikaan korruptoitunut tuomari ja Josephin lapsuudenystävä Griffin auttaa Rico Dreddin, Josephin kaksoisveljen pakenemaan vankilasta. Samana iltana television reportteri tapetaan ja tapahtuma saadaan videolle. Murhaajalla oli tuomarin varusteet ja Joseph Dreddin virkamerkki, joten syytökset kohdistetaan Dreddiin. 
Hänet passitetaan vankilaan, Aspeniin. Lentokone, jolla vangit viedään vankilaansa, ammutaan alas ja Dredd pääsee pakenemaan mielessään veljensä pysäyttäminen ja maineensa puhdistaminen. Tehtävä osoittautuu kuitenkin hankalammaksi kuin Joseph osaa odottaa, sillä hänen oikeudentajunsa joutuu koetukselle.

Näyttelijät

Katso myös
 Dredd – vuoden 2012 elokuva

Vuoden 1995 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Danny Cannonin ohjaamat elokuvat
Steven E. de Souzan käsikirjoittamat elokuvat
Walesin ralli

Walesin ralli (Wales Rally GB) oli Isossa-Britanniassa ajettu soraralli, joka yleensä päätti rallikauden. Ralli tunnettiin aiemmin järjestäjänsä Britannian Kuninkaallisen Autoklubin (Royal Automobile Club, RAC) mukaan nimellä RAC-ralli, ja se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1932. Viimeinen Walesin ralli järjestettiin vuonna 2019. Vuoden 2020 kilpailu peruuntui Walesin hallituksen vedettyä siltä taloudellisen tukensa koronaviruspandemian vuoksi. Sen jälkeen on suunniteltu kilpailun korvaamista Pohjois-Irlannissa järjestettävällä rallilla, mutta sen järjestämiseksi ei ole saatu tarvittavaa rahoitusta.

Walesin ralli muistetaan traagisesta vuoden 2005 kilpailusta, jossa Markko Märtinin kartanlukija Michael Park kuoli Märtinin Peugeot 307:n osuessa kartanlukijan ovi edellä puuhun. 

Eniten voittoja Walesista ajoi ranskalainen Sébastien Ogier, joka voitti kilpailun viidesti.

Voittajat 
Lähde:

Lähteet
Jordanian ralli

Jordanian ralli (Jordan Rally WRC) on Jordaniassa ajettava soraralli. Jordanian ralli ajetaan maan pääkaupungin Ammanin ja Kuolleenmeren lähettyvillä. Jordanian ralli ajettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1981. MM-sarjan kilapilukalenteriin se on kuulunut kolmesti. Ensimmäisen kerran se oli osana MM-sarjaa kaudella 2008, jolloin kisan voitti Mikko Hirvonen Ford Focuksella. Sinä vuonna reittiin kuului päätöspäivänä yli 40 kilometrin pituinen Jordan-joen erikoiskoe.

Jordanian ralli on ensimmäinen Lähi-idässä ajettava MM-ralli.

Voittajat

Lähde:

Lähteet
Akropolis-ralli

Akropolis-ralli () on Kreikassa ajettava MM-sarjaan pitkään kuulunut soraralli. Ralli on tunnettu erittäin huonokuntoisista sorateistään ja paahtavasta kuumuudesta – yhdistelmä tekee siitä erityisen haastavan niin kuljettajille kuin kalustollekin.

Akropolis-rallia on ajettu jo yli 50 vuotta, ja se on siten vanhimpia vielä nykyään ajettavia ralleja. Rallin ovat voittaneet useat suomalaiset rallikuskit: Pauli Toivonen, Ari Vatanen, Timo Salonen, Juha Kankkunen, Markku Alén, Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen. Autoihin asennetaan Akropolis-rallin ajaksi ylimääräinen ilmanotto, koska lämpötila rallissa voi olla jopa 50 °C.

Kreikan MM-ralli eli Akropolis-ralli on kuulunut ralliautoilun MM-sarjaan aina ensimmäisestä vuodesta (1973) lähtien vuoteen 2013 asti. Tänä aikana ralli jäi ajamatta kahdesti, vuosina 1974 ja 2010. 

Akropolis-rallin kuninkaiksi voidaan nimetä edesmennyt skottikuski Colin McRae, joka voitti rallin kaikkiaan viisi kertaa, sekä 11 kertaa palkintokorokkeelle ajanut espanjalainen Carlos Sainz.

Voittajat
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 World Rally Championship
 Acropolis Rally
 Rallybase
Réka Szilvay

Réka Szilvay (äännetään Reeka Silvai, s. 1972 Helsinki) on unkarilais-suomalainen viulisti. Hän on syntynyt Suomessa, ja puhuu unkaria sujuvasti. Szilvay alkoi opiskella musiikkia isänsä Géza Szilvayn johdolla 4-vuotiaana, ja 13-vuotiaana hän alkoi opiskella Sibelius-Akatemiassa Tuomas Haapasen oppilaana ja myöhemmin Wienissä, Itävallassa, 1992–1998.

Vuonna 2006 Réka Szilvay nimitettiin Sibelius-Akatemian viulumusiikin professoriksi.

Szilvayllä on käytössään Stradivari "Iiriläinen" vuodelta 1702. Se kuului 1930-luvulla viipurilaisen kauppaneuvos Harry Wahlin kokoelmaan ja on vuodesta 1986 ollut Pohjola-pankin taidesäätiön omistuksessa.

Réka Szilvay on konsertoinut seuraavien orkestereiden solistina:
Mariinski-orkesteri, Pietari
Lontoon filharmoninen orkesteri
Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteri
Göteborgin sinfoniaorkesteri
Kööpenhaminan filharmoninen orkesteri
Tonkünstler-Orchester, Itävalta
Viron kansallinen sinfoniaorkesteri
Orquestra Nacional do Porto, Portugali
Orchestre Philharmonique de Strasbourg, Ranska

Diskografia

 Antonio Vivaldin seitsemän vuodenaikaa: Jaakko Kuusisto, Csaba & Géza Szilvay, Réka Szilvay, The Helsinki Strings, Finlandia-Warner Records, 2001

Lähteet

Aiheesta muualla

 www.rekaszilvay.com

Suomalaiset viulistit
Unkarilaiset viulistit
Suomenunkarilaiset henkilöt
Sibelius-Akatemian professorit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Maakirja

Maakirja () oli Suomessa 1530-luvulta 1900-luvun alkuun pidetty maarekisteri. Se sisälsi kaikki talonpoikaistilat ja kunkin tilan verovelvollisuuden. Aloitteen maakirjojen laatimiseksi teki kuningas Kustaa Vaasa ja Västeråsin valtiopäivät päättivät asiasta vuonna 1524.

Suomen ensimmäinen systemaattinen maakirja oli Hämeen maakirja vuodelta 1539, joskin jo keskiajalla oli pidetty maakirjoja. Yksityiskohtaisesti maakirjojen laatiminen ohjeistettiin vasta vuoden 1689 henkikirjoittajain johtosäännössä, ja tällöin tilat saivat pysyvän numeron.

Maakirjan laatiminen 
Varhemmin talonpojat luetteloitiin lääneittäin, pitäjittäin ja kylittäin. Vuodesta 1689 lähtien maakirjaan merkittiin kylä ja talon maanluonto ja veroluku. Talojen nimet merkittiin maakirjaan 1700-luvulta alkaen. Asukkaan nimet eivät ole täysin luotettavia, sillä perillisille siirtynyt tila jäi usein edesmenneen isännän nimiin. Lisäksi kirjassa mainittiin kalastuspaikat, koskien tuotto, myllyt, niityt, nuottapaikat, pajastot, pellot, ulkosaaret ja muut tilat, joita ei pidetty varsinaisina taloina.

Vuoden 1895 asetus velvoitti Suomen lääninmaanmittauskonttorit pitämään maarekisteriä, joka vähitellen syrjäytti maakirjat. Vuoden 1897 johtosäännön mukaan maaomaisuus jaettiin seuraavien otsikkojen alle: 
 talot
 verollepannut torpat
 ulkopalstat, siirtotalot, niityt ja saaret
 omaperäismyllyt
 kruununkalastukset
 tehtaiden kruununmetsät
 kaupungeille lahjoitetut tilat.

Maakirjat uusittiin vuoden 1802 jälkeen joka kymmenes vuosi. Sitä varten maaherra, lääninkamreeri, kruununvouti ja henkikirjoittaja tutkivat joka kunnan. Maakirja laadittiin kolmena kappaleena: yksi henkikirjoittajan arkistoon, toinen maaherranvirastoon ja kolmas valtiovarainministeriöön (myöhemmin maanmittaushallitukseen).

Vuonna 1905 laadittiin Suomen viimeiset maakirjat. Kun maaverot lakkautettiin vuoden 1925 alussa, menettivät maakirjat tehtävänsä veroluettelona. Maakirjoja kuitenkin täydennettiin, sillä niitä tarvittiin esimerkiksi perustettaessa uusia kuntia ja siirrettäessä tiloja kunnasta toiseen. Maakirjojen pito lopetettiin vuonna 1953.

Maakirjoja sisältyy jossain määrin Arkistolaitoksen Internetissä julkaisemaan Kansallisarkiston digitaaliarkistoon. Maakirjat ovat myös yhtenä lähdesarjana 1900-luvun alkupuolella kirjailija Jalmari Finnen aloitteesta osasta Suomea kerätyssä Suomen asutuksen yleisluettelossa.

Katso myös 
 Maarekisteri

Lähteet

Kirjallisuus
 Iso tietosanakirja. Otava 1935.
 Uusi tietosanakirja. Tietosanakirja Oy 1963.
 Otavan iso tietosanakirja. Otava 1963

Viitteet

Aiheesta muualla

 
 

Rekisterit
Verotuksen historia
Sukututkimus
Kiinteistöoikeus
Uğur Boral

Uğur Boral (s. 14. huhtikuuta 1982 Tokat, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija, joka edustaa Beşiktaşia. 177 senttimetriä pitkän Boralin pelipaikka on vasemmalla laidalla puolustajana tai keskikenttäpelaajana.

Turkin maajoukkueessa Boral on pelannut 10 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin – 2008 EM-kisojen välieräottelussa Saksaa vastaan.

Saavutukset 
 Turkin mestaruus: 2006/07
 Turkin supercupin voitto: 2007

Lähteet
 
 

Turkkilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
War Child

War Child on Jethro Tull -yhtyeen lokakuussa 1974 julkaistu albumi. Alun perin kyseessä oli elokuvaprojekti, jonka yhteydessä olisi julkaistu tupla-albumi, mutta tämä kariutui rahoituksen puutteeseen. Elokuvaa varten sävellettyä musiikkia löytyy albumin remasteroidulta versiolta. 

Yhtye palasi albumilla takaisin perinteiseen rock-albumimalliin parin konseptialbumin jälkeen ja albumi menestyi jälleen hyvin Yhdysvalloissa nousten albumilistan kakkoseksi.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson.

Remasteroidun version (2002) bonuskappaleet

Taustatietoa

Kappaleet "Skating Away on the Thin Ice of the New Day" ja "Only Solitaire" nauhoitettiin elokuussa 1972 Chateau D'Herouvillen sessioissa, joista on julkaistu myöhemmin Nightcap-niminen kokoelma. 
Takakannen kuvassa olevat ihmiset koostuvat yhtyeen jäsenistä, heidän vaimoistaan ja tyttöystävistä, roudareista, levy-yhtiön työntekijöistä ja myös manageri Terry Ellis on kuvassa.
Etukannen taustalla oleva kaupunki on Melbourne.

Kokoonpano

Ian Anderson – laulu, huilu, akustinen kitara, saksofoni
Martin Barre – kitara
Jeffrey Hammond – basso
John Evan – piano, urut, syntetisaattori
Barriemore Barlow – rummut, perkussio

David Palmer – orkesterisovitukset

Lähteet 

Vuoden 1974 albumit
Jethro Tullin albumit
Jüri Lossmann

Jüri Lossmann (4. helmikuuta 1891 Viljandi, Viro – 1. toukokuuta 1984 Tukholma) oli virolainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili kestävyysjuoksussa.

Urheilu-ura
Lossman aloitti urheilu-uransa jalkapalloilijana seurananaan Tallinnan Merkur. Hän haavoittui Venäjän armeijassa ensimmäisen maailmansodassa. Hän kuitenkin kuntoutui niin, että voitti vuonna 1916 Tallinnassa juostun maratonin ja samana vuonna Venäjän 5 000 metrin mestaruuden. 

Hän saavutti hopeaa Antwerpenin olympiamaratonilta vuonna 1920 edustaen juuri itsenäistynyttä Viroa. Hän juoksi ajan 2.32.48,6 ja hävisi voittaja Hannes Kolehmaiselle 12,8 sekunnilla. Lossmann osallistui myös 10 000 metrille, jossa keskeytti alkuerissä. Lossmann osallistui seuraaviin Pariisin olympialaisiin, jossa hän oli Viron joukkueessa lipunkantajana. Pariisissa 1924 hän juoksi maratonin sijoittuen kymmenenneksi.

Vuonna 1923 Lossmann voitti Göteporin maratonin. Vuonna 1929 hän juoksi tunnin juoksussa Viron ennätyksen.

Urheilu-uran jälkeinen aika
Urheilu-uran aikana hän työskenteli Makeistehdas Kawen palveluksessa vuosina 1922-1936. Lisäksi hän toimi 1930-luvulla Viron pitkän matkan juoksijoiden valmentajana. Toisen maailmansodan aikana Saksan miehittämässä Virossa vuosina 1942-44 hän toimi silloisen Viron urheiluhallinnon palveluksessa. Syksyllä 1944 Neuvostoliiton joukkojen tunkeutuessa Viroon Lossmann pakeni monien muiden virolaisten tavoin Ruotsiin.

Lossmann oli aiemmin ollut kultaseppäharjoittelijana. Ninpä hän Ruotsiin siirryttyään toimi kulta- ja hopeaseppänä. Vuonna 1964 hän teki Ruotsin silloiselle kuninkaalle Kustaa VI Aadolfille Ruotsin virolaisen siirtolaisyhteisön kiitoksena hopeapokaalin.

Vuonna 1991 Viron uuden itsenäistymisen aikaan käynnistettiin Jüri Lossmannin nimeä kantava puolimaratonjuoksu Lossmannin syntymäseudulla Viljandissa.

Lähteet
 sports-reference

Viitteet

Virolaiset kestävyysjuoksijat
Virolaiset olympiamitalistit
Ruotsin virolaiset
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
CAM-yhteyttäminen

CAM-yhteyttäminen (engl. Crassulacean acid metabolism) on monien kuivien seutujen kasvien käyttämä yhteyttämistapa, jolla kasvit sitovat ilmakehän hiilidioksidin hiiltä itseensä. CAM-yhteyttäminen on havaittu alun perin maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimon lajeilla, minkä myötä yhteyttämistapa on myös nimetty tämän heimon mukaan, vaikka CAM-yhteyttämistä esiintyy muissakin kasviheimoissa. CAM-yhteyttämisessä tapahtuu ajallista vaihtelua päivän ja yön välillä. Näin CAM-kasvi voi pitää kuumana päivänä ilmarakojaan kiinni, mikä pienentää huomattavasti veden haihtumista. CAM-yhteyttämistä käyttäviä kasveja ovat esimerkiksi ananas, agaavet, kiiltojukka ja kaktukset.

Lähteet 

Yhteyttäminen
Antero Nieminen

Antero Nieminen (s. 17. elokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa sarjoissa Presidentit, Hylätyt talot, autiot pihat, Hyvät neuvot kalliit sekä saippuasarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli hämärämies Raivo Vihkamaa vuonna 2003. Lisäksi hänellä on runsaasti teatterirooleja. Vuodesta 2004 Nieminen on ollut kiinnitettynä teatteri Hevosenkengässä.

Nieminen on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1996.

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Joona Kortesmäki

Joona Kortesmäki (s. 3. tammikuuta 1981) on muusikko, koomikko ja televisio-ohjaaja ja -juontaja. Hän tekee musiikkia taiteilijanimellä Posteljoona.

Musiikki 
Hänen ensimmäinen albuminsa oli 2004 ilmestynyt omakustanne Äärimmäinen totuusalbumi. Toinen albumi Miehen malli julkaistiin 2. heinäkuuta 2008 Suomen Musiikki -levymerkillä. Levyn single oli radiosoittoa saanut Nakuna. Kolmas Irti-niminen studioalbumi julkaistiin 5. toukokuuta 2010. Kortesmäki esiintyy joko yksin tai Posteljoona & Ystävät -kokoonpanossa, johon kuuluu Posteljoonan lisäksi 7 soittajaa.

Muut työt 
Kortesmäki oli Nelosen B-studio-ohjelman juontaja-toimittaja syksyllä 2008. Hän toimi Yle TV2:n nuorten kesäohjelma Summerin pseudonyyminä kameramiehenä, Niklaksena, kesinä 2007 ja 2008. Hän oli myös toinen, Jonte, kesällä 2008 YleX:llä arkiaamuisin juontaneista HeinäEsoista. 

Hän oli käsikirjoittajana ja ohjaajana Subin keväällä 2010 ja 2012 esittämässä televisiosarjassa Teräspallit. Hän juonsi yhdessä Sami Hedbergin kanssa vuoden 2011 Emma-gaalan. Kortesmäki juonsi TV1:n talk show'ta Lauantaiprojektia yhdessä Sami Hedbergn kanssa sekä TV2:lla Arman Alizadin kanssa. Hän oli juontaja-toimittajana myös 2012 Uuden Musiikin Kilpailussa.

Kortesmäki oli kilpailijana Giljotiinissä. Ohjelman juontaja Janne Virtanen esitteli hänet 21-vuotiaana taiteilijana Nokialta, jonka harrastuksena ovat kansantanssit ja bridge-illat.

Televisio-ohjelmia 
 Giljotiini (2002) (kreditoimaton)
 Farmi (2006)
 Extra Large (2007)
 Summeri (2006-2008)
 B-studio (2008)
 Teräspallit  (2010)
 Emma-gaala (2011)
 Lauantaiprojekti (2011)
 Uuden Musiikin Kilpailu (2012)
 Voittajajoukkue (2012)
 Suorana: Kortesmäki (2013–2014)

Diskografia

Albumit
 Äärimmäinen totuusalbumi (omakustanne, 2004)
 Miehen malli (2008)
 Irti (2010)
 Uuteen multaan (2013)

Vierailijana

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset Internet-sivut 
 
 Posteljoona – mies kesähitin takana -haastattelu Fleim.fi-sivustolla
 Joona Kortesmäki Elonetissä

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset reggaemuusikot
Suomalaiset koomikot
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Piquet

Piquet (tai suomeksi piketti) on vanha ranskalainen korttipeli kahdelle. Piquet kuuluu tikkipeleihin ja pelissä käytetään pakkaa, josta on poistettu kortit 2 - 6 (32:n kortin "lyhyttä pakkaa" eli nk. piquet-pakkaa). Bridgen suosion myötä Piquet on kadonnut harrastaja-kortinpelaajien tietoisuudesta.

Aiheesta muualla
Piquet 

Ranskalainen korttipakka
Tikkipelit
Dhofar

Dhofar (, Ẓufār) on yksi Omanin yhdestätoista hallinnollisesta alueesta, kuvernoraatista. Dhofat sijaitsee maan eteläosassa Arabianmeren rannikolla. Alueen pääkaupunki on Salala.  Kuvernoraatti rajautuu etelässä Arabianmereen, lännessä Jemeniin, pohjoisessa Saudi-Arabiaan ja idässä al-Wustan kuvernoraattiin.

Toukokuussa 2015 väkiluvuksi kirjattiin 386 870 henkeä, joista omanilaisia oli 196 042 ja ulkomaalaisia 190 828. 2010-luvun alkupuolella kuvernoraatin väkiluku oli kasvanut yli 100 000:lla, sillä vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 249 729. Kasvu kohdistui väestöennusteiden mukaan erityisesti Salalaan. Kuvernoraatin pinta-ala on 99 062 km.

Dhofar ulottuu rannikolla al-Šarbatat -niemestä Omanin ja Jemenin väliselle rajalle asti. Kuveronoraatin eteläosissa on Arabianmeren äärellä on noin 64 kilometriä pitkä ja 1,5–9,5 kilometriä leveä Salalan rannikkolaakso. Sinne ulottuu kesämonsuuni. Vehreää seutua lauhkeine ilmastoineen ja linnustoineen pidetään yhtenä Arabian niemimaan kauneimmista. Salalan laaksoa reunustavat jopa 3 000–4 000 metrin korkeudelle kohoavat al-Qaran vuoret.  

Sisämaassa on laaja kivisen maan ja hiekkadyynien peittämä aavikkoalue, joka eristää asuttua rannikkoseutua ja sitä ympäröivää vuoristoa muusta Omanista. Sen jatkeena on paljolti Saudi-Arabian puolella Rub’ al-Khali -aavikko (tyhjä neljännes), joka on maailman laajimpia yhtenäisiä hiekka-aavikoita, erittäin kuivaa ja käytännössä asumatonta seutua.

Piirikuntatason (wilaya) aluejako

Lähteet

Aiheesta muualla

Omanin alueet