joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eelis Gulin

Eelis Gideon Gulin (vuosina 1906–1919 Pinomaa tai Gulin-Pinomaa; 29. joulukuuta 1893 Mikkeli – 4. elokuuta 1975 Helsinki) oli Helsingin yliopiston Uuden testamentin eksegetiikan professori 1933–1945 ja Tampereen hiippakunnan piispa 1945–1966. Gulinin erityisiä toimialoja olivat kristillinen ylioppilas- ja nuorisotyö sekä ekumeenisten suhteiden solmiminen ja ylläpito. Kotimaassa hän tuli tunnetuksi myös luomalla suhteita teollisuusseutujen työväestöön. Hän myös kirjoitti useiden raamattuaiheisten tutkimusten lisäksi mm. kristillistä etiikkaa käsitteleviä teoksia.

Gulinin vanhemmat olivat rovasti Arthur Gulin ja Bertha Sarlin. Hän valmistui ylioppilaaksi Mikkelin klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1915. Hän suoritti teologian erotutkinnon vuonna 1918 ja hänet vihittiin papiksi Porvoossa vuonna 1920. Hän valmistui edelleen teologian kandidaatiksi vuonna 1919 ja lisensiaatiksi vuonna 1922 sekä väitteli teologian tohtoriksi samoin vuonna 1922. Hän toimi Kristillisen ylioppilasliiton yleissihteerinä vuosina 1917–1927 ja ylimääräisenä pappina Ristiinassa vuonna 1925.

Gulinin teologisista näkemyksistä on Ilkka Antola tehnyt väitöskirjan Historian ja teologian välissä: Eelis Gulin Uuden testamentin tulkitsijana (1997).

Eelis Gulinin veljiä olivat eversti Lauri Gulin ja professori Lennart Pinomaa.

Eelis Gulinin puoliso vuodesta 1920 oli Helmi Gulin (o.s. Koskimies, ent. Forsman, 1879–1965), jonka veli oli jääkärieversti Eino Koskimies.

Julkaisuja
 Maanpakoa varhaisempien profeettojen käsitys siveellisyydestä (1922)
 Israelin profeetat (1922)
 Vanhan testamentin synty ja kokoonpano I–II (1927–1929)
 Die Freude im Neuen Testament (1932–1936)
 Uuden testamentin teologia (1940)
 Markuksen evankeliumi (1944)
 Mannen från Nasaret (1945)
 Paulus från Tarsus (1947)
 Pyhin­vaellusretkellä Kreikassa (1951)
 Galatalaiskirje, Filippiläiskirje ja Tessalonikalaiskirjeet (1954)
 Sata päivää Amerikassa (1955)
 Roomalaiskirje (1959)
 Kirkko ja työväenliike (1961)
 Elämän lahjat I–II (1967–1968)

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Tampereen piispat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Pasi Määttänen

Pasi Määttänen (s. 11. kesäkuuta 1972 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan Tampereen Ilveksessä, Saimaan Pallossa, Hämeenlinnan Pallokerhossa ja Rauman Lukossa sekä Ruotsin Elitserienissä HV71:n joukkueessa.

Määttäsen vahvuuksiin kuuluivat muun muassa nopeus ja monipuolisuus; hän pystyi pelaamaan sekä keskus- että laitahyökkääjän paikalla.

Määttänen nousi Ilveksen kapteeniksi kaudeksi  Raimo Helmisen lopetettua menestyksekkään jääkiekkouransa keväällä 2008 ja pelasi kapteenina kunnes ura päättyi 23. maaliskuuta 2011 playoff-peliin Ilves–JYP. Määttänen pelasi urallaan 17 kautta ja 769 ottelua. Pisteitä hän sai 440 (208+232).

Vuodesta 2019 Määttänen on toiminut Suomi-sarjassa pelaavan Seinäjoen S-Kiekon päävalmentajana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pasi Määttänen Ilves.comissa 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Maikopin kulttuuri

Maikopin kulttuuri oli pronssikautinen kulttuuri Kaspianmeren länsipuolella 3500–2500 eaa. Kulttuurin keskus oli nykyisen Maikopin kaupungin seuduilla, ja sen alue ulottui Tamanin niemimaalta lähellä Dagestanin rajaa sijaitsevaan Kertšinsalmeen. Kulttuuri tunnetaan taidokkaista pronssitöistään.

Maikopin kulttuurin kanssa samanaikainen oli vuosien 3500–2200 eaa. Kuro-Araxesin kulttuuri, joka ulottui Kaukasukselta Itä-Anatoliaan. Pohjoisessa ja lännessä oli Jamnan kulttuuri, joka rakensi suuria hautakumpuja ja kurgaaneja. Pohjoisessa oli Novotitorovkan kulttuuri vuosina 3300–2700 eaa. 

Maikopin kulttuurissa vainajat haudattiin kuoppiin, jotka peitettiin suurella maakummulla. Hautaustapojen perusteella heidän uskotaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä.

Vanhimpien kumpuhautojen ikä 
Joidenkin mukaan varhaisemmat Maikopin kulttuurin kurgaanit edelsivät muutamalla sadalla vuodella Jamnan kulttuurin vastaavia hautoja. Mutta uusimpien tutkimusten mukaan varhaisimmat Jamnan kumpuhaudat osuvat ajalle 4000–3300 eaa., jolloin Maikopin ja Jamnan kumpuhaudat ovat suunnilleen yhtä vanhoja.

Maikopin geeneistä 

Maikopin kulttuurin alueella uskotaan olleen ainakin Y-kromosomin haplotyyppejä
G2a ja R1b edustavia väestöjä,  joidenkin mukaan paljon myös J1/J2. R1b lienee vaeltanut alueen halki myöhäisneoliittisella ajalla etelästä.

Aikajako 

Maikopin kulttuurin aikajako.

Meshoko 4400–3900 eaa.
Maikop 3900–3400 eaa.
Novosvo-Bodnaya 3400–2600 eaa., vastaa ajallisesti Kura-Araxesin kulttuuria
Pohjois-Kaukasian kulttuuri 2600 eaa. ...

Lähteet

Aiheesta muualla 
TheMaikopCulture Metropolitan Museum

Pronssikauden kulttuurit
Kaukasian kulttuurit
Jaana Airaksinen

Jaana Airaksinen (s. 24. syyskuuta 1961 Tervo) on suomalainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän on ollut Voima Kustannuksen tytäryhtiö Into Kustannuksen toimitusjohtaja vuodesta 2007 sekä Voima-lehden päätoimittaja 2004–2005 ja lehden toimitusjohtaja 2005–2007. Airaksinen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1989.

Airaksinen työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) palveluksessa Papua-Uusi-Guineassa, New Yorkissa ja Malawissa 1989–1994.

Vuonna 2015 Airaksinen sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän tietokirjallisuuden edistämispalkinnon.

2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen. 

Airaksisen puoliso on kirjailija ja ympäristöaktivisti Risto Isomäki.

Teokset

Eva Raulo -dekkarit

Suomennokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jaana Airaksinen Liken sivulla
 Sanojen ajan artikkeli Jaana Airaksisesta Kirjasampo.fi:ssä
 Jaana Airaksisen esittely DekkariNetissä

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Lyhde

Lyhde on viljankorsista koottu nippu, joka helpottaa viljan keräämistä pellolta, jatkokäsittelyä, varastointia ja kuivatusta. Lyhteiden valmistaminen oli alun perin työlästä käsityötä, mutta elonkorjuun koneellistuessa ryhdyttiin käyttämään itsesitojaa, joka valmisti niiton yhteydessä samanaikaisesti valmiita lyhteitä. Lyhteinä vilja tuuleentuu ja kuivuu niin, että jyvien irrottaminen puimalla on vaivatonta. Viljan varastoiminen lyhteinä oli hyödyllistä ennen modernin, koneellisen viljelyn aikakautta.

Leikkuupuimurien korvatessa perinteiset viljankorjuu menetelmät lyhteet jäivät tarpeettomiksi. Nykyisin lyhde on koriste, kuten ruislyhde tai joululyhde kotipihalla. Kauralyhteitä valmistetaan jonkinverran myyntiin eläinten ja lintujen talviruokintaan.

Sanaa lyhde on käytetty tasaisesti ympäri Suomea. Sen alkuperää ei tiedetä, mutta jo Mikael Agricola käytti sitä kirjakielenä. Murresana 'lyhde' on etupäässä itäinen ('lyhe', 'liyhe'), lännessä on käytetty myös nimitystä 'sitoma'.

Lyhteiden valmistaminen käsityönä 

Sirpillä leikattu tai viikatteella niitetty vilja kootaan nippuun, joka sidotaan yhteen yleensä samoista korsista otetulla siteellä.  Pellolla lyhteitä voidaan pystyttää kuivumaan useamman lyhteen muodostelmiin, joita kutsutaan idässä yleensä nimillä viisikko ja kuhilas sekä lännessä nimellä kyäs (kykkäät), tai ne voidaan latoa ristikkäin olkaukseen. Kuivuneita lyhteitä varastoidaan pinoamalla niitä aumoihin, kekoihin ja närtteisiin. Lyhteiden kuivatustelineitä ovat olleet yksiriukuiset aarrot (aarto) ja moniriukuiset elohaasiat. 

Lyhteet ovat määräsuuruisia, ja ne kootaan kourallisista. Sirpillä leikatessa kootaan lamoamalla suuria kourallisia, jotka sitten nostetaan sängelle tyvet hieman ristikkäin. Kourallinen kootaan joko peukalon ja sormien väliin tai käyttämällä vielä avuksi jokaista sormiväliä. Viidestä kourallisesta tulee lyhde. Lyhteet saavat mieluusti lojua sängellä sitomattomina iltaan asti, jolloin ne kuivahtavat. Työpäivän päätteeksi lyhteet sidotaan. 

Toukolyhteen side otetaan vetämällä lyhteestä uloimmat tähkät, jolloin saadaan kimppu pisimpiä olkia. Jos vilja on lyhyttä, täytyy sidettä jatkaa, tai se on kierrettävä köysimäiseksi tai turvauduttava erikseen varattuihin, liotettuihin ruisolkiin. Ruislyhde ja usein toukolyhdekin on siteen kohdalta yleensä seitsemän tuumaa eli noin 18 senttiä paksu. 

Lyhde sidotaan käymällä seisomaan lyhteen oikealle puolelle, kasvot tähkäpäätä kohti, ja side otetaan tähkät vasempaan käteen, tyvi oikeaan. Side sujautetaan lyhteen tyvipään ympäri, jolloin lyhde samalla kierähtää. Side vedetään tiukaksi ja kierretään siteen tyvipää siteen tähkäpään ympäri kerran ja painetaan sitten oikean käden peukalolla yläkautta siteen alle niin, että muodostuvan lenkin tyvi jää osoittamaan siteen alta lyhteen tähkiä kohti. Siteen paikasta lyhteen pituuden suhteen riippuu, pysyykö lyhde siirreltäessä koossa vai ei.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viljankorjuutyöt
Maatalouden historia
Imperiumi (albumi)

Imperiumi (LPCD 002) on oululaisen rockmetalliyhtye Lumina Polariksen 1. huhtikuuta 2006 julkaistu studioalbumi. Albumin kansineen tuotti Timo Peltokangas. Äänityksestä ja miksauksesta vastasivat Mikko Tuliniemi ja Timo Peltokangas. Albumin masteroi Finnvox-studiolla Mika Jussila.


Yleiskuva

Imperiumi on raamatullisin kielikuvin kerrottu konseptialbumi eli yhtyeen mukaan "tositarina tulen valtakunnan noususta, rappiosta ja tuhosta". Albumi alkaa Mikko Härkinin säveltämällä ja sovittamalla introlla "Lankeemus". Albumin musiikki on melodista rockmetallia ja sisältää runsaasti pop-koukkuja, kuten esimerkiksi singlenäkin julkaistulla kappaleella "Autiomaahan" sekä "Lumo"-raidalla. Vokalisti Veli-Matti Väisänen tulkitsee sanoitusten rujoja kielikuvia pääosin raspiäänellä mutta myös puhtaammalla ilmaisulla. "Rooma" on thrash metal -vaikutteinen kappale.

Imperiumi on saanyt hyviä arvosteluita medioissa kuten Noise.fi ja Imperiumi.net.

Kappaleet

Yhtyeen kokoonpano albumilla 
 Veli-Matti Väisänen – laulu
 Markus Vainionpää – kitara ja taustalaulu
 Timo Kataja – kitara
 Antero Tossavainen – basso
 Kalle Hautamäki – rummut

Veli-Matti Väisäsen korvasi kesällä 2008 Oula Siipola.

Vierailevat muusikot
 Mikko Tuliniemi – taustalaulu, laulu kappaleella Rooma
 Jari Levy – taustalaulu
 Markus Pätsi – taustalaulu
 Mikko Härkin – koskettimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
luminapolaris.net, sanat ym.

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Suomalaiset metallialbumit
Sinfonia nro 5 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 5 c-molli (op. 67) valmistui vuosina 1804–1808 ja kantaesitettiin 22. joulukuuta 1808. Sinfoniasta on käytetty myös lisänimeä Kohtalonsinfonia, mutta toisin kuin kolmannessa sinfoniassa, tämä lisänimi ei ole Beethovenin antama. Lisänimi on tullut siitä, että hän sanoi kerran ystävälleen sinfonian ensimmäisistä nuoteista: "Näin kolkuttaa kohtalo ovelle." Beethoven saikin inspiraationsa Kohtalonsinfoniaan unestaan, jossa kuolema koputtaa hänen oveensa. Teos on yksi länsimaisen taidemusiikin tunnetuimmista sinfonioista, ja se koostuu neljästä osasta. Kuuluisa on varsinkin ensimmäisen osan pahaenteinen c-molli-teema. Se on hyvin tunnettu.

Säveltäminen 
Beethoven kehitteli teosta huomattavan pitkän aikaa. Ensimmäiset luonnokset ovat vuodelta 1804, Eroica-sinfonian valmistumisen jälkeen. Beethoven kuitenkin keskeytti toistuvasti työnsä sinfonian parissa valmistellessaan muita sävellyksiä, joihin kuului ensimmäinen versio Fideliosta, Appassionata-sonaatti, kolme Razumovsky-jousikvartettoa, Viulukonsertto, neljäs pianokonsertto ja neljäs sinfonia. Kohtalonsinfonian lopullinen valmistuminen tapahtui vuosina 1807–1808 yhdessä Pastoraalisinfonian kanssa, joka kantaesitettiin samassa konsertissa.

Beethoven oli Kohtalonsinfoniaa säveltäessään yli kolmenkymmenen ikäinen. Hänen elämässään oli tänä aikana meneillään etenevän kuurouden aiheuttama kriisi. Säveltämisen aikana maailmassa oli meneillään Napoleonin sodat, poliittista kuohuntaa Itävallassa ja Napoleonin joukkojen Wienin miehitys vuonna 1805.

Kantaesitys 

Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Theather an der Wienissä laajassa Beethovenin itsensä johtamassa konsertissa, jonka ohjelmisto koostui kokonaan hänen omien teostensa kantaesityksistä. Konsertti kesti yli neljä tuntia. Viides ja kuudes sinfonia oli numeroitu konsertissa päinvastoin kuin ne nykyään tunnetaan. Konsertin ohjelma oli seuraava:

Pastoraalisinfonia
konserttiaaria "Ah, perfido" op. 65
osa Gloria C-duuri-messusta
Neljäs pianokonsertto (Beethovenin itsensä soittamana)
(väliaika)
Kohtalonsinfonia
osat Sanctus ja Benedictus C-duuri-messusta
Kuorofantasia

Beethoven omisti teoksen kahdelle mesenaatilleen, ruhtinas Franz Joseph von Lobkowitzille ja kreivi Rasumovskylle, sinfonian ensimmäisessä painetussa julkaisussa huhtikuussa 1809.

Osat 
Kohtalonsinfonia noudattaa pääpiirteittäin tavanomaista sinfoniamuotoa. Neljä osaa kestävät noin 35 minuuttia.
 Allegro con brio
 Andante con moto
 Scherzo: Allegro
 Allegro

Kokoonpano 
 piccolo
 kaksi huilua
 kaksi oboetta
 kaksi klarinettia
 kaksi fagottia
 kontrafagotti
 kaksi käyrätorvea
 kaksi trumpettia
 kolme pasuunaa
 patarummut
 viulut
 alttoviulut
 sellot
 kontrabassot

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Symphony No.5, Op.67 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

Ludwig van Beethovenin sinfoniat
1800-vuosikymmenen musiikkiteokset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kapitan Evdokimov

Kapitan Jevdokimov () on venäläinen matalakulkuinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu toimimaan Siperian −50 °C:n pakkasissa. Se valmistui ensimmäisenä seitsemän jokijäänmurtajan sarjasta Wärtsilän Helsingin telakalta. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Babitšev (1983), Kapitan Tšudinov (1983), Kapitan Borodkin (1983), Avraami Zavenjagin (1984), Kapitan Metsaik (1984), Kapitan Demidov (1984) ja Kapitan Moškin (1986).

Murtajan runko suunniteltiin Wärtsilän jäänmurtolaboratoriossa. Täysmittakaavakokeet tehtiin Siperian pakkasissa aiemman sarjan jokijäänmurtaja Kapitan Tšetškinillä. Aluksen rakentamista leimasi ankara painokontrolli, jotta syväys saatiin pieneksi. Kaikki kansirakenteetkin tehtiin alumiinista. Siltojen alittamiseksi laivan mastot ja antennit ovat käännettävissä alas.

Pääkoneisto on dieselsähköinen. Päävoimanlähteenä on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22B -dieselmoottoria. Neljä potkurimoottoria toimivat tasavirralla ja ne saavat virtansa vaihtovirtageneraattoreista tyristorisiltojen kautta. Potkureita aluksessa on neljä.

Lähteet

 Navigator 10/1982 s. 9 ja 5/1983 s. 11
 Suomen Merenkulku 5/1983 s. 37

Jäänmurtajat
Marin (yritys)

Marin on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin vuonna 1986 ja sen pääkonttori sijaitsee Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Marin on erikoistunut maastopyöriin. Kaikki yrityksen valmistamat pyörämallit on nimetty Marinin piirikunnan paikannimien mukaan.

Aiheesta muualla
Yrityksen kotisivut 

Yhdysvaltalaiset polkupyörävalmistajat
Anne Moilanen

Anne Moilanen (s. 1976 Suomussalmi) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt myös viestinnässä ja ministerin erityisavustajana. Hän on toiminut vuoden 2022 toukokuusta lähtien VR-Yhtymän talousviestintäpäällikkönä.

Koulutus 
Moilanen on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta, jossa hän opiskeli teatterin ja draaman tutkimusta. Hän on opiskellut myös Tukholman yliopistossa ja Isossa-Britanniassa Oxfordin yliopistossa, jossa hän oli vuosina 2015–2016 Helsingin Sanomain Säätiön stipendiaattina.

Ura 
Moilanen oli mukana perustamassa mediayhtiö MustReadia, jossa hän työskenteli päätoimittajana , viestintäjohtajana ja yhtiön osakkaana 2017–2022. Aiemmin hän työskenteli Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa, Annassa ja Ylioppilaslehdessä. Hän on työskennellyt myös freelance-toimittajana, Ilta-Sanomien, Imagen ja Seuran kolumnistina sekä Helsingin Sanomien teatterikriitikkona. Hän on juontanut Ylen uutislähetyksiä ja ollut kommentaattorina Jälkiviisaissa ja Pressiklubissa.

Moilanen työskenteli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen erityisavustajana opetus- ja kulttuuriministeriössä lokakuusta 2012 huhtikuuhun 2014, jolloin Vasemmistoliiton ministerit erosivat hallituksesta. Moilasen vastuualueita ministerin esikunnassa olivat taide- ja kulttuuripolitiikka sekä viestintä.

Moilanen oli vuosina 2008–2012 Naisasialiitto Unionin kustantaman Tulva-lehden päätoimittaja. Vuonna 2009 Moilanen juonsi Yle Radio 1:llä feminististä Tulta munille! -keskusteluohjelmaa.

Tunnustukset 
Vuonna 2008 Moilanen valittiin Vuoden freelance-journalistiksi ja vuonna 2009 Vuoden kainuulaiseksi puhujaksi. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Naistoimittajien Juhlavuoden stipendi.

Lähteet 

Suomalaiset feministit
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kolumnistit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Erityisavustajat
Aleksei Zaharov

Aleksei Vasiljevitš Zaharov (; 1913–1995) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi maansa varaulkoministerinä vuosina 1956–59 ja suurlähettiläänä Helsingissä vuosina 1959–1965.

Zaharov nimitettiin suurlähettilääksi Helsinkiin yöpakkaskriisin jälkeen helmikuussa 1959. Erityisesti hänen kaudellaan suomalaisille tuotti ongelmia se, että Neuvostoliitto hoiti ulkopoliittisia kysymyksiä kahdella eri organisaatiolla: NKP:n keskuskomitean kansainvälisellä osastolla sekä ulkoministeriöllä. Aina näiden välinen yhteistyö ei ollut kovin tiivistä. Esimerkiksi EFTA-kysymyksen yhteydessä tämä aiheutti sekaannusta puoluelinjan omatessa paremmat tiedot ja toimintaedellytykset kuin diplomaattilinjaa edustanut Zaharov.

SDP:n valittua Olavi Hongan presidenttiehdokkaakseen Zaharov osoitti tälle tarkoituksellisesti mieltään. Keskuskomitea oli antanut hänelle ohjeet olla osoittamatta vieraanvaraisuutta kokoomuslaisille ja sosiaalidemokraateille.

Nikita Hruštšovin syrjäyttämisen jälkeen Zaharov siirrettiin Neuvostoliiton ulkoasiainministeriön Skandinavian maiden osaston päälliköksi 1965–67, pysyvän edustajan varamieheksi YK:hon 1967–72 ja suurlähettilääksi Ugandaan vuodesta 1972.

Lähteet

Viitteet

Neuvostoliittolaiset ministerit
Neuvostoliiton suurlähettiläät
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Ruukki (taajama)

Ruukki on Siikajoen taajama ja kuntakeskus. Taajama oli vuoteen 1973 osa tuolloista Paavolan kuntaa. Vuonna 1973 Revonlahden ja Paavolan kuntaliitoksen yhteydessä taajamasta tuli uuden Ruukin kunnan kuntakeskus. Vuoden 2007 alusta siitä tuli Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä uuden Siikajoen kunnan kuntakeskus.

Yhteydet 
Ruukki sijaitsee valtatieltä 8 Revonlahdella haarautuvan seututien 807 varrella. Kirkonkylältä on matkaa noin 27 kilometriä, Revonlahdelta noin 11 kilometriä ja Paavolasta noin 10 kilometriä. Taajaman läpi virtaava Siikajoki on vanhastaan toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja ”Huokausten silta” on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä. Osa Oulu–Seinäjoki-reitin henkilöjunista pysähtyy Ruukin rautatieasemalla.

Teollisuus 

Ruukki on Pohjois-Suomen vanhin teollisuuspaikkakunta. Ruukin teollinen historia alkaa vuodesta 1672, kun Pietari Brahe perusti Ruukinkosken partaalle potaskatehtaan. Sijainti oli edullinen koska potaskan pääraaka-ainetta eli koivuntuhkaa voitiin kuljettaa Siikajokea pitkin. Ruukkiin perustettiin saha vuonna 1846 ja kaljatehdas vuonna 1914.

Nykyään Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.

Ruukissa tuotetaan vesivoimaa Ruukinkosken voimalaitoksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruukin kylät
Paavolan kylät
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Suomen kuntakeskukset
Ekotoksikologia

Ekotoksikologia on tieteenala, joka on erikoistunut tutkimaan luonnossa esiintyviä ja sinne joutuvia myrkkyjä sekä niiden vaikutuksia kaikkiin eliöihin. Ekotoksikologia on laajin toksikologian ala. Tutkimuskohteita ovat muun muassa raskasmetallien pitoisuuksien mittaaminen esimerkiksi vesistä ja eliöistä sekä ympäristömyrkyt. Ekotoksikologia eroaa toksikologiasta siinä, että toksikologiassa tutkitaan myrkkyjen vaikutusta yksilöihin, kun taas ekotoksikologiassa vaikutusta ekosysteemeihin ja populaatioihin.

Historia
Ekotoksikologia-termin otti ensimmäisenä käyttöön René Truhaut vuonna 1969. Termin määrittely heijasti kasvavaa huolenaihetta siitä, miten ympäristökemikaalit vaikuttavat muihin lajeihin kuin ihmiseen; aiemmin toksikologia oli painottunut ympäristökemikaalien ihmiselle haitallisiin vaikutuksiin. Ekotoksikologiaa voidaan pitää laajemman ympäristötoksikologian tieteenalana.

Lähteet  
 Happonen, Holopainen, Sotkas, Tenhunen, Tihtarinen-Ulmanen, Venäläinen: Bios 3: Ympäristöekologia ISBN 951-0-27631-6 (WSOY)

Viitteet  

Ekologia
Ympäristöongelmat
Ympäristötoksikologia
Ekotoksikologia
Riku Niemi Orchestra

Riku Niemi Orchestra (RNO) on vuonna 2005 perustettu rytmimusiikin ammattiorkesteri. Sen 25-henkisen orkesterikokoonpanon muodostavat big band ja jousisoitinryhmä. RNO esiintyy myös solistiorkesteri- ja kamarikokoonpanoina.

Riku Niemi Orchestra kutsuu itseään koko Suomen orkesteriksi. RNO:n kotipaikka on Helsinki, mutta orkesteri konsertoi säännöllisesti eri puolilla maata. Syksyyn 2022 mennessä RNO on esiintynyt yhteensä 132 paikkakunnalla Suomessa. 

RNO:n ohjelmisto koostuu viihde- ja rytmimusiikin kotimaisten ja kansainvälisten klassikoiden lisäksi rohkeista poiminnoista musiikin eri tyylisuunnista. RNO myös tilaa teoksia kotimaisilta rytmimusiikin säveltäjiltä ja sovittajilta.

Riku Niemi Orchestran vakituiseksi solistiksi oli kiinnitettynä vuosina 2006–2013 Jorma Kääriäinen. RNO:n solisteina ovat lisäksi esiintyneet sen omien muusikoiden ohella useat suomalaiset ja kansainväliset eturivin artistit.

Riku Niemi Orchestra säesti esiintyjiä Suomen urheilugaalassa vuosina 2012–2016.

Riku Niemi Orchestra saa toimintaansa rahoitusta opetus- ja kulttuuriministeriöltä.

Levytyksiä 
 
 Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: 
 Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: 
 Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: 
 Amadeus Lundberg & Riku Niemi Orchestra: 
 Amadeus Lundberg & Riku Niemi Orchestra: 
 Kyösti Mäkimattila & Riku Niemi Orchestra:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Riku Niemi Orchestra
 http://www.meteli.net/rikuniemiorchestra

Suomalaiset orkesterit
Shijak

Shijak on kaupunki Albaniassa Durrësin maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 27 861. Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura KF Erzeni Shijak.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Planckin voima

Planckin voima on yksi luonnollisista yksiköistä, joka on johdettu Planckin perusyksiköistä. Planckin voima saadaan jakamalla Planckin massan ja valonnopeuden tulo Planckin ajalla. Planckin voimaa merkitään tunnuksella FP

Voiman yksiköt
Koppelo (Valtimo)

Koppelo eli Koppelojärvi on kylä ja järvi Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa 12 kilometrin päässä Valtimon kirkonkylältä luoteeseen. Kylä sijaitsee kauniin 4 km pitkän Koppelojärven ympärillä. Kylän keskus on Koppelojärveen laskevan Palmikkojoen suussa. Nykyään kylässä on kuutisenkymmentä vakituista asukasta. Kylän nimi on tullut sanasta koppelo, joka tarkoittaa naarasmetsoa. Koppelon seudut ovatkin olleet riistaisia kautta aikain ja houkutelleet ensimmäiset asukkaat näihin maisemiin.

Historia 
Kylältä on löytynyt kivukaudelta oleva muinaislöytö. Koppelojärvelle ilmaantui ensimmäinen talo 1620-luvulla, joka lienee ollut Juusola. Vuonna 1937 kylän toinen talo rakennettiin nykyisen keskuksen tienoolle Palmikkijoen suuhun. Koppelojärven kylän nimi mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1639. Koppelojärvellä on asunut paljon varsinkin Lipposia. Enimmillään asukkaita on ollut viitisensataa. Kylällä toimi silloin myös kauppa, työväentalo ja koulu. Koppelon koulu on lakkautettu 1970-luvulla. Ennen Koppelojärvi on laskenut kaakkoon Haapajärven Mustalahteen, mutta järvenlaskun jälkeen vedet laskevat Koppelojokea pitkin itään Matkusjokeen.

Nähtävyydet 

Kota Palmikkojoen rannassa Rautavaaran tien varrella. Kesäisin on mahdollisuus käydä myös soutelemassa Palmikkijoella yhteiskäytössä olevalla veneellä. 
Luontopolku, jonka pituus on 7 km. Maastoon merkitty polku alkaa Koppelon kylältä ja  kulkee Ylimmäisenjärven rannalle, jossa on kylän toinen kota. Myös Ylimmäisenjärvellä on mahdollisuus soutamiseen.
Maitolaituri, jonka Ympäristökeskus on rakentanut Koppelon kylälle.

Lähteet 

 Valtimo : Kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnasta (1994, ISBN 952-90-6060-2)

Aiheesta muualla 

 Koppelo 

Valtimon kylät
Sarandë

Sarandë (, , neljäkymmentä pyhimystä, ) on kaupunki Vlorën maakunnassa Albaniassa. Se on Albanian tärkeimpiä matkailukohteita. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 20 227.

Kaupunki nimettiin Sebasten neljänkymmenen marttyyrin mukaan, joita muistettiin ortodoksisessa kirkossa perinteisesti 10. maaliskuuta Bysantin aikaan. Albanian Italiaan liittämisen aikana toisessa maailmansodassa kaupungille annettiin uusi nimi, "Porto Edda" Edda Mussolinin, Benito Mussolinin vanhimman tyttären mukaan.

Kaupunki sijaitsee Joonianmeren lahdessa. Kaupunkia vastapäätä on kreikkalainen matkailukohde Korfu. Osa sen albanialaisesta ja kreikkalaisesta väestöstä muutti Kreikkaan 1990-luvun alussa. Saranda oli merkittävä matkailukaupunki jo Albanian kommunistisen diktratuurin aikana. Tuolloin kaupungin  Korfun välisessä salmessa liikkui rajavartioiden laivoja, joiden oli tarkoitus estää ihmisiä uimasta yli. Nykyisin Korfun ja Sarandan välillä kulkee useita matkustajalauttoja päivittäin. 

Sarandan kaupunki on lähellä Butrintin raunioita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
FC Nordsjælland

FC Nordsjælland on tanskalainen jalkapalloseura Farumin kaupungista, Själlannista. FC Nordsjælland on Farum BK:n ammattilaisjalkapallon edustusjoukkue ja perustettu vuonna 1991. Joukkue pelaa Tanskan Superliigassa. Seura on sijoittunut viime vuosina kymmenen parhaan joukkoon, muun muassa kaudella 2002–2003 kolmanneksi. Nykyisin seuran päävalmentajana toimii aikaisemmin seuran teknisenä johtajana toiminut Flemming Pedersen.

Kaudella 2011–2012 Nordsjælland voitti historiansa ensimmäisen Tanskan liigamestaruuden.  Seura selvitti tiensä myös kauden 2012–2013 Mestareiden liigan lohkovaiheeseen.

Joukkue

Nykyinen kokoonpano 
Päivitetty 1. tammikuuta 2021

Saavutukset 

Tanskan mestaruus: 2012
 Tanskan cup (2): 2010, 2011

Päävalmentajat 

 1992–1994  Jørgen Andersen
 1994–1999  Jørgen Tideman
 1999–2000  Per Benjaminsen
 2000  Tom Nielsen
 2001–2004  Christian Andersen
 2004–2006  Johnny Petersen
 2006–2011  Morten Wieghorst
 2011–2014  Kasper Hjulmand
 2014–12/2015  Ólafur Kristjánsson

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut 

Nordsjælland, FC
Furesøn kunta
Sahalininpihta

Sahalininpihta (Abies sachalinensis) kuuluu pihtojen sukuun ja mäntykasvien heimoon.

Sahalininpihta kasvaa, nimensä mukaisesti, Sahalinin saarella sekä Kuriileilla, Hokkaidossa ja harvinaisena Kamtšatkalla. Puistopuuna ja metsiin istutettuna sitä tavataan monessa paikassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa sitä kasvaa viljeltynä maan eteläosissa. Se menestyy parhaiten tuoreilla kasvupaikoilla. Muiden pihtojen tavoin se on hallanarka ja herkkä juurikäävän aiheuttamalle tyvilaholle.

Sahalininpihta on suuresti lähisukulaisensa japaninpihdan näköinen, ja eroaa siitä oikeastaan vain neulasista, jotka sahalininpihdalla ovat kapeampia sekä ilmarakojuovat väriltään harmaampia ja kapeampia. Sahalininpihta kasvaa Suomessa lähes 30-metriseksi tuuheaksi puuksi, jonka läpimitta voi olla yli 50 senttimetriä.

Lähteet 
 Kiuru, Heikki 2007: Pihta on koristanut pihoja jo satoja vuosia. – Metsätalous 1/2007, s. 36–37.
 Mitchell, Alan & Wilkinson, John 1997: Euroopan puuopas. – Otava, Helsinki. ISBN 951-1-14705-6
 Metla

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Sahalininpihta (Abies sachalinensis)
Arboretum Mustila: Sahalininpihta (Abies sachalinensis)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Abies sachalinensis 

Pihdat
Ringhalsin ydinvoimalaitos

Ringhalsin ydinvoimalaitos on yksi Ruotsin kolmesta käytössä olevasta ydinvoimalaitoksesta. Se sijaitsee Ruotsin länsirannikolla Kattegatin rannalla. Laitos sijaitsee Bua-nimisessä paikassa Värön niemimaalla Varbergin kuntaan kuuluvalla alueella. Voimala on noin 20 kilometrin päässä Varbergin taajamasta pohjoiseen. Laitoksen kolmen toimivan reaktoriyksikön yhteisteho on 3 050 megawattia, mikä on noin kuudesosa Ruotsissa kulutetusta sähköstä. Laitos työllistää 1 300 henkeä ja on Varbergin kunnan kolmanneksi suurin työnantaja.Laitoksen ensimmäinen reaktori, Ringhals 1, on kiehutusvesireaktori, joka otettiin käyttöön 1976. Se tullaan sulkemaan vuoden 2020 aikana. Kolme muuta ovat painevesireaktoreita. Ringhals 3 ja 4 ovat lähes identtiset.

Voimalaitosyhtiö Ringhals AB:n omistavat Vattenfall AB (70,4 %) ja E.ON (29,6 %). Vuonna 2005 Ruotsin hallitus oli antanut luvan tehon nostoon Ringhalsissa, vaikka päätös ydinvoimasta luopumisesta niiden käyttöiän loputtua onkin yhä voimassa.

Reaktorit 
Ringhalsissa on kiehutusvesireaktori R1 ja kolme painevesireaktoria, joista R2 suljettiin vuoden 2019 lopussa ja R1:n on tarkoitus sulkeutua vuoden 2020 loppuun mennessä, kun taas R3 ja R4 on tarkoitus pitää käytössä vuoteen 2040 asti. Ringhalsissa sijaitsevat ainoat Ruotsin painevesireaktorit.

Ringhals 1 

Ringhals 1:n (R1) rakentaminen aloitettiin 1969 ja se otettiin käyttöön tammikuussa 1976. R1 on Ringhalsin laitoksen ainoa kiehutusvesireaktori. Alkuperäinen teho oli 730 MW, mutta vuosien varrella tehtyjen useiden muutosten jälkeen se on nostettu 881 MW:iin. 15.10.2015 Ringhals 1 päätettiin lakkauttaa vuoden 2020 lopussa. Sulkemispäätöksen taustalla olivat sähkön alhainen hinta ja ydinvoimavero, jotka yhdessä huononsivat ydinvoimaloiden toiminnan kannattavuutta.

Ringhals 2 

Ringhals 2 on painevesireaktori. Rakentaminen alkoi 1.10.1970, ja kaupallinen toiminta alkoi 1.1.1975, jolloin siitä tuli Ringhalsin voimalan ensimmäinen käyttöön otettu reaktori. Ylimääräisessä yhtiökokouksessa 15.10.2015 tehdyn päätöksen mukaisesti Ringhals 2 suljettiin 30.12.2019.

Ringhals 3 

Ringhals 3 pantiin kaupalliseen käyttöön 9.9.1981, ja siinä on kolmen silmukan painevesireaktori.

Ringhals 4 

Ringhals 4:n rakentaminen alkoi vuonna 1972, samana vuonna kuin sen tuleva kaksoisreaktori R3.

Käyttöhäiriöitä
 14. marraskuuta 2006 tulipalo vahingoitti kolmosyksikön muuntajaa. Yksikkö oli pitkään pois käytöstä.
 29. tammikuuta 2007 ykkösreaktori pysäytettiin vian takia.
 30. tammikuuta 2007 kolmosreaktori jouduttiin pysäyttämään mittareiden tarkastusta varten.
 16. helmikuuta 2007 kakkosreaktori jouduttiin pysäyttämään vuodon johdosta.

Vuosina 2006 ja 2007 oli Ruotsin muissakin ydinvoimaloissa lukuisia ongelmia, etenkin Forsmarkissa. Ruotsin ydinvoiman tarkastusvirasto on kertonut saaneensa tietoja ydinvoima-alan tekemästä omasta sisäisestä tutkimuksesta, jossa mainitaan turvallisuuskulttuurin laiminlyönneistä ja välinpitämättömyydestä mm. Ringhalsissa.

Katso myös 

 Ydinvoima Ruotsissa

Lähteet

Varbergin kunta
Ruotsin ydinvoimalat
Playground Music

Playground Music Oy on suomalainen levy-yhtiö ja äänitteiden jakelija, jonka aputoiminimenä on myös Playground Music Finland. Playground Music Scandinavia on yritysryppään laajempana osana ruotsalainen levy-yhtiö, jonka liiketoiminnan merkittävän osa-alueen muodostaa muiden levymerkkien jakelutoiminta Pohjoismaissa ja Baltiassa. Yrityksellä on pääkonttori on Malmössä ja toimistot Tukholmassa, Oslossa, Kööpenhaminassa sekä Tampereella. Jakeluvarastot ovat ENS Ab:ssa Boråsissa, kuten ovat myös usean muunkin suomalaisen kansainvälisen toimijan varastot.

Vanhastakaupungista Ruotsiin 

Playground Music Oy oli aiemmin vuonna 2011 uudelleen nimetty Playground Music Bam Oy . 
Vuonna 2010 Playground Music Scandinavia ja Bonnier Amigo Music Group ostivat Edelin Suomen toiminnot Edel Records Finlandin. Uudelleen nimettyyn yhtiöön Playground Music Bam Oy sulautui myös Oy Bonnier Amigo Music Finland Ab ja Playground Music Finland. Playground myi Edelin kotimaisen katalogin uudelle AXR Musicille. Jakeluvarasto siirtyi Helsingin Vanhastakaupungista Ruotsiin, kuten muillakin isoilla levy-yhtiöillä.
Edel Records Finland Oy oli Edel Music AG:n vuonna 1999 ostama K-tel International (Finland) Oy uudelleen nimettynä.  Edelliseen sulautui myös K-telin aiemmin samana vuonna ostama Audiovox Records Oy (AXR).

Playgroundin musiikkia 

Yhtiön julkaisemia tai jakelemia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa The Rasmus, Ace of Base, Apulanta, Private Line, Mokoma, Poets of the Fall, Lullacry, IKE, S-TOOL, Syksy, Iku, Jann Wilde & Rose Avenue, Jussi Kettu, Timbuktu, Frida Hyvönen, Snook, Strip Music, Ayesha, The Concretes, Stam1na, Chords, Advance Patrol, Slow Train Soul, Halvdan Sivertsen, Finn Kalvik, Karen Busck, Ufo & Yepha, Sweet Jeena ja Anna David Tracedawn, Delta Enigma, Domination Black sekä Suuri Tuntematon.

Playground omistaa myös ruotsalaisen Diesel-levymerkin, jonka artisteja ovat mm. Lisa Nilsson, Titiyo, Koop, Mauro Scocco ja Blacknuss.

Playground edustaa mm. seuraavia levy-yhtiöitä ympäri Skandinavian: Phontastic, OUTO recordings, Hybris, Juju, Murena, Daworks, Heptagon, Morningsside, Levy-Yhtiö ja Propaganda records.

Playground edustaa myös useita kansainvälisiä itsenäisiä levy-yhtiöitä, kuten Rough Trade Records, Epitaph Records, Beggars Banquet, Startracks, Frontiers Music, 4AD, XL Recordings, Edel, Secretly Group, Crunchy Frog Recordings / Crunchy Tunes, ja Relapse Records.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Playground Music Scandinavia
Playground Music Finland

Ruotsalaiset levy-yhtiöt
Rockmusiikin levy-yhtiöt
Suomalaiset rockmusiikin levy-yhtiöt
Suomalaiset yritykset
Luettelo suomalaisista sotaelokuvista

Tämä on luettelo suomalaisista sotaelokuvista.

Suuri pohjan sota 
 Isoviha (ohj. Kalle Kaarna 1939)

Suomen sota 
 Vänrikki Stoolin tarinat (ohj. John W. Brunius ja Roland af Hällström 1939)
 Sven Tuuva (Ohj. Edvin Laine 1958)

Suomen sisällissota 
 Sotapolulla (ohj. Teuvo Pakkala 1921)
 1918 – mies ja hänen omatuntonsa (ohj. Toivo Särkkä 1957)
 Täällä Pohjantähden alla (Ohj. Edvin Laine 1968)
 Aapo (ohj. Tero Jartti 1994)
 Lunastus (ohj. Olli Saarela 1997)
 Pako punaisten päämajasta (Ohj. Olli Soinio 2000)
 Raja 1918 (Ohj. Lauri Törhönen 2007)
 Käsky (Ohj. Aku Louhimies 2008)
 Uhrit 1918 (Ohj. Seppo Rustanius 2008)
 Täällä Pohjantähden alla (Ohj. Timo Koivusalo 2009)
 Taistelu Näsilinnasta 1918 (Ohj. Claes Olsson 2012)
 Suomen hauskin mies (Ohj. Heikki Kujanpää 2018)

 Talvisota 
 Kainuu 39 (Ohj. Pekka Lehto ja Pirjo Honkasalo 1979)
 Talvisota (Ohj. Pekka Parikka 1989)
 Kersantin kunnia (Ohj. Veli-Matti Saikkonen 1997)
 Lupaus (Ohj. Ilkka Vanne 2005)
 Äideistä parhain (Ohj. Klaus Härö 2005)
 Täällä Pohjantähden alla II (Ohj. Timo Koivusalo 2010)

 Jatkosota 
 Tyttö astuu elämään (Ohj. Orvo Saarikivi 1943)
 Jees ja just (Ohj. Risto Orko 1943)
 Kirkastettu sydän (Ohj. Ilmari Unho 1943)
 Tuntematon sotilas (Ohj. Edvin Laine 1955)
 Niskavuori taistelee (ohj. Edvin Laine 1957)
 Rintamalotta (Ohj. Aarne Tarkas 1956)
 Pojat (Ohj. Mikko Niskanen 1962)
 Sissit (Ohj. Mikko Niskanen 1963)
 Päämaja (Ohj. Matti Kassila 1970) 
 Vartioitu kylä 1944 (Ohj. Timo Linnasalo 1978)
 Pedon merkki (Ohj. Jaakko Pakkasvirta 1981)
 Angelan sota (Ohj. Eija-Elina Bergholm 1984)
 Tuntematon sotilas (Ohj. Rauni Mollberg 1985)
 Rukajärven tie (Ohj. Olli Saarela 1999)
 Pikkusisar (Ohj. Taru Mäkelä 1999)
 Hylätyt talot, autiot pihat (Ohj. Lauri Törhönen 2000)
 Etulinjan edessä (Ohj. Åke Lindman 2004)
 Lupaus (Ohj. Ilkka Vanne 2005)
 Tali-Ihantala 1944 (Ohj. Åke Lindman 2007)
 Täällä Pohjantähden alla II (Ohj. Timo Koivusalo 2010)
 Hiljaisuus (Ohj. Sakari Kirjavainen 2011)
 Tuntematon sotilas (Ohj. Aku Louhimies 2017)

 Lapin sota 
 Pojat (Ohj. Mikko Niskanen 1962)
 Auf Wiedersehen Finnland (Ohj. Virpi Suutari 2010)
 Kätilö (Ohj. Antti J. Jokinen 2015)
 Sisu (Ohj. Jalmari Helander 2023)

 Muut sodat 
 Muurmanin pakolaiset (Ohj. Erkki Karu 1927) (Ensimmäinen maailmansota)
 Jääkärin morsian (Ohj. Kalle Kaarna 1931) (Ensimmäinen maailmansota)
 Jääkärin morsian (Ohj. Risto Orko 1938) (Ensimmäinen maailmansota)
 Espanjankävijät (Ohj. Mikael Wahlforss‎ 1980) (Espanjan sisällissota)
 War of the Dead'' (Ohj. Marko Mäkilaakso 2011) (toinen maailmansota)

Suomalaiset sotaelokuvat
Wrangler

Wrangler on amerikkalainen farkkumerkki. 

Wrangler tarkoittaa cowboyta, mutta toisaalta myös riitelijää. Wrangler oli jo ollut pitkään markkinoilla USA:ssa, ennen kuin The Blue Bell Overall Company sai tuotemerkin itselleen yritysostolla. Wrangler-tuotemerkkiin alettiin panostaa ja perustettiin Wrangler Western Wear vuonna 1947. Hyvin tunnettu rodeovaatteiden tekijä Rodeo Ben palkattiin suunnittelemaan Wrangler-cowboyfarkut. 

Kun useimmat farkkumerkit kuten Levi’s ovat ottaneet kohderyhmäkseen kaupunkilaiset, Wrangler on pysynyt uskollisena lännenimagolleen. Se käyttää markkinointiviestinnässään mielikuvia country-musiikista, rodeosta, kalastuskilpailuista ja Yhdysvaltain maaseudun suosituimmasta autotyypistä, pick-upista eli lava-autosta.

Vuonna 1986 Blue Bell sulautui VF Corporationiin, joka on siitä lähtien omistanut Wrangler-tuotemerkin.

Historiaa
Blue Bell Incorporated sai alkunsa Pohjois-Carolinan Greensborossa vuonna 1904 perustetusta, denimhaalareita valmistaneesta Hudson Overall Companysta. Vuonna 1919 se muutti nimensä Blue Belliksi ja vuonna 196 se yhdistyi Kentuckyn ja Tennesseen osavaltiossa toimineen Big Ben Manufacturing Companyn kanssa. Se laajeni edelleen ostamalla vuonna 1936 Globe Superior Corporationin ja vuonna 1943 Casey Jones Companyn, joka teki työvaatteita Wrangler-merkillä. Vuonna 1947 Blue Bell toi markkinoille cowboy-tyyliset Wrangler-farkut, ja 1950-luvun keskivaiheilla sen tuotantomäärä oli noin 36 miljoonaa vaatekappaletta vuodessa. Wrangler-farkkujen kansainvälinen markkinointi alkoi 1960-luvun alussa. Vuonna 1967 Blue Bell osti J. W. Carter -kenkävalmistajan ja ryhtyi tekemään myös cowboy-saappaita. Vuonna 1970 naisten ja miesten farkkumallistot eriytettiin nimille Lady Wranglers ja Mr. Wrangler, ja vuonna 1975 aloitettiin lastenmallisto Wrangler Kids. Vuonna 1980 Blue Bell osti urheiluvaatevalmistaja Jantzen Incorporatedin, ja vuonna 1986 VF Corporation osti Blue Bellin ja siirsi 1998 pääkonttorinsa  Pennsylvaniasta Greensboroon. Vuonna 2019 VF Corporation jakautuu kahdeksi erilliseksi pörssiyhtiöksi, joista uusi Kontoor Brands, Inc. perustaa pääkonttorinsa Greensboroon ja huolehtii farkkubisneksestä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen nettisivut 

Vaatemerkit
Tiny Thompson

Cecil Ralph "Tiny" Thompson (31. toukokuuta 1905 Sandon, Brittiläinen Kolumbia – 9. helmikuuta 1981 Calgary, Alberta) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi NHL-liigan Boston Bruinsissa ja Detroit Red Wingsissä. Thompson voitti NHL:n mestaruuden ja valittiin neljästi sarjan parhaaksi maalivahdiksi.

Thompson piti hallussaan Bruinsin voittoennätystä 81 vuotta, kunnes Tuukka Rask ohitti hänet vuonna 2019. Samoin Bruinsin paidassa pelattujen otteluiden määrässä Thompson on Raskin jälkeen toisella sijalla. Thompsonilla on edelleen nimissään Bruinsin yhden kauden nollapeliennätys (12), jonka hän teki tulokaskaudellaan 1928–1929.

Saavutuksia 
 Stanley Cup 1929 Boston Bruinsissa
 Vezina Trophy 1930, 1933, 1936 ja 1938
 NHL:n kakkostähdistössä  1931 ja 1935 
 NHL:n ykköstähdistössä 1936 ja 1938
 Hockey Hall of Fameen 1959

Aiheesta muualla 
 Tiny Thompson HHOF-tietokannassa

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Hockey Hall of Fame
Vezina Trophy -voittajat
Vuonna 1905 syntyneet
Öuokka:Vuonna 1981 kuolleet
Manttaali

Manttaali ( ’miesluku’) oli Ruotsin valtakunnassa käytetty veroyksikkö, jonka pohjalta laskettiin maatilojen verotus.

Manttaali tarkoitti 1500-luvulla ensin yhtä normaalikokoista tilaa. Luku mittasi tilan verotusvoimaa, ja se määräsi verosuoritukset, jotka tilan tuli tehdä. Lukua ositettiin murto-osiin tilan koon suhteessa: pieni tila saattoi olla puolen manttaalin tila, vielä pienempi neljännesmanttaalin tila ja niin edelleen. Tilan jakaminen osiin tai sen väkiluvun pieneneminen vaikuttivat lopulta myös tähän yksikköön.

1600-luvulla otettiin käyttöön tuotantoarvoon perustuva laskenta. Yksi manttaali ei tämän takia vastannut enää mitään tiettyä pinta-alaa. Kun arvo oli määritetty, manttaalilukua ei enää muutettu tuoton muuttuessa, mutta tilan jakaminen pienempiin pienensi manttaalilukua vieläkin murto-osiin.

Manttaaliosa oli Suomessa käytössä suurelta osin vielä 1800-luvulle, mutta 1900-luvun verotuksessa sillä ei ollut enää käytännön merkitystä. Kiinteistöjen manttaaliluvut kuitenkin edelleen laskettiin kiinteistötoimituksissa, ja tilojen osuudet yhteisistä alueista, esimerkiksi vesialueista, määrättiin yleensä manttaalin perusteella. 

Vuoden 1906 eduskuntauudistukseen saakka manttaalit toimivat maaseudulla myös valtiollisen äänioikeuden perustana,  valittaessa talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehiä säätyvaltiopäiville. Äänioikeutettuja olivat manttaaliin pantua maata omistaneet ja henkilön käytössä olleiden äänien määrä oli manttaalimäärän mukainen.

Teollisuusmanttaali oli joillekin teollisuuslaitoksille laskettu manttaali, joka määritti niiden velvollisuudet ottaa osaa yleisiin rasituksiin.

Vuodesta 1997 alkaen manttaalia ei enää ole määrätty, ja esimerkiksi osuudet yhteisiin alueisiin jakautuvat yleensä pinta-alojen perusteella. Aiemmin kiinteistörekisterissä olleet tiedot manttaalista ja osaluvusta on kuitenkin säilytettävä edelleen rekisterissä.

Lähteet
Luovankylän historia

Viitteet

Verotuksen historia
Suomen taloushistoria
Kiinteistöoikeus
Maatalouden historia
Ruotsin ralli 2007

Ruotsin ralli 2007 oli MM-rallikauden 2007 toinen osakilpailu ja
se ajettiin 9.–11. helmikuuta.

Tulokset

Lopputulokset

Erikoiskokeet

Lähteet 
 wrc.com

MM-rallikausi 2007
Ruotsin ralli
Campinas

Campinas (IPA: ) on kunta São Paulon osavaltiossa Brasiliassa. Kunnan asukasluku oli 1 080 113 vuonna 2010. Campinasin metropolialueella on 19 kaupunkia, joissa oli vuonna 2000 yhteensä 2,3 miljoonaa asukasta. Campinas on osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki São Paulon (noin 10 900 000) ja Guarulhosin (noin 1 160 000) jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

São Paulon kunnat
50 Let Pobedy

50 let Pobedy (, ) on Venäjän federaation Arktika-luokan ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Se on hieman muita luokkansa aluksia suurempi ja siten se on maailman suurin ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Sen pituus on 159 metriä, leveys 30 metriä, uppouma 25 000 tonnia ja nopeus 21,4 solmua. Jäänmurtaja kykenee murtamaan 2,8 metrin paksuista jäätä. Aluksessa on kaksi ydinreaktoria. Konetehosta 55 900 kW siirtyy alukseen potkureille. Miehistöön kuuluu 138 jäsentä.

Rakentaminen 
Aluksen köli laskettiin Baltijski zavodin telakalla Pietarissa nimellä Ural vuonna 1989, ja se laskettiin vesille 1993. Samana vuonna aluksen rakentaminen keskeytyi rahoituksen puutteeseen. Nimi viittaa vuoteen 1995 ja toisen maailmansodan päättymisen 50-vuotispäivään, jolloin aluksen oli määrä valmistua. Rahoituksen loppumisen johdosta se ei kuitenkaan valmistunut, ja sen varustelua jatkettiin vasta 2003. Alus valmistui vuonna 2007 ja sillä ajettiin koeajo Suomenlahdella 12. helmikuuta 2007.

Suomen valtio huomautti koeajosta, koska siitä ei oltu informoitu etukäteen. 1996 tehdyn sopimuksen mukaan Venäjän tulisi ilmoittaa alle 300 kilometrin päässä Suomen rannikosta liikkuvista ydinkäyttöisistä aluksista.

Ydinkäyttöiset jäänmurtajat
Kabba Samura

Kabba Samura (s. 26. marraskuuta 1981 Freetown, Sierra Leone) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Kaudella 2007 hän pelasi Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa.

Samura aloitti jalkapallon pelaamisen Sierra Leonen suurimpiin kuuluvassa Mighty Blackpoolissa. Hänet toi Ruotsiin ja IFK Ölmeen ruotsalainen valmentaja Roger Palmgren. Kahden Ölmessä pelatun kauden jälkeen ruotsalainen suurseura IFK Göteborg hankki hänet vuonna 1999. Vuonna 2000 hän pääsi göteborgilaisten edustusjoukkueeseen ja teki yhden maalin vierasottelussa AIK:ta vastaan. Hän pelasi useita hyviä otteluita, muttei päässyt lopullisesti murtautumaan avauskokoonpanoon. Hänet vuokrattiin Assyriska FF:n ja hyvien näyttöjen ansiosta Assyriska päätti hankkia Samuran pelaajaoikeudet. Hän pelasi 3 hienoa kautta seurassa ja teki yhteensä 23 sarjamaalia, joista 3 Allsvenskanissa. Kaudella 2004 hän voitti seuran sisäisen maalipörssin 14 maalilla ja Assyriska nousi Superettanista Allsvenskaniin.

Assyriska putosi sarjasta heti 2005 ja Samura lähti kreikkalaisen liigaseura OFI Gretan riveihin. Tätä ennen hän oli käynyt hollantilaisen Sparta Rotterdamin testissä lokakuussa 2005 . Hän pelasi Kreikassa 6 ottelua ilman maalimerkintöjä ja palasi Ruotsiin. Hän kävi englantilaisen Southend Unitedin  ja ruotsalaisen Örebro SK:n  testeissä, kunnes norjalainen Aalesund FK teki sopimuksen Samuran kanssa elokuussa 2006. Aalesund FK ei tarjonnut jatkoa sopimukseen ja Samura joutui etsimään uuden seuran kauden 2006 jälkeen. Keväällä 2007 hän kävi englantilaisen Brighton & Hove Albion FC:n testissä, kunnes päätyi testin kautta kirjoittamaan 1+1-vuotisen sopimuksen HJK:n kanssa helmikuussa 2007. 
   
Ruotsissa hänet muistetaan maalistaan nousukarsintaottelussa 2004. Hän nousi pallon kanssa omalta puoliskoltaan ja päätti nousun hienoon laukaukseen ohi Örgryte IS:n maalivahdin ja vei Assyriskan 2-1 voittoon. Kauden 2007 jälkeen HJK jätti käyttämättä optionsa vedoten korkeaan palkkaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pelaajakortti HJK:n sivuilla 
OFI-tilastot
Samuran tilastot Aalesund FK:n ajalta
Maali Örgryten verkkoon

Sierraleonelaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Evankelisluterilainen Todistajaseura

Evankelisluterilainen Todistajaseura ry on Suomen evankelis-luterilaisen kirkkoon kuuluva ja on osa evankelista herätysliikkettä maallikkojohtoisena liikkeenä, joka perustettiin Kurikassa vuonna 1919. Todistajaseuran kannatusaluetta on lähinnä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla. Todistajaseura käyttää laulukirjaa Uusi Veisu. 

Todistajaseura on lojaali luterilaisen ortodoksian opetuksille. Se tunnustaa kasteen uudestisyntymisen pesona eikä hyväksy naispappeutta vaan pitää sitä Raamatun vastaisena. Todistajaseuralla on omaa kustannustoimintaa. Seura on julkaissut muun muassa Svebiliuksen katekismusta sekä kuukausittain ilmestyvää Todistaja-lehteä.

Aiheesta muualla
Todistaja-lehti 

Evankelisuus