joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Turva

Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva on Tampereella pääkonttoriaan pitävä keskinäinen vakuutusyhtiö. Keskinäisyys tarkoittaa sitä, että vakuutuksenottajat omistavat Turvan. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yhtiö jakaa kertyneet tuotot asiakkaiden hyväksi kilpailukykyisinä hintoina ja pitkäjännitteiseen asiakkuuteen perustuvina alennuksina. Turvassa on yli 300 työntekijää ja 37 toimipaikkaa ympäri Suomen. Turvan nykyinen toimitusjohtaja on Ville Raunio. Hänen lisäkseen johtoryhmään kuuluvat Jussi Ilveskoski, Pekka Runsas, Timo Laukas ja Satu Rinta-Jaskari.

Turva perustettiin vuonna 1910 työväestön ja työväenyhdistysten tarpeisiin nimellä Hämeen Työväen Keskinäinen Paloapuyhdistys. Yhdistys oli tarpeen, koska tavanomaiset vakuutuslaitokset eivät mielellään, tai ainakaan halvalla, vakuuttaneet paloherkkiä puisia työväentaloja. Sisällissodan seurauksena toiminta keskeytyi hetkeksi. 1930-luvulla nimeksi vaihdettiin Työväen Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva. Vuoden 2000 yhtiökokouksessa nimi sai nykyisen muotonsa.

Turva on LähiTapiola-ryhmään kuuluvan LähiTapiola Vahinkovakuutuksen tytäryhtiö. Turva välittää Elon työeläkevakuutuksia ja LähiTapiolan vapaaehtoisia eläke- ja henkivakuutuksia asiakkailleen omien tuotteidensa ohessa. EPSI Rating on tutkinut vuosittain suomalaisten vakuutusyhtiöiden asiakastyytyväisyyttä. Tutkimuksen mukaan Turvalla oli alan tyytyväisimmät asiakkaat vuonna 2021. Turva oli alansa ykkönen asiakastyytyväisyydessä myös vuosina 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2020.

Omistus
Turvan omistavat asiakkaat ja takuupääoman omistajat. Takuupääomasta valtaosan omistaa LähiTapiola-ryhmä. Muita takuupääoman omistajia ovat SAK, 15 ammattiliittoa sekä kaksi työväenyhteisöä.

Takuupääoman omistajat
Ammattiliitto Pro
Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT
Ilmailualan Unioni
Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL
LähiTapiola-ryhmä
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo
Palvelualojen ammattiliitto PAM
Paperiliitto
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Suomen Elintarviketyöläisten Liitto
Suomen Konepäällystöliitto
Suomen Merimies-Unioni
Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto SSSL
Sähköalojen ammattiliitto
Teollisuusliitto
Tradeka-Yhtiöt Oy
Työväenlehdistön kannatusyhdistys
Yleinen lehtimiesliitto
Yrjö Sirolan Säätiö

Lähteet

Aiheesta muualla
 Turvan kotisivut

Suomalaiset vahinkovakuutusyhtiöt
Vesisaari

Vesisaari (, , kveeniksi Vesisaari) on kunta ja sen keskustaajamana toimiva kaupunki Pohjois-Norjassa Finnmarkin läänin itäosassa. Asukkaista noin 5 000 asuu kaupungissa. Vesisaari on Finnmarkin läänin hallinnollinen keskus.

Vesisaari sijaitsee Varanginvuonon pohjoisrannalla. Se rajoittuu lännessä Uuniemen ja Tenon, luoteessa Berlevågin, pohjoisessa Båtsfjordin ja koillisessa Vuoreijan kuntiin, sekä etelässä Varanginvuonoon. Varanginvuonon eteläpuolella on Etelä-Varanki. 

Kunnan asutuskeskuksia ovat itse Vesisaaren kaupungin ohella Vestre Jakobselv (Annijoki) ja Kariel sen länsipuolella sekä Kiby, Golnes, Ekkerøy, Krapenes ja Skallelv sen itäpuolella. Vesisaari on kauppa- ja kalastuskeskus, jossa on säilyketeollisuutta ja virvoitusjuomatehdas. 

Vesisaaressa toimii Norjan radion, NRK:n, Finnmarkin aluetoimitus ja siellä ilmestyy kuusipäiväinen Finnmarken-sanomalehti sekä Varangeren-viikkolehti. Vesisaari on Hurtigrutenin satama ja Vesisaaren lentoasema sijaitsee Kibyssä kaupungin itäpuolella. Kaupungin läpi kulkee eurooppatie E75. Kaupungissa toimii myös Vesisaaren museo - Ruijan kveenimuseo (), joka on kveenikulttuurin vastuumuseo Norjassa. 

Vesisaari on ollut vuodesta 1961 Kemijärven ja vuodesta 1973 Murmanskin ystävyyskaupunki.

Historia 
Vesisaari sai kaupunkioikeudet vuonna 1883.

1800-luvulla Vesisaareen muutti suuri määrä suomalaisia, ja vuosisadan vaihtuessa yli puolet sen väestöstä oli suomenkielisiä kveenejä. Nykyisin väestö on melkein kokonaan norjalaistunut. Vesisaaressa on nykyään nähtävillä kolmikieliset nimikyltit.

Vuoden 1964 alusta Vesisaareen liitettiin entinen Pohjois-Varangin  kunta (Nord-Varanger).

Paikannimiä 
Vestre Jakobselv (Annijoki), Ekkerøy (Ekreija), Hamningberg, Høvik (Heviika), Skallelv (Kallijoki), Skallenes (Kalliniemi), Kariel (Karieli), Krampenes (Kramppinen), Skullnes (Kullaselva), Kiby (Kyypi, Kyyppi), Nyhamn (Nyyhamina), Salttjern (Salttijärvi), Prestelv (Sisäjoki), Indre Kvenby (Sisäpää), Tomaselv (Turvejoki), Ytre Kvenby (Ulkojoki).

Ilmasto

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vesisaaren museo - Ruijan kveenimuseo 
Vesisaaren suomenkielinen matkailusivu 

Kveenit
Cosplay

Cosplay, lyhennetty sanoista ”costume play” (, suomalaisittain cossaus), eli pukuilu, on harrastus, jossa ihmiset pukeutuvat esimerkiksi manga-, anime-, sarjakuva-, peli- tai elokuvahahmoiksi. Cosplayn juuret ovat Yhdysvaltain scifi-tapahtumissa, mutta nykymuodossaan se on rantautunut länteen Japanista, missä se on verraten suosittua ja josta suurin osa cosplay-pukujen hahmoista lainataan.

Cosplay Suomessa 

Suomessa cosplayta on harrastettu pienimuotoisesti noin 1990-luvulta alkaen. Nykyiseen suosioonsa cosplay kuitenkin kohosi Animecon III -tapahtumassa Jyväskylässä vuonna 2004, jolloin sen harrastajien määrä kasvoi räjähdysmäisesti. Tapahtuman cosplay-kisa ei ollut Suomen ensimmäinen, mutta tuolloin siitä tuli tapahtuman suosituimpia ohjelmanumeroita. Tämän jälkeen cosplay-kisoja on pidetty melkein jokaisessa suuremmassa suomalaisessa animetapahtumassa, yleensä Cosplay Finlandin järjestämänä.

Yleisöäänestyksistä kisan parhaiden pukujen valitsemisessa on sittemmin luovuttu sen populistisuuden takia ja yleisön suosikit valitaan nykyään omissa kategorioissaan. Kisoissa tuomarien valintaan vaikuttavat puvun lisäksi myös liikkeet ja ilmeet sekä hahmon luonteeseen eläytyminen lavalla.

Suomessa järjestetään useita 'coneja', joihin liittyy cosplayta. Näitä tapahtumia ovat esimerkiksi Animecon Kuopiossa, Desucon Lahdessa, eri paikkakunnilla vuosittain järjestettävä Finncon, Ropecon Espoossa sekä Tracon Tampereella. Myös videopeleihin ja tietokonedemoihin keskittyvässä Assembly -tapahtumassa on cosplay-kilpailu. Hahmoja on lukemattomia ja tapahtumissa valokuvataan paljon niin tuttuja kuin tuntemattomiakin cosplayereita. Conit ovat yhteisöllisiä tapahtumia ja monet saapuvat paikalle pääasiassa tapaamaan ystäviään, vaikka jokaisella conilla onkin muuta ohjelmaa kuten paneeleja ja erilaisia työpajoja.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Cosplay.com. 
 Cosplay Finland.
 CosplayFriends.com. 
 Cosplay-World.  
 The Cosplay World. 
 Cosplay in Japan. Tietoa japanilaisesta cosplaysta.

Artikkeleita 
 Antti Siukonen: Cosplay-kilpailijat eivät työtunteja säästele. Fleim.fi 27.10.2007.
 Henri Lassander: Haastattelu: Mikä ihmeen cosplay?  Plaza.fi 19.1.2009.
 Sanna Savikko: Cosplay on luovuuden karnevaalia. Utain 26.3.2009.
 Sami Takala: Nagoya on cosplayn keskus. Ilta-sanomat 12.11.2009.

Animen ja mangan käsitteet
Japanilaiset alakulttuurit
Harrastukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Naamiaiset

Naamiaiset ovat juhla, jonka osallistujat käyttävät naamioita tai naamiaispukuja eli historiallisia tai muuten epätavallisia asuja. Naamiaiset olivat erityisen suosittuja Euroopan hoveissa 1600- ja 1700-luvuilla, ja naamiaisperinne yhdistetäänkin yleisesti Venetsian karnevaaleihin. Naamiaisjuhliin kuuluu usein myös tanssia, laulua ja muita esityksiä. Keskiyötä pidetään perinteisesti naamioiden riisumisen hetkenä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hannu Pesonen: Venetsia vietti naamiaisia 227 päivää vuodessa. Tiede 2.10.2008.

Juhlat
Stavanger

Stavanger on Norjan neljänneksi suurin kaupunki ja Rogalandin läänin pääkaupunki Boknavuonon etelärannalla Länsi-Norjassa. Stavanger sai kaupunginoikeudet vuonna 1425. Kaupungin arkkitehtuuri on sekoitus vanhaa ja uutta.

Maantiede 
Stavanger sijaitsee niemimaalla, jonka länsipuolta huuhtoo Norjanmeri, idässä on Gandsin vuono. Kaupunki levittäytyy mannermaalta asuituile saarille nimiltään  Hundvåg/Buøy, Austre Åmøy, Langøy, Bjørnøy, Roaldsøy, Ormøy, Steinsøy, Engøy, Sølyst, Grasholmen, Vassøy, Lindøy, Hellesøy ja Kalvøy. Korkeimpia paikkoja ovat Ullandhaug (139 m) ja Jåttånuten (138 m).

Historia 
Stavangeriin perustettiin piispanistuin 1100-luvulla, kun St. Swithunin katedraali valmistui. Kaupunkioikeudet se sai 1425, mutta kaupungin kasvu oli hidasta ja vuonna 1682 uskonpuhdistuksen myötä piispanistuin siirtyi Kristiansandiin. Sen jälkeen kun Pohjanmereltä löydettiin öljyä 1960-luvulla, Stanvangerin taloudellinen merkitys on kasvanut.

Talous 
Kaupungissa on elintarvike-, laivanrakennus-, metalli-, kumi-, tekstiili- ja graafista teollisuutta. Stavangerin satama kuuluu Norjan tärkeimpiin ja kaupungin rautatieasema on Sørlandin radan päätepiste. Lentoasemalta, joka sijaitsee naapuripaikkakunnalla Solassa, on yhteys Pohjanmeren öljykentille. Kaupungissa sijaitsee Norjan öljyhallinnon keskusvirasto ja öljy-yhtiöiden konttoreita. Statoililla on siellä pääkonttori ja ExxonMobil, BP, Total ja ConocoPhillips ovat perustaneet sinne aluetoimipisteen.

Koulutus 
Vuonna 2005 perustetussa Stavangerin yliopistossa on teknillis-luonnontieteellinen, yhteiskuntatieteellinen ja humanistinen tiedekunta. Opiskelijoita yliopistossa on noin 9200. Muita korkeakouluja Stavangerissa ovat Den sosialpedagogiske høgskolen, joka tarjoaa opetusta mm. sosiaalipedagogiikassa sekä Kauppakorkeakoulu.

Nähtävyyksiä 
 Vanha Stavanger
 Stavangerin tuomiokirkko
 Merenkulkumuseo
 Öljymuseo

Stavangerin satamasta lähtee kesäisin Hop On - Hop Off -turistibussi, joka ajaa kaupungin läpi ja pysähtyy tärkeimmillä nähtävyyksillä.

Kuvia

Muuta 
Vuoden 2018 alussa Stavangerissa oli yli 133 000 asukasta, joten se oli asukasluvultaan Norjan neljänneksi suurin kunta. 

Stavanger on Jyväskylän ystävyyskaupunki, ja kaupungit ovatkin väkiluvultaan melko samankokoiset. Vuonna 2008 kaupunki jakoi Euroopan kulttuuripääkaupungin tittelin yhdessä Liverpoolin kanssa.

Vuodesta 2013 alkaen Stavangerissa on järjestetty vuosittain Norway Chess -shakkiturnaus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Stavangerin kaupungin sivut 
Turistisivut
Stavanger Guide Maps - Kaupungin kartta
Linja-autoreitit ja aikataulut Stavangerissa

Seulonnan keskeiset artikkelit
Burt Lancaster

Burton Stephen Lancaster (2. marraskuuta 1913 New York City, New York, Yhdysvallat – 20. lokakuuta 1994 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.

Ura
Burt oli yksi perheen viidestä lapsesta ja varttui itä-Harlemissa. Nuorena hän vietti paljon aikaa kadulla, jossa kehitti voimistelijan taitojaan. Myöhemmin hän toimi sirkuksessa akrobaattina, kunnes vuonna 1939 saadut vammat pakottivat hänet luopumaan ammatista.

Lancaster palveli Yhdysvaltain maavoimissa toisen maailmansodan aikaan. Sodan jälkeen hänen onnistui saada rooli Broadwaylta, ja vaikka näytelmä ei ollut menestys, Lancasterin esitys sai Hollywoodin agenttien kiinnostuksen heräämään. Hän sai roolin elokuvasta Tappajat (1946). Hän sai hyvät arvostelut ja sitä myötä lisää elokuvaosia etenkin draamoissa, trillereissä, sota- ja seikkailuelokuvissa. Lancasterin elokuvat olivat yleensä menestyksiä tyylilajista riippumatta. Vuonna 1953 hän näytteli toisen miespääosan elokuvassa Täältä ikuisuuteen, josta tuli hänen kuuluisin elokuvansa. Hänen uransa kohokohtia oli 1960, kun hänen työnsä palkittiin sekä parhaan miespääosan Oscarilla että Golden Globella elokuvasta Huijarisaarnaaja.

Lancaster työskenteli myös useissa eurooppalaisissa elokuvissa ja eurooppalaisten ohjaajien kanssa, mukaan lukien, Luchino Viscontin (Tiikerikissa, 1963, ja Intohimo ja väkivalta, 1974) ja Bernardo Bertoluccin (1900, 1976). Hän näytteli myös lukuisissa televisioelokuvissa. Ohjaaja John Frankenheimer teki hänen kanssaan viisi elokuvaa ja näyttelijöistä Kirk Douglas kuusi.

Burt Lancasterilla on tähti Hollywood Walk of Famella (6801 Hollywood Boulevard).

Yksityiselämä
Lancaster vartioi tarkkaan yksityiselämäänsä. Hän oli naimisissa kolme kertaa ja hänellä oli viisi lasta. Hollywoodissa Lancaster tunnettiin naistenmiehenä, ja poliittiselta kannaltaan hän oli vasemmalle kallistuva liberaali, joka kannatti muun muassa homojen oikeuksia ja ammattiyhdistysliikettä ja vastusti Vietnamin sotaa. Burt Lancasterin lapsista Billy tuli tunnetuksi John Carpenterin kauhuklassikon, The Thing, käsikirjoittajana. Sydänleikkaus ja aivohalvaus veivät Burt Lancasterin pyörätuoliin 1990. Hän kuoli 80-vuotiaana kotonaan Los Angelesissa sydänkohtaukseen.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 
Burt Lancaster, Bfi.org.uk

Kirjallisuutta
Crowther, Bruce. Burt Lancaster: A Life in Films. London: Robert Hale Ltd., 1991.
Karney, Robyn. Burt Lancaster: A Singular Man. London: Bloomsbury Publishing, 1996.

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vaudeville-esiintyjät
Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Kalle Könkkölä

Kalle Kustaa Topias Könkkölä (16. tammikuuta 1950 Helsinki – 11. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja.

Kalle Könkkölän isä oli insinööri ja äiti konttoristi, ja kuusilapsinen perhe asui isän työn vuoksi muutamia vuosia Äänekoskella, jossa Kalle aloitti koulunkäyntinsä. Synnynäinen lihassairaus vaikutti hänen liikkumiseensa jo silloin. Perhe asui pitkään Keravalla, jossa isä toimi kaupungin insinöörinä. Könkkölä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1969 ja luonnontieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1974. Opiskeluaikanaan Könkkölä lähti mukaan opiskelijapolitiikkaan, ja valmistuttuaan hän oli muutamien opiskelijaystäviensä kanssa perustamassa Helsinki-liikettä. Liike osallistui vuoden 1976 kunnallisvaaleihin, mutta ei saanut yhtään ehdokastaan Helsingin kaupunginvaltuustoon. 

Könkkölä teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Alankomaihin, Tanskaan ja Ruotsiin. Könkkölä toimi Hengityslaitepotilaat ry:n toiminnanjohtajana vuosina 1974–1997, Tiedotuskynnys-lehden päätoimittajana vuodesta 1975 ja Valtakunnallisen vammaisneuvoston pääsihteerinä vuosina 1998–2003.

Könkkölä toimi pitkään vammaisten ihmisoikeusjärjestö Kynnyksen puheenjohtajana ja toiminnanjohtajana. Hän oli vammaisten kehitysyhteistyötä tukevan Abilis-säätiön perustaja ja hallituksen puheenjohtaja (2010).

Könkkölä oli toinen Vihreän liiton ensimmäisistä kansanedustajista vuosina 1983–1987. Eduskunnassa Könkkölä oli sosiaalivaliokunnan jäsenenä. Hän toimi myös Vihreän liiton puheenjohtajana vuonna 1987 ja varapuheenjohtajana vuosina 1990–1991. Könkkölä oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–2004. Eduskunnassa Könkkölältä evättiin aluksi oikeus henkilökohtaiseen avustajaan – nykyistä avustajajärjestelmää ei 1980-luvulla vielä ollut –, mutta Könkkölä vei asian hallinto-oikeuteen, jossa hän voitti juttunsa. Tämän jälkeen eduskunta palkkasi hänelle avustajan sihteerin töitä varten valtion alimmassa palkkaluokassa.

Könkkölä oli naimisissa arkkitehti Maija Könkkölän (o.s. Elomaa) kanssa, joka kuoli vuonna 2012. Könkkölä kuoli keuhkokuumeeseen sairaalassa syyskuussa 2018.

Julkaisut 
 
 
 
 
 Saraste, Heini, Heinonen, Väinö ja Könkkölä, Kalle: Voihan vammainen. Lasten kuvasanakirja vammaisuudesta. INTO-kustannus, 2017. ISBN 978-952-264-831-0.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Könkkölän Mistä on kyse -sivut (Webarchive)
 
 Kalle Könkkölän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Dokumentti Kalle ja Maija Könkkölästä Ylen Elävässä arkistossa

Kansanedustajat
Vihreän liiton poliitikot
Vihreän liiton puheenjohtajat
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset vammaisten oikeuksien liikkeen edustajat
Suomalaiset vammaiset poliitikot
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset lihastautia sairastavat henkilöt
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Ross The Boss

Ross "The Boss" Friedman (s. 3. tammikuuta 1954 Bronx, New York, New York) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän sekä protopunkyhtye The Dictatorsin että heavy metal -yhtye Manowarin perustajajäsen.

Bronxissa lapsuutensa viettänyt Friedman oli perustamassa The Dictators -yhtyettä vuonna 1973. Levytettyään kolme albumia The Dictatorsin kanssa Friedman muutti Ranskaan ja alkoi työskennellä Shakin' Street -yhtyeen kanssa. Shakin' Street oli lämmittelybändinä Black Sabbathille heidän Heaven and Hell -kiertueellaan 1980 ja tällöin Friedman tapasi Joey DeMaion. Friedman ja DeMaio perustivat Manowarin, jossa Friedman soitti vuoden 1988 Kings of Metal -albumiin saakka. Friedman lähti yhtyeestä voidakseen soittaa enemmän bluesiin kallellaan olevaa musiikkia.

Lähteet 

Australialaiset metallimusiikin kitaristit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Tähtivaeltaja

Tähtivaeltaja on neljännesvuosittain ilmestyvä Helsingin Science Fiction Seuran julkaisema lehti, jossa käsitellään science fictionia, fantasiaa, kauhua, elokuvia, kirjoja ja sarjakuvia. Lehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 1984 Toni Jerrman.

Historia 
Lehden ensimmäinen numero Tähtivaeltaja-nimellä oli 2/84 (numero 9) päätoimittajana Toni Jerrman. Tätä ennen lehdeltä oli ilmestynyt kahdeksan numeroa nimellä Time and Space päätoimittajanaan Tuomas Kilpi. Lehden alkuaikoina sille oli ominaista kuvia kumartelematon punk- ja rock-henkinen asenne.
 
Lehden tavoitteena on esitellä lukijoille uusia ja korkealaatuisia kirjailijoita, sarjakuvantekijöitä ja elokuvia. Jerrmanin mielestä lehti on onnistunut parantamaan kustantajien suomennosvalintoja ja pitämään suomalaisen sf-fandomin mieltä avoimena. Lehti esitteli suomalaiselle yleisölle Philip K. Dickin, jota myöhemmin suomennettiin erityisen paljon. Tähtivaeltaja esitteli myös animea ja mangaa yli kymmenen vuotta ennen kuin se tuli Suomessa muotiin. Kimmo Lehtonen on esitellyt lehdessä uusinta englanninkielistä tieteiskirjallisuutta Kutzpah-palstallaan. Fantasiakirjallisuuden moderneja virtauksia on esitellyt muun muassa Jukka Halme, joka lanseerasi suomeen termin uuskumma.

Tähtivaeltajassa on julkaistu paljon sarjakuvia, tekijöinä muun muassa Petri Hiltunen ja Pekka A. Manninen, Anssi Rauhala ja Kivi Larmola. Manninen on piirtänyt lehteen numerosta 4/1993 lähtien Uniaika-sarjakuvaa, jossa hän kuvittaa lukijoiden unia. 

Tähtivaeltaja on ollut mukana järjestämässä Finnconeja vuodesta 1986. Lehden avustajina ovat sen historian aikana toimineet muun muassa Minna Jerrman, Antti Oikarinen, Ari Veintie, Hannu Blommila, Jukka Laajarinne, Vesa Sisättö, Anne Leinonen, Otto Sinisalo, Ilja Rautsi, Tiina Raevaara, Juhani Hinkkanen, Aleksi Kuutio, Elli Leppä, Johanna Sinisalo ja Jussi K. Niemelä. Lehden ulkoasua ovat suunnitelleet muun muassa Jukka Murtosaari, Tommi Hänninen ja Sami Saramäki.

Tähtivaeltaja- ja Tähtifantasia-palkinnot  
Helsingin SF-seura jakaa vuosittain Tähtivaeltaja-palkinnon parhaasta suomeksi ilmestyneestä science fiction -kirjasta. Vuodesta 2005 valintaraati on ensin julkistanut viisi palkintoehdokasta ja myöhemmin voittajan. Palkintoa perustettaessa lehden tekijät halusivat osoittaa, että suomeksi voitaisiin julkaista paljon enemmän tieteiskirjallisuutta, jolle on ominaista korkeatasoinen ihmiskuvaus ja kirjallinen ilmaisu, yhteiskunnallinen kantaaottavuus ja ajatusten herättäminen.

Vuodesta 2007 seura on jakanut myös Tähtifantasia-palkintoa parhaalle suomeksi käännetylle fantasiakirjalle. Palkinnon ulkopuolelle jäävät suomalaiset kirjat, koska niitä varten on Suomen Tolkien-seuran jakama Kuvastaja. Tähtifantasia-palkinnon tarkoituksena on nostaa esiin syvällistä, korkeakirjallista fantasiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tähtivaeltaja-lehden kotisivut

Suomalaiset science fiction -lehdet
Harry Lime

Harry Lime on Orson Wellesin esittämä hahmo brittiläisessä elokuvassa Kolmas mies (1949), joka perustuu Graham Greenen tekstiin, jonka hän myöhemmin muokkasi kirjaksi. Lime on amerikkalainen huijari, joka on toisen maailmansodan jälkeen asettunut Wieniin ja ryhtynyt myymään varastettua tavaraa mustan pörssin kaupassa.

Elokuvan nimen kolmannella miehellä tarkoitetaan Limen ruumista kantamassa nähtyä tunnistamatonta kolmatta miestä. Myöhemmin paljastuu, että Lime itse oli kyseinen kolmas mies, sillä hän lavasti oman kuolemansa.

Harry Lime on yksi elokuvahistorian kuuluisimmista sivuosista, ja Limen kuuluisin repliikki on hänen Prater-ajelun jälkeen esittämänsä kommentti:
"Olihan Italiassakin 30 vuoden ajan murhia ja verenvuodatusta, mutta sieltä saimme Michelangelon, Leonardo da Vincin ja renessanssin. Sveitsissä oli veljellistä rakkautta ja 500 vuotta demokratiaa – ja mitä hyvää siitä syntyi? Käkikello."

Lähteet 

Elokuvahahmot
Kuvitteelliset rikolliset
Revell

Revell on yhdysvaltalainen pienoismallien valmistaja, joka on perustettu vuonna 1943. Revell valmistaa auto-, lentokone-, panssarivaunu-, yksikkö-, helikopteri- ja laivapienoismalleja. Revell omistaa nykyisin myös toisen perinteikkään pienoismallien valmistajan, Monogramin. Revellillä on Saksassa vuonna 1957 perustettu sisaryhtiö Revell GmbH & Co. KG. Revell valmistaa myös pienoismallitarvikkeita esim. maaleja.

Aiheesta muualla 

 Revell-Monogramin kotisivu
  Saksan Revellin kotisivu 

Pienoismallivalmistajat
Kulttuurihistoria

Kulttuurihistoria tieteenalana keskittyy menneisyydessä tapahtuneiden kulttuuri-ilmiöiden tutkimukseen. Kulttuurihistoria ei yleensä keskity täsmällisesti ajoitettaviin ”tapahtumiin” vaan pidemmän aikajakson kehityskulkuihin.

Nykyaikainen kulttuurihistoria ei rajaa kulttuurin käsitettä pelkästään taiteelliseksi tai kirjalliseksi (korkea-)kulttuuriksi, vaan mitä tahansa inhimillistä toimintaa voidaan tutkia kulttuurihistoriallisesta näkökulmasta. Hannu Salmen mukaan kulttuurihistoriassa tapahtunut muutos vastaa laajemmin humanistisissa tieteissä tapahtunutta muutosta: kulttuuristen piirteiden tai tunnusmerkkien määrittelystä on siirrytty merkitysten  ja merkityssuhteiden tutkimukseen. Siten esimerkiksi politiikkaa voitaisiin tarkastella kulttuurihistoriallisesta näkökulmasta käsin. Kulttuurihistoria on läheistä sukua monille humanistisille ja yhteiskuntatieteille, esimerkiksi folkloristiikalle ja antropologialle. 

Kari Immonen määrittelee kulttuurihistorian seuraavasti:

Kulttuurihistoria tarkastelee ilmiöitä historiallisina ja kulttuurisina. Se katsoo, että kaikki elämismaailman ilmiöt kuuluvat oman moniaikaisen ja monikerroksisen nykyhetkensä muodostamaan kokonaisuuteen. Kulttuurihistoria pyrkii ulottamaan katseensa kulttuurin perustassa vaikuttaviin syvärakenteisiin ja niihin suhtautumisen ja maailmanjäsentämisen tapoihin, jotka ovat elämismaailman ilmiöiden perustana. - - - Tästä näkökulmasta kulttuurihistoria kohtaa elämismaailman kaikessa rikkaudessaan, ilman hierarkista arvottamista. Se ei tee eroa arjen ja juhlan, eliitin ja populaarin, korkean ja matalan tai tavallisen ihmisen ja valtaapitävien välillä. Kulttuurin eri alueet jäsentyvät ihmisen valintojen tasaveroisiksi kohteiksi, elämäntavan osiksi.

Kulttuurihistoria on siis otteeltaan hyvin monimuotoinen historiantutkimuksen suuntaus. Kyse on pikemminkin menneisyyden lähestymistavasta kuin tietystä tutkimuksen kohteesta.

Oppiaineena 

Kulttuurihistoriaa voi Suomessa opiskella pääaineena ainoastaan Turun yliopistossa, jossa alan koulutus ja tutkimus alkoi vuonna 1972. Kulttuurihistoriaa voi opiskella myös Turun yliopiston avoimessa yliopistossa, jossa järjestetään muun muassa verkko-opintoja, joihin voi osallistua paikkakunnasta riippumatta. Avoimen yliopiston kokonaisuudet ovat rinnastettavia tutkintoihin kuuluviin kokonaisuuksiin, ja niitä voi liittää  HuK- ja FM-tutkintoihin muissakin yliopistoissa kuin Turun yliopistossa.

Sivuaineena kulttuurihistoriaa voi opiskella Lapin yliopistossa perus- ja aineopintojen verran. Kulttuurihistoriaa opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi opettajina, tutkijoina, informaatikkoina, kirjastonhoitajina, toimittajina, museonhoitajina, kulttuurisihteereinä, kulttuurituottajina tai tiedottajina.

Lähteet 
 
 Salmi, Hannu: Kulttuurihistorian mieli. Kulttuurihistoria Nyt 2009. Turku 2009: 4-6. 
 Nivala, Asko & Mähkä Rami (toim.): Tulkinnan polkuja. Kulttuurihistorian tutkimusmenetelmiä. Turku: k & h 2012. ISBN 978-951-29-4868-0. (PDF)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kulttuurihistoria nyt! Turun yliopiston kulttuurihistorian oppiaineen blogi

Seulonnan keskeiset artikkelit
MacGuffin

MacGuffin (toisinaan McGuffin) on tarinankerronnan apuväline, joka motivoi hahmoja ja pitää tarinan liikkeellä. MacGuffin on erittäin tärkeä hahmojen näkökulmasta, vaikka yleisön kannalta se on epäoleellinen ja voitaisiin selittää yksinkertaisesti. MacGuffin on tavallinen elokuvissa ja erityisesti trillereissä.

Termin "MacGuffin" keksi Alfred Hitchcock.

"Alkuperäinen" MacGuffin 
MacGuffin juontaa alkunsa vanhasta ja kuluneesta vitsistä, jota Hitchcock mielellään kertoi:

Kaksi miestä matkustaa junassa. Toisella on tavarahyllyllä iso, omituisen muotoinen paketti. Toinen mies kysyy, mitä paketissa oikein on.– Se on MacGuffin.– Mikä MacGuffin sitten on?– Sillä pyydystetään leijonia Skotlannin Ylämailla.– Mutta eihän Ylämailla ole leijonia.– No sitten se ei ole MacGuffin.

Esimerkkejä

Elokuva 
 Lähes kaikki Alfred Hitchcockin elokuvat
 Maltan haukan patsas on erinomainen varhainen esimerkki.
 Quentin Tarantinon Pulp Fictionissa salkku on MacGuffin (ja viittaus elokuvaan Kohtalokas tapaaminen (Kiss Me Deadly, 1955)). Sisältöä ei näytetä, ja kyseiset kohtaukset eivät kerro niinkään salkun sisällöstä, vaan siitä mitä salkun sisällön vuoksi tapahtuu.
 Myös Roninin salkku on MacGuffin.
 Tarkoituksen etsiminen "Rosebudille" Citizen Kanessa
 Vaarallinen tehtävä III:n Jäniksenkäpälä.

Televisio 
 Rambaldin laitteet ovat MacGuffineita televisiosarjassa Alias. Osin samojen tekijöiden ”Lost”-sarjan salaperäinen saari on myös MacGuffin.

Kirjallisuus 
 William Shakespearen Othellossa Desdemonan nenäliina on MacGuffin.
 Silmaril-jalokivet J.R.R. Tolkienin kirjassa Silmarillion.

Lähteet

Viitteet 

Elokuvaan liittyvät käsitteet
Narratologia
Ávila

Ávila on samannimisen maakunnan pääkaupunki Keski-Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella. Vuonna 2015 Ávilan väkiluku oli noin 58 000.

Ávila on tunnettu erityisesti keskiaikaisesta muuristaan, joka on Espanjan vanhin sekä 2 500 metrin pituudellaan myös pisin muuri. Sekä muuri että sen sisäpuolella sijaitseva Ávilan vanha kaupunki julistettiin vuonna 1985 kuuluvaksi Unescon maailmanperintöluetteloon.

Ávilan vanhassakaupungissa sijaitsee myös Espanjan vanhin goottilaistyylinen katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1091 ja saatiin loppuun 1400-luvulla.

Ilmasto 
Ávilassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan viileän ja kuivan kesän välimerenilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 11 °C ja keskimääräinen sademäärä 400 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 21 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 60 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 14 millimetriä.

Kuvia

Lähteet 
http://www.lonelyplanet.com/spain/castilla-y-leon/avila/sights

Aiheesta muualla 

 Espanjankieliset tietosivut Ávilasta: http://www.avila.net
 Ávilan kaupungin ylläpitämä, matkailijoille suunnattu sivusto: http://www.avilaturismo.com

Avila
Avila
Avila
Jyri

Jyri on suomalainen miehen etunimi.

Jyri on lähtöisin kreikkalaisesta Georgios-nimestä, joka merkitsee maanviljelijää. Se on Jyrkin ja Yrjön rinnakkaisnimi. Läheisiä vastineita muissa kielissä ovat muun muassa Juri, Jüri, Jürgen ja Göran.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Jyri on Suomessa annettu noin 4 800 henkilölle.

Tunnettuja Jyri-nimisiä 

 Jyri Aalto, sulkapalloilija
 Jyri Engeström, yrittäjä, toinen Jaiku-palvelun perustajista
 Jyri Forsström, markkinointijohtaja, Elävän musiikin yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja
 Jyri Hietaharju, jalkapalloilija
 Jyri Honkavaara, säveltäjä, sanoittaja, kitaristi ja laulaja
 Jyri Häkämies, kansanedustaja
 Jyri Hänninen, liiketalouden opettaja
 Jyri Hänninen, kirjailija
 Jyri Jaakkola, ihmisoikeusaktivisti
 Jyri Junnila, jääkiekkoilija
 Jyri Järvihaavisto, Nuorisosäätiön hallituksen jäsen, entinen ministeri Mauri Pekkarisen erityisavustaja
 Jyri Järvinen, salibandyn pelaaja
 Jyri Keskiaho, moottorikelkkailija
 Jyri Kjäll, nyrkkeilijä
 Jyri Komulainen, teologi, uskonnontutkija ja kirjailija
 Jyri Kyllönen, pesäpalloilija
 Jyri Kähönen, elokuva- ja televisio-ohjaaja
 Jyri Lehtonen, koripallovalmentaja
 Jyri Marttinen, jääkiekkoilija
 Jyri Pekka Mäkelä, kirjailija ja suomentaja 
 Jyri Niemi, jääkiekkoilija
 Jyri Ojansivu, näyttelijä
 Jyri Paretskoi, opettaja ja kirjailija
 Jyri Paulaharju, eversti, ase- ja sotahistorioitsija, sukututkija
 Jyri Pelkonen, yhdistetyn hiihtäjä
 Jyri Rönn, jääkiekkotuomari
 Jyri Sariola, musiikkituottaja ja rumpali
 Jyri Schreck, runoilija, kustannustoimittaja, dramaturgi ja ohjaaja
 Jyri Seppälä, insinööri, Suomen ympäristökeskuksen tutkija ja professori
 Jyri Toikka, pesäpalloilija
 Jyri Turunen, seikkailija, verkko- ja mobiilialan asiantuntija ja kouluttaja
 Jyri Vaahtera, antiikin tutkija
 Jyri Virtanen, snookerin pelaaja
 Jyri Vuorinen, muusikko Calf-yhtyeestä

Kuvitteellisia Jyrejä
 Jyri, hahmo animaatiosarjassa Pipsa Possu, Pipsan pikkuveli
 Kantri-Jyri, hahmo sketsiviihdesarjassa Hymyhuulet, Teukan kaveri; näyttelijänä Ville Virtanen

Jyrit kartalla 
 Jyri, Jyrinkylä, Liperin Ylämyllyn asuinalue, entinen Paloaukean varuskunta-alue
 Suomessa on kaksi Jyrintietä, kaksi Jyrinkujaa, yksi Jyrinpolku ja yksi Jyrinlenkki ja Jyrinaho.

Lähteet
Aspar

Flavius Ardabur Aspar (? – 471) oli alaani josta tuli Itä-Rooman korkein sotapäällikkö, magister militum. Hänestä ei voinut tulla keisaria koska hän oli areiolainen. Hänen alaisestaan Marcianuksesta tuli keisari kun tämä meni naimisiin keisari Theodosius II:n siskon Pulcherian kanssa.

Roomalaiset sotilaat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 471 kuolleet
Pankkiholvi

Pankkiholvi on suuri kassakaappi joka sijaitsee pankin sisällä. Holviin tallennetaan pankissa olevat arvotavarat kuten rahat, velkakirjat ja sopimukset. Nykyaikaiset pankkiholvit sisältävät yleensä tallelokeroita sekä paikan jonne voidaan tallentaa kassakoneiden rahasäilöjä sekä muita asiakkaiden ja pankin arvotavaroita. Tallelokeroiden määrä on lisääntynyt ja vastaavasti rahan säilyttämisen tarve on vähentynyt. Pankkiholveissa kuitenkin säilytetään myös rahaa, mutta paljon vähemmän kuin ennen.

Yksi tärkeimmistä pankkiholvin tarkoituksista on antaa asiakkaille tuntu, että heidän tavaransa todella ovat turvassa pankissa. Yksi suurimmista pankkiholveista sijaitsee Cleveland Ohio Fourth District Federal Reserve District -pankissa. Sen ovi on 5,47 m paksu ja se painaa kokonaisuudessaan yli 47 tonnia. Oven kuori painaa yksinään jo 20 tonnia. Ovi sisältää suurimman saranan mitä on koskaan rakennettu. Nykyään pankit painivat sähköisten murtojen kanssa ja yrittävät osoittaa pystyvänsä tarjoamaan samanlaista turvallisuutta kuin suurien pankkiholvien ja rakennusten aikana.

Pankkiholvit rakennetaan nykyään lähinnä paksusta teräsbetonista, joskin seiniin, lattiaan ja kattoon lisätään joskus suuria teräslaattoja estämään mahdollisia kassakaappiin murtautujia jotka yrittäisivät kaivaa tunnelia holviin. Värähtelyn ja äänien tunnistimet keräävät ääniä ja jos useiden tuntien kuluessa tietty äänikynnys ylittyy, laukeaa hälytys. Täten pystytään karkottamaan useimmat murtautujat jotka yrittäisivät kaivautua seinien tai lattian läpi.

Nykyään lähes kaikki holvit lukitaan aikalukolla jotta pystyttäisiin estämään pankinjohtajan ottaminen panttivangiksi. Se estää myös pankkiryöstäjiä sulkemasta ihmisiä pankkiholviin ryöstön jälkeen. Nykyään kuitenkin holveissa on yleensä ilmastointiaukot hapen loppumisen estämiseksi, jos joku vahingossa tulisi lukituksi sinne.

Teikoku-pankissa Hiroshimassa Japanissa oli neljä kappaletta Mosler Safe Companyn valmistamaa pankkiholvia siihen aikaan, kun sinne pudotettiin atomipommi toisen maailmansodan aikaan. Ne sijaitsivat alle kolmenkymmenen metrin päässä räjähdyksen keskuksesta ja kaikkien neljän sisältö säilyi vahingoitta. Näiden holvien selviytymisellä oli Mosler-yhtiölle valtaisa mainosarvo ja myöhemmin he saivatkin toimittaa näitä "atomipommin kestäviä" holvejaan USA:n itsenäisyysjulistuksen säilyttämistä varten Washington DC:hen. Mosler toimitti holvien ovia myös Washingtonin ulkopuolella sijaitsevaan Greenbrierin ydinlaskeumasuojaan.

Katso myös 
 Kassakaappi
 Lukkoseppä
 Kassakaapin murtaminen

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pankkitoimi
Turvalaitteet
Tiedostamaton

Tiedostamaton (tai tiedostumaton tai alitajuinen) on käsite, joka yksinkertaisesti ja väljästi ajateltuna näyttäisi suoraviivaisesti selittävän mielen piirteitä, joista emme ole suoraan tietoisia tai joita emme suoraan havaitse. Syvempi tutkiminen paljastaa kuitenkin, että asia on erittäin monimutkainen tietoisuuden kehittymisen eli emergenssin osalta.

Niin monta ideaa ja teoriaa on esitetty aikojen saatossa ja niin paljon eri selitykset tiedostamattomasta ajattelusta poikkeavat toisistaan, että voi helposti tukea behavioristien päätöstä, että tutkitaan vain erilaisia tapoja, joita ärsyke–vaste-parit tuottavat eikä spekuloida tiedostumattomilla ja tietoisilla mielentiloilla. Vielä nykyäänkin psykologiassa vallitsee perustavanlaatuinen erimielisyys siitä, minkälainen tiedostumaton mieli voisi olla tai onko sellaista ylipäätään olemassa. Akateemisen psykologian ulkopuolella (ns. pop-psykologian piirissä) tiedostumattomalla mielellä ajatellaan olevan useita ominaisuuksia aina animalistisesta ja infantiilista (lapsenomaisesta) superälykkääseen ja mystiseen.

Mieli voidaan jakaa tietoiseen ja tiedostamattomaan niin että tietoinen mieli ohjaa keskittyvää toimintaa ja tiedostumaton mieli on taustalla pyöriviä automaattisia prosesseja. Esimerkiksi Mihály Csíkszentmihályi kuvaa flow-teoriassaan syvällistä oppimista nelivaiheiseksi prosessiksi. Olemme ensin tiedostamattomasti epäpäteviä, sitten tiedostamme epäpätevyytemme, oppiessamme asian tulemme tiedostavasti päteväksi, kunnes toistuvien onnistumisten kautta tulemme tiedostamattomasti päteviksi. 

Esimerkkinä voi käyttää vaikkapa auton ajamista. Taitava kuljettaja ajaa kuin transsissa, usein tiedostamatta ajavansa. Ajon päätyttyä tietoinen mieli voi havahtua huomaamaan kuljettajan saavuttaneen määränpäähänsä. Juuri ajamista opetteleva henkilö taas on tuskallisen tietoinen ajamisen jokaisesta motorisesta alitehtävästä.

Myös useiden biologisten prosessien, kuten hengityksen, tasapainon säilyttämisen ja ruoansulatuksen, voidaan katsoa toimivan alitajunnan ohjaamana. Alitajunnan rooli on kiistanalainen, sillä mm. biologia kutsuu näitä toimintoja autonomisen hermoston toiminnoiksi.

Lähteet

Katso myös 
 alitajunta
 tietoisuus
 hypnoosi
 transsi

Neuropsykologia
Mielenfilosofia
Tietoisuustutkimus
Lasten Päivän Säätiö

Lasten Päivän Säätiö () on suomalainen säätiö, joka on perustettu toukokuussa 1957. Se ylläpitää ja kehittää omistamaansa Linnanmäen huvipuistoa ja kerää varoja suomalaiselle lastensuojelutyölle. Säätiö oli alun perin myös Tykkimäen huvipuiston omistajana ja myöhemmin puiston omistavan yhtiön osakkaana, kunnes luopui osuudestaan 2005.

Säätiön oma pääoma oli vuonna 2010 noin 34 miljoonaa euroa. Säätiön vuotuinen liikevaihto on noin 25 miljoonaa euroa, josta on investoitu kaksikymmentä prosenttia ja jaettu noin kymmenen prosenttia perustajajärjestöille. Säätiön vuoden 2016 tuloksesta lahjoitettiin lastensuojelutyöhön 4,3 miljoonaa euroa. Kaiken kaikkiaan säätiö on lahjoittanut sen historian aikana lastensuojelutyölle nykyrahaksi laskettuna yhteensä yli 100 miljoonaa euroa. Säätiön ja samalla Linnanmäen toimitusjohtaja on Pia Adlivankin.

Lasten Päivä 
Lasten Päivä on osa lasten hyvinvoinnin edistämiseksi tehtävää työtä, jolla halutaan mahdollistaa kaikille lapsille oikeus hauskaan päivään Linnanmäellä.

Lasten Päivän juuret ulottuvat yli Linnanmäen historian, 1900-luvun alkuun, jolloin järjestettiin Lasten Päivä -tapahtumia eri puolella Suomea. Niiden pääasiallisena tarkoituksena oli kerätä varoja lastensuojelutyöhön. Tapahtumissa järjestettiin monipuolista ja hauskaa ohjelmaa sekä lasten että aikuisten iloksi. Lasten Päivä -tapahtumien vakiinnuttua jokavuotisiksi syntyi Linnanmäen huvipuisto.

Linnanmäen 60-vuotisjuhlavuonna 2010 Lasten Päivä herätettiin uudestaan henkiin. Uuden Lasten Päivän taustalla on ajatus jokaisen lapsen oikeudesta hyvään elämään vuoden jokaisena päivänä. Kaikille lapsille ei käynti Linnanmäellä kuitenkaan ole itsestäänselvyys, ja nyt tämä mahdollisuus haluttiin heille tarjota.

Säätiön perustajajärjestöt 
 Lastensuojelun Keskusliitto
 Barnavårdsföreningen i Finland
 Ensi- ja Turvakotien liitto ry 
 Mannerheimin Lastensuojeluliitto ry 
 Parasta Lapsille ry 
 Pelastakaa Lapset ry

Säätiön toimitusjohtajat 
Einari Haltiavuori (11.9.1956–30.11.1957)
Veli Virtanen (1.5.–10.10.1958)
Bo Ekelund (11.10.1958–14.4.1987)
Erkki Kaski (15.4.1987–31.12.1990)
Kalle Justander (1.1.1991–31.10.2001)
Risto Räikkönen (1.11.2001–31.8.2014)
Pia Adlivankin (1.9.2014–)

Lähteet:

Lähteet

Suomalaiset säätiöt
Lastensuojelu Suomessa
Linnanmäki
Hyväntekeväisyysjärjestöt
Hyväntekeväisyys Suomessa
Lemmes

Lemmes on suomalainen taruolento. Lemmes on metsän kuningas tai fauni, joka istuttaa leppiä ja on niiden suojelija. Lemmes on leppien Emuu. Lemmes on mahdollisesti sukua Lempo-nimiselle olennolle. 

Leppä on Lemmexen tekemäKanelian kaswattama
''puu puhdas Jumalan luoma

Katso myös 
Lemmas

Lähteet 
 Ganander, Kristfrid (toim. Juha Pentikäinen): Mythologia Fennica. Salakirjat 2016. ISBN 978-952-7204-08-5

Viitteet 

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Svenska Dagbladet

Svenska Dagbladet, josta käytetään myös lyhenteitä SvD ja ”Svenskan”, on päivittäin julkaistava ruotsalainen sanomalehti. 

Svenska Dagbladet kuuluu nykyään norjalaiseen Schibsted-mediakonserniin, joka on ollut lehden enemmistöomistaja vuodesta 1998. Lehti on perustettu jo vuonna 1884 ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 18. joulukuuta samana vuonna. Vuodesta 1910 vuoteen 1977 Svenska Dagbladet oli oikeistopuolueen (vuodesta 1969 maltillinen kokoomus) äänenkannattaja, minkä jälkeen se on toiminut puolueista riippumattomana. Lehden linja on kuitenkin edelleen säilynyt lähellä maltillista kokoomusta. 

Svenska Dagbladetin ensimmäisenä päätoimittajana toimi vuoteen 1888 Axel Jäderin. Elokuusta 2013 lähtien päätoimittajana on toiminut Fredric Karén. Vuosina 2002–2013 päätoimittajana toimi lehden ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja Lena K. Samuelsson.

Svenska Dagbladet on levikiltään (193 500 helmikuussa 2007) Ruotsin kolmanneksi suurin päivälehti Dagens Nyheterin ja Göteborgs-Postenin jälkeen.

Lehti jakaa vuosittain Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, Svenska Dagbladetin kultamitalin, joka annetaan vuoden aikana ansioituneelle ruotsalaisurheilijalle, sekä Svenska Dagbladetin teatteripalkinnon.

Lehden toimituksen sijainti Tukholmassa 
 Kungsgatan/Vasagatan (1884–1887)
 Karduansmakargatan (1887–1897)
 Klara södra kyrkogata 6 (1897–1962)
 Rålambsvägen 7 (1962–1995)
 Gjörwellsgatan 28 (1995–2003)
 Mäster Samuelsgatan 56 (2003–)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Svenska Dagbladetin verkkosivut

Ruotsalaiset sanomalehdet
Ćelije

Celije (myös Ćelije tai Ćelija) on kylä itäisessä Kroatiassa länteen päin Trpinjasta ja etelään Osijekin lentoasemalta. Kylässä oli vuonna 2011 121 asukasta. Kansallismieliset serbit tekivät ensimmäisen etnisen puhdistuksensa juuri Ćelijessä Kroatian sodassa ensin tulittamalla kylää, sitten siirtämällä jäljelle jääneet kyläläiset pois kuorma-autoilla. Jonkin verran kyläläisiä surmattiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Celije, Croatia Page 

Kroatian maantiede
Nick Bostrom

Nick Bostrom (alun perin Boström) (s. 10 maaliskuuta 1973) on Oxfordin yliopistossa toimiva ruotsalainen filosofi, joka tunnetaan työstään antrooppisen periaatteen parissa. Vuonna 1998 Bostrom perusti World Transhumanist Associationin David Pearcen kanssa ja vuonna 2004 hän oli mukana perustamassa Institute for Ethics and Emerging Technologiesia James Hughesin kanssa. Hänet on myös vuonna 2005 nimitetty Oxford Future of Humanity Instituten johtajaksi.

Simulaatio-argumentti

Argumentti esittää, että yhden seuraavista väitteistä täytyy olla tosi: 

 Sivilisaatio tuhoaa todennäköisesti itsensä ennen kuin se saavuttaa korkean teknologisen, posthumaanin, kehitysasteen.
 Korkean teknologisen kehitystason omaava sivilisaatio ei ole kiinnostunut simuloimaan maailman evoluutiohistoriaa (omaansa tai toisten).
 Me elämme melkein varmasti tietokonesimulaatiossa.

Bostrom julkaisi argumentin vuonna 2003 ja se on herättänyt kiinnostusta niin akateemisissa kuin harrastelijapiireissä.

Aiheesta muualla
 Nick Bostromin kotisivu 
 anthropic-principle.com 
 World Transhumanist Association  
 Institute for Ethics and Emerging Technologies 
 Oxford Future of Humanity Institute 
 The Simulation Argument 

Ruotsalaiset filosofit
Transhumanistit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Motetti

Motetti (lat. movere, liikkua tai mahdollisesti ransk. mot, sana) on erilaisista kuoroteoksista käytetty nimitys. Erilaiset motetit olivat merkittävimpiä polyfonisen musiikin muotoja 1200-luvulta 1700-luvun puoliväliin.  

Motettien säveltämisen gregoriaanisen kirkkomusiikin clausulan muodossa aloittivat säveltäjä Perotinus ja hänen aikalaisensa 1200-luvulla Pariisin Notre Damen katedraalissa. Tästä kehittyi 1300-luvulle tultaessa isorytminen motetti.

Renessanssimotetti on hyvin erilainen kuin aikaisemmat motettimuodot. Se on polyfoninen, neljä-kuusiääninen kuoroteos, jossa ei ole säestystä, ja se on rytmiikaltaan vapaampi kuin 1200-luvun motetit. Flaamilaisen koulukunnan säveltäjät veivät tämän motettimuodon huippuunsa, ja 1400-luvun puolivälissä se levisi koko Eurooppaan. Merkittävimpiä säveltäjiä olivat flaamilaiset Josquin Desprez ja Orlando di Lasso, italialaiset Andrea ja Giovanni Gabrieli sekä Giovanni Pierluigi da Palestrina ja englantilaiset Thomas Tallis ja William Byrd.

Barokkiajalle tultaessa merkittävimmät motetit sävellettiin Saksassa saksankielisiin teksteihin. Johann Sebastian Bach sävelsi ainakin kuusi motettia. Bachin jälkeen termiä motetti on käytetty lähes minkälaisesta hengellisestä, polyfonisesta kuoroteoksesta tahansa, mutta yleensä sillä tarkoitetaan säestyksettömiä latinankielisiä motetteja, joita käytetään katolisen kirkon jumalanpalveluksissa. Klassismin ajan motetteihin kuuluu Wolfgang Amadeus Mozartin Ave verum corpus. Kenties tunnetuimmat moteteiksi nimetyt kuoroteokset ovat 1700-luvun jälkeen säveltäneet Johannes Brahms ja Anton Bruckner. Niitä sisältyy myös Felix Mendelssohnin tuotantoon. Ranskaksi motetteja ovat säveltäneet muiden muassa Camille Saint-Saëns ja César Franck.

Taidemusiikin muodot
Katolinen kirkko

Musiikkitermit
Sue Grafton

Sue Taylor Grafton (24. huhtikuuta 1940 Louisville, Kentucky – 28. joulukuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia kirjoja olivat ”aakkosdekkarit”. Ne kertovat yksityisetsivä Kinsey Millhonen tutkimuksista ja sijoittuvat kuvitteelliseen Santa Teresan kaupunkiin, joka pohjautuu Graftonin omaan asuinkaupunkiin Santa Barbaraan Kaliforniassa. Päähenkilö Millhone on Graftonin alter ego, hänen mukaansa ”tosin nuorempi ja hoikempi”.

Aakkossarjan ensimmäinen kirja "A" Is for Alibi (suom. A niin kuin alibi) ilmestyi vuonna 1982. Grafton sai idean aakkosteemaisesta kirjasarjasta lukiessaan Edward Goreyn kuvakirjaa The Gashlycrumb Tinies, jossa yksi kullakin kirjaimella alkava lapsi saa surmansa mitä mielikuvituksellisimmilla tavoilla. Kirjasarja ilmestyi englanniksi Y:hyn ja suomennettuna T:hen asti. Vuonna 2008 kustantaja päätti hiipuneen suosion vuoksi lopettaa ”aakkosdekkarien” julkaisemisen suomeksi.

Grafton käsikirjoitti myös televisioelokuvia.

Teokset 
 Kinsey Millhone -sarja
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 ”U” Is for Undertow (2009)
 ”V” Is for Vengeance (2011)
 ”W” Is for Wasted (2013)
 ”X” (2015)
 "Y" is for Yesterday (2017)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sue Graftonin kotisivut
 
 Sue Grafton DekkariNetissä Tornion kaupunginkirjasto.

Yhdysvaltalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Demokraattinen puolue

Demokraattinen puolue tarkoittaa seuraavia erimaalaisia puolueita:

 Demokraattinen puolue, Botswana
 Demokraattinen puolue, DP, englanniksi Democratic Party, eteläafrikkalainen puolue
 Demokraattinen puolue, Etelä-Koreassa 2011–2014 toiminut puolue
 Demokraattinen puolue, vuonna 2014 perustettu eteläkorealainen puolue
 Demokraattinen puolue, Hongkong
 Kurdistanin demokraattinen puolue (KDP), Irak
 Demokraattinen puolue, Italia
 Japanin demokraattinen puolue, Japani
 DISY (Δημοκρατικός Συναγερμός), Kypros
 Demokraattinen puolue (Δημοκρατικό Κόμμα), Kypros
 Demokraattinen puolue, Luxemburg
 Demokraattinen puolue, Mongolia
 Serbian demokraattinen puolue, Serbia
 Demokraattinen puolue, Serbia
 Serbian demokraattinen puolue, Serbia
 Demokraattinen puolue, Singapore
 Demokraattinen puolue, Turkki
 Slovenska demokratska stranka, Slovenia
 Občanská demokratická strana, Tšekki
 Turkmenistanin demokraattinen puolue, Turkmenistan
 Demokraattinen puolue, DP, englanniksi Democratic Party, ugandalainen puolue
 Yhdysvaltain demokraattinen puolue, Yhdysvallat.
Alfonso XIII

Alfonso XIII (17. toukokuuta 1886 – 28. helmikuuta 1941) oli Espanjan kuningas vuosina 1886–1931. Alfonso syntyi isänsä Alfonso XII:n kuoleman jälkeen, joten Alfonson ollessa alaikäinen sijaishallitsijana toimi kuninkaan äiti, kuningatar Maria Kristiina. Alfonso nousi virallisesti valtaan saavuttaessaan 16 vuoden iän vuonna 1902.

31. toukokuuta 1906 Alfonso solmi avioliiton skotlantilaissyntyisen Battenbergin prinsessan Viktoria Eugenie Battenbergin kanssa. Viktoria oli Edvard VII:n sisarentytär ja kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Kuningasparin ollessa paluumatkalla häistään he pelastuivat täpärästi pommi-iskusta, jossa kuoli ja haavoittui useita sivustakatsojia ja hovin jäseniä. Kuningasta vastaan tehtiin useita muitakin murhayrityksiä.

Pari sai yhteensä seitsemän lasta, joiden lisäksi Alfonsolla oli kolme aviotonta lasta. Hän muisti myös aviottomia lapsiaan testamentissaan. Hallitsijaparin pojista kaksi, kruununperijä Alfonso ja nuorin Gonzalo, perivät B-verenvuototaudin äidiltään. 

Espanja menetti Alfonso XIII:n hallituskaudella 1898 sodan seurauksena siirtomaansa Kuubassa, Puerto Ricossa ja Filippiineillä, hävisi useita sotia Pohjois-Afrikassa ja kärsi Miguel Primo de Riveran diktatuurista. Kun Espanjan toinen tasavalta julistettiin 14. huhtikuuta 1931, kuningas lähti maasta luopumatta virallisesti kruunustaan. Espanjan sisällissodan puhjettua Alfonso teki selväksi kannattavansa kapinallisten kansannousua hallitusta vastaan. Kenraali Francisco Franco kuitenkin julisti syyskuussa 1936, että nationalistit eivät tulisi hyväksymään Alfonsoa kuninkaana. Ensimmäiset vuodet maanpaossa Alfonso vietti Ranskassa. Myöhemmin hän muutti Italiaan ja kuoli Roomassa vuonna 1941 luovutettuaan oikeutensa kruunuun kolmannelle pojalleen, Barcelonan kreivi Don Juanille. Tämän poika, Juan Carlos I, hyväksyttiin Francon esityksestä vuonna 1969 Espanjan tulevaksi kuninkaaksi, ja Francon kuoltua 1975 parlamentti valitsi Juan Carlosin kuninkaaksi. Kuninkaan isä luopui vaatimuksestaan kruunuun vuonna 1977 ja hänelle myönnettiin Barcelonan kreivin arvonimi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjan kuninkaat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
201 eaa.



Tapahtumia  
Nanchang perustettiin.

Syntyneitä

Kuolleita
202 eaa.



Tapahtumia 
 19. lokakuuta – Scipio Africanus voitti Hannibalin Zaman taistelussa ja toinen puunilaissota päättyi.

Syntyneitä

Kuolleita
 Ziang Yu, Qin-dynastiaa vastustanut kapinallinen
203 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
204 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 
Egyptin kuningatar Arsinoë III
205 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
207 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
208 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 

Li Si, Kiinalainen filosofi ja poliitikko, salamurha.
209 eaa.



Tapahtumia  
 Canusiumin taistelu

Syntyneitä

Kuolleita
211 eaa.



Tapahtumia  
 Toinen puunilaissota

Syntyneitä

Kuolleita
212 eaa.



Tapahtumia  
 Toinen puunilaissota
 Capuan ensimmäinen taistelu – Hannibal lyö konsulit Quintus Fulvius Flaccuksen ja Appius Claudiuksen taistelussa, mutta roomalaisten armeija pakenee.
 Hannibal tuhoaa preettori Marcus Centenius Penulan Silaruksen taistelussa ja sen jälkeen preettori Gnaeus Fulvius armeijan Herdonian taistelussa.
 Roomalaiset valtaavat Syrakusan.
 Hannibal valloittaa kreikkalaisen Taraksen siirtokunnan
 Roomassa Publius Licinius Crassus valitaan Pontifex maximukseksi

Syntyneitä

Kuolleita 
 Arkhimedes – kreikkalainen fyysikko, matemaatikko ja filosofi
213 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita