joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
FIBS

Finnish International Baccalaureate Society eli FIBS on vuonna 1994 perustettu Suomen IB-opiskelijoiden etu-, palvelu- ja harrastejärjestö. FIBS on ollut vuodesta 1996 asti Suomen Lukiolaisten Liiton jäsenjärjestö. Järjestön tehtävänä on toimia IB-opiskelijoiden yhteiselimenä, helpottaa IB-opiskelijoiden sijoittumista korkea-asteen opintolaitoksiin sekä järjestää erilaisia tapahtumia Suomen IB-linjoilla opiskeleville. FIBS:n puheenjohtajana toimii Haohao Liu ja varapuheenjohtajana Rosa Vita Novo.

Toiminta

Tähän asti FIBS on saanut Helsingin yliopiston luopumaan normaalisti pakollisen ruotsinkokeen vaatimisesta IB-ylioppilailta. FIBS:in ansiosta myös IB:n Mathematics Standard Level käsitetään lukion pitkän matematiikan oppimäärää vastaavaksi, entisen pelkän Mathematics Higher Level lisäksi. Esimerkiksi Teknillinen Korkeakoulu sallii IB-ylioppilaiden hakea heidän loppukoetuloksillaan ilman pääsykoepakkoa tiettyjen kriteerien täyttyessä. Joissakin ohjelmissa tällä hakutavalla sisään pääseville on kiintiöt. 

FIBS:n ja muiden pyynnöstä IBO on päättänyt painaa todistuksissa skandinaaviset kirjaimet ja muut perusaakkosiin kuulumattomat merkit.

FIBS järjestää erilaisia tapahtumia ja palveluja IB-lukiolaisille. Näistä mainittavimpia ovat perinteinen Theory of Knowledge-seminaariristeily,  pre-DP-tapaaminen, CAS-toiminnasta myönnettävät stipendit sekä IB-opiskelijoiden ylioppilaslakeissa käyttämät omat IB-lyyrat. IB-lyyrat uudistettiin keväällä 2009 valmistuneita IB-ylioppilaita varten.

Hallitus

FIBS:n hallitus koostuu puheenjohtajasta ja noin kymmenestä hallituksen jäsenestä. Hallituksen jäsenet valitaan äänestyksellä vuosittaisessa syysyleiskokouksessa, jossa muun muassa ääni- ja vaalikelpoisuus on jokaisella FIBS ry:n opiskelijajäsenellä, joka on myös Suomen Lukiolaisten Liiton jäsen. Syysyleiskokous järjestetään loka–marraskuussa.

Aiheesta muualla
FIBS:n kotisivut
International Baccalaureate Organizationin kotisivut
Suomen Lukiolaisten Liiton kotisivut

Opiskelijajärjestöt
Karl Pearson

Karl Pearson (27. maaliskuuta 1857 – 27. huhtikuuta 1936) oli englantilainen tilastotieteilijä. Hänen katsotaan luoneen matemaattisen tilastotieteen alan. Pearson perusti maailman ensimmäisen tilastotieteen laitoksen University College Londoniin. Hän vaikutti keskeisesti lineaarisen regressiomallin ja korrelaatiokertoimen teorian kehittämiseen. Pearsonin korrelaatiokerroin on nimetty hänen mukaansa.

Karl Pearson oli myös merkittävä yhteiskunnallinen toimija - eugeenikko ja kansallismielinen sosialisti. Artikkelissaan Socialism and Natural Selection hän painottaa tasa-arvon merkitystä kansankokonaisuudelle. Hän toteaa, että kansojen ja valtioiden välisissä konflikteissa se valtio, jossa on laaja köyhälistö, häviää sille valtiolle jonka väestö on tasa-arvoisempi.

Lähteet 

Brittiläiset tilastotieteilijät
Englantilaiset eugeenikot
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Erik Wilhelm le Moine

Erik Wilhelm le Moine (16. huhtikuuta 1780, Ramnäs, Västmanland, Ruotsi – 6. toukokuuta 1859, Strängnäs, Ruotsi) oli ruotsalais-suomalainen kuvataiteilija.

Le Moine opiskeli Per Hillerströmin johdolla. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa viisi, ja Helsingin kaupunginmuseossa on yksi akvarelli. Le Moine tuli Turkuun vuonna 1813 ja muutti sieltä pois vähän ennen Turun paloa noin 1820 Ruotsiin, missä hän toimi piirustuksenopettajana Strängnäsissä.

Le Moinen vanhemmat olivat lääkäri Wilhelm Le Moine ja Anna Christina le Moine (o.s. Enmark). Hänen puolisonsa oli Katharina Elisabeth (o.s. Gadeius).

Lähteet
Kuvataiteilijamatrikkeli
Valtion taidemuseo
Guashityö Tukholmassa

Viitteet

Ruotsalaiset taiteilijat
Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1780 syntyneet
Vuonna 1859 kuolleet
Warkauden Kassiopeia

Warkauden Kassiopeia on Varkauden seudun tähtitieteen harrastajien yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää tähtitieteen harrastusta ja opetusta Varkauden seudulla. Yhdistys perustettiin vuoden 2001 syksyllä ja jäseniä yhdistyksessä oli vuoden 2006 alussa noin 150. 

Valtakunnalliset vuosittaiset Tähtipäivät järjestettiin 8.−10. huhtikuuta 2005 Varkaudessa.

Kassiopeia omistaa Härkämäen observatorion, jossa on tehty myös tieteellisiä havaintoja. Siellä on mm. löydetty useita supernovia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassiopeian kotisivu

Suomalaiset tähtitieteelliset yhdistykset
Varkaus
John Straffen

John Thomas Straffen (27. helmikuuta 1930 Hampshire, Iso-Britannia – 19. marraskuuta 2007) oli brittiläinen sarjamurhaaja ja maansa pitkäaikaisin vanki.

9. elokuuta 1951 Straffen pidätettiin 9-vuotiaan Cicely Batstonen murhasta Somersetissa. Hän tunnusti Batstonen murhan lisäksi aiemmin tappaneensa 6-vuotiaan Brenda Goddardin. Kumpaakin oli kuristettu. Straffen todettiin lokakuussa syyntakeettomaksi. Näin ollen hän ei ollut oikeustoimikelpoinen, vaan joutui tahdosta riippumattomaan hoitoon.

Straffen karkasi parantolasta 29. huhtikuuta 1952 ja murhasi 5-vuotiaan Linda Bowyerin. Kun sairaalakarkuria tultiin hakemaan, Straffen kiisti välittömästi Bowyerin murhan, jonka tapahtumisesta poliisi ei tässä vaiheessa edes ollut vielä tietoinen. Straffen kiisti myös jälkeenpäin tämän murhan, josta hänet kuitenkin tuomittiin. 

Straffen sai alun perin kuolemantuomion, joka kuitenkin muuttui elinkautiseksi vankeudeksi. Mies suoritti rangaistustaan yli viisikymmentä vuotta ennen kuin kuoli vankilassa sairauteen 77 vuoden ikäisenä.

Lähteet 

Brittiläiset sarjamurhaajat
Brittiläiset elinkautisvangit
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Möngke-kaani

Möngke-kaani (1209–1259) oli Mongolivaltakunnan neljäs suurkaani vuosina 1251–1259. Hän oli Toluin poika, Hülegün veli ja Tšingis-kaanin pojanpoika.

Möngke osallistui Euroopan hyökkäykseen vuosina 1236–1242, Kiovan tuhoamiseen ja tunkeutumiseen Unkariin. Möngke palasi kotiin kesällä 1241, ennen hyökkäyksen päättymistä. Kolmannen suurkaanin Güyükin kuoltua Möngken suku joutui kamppailemaan vallasta toisen sukuhaaran kanssa. Sen johtaja Batu liittoutui Toluin lesken kanssa ja pyrki syrjäyttämään sijaishallitsijattaren, Ögödein lesken Oghul Ghaimishin. Hän yritti järjestää suurkaania valitsevan kurultaikokouksen Siperiassa, mutta asiaa vastustettiin, koska kokous ei ollut Mongolian maaperällä. Batu ei piitannut kritiikistä, jolloin hänen veljensä Berke kokosi Mongoliaan kurultain, joka valitsi Möngken suurkaaniksi 1251.

Kaanina Möngke näytti suhtautuvan vakavammin maailmanvalloitustehtävään kuin Güyük. Hän keskittyi enemmän Kiinan valtaamiseen ja valtasi Yunnanin 1254 sekä tunkeutui Indokiinaan, mikä mahdollisti mongolihyökkäyksen pohjoisesta, lännestä ja etelästä. Hän valloitti monia pohjoisen Kiinan linnoitettuja kaupunkeja. Hän lähetti myös veljensä Hülegün Lähi-itään, jossa tämä hävitti Bagdadin aiheuttaen islamin kulta-ajan päättymisen ja laajensi valtakunnan Egyptin rajoille. Euroopan valloitus jäi väliin näiden kahden ensisijaisen hyökkäyksen vuoksi.

Flaamilaisen fransiskaanimunkin Vilhelm Rubruk huomattava matkakertomus Itinerarium, joka kertoo hänen matkastaan Mongoliaan, sijoittuu suurkaani Möngken aikaan.

Möngke kuoli mahdollisesti tykinammukseen Chongqingin edustalla.

Lähteet 

Mongolivaltakunnan suurkaanit
Vuonna 1209 syntyneet
Vuonna 1259 kuolleet
Can I Sit Next to You Girl

"Can I Sit Next to You Girl" on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale albumilta T.N.T. Se on ensimmäinen yhtyeen itse tehty kappale. Alkuperäisessä, singlenä julkaistussa versiossa laulaa yhtyeen alkuperäinen solisti Dave Evans. Kappaleesta äänitettiin kuitenkin uusi versio T.N.T.- ja High Voltage -albumeille, jolloin Evansin paikan laulajana oli ottanut Bon Scott. Kappaleen musiikkivideossa laulajana esiintyy Evans.

Singlen B-puolena oli "Rockin' in the Parlour" -kappale.

Kokoonpano

Dave Evans - laulu (myöhemmässä versiossa Bon Scott)
Angus Young - soolokitara
Malcolm Young - rytmikitara
Rob Bailey - bassokitara (myöhemmässä versiossa Mark Evans)
Peter Clack - rummut (myöhemmässä versiossa Phil Rudd)

Lähteet

Aiheesta muualla
Lyrics (Dave Evansin versio) 
Lyrics (Bon Scottin Versio) 
Music video (Dave Evansin Versio)

AC/DC:n kappaleet
Vuoden 1974 kappaleet
Rush Limbaugh

Rush Hudson Limbaugh III (12. tammikuuta 1951 Cape Girardeau, Missouri – 17. helmikuuta 2021 Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen radiopersoona ja The Rush Limbaugh Show -ohjelman isäntä. Peittelemättömän konservatiivinen Limbaugh käsitteli show’ssaan politiikkaa ja ajankohtaisia asioita. Hänellä oli myös oma televisio-ohjelma 1990-luvulla. Donald Trump myönsi hänelle presidentin vapaudenmitalin vuonna 2020.

Limbaugh piti Herran vastarinta-armeijan johtajaa Joseph Konya kristittynä ja väitti Barack Obaman "jahtaavan kristittyjä", koska tämä oli lähettänyt sotilaita auttamaan Konyn kiinni saamisessa.

Limbaugh nimitti ohjelmassaan naispuolista Georgetownin yliopiston oikeustieteen opiskelijaa Sandra Flukea "huoraksi" ja "prostituoiduksi", koska tämän mielestä sairausvakuutuksen pitäisi kattaa ehkäisyvälineet, ja väitti Fluken haluavan maksattaa veronmaksajilla "seksinsä kustannukset". Limbaugh vaati Flukea myös julkistamaan yhdyntänsä videolla. Asiasta nousi kohu ja kymmenet mainostajat päättivät boikotoida häntä.

Limbaugh kuoli keuhkosyöpään 70-vuotiaana 17. helmikuuta 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla

 The Rush Limbaugh Show'n kotisivut 
 Artikkeli The New York Timesissa 

Yhdysvaltalaiset radiotoimittajat
Yhdysvaltalaiset televisiotoimittajat
Kuurot henkilöt
Presidential Medal of Freedom
Radio Hall of Fame
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Silenos

Silenos tai Seilenos () oli kreikkalaisessa mytologiassa opettaja ja viininjumala Dionysoksen uskollinen seuralainen. Silenosta kutsutaan Hermeen pojaksi, ja hän on sekä satyyrien että sileenien kantaisä.  

Taruissa kerrotaan, että hän oli Dionysoksen seuraajista vanhin, viisain ja kaikista juopunein. Siksi hän esiintyi usein joko aasin kantamana tai muiden satyyrien tukemana. Hänet kuvattiin rumaksi, möhömahaiseksi, takkupartaiseksi, nykerönenäiseksi vanhaksi kaljuksi mieheksi, jolla oli kaikkialla viinileili mukanaan mutta joka oli hyvin viisas ja jopa kykeni ennustamaan. Hän oli himokas, viiniinmenevä ja mieltynyt musisointiin ja tanssiin. Juovuksissa hän joutui helposti kuolevaisten armoille, ja nämä saivat taivuteltua vanhuksen kertomaan tulevasta.

Eräässä kertomuksessa mainitaan, että kuningas Midaan palvelijoiden siepattua juopuneen Silenoksen tämä kertoi kuninkaalle, että ihminen on onnellisin, jos hänen ei tarvitse lainkaan syntyä. Jos hän kuitenkin syntyy, olisi parasta, että hän kuolisi pian.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Kreikan jumalat
Kauppaneuvos

Kauppaneuvos () on nykyään Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko , jos asianomainen on päätoimisessa virka- tai työsuhteessa tai muussa siihen verrattavassa palvelussuhteessa valtioon, kuntaan tai kirkkoon tai on siirtynyt sellaisesta eläkkeelle. Arvonimi oli käytössä myös Suomen suuriruhtinaskunnassa. Kauppaneuvoksetar ei tarkoita naispuolista kauppaneuvosta, vaan kauppaneuvoksen vaimoa.

Arvonimen saaneita
Ensimmäinen Suomessa toiminut kauppaneuvos oli Robert Finlay (kauppaneuvos 10. elokuuta 1762). Ensimmäinen kauppaneuvos, jonka koko työura perustui toimintaan Suomessa, oli Jacob af Forselles (10. tammikuuta 1765). Itsenäisessä Suomessa kauppaneuvoksen arvon sai ensimmäisenä Julius Tallberg 17. heinäkuuta 1918. Suomessa ensimmäisenä kauppaneuvoksen arvonimen saanut nainen oli Hanna Parviainen (1926) ja toisena Turun Vanun toimitusjohtaja Aline Grönberg (1940).

Kauppaneuvoksen arvonimi on myönnetty Suomessa Ruotsin vallan aikana (vuodesta 1762) kahdeksalle, autonomian aikana 195:lle ja itsenäisessä Suomessa vuoden 2017 loppuun mennessä 793 henkilölle. Kauppaneuvoksen arvonimen on saanut siis yhteensä lähes tuhat henkilöä, muun muassa:

Carl Henrik Ahlqvist
Antti Ahlström
Pirkko Arola (eri kuin pastori ja runoilija Pirkko Arola)
Johan Gustav Bergbom
Fredrik Björkqvist
Henrik Borgström
Harri Broman
Victor Ek
Karl Fazer
Victor Forselius
Johan Franzén
Rudolf Gesellius
Aline Grönberg
Rabbe Grönblom
Rafael Haarla
Werner Hacklin
Wilhelm Hackman
Juho Hallenberg
Artturi Helenius
Elbe Häkkinen
Erik Julin
Isak Julin
Lars Henrik Keckman
Matti Koivurinta
Yrjö Kokko (eri kuin kirjailija Yrjö Kokko)
Juho Kuosmanen (eri kuin elokuvaohjaaja Juho Kuosmanen)
Kalle Kuusinen
Eero Lehti
Gustaf Lundahl
Arthur Nyman
Risto Orko
Onni Paavola
Hanna Parviainen
Johan Sederholm
Albert Oskar Snellman
J. W. Snellman G:son
G. F. Stockmann
Bertil Tallberg
Julius Tallberg
Rakel Wihuri
Lauri Viljanen (eri kuin kirjallisuudentutkija Lauri Viljanen)
Esko Ylinen

Fiktiivisiä kauppaneuvoksia
Klaus Kiiski, hahmo kirjasarjassa Nummelan ponitalli
Pasi Kovalainen, Kari Hietalahden näyttelemä roolihahmo komediasarjassa Sipoon herttua
Johannes Paukku, Matti Tuomisen näyttelemä roolihahmo televisiosarjassa Hyvät herrat
Jethro Rostedt televisiosarjassa Kauppaneuvos Jethro (todellinen henkilö, mutta ei oikeasti kauppaneuvos)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset arvonimet
Marraskuun lauluja I

Marraskuun lauluja I on Viikatteen kuudes albumi, joka julkaistiin 17. tammikuuta 2007. Albumi edustaa musiikillisesti nopeampaa ja aggressiivisempaa Viikatetta, hitaamman puolen puuttuessa lähes kokonaan. Marraskuun lauluja I on tavallisen CD -version (RA135, RA135SP) lisäksi julkaistu myös C-kasettina (LONG018). Albumi oli Viikatteen ensimmäinen kultalevyrajan ylittänyt tuotos, ja sitä on myyty yhteensä yli 19 000 kappaletta. Albumi oli kaksi viikkoa Suomen virallisen albumilistan ykkösenä.

Albumilta julkaistiin kaksi singleä, Ah ahtaita aikoja ja Ei enkeleitä, joista ensimmäisestä tehtiin myös musiikkivideo, joka on hatunnosto Spede Pasaselle ja Hirttämättömät-elokuvalle. Videolla nähdään bändin lisäksi Stam1na-orkesterin Antti Hyyrynen.

Kappaleet 
Kappaleiden sävellys, sanoitus ja sovitus Kaarle Viikate, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Kaarle Viikate – laulu, kitarat
 Arvo Viikate – kitarat, taustalaulu
 Ervo Viikate – bassot, taustalaulu, hammond-urut ja piano
 Simeoni Viikate – lyömäsoittimet

Muut tekijät 
 J.-J. Nippala – äänitys ja miksaus
 Mika Jussila – masterointi

Arvostelut 
 Rumba: neutraali
 Soundi:

Lähteet 

Viikatteen albumit
Vuoden 2007 albumit
Volkswagen Polo

Volkswagen Polo on Volkswagenin vuodesta 1975 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli.

Nimi Polo viittaa brittiläisen yläluokan harrastuksiin, kuten myös sen rinnakkaismalli Derby. On myös arveltu, että Polo olisi saanut nimensä tutkimusmatkailija Marco Pololta, mutta tämä teoria on luultavasti väärä.

Volkswagen Polo I (1975–1981) 

Vuonna 1975 esitelty ensimmäisen sukupolven Polo oli uudelleennimetty Audi 50, joka oli tullut markkinoille edellisenä vuonna. Näistä Polo oli edullisempi ja varustelultaan karumpi. Audi 50:n valmistus päättyi jo vuonna 1978, sillä se meni huonosti kaupaksi korkean hintansa vuoksi. Polon rinnakkaismallina oli sedan-korinen Volkswagen Derby.

Volkswagen Polo II (1981–1994) 

Toisen sukupolven Polosta tuli ensimmäisenä markkinoille pystyperäinen korimalli, jota seurasi vuonna 1983 viistoperäisempi, coupéna markkinoitu versio. Ulkonäkö ei ollut juuri muuttunut edeltäjään verrattuna, mutta kokoa oli tullut jonkin verran lisää. Rinnakkaismallina oli edelleen sedan-korinen Volkswagen Derby, joka kuitenkin vuonna 1985 nimettiin myös Poloksi.

Vuonna 1990 Polo koki perusteellisen kasvojenkohotuksen, jolloin mallin ulkomuoto muuttui huomattavasti nykyaikaisemmaksi ja se säilytti kilpailukykynsä verrattuna uudempiin kilpailijoihinsa.

Volkswagen Polo III (1994–2001) 

Vuonna 1994 esitelty kolmannen sukupolven Polo oli luokkansa suunnannäyttäjä turvallisuuden, mukavuuden ja varustelun osalta. Ensimmäistä kertaa saatavana oli viisiovinen korimalli. Pian markkinoille tulivat myös sedan ja farmari, jotka olivat SEAT Córdoban uudelleennimettyjä versioita, joten koripaneeleissa oli hieman eroa hatchbackeihin verrattuna, vaikka perusrakenne olikin autoissa sama.

Volkswagen Polo IV (2001–2009) 

Neljännen sukupolven Polon ulkonäkö muuttui aiempaa persoonallisemmaksi neljän pyöreän ajovalon myötä. Mallista tuli markkinoille myös maastokelpoisemman näköiseksi tehty Polo Fun (myöhemmin Cross Polo). Vuoden 2005 kasvojenkohotuksessa pyöreät ajovalot vaihtuivat tavanomaisemmin muotoiltuihin.

Volkswagen Polo V (2009–2017)

Volkswagen Polo VI (2017–) 

Kuudennen sukupolven Polo perustuu useimpien etuvetoisten Volkswagen-konsernin mallien tavoin modulaariselle MQB-pohjalevylle. Syksyllä 2020 Polo uudistettiin visuaalisesti siirtymällä mallivuoteen 2021. Siitä lähtien ajoneuvoon on toimitettu uusi Volkswagen-logo ja Polo-kirjain takaluukussa, joka oli kerran vasemmassa alakulmassa, on nyt on sijoitettu uudella kirjasimella keskelle VW-logon alle. Teknisesti on päivitetty "Modular Infotainment Kit 3" (MIB3).

Aiheesta muualla 

Polo
B-segmentin autot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pekka Hedkrok

Pekka Tapio Hedkrok (s. 7. syyskuuta 1957) on suomalainen säveltäjä ja muusikko.

Pitkän linjan muusikon uran Pekka Hedkrok aloitti 1970-luvulla erilaisissa kokoonpanoissa, joissa hän soitti kosketinsoittimia ja syntetisaattoreita sekä sävelsi kappaleita. Hedkrok oli Lapinlahden Lintujen jäsen vuosina 1984–2008. Hän lauloi, soitti kosketinsoittimia ja oli tuottelias säveltäjä. Lisäksi hän on osallistunut Lapinlahden Lintujen sketsisarjojen tekoon. Hedkrok halusi keskittyä omiin projekteihinsa, joten hän päätti jäädä tauolle yhtyeestä vuonna 2008. 

Hedkrok on tehnyt useita sanoituksia Lapinlahden Linnuille ja Sahti-yhtyeelle.

Yhtyeet 

 Lapinlahden Linnut, laulu, kosketinsoittimet

 Maukka Perusjätkän yhtye, kosketinsoittimet
 Maarit Hurmerinnan yhtye, kosketinsoittimet
 Freemanin yhtye, kosketinsoittimet
 Pengerkatu 11, kosketinsoittimet
 Aku Aku, kosketinsoittimet
 Sahti, 1980-luvun alussa, kosketinsoittimet, laulu 
 Himalaja, 1974–1980, kosketinsoittimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pekka Hedkrokin haastattelu, Suomen musiikintekijät

 
 
 

Lapinlahden Lintujen jäsenet
Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Rogerio Romero

Rogério Aoki Romero (s. 22. marraskuuta 1969 Londrina, Brasilia) on entinen brasilialainen uimari, joka osallistui uransa aikana viisiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1988. Hänen parhaaksi saavutuksekseensa olympialaisissa jäi seitsemäs sija 100 metrin selkäuinnissa Kesäolympialaisissa 1992. Hän voitti kultamitalin 200 metrin selkäuinnissa Pan American Gameseissa kahteen otteeseen, ensin 1991, ja uudelleen kaksitoista vuotta myöhemmin, vuonna 2003.

Lähteet 
UOL.com

Brasilialaiset uimarit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Riku Marttinen

Riku Marttinen (s. 26. kesäkuuta 1966 Heinävesi) on entinen koripalloilija. Hän pelasi nuoruusvuodet Heinäveden Hyrskeessä ja oli omalta osaltaan auttamassa Hyrskeen nousua koripalloilun I-divisioonaan. Vuonna 1987 Riku Marttinen siirtyi pelaamaan Torpan Poikiin (ToPo), jota hän edusti koko loppu koripalloilu-uransa ajan. Riku Marttinen voitti yhteensä kolme Suomen mestaruutta.

Katso myös
 Luettelo 5 000 pistettä saavuttaneista Korisliiga-pelaajista
 Luettelo 2 000 levypalloa saavuttaneista Korisliiga-pelaajista
 Luettelo 200 torjuntaa saavuttaneista Korisliiga-pelaajista

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Rob-Vel

Robert Veltier (9. helmikuuta 1909 Pariisi – 27. huhtikuuta 1991 Saint-Malo) oli ranskalainen sarjakuvan tekijä. Tunnetuin hänen luomistaan hahmoista on Piko (fr. Spirou). Pikoa ja Fantasiota tehdessään hän käytti nimimerkki Rob-Vel.

Ura 

Robert Veltierin ensimmäinen työpaikka 16-vuotiaana oli ollut Ritz Charlton Lontoossa. Hotellissa hän työskenteli hissin kuljettajana. Myöhemmin hän eteni urallaan laivaston upseeriksi kunnes tapasi Martin Brannerin. Veltier teki yhdessä Martin Brannerin kanssa Kulmalan kaverit -sarjakuvaa vuosina 1934–36.

Belgialainen kustantamo Dupuis aloitti huhtikuussa 1938 uuden Spirou-sarjakuvalehden julkaisemisen. Uusi lehti tarvitsi uusia hahmoja ja Dupuisin mielestä Veltier oli sopiva sellaisen luomaan. Lehti nimettiin Spirouksi Veltierin hissipojaksi pukeutuneen hahmon mukaan. 

Sodan sytyttyä Veltier astui palvelukseen ja haavoittui 1940. Vuonna 1943 Veltier myi hahmonsa oikeudet Dupuisille. Veltier jatkoi sarjakuvien tekemistä aina vuoteen 1971 saakka, mutta mikään niistä ei tullut yhtä suosituksi kuin Piko.

Lähde 
 Spirou World: Robert Veltier. 

Ranskalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Harmaapihta

Harmaapihta (Abies concolor) on pihtojen (Abies) sukuun kuuluva havupuu. Laji on peräisin Yhdysvaltojen länsirannikolta.

Harmaapihta on komea puu, joka voi kasvaa 60 metrin korkuiseksi ja runko 160 cm:n paksuiseksi. Latvus kasvaa kartiomaisesti. Rungon kuori on nuorena sileähkö, mutta tulee vanhana syväuurteiseksi. Lehdet ovat eri suuntiin siirottavia, 4–6 cm pitkiä ja 2–3 mm leveitä ja hieman ylöspäin kaartuvia. Väriltään ne ovat sinivihreitä–siniharmaita. Käpy on tavallisesti perätön ja pyöreäkärkinen ja noin 7–8 cm:n pituinen.

Harmaapihta on koristekasvikäytössä yksittäispuuna kaunein. Se viihtyy runsasravinteisessa maassa ja tarvitsee valoisan paikan. Suomessa se kasvaa 10–20 metriä korkeaksi ja menestyy parhaiten vyöhykkeillä I-III.

Lähteet 
 Leena Hämet-Ahti, Annikki Palmén, Pentti Alanko ja Peter M. A. Tigerstedt: Suomen puu- ja pensaskasvio. Dendrologian seura 1992.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Harmaapihta (Abies concolor)
 Kasviatlas 2018: Harmaapihdan (Abies concolor) levinneisyys Suomessa
 Metla: Harmaapihta (Abies concolor) 
 ITIS: Abies concolor 
 United States Department of Agriculture (USDA): Abies concolor 
 USDA Forest Service: White Fir (Abies concolor) 

Pihdat
Ketunlieko

Ketunlieko eli havuketunlieko (Huperzia selago) on liekomaisiin kuuluva yhtäläisitiöinen sanikkainen.

Ulkonäkö ja koko 

Ketunlieon versosto on pysty. Pieninä kimppuina olevat tiheälehtiset varret kasvavat 5–20 cm korkeiksi. Pienet alle senttimetrin pituiset neulasmaiset, litteät ja talvehtivat lehdet ovat varressa lähes kierteisesti. Neulasmaiset itiölehdet ovat vuosiverson yläosassa ja ne muistuttavat suuresti itiöpesäkkeettömiä lehtiä. Huomaamattomat kellertävät itiöpesäkkeet piilevät itiölehtien hangassa. Ketunlieon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on maansisäinen, mukulamainen ja lehtivihreätön.

Suomessa ketunlieosta tavataan kahta alalajia: metsäketunlieko (ssp. selago) ja pohjanketunlieko (ssp. appressa). Metsäketunlieko on itusilmuton tai vain niukasti itusilmuinen, lehdet ovat tummanvihreitä ja sivulle tai yläviistoon harittavia. Pohjanketunlieolla on aina itusilmuja ja sen lendet ovat väriltään vaaleamman vihreitä ja ne ovat tiiviisti varren myötäisiä. Alalajien välimuodot ovat yleisiä.

Lähilajeista ketunlieon voi sekoittaa hieman samanlaiseen riidenliekoon (Spinulum annotinum).

Levinneisyys 
Ketunliekoa tavataan laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa lajin päälevinneisyysalue ulottuu Britteinsaarilta Itä-Ranskaan ja Pohjois-Italiaan, ja edelleen Pohjois-Balkanilta Venäjälle ja Pohjoismaihin. Lajia tavataan myös laajalla alueella Siperiassa sekä Pohjois-Amerikan pohjois- ja itäosissa. Suomessa ketunliekoa tavataan koko maassa. Runsaimmillaan se on Pohjois-Lapissa. Alalajeista metsäketunlieko on yleisempi Etelä- ja Keski-Suomessa, pohjanketunlieko Pohjois-Suomessa.

Elinympäristö 
Ketunliekoa tavataan kosteissa ja yleensä rehevissä metsissä, kuten tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä sekä kangas- ja lehtokorvissa. Sitä kasvaa myös lettosoilla, tihkupinnoilla, suo-ojien reunamilla, puronvarsilla, rannoilla, kosteissa kallionkoloissa ja -seinämillä.

Käyttö 
Ketunlieon keitinvettä on aikaisemmin käytetty syöpäläisten karkoittamiseen kotieläimistä. Myrkyllistä kasvia on käytetty aikaisemmin myös voimakkaasti ulostuttavana ja oksennuttavana rohtona.

Lähteet 
 
 Oulun kasvit. Piimäperältä Pilpasuolle. Toim. Kalleinen, Lassi & Ulvinen, Tauno & Vilpa, Erkki & Väre, Henry. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Norrlinia 11 / Oulun kaupunki, Oulun seudun ympäristövirasto, julkaisu 2/2005. Yliopistopaino, Helsinki 2005.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2018: Havuketunlieon levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Ketunlieko (Huperzia selago)
Den virtuella floran: Ketunlieko (Huperzia selago) 

Liekokasvit
Myrkylliset kasvit
Aiemmin tunnistetut kasvilajit
Hauskat kotivideot

Hauskat kotivideot on suomalainen viihdeohjelma, jota esittää televisiokanava Nelonen. Nimensä mukaisesti sarjassa näytetään kommelluksia sisältäviä kotivideoita. Suurin osa sarjan materiaalista on Yhdysvalloista. Ohjelman juontajana on toiminut Sampo Marjomaa. Nykyään juontajana toimii Roni Bäck. Marjomaan mukaan päätös juontajan vaihdosta tuli Neloselta. 

Ohjelma perustuu Yhdysvalloissa ABC-kanavalla esitettyyn America’s Funniest Home Videos -ohjelmaformaattiin. Ohjelmaa esitetään perjantaisin kello 20.00. Joskus ohjelma alkaa kello 20.30, jos jokin ohjelma kestää yli kello 20.00.
Ohjelman verkkosivuilla on lisämateriaali Hauskat Nettivideot, jonka videot ovat suurimmaksi osaksi kotimaisia. Sivuilla voi myös äänestää ”hauskimman videon”, joka pääsee televisioesitykseen.

Tuotantokaudet

Ensimmäinen tuotantokausi (2005)
Ensimmäisellä kaudella Hauskoissa kotivideoissa juontajana oli stand up -koomikko Antto Terras ja assistenttina Sampo Marjomaa. Juonnot kuvattiin Helsingissä, Stockmannin tavaratalossa. Mukana ei ollut suomalaisten kotivideoita.

Toinen tuotantokausi (2006)
Juontajalla Sampo Marjomaalla oli oma studio. Mukana oli myös suomalaisten kotivideoita.

Kolmas tuotantokausi (2007)
Studion taustaa uusittiin ja taustalla olevia televisioruutuja lisättiin. Suomalaisia kotivideoita pystyi äänestämään ja äänestyksen voittajat näytettiin ohjelmassa.

Neljäs tuotantokausi (2007–2008)
Tunnusmusiikki ja tunnuskuva muuttuivat. Jaksot myös pidennettiin 30 minuutista 45 minuuttiin. Toisen mainoskatkon jälkeen esitettiin Sampon ”työryhmää”, joissa Sampo esittää ärsyttävää omahyväistä juontajaa.

Suomalaisten kotivideoita oli voinut tuolloin katsoa vain Internetissä.

Viides tuotantokausi (2008–2009)
Studio uusittiin, ja jaksot palautettiin takaisin tunnin mittaisiksi. Suomalaiset videot tulivat myös mukaan, ja niistä pystyi äänestämään parasta.

Kuudes tuotantokausi (2020–)
Tällä kaudella juontajana aloittaa tubettaja Roni Bäck ja studio uusitaan jälleen. Kauden myötä myös ohjelman nimi vaihtui: Hauskat Kotivideot by Roni Back.

DVD-julkaisut
Ohjelmasta julkaistiin vuonna 2006 DVD-kooste Hauskat kotivideot, joka sisältää kotimaisia videoita. Vuonna 2007 julkaistiin Hauskat kotivideot 2 -DVD, joka sisältää videoiden lisäksi kaatuilukoosten ja parhaita paloja Hauska Lomaputki -ohjelmasta. Vuonna 2009 julkaistiin Hauskat kotivideot 3.

Lähteet 

Tositelevisiosarjat
Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Nelosen televisio-ohjelmat
Offenburg

Offenburg on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Ortenaukreisin piirikunnassa. Se sijaitsee Schwarzwaldin metsäisen vuorijonon läntisellä reunalla, noin 20 kilometriä kaakkoon Ranskan Strasbourgista. Kaupungissa on arviolta 59 646 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 78,4 neliökilometriä.

Ensimmäinen kirjallinen maininta Offenburgista sijoittuu vuoden 1148 tienoille. Vuonna 1689, niin kutsutun Yhdeksänvuotisen sodan melskeissä, kaupunki tuhoutui lähes täysin, menettäen suurimman osan keskiaikaisista ja renessanssin ajan arkkitehtonisista monumenteistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut     

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Far from the Sun


Far from the Sun on Amorphiksen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 26. toukokuuta 2003. Albumi jäi laulaja Pasi Koskisen viimeiseksi yhtyeessä. Jan Rechberger vuorostaan korvasi rummuissa kolmella edellisellä albumilla soittaneen Pekka Kasarin. Soolokitaristi Esa Holopainen on myöhemmin kertonut, että hänen mielestään Far from the Sun on Amorphiksen heikoin albumi. Myös muut Amorphiksen jäsenet ovat ilmaisseet tyytymättömyytensä albumiin. Albumi myi Suomessa kultaa vuonna 2010.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Niclas Etelävuori – basso
 Esa Holopainen – soolokitarat
 Santeri Kallio – kosketinsoittimet
 Tomi Koivusaari – rytmikitarat
 Pasi Koskinen – laulu
 Jan Rechberger – rummut

Tuotanto 
 Hannu Leidén – äänittäjä
 Juha Laakso – äänittäjä
 Santeri Kallio – äänittäjä
 Nikk Bingo – äänittäjä
 Hiili Hiilesmaa – miksaaja (Finnvox 1/2003)
 Thomas Eberger – masteroija (Cutting Room, Tukholma, 1/2003)

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sanoitukset Amorphiksen kotisivuilla
 
 

Amorphisin albumit
Vuoden 2003 albumit
Hiili Hiilesmaan tuottamat albumit
Tyhjyys


Tyhjyys on Ajattaran kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2004. Se ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 27.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pasi Koskinen.

Kokoonpano 
 Ruoja – laulu, kitara
 Samuel Lempo – kitara
 Atoni – basso
 Malakias III – rummut
 Irstas – koskettimet

Tuottaja 
 Tuomo Valtonen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Niklas Sundin – kansikuva

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Tyhjyys discogs.com -sivustolla

Vuoden 2004 albumit
Ajattaran albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Sedlecin luukirkko

Sedlecin luukirkko eli ossuaario () on pieni katolinen kappeli Sedlecin hautausmaalla Kutná Horan kaupungissa Tšekissä. Kappelissa säilytetään noin 40 000 ihmisen luita.

Historia 
Kutná Horan kaupunkiin perustettiin vuonna 1142 sisterssiläisluostari, jonka munkkien yhtenä tehtävänä oli viljellä maata. Vuonna 1278 Böömin kuningas Ottokar II valtuutti apotti Henrikin Sedlicestä diplomaattisiin tehtäviin Pyhälle maalle. Sieltä palatessaan Henrikillä oli mukanaan kourallinen Golgatan multaa, jonka hän sirotteli luostarin hautausmaalle. Hautausmaa tuli tästä tunnetuksi pian koko Keski-Euroopassa. Monet rikkaat halusivat tulla haudatuiksi pyhään hautausmaahan.

Ruttoepidemian aikana vuonna 1318 sekä hussilaissodan aikana vuonna 1421 hautausmaata laajennettiin, ja 1500-luvun alussa sen kokonaispinta-ala oli noin 16 hehtaaria ja sinne oli haudattu noin 40 000 vainajaa. Kutná Hora oli hussilaissodan aikana Prahan jälkeen huomattavin kaupunki. Siellä sijaitsivat sekä Böömin kuninkaan palatsi että rahapaja. Vahvasti linnoitetun kaupungin ympärillä käytiin useita verisiä taisteluita, ja kaatuneet haudattiin Sedlicen luostariin. Väkivaltaisen kuoleman merkit näkyvät useissa pääkalloissa etenkin ala-alttarin vieressä.

Vuonna 1511 alkoi eräs apoteista rakennuttaa keskelle hautausmaata goottilaistyylistä Kaikkien Pyhien Kappelia. Kappelin kuorin alle järjestettiin paikka haudoista kaivetuille luille (n. 10 000 vainajaa).

Luukirkon restauroi vuosina 1703–1710 barokkilaismalliseksi kuuluisa italialainen arkkitehti Jan Santini Aichel, ja vuonna 1870 tšekkiläinen puunleikkaaja František Rint järjesteli luut nyt nähtävillä oleviin kasoihin. Rintin nimi on luista kirjoitettuna oikealla seinällä viimeisen penkin yläpuolella.

Mielenkiintoinen on myös kattokruunu, joka koostuu erilaisista ihmisen luista. Kummallakin puolen alttaria on kastemalja.

Vasemmalla puolella on Schwarzenbergin ruhtinassuvun vaakuna. Suku omisti 1800-luvulla sekä kappelin että siihen kuuluvat alueet. Sisätilan nurkissa olevat luut on aseteltu neljäksi pyramidiksi kellon muotoon.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Alueen verkkosivut  

Tšekin kirkot
Kivikirkot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mausoleumit
Halonit

Halonit ovat bromia sisältäviä CFC-yhdisteiden tapaisia yhdisteitä. Haloneista tunnetuimpia ovat bromidifluorikloorimetaani (CBrClF2) ja bromitrifluorimetaani (CBrF3). Haloneja on käytetty palonsammutusaineina automaattisissa sammutusjärjestelmissä ja käsisammuttimissa. Halonit ovat tehokkaita sammutusaineita, eivät vahingoita mitään materiaaleja eivätkä jätä muutenkaan jälkiä käytöstä. Tämän takia ne ovat olleet yleisesti käytössä esimerkiksi tärkeissä tietokone- ja palvelinkeskuksissa sekä museoissa. Sammutusteho perustuu palamisen kemiallisen reaktion katkaisemiseen. Edellä mainitut halonit ovat hengitettynä käytännössä vaarattomia, kunhan altistus jää mahdollisimman vähäiseksi. Tulen kanssa reagoidessaan halonit muodostavat kuitenkin myrkyllisiä yhdisteitä.

Halonit tuhoavat otsonikerrosta paljon tehokkaammin kuin CFC-yhdisteet. Halonien käyttö ja niitä sisältävien tuotteiden myynti on siksi kielletty Suomessa joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Halonit ovat myös kasvihuonekaasuja. Halonien korvaamiseksi onkin kehitetty vastaavaan tehoon perustuvia sammutuskaasuja, joiden haittavaikutus otsonikerrokseen on vähäinen tai haittavaikutusta ei ole lainkaan. Haloneja on korvattu myös mm. argonilla, typellä ja hiilidioksidilla. Näiden teho perustuu tulen tukahduttamiseen ja ne ovat täysin vaarattomia ympäristölle, koska kaikkia näitä aineita on luonnollisesti muutenkin ilmakehässä, joskin hiilidioksidi on kasvihuonekaasu. Haittapuolena on kuitenkin vaarallisuus ihmiselle. Kaasut syrjäyttävät hapen ilmasta ja samassa tilassa olevat henkilöt ovat vaarassa tukehtua.

Haloneista käytetään usein koodinimiä, joiden numerosarjat ilmoittavat yhdisteen alkuainekoostumuksen. Esimerkiksi CBrClF2 on toiselta nimeltään haloni 1211 ja CBrF3 on haloni 1301. Ensimmäinen numero on molekyylin hiiliatomien lukumäärä. Toinen numero kertoo fluorin, kolmas kloorin ja neljäs bromin määrän. Alkuaineet ilmoitetaan siis järjestysluvun mukaisessa järjestyksessä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Halonin korviketta käyttävän automaattisammutusjärjestelmän laukeaminen (video)

Halogeeniyhdisteet
Orgaaniset yhdisteet

ar:هالوألكان
fr:Halogénoalcanes
zh:卤代烷
Ajoneuvohallintokeskus

Ajoneuvohallintokeskus (AKE) oli Liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa vuosina 1996–2009 toiminut virasto, joka hoiti Suomen tieliikenneasioita yhdessä Tiehallinnon kanssa. Sen tehtäviä olivat ajoneuvojen hyväksyminen, rekisteröinti ja vuotuinen verotus. Se myös valvoi katsastustoimintaa. AKEn toiminnan tarkoituksena oli edistää liikenneturvallisuutta ja liikenteen ympäristöystävällisyyttä. Työntekijöitä keskuksella oli noin 230.

Historiaa
Ajoneuvohallintokeskus syntyi, kun liikelaitoksena toiminut Autorekisterikeskus (ARK) jaettiin kahtia vuoden 1996 alussa. Ajoneuvohallinnon ja rekisteröinti- sekä verotustoimet sai hoitaakseen uusi virasto, Ajoneuvohallintokeskus. Katsastustoimintaa varten perustettiin Suomen Autokatsastus Oy, joka myöhemmin myytiin yksityisille. Lyhenne AKE otettiin käyttöön vuonna 1998. Ennen sitä käytettiin lyhennettä ANHK.

1.1.2010 alkaen Ajoneuvohallintokeskus, Ilmailuhallinto, Merenkulkulaitoksen turvallisuustoiminnot ja Rautatievirasto yhdistyivät uudeksi Liikenteen turvallisuusvirastoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Liikenteen turvallisuusvirasto
TraFi / Tieliikenne
Liikenne- ja viestintäministeriön verkkopalvelu
Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala

Liikennehallinto
Liikenne- ja viestintäministeriö
Mac Pro

Mac Pro on Applen Macintosh-tietokonesarja, joka on suunniteltu ammattilaiskäyttöön. Mac Pro julkaistiin 7. elokuuta 2006 WWDC-tapahtumassa ja se korvasi aiemman PowerPC-suorittimella varustetun Power Mac G5 -mallin. Ulkoisesti se muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä Power Mac G5:ta. Sisäosaa on muutettu radikaalisti, esimerkiksi kiintolevyjen sijoittelulla, joka mahdollistaa kiintolevyjen nopean vaihdon.

Tekniset tiedot (2006) 
Neliytiminen malli:

3,2 GHz neliytiminen Intel Xeon Nehalem -suoritin tai 3,33 GHz kuusiytiminen Intel Xeon -suoritin
6 Gt (3 x 2 Gt DDR3 ECC SDRAM) keskusmuistia, tukee jopa 32 Gt. Neljä muistipaikkaa.
ATI Radeon HD 5770 1 Gt GDDR5 -muistilla tai ATI Radeon HD 5870 1 Gt GDDR5 -muistilla, tukee kahta näytönohjainta
1 Tt 7200-rpm SATA (maks. 8 Tt) tai 512 Gt SSD (maks. 2 Tt)
18x SuperDrive (DVD+R DL/DVD±RW/CD-RW) tai 2 kpl

12-ytiminen malli:

2 kpl 2,4 GHz kuusiytimistä Intel Xeon Nehalem -suoritinta tai 2 kpl 2,66 GHz kuusiytimistä Intel Xeon Nehalem -suoritinta tai 2 kpl 3,06 GHz kuusiytimistä Intel Xeon Nehalem -suoritinta
6 Gt (6 x 2 Gt DDR3 ECC SDRAM) keskusmuistia, tukee jopa 64 Gt. Kahdeksan muistipaikkaa.
ATI Radeon HD 5770 1 Gt GDDR5 -muistilla tai ATI Radeon HD 5870 1 Gt GDDR5 -muistilla, tukee kahta näytönohjainta
1 Tt 7200-rpm SATA (maks. 8 Tt) tai 512 Gt SSD (maks. 2 Tt)
18x SuperDrive (DVD+R DL/DVD±RW/CD-RW) tai 2 kpl

Tekniset tiedot (2014) 
Neliytiminen malli:
 3,7 Ghz neliytiminen Intel Xeon E5.
 12 Gt (3 x 4 Gt DDR3 ECC SDRAM) keskusmuistia.
 2x AMD FirePro D300 näytönohjainta.
 Max 1 Tt PCIe pohjainen flash muisti.
Kuusiytiminen malli:
 3,9 Ghz kuusiytiminen Intel Xeon E5 suoritin.
 16 Gt (4 x 4 Gt DDR3 ECC SDRAM) keskusmuistia.
 2x AMD FirePro D500 näytönohjainta. 
 Max 1 Tt PCIe pohjainen flash muisti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mac Pro Applen sivuilla
Mac Pro:n arvostelu Snadiomenassa 

Applen tietokoneet
Kansalaisvarmenne

Kansalaisvarmenne on Digi- ja väestötietoviraston myöntämä sähköinen varmenne, joka mahdollistaa henkilön tunnistamisen sekä sähköisen allekirjoituksen. Kansalaisvarmenteen muodostava kantajan salainen avain upotetaan mikrosiruun, joka liitetään henkilökorttiin tai terveydenhuollon toimikorttiin. Varmenne mahdollistaa henkilön luotettavan tunnistamisen verkossa.

Kansalaisvarmenteen käyttäjä yksilöidään mobiilivarmenteen tapaan henkilötunnuksen kaltaisella sähköisellä asiointitunnuksella (satu), joka koostuu numeroista sekä niiden tarkistusmerkinnästä ja jotka on kohdistettu väestörekisterikeskuksen rekisteriin Suomen kansalaisista sekä kotikuntalain mukaisista Suomessa vakinaisesti asuvista väestötietojärjestelmän merkityistä ulkomaalaisista. 

Kansalaisvarmenne on laatutasoltaan Euroopan unionin direktiivin vaatimukset täyttävä laatuvarmenne.

Käyttö 
Kansalaisvarmenteen käyttö edellyttää henkilökorttia tai muuta Digi- ja väestötietoviraston myöntämää toimikorttia. Kansalaisvarmenne oli vuoteen 2008 saakka mahdollista saada myös Osuuspankin Visa Electron -sirumaksukorttiin ja vuodesta 2004 alkaen matkapuhelimen SIM-korttiin. Toimikortin käyttämiseen tarvitaan myös tietokoneeseen liitettävä kortinlukija. Useissa kunnankirjastoissa ja yhteispalvelupisteissä on kortinlukijoita yleisön tietokoneelta käytettäväksi.

Käytön yhteydessä tarvitaan toimikortin lisäksi käyttötarkoituksesta riippuen PIN1- tai PIN2-koodi. PIN1-koodia käytetään palveluihin kirjautumiseen ja PIN2-koodia palveluiden lomakkeiden ja pyyntöjen sähköiseen allekirjoittamiseen. PIN1-koodin pituus tulee olla 4–8 merkkiä ja PIN2-koodin pituus 6–8 merkkiä. Koodit voidaan vaihtaa esimerkiksi fineid.fi  sivuilta saatavalla ohjelmalla. PUK-koodia, jolla PIN koodit voidaan vapauttaa, saa kokeilla kymmenen kertaa, minkä jälkeen kortin siru lukkiutuu lopullisesti.

Käyttäjämäärät 

Elokuun 2010 loppuun mennessä kansalaisvarmenteita on myönnetty yhteensä 259 000 henkilölle. Heillä oli voimassa olevia kansalaisvarmenteita 261 800 kappaletta.

Järjestelmän kustannukset 

Valtio on käyttänyt sähköiseen henkilökorttiin kymmenen vuoden aikana noin 20 miljoonaa euroa. Vuonna 2006 HST-korttia hyödynnettiin verohallinnon ja Kelan palveluissa noin 500 kertaa eli promillessa tapahtumista. Kustannukset yhtä sähköistä allekirjoitus- tai tunnistustapahtumaa kohti olivat tällöin Tietoviikon laskelmien mukaan noin 4 000 euroa.

Lähteet
Kansaneläkelaitos: Kelan sähköiset asiointipalvelut
Poliisi: Henkilökortit
Tietokone-lehti: Henkilötietoihin käsiksi mobiilivarmenteella 
Väestörekisterikeskus: kansalaisvarmenne

Viitteet

Sähköinen asiointi
Kansaneläkelaitos
Digi- ja väestötietovirasto
Tunnistautuminen
Tulenpalvonta

Tulenpalvonta eli pyrolatria tarkoittaa tulen käyttämistä apu- tai palvontavälineenä uskonnollisissa rituaaleissa. Termi "Tulenpalvojat" liittyy usein virheellisesti zarathustralaisiin - tulen kunnioitus on kuitenkin yleisempää myös muiden uskontojen piirissä. Tulenpalvontaa on esiintynyt ainakin Skandinavian pakanauskontojen keskuudessa ja hindulaisuudessa, mutta nykyään tulen kunnioitukseen liittyviä ominaisuuksia löytyy esimerkiksi olympiatulen perinteessä. Tuli on ollut tärkeä osa ihmisten elämää kautta historian, ja tulenpalvontaa esiintyi jo esihistoriallisten ihmisten keskuudessa.

Kristinuskon perinteessä tulta ei ole nostettu tärkeään asemaan. Kuitenkin Uudessa testamentissa Jeesus esitetään henkilönä, joka tuo tulen maan päälle. Raamatussa ja juutalaisten Tanakhissa esiintyy kuitenkin muun muassa palava pensas ja tulinen pilari. Pyhää Henkeä kutsutaan joskus "liekin kieliksi".

Katso myös 

 Auringonpalvonta
 Ukkoslintu
 Moolok
 Vesta
 Hestia
 Ikuinen tuli

Lähteet
WSOY Facta - tulenpalvonta Lähteistetty 31. toukokuuta 2010.

Uskonnot
Tuli
Charles J. Guiteau

Charles Julius Guiteau (8. syyskuuta 1841 – 30. kesäkuuta 1882) oli yhdysvaltalainen lakimies, joka murhasi presidentti James Garfieldin vuonna 1881. 

Guiteau syntyi Illinois'n Freeportissa ja asui lapsuutensa aikana lisäksi Ulaossa (Wisconsin). Hän lähti Ann Arboriin, jossa pyrki yliopistoon, ja toimi sitten lakimiehenä Chicagossa. Guiteauta kiinnosti myös teologia. Hän julkaisi aiheesta kirjan The Truth, joka kuitenkin oli pääasiassa plagioitu John Humphrey Noyesilta.

Garfieldin murha
Guiteau ryhtyi harrastamaan politiikkaa ja julkaisi Ulysses S. Grantin hyväksi puheen Grant v. Hancock. Hän kuitenkin muutti nimeksi Garfield v. Hancock, kun James Garfield nousi Yhdysvaltain presidentiksi.

Guiteau katsoi vaikuttaneensa merkittävästi Garfieldin vaalivoittoon ja vaati toistuvasti pääsyä suurlähettilääksi. Hän piti presidenttiä kiittämättömänä ja päätti surmata tämän. 

Guiteau lainasi rahaa revolveriin ja käytti aikaa sen käytön opettelemiseen sekä Garfieldin vakoilemiseen. Lopulta hän ampui tätä rautatieasemalla 2. heinäkuuta 1881. Presidentti loukkaantui vakavasti ja menehtyi vammoihinsa 19. syyskuuta.

Oikeudenkäynti
Oikeudenkäynnissä Guiteau puolustautui mm. sanoen, että "hän vain ampui Garfieldiä, lääkärit tappoivat hänet". 

Vielä oikeudenkäyntinsä aikana Guiteau oli suunnitellut asettumista ehdolle vuoden 1884 presidentinvaaleissa. Hänet kuitenkin todettiin syylliseksi 23. tammikuuta 1882 ja hirtettiin kesäkuussa.

Guiteau, Charles J.
Guiteau, Charles J.
Guiteau, Charles J.
Guiteau, Charles J.
Asian Football Confederation

Asian Football Confederation (AFC) on Aasian jalkapalloliitto. Se on perustettu vuonna 1954 Manilassa Filippiineillä, ja se on yksi kuudesta kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan alaisesta maanosien jalkapallojärjestöistä. Liiton päätoimisto sijaitsee Malesian Kuala Lumpurissa. Nykyinen puheenjohtaja on bahrainilainen šeikki Salman Bin Ibrahim Al-Khalifa.

AFC:hen kuuluu yhteensä 46 eri jäsenliittoa. Valtiot, jotka kuuluvat maantieteellisesti sekä Eurooppaan että Aasiaan kuuluvat pääsääntöisesti Euroopan jalkapalloliittoon Uefaan kuten Turkki, Venäjä, Azerbaidžan, Kazakstan, Armenia ja Georgia. Kokonaan maantieteellisesti Aasiaan kuuluvat Israel ja Kypros kuuluvat myös AFC:n sijaan Uefaan lähinnä poliittisista syistä. Vuonna 2006 Australia siirtyi AFC:hen Oseanian liitosta.

Tärkeimpiä AFC:n järjestämiä kilpailuja ovat maajoukkueiden Asian Cup sekä seurajoukkueille järjestettävät AFC Champions League (verrattavissa Mestarien liigaan) sekä AFC Cup (verrattavissa UEFA Cupiin).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The-AFC.com
 AFC Champions League 

Kansainväliset jalkapalloliitot
Vv

Vv tarkoittaa seuraavia asioita:

 
 virkavapaus, vv., myös virasta vapaa ja virkavapaa, määräajaksi myönnetty vapaus viran hoitamisesta
 .
 Valovuosi, lyhenne vv
Glory Thy Name


Glory Thy Name on Divinefiren esikoisalbumi. Se julkaistiin ensin vain Japanissa 26. marraskuuta 2004, ja myöhemmin Ruotsissa tammikuussa 2005.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Christian Rivel – laulu
 Jani Stefanović – kitara, kosketinsoitin, rummut, musiikkiohjelmointi
 Andreas Olsson – bassokitara

Vierailevat muusikot 
 Torbjörn Weinesjö – kitara (kappale 5 ja 7)
 Pontus Norgren – kitara (kappaleet 3–5, 7 ja 8)
 Carl Johan Grimmark – kitara (kappaleet 2, 6 ja 9)
 Fredrik Ohlsson – laulu (kappaleet 4 ja 9)
 Hubertus Liljegren – laulu (kappaleet 2 ja 9)
 Eric Clayton – kerronta (kappaleet 1, 9 ja 10)
 Thomas Vikström – taustalaulu

Tuotanto 
 Torbjörn Weinesjö – äänittäjä, miksaaja
 Jani Stefanović – äänittäjä
 Andreas Olsson – äänittäjä
 Carl Johan Grimmark – äänittäjä
 Pontus Norgren – äänittäjä
 Plec – masteroija
 Markus Sigfridsson – kansikuva, layout, design
 Christian Rivel – design, layout
 Jannine Rivel – valokuvat
 Angelique Stefanovic – valokuvat
 Marie Thorén – valokuvat

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Divinefiren albumit
Armas Salonen

Armas Immanuel Salonen (17. tammikuuta 1915 Ida, Japani – 22. lokakuuta 1981 Helsinki) oli Mesopotamiaa  tutkinut suomalainen professori. Salonen osasi muun muassa muinaisen Lähi-idän sumerin kieltä. Hän suomensi Gilgameš-eepoksen ja on tutkinut Osiris-tarua.

Elämäkerta 
Salosen vanhemmat olivat lääninrovasti Kaarlo Erkki Salonen ja tämän ensimmäinen puoliso Selma Selina Paaso. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936, lisensiaatiksi 1939 ja tohtoriksi 1950.

Salonen toimi Helsingin yliopistossa assyriologian ja seemiläisen filologian dosenttina 1939–1949, itämaisen kirjallisuuden vt. professorina 1940–1941, 1943–1945, 1953–1954 ja 1960–1965 sekä assyriologian ja seemiläisen filologian ylimääräisenä professorina 1949–1978. Hän oli Chicagon yliopiston tutkijaprofessorina 1947–1949 ja toimi Suomen itämaisen seuran sihteerinä 1940–1947 ja esimiehenä 1949–1967. Salonen oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1950. 

Armas Salonen oli naimisissa kaksi kertaa:
 1943–1969 laulajatar Anne-Marie Rosenlöfin (k. 1969) kanssa
 vuodesta 1970 Irja Myllymaan kanssa

Armas Salosen julkaisuja

Teokset

Suomennokset
 Gilgamesh-eepos: Maailman vanhin sankaritaru, suom. Armas Salonen, 1943, Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja n:o 11, WSOY, 
 Koraani. Suom. Jussi Aro, Armas Salonen ja Knut Tallqvist. Porvoo: WSOY, 1957.

Lähteet

Aiheesta muualla 

J. Stenbäck, Suomen itämaisen seuran kansantajuisia julkaisuja: Gilgamesh-eepos: maailman vanhin sankaritaru  
 Yleisradion Elävä arkisto: Kaksoisvirran maassa, professori Armas Salonen kertoo Baabelin nuorisosta

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset assyriologit
Suomalaiset filologit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Suomalaiset professorit
Porvoon Liikenne

Porvoon Liikenne Oy on Koiviston Auto -yhtymään kuuluva Porvoon seudun suurin linja-autoyritys. Sen perusti vuonna 1925 porvoolainen autoilija Runar Kjällman.

Runar Kjällman kävi nuoruudessaan Helsingin Teknillisen koulun ja työskenteli sen jälkeen konepajoissa ja konemestarina Isnäsin sahalla Pernajassa. Vuonna 1925 hän sai liikenneluvan linjoille Porvoosta Isnäsiin ja Pirlaxiin. Vuonna 1930 Kjällman avasi linjat Porvoosta Helsinkiin ja Myrskylään. Linjaliikenteen ohella harjoittamastaan taksi- ja kuorma-autoliikenteestä Kjällman luopui vuonna 1934. Vuonna 1952 Kjällman muutti yrityksensä osakeyhtiöksi nimellä Borgå Trafik Ab, ja vuonna 1965 nimi muutettiin muotoon Ab Borgå Trafik – Porvoon Liikenne Oy. Vuonna 1983 yhtiöllä oli 13 linja-autoa ja Helsinkiin ja Artjärvelle suuntautuneiden kaukolinjojen ohella se oli mukana Porvoon kaupunkiliikenteessä.

Merkittävin osa yrityksen liikevaihdosta tulee Helsinki–Porvoo -reitiltä sekä Nesteen Kilpilahden öljynjalostamon työmatkaliikenteestä. Lisäksi yhtiöllä on linjoja Helsingistä Sipoon (Nikkilä) kautta Pornaisiin, Järvenpäähän ja Porvooseen. Yritys liikennöi myös valtaosaa Porvoon paikallis- ja seutuliikenteestä sekä reittejä muun muassa Myrskylän, Mäntsälän, Loviisaan ja Kouvolan suuntaan.

Yhtiö on kasvanut muun muassa yritysostojen kautta, ainakin Koiviston Auto -yhtymän ostamat Lähilinjat Oy Keravalta ja Sipoon Linja Oy Sipoosta on yhdistetty Porvoon Liikenteeseen.

Lähteet 

Helsingin liikenne
Järvenpään liikenne
Kouvolan liikenne
Loviisan liikenne
Myrskylän liikenne
Mäntsälän liikenne
Pornaisten liikenne
Porvoon liikenne
Sipoon liikenne
Koiviston Auto