joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Songs from the North I, II & III


Songs from the North I, II & III on suomalaisen metalliyhtye Swallow the Sunin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 2015 levymerkillä Century Media. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 7. Se pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.

Vastaanotto 
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Soundin Eero Kettunen pitää albumin ensimmäistä osaa luontaisena jatkumona yhtyeen tuotannolle, joka toimisi sellaisenaan omillaankin. Kokonaisuudessaan yhtyeen albumiprojekti on onnistunut ansiokkaasti. Kaaoszinen Anna-Leena Harinen ylisti albumin tasaipainokkuutta ja harkittua kokoamista, myöntäen kuitenkin albumikokonaisuuden tarvitsevan sulattelua. Allmusicin arvio ylistää albumia onnistuneena yhtyeen uran niputtavana virstanpylväänä.

Kappaleet

CD 1: Gloom

CD 2: Beauty

CD 3: Despair

Kokoonpano

Muusikot 
 Mikko Kotamäki – laulu
 Juha Raivio – kitara
 Markus Jämsen – kitara
 Matti Honkonen – basso
 Juuso Raatikainen – rummut
 Aleksi Munter – kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 Aleah Stanbridge – taustalaulu, laulu (kappale 4, CD 1)
 Jaani Peuhu – taustalaulu
 Kaisa Vala – laulu (kappale 5, CD 2)
 Sarah Elisabeth Wohlfahrt – laulu (kappaleet 6–7, CD 1)
 Nathan Ellis – kerronta (kappale 3, CD 3)

Tuotanto 
 Jaani Peuhu – tuottaja (laulu), äänittäjä (laulu), miksaaja (CD 2)
 Pietari Pyykönen – äänittäjä
 Kaisa Vala – äänittäjä (laulu)
 Juha Raivio – äänittäjä (kitarat), miksaaja (CD 1)
 Tuomas Kokko – äänittäjä, miksaaja (CD 2)
 Hiili Hiilesmaa – äänittäjä, miksaaja (CD 3)
 Aleksi Munter – äänittäjä, graafinen ohjaus, layout, valokuvat
 Birger Nießen – äänittäjä (Sarah Elisabeth Wohlfahrtin laulu)
 Hannu Honkonen – avustava äänittäjä
 Svante Forsbäck – masteroija
 Patrick W. Engel – masteroija (vinyyli)
 Aleah Stanbridge – kansikuva, valokuvat
 Rami Mursula – grafiikka, logo
 Indrek Päri, Jussi Ratilainen, Alexandra Lisiecki, Antti Makkonen – valokuvat

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine.fi: 9–/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Songs from the North I, II & III discogs.com -sivustolla

Swallow the Sunin albumit
Vuoden 2015 albumit
Forgotten Tomb

Forgotten Tomb on italialainen, vuonna 1999 perustettu black metalia soittava yhtye.

Historia 
Forgotten Tombin historia alkoi Ferdinando "Herr Morbid" Marchision sooloprojektina, kun muusikon aiempi yhtye Sacrater hajosi. Yhtyeen ensimmäiset levyt aina Love's Burial Groundiin asti ovat kaikki Marchision käsialaa ja yksin soittamia. Myös myöhemmillä levyillä sanoitukset ovat pääasiassa Marchision kirjoittamia.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet
 Ferdinando "Herr Morbid" Marchisio – kitara, laulu
 Andrea "A." Ponzoni – kitara
 Alessandro "Algol" Comerio – basso
 Kyoo Nam "Asher" Rossi – rummut

Entiset jäsenet
 Torment – basso
 Nordvargr
 Razor SK – kitara

Diskografia

EP:t

Studioalbumit

Split-albumit

Livealbumit

Aiheesta muualla

Lähteet 

Italialaiset black metal -yhtyeet
Jurek

Simo Jurek Reunamäki (s. 1986 Kuopio) on suomalainen musiikkituottaja, muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan etenkin taiteilijanimellään Jurek.

Ura 
Jurek on opiskellut ammattikoulussa elokuvaäänitystä. Vuonna 2011 hän päätyi työharjoitteluun Kaiku Entertainment -musiikkiyhtiöön, jossa hän on työskennellyt siitä lähtien. Yhtiön johdossa työskentelevän Pekka Ruuskan kehotuksesta Jurek päätyi työstämään esikoisalbumiaan. Hänellä oli levytyssopimus Universal Musicin kanssa ja albumilta julkaistiin singlet ”Ennen kuin me kadotaan” (2012) ja ”Mietin Elinaa” (2013). Tehdessään vuoden 2013 syksylle julkaistavaksi aiotun albumin kolmatta singleä hän tulikin toisiin aatoksiin uransa suhteen ja tuhosi tekemänsä albumimateriaalin. Tuon jälkeen hän päätti siirtyä tekemään musiikkia muille artisteille.

Hän on tuottanut muun muassa Antti Tuiskun, Jannan, Johanna Kurkelan ja Erinin albumeita. Tuottamiensa artistien lisäksi hän on tehnyt kappaleita myös muun muassa Lucasille, Jesse Kaikurannalle ja Discolle.

Jurek oli ehdolla vuoden 2015 tuottajan Emma-palkinnon saajaksi. Helmikuussa 2018 hänet palkittiin vuoden 2017 tuottajan Emma-palkinnolla.

Diskografia

Artistina 
 ”Ennen kuin me kadotaan” (2012)
 ”Mietin Elinaa” (2013)
 ”Temppeli” (KOI feat. Jurek, 2016)
 ”Aaltoo” (Redrama feat. Jurek, 2016)

Tuottajana 
 Janna – Janna (2014)
 Kalle Lindroth – ”Annika” (single, 2014)
 Antti Tuisku – En kommentoi (2015)
 Johanna Kurkela – Ingrid (2015)
 Mari Rantasila – ”Rakkaudesta” (single, 2015)
 Erin – Seliseli (2016)
 Antti Tuisku – Anatude (2017)
 Sanni - Trippi (2019)
 Antti Tuisku – Valittu kansa (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jurekin tekemiä kappaleita Fono.fi -äänitetietokannassa
 Jurek Discogs-tietokannassa

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset musiikkituottajat
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurinkokiven koulu

Aurinkokiven koulu on Vantaan Kivistön suuralueen Kivistön kaupunginosassa syyslukukaudesta 2016 lähtien toiminut, noin 900 oppilaan peruskoulun yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulu valmistui osana Aurinkokiven palvelukeskuksen rakentamisen ykkösvaihetta; palvelutalossa toimii myös päiväkoti ja neuvola.  Kouluun siirtyivät läheistä Kivistön koulua keväällä 2016 käyneet alakoululaiset. Aurinkokiven koulun rehtoriksi siirtyi Kivistön koulua aiemmin johtanut Sari Silander.

Aurinkokiven koulua laajennettiin palvelukeskuksen toisen rakennusvaiheen yhteydessä vuonna 2019. Kivistön yläkoululaiset siirtyivät Vantaankosken koulusta oman alueensa uuteen yläkouluun syksyllä 2019, minkä myötä huonokuntoinen Vantaankosken koulu lakkautettiin.

Lähteet

Vantaan peruskoulut
Kivistö (Vantaa)
Manning the Helm


Manning the Helm on death metal -yhtye Medeian EP-levy, joka julkaistiin 21. elokuuta 2015 levymerkillä Fullsteam Records. EP on yhtyeen ensimmäinen uuden laulajan Frans Aallon kanssa julkaistu äänite. Kappaleesta ”Barbarossa” kuvattiin musiikkivideo.

Vastaanotto 
EP sai erinomaisen vastaanoton. Kaaoszinen Jarmo Hänninen vertasi tuotosta yhtyeen alkuaikojen julkaisuihin, mainiten kappaleiden paranevan loppua kohden, ja ainoan ongelman olevan uuteen laulajaan tottumisen. Metalliluolan arvio suitsuttaa uutta laulajaa, ja pitää vaihtelevaa albumia kappaleiden vaihtelevuudesta huolimatta yhtenäiseltä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Frans Aalto – laulu
 Samuli Peltola – kitara, taustalaulu
 Pekko Mörö – kitara
 Samuli Kuusinen – basso, taustalaulu
 Janne Putkisaari – rummut
 Laura Dziadulewicz – piano, syntetisaattori, taustalaulu

Arvostelut 
 Kaaoszine.fi: 10–/10
 Metalliluola.fi: 4+/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 iTunes

Vuoden 2015 EP:t
Medeian albumit
Xiantao

Xiantao (, pinyin: Xiāntáo Shì) on aliprefektuurin statuksella oleva piirikuntatason kaupunki Kiinan Hubein maakunnan keskiosassa. Kaupungin pinta-ala on 2 538 neliökilometriä ja väkiluku 1,18 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 90 kilometriä maakunnan pääkaupunki Wuhanista länsilounaaseen.

Xiantao on kuuluisa voimistelusta. Monet kuuluisat kiinalaiset voimistelijat (kuten Li Xiaoshuang, Li Dashuang ja Yang Wei) ovat kotoisin Xiantaosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hubei Administrative Division: Xiantao 

Hubein kaupungit
Kiinan piirikuntatason alueet
Shennongjia

Shennongjia (, pinyin: Shénnóngjià Línqū) on metsävyöhyke Kiinan Hubein maakunnan luoteisosassa. Se on ainoa piirikuntatasolla oleva metsävyöhyke Kiinassa. Metsävyöhykkeen pinta-ala on 3 253 neliökilometriä ja väkiluku 76 140 (vuonna 2010). Metsävyöhykkeen hallintopaikka Songbain suurkunta sijaitsee linnuntietä noin 370 kilometriä maakunnan pääkaupunki Wuhanista luoteeseen.

On väitetty, että Shennongjiassa on esiintynyt yereniä.

Unesco lisäsi paikan maailmanperintöluetteloon vuonna 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 TravelChinaGuide.com: Shennongjia Forest Zone 
 Shennongjia Nature Reserve 
 ChinaDaily.com.cn: Shennongjia Natural Reserve 
 ChinaCulture.org: Shennongjia National Natural Reserve  
 GlobalGeopark.org: Shennongjia Geopark 
 CNN: China’s top new scenic spot crowned 

Hubei
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Kiinan piirikuntatason alueet
Alli Tryggin puisto

Alli Tryggin puisto () sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Se on rakennettu rinteeseen, joka kohoaa Hämeentieltä luoteeseen kohti Porthaninkatua. Puisto on perustettu vuonna 1939, ja sen pinta-ala on noin 0,6 hehtaaria. Pengerkatu jakaa suorakulmion muotoisen puiston kahteen kutakuinkin yhtäsuureen osaan. Lounaassa puisto rajoittuu Ässänrinteeseen ja koillisessa Kaikukujaan.

Hämeentien ja Pengerkadun välissä sijaitsevan puoliskon läpi on vedetty kävelyakseli, jonka päätepiste on Ässärykmentin muistomerkki. Obeliskisen veistoksen teki kuvanveistäjä Aarre Aaltonen ja se pystytettiin 13. lokakuuta 1940. Pengerkadun ja Porthaninkadun välissä puisto muodostuu jyrkästä nurmikkorinteestä ja pensasaidan ympäröimästä kivituhkakentästä. Puistossa on myös vain opaskoirille tarkoitettu aitaus.

Alli Tryggin puiston puulajeja ovat lehmus, ruotsinpihlaja, metsävaahtera, tataarivaahtera ja vuorijalava. Puistossa kasvaa myös syreenejä, lamohietakirsikkaa ja sinivatukkaa.

Alli Trygg-Helenius (1852–1926) oli suomalainen kansanvalistaja. Tryggin nimikkopuiston paikalla sijaitsi aiemmin hänen perustamansa Kansankoti, joka kuului Kaiun huvila-alueeseen. Kaiku oli suorakaiteen muotoinen alue Hämeentien ja Agricolankadun välissä. Kaikukujan nimi on perua vanhasta huvila-alueesta, Ässänrinne puolestaan sai nimensä Ässärykmentin muistomerkistä. Vuonna 1890 perustettu Kansankoti purettiin 1938.

Alli Tryggin puolison Matti Helenius-Seppälän mukaan nimetty puisto sijaitsee Alli Tryggin puiston vieressä Porthaninkadun toisella puolen. Matti Heleniuksen puiston naapurissa puolestaan on Karhupuisto.

Kallion lukio sijaitsee Alli Tryggin puiston kupeessa Kaikukujan ja Porthaninkadun kulmassa. Myös Kallion kirjasto sijaitsee puiston läheisyydessä, Porthaninkadun ja Viidennen linjan kulmassa.

Lähteet
Nenonen, Katri, Toppari, Kirsi: Herrasväen ja työläisten kaupunki - Helsingin vanhoja kortteleita 2, Sanoma Osakeyhtiö 1983, ISBN 951-9135-03-0

Viitteet

Aiheesta muualla
Helsingin kaupunginmuseo: Alli Tryggin puisto

Helsingin puistot
Kallio
Japaninmustavalas

Japaninmustavalas (Eubalaena japonica) on erittäin uhanalaiseksi luokiteltu silovalaslaji, joka elää pohjoisessa Tyynessämeressä. Japanilaiset metsästivät lajia 1500-luvun lopulta asti, ja eurooppalaiset ja amerikkalaiset aloittivat metsästyksen 1830-luvulla. Valaanpyynnin takia lajin populaatio on enää murto-osa alkuperäisestä. Pyynti loppui 1900-luvun aikana, ja nykyään japaninmustavalasta uhkaavat ainakin yhteentörmäykset laivojen kanssa. Lajilla on hyvin pieni itäinen populaatio, joka on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.

Lähteet 

Uhanalaiset nisäkkäät
Silovalaat
Työläisjunat

Työläisjunat olivat Suomessa valtion rautateillä Helsingin ja Tampereen seudulla työmatkaliikenteeseen tarkoitettuja matkustajajunavuoroja, joissa matkaliput olivat normaalia halvempia. Työläisjunien vaunut olivat yleensä III-luokan matkustajavaunuja, joissa oli puupenkit. 1950- ja 1960-luvuilla myös Dm6- ja Dm7-kiskobusseja oli käytössä työläisjunaliikenteessä. Työläisjunia oli liikenteessä 1900-luvun alusta noin vuoteen 1970 saakka. Vanhimmat työläisjunissa 1920- ja 1930-luvuilla käytetyt T-sarjan telimatkustajavaunut olivat harjakattoisia; ne oli tehty tavaravaunun alustalle. Kaksiakselisissa vanhoissa T-vaunuissa penkit olivat pitkittäin vaunun seinillä, ja vaunun ikkunat olivat pieniä.

Työläisjunien matkaliput eli T-liput oli tarkoitettu vain työpaikan ja asuinpaikan välisiin matkoin, ja ne kelpasivat vain T-merkinnällä varustetuissa työläisjunissa ja tavallisiin matkustajajuniin liitetyissä työläisvaunuissa. Vuoteen 1956 saakka työläisjunan matkalipun hinta oli puolet III-luokan matkustajalipun hinnasta. Vuoden 1955 jälkeen työläislippuja myytiin vain kuukausilippuina, jotka olivat hinnaltaan 40 % II-luokan kuukausilipun hinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaunut.org : Kuva vanhanmallisesta harjakattoisesta työläisvaunusta
 Kuva työläisvaunun sisältä vuodelta 1961 (Kansan Arkisto, Finna)

Suomen henkilöjunaliikenne
Vuoden talousennustaja -palkinto

Vuoden talousennustaja -palkinto on vuosittaisen Taloustutkijoiden kesäseminaarin yhteydessä jaettava palkinto. Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu asettaa talousennustajat paremmuusjärjestykseen ennusteiden osumatarkkuuden mukaan ja Suomen talouden kehityksen parhaiten ennustaneelle luovutetaan palkintona kristallipallo.

Talousennustaja-palkinto on jaettu vuodesta 1998 lähtien. Palkkinnon saajat:

1998: Osuuspankkikeskus
1999: Merita
2000: Leonia
2001: Osuuspankkikeskus
2002: Pellervon taloustutkimus
2003: Valtiovarainministeriö
2004: Elinkeinoelämän tutkimuslaitos
2005: Nordea
2006: Suomen Pankki
2007: Elinkeinoelämän tutkimuslaitos
2008: Suomen Pankki
2009: Sampo Pankki
2010: Nordea
2011: Nordea
2012: Pellervon taloustutkimus
2013: Danske Bank
2014: Suomen Pankki
2015: Suomen Pankki
2016: Pellervon taloustutkimus
2017: Valtiovarainministeriö

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taloustutkijoiden kesäseminaari 

 Palkinnot
 Suomen talous
 Ennustaminen
Raudun ryhmä

Raudun ryhmä oli yksi talvisodan suojajoukkoihin kuuluneista joukkoyksiköistä, joiden tehtävänä oli suojata muiden joukkojen perustaminen ja ryhmittyminen pääpuolustuslinjalle. Ryhmän komentajana toimi Itä-Kannaksen puolustuksesta vastaava III armeijakunnan komentaja kenraalimajuri Erik Heinrichs.

Organisaatio
3. Prikaati 
Erillinen pataljoona 6
Jääkäripataljoona 4
6. Rajakomppania
7. Rajakomppania
Jalkaväkirykmentti 30:n kolmas pataljoona
Psto/3.Pr 
1. Erillinen patteri
27.Pioneerikomppania 
15.Pioneerikomppania 
16.Pioneerikomppania 
3. Viestiosasto
3. Ampumatarvikevarastojoukkue
3. Lääkintäjoukkue
3. Kenttäsairaalaosasto
3. Kuormastokomppania
5. Kuormastokomppania
Erillinen eläinlääkintä osasto

Vahvuus yhteensä 217 upseeria, 1 352 aliupseeria ja 6 359 sotilasta, yhteensä 7 928 miestä.

Raudun ryhmän Laatokan puoleisella lohkolla oli sen alaisuudessa toiminut Metsäpirtin Osasto.
8. Rajakomppania
9. Rajakomppania

Vahvuus yhteensä 12 upseeria, 93 aliupseeria ja 360 sotilasta. Yhteensä 465 miestä.

Taistelun kulku
30. marraskuuta sodan syttymispäivänä neuvostojoukkojen etenemistä kyettiin hidastamaan heti niiden ylitettyä valtakuntien rajan ja ensimmäisen viivytysaseman ne saavuttivatkin vasta illalla. Palkealassa puolustautuvan Er.P 6:n joukkojen onnistui torjua hyökkäysvaunujen tukema hyökkäyskin asemiaan vastaan. Laatokan rannan läheisyydessä taistelevan Metsäpirtin osaston alueella viivyttävät rajakomppaniat vetäytyivät siten, että vastuu taisteluista siirtyi pääaseman etupuolella olleille 10. divisioonan joukoille ns. Umpilammen linjalla. 

1. joulukuuta taistelut ryhmän alueella jatkuivat kenttälinnoitetulla viivytyslinjalla, mutta iltapäivästä saivat neuvostojoukot murron suomalaisasemiin kahdessakin kohtaa ja suomalaisten oli vetäydyttävä seuraavalle viivytyslinjalle 3–10 kilometriä taemmaksi. Umpilammen linja menetettiin päivän aikana ja suomalaisjoukot vetäytyivät pääasemaan.

2. joulukuuta ryhmän joukot olivat ryhmittyneenä kenttälinnoitettuun viivytyslinjaansa eikä niillä ollut vielä edes kunnon taistelukosketusta neuvostojoukkoihin. Er.P 6 kävi taisteluitaan itse asiassa vielä linnoitetun viivytyslinjan etupuolella Kaarnajoen patterin tukemana. Myöhemmin virheellisiksi osoittautuneiden tietojen vuoksi ryhmän joukot saivat kuitenkin kannaksen armeijan esikunnalta käskyn aloittaa vetäytymisensä kohti pääasemaa.

3. joulukuuta ryhmän vastuualuetta kavennettiin ja vastuun Vuoksen alueen viivytystaisteluista otti naapurina taistellut Lipolan ryhmä. Samalla osa Raudun ryhmän joukoista alistettiin mainitulle ryhmälle. Raudun ryhmän jäljellä olevalla alueella sen joukot miehittivät muun muassa Kiviniemen sillanpääaseman, jota vastaan neuvostojoukot aloittivat hyökkäyksensä vasta kahta päivää myöhemmin.

Kiviniemen sillanpäästä luovuttiin 6. joulukuuta.

Katso myös 
Karjalan kannaksen suojajoukkotaistelut talvisodassa

Lähteet
Metsäpirtti talvisodassa

Viitteet

Talvisodan suomalaiset erillisosastot
Lentokorvaus

Lentokorvaus on EU-asetukseen 261/2004 perustuva vakiokorvaus, jota lentomatkustaja voi hakea, mikäli lento on myöhässä, peruttu tai ylibuukattu. Lentokorvaus voi olla 250-600 euroa henkilöä kohden, riippuen myöhästymisen kestosta ja lentomatkasta.  

EU-asetus koskettaa matkustajia, jotka matkustavat EU:n sisällä, lähtevät EU-valtiosta, sekä tapauksissa, joissa kyseessä on lento EU:n alueelta eurooppalaisella lentoyhtiöllä, joka on rekisteröity EU:ssa, Norjassa, Islannissa tai Sveitsissä.

Edellytykset korvaukseen

Korvaus lennon myöhästymisen perusteella 

Jokainen matkustaja, jonka lento on myöhästynyt vähintään kolme tuntia tai enemmän lopullisesta päämäärästään, täyttää asetuksen vähimmäismääritelmän. Tämä pätee myös, matkustaja myöhästyy saman lentoyhtiön jatkolennolta ja sen takia myöhästyminen on kokonaisuutena vähintään kolme tuntia.

Korvaus lennon perumisen perusteella 

Peruuntumisiin pätee samat säännöt kuin myöhästymisiin. Matkustaja ei kuitenkaan ole oikeutettu korvaukseen, jos hänen lennon perumisesta ilmoitettiin vähintään 14 vuorokautta ennen lennon lähtöä tai jos matkustajalle oli järjestetty uusi paikka lennolta, joka saapui pikaisemmin kuin yhtä tuntia myöhemmin kuin alkuperäinen lento.

Korvaus lennon ylibuukkauksen perusteella 

Jos lentoyhtiö on ylibuukannut lentonsa, jolloin matkustaja jätetään pois lennolta eli ei päästetä lentokoneeseen, niin hän on myös tällöin oikeutettu korvaukseen.

Korvauksen estävät syyt 

Jos viivästyminen on aiheutunut syistä, jotka ovat lentoyhtiön kontrollin ulkopuolella, niin oikeutta korvaukseen ei ole. Tällaisia syitä ovat esimerkiksi huono sää, lakko ja turvallisuusongelmat, joita ei olisi voitu välttää, vaikka tarvittavat toimenpiteet olisi suoritettu. Myös jo aiemmin saatu lahjakortti tai rahallinen korvaus estävät korvauksen saamisen.  

Lentoyhtiöt hylkäävät myös vanhentuneet korvaushakemukset. Vanhentumisaika on kolme vuotta Suomessa.

Muuta 

Matkustaja voi hakea korvausta itse tai käyttää korvauksen hakemisessa apuna siihen erikoistunutta yritystä.  Lentokorvausten saamista vaikeuttaa se, että lentoyhtiöt eivät ole halukkaita maksamaan korvauksia  ja myös se, että suomalaiset eivät ole tietoisia oikeuksistaan korvauksiin.

Lähteet 

Siviili-ilmailu
Valtion virastotalo (Seinäjoki)

Valtion virastotalo on Seinäjoen Aaltokeskukseen kuuluva Alvar Aallon suunnittelema rakennus. Aallon alkuperäinen tarkoitus on ollut täydentää ja viimeistellä kaupungin uusi hallintokeskus kolmikerroksisella, valkoiseksi rapatulla virastotalolla. Ideana Aallolla oli suunnitella rakennusryhmän pääte, kirkosta lähtevän ja kansalaistorin halki kulkevan akselin päätekohta, "rauhallinen taustarakennus", kuten tiedetään Aallon ilmaisseen.

Arkkitehtonisesti rakennuksen merkittävin tila on sen käräjäsali. Toimijoiden vaihduttua sali on nykyisin kaupunginhallituksen kokoushuoneena. Virastotalossa on toiminut mm. verotoimisto ja poliisilaitos. Virastotalo siirtyi kaupungin omistukseen 2003, ja nykyään rakennuksessa työskentelee lähinnä kaupungin virastoja. 

Aalto-keskus
Seinäjoen rakennukset ja rakennelmat
Seinäjoen keskusta
Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Suomen hallintorakennukset
Kauko Virtanen

Kauko Kalevi Virtanen (s. 1933) on suomalainen hammaslääkäri ja proteesiopin emeritysprofessori. Hän oli professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1979–1996. Hänen tutkimuskohteensa olivat iensairaudet, leukaprotetiikka ja purentafysiologia.

Lähteet 

Suomalaiset hammaslääkärit
Suomalaiset professorit
Oulun yliopiston professorit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Aihetodiste

Aihetodiste, indiisi, lyhyesti indisio on lakikielessä todiste tai tosiasia, jonka perusteella tiettyä seikkaa voidaan pitää ilmeisenä tai todennäköisenä, mutta joka ei kuitenkaan välittömästi osoita asiaa. Ne eivät suorastaan koske todistettavana olevaa asiaa, mutta niiden nojalla voidaan tehdä johtopäätöksiä.

Jos esimerkiksi todistusaineistossa käytetään rikospaikalta löydettyä esinettä osoittamaan, että sen omistaja oli paikalla, sen todistusarvo on vähäisempi kuin suoran todistajalausunnon, koska sen on voinut laittaa tai pudottaa sinne toinen henkilö. Sen todistusvoima on vähäinen, kun sitä tarkastellaan erikseen, mutta muiden yhtä heikkojen näyttöjen kanssa, se voi olla riittävä osoittamaan tosiasian. Tämä epäsuora todistusaineisto voi olla riittävä oikeudenkäyntiin.

Olennaiset aihetodisteet voidaan kuitenkin joissain tapauksissa sulkea pois käsittelystä, kun niitä voidaan väärinkäyttää. Esimerkiksi vastaajan aikaisempaa rikosrekisteriä ei voida sallia todistusaineistoksi siihen, että hän olisi syyllinen nykyiseen rikokseen. Oikeudenkäynnissä se tosiasia, että henkilö on vakuutettu hylätään käsittelystä, koska se kääntää huomion pois oikeudellisesta syyllisyydestä sopimattomaan keskusteluun kyvystä maksaa vahingonkorvausta.

Jos esimerkiksi silminnäkijä sanoo nähneensä vastaajan ampuvan luodin henkilöä kohti, joka sitten kuoli – tämä on suora todistajalausunto murhasta ja ainoa kysymys on kertooko todistaja totuudenmukaisesti. Jos kuitenkin todistaja voi kertoa vain kuulleensa laukauksen ja saapuneensa paikalle muutamia sekunteja myöhemmin nähdäksensä syytetyn seisovan ruumiin lähellä savuava pistooli kädessään – todistus on aihetodiste: henkilö on voinut olla ampumassa pakenevaa tappajaa tai vain ollut ohikulkija, joka poimi aseen maasta tappajan pudotettua sen.

Käsitys, ettei henkilöä voisi tuomita aihetodisteiden perusteella on tietenkin väärä. Valtaosa rikostuomioista pohjautuu aihetodisteisiin, kuitenkin niiden pitää olla riittäviä täyttämään vakiintuneet todistusaineistolle asetetut standardit.

Lähteet 

Oikeudenkäynti
Carrosse d'or

Carosse d'or (”Kultainen vaunu”) on Ranskan elokuvaohjaajien liiton elokuvaohjaajalle merkittävästä urasta myöntämä palkinto. Palkinto annetaan Cannesin elokuvajuhlien yhteydessä.

Palkitut
 2002 : Jacques Rozier
 2003 : Clint Eastwood
 2004 : Nanni Moretti
 2005 : Ousmane Sembene
 2006 : David Cronenberg
 2007 : Alain Cavalier
 2008 : Jim Jarmusch
 2009 : Naomi Kawase
 2010 : Agnès Varda 
 2011 : Jafar Panahi
 2012 : Nuri Bilge Ceylan
 2013 : Jane Campion
 2014 : Alain Resnais (postuumisti)
 2015 : Jia Zhangke
 2016 : Aki Kaurismäki
 2017 : Werner Herzog
 2018 : Martin Scorsese

Lähteet

Aiheesta muualla
 Site officiel de la Quinzaine des Réalisateurs 
 Site officiel du Festival de Cannes 
 Le Festival de Cannes par année sur l'Internet Movie Database 
 Le Festival de Cannes par année sur Allociné 

Cannesin elokuvajuhlien palkinnot
Iisak Niniveläinen

Iisak Niniveläinen ( Mor Ishok dNinwe;  Ishak an-Naynuwī; ; Isaak Syros, tunnetaan myös nimellä Iisak Syyrialainen, noin 613 – noin 700) oli Niniven piispa ja munkki. Hänen kirjoituksensa ovat vaikuttaneet merkittävästi kristilliseen askeettiseen kirjallisuuteen.

Elämä 

Iisakin elämän alkuvaiheista ei tiedetä paljoa, kuin ainoastaan se, että hän syntyjään qatarilainen ja että hänellä oli kristitty veli. Qatarin alueella oli ollut piispanistuin ja kristittyjä viimeistään 400-luvulta asti. Iisak vihkiytyi nuorella iällä munkiksi ja hän opetti alueen kristillisissä kouluissa. Iisak oli laajasti sivistynyt klassisissa tieteissä kuin kristillisissä kirjoituksissa. Itäsyyrialaisen kirkon katolikos Mar Giwargis I vieraili alueella vuonna 676 ja nähtyään Iisakin lahjat hän otti tämän mukaansa vihkiäkseen hänet Niniven (nykyinen Mosul) piispaksi. Ninivessä Iisak kohtasi kateutta toisilta munkeilta ja papiston jäseniltä. On mahdollista, että Iisakin voimakas Jumalan armon korostaminen sai osan papistosta ja munkeista epäilemään Iisakin oikeauskoisuutta. Iisak ei myöskään vastustanut aktiivisesti monofysitismiä, vaikka sitä häneltä odotettiin. Hän ilmeisesti halusi välttää kristittyjen keskinäisten kiistojen lietsomista. Tämän vaikenemisen seurauksena Iisakia itseään alettiin epäillä harhaoppisuudesta. Iisak halusi myös soveltaa evankeliumin ihanteita piispan rutiinitehtäviin, kuten riitojen sovitteluun. Kaksi keskenään riitelevää kristittyä, joista toinen oli velkaa toiselle, saapui Iisakin luo saadakseen piispalta ratkaisu kiistaansa. Iisakin ehdotettua velkojen anteeksiantamista evankeliumin hengessä velkoja oli suuttuneena vaatinut jättämään evankeliumin opetukset sikseen. Tämän tapauksen jälkeen, oltuaan vain viisi kuukautta Niniven piispana, Iisak jätti katolikokselle eropyynnön ja siirtyi Basran alueelle Matut-nimiselle vuorelle kilvoittelemaan erakkona useiden vuosien ajaksi. Vuoristossa hän söi vain kolme leipää viikossa raakojen kasvisten kera. Tänä aikana Iisak sokeutui osittain. Myöhemmin hän siirtyi Persiaan Šapurin luostariin ja sokeuduttuaan lopullisesti hän joutui sanelemaan kirjoituksensa. Iisak saavutti korkean iän, ja kuolemansa jälkeen hänet haudattiin Šapurin luostariin 700-luvun alussa.

Kirjallisuutta

Lähteet

Kirkkoisät
Syyrialaiset kristityt
Pyhät
Pyhimykset
Steelfest Open Air

Steelfest Open Air tai Steelfest on Hyvinkään Villatehtaalla pidettävä kaksipäiväinen extreme metaliin, erityisesti death metaliin ja black metaliin keskittyvä festivaali. Tapahtuman osallistujamäärä on rajattu 1 500 festivaalivieraaseen / päivä.

Historia 
Steelfest oli alun perin seitsemän henkilön järjestämä yksityistapahtuma. Tapahtumaa järjestettiin neljänä vuonna, kunnes viidentenä vuonna tapahtuma muuttui varsinaiseksi festivaaliksi ja avautui myös ulkopuoliselle yleisölle vuonna 2012.

2012 
Festivaali järjestettiin 18.–19. toukokuuta. Esiintyjinä olivat  muun muassa Azaghal, Impaled Nazarene ja Deathchain. Osallistujamäärä oli noin 2 500.

2013 
Festivaali järjestettiin 24.–25. toukokuuta. Esiintymislavoja oli kaksi, joista toinen sijoitettuna sisätiloihin. Samalla festivaali muuttui vain täysi-ikäisille sallituksi tapahtumaksi. Esiintyjinä oli yhteensä 31 yhtyettä, muun muassa Belphegor, Horna, Necromancer ja Mayhem. Osallistujamäärä oli noin 3 000.

2014 
Festivaali järjestettiin 16.–17. toukokuuta. Tapahtuma oli loppuunmyyty. Esiintyjinä olivat muun muassa Mustan Kuun Lapset ja Vader.

2015 
Festivaali järjestettiin 15.–16. toukokuuta. Tapahtuma oli lähes loppuunmyyty muutama viikko ennen tapahtumaa. Esiintyjiä oli yhteensä 24.

2016 
Festivaali järjestettiin 20.–21. toukokuuta. Esiintyjiä oli 26. Hieman teemasta poiketen festivaaleilla esiintyi myös Bat & Ryyd. Muita esiintyjiä olivat muun muassa Mörbid Vomit ja Saturnian Mist. Festivaali päättyi Gorgorothin esiintymiseen.

Aiheesta muualla 
 Villatehdas

Lähteet 

Metallimusiikkitapahtumat
Hyvinkään tapahtumat
Valio-myrsky

Valio-myrsky oli Atlantilta tullut syvenevä ja nopeasti liikkunut matalapaine, joka ylitti Suomen Pohjanmaalta alkaen perjantaina 2. lokakuuta 2015. Pahiten syysmyrsky runteli Pohjanmaata sekä Itä-Suomea aina Karjalaa, Savoa ja Kainuuta myöten. Valio-myrskyn tuulennopeuden arvioitiin nousevan jopa vaarallisiin lukemiin, voimakkaimmillaan 20–25 metriin sekunnissa.

Valio siirtyi Pohjanmaalta perjantain ja lauantain välisen yön aikana itää kohti kaataen puita ja aiheuttaen laajoja sähkökatkoksia kunnittain. Voimakas tuuli irrotti myös kattoja Ylivieskassa ja aiheutti kovaa aallokkoa Pohjois-Pohjanmaan rannikolla. Myös puhelin- ja nettiyhteyksissä oli häiriöitä myrskyalueilla. Katkenneet puut aiheuttivat tuhoja muun muassa Karstulan hautausmaalla

Valion vaikutusalue ulottui lopulta koko Keski-Suomen ja idän alueelle; voimakkaimmaksi tuulennopeudeksi mitattiin 31 metriä sekunnissa. Lauantaihin 3. lokakuuta mennessä myrsky oli pääasiassa jo hellittänyt, mutta lähes 100 000 taloutta oli edelleen ilman sähköjä. Sähköviat saatiin korjattua suhteellisen nopeasti.

Lähteet 

Myrskyt ja rajuilmat Suomessa
Vuoden 2015 luonnonmullistukset
2010-luvun onnettomuudet Suomessa
Poriginal galleria

Poriginal galleria on Porin Eteläranta 6:ssa sijaitseva taidegalleria. Galleria on osa Porin taidemuseota, ja se on perustettu vuonna 1984. Poriginal gallerian toiminta-ajatuksena on esitellä kotimaista ja satakuntalaista kuvataidetta kansainvälistä näkökulmaa unohtamatta. Uusrenessanssityylisen kaksikerroksisen rakennuksen kokonaispinta-ala on 235 m², joka mahdollistaa kahden näyttelyn pitämisen samanaikaisesti. Rakennus on rakennettu F.J. Lindtrömin vuoden 1885 piirustusten mukaisesti.

Poriginal galleriassa on järjestetty yli 600 näyttelyä. Vuosittain galleriassa järjestetään noin 25 näyttelyä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 http://www.poriartmuseum.fi/fin/poriginal-galleria/

Porin nähtävyydet
Suomen taidegalleriat
Porin kulttuuri
Sami Kurttila

Sami Kurttila (s. 5. kesäkuuta 1974) on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta, joista ensimmäisen oululaisessa Sun Volleyssa vuonna 2010. Vuosina 2017 ja 2018 Kurttila valmensi Vammalan Lentopallon lentopalloliigan mestariksi. VaLePa pelasi Kurttilan alaisuudessa ensimmäisenä suomalaisjoukkueena kaudella 2017–2018 lentopallon miesten Mestareiden liigan lohkovaiheessa.

Keväällä 2019 Suomen Lentopalloliitto nimesi Kurttilan miesten lentopallomaajoukkueen apuvalmentajaksi. Sopimus kattaa kesän ja syksyn 2019 maajoukkuetapahtumat sekä tammikuussa 2020 pelattavan Euroopan olympiakarsintaturnauksen.

Valmennusura 
Lentopalloilijana liigatasolla saakka pelannut Sami Kurttila aloitti valmennusuransa Kari Raatikaisen apuvalmentajana kaudella 2005–2006 lentopallon 1-sarjassa Kempeleen Lentopallossa. KempeLe voitti 1-sarjan suvereenisti häviämättä otteluakaan ja nousi karsinnoista lentopalloliigaan. Raatikainen valmensi Kempelettä ensimmäiset liigakaudet ilman suurempaa menestystä, kunnes Kurttila otti Raatikaisen tehtävät päävalmentajana vastaan kaudella 2008–2009. Seuraavalla kaudella Kempeleen Lentopallo vaihtoi kotipaikkansa Ouluun ja muutti nimensä Sun Volleyksi. 

Sun Volley voitti Kurttilan alaisuudessa monien yllätykseksi kaudella 2009–2010 Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Sun Volleyn tarina päättyi lähes päivälleen kaksi vuotta lentopallomestaruudesta keväällä 2012, kun taloudelliset vaikeudet pakottivat seuran luopumaan liigapaikastaan. Kurttilan valmennusuralle se tarkoitti huipputasolla hetkittäistä pysäkkiä, ja hän valmensi seuraavat vuodet paikallisessa urheiluakatemiassa Oulussa sekä hetken aikaa Ettaa naisten lentopallon 1-sarjassa.

Vuonna 2016 Kurttila teki paluun huippulentopalloon solmimalla 2-vuotisen sopimuksen VaLePaan. Kurttilan valmentama VaLePa lähes dominoi seuraavat vuodet kotimaista lentopalloliigaa, kun se Suomen mestariksi kaudella 2016–2017 ja toisti mestaruuden seuraavalla kaudella. Lisäksi VaLePa kruunattiin kertaalleen Suomen Cupin mestariksi. Euroopan kentillä VaLePa pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena miesten Mestareiden liigan lohkovaiheessa.

Kurttila kieltäytyi VaLePan jatkosopimuksesta vuonna 2018 ja palasi takaisin perheensä luokse Ouluun ja virkavapaalta Oulun urheiluakatemian valmentajaksi. Oulussa hän auttoi välillisesti lentopalloliigassa finaaleihin saakka edennyttä Ettaa valmentamalla Ettan nuorimpia pelaajia urheiluakatemiassa.

Keväällä 2019 Kurttila valittiin Suomen miesten lentopallomaajoukkueen apuvalmentajaksi.

Lähteet

 Suomalaiset lentopallovalmentajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Jäteasema

Jäteasemat tai siirtokuormausasemat ovat miehitettyjä jätteiden vastaanotto- ja käsittelypaikkoja tai rakennuksia. Jäteasemat ovat korvanneet entiset lakkautetut kunnalliset kaatopaikat. Jäteasemia ylläpitävät useiden kuntien yhteisesti ja kaupunkien omistamat jäteyhtiöt. 

Ne ovat usein välivarastointipaikkoja jätteen käsittelyssä. Niissä kerätään useista lähteistä jätettä suurempiin yksiköihin, josta ne kuljetetaan edelleen tai jätetään paikalle, kuten maanjättöpaikoilla. Jätteet lajitellaan avonaisiin kontteihin, joihin mahtuu noin 76 kuutiometrin edestä tiivistämätöntä jätettä. Myös puristavia jätekontteja on käytössä, mutta niissä pitää olla erillinen luovutusmekanismi. Avonaisessa konttijärjestelmässä rekat tyhjentävät suoraan jätteensä kuljetuskonttiin. Puristavien jätekonttien kohdalla ne tyhjennetään jätekuiluun, josta laite nostaa tai työntää ne kuljetuskonttiin.

Jäteasemat tavanomaisesti ottavat vastaan metalliromua, hyötyjätteitä, rakennusjätteitä, suurikokoisia jätekappaleita ja vaarallista jätettä. Suuret jäteasemat voivat ottaa enemmän kuin 500 tonnia jätettä päivää kohti. Jäteasemilta jätteet lähtevät poltettaviksi, kaatopaikalle, ongelmajätelaitokselle ja kierrätettäväksi. Jäteasemat sijaitsevat joskus likellä jätelaitoksia.

Jätteiden tuominen jäteasemalle on maksullista. Hinta voi perustua kuutiomäärään, painoon, kappalemäärään tai ylimalkaiseen arvioon jätteen määrästä ja laadusta. Laitteet joista on maksettu kierrätysmaksu hankintavaiheessa voi jättää ilmaiseksi asemalle, niitä ovat muun muassa televisiot, tietokoneet, autonrenkaat, jääkaapit ja pakastimet. Sohvasta voi joutua maksamaan 34 euroa kappale hintana.

Lähteet 

Jätehuolto
Lauri Ratia

Lauri Ratia (s. 21. toukokuuta 1946) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle on myönnetty teollisuusneuvoksen arvo.

Diplomi-insinööriksi kouluttautunut Ratia teki pitkän ja kansainvälisen uran Nokialla. Vuosina 1981–1987 hän toimi Yhdysvalloissa Nokia Inc:n toimitusjohtajana ja sen jälkeen konsernin yrityssuunnittelujohtajana. 

Hänestä tuli rakennusmateriaalivalmistaja Lohja-Rudus-yhtiön toimitusjohtaja vuonna 1994. Hän oli Lohja-Rudus-konsernin toimitusjohtaja 1994–2006. Vuonna 2006 hän jäi eläkkeelle ja ryhtyi täyspäiväiseksi hallitusammattilaiseksi.

Hän on toiminut Edita Oyj:n hallituksen puheenjohtajana 2005–2013, VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtajana 2008–2011 ja Spondan hallituksen puheenjohtajana 2007–2013. Hän työskenteli myös YIT:n hallituksessa. 

Ratia nimettiin Turun telakan hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2013 ja hänellä oli keskeinen rooli telakan pelastamisessa. Telakan omistaja, korealainen STX, oli ajautunut talousvaikeuksiin ja yritti lypsää Suomen valtiolta rahoitusta. Ratia oli avaintekijä operaatiossa, jossa Turun telakka myytiin saksalaiselle Meyerin perheyhtiölle. Sen ansiosta Turun telakka lähti nousuun, ja sen tuhannet työpaikat säilyivät. Sen jälkeen Ratia sai Helsingin Sanomien mukaan ihmepelastajan maineen.

Terrafame Oy:n eli entisen Talvivaaran hallituksen puheenjohtaja Ratia on ollut vuodesta 2015. Ympäristökatastrofiksi nimitetty Terrafame pelastettiin valtion satojen miljoonien rahoituksella.

Tammikuussa 2019 vaikeuksissa oleva Stockmann nimitti nyt kriisijohtajana tunnetun Ratian hallituksensa puheenjohtajaksi. Maaliskuussa 2019 Ratia ryhtyi toimitusjohtajan sijaiseksi kun Lauri Veijalainen irtisanoutui. Ratian mukaan helmikuuhun 2020 asti Stockmannin liiketoiminta kehittyi hyvin. Koronavirusepidemia pudotti tavaratalon kävijämääriä ja huhtikuussa 2020 Stockmann hakeutui yrityssaneeraukseen. Hän jättää Stockmannin hallituksen vuonna 2021.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Nokian henkilöstö
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Stade Bollaert-Delelis

Stade Bollaert-Delelis on jalkapallostadion Lensin kaupungissa. Stadion on avattu heinäkuussa 1933, mutta se remontoitiin jalkapallon EM–kilpailuja varten ja avattiin uudelleen vuonna 2015. Stadionille mahtuu 35 000 katsojaa. Jalkapalloseura RC Lens käyttää sitä kotistadioninaan. Stadionia on käytetty myös jalkapallon MM–kilpailuissa 1998 sekä rugbyn maailmanmestaruuskilpailuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pas-de-Calais
Ranskan jalkapallostadionit
Qiandongnanin miaojen ja dongien autonominen prefektuuri

Qiandongnanin miaojen ja dongien autonominen prefektuuri (, pinyin: Qiándōngnán Miáozú Dòngzú Zìzhìzhōu) on autonominen prefektuuri Kiinan Guizhoun maakunnan kaakkoisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 30 278 neliökilometriä ja väkiluku 3,48 miljoonaa (vuonna 2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Kaili, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä maakunnan pääkaupunki Guiyangista itään.

Prefektuurin nimessä Qian on Guizhoun maakunnan lyhennenimi, ja dongnan merkitsee kaakkoa, eli nimi viittaa prefektuurin sijaintiin Guizhoun maakunnassa.

Autonominen prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Zunyin ja Tongrenin, idässä Huaihuan ja etelässä Liuzhoun ja Hechin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä lännessä Qiannanin autonomiseen prefektuuriin.

Hallinnollinen jako 
Piirikuntatasolla autonominen prefektuuri jakautuu yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja 15 piirikuntaan.

Väestö 
Vuoden 2012 lopussa autonomisessa prefektuurissa asui 33 etnistä ryhmää ja 3 472 700 henkilöä, josta vähemmistökansojen edustajia on 78,27% (miaoja 41,57%, dongeja 28,99%).

Vuoden 2012 lopussa kuitenkin 4 592 200 henkilöllä on hukou (kotikuntaoikeus) autonomisessa prefektuurissa. Eli näyttää siltä, että yli miljoona ihmistä muuttaa muihin paikkoihin (yleensä isoihin kaupunkeihin) siirtotyöläisenä ilman asuinpaikojen pysyvää asumisoikeutta.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Guizhou Provincial Information Office: Qiandongnan 
 ChinaTravel.com: Kaili Travel Guide 

Guizhoun prefektuurit
LIM-49 Nike Zeus

LIM-49 Nike Zeus  oli varhainen Yhdysvaltain mannertenvälisten ohjusten torjuntaohjus.  Ohjuksen ns. Spartan-versiossa oli suurin (5 MT) ydinkärki, ja se soveltui myös satelliittien tuhoamiseen. Muissa muunnoksissa olivat 20-25 kT sekä 400 kT ydinkärjet.
Nike Zeus oli myöhemmän Spartanin pohjana. Laukaisukokeita toteutettiin Kwajaleinista sekä White Sandsista, vuosina 1959 - 1966. Niistä korkeimmalla toteutettu tapahtui peräti 400 km korkeudessa.

Historia

Ensimmäinen Nike Zeus laukaistiin 1959. Ensi kertaa ohjus torjui mannertenvälisen ohjuksen onnistuneesti vuonna 1962 tehdyssä kokeessa. Mutta Yhdysvaltain puolustusministeriö hylkäsi hankkeen 1963. Silti Yhdysvallat jatkoi Niken kehittelyä NIke-X-ohjelmassa. Siinä paranneltiin tutkia, tietokoneita ja ohjuksen pinnan sietolämpötiloja. Niinpä vuonna 1967 armeija alkoi kehitellä LIM 49 Spartania, joka valmistui 1975.

Syitä hankkeeen perumiseen
Viimeistään Starfish Prime -ydinkokeessa (Operaatio Fishbowl, jota edelsi Operaatio Dominic) havaittiin niin kutsuttu EMP-ilmiö eli sähkömagneettinen pulssi. Se lamauttaa sähkölaitteita sekä satelliitteja. Avaruudessa laukaistu ydinase saattaa vahingoittaa paljon muitakin kohteita, kuin toivottuja.

Lähteet
http://nuclearabms.info/NikeZeus.html
http://www.futurescience.com/emp/fishbowl.html
https://www.atomicarchive.com/media/photographs/testing/fishbowl.html
https://www.designation-systems.net/dusrm/m-49.html

Aiheesta muualla
https://military-history.fandom.com/wiki/Operation_Fishbowl

Viitteet

Yhdysvaltain asevoimien kalusto
Ilmatorjuntaohjukset
A-135

A-135 Samolet () "Moskovan järjestelmä" oli vuodesta 1995 käytössä ollut venäläinen stategisten ohjusten torjuntajärjestelmä. Sen tarkoitus on suojata Moskovaa ydinhyökkäykseltä. Siinä oli Yhdysvaltain järjestelmän tapaan ilmakehässä tapahtuva ja avaruudessa tapahtuva torjunta. 2000-luvulla ABM 4 jäi pois, ja niinpä järjestelmässä on mukana enää ilmakehässä tapahtuva torjunta ABM 3 -ohjuksilla.

ABM 3 Gazelle 
Ilmakehään saapuvat ohjukset oli määrä torjua 53T6 (Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnus ABM-3, Naton koodinimi Gazelle, SH-08) ohjuksilla. Ohjuksen toinen nimitys A-135 Samolet. Nämä kiinteäpolttoaineiset ohjukset lensivät 80 km:n päähän laukaisupaikastaan sivu- ja korkeussuunnassa. Ne voivat tuhota kohteensa 10–40 km:n päästä. Niissä oli joko 10 kilotonnin taistelukärki tai kineettinen kärki. Ohjuksen nopeus oli jopa Mach 17. Ohjus suunniteltiin 1978 ja sitä alettiin tuottaa 1988. Ohjusta alettiin sijoittaa käyttöön 1995. Ohjus muistuttaa Yhdysvaltain Sprint-ohjusta. Ohjuksen tutkajärjestelmä oli Don 2N (Nato: Pill Box). Ydinkärkiin perustuvan järjestelmän rasite on se, että torjuntaohjusten omat ydinkärjet vaarantavat Moskovan räjähtäessään lähellä kaupunkia.

ABM 4 Gorgon 
Avaruudessa tapahtuva torjunta oli määrä tehdä 51T6-ohjuksella, jonka Nato-koodinimi on Gorgon ja myös SH-11. Tämä ohjus sijoitettiin käyttöön 1983/1984. Ohjus kantoi noin 350 km. Ydinkärki 1 MT. Moskova veti nämä ohjukset pois käytöstä vuosien 2002–2003 välillä.

Muita ohjuksia 
Moskova on täydentänyt pääkaupungin puolustusta muun muassa S-300 ja S-400 ohjuksilla.

Järjestelmän seuraajaksi on kehitetty Sistema A-235 PL-19-181M ”Nudol”. Tällä järjestelmällä tuhottiin 15. marraskuuta 2021 kiertoradalla ollut käytöstä poistettu  Kosmos 1408 -satelliitti.

Lähteet 

Ohjuspuolustus
Venäjän avaruusvoimat
Stade Geoffroy-Guichard

Stade Geoffroy-Guichard on jalkapallostadion Saint-Étiennen kaupungissa. Stadion avattiin syyskuussa 1931. Sinne mahtuu 42 000 katsojaa. Se on AS Saint-Étiennen kotistadion. Stade Geoffroy-Guichard oli yksi jalkapallon MM–kilpailujen 1998 pelipaikoista. Siellä pelataan myös neljä EM–kilpailujen 2016 otteluista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan jalkapallostadionit
Kesäolympialaiset 2024
Poli Genova

Poli Plamenova Genova (, s. 10. helmikuuta 1987 Sofia) on bulgarialainen laulaja. 

Genova edusti Bulgariaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Na inat. Hän jäi semifinaalissaan 12:nneksi, eikä selviytynyt loppukilpailuun. Genova valittiin uudelleen Bulgarian edustajaksi vuonna 2016, jolloin hän tällä kertaa selvisi finaaliin kappaleellaan If Love Was a Crime ja sijoittui koko kilpailussa neljänneksi.

Genova toimi vuoden 2015 lasten Eurovision laulukilpailun juontajana.

Bulgarialaiset laulajat
Bulgarian euroviisuedustajat
Vuoden 2011 euroviisuedustajat
Vuoden 2016 euroviisuedustajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Talvela

Veli Heikki Johannes Talvela (25. kesäkuuta 1924 Tuusula – 27. huhtikuuta 2016 Tuusula) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja sotaveteraani. Hänelle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi. Hän oli Maanomistajain Liiton puheenjohtaja ja Keskusosuusliike Hankkijan hallituksen maanviljelijäjäsen. Hän perusti oman sotaperinnemuseon.

Teokset 
 Seis – tulikomento! : koulun penkiltä taistelevan Suomen tykkiteille 1939–1945 Alea-kirja, 1990

Lähteet 

Suomalaiset järjestöjohtajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Taunus

Taunus on vuoristo Hessenissä Saksassa. Se sijaitsee Frankfurtista pohjoiseen. Sitä pidetään Rheinisches Schiefergebirge -vuoristoalueen osana.

Taunus on vuoristoksi varsin matala. Sen korkein kohta on 878 metriin kohoava Großer Feldberg. Muita korkeita kohtia ovat mm. Kleiner Feldberg (825 m) ja Altkönig (798 m). Vuoristo on varsin metsäinen. Taunus on tunnettu geotermisistä ja mineraalivesilähteistään, ja sen varrella sijaitseekin lukuisia kylpyläkaupunkeja. Taunus rajoittuu Rein-, Main- ja Lahnjokiin.

Taunus jakaantuu maantieteellisesti, ekologisesti ja geologisesti kolmeen osaan. Vortaunus sijaitsee vuoriston eteläosassa lähellä Frankfurtin ja Wiesbadenin kaupunkeja. Hoher Taunus sijaitsee vuoriston keskivaiheilla ja siellä sijaitsevat korkeimmat vuoret. Hintertaunus muodostaa vuoriston pohjoisosan ja on osista suurin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksan vuoristot
Qianxinanin buyien ja miaojen autonominen prefektuuri

Qianxinanin buyien ja miaojen autonominen prefektuuri (, pinyin: Qiánxīnán Bùyīzú Miáozú Zìzhìzhōu) on buyeille ja miaoille varattu autonominen prefektuuri Kiinan Guizhoun maakunnan lounaisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 16 786 neliökilometriä ja väkiluku 2,8 miljoonaa (vuonna 2010). Prefektuurin päähallintopaikka on piirikuntatason kaupunki Xingyi, jonka keskusta sijaitsee linnuntietä noin 245 kilometriä maakunnan pääkaupunki Guiyangista lounaaseen.

Prefektuurin nimessä Qian on Guizhoun maakunnan lyhennenimi, ja xinan merkitsee lounasta, eli nimi viittaa prefektuurin sijaintiin Guizhoun maakunnassa.

Autonominen prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Liupanshuin ja Anshunin, etelässä Baisen ja lännessä Qujingin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä idässä Qiannanin autonomiseen prefektuuriin.

Hallinnollinen jako 
Piirikuntatasolla autonominen prefektuuri jakautuu yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja seitsemään piirikuntaan.

Väestö 
Vuoden 2010 väestölaskennassa autonomisessa prefektuurissa asui 2 805 857 henkilöä. Han-kiinalaisten määrä oli 1 691 962 (60,3%), ja muiden vähemmistöjen määrä oli 1 113 895 (39,7%).

Vuoden 2014 lopussa autonomisessa prefektuurissa asui 2 811 200 henkilöä. Kuitenkin 3 518 700 henkilöllä oli hukou (kotikuntaoikeus) autonomisessa prefektuurissa.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Guizhou Provincial Information Office: Qianxinan 
 ChinaTravel.com: Qianxinan Travel Guide 

Guizhoun prefektuurit
Maigret virittää ansan

Maigret virittää ansan (Maigret tend un piège) on Jean Delannoyn ohjaama dekkarielokuva vuodelta 1958. Se perustuu Georges Simenonin samannimiseen romaaniin.

Jean Gabin näyttelee elokuvassa Maigretia ensimmäistä kertaa. Elokuva kertoo Pariisissa viisi naista surmanneen sarjamurhaajan etsinnästä.

Näyttelijät

Lähteet

Ranskalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Vuoden 1958 ranskalaiset elokuvat
I Didn’t Know

I Didn’t Know () on turkkilaisen laulajan Serhatin kappale, jolla hän edusti San Marinoa . Kappaleen on säveltänyt Olcayto Ahmet Tuğsuz ja sanoittanut Nektarios Tyrakis. Alun perin kipailuun piti lähettää kappaleen balladiversio, mutta sen saaman huonon vastaanoton jälkeen se vaihdettiin discoversioon.

Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 68 pistettä jääden sijalle 12 eikä päässyt finaaliin.

Lähteet 

San Marinon euroviisuedustuskappaleet
Vuoden 2016 euroviisuedustuskappaleet
Gianluca Brambilla

Gianluca Brambilla (s. 22. elokuuta 1987 Bellano, Lombardia) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colnago-CSF Inox -joukkueessa 2010–2012, edusti vuosina 2013–2017 belgialaistallia, nimeltään viimeksi Quick-Step Floors, ja on kaudesta 2018 kilpaillut Trek-Segafredossa.

Brambilla voitti Italian ympäriajossa 2016 vuoristossa ajetun kahdeksannen etapin karattuaan 13 ajajan iritiottoryhmästä. Hän siirtyi samalla kokonaiskilpailun johtoon kahden etapin ajaksi. Espanjan ympäriajossa 2016 hän voitti Formigaliin päättyneen 15. etapin. Hän käynnisti heti etapin alussa 14 ajajan irtioton, joka kesti maaliin saakka. Hän kukisti loppukirissä kokonaiskilpailua johtaneen Nairo Quintanan.

Saavutuksia 

2008
GP Palio del Recioto (alle 23-v. kilpailu), voitto
2009
Giro della Regione Friuli Venezia Giulia, kokonaiskilpailun voitto
2010
Gran Premio Nobili Rubinetterie, Coppa Papa' Carlo, voitto
2012
Giro dell'Appennino, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa kolmas
2015
Espanjan  ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
2016
Trofeo Pollenca, voitto
Strade Bianche, kolmas
Italian ympäriajo, 8. etapin voitto, 18. etapilla kolmas
Clásica de San Sebastián, kuudes
Espanjan ympäriajo, 15. etapin voitto
2018
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
2021
Tour des Alpes-Maritimes et du Var, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto

Lähteet 

Italialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
The Very Best of Elton John

The Very Best of Elton John on Elton Johnin kokoelma-albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1990. Se on hänen neljäs virallinen kokoelmalevyn yleistä. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa ja muualla Euroopassa, ja muissa maissa kuten Japanissa ja Australiassa, mutta ei Yhdysvalloissa.

Kappalelista 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.

Aiheesta muualla 
Elton Johnin virallinen sivusto 
Elton Johnin diskografia 

Vuoden 1990 kokoelma-albumit
Elton Johnin albumit
Holappa

Holappa on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Esa Henrik Holappa (s. 1985), Suomen Vastarintaliikkeen perustaja ja ensimmäinen johtaja
 Lauri Holappa (s. 1982), taloustieteilijä
 Mauri Holappa (s. 1965), jalkapalloilija
 Pentti Holappa (1927–2017), kirjailija, runoilija, ministeri ja päätoimittaja
Ellen ja Artturi Nyyssösen säätiö

Ellen ja Artturi Nyyssösen säätiö on Jyväskylän yliopistossa tehtävän tutkimuksen edistämiseen keskittyvä säätiö. Säätiö perustettiin vuonna 1970, kun lääkintäneuvos Artturi Nyyssönen (1892-1973) ja hänen vaimonsa odontologian lisensiaatti Ellen Nyyssönen lahjoittivat Jyväskylän yliopistolle 500 000 markkaa. Säätiön hallituksen puheenjohtajana toimii Petri Karonen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Säätiön kotisivut

Suomalaiset säätiöt
Madeleine LeBeau

Marie Madeleine Berthe LeBeau (10. kesäkuuta 1923 Antony, Ranska – 1. toukokuuta 2016 Estepona, Espanja) oli ranskalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Yvonne Michael Curtizin ohjaamassa klassikkoelokuvassa Casablanca (1942).

LeBeaun ensimmäinen puoliso oli ranskalainen näyttelijä Marcel Dalio, jonka kanssa hän pakeni Yhdysvaltoihin Ranskasta saksalaisten miehitettyä sen. Toisen avioliiton hän solmi käsikirjoittaja Tullio Pinellin kanssa.

Valikoitu filmografia 
 Casablanca (1942)
 Paris After Dark (1943)
 Musiikkia miljoonille (1944)
 Une Parisienne (1957)
 8½ (1963)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet