joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raasakkakoski

Raasakkakoski on yksi Iijoen koskista. Se sijaitsee Iijoen alajuoksulla Iin kunnassa noin 15 kilometriä Perämerestä itään. Nykyisin koski on valjastettu, ja alkuperäisen kosken pohjoispuolelle on rakennettu vuosina 1968–1970 Raasakan voimalaitos. Rakentaja on Pohjolan Voima Oy. Vedet on ohjattu patoaltaaseen, ja vesi alkuperäiseen jokeen säännöstellään padon kautta, mikä merkitsee sitä, että koski ei enää virtaa vapaana ja veden määrä on koskessa vähentynyt. Kosken pohjois- ja etelärannalla on kallio. Eteläistä kalliota paikalliset asukkaat kutsuvat nimellä Vipukallio ja pohjoista nimellä Kukkokallio.  

Iijoen uitto antoi lisäansioita seudun asukkaille ja vilkastutti 1900-luvulla elämää kosken ympärillä. Uitto päättyi vuonna 1988, mutta uittoperinteitä ei ole unohdettu. Koskessa järjestetään kesäisin, tavallisesti heinäkuun ensimmäisenä lauantaina, tukkilaiskisoja. Silloin voimalaitospadot avataan ja vesi juoksutetaan koskeen. Kisojen järjestäjinä toimivat Iin kunta ja Ii-instituutti, liikelaitokset ja Iin Urheilijat ry. Kisoja on järjestetty 1950-luvulta alkaen. Niiden järjestämisessä oli pitkä tauko voimalaitoksen rakentamisen jälkeen, mutta 2000-luvulla ne aloitettiin jälleen. Vuonna 2018 pidettiin suomenmestaruuskilpailut.

Kalastus on ollut tärkeä elinkeino Raasakkakoskella, niin kuin koko Iijoella. Ennen voimalaitoksen rakentamista koskesta saatiin runsaasti siikaa ja lohta, joita pyydettiin lipolla. Haukien ja nahkisten pyytämiseen käytettiin katiskoja ja pajusta tehtyjä mertoja. Vuonna 2018 Raasakkakosken vanhaan uomaan on avattu Uiskarin kalatien portti, ja kalatietä kehitetään valtion rahoituksen avulla. Veden laatua tarkkaillaan, ja juoksutuksia on lisätty, mikä on edellytys kalan nousemiselle ohi voimalaitoksen. Luonnonuomaan on myös istutettu lohia. Luonnonvarakeskus tutkii jokea ja on löytänyt vanhasta jokiuomasta luonnonvaraisia lohenpoikasia, mikä todistaa lohen lisääntyvän luontaisesti Iijoessa.        

Noin kilometrin päässä koskesta kaakkoon sijaitsee Kiviharju, jossa on tehty arkeologisia kaivauksia ja löydetty rautakautisia asuinpaikkajäännöksiä, mistä voi päätellä, että aluetta on asutettu jo esihistoriallisina aikoina sitä mukaa kuin maankohoamista on tapahtunut jääkauden jälkeen. Nykyisin kosken molemmin puolin on asutusta, mutta nuoret lähtevät usein taajamiin etsimään parempaa toimeentuloa. Kesäisin osa heistä palaa mökeilleen kosken rannalle.

Lähteet 

Suomen kosket
Iin luonto
Iijoen alaosan alue
Mikroaggressio

Mikroaggressio on usein tahaton ja huomaamaton loukkaava kommentti tai teko, joka kohdistuu vähemmistöryhmään tai sen edustajaan ja joka vahvistaa tätä ryhmää kohti tunnettuja stereotypioita. Sanakirjaesimerkki mikroaggressiosta on ”En näe sinua mustana.” Termin kehitti psykiatri Chester M. Pierce vuonna 1970  kuvaamaan loukkauksia, joita hän näki ei-mustien yhdysvaltalaisten toistuvasti kohdistavan afroamerikkalaisiin. 

Professori Ann Phoenixin mukaan mikroaggressiosta on tullut sallitumpaa ja näkyvämpää syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen. Helen Pluckrose ja James A. Lindsay liittävät kirjassaan Cynical Theories (2020) käsitteen synnyn postmodernismin kehitykseen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden teoriana.

USA:n yliopistoissa opiskelijat estävät joukkovoimalla ja väkivallalla epämieluisten puhujien puheita, ahdistavat opettajia eroamaan ja pahoinpitelevät väärää mieltä olevia opiskelijoita, vaikka olisi myös väkivaltaisia ryhmiä, joihin kohdentaa tällainen aktivismi. Professori Jonathan Haidtin mukaan eriävien näkemysten vaientaminen yliopistoissa vaarantaa tieteen ydintehtävän, totuuden etsimisen. Totuuden vääristyminen tai yksipuolistuminen tekee yhteiskunnallisista "parannuksista" epäonnistuneita pahennuksia. Martin Luther King ja tasa-arvoisen avioliittolain puolustajat onnistuivat siksi, että he eivät epäinhimillistäneet vastustajiaan pahoiksi.

Haidtin mukaan ilmiö perustuu haitallisiin epätotuuksiin, kuten siihen, että nuoret olisivat henkisesti hauraita. Ajatuksen mukaan nuoret traumatisoisivat vastoinkäymisistä, joten heitä pitäisi suojella epämiellyttäviltä kokemuksilta. Sen sijaan heitä pitäisi ohjata tunnistamaan mikroaggressioita eikä keskittyä vääräoppisten ajatusten jahtaamiseen. Modernissa psykoterapiassa ahdistusta ja muuta oireilua lievitetaan päinvastaisin opein, opetellaan tulkitsemaan muiden tekemisiä pikemminkin parhain päin kuin negatiivisesti.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden käsitteet
Pieksämäen seurakunta

Pieksämäen seurakunta on Etelä-Savon yksi seurakunta. Seurakuntalla on 5 kirkkoa: Vanha kirkko, Uusi kirkko, Jäppilän kirkko, Vaalijalan kirkko ja Virtasalmen kirkko.
Seurakunnan kirkkoherra on Matti Pehkonen.

Historia 
Kirkkohallituksen päätöksellä 16.8.2006 Pieksämäen maaseurakunta ja Pieksämäen kaupunkiseurakunta lakkautettiin 31.12.2006 ja niiden seuraajaksi perustettiin Pieksämäen seurakunta 1.1.2007. Kaupunkiseurakunnan kirkkona oli nykyinen Pieksämäen Uusi kirkko ja maaseurakunnan pääkirkkona Vanha kirkko.

Lähteet 

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Pieksämäki
Louis (Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi)

Prinssi Louis (Louis Arthur Charles; s. 23. huhtikuuta 2018 Lontoo) on prinssi Williamin, Cambridgen herttuan ja hänen puolisonsa Cambridgen herttuattaren Catherinen kolmas ja nuorin lapsi. Hän on kuningas Charles III:n lapsenlapsi ja neljäntenä kruununperimysjärjestyksessä isänsä ja sisarustensa jälkeen.

Hänellä on kaksi sisarusta, isoveli prinssi George ja isosisko prinsessa Charlotte.

Lähteet 

Prinssit
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Vuonna 2018 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Matias Mäkynen

Matias Mikael Mäkynen (s. 1. syyskuuta 1990 Vaasa) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko ja kansanedustaja. Marraskuusta 2012 hän on toiminut Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja syyskuusta 2017 Pohjanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana.

Mäkynen toimii myös SDP:n puoluehallituksen jäsenenä ja Pohjanmaan sosialidemokraattien puheenjohtajana. Mäkynen oli valituksi tullessaan kaikkien aikojen nuorin piirin puheenjohtaja. Mäkynen on myös puoleensa kolmas varapuheenjohtaja.

Mäkynen on koulutukseltaan ylioppilas ja naimisissa koulutuspäällikkö Maria Mäkysen (o.s. Rytkönen) kanssa. Mäkynen on harrastanut jalkapalloilua.

Kansanedustajana 
Mäkynen sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vaasan vaalipiirissä yhteensä yli 3 500 ääntä ja jäi varasijalle. Mäkysestä tuli kansanedustaja 3. joulukuuta 2019 EU-komissaariksi siirtyneen Jutta Urpilaisen tilalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Vaasan kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Dornstetten

Dornstetten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Freudenstadtin piirikunnassa Karlsruhen hallintopiirissä. Kaupungissa asui 7 995 ihmistä vuoden 2016 lopussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksan kaupungit
Baden-Württembergin kunnat
Eurooppatie E50

Eurooppatie E50 on itä-länsisuuntainen eurooppatie, joka johtaa Ranskan läntisimmältä alueelta Brestistä Saksan, Tšekin, Slovakian ja Ukrainan halki Venäjän Mahatškalaan. Suurimmat kaupungit tien varrella ovat Pariisi, Nürnberg, Praha, Donetsk ja Rostov-na-Donu.

50
Ranskan tiet
Saksan tiet
Tšekin liikenne
Slovakian liikenne
Ukrainan tiet
Venäjän tiet
W. R. Bennett

William Robert (Bill) Bennett ( 11. heinäkuuta 1921 Durban, Etelä-Afrikka, Australia – 29. elokuuta 1988  Greenslopes, Brisbane,  Queensland, Australia) oli australialainen kirjailija

Etelä-Afrikassa syntyneen Bennettin vanhemmat olivat australialaisia. Bill oli vielä aivan pieni, kun perhe palasi Australiaan, ja hän kävi koulua Brisbanessa ja aloitti asentaja- ja sorvaajaharjoittelijana. Bennett liittyi Royal Australian Air Forceen (RAAF) toisen maailmansodan aikana ja jälleen Korean sodan aikana. Sodanaikaisista palveluksistaan hän sai Distinguished Flying Cross (DFC) -kunniamerkin ja siihen lisänauhan Korean sodan aikana. Lisäksi hänelle myönnettiin Yhdysvaltojen DFC ja Air Medal.

Kirjoittaessaan 1960-luvulla 28 lyhyttä toimintaromaania ilmataisteluista Bennett hyödynsi sotakokemuksiaan. Kirjat eivät ole korkeakirjallisuutta, mutta niissä on aitoutta, joka vie lukijan teknisesti täsmällisellä ja kiinnostavalla tyylillään keskelle taisteluja. Niitä on käännetty monille eurooppalaisille kielille. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvun alkupuolella kaksi vakoiluromaania. Bennett oli siihen aikaan kustantaja Horwitzin tärkein sotakirjailija.

Suomennetut teokset
 Hävittäjälentäjä (Hurricane Pilot), suomennos: H[ilkka] Orava. Tapiola: Viihdekirjat, 1965. - (Voittokirjat ; 31.).
 Punainen leveysaste (The Red Parallel), suomennos: Niilo Nopanen. Tapiola: Viihdekirjat, 1966. - (Voittokirjat ; 38.).
 Liekehtivä taivaanranta (Flak Alley), Suomennos: H. Suikkanen. Tapiola: Viihdekirjat, 1967.
 Yöhävittäjät (Nightfighter), Suomennos: R. Säämänen. Tapiola: Viihdekirjat, 1968.
 Lentävä paholainen (War wings), Suomennos: R. Säämänen. Tapiola: Viihdekirjat, 1969.
 Jokeri-laivue (Flames in the Sky), Suomennos: A. Virtanen. Tapiola: Viihdekirjat, 1970.

Lähteet 

Australialaiset kirjailijat
Sotakirjailijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Remains (Turku)

Remains on portugalilaisen Alexandre Farton alias Vhilsin teos Turun Telakkarannassa. Yli kuuden metrin korkuiseen ja viiden metrin levyiseen laivan keulaan on leikattu turkulaisten laivanrakentajien kasvokuvia. Teos paljastettiin Turun kulttuuripääkapunkivuonna 2011 kaupungivaltuuston puheenjohtajan Seppo Lehtisen toimesta Forum Marinumin edessä. Nykyinen sijaintipaikka on Telakkaranta. Teoksen on tilannut Turku 2011 -säätiö.

Teos rakennettiin STX Europen Turun telakalla kesän 2011 aikana. Ulkopinnalla olevat kuvat ovat vanhoja valokuvia satama- ja telakkatyöläisistä. Kasvokuvat ovat ruostumatonta terästä, kun taas itse laivan keula on ruostutettu. Vhils kertoo saaneensa innoituksen teokseen Tapio Rautavaaran kappaleesta Laivat puuta, miehet rautaa. Taiteilija sanoo teoksen olevan kunnianosoitus turkulaiselle laivanrakennusteollisuudelle ja siinä työskennelleille ihmisille.

Farto tunnetaan useista rakennusten päätyseiniin kaiverretuista muraaleista.

Lähteet

Turun patsaat ja veistokset
V kaupunginosa
Ksenija Zasorina

Ksenija Zasorina (, s. 1989) on venäläinen karateka. Hän voitti Kyokushinin keskisarjan maailmanmestaruuden 2018 ja on kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut myös kehonrakennuksessa.

Varhaisvuodet
Zasorina suoritti 1. danin mustan vyön karatessa 2010 ja pian kaksi vuotta myöhemmin hän suoritti 2. danin.

Kilpaura
Zasorina saavutti tammikuussa Yhdysvaltain keskisarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Iulia Pineginan. Elokuussa 2013 hän voitti hopeaa katassa All American Openissa.

Zasorina saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2014 EM-kilpailuissa Bulgariassa, jossa hän voitti pronssia Maria Rasia vastaan käydyn ottelun päätteeksi. Hän saavutti myöhemmin marraskuussa EM-hopeaa avoimessasarjassa hävittyään loppuottelussa Maryja Bilalle.

Zasorina saavutti 2011 EM-hopeaa Saksassa, jossa hän hävisi loppuottelussa Julija Grigorjevalle.

Zasorina siirtyi 2016 ottelemaan raskassarjaan ja saavutti EM-hopeaa hävittyään loppuottelussa kolminkertaiselle Euroopan-mestarille Uljana Grebenštšikovalle.

Zasorina saavutti 2018 keskisarjan maailmanmestaruuden Tokiossa, voitettuaan loppuottelussa Irina Kriazhevan. Syyskuussa Zasorina saavutti Venäjän mestaruuten keskisarjassa voitettuaan loppuottelussa Julija Grigorjeva.

Zasorina saavutti 2019 ensimmäisen painoluokallisen Euroopan-mestaruuden voitettuaan keskisarjan loppuottelussa Julija Grigorjevan.

Zasorina saavutti pronssia maaliskuussa 2021 Venäjän mestaruuskisoissa. Loppuvuodesta marraskuussa koronapandemian vuoksi järjestetyssä EM-kilpailuissa hän onnistui voittamaan uransa toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa moninkertaisen naisten raskaansarjan mestarin Uljana Grebenštšikovan.

Maaliskuussa 2022 Zasorina saavutti Venäjän Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jelizaveta Zabelinan. Lokakuussa hän saavutti hopeaa Venäjän mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Elizaveta Zabelinalle.

Yksityiselämä
Zasorina on ollut naimisissa Alejandro Navarron kanssa. Pari meni naimisiin Habarovskissa, Venäjällä 14. huhtikuuta 2018.

Lähteet

Venäläiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Kehonrakentajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Heinrich Bullinger

Heinrich Bullinger () oli sveitsiläinen uskonpuhdistaja sekä Ulrich Zwinglin seuraaja Zürichin hengellisenä johtajana.

Varhaiset vuodet 
Heinrich Bullinger syntyi 18. heinäkuuta 1504 Sveitsin Bremgartenissa samannimisen katolisen papin pojaksi. Hänen isänsä eli laillistamattomassa mutta vakiintuneessa suhteessa Bullingerin äidin kanssa. Tällainen käytäntö oli katolisen papiston selibaattisäädöksestä huolimatta melko yleinen tapa seurakuntapapiston keskuudessa. Suoritettuaan perusopinnot Bullinger lähti 12-vuotiaana Emmerichiin latinakouluun. Vuosien 1519–1522 aikana hän opiskeli Kölnin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa ja valmistui sieltä maisteriksi. Opiskelujensa aikana hän tutustui reformaatioon ja ryhtyi sen kannattajaksi.

Uskonpuhdistuksen palveluksessa 
3. helmikuuta 1523 Bullinger kutsuttiin Kappelin luostarikoulun teologiseksi opettajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1529 asti, jolloin hän siirtyi kotikaupunkinsa Bremgartenin kirkkoherraksi. Kyseisenä vuonna hänen oli myös tarkoitus osallistua Marburgin uskontokeskusteluun Zwinglin avustajana, mutta tämä ei toteutunut. Zwinglin kaaduttua 11. lokakuuta 1531 Kappelin taistelussa jäi Zürich ilman uskonnollista johtajaa. Niinpä kaupungin raati kutsui Bullingerin Grossmünsterin saarnaajaksi ja Zürichin kirkon esimieheksi (Antistes). Bullinger aloitti tehtävässään 9. joulukuuta 1531 ja toimi siinä kuolemaansa asti.

Hän oli jollain tavalla mukana Confessio Helvetica priorin (1536) laatimisessa sekä kirjoitti Confessio Helvetica posteriorin vuonna 1561 henkilökohtaisena tunnustuksenaan. Vuonna 1564 hän mahdollisesti täydensi sitä ja sanoi sen olevan teologinen testamenttinsa. Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik IIIn tarvitessa valtiopäiville esitystä reformoidun uskon sisällöstä tämä pyysi kanslerinsa välityksellä Bullingerin laatimaa tekstiä käyttöönsä. Jo ennen valtiopäiviä Sveitsin protestanttien edustajat Baselia lukuun ottamatta, joka sekin allekirjoitti sen 1642. Pfalzin reformoitujen otettua Bullingerin tunnustuksen käyttöön sen omaksuivat pian myös Skotlannin, Böömin, Unkarin, Siebenbürgenin ja Hollannin reformoidut.

Bullinger kuoli syksyllä 1575.

Lähde

Lähteet

Aiheesta muualla 
Heinrich Bullingerin teoksia Post Reformation Digital Libraryssa

Reformoidut teologit
Sveitsiläiset teologit
Vuonna 1504 syntyneet
Vuonna 1575 kuolleet
Millie Bright

Millie Bright (s. 21. elokuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä 58 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.

Bright esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa syyskuussa 2016 ottelussa Belgiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa Englanti selviytyi välieriin, ja pelasi ainoana jokaisen Englannin viiden ottelun avauskokoonpanossa. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa viidessä Englannin seitsemästä ottelusta. Pronssiotteluun hän ei päässyt jouduttuaan välieräottelussa ajetuksi kentältä ulos kahden varoituksen vuoksi. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua avauskokoonpanossa ja voitti kultaa.

Seuratasolla Bright edustanut Chelseaa, jonne hän siirtyi joulukuussa 2014 Doncaster Bellesin joukkueesta.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Nikita Parris

Nikita Parris (s. 10. maaliskuuta 1994 Toxteth) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä 67 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia.

Parris esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa kesäkuussa 2016 ottelussa Serbiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja teki Portugalia vastaan yhden maalin. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kuudessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa. Hän teki turnauksessa Englannin ensimmäisen maalin rangaistuspotkusta Skotlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän tuli kahdessa ottelussa vaihdosta kentälle ja voitti kultaa. Parris kuului Englannin nuorten joukkueeseen vuonna 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Seuratasolla Parris on edustanut Evertonia ja vuodesta 2015 Manchester Cityä, aluksi lainasopimuksella ja vuonna 2016 Cityn ostamana. Toukokuussa 2019 Parris teki sopimuksen ranskalaisseura Lyonin kanssa. Hän oli voittamassa Mestarien liigaa vuonna 2020 mutta ei pelannut loppuottelussa tultuaan välieräottelussa ulosajetuksi. Hän edusti englantilaisseura Arsenalia kaudella 2021–2022. Elokuussa 2022 hän siirtyi Manchester Unitediin.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Karpasia

Karpasia (, myös Karpaseia, , Karpasos, , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi noin kolme kilometriä pohjoiseen nykyisestä Rizokárpason kylästä.

Maantiede  

Karpasia sijaitsi Kyproksen koillisosassa olevalla pitkällä niemimaalla, joka nykyisin tunnetaan myös nimellä Karpasía. Kaupungilla oli pieni luonnonsatamalahti. Karpasian vastapäätä Vähän-Aasian Kilikian rannikolla sijaitsi Sarpedonin niemi. Karpasian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.

Historia 

Kreikkalaisessa mytologiassa Karpasian perustajana pidettiin Pygmalionia. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupunki on ollut olemassa viimeistään 700-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Karpaseōtēs () ja Karpaseus (). 

Karpasian historiasta tiedetään vain vähän. Ensimmäinen historiallinen maininta siitä on sotien yhteydessä vuodelta 399 eaa. Demetrios Poliorketes rantautui joukkoineen Kyprokselle Karpasiassa vuonna 306 eaa. Hän valtasi kaupungin läheisen Uranian ohella, jätti laivastonsa sinne suojaan ja eteni maitse kohti Salamista.

Karpasia kukoisti vielä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella sekä varhaiskristillisellä ajalla, jolloin se toimi piispanistuimena. Se hylättiin varhaisella bysanttilaisella kaudella arabien hyökkäyksen vuonna 647 jaa. seurauksena.

Kaupungin alueella on suoritettu vähäisiä kaivauksia 1930-luvulla.

Rakennukset ja löydökset 

Karpasian raunioalue käsittää noin 3 neliökilometrin kokoisen alueen rannikolla. Kaupunki on ollut ympäröity muurein. Niiden reitti voidaan jäljittää kauttaaltaan, ja niistä on säilynyt joitakin jäänteitä samoin kuin sataman aallonmurtajista, jotka sijaitsivat muurin merenpuoleisissa päissä. Muurien jäljellä olevat osat ovat kuitenkin ilmeisesti bysanttilaiselta ajalta, jolloin muurit olivat antiikin aikaa pienemmät. Aallonmurtajista itäisen jäljellä oleva pituus on noin 100 metriä ja läntisen noin 120 metriä.

Kaupungin pyhäköistä ja kulteista ei ole tietoa. Jonkun temppeliksi oletetun rakennuksen marmorisia pylväänosia on löydetty. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli gymnasion. Kaupungin hautausmaat on löydetty sen länsipuolelta. Löytöihin kuuluu muun muassa kallioon kaiverrettuja hautoja. Kaupunkiin vettä johtaneesta akveduktista on säilynyt osia.

Bysanttilaisen kauden jäänteisiin kuuluvat Pyhän Filonin (Ágios Fílon) kirkon rauniot, jotka ovat alueen huomattavimmat jäänteet. Kirkko on rakennettu 1300-luvulla, ja sen paikalla on ollut vanhempi varhaiskristillinen kirkko 400/500-luvulla jaa.

Karpasiasta tehdyt esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa sekä useissa eri museoissa Isossa-Britanniassa, kuten Ashmolean Museumissa.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Famagustan alue
Khytroi

Khytroi (, myös Khytros/Khythroi/Khythereia, , ) oli antiikin aikainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi nykyisen Kythréan kylän lähellä sen itäpuolella.

Maantiede 

Khytroi sijaitsi Kyproksen pohjoisosissa noin yhdeksän kilometrin päässä saaren pohjoisrannikosta. Sen kautta kulki Keryneiasta Salamiihin johtanut tie. Etäisyys kumpaankin kaupunkiin oli noin 37–38 kilometriä. Khytroin lähellä sijaitsi saaren tärkein vesilähde, joka tunnetaan nykyisin nimellä Kefalóvrysi. Siitä johdettiin vettä akveduktilla muun muassa Salamiihin.

Historia 

Khytroi oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Sen oletetaan olleen Ateenan siirtokunta. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perustaja oli Khytros, Aledroksen Akamaan pojan poika. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Khytrios (). Assyrialaisissa lähteissä kaupunki esiintyy oletettavasti nimimuodossa Kitrusi. Kaupungin paikka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella eli myöhäisellä pronssikaudella, ja lähiseudulta on löydetty merkkejä asutuksesta jo neoliittisella kaudella.

Khytroin historiasta tiedetään vain vähän. Kreikkalaisissa lähteissä sen nimi esiintyy ensimmäisen kerran vasta Lysiaan puheissa 300-luvulla eaa. Varhaiskristillisellä kaudella Khytroi oli piispanistuin. Kaupunki säilyi olemassa varhaiselle bysanttilaiselle kaudella saakka, mutta hylättiin arabien tuhottua sen vuonna 912.

Rakennukset ja löydökset 

Khytroin kaupunki koostui akropoliista eli yläkaupungista sekä alakaupungista. Akropoliina toimi kaupungin pohjoisosassa ollut kukkula, joka nykyisin tunnetaan nimellä Katsourkás. Alakaupunki levittäytyi sen eteläpuolelle. Kaupunginmuureista ei ole säilynyt jäänteitä.

Kaupungissa tiedetään piirtokirjoitusten perusteella olleen Artemiille, Hermeelle ja Herakleelle omistetut pyhäköt sekä gymnasion, mutta niitä ei ole löydetty. Joku pyhäköistä on mahdollisesti sijainnut akropoliilla. Toiselta kukkulalta kaupungin luoteispuolelta on löydetty Afrodite Pafian pyhäkön rauniot. Pyhäkkö on ollut käytössä arkaaiselta roomalaiselle kaudelle saakka. Khytroihin liittyi myös Apollon Agyateen pyhäkkö, joka on löydetty noin kolme kilometriä kaupungin paikasta etelään. Se on ollut käytössä arkaaiselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungin hautausmaat on löydetty sen etelä- ja kaakkoispuolelta.

Khytroista tehdyt esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa. Löytöihin lukeutuu muun muassa suurikokoinen keisari Septimius Severusta esittävä pronssipatsas.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Nikosian alue
Lapethos

Lapethos (, myös Lapathos, , Lēpēthis,  ja Lapithos, , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi lähellä nykyisiä Lápithoksen (Lapta) ja Karaváksen (Alsancak) kyliä.

Maantiede  

Lapethos sijaitsi Kyproksen pohjoisrannikolla noin 10 kilometriä länteen Keryneiasta lähellä nykyistä Acheiropoíitoksen luostaria. Lapethoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.

Historia 

Lapethos oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perustivat Lakoniasta tulleet asuttajat Praksandroksen johdolla. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupunki on ollut olemassa jo myöhäisellä pronssikaudella eli mykeneläisellä kaudella. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Lapētheus () ja Lapēthios (). 

Lapethoksen historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Joidenkin sen kuninkaiden nimet 400- ja 300-luvuilta eaa. tunnetaan näiden rahojen kautta. Jossakin vaiheessa kaupunki on kuninkaiden nimistä päätellen ollut foinikialaisten vallassa.

Lapethoksen nimi esiintyy antiikin historiassa ensimmäisen kerran vasta vuonna 312 eaa., jolloin sen kuninkaana oli Praksippos. Ptolemaios pidätti tämän epäiltynä Antigonoksen puolella olemisesta. Lapethos oli olemassa vielä varhaisella bysanttilaisella kaudella, jolloin se oli piispanistuin. Kaupunki hylättiin arabien hyökkäyksen vuonna 647 jälkeen.

Lapethoksessa on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia, pääasiassa vuosina 1913 ja 1915.

Rakennukset ja löydökset 

Lapethoksen raunioita on laajalla alueella rannikolla. Kaupungin akropoliina toimi ilmeisesti sen keskellä sijainnut kallioinen kukkula. Kaupunki oli ympäröity muurein, joiden reitti voidaan jäljittää niiden koko matkalta. Myös kaupungin sataman aallonmurtajista on säilynyt jäänteitä. Läntisen aallonmurtajan pituus on noin 155 metriä ja pohjoisen noin 40 metriä.

Lapethoksen pyhäköistä tai kulteista ei ole tietoa. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli gymnasion, ja siellä oletetaan olleen myös teatteri. Kaupungin itäpuolelta on löydetty sen hautausmaita sekä antiikin aikaisia kala-altaita, joista suurin on kooltaan noin 30 × 13,3 metriä ja metrin syvyinen.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Kyrenian alue
Limenia

Limenia () oli antiikin aikainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi saaren luoteisrannikolla nykyisen Mórfounlahden rannalla Limnítiksen kylän paikalla.

Historia 

Limenian historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki on ollut olemassa ainakin roomalaisella kaudella. Strabon mainitsee kaupungin, mutta sijoittaa sen ilmeisesti virheellisesti saaren sisäosiin etelään Soloista. Kaupunki mainitaan paikkana, jonka kautta evankelista Markus poistui saarelta ja jossa tämä vihki Auksibioksen Soloin piispaksi vuonna 52 jaa. Kaupungin paikalla on tehty joitakin kaivauksia vuonna 1889.

Rakennukset ja löydökset 

Limenian paikalta on tehty vähäisiä löytöjä pääasiassa roomalaiselta kaudelta. Läheltä rantaa on löydetty pyhäkön jäänteet. Sen veistos- ja muut esinelöydöt ajoittuvat arkaaiselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungin nimestä ja sen historian tunnetuista yksityiskohdista päätellen siellä oli satama.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Nikosian alue
Tremithus

Tremithus ( tai Tremithous, myös Tremēthūs, , Trimythos, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi saaren itäisissä sisäosissa nykyisen Tremetousián kylän lähellä.

Historia 

Tremithuksen historiasta tiedetään vain vähän. Se vaikuttaa kukoistaneen hellenistiseltä varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle. Ptolemaios mainitsee sen Kyproksen sisämaan kaupunkien joukossa. Stefanos Byzantionlainen kutsuu sitä kyläksi ja sanoo sen saaneen nimensä alueella kasvaneesta tärpättipistaasista (terebinthos, Pistacia terebinthus). Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymejä Tremithūsios () ja Tremithopolitēs ().

Varhaiskristillisellä kaudella Tremithus oli piispanistuin, ja sen ensimmäinen piispa oli Spyridon, jonka tiedetään osallistuneen muun muassa Nikean kirkolliskokoukseen vuonna 325.

Rakennukset ja löydökset 

Tremithus on ollut suhteellisen pieni kaupunki. Joitakin sen jäänteitä on löydetty nykyisen kylän ympäristöstä. Piirtokirjoituksen perusteella kaupungissa on ollut Apollonin kultti ja pyhäkkö. Tiet yhdistivät Tremithuksen Salamiihin ja Kitioniin. Kaupungin hautausmaat on löydetty sen eteläpuolelta.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Lárnakan alue
Urania (Kypros)

Urania ( tai Ourania) oli antiikin aikainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi Kyproksen koillisosan pitkän niemimaan, nykyisen Karpasían niemimaan, pohjoisrannikolla joitakin kilometrejä itään Karpasian kaupungista ja noin kahdeksan kilometriä koilliseen nykyisestä Rizokárpason kylästä.

Historia 

Uranian historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupunki on hautalöytöjen perusteella saattanut olla olemassa jo geometrisella ja arkaaisella kaudella. Kaupungin varsinaisen paikan arkeologisten löytöjen perusteella se olisi kuitenkin ollut olemassa vasta klassisella kaudella. Demetrios Poliorketes valtasi kaupungin vuonna 306 eaa. rantauduttuaan joukkoineen Kyprokselle Karpasiassa. Tämän jälkeen hän eteni sieltä kohti Salamista. Kaupunki kukoisti edelleen hellenistisellä ja roomalaisella kaudella ja aina varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka. Se hylättiin arabien hyökkäysten vuonna 647 jaa. jälkeen.

Kaupungin alueella on suoritettu joitakin kaivauksia vuonna 1938.

Rakennukset ja löydökset 

Uranian raunioalue käsittää laajan alueen rannalla sekä sisämaan rinteillä. Kaupungin akropolis sijaitsi kaupungin eteläosassa. Akropoliilta on löydetty jonkun rakennuksen rauniot. Ne ovat mahdollisesti peräisin pyhäköstä tai linnoituksesta. Alakaupunki levittäytyi akropoliin ja meren väliselle alueelle. Sieltä on löydetty useiden rakennusten osia, kuten pylväänosia. Kaupungin satamana toimi hevosenkengänmuotoinen luonnonsatamalahti. Sen rannalla on joitakin jäänteitä satamarakennelmista.

Kaupungin hautausmaita on löydetty sen länsipuolelta. Haudat ajoittuvat klassiselta hellenistiselle kaudelle. Bysanttilaisen ajan löytöihin lukeutuvat kolmen kirkon rauniot. Ne ovat nykyisin parhaiten näkyvät jäänteet paikalla.

Kaupungin paikalta tehdyt esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa ja osaksi museoissa eri puolilla maailmaa, kuten Ashmolean Museumissa Oxfordissa.

Lähteet 

Antiikin Kyproksen kaupungit
Arkeologiset kohteet Kyproksessa
Famagustan alue
Eurooppatie E90

Eurooppatie E90 on yksi itä-länsisuuntaisista eurooppateistä. Se alkaa Portugalin Lissabonista ja päättyy Turkin ja Irakin rajalla sijaitsevalle Ibrahim Khalilin raja-asemalle. Tie kulkee Portugalin, Espanjan, Italian, Kreikan ja Turkin halki, ja suurimpia kaupunkeja tien varrella ovat Lissabon, Madrid, Barcelona, Palermo, Thessaloniki, Bursa, Ankara ja Adana. Tie on piirretty kulkemaan laivareittinä Barcelonan ja Sisilian välillä sekä Italian Brindisistä Kreikan Igoumenítsaan.

Kuvia

Espanjan liikenne
90
Italian tiet
Kreikan tiet
Portugalin liikenne
Turkin tiet
Isabella Aragonialainen (Portugali)

Isabella Aragonialainen (2. lokakuuta 1470 – 23. elokuuta 1498)  oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Emanuel I:n puolisona Portugalin kuningatar.

Isabella oli Ferdinand Katolilaisen ja Isabella Katolilaisen vanhin tytär. Hän oli syntyessään kruununperijä, mutta pikkuveli ohitti hänet kruununperimysjärjestyksessä, ja hänet kihlattiin Portugalin prinssille osana rauhansopimusta. Sopimuksen mukaan hänen piti muuttaa heti Portugalin hoviin takeeksi siitä, että vanhemmat noudattavat sopimusta muilta osin. Avioliitto solmittiin vuonna 1490, ja se oli onnellinen mutta lyhyt: aviomies sai surmansa ratsastusonnettomuudessa seuraavana vuonna. Isabella palasi Espanjaan, mutta vuonna 1497 hänet naitettiin Portugalin kuninkaaksi nousseelle Emanuelille. Isabella pani avioliiton ehdoksi, että Emanuelin oli karkotettava juutalaiset Portugalista, ja näin tapahtui.

Lähteet 

Portugalin kuninkaalliset
Vuonna 1470 syntyneet
Vuonna 1498 kuolleet
Ode Fulutudilu

Ode Fulutudilu (s. 6. helmikuuta 1990 Kinshasa) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Málagaa. Vuonna 2018 hän pelasi Suomessa Naisten Liigan Oulu Nice Soccerissa. Hän on pelannut myös Etelä-Afrikan naisten jalkapallomaajoukkueessa ja oli mukana vuoden 2014 Afrikan mestaruuskilpailuissa. Hän pelasi myös vuoden 2019 MM-kilpailuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ode Fulutudilu Suomen Palloliiton sivuilla

Eteläafrikkalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014 pelattiin Italiassa 23. syyskuuta – 12. lokakuuta. Kilpailukaupunkeina olivat Milano, Verona, Modena, Trieste, Bari ja Rooma. Kisoihin osallistui 24 maata. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, joka kukisti Milanossa pelatussa loppuottelussa Kiinan erin 3–1. Pronssiottelussa Brasilia voitti emäntämaa Italian lukemin 3–2. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Yhdysvaltain Kimberly Hill.

Sijoitukset

Yhdysvaltain mestarijoukkue 

Alisha Glass, Kayla Banwarth, Courtney Thompson, Nicole Davis, Kristin Hildebrand, Jordan Larson, Kelly Murphy, Christa Harmotto, Nicole Fawcett, Kimberly Hill, Foluke Akinradewo, Kelsey Robinson, TeTori Dixon, Rachael Adams; päävalmentaja Karch Kiraly.

Lähteet 
 
 

Vuoden 2014 lentopallo
Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
Italian lentopallo
Maailmanmestaruuskilpailut 2014
Moraalinen säätely

Moraalinen säätely tai moraalisäätely tarkoittaa valtaapitävien tai muiden vaikuttajaryhmien kohdistamaa kasvatusta, valistusta tai propagandaa yhteiskunnallisista arvoista. Vaikutetaan siis ihmisten arvoihin, asenteisiin ja mielipiteisiin, ja siten muokataan jopa ihmisten identiteettiä. Moraalisella säätelyllä pyritään säilyttämään kulttuurin (tilanteessa ja aikakaudella) vallitsevat normaaleiksi määritellyt toimintatavat ja näyttämään ne "ainoina vaihtoehtoina". Samalla toiset kulttuuriset toimintatavat näytetään luonnottomina ja huonoina tai väärinä valintoina.

Moraalisäätelyn käsitettä käyttivät ensimmäisenä Philip Corrigan ja Derek Sayer kirjassaan The Great Arch (1985). He hyödynsivät käsitettä tutkiessaan vallanpitäjien pyrkimystä luoda normalisoivaa sosiaalista järjestystä.

Lähteet
Vanttaja, M., Järvinen T. & Norvanto, T. 2017. Mediakulttuuri, koulu ja moraalinen säätely Opettaja-lehdessä 2000-luvulla. Kasvatus & Aika 11 (2) 2017, 5-22

Ruonavaara (1998)

Etiikka
Eleonoora Aragonialainen

Eleonoora Aragonialainen (1402–1445) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Edvard I:n puolisona Portugalin kuningatar. He saivat seitsemän lasta.

Edvard I hallitsi vain viisi vuotta ja kuoli ruttoon vuonna 1438. Häntä seurasi hänen kuusivuotias poikansa Alfonso. Eleonoorasta tuli sijaishallitsija, mutta naisen valtaannousua vastustettiin. Sekä Edvardin veli ja velipuoli tavoittelivat sijaishallitsijan asemaa, ja pyrkivät saamaan sen kihlaamalla tyttärensä nuorelle prinssille.

Parlamentti valitsi sijaihallitsijaksi lopulta Edvardin veljen. Eleanoora muutti maasta ja asettui Kastiliaan vuonna 1440, missä hän menehtyi vuonna 1445.

Lähteet 

Portugalin kuninkaalliset
1400-vuosikymmenellä syntyneet
Vuonna 1445 kuolleet
Hanna Hemilä

Hanna Hemilä on suomalainen elokuvatuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen merkittävimpiin tuotantoihinsa kuuluvat Muumit Rivieralla (2014), Le Havre  (2011), Paha perhe (2010), Pelikaanimies (2004), sekä Lapin kullan kimallus (1999). Hänen ensiohjauksensa oli kriitikoiden ylistämä, vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Paavo, viisi annosta elämää.

Valikoitu filmografia

Elokuvat 

 Muumit Rivieralla, 2014, tuottaja, apulaisohjaaja, apulaiskäsikirjoittaja (Shanghain elokuvajuhlat, Lontoon elokuvajuhlat 
 Le Havre, 2011, johtava tuottaja (Cannesin elokuvajuhlat)
 Paha perhe, 2010, linjatuottaja (Berliinin elokuvajuhlat) 
 Susi, 2008, apulaistuottaja (Montrealin elokuvajuhlat) 
 Pelikaanimies, 2004, tuottaja (Berliinin elokuvajuhlat) 
 Vaietut salaisuudet, 2004, apulaistuottaja (Kairon elokuvajuhlat - paras naispääosa) 
 Lapin kullan kimallus, 1999, tuottaja

Dokumentit ja tv-sarjat 

 Tommin supersohva, 2013, tv-sarja, tuottaja
 Paavo, viisi annosta elämää; 2010, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja 
 Tove ja Tooti Euroopassa, 2004, tuottaja 
 Turilas ja Jäärä, 2001, stop motion -animaatio, tuottaja 
 Kurkistus kulisseihin, 2001, tuottaja 
 Urpo ja Turpo, jaksot  7-13, 1997, stop motion -animaatio, tuottaja 
 Urpo ja Turpo, jaksot 1-6, 1996, stop motion -animaatio, tuottaja 
 Kangaroute, 1996, tuottaja 
 Haru, yksinäisten saari; 1998, tuottaja 
 Urpon ja Turpon salaisuus, 1994, tuottaja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Handle  Productions Verkkosivuilla
 Paavo, viisi annosta elämää - elokuvan kotisivut 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010 pelattiin Japanissa 29. lokakuuta – 14. marraskuuta. Kilpailukaupunkeina olivat Tokio, Hamamatsu, Matsumoto, Nagoya ja Osaka. Kisoihin osallistui 24 maata. Mestaruuden voitti Venäjä, joka kukisti Tokiossa, Yoyogi National Stadiumilla pelatussa loppuottelussa Brasilian erin 3–2. Pronssiottelussa emäntämaa Japani voitti Yhdysvallat lukemin 3–2. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Venäjän Jekaterina Gamova.

Sijoitukset

Venäjän mestarijoukkue 

Marija Borodakova, Lesija Mahno, Marija Perepelkina, Jelena Murtazajeva, Ljubov Šaškova, Svetlana Krjutškova, Natalija Gontšarova, Olga Fatejeva, Jekaterina Gamova, Vera Uljakina, Jevgenija Startseva, Jekaterina Kabešova, Tatjana Košeleva, Julija Merkulova; päävalmentaja Vladimir Kuzjutkin.

Lähteet 
 
 

Vuoden 2010 lentopallo
Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
Japanin lentopallo
Maailmanmestaruuskilpailut 2010
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006 pelattiin Japanissa 31. lokakuuta – 16. marraskuuta. Kilpailukaupunkeina olivat Osaka, Kōbe, Nagoya, Sapporo ja Tokio. Kisoihin osallistui 24 maata. Mestaruuden voitti Venäjä, joka kukisti Osakassa pelatussa loppuottelussa Brasilian erin 3–2. Pronssiottelussa Serbia ja Montenegro voitti Italian lukemin 3–0.

Sijoitukset

Venäjän mestarijoukkue 

Marija Borodakova, Olga Zhitova, Marija Bruntseva, Ljubov Sokolova, Jelena Godina, Natalija Safronova, Svetlana Krjutškova, Jekaterina Gamova, Marija Šešena, Julija Merkulova, Natalija Kulikova, Marina Akulova; päävalmentaja Giovanni Caprara.

Lähteet 
 
 

Vuoden 2006 lentopallo
Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
Japanin lentopallo
Maailmanmestaruuskilpailut 2006
Vihreä Elämänsuojelun Liitto

Vihreä Elämänsuojelun Liitto ry (Vesl) on vuonna 1987 perustettu syväekologinen aatteellinen yhdistys.

Vesl keskittyy pääasiassa syväekologiseen valistus- ja julkaisutoimintaan.

Vesl julkaisee syväekologista kulttuurilehteä Elonkehää. Vesl ja Elonkehää julkaiseva Elonkehä ry yhdistyivät vuonna 2014, sillä järjestöt edustivat samaa syväekologista maailmankuvaa, ja niiden toimintaperiaatteet sopivat hyvin yhteen.

Vihreä Elämänsuojelun Liitto on vuosien varrella järjestänyt lukuisia ympäristön tilaa ja kestävää elämäntapaa käsitteleviä seminaareja.

Vesl on julkaissut useita julkilausumia (mm. Älä osta mitään -päivään liittyen) ja tehnyt yhteistyötä muiden järjestöjen kanssa.

Vihreän Elämänsuojelun Liiton julkaisuja

(2015) Elonkehän puolesta – Syväekologisen kulttuurilehden kaksi vuosikymmentä Linkolasta Vadéniin. Kristiina Takkinen & Pasi Takkinen (toim.) ISBN 978-951-97200-4-3, 231s.
(2012) Ympäristöliike 2000-luvulla –  eli kuinka ympäristöliike ei ymmärrä itseään, toimintaympäristöään eikä tavoitteitaan (Pasi Takkinen) 32s.
(2012) Sirola & Sirola & Sirola, ISBN 978-951-97200-3-6, 195s.
(2009) Utopia pelastaa maailman (Göran Ekström, kustantaja Biofilos) 150s. ISBN 978-952-99935-6-7
(2007) Pentti Linkola, ystävä ja innoittaja. Leena Vilkka (toim.), Biofilos, 2007, ISBN 978-952-99935-2-9, 136 s.
(2007) Hur en människa som vaknat till insikt kan leva. Domus Print Oy, Tampere, 2007, ISBN 978-951-97200-2-9, 24 s.
(2002) Tavoiteohjelma – Miten järkiinsä tullut ihminen voi elää. Domus-Offset Oy, Tampere 2002, ISBN 951-97200-1-4, 27 s.
(1996) Ekologiseen elämäntapaan. Leena Vilkka (toim.), Yliopistopaino, Helsinki 1996, ISBN 951-570-272-0, 234 s.
(1991) Eläinten ETYK. Eläinten tulevaisuus ihmisen kulttuurissa. Matti Sarmela (toim.), Vihreä Elämänsuojelun Liitto r.y., Aquarian Publications, Helsinki 1991, ISBN 951-8975-12-4, 96 s.

Aiheesta muualla
Vihreän Elämänsuojelun Liiton kotisivut

Elonkehän kotisivut

Suomalaiset luonnonsuojelujärjestöt
Tom Ellis

Thomas John Ellis (s. 17. marraskuuta 1978 Cardiff, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hän on tehnyt televisiorooleja, muun muassa BBC:n Miranda- ja Foxin tuottamassa Lucifer-sarjoissa.

Yksityiselämä

Ellis syntyi 17. marraskuuta Walesin Cardiffissa, Marilyn Jean Hooperille ja Christopher John Ellikselle. Hänen isänsä, setänsä ja sisarensa ovat pappeja. Ellis soitti käyrätorvea Sheffieldin kaupungin nuoriso-orkesterissa. 

Ellis sai ensimmäinen tyttärensä Noran 2005, yhdessä Estelle Morganin kanssa.  Ellis oli naimisissa näyttelijä Tamzin Outhwaiten kanssa vuosina 2006 - 2014. Heillä on yhdessä kaksi tytärtä, Florence Elsie (s. 2008) ja Marnie Mae (s. 2012). Vuonna 2019 Ellis meni naimisiin Meaghan Oppenheimerin kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Walesilaiset näyttelijät
Suffer to Abuse


Suffer to Abuse on Rotten Soundin yhdeksäs EP-levy, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2018. Helmikuussa 2018 albumilta julkaistiin ennakkoon rumpali Sami Latvan säveltämä ja sanoittama kappale ”Harvester of Boredom”.

EP:n kansikuvan on toteuttanut Thomas Boutet.

Kappaleet

Kokoonpano 
 G – laulu
 Q – kitara
 Kristian Toivainen – basso
 Sami Latva – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2018 EP:t
Rotten Soundin EP:t
Zeal and Ardor

Zeal and Ardor on yhdysvaltalainen avantgardemetallin musiikkiprojekti, jonka perusti ja jota johtaa sveitsiläis-yhdysvaltalainen Manuel Gagneux. Yhtyeelle tyypillistä on black metalin, negrospirituaalien, bluesin ja gospelin yhdisteleminen. Yhtye sai alkunsa Gagneuxin kysyttyä 4chan-verkkosivuston foorumilla musiikin tyylilajeista joita voisi yhdistää toisiinsa, tavoitteenaan säveltää kappale puolessa tunnissa kahden anonyymin käyttäjän valintojen perusteella. Ensimmäinen käyttäjä kommentoi viestiketjuun ”nigger music” ja toinen ”black metal”, mikä vaikutti ratkaisevasti projektin tyylisuunnan syntyyn.

Yhtyeen esikoisalbumi Devil Is Fine julkaistiin 15. huhtikuuta 2016, minkä jälkeen yhtye laajeni esiintyväksi kokoonpanoksi. Toinen studioalbumi, Stranger Fruit julkaistaan 8. kesäkuuta 2018.

Yhtye esiintyy ensimmäistä kertaa Suomessa heinäkuussa 2018 Ilosaarirockissa.

Diskografia 
Studioalbumit
 
 
 
 

Singlet
 ”Devil Is Fine” (2016)
 ”Come on Down” (2017)
 ”Baphomet” (2018)
 ”Gravedigger’s Chant” (30. maaliskuuta 2018)
 ”Waste” (2018)
 ”Built On Ashes” (2018)
 ”You Ain't Coming Back” (2018)
 ”I Can't Breathe” (2020)
 ”Vigil” (2020)
 ”Tuskegee” (2020)
 ”Trust No One” (2020)
 ”Wake of a Nation” (2020)
 ”Run” (2021)
 ”Run (GEIZ version)” (2021)
 ”Erase” (2021

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset alternative metal -yhtyeet
Avantgardemetalliyhtyeet
Bispebjerg

Bispebjerg on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Kööpenhaminan pohjoisosissa. Vuonna 2016 alueella asui noin 54,5 tuhatta asukasta. Bispebjerg rajautuu pohjoisessa Gentoften ja Gladsaxen kuntaan, lännessä Brønshøj-Husumiin, lounaassa Vanløseen, etelässä Frederiksbergin kuntaan, kaakossa Nørrebrohon ja idässä Østerbrohon.

Lähteet

Kööpenhamina
Kiki Kogelnik

Kiki Kogelnik (22. tammikuuta 1935 Bleiburg – 1. helmikuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari. Tyyliltään hän oli lähellä pop-taidetta. Kogelnik opiskeli Wienin kuvataideakatemiassa ja muutti opintojen jälkeen Yhdysvaltoihin, New Yorkiin.  Vuonna 1966, kun Kogelnik oleskeli Lontoossa, hänen ateljeensa tuhoutui tulipalossa.

Vuonna 1969 kuumatkan aikaan, Kogelnik järjesti Moonhappeningin Wienissä, jossa hän tuotti kuuta kuvaavia silkkipainotöitä yhtä aikaa matkasta kertovan televisiolähetyksen kanssa. Tämän jälkeen hän alkoi tehdä feminismiä kuvaavia teoksia, jossa näkökulma on usein humoristinen tai pop-kulttuurin sävyttämä. Vuonna 1974 hän ryhtyi työskentelemään myös keramiikan parissa.

Myöhemmissä töissään Kogelnik kuvasi ihmisvartaloa. Hän kuvasi sen usein fragmentoina ja manipuloituna. Hän ryhtyi tekemään myös kasvotutkielmia ekspressiivisellä tyylillä. Hän teki näiden lisäksi lasiveistoksia.  

Kogelnik oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1961 Wienissä.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 http://www.kogelnikfoundation.org/
 http://www.simonesubal.com/here/artists/kiki-kogelnik-estate/images/ 

Itävaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
April McMahon

April Mary Scott McMahon (s. 30. huhtikuuta 1964) on brittiläinen kielitieteilijä. Hän on ollut vuodesta 2016 vt. apulaisrehtori (opetus) Kentin yliopistossa. Hän oli aiemmin englannin kielen Forbes-professori Edinburghin yliopistossa 2005–2011 ja Aberystwythin yliopiston varakansleri 2011–2016.

Hänet kutsuttiin vuonna 2008 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.

Palkinnot ja tunnustukset
McMahon valittiin 2003  Edinburghin Royal Societyn jäseneksi (FRSE). Vuonna 2005 hänet valittiin British Academyn jäseneksi (FBA), joka on Britannian humanististen aineiden ja yhteiskuntatieteiden kansallinen akatemia. Vuonna 2012 hänet valittiin Learned Society of Walesin jäseneksi (FLSW).

Teokset (valikoima)

Lähteet

Brittiläiset kielitieteilijät
Brittiläiset professorit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
McMahon

McMahon tai MacMahon on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Aline MacMahon (1899–1991), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Andrew McMahon (s. 1982), yhdysvaltalainen muusikko
 April McMahon (s. 1964), englantilainen kielitieteilijä
 Brigitte McMahon (s. 1967), sveitsiläinen triathlonisti ja olympiavoittaja
 Eagle McMahon, yhdysvaltalainen frisbeegolfaaja
 Ed McMahon (1923–2009), yhdysvaltalainen juontaja
 Gerard McMahon, brittiläinen laulaja, lauluntekijä, multi-instrumentalisti ja musiikkituottaja
 Julian McMahon (s. 1968), australialainen näyttelijä
 Patrice MacMahon (1808–1893), Patrice de Mac-Mahon, Ranskan marsalkka, Ranskan presidentti 1875–1879
 Shane McMahon (s. 1970), yhdysvaltalainen showpainija ja urheiluvaikuttaja, Vince McMahonin poika
 Stephanie McMahon (s. 1976), WWE:n varatoimitusjohtaja, Vince McMahonin tytär
 Steve McMahon (s. 1961), englantilainen jalkapalloilija
 Thomas McMahon (s. 1936), brittiläinen piispa
 Thomas A. McMahon (1943–1999), yhdysvaltalainen kirjailija ja tieteilijä
 Thomas McMahon (s. 1948), irlantilainen tasavaltalainen
 Vince McMahon (s. 1945), yhdysvaltalainen urheilu- ja elinkeinoelämän vaikuttaja, WWE:n johtokunnan puheenjohtaja
 William McMahon (1908–1988), australialainen poliitikko, Australian pääministeri 1971–1972.

Nimen muita merkityksiä 

 MacMahon (1887), Espanjan laivaston tykkivene
Danny Joe Brown

Danny Joe Brown (24. elokuuta 1951 – 10. maaliskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen Molly Hatchet -yhtyeen alkuperäinen laulaja. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1976 ja kuului siihen vuoteen 1998, jolloin lopetti uransa saatuaan sairauskohtauksen. Brownilla oli myös oma yhtye The Danny Joe Brown Band.

Brown muistetaan raspikurkkuisena ja karheaäänisenä tulkitsijana. Hänen esikuvansa olivat Elvis Presley, Phil Everly ja Paul Rodgers.

Elämä ja ura
Danny Joe Brown syntyi Jacksonvillessä, Floridassa vuonna 1951. Brownilla diagnosoitiin kaksivuotiaana krooninen diabetes, josta hän kärsi koko elämänsä. Brown valmistui Terry Parker High Schoolista vuonna 1969, jonka jälkeen hän liittyi Yhdysvaltain rannikkovartiostoon. Brown palveli vartiostossa kaksi vuotta New Yorkissa. Lähdettyään sieltä hän ryhtyi muusikoksi ja lauloi yhtyeissä Rum Creek ja What ennen liittymistään Molly Hatchetiin vuonna 1976. 

Brown laulaa Molly Hatchetin tunnetuimmilla albumeilla ja kappaleilla. Hän sävelsi ja sanoitti useita lauluja yhtyeelle Dave Hlubekin ja Steve Hollandin kanssa sekä itse, kuten kappaleet "Flirtin' with Disaster", "Whiskey Man", ja "Fall of The Peacemakers". Molly Hatchet nousi suosioon vuonna 1978, mutta Brown jätti yhtyeen vuonna 1980 diabeteksen ja haimavaivan aiheutettua ongelmia pitkillä kiertueilla. Brownin korvasi yhtyeessä Jimmy Farrar. Brown perusti oman yhtyeen The Danny Joe Brown Band, joka levytti yhden albumin vuonna 1981. Molly Hatchetin muiden jäsenten pyynnöstä hän palasi yhtyeeseen vuonna 1982.

Brown sai aivohalvauksen vuonna 1995 ollessaan äänittämässä Molly Hatchetin kanssa albumia Devil's Canyon. Brown lähti yhtyeestä kuntoutuakseen ja hänet korvasi laulajana Phil McCormack. Brown ei päässyt enää jatkamaan uraansa diabeteksensa alettua oireilla vakavasti. Heinäkuussa 1999 hänelle järjestettiin Orlandossa hyväntekeväisyyskonsertti Jammin’ for DJB, jolla kerättiin varoja Brownin sairaalakulujen maksamiseen. Konsertissa esiintyi Dixie Jam Band, jossa soitti Molly Hatchetin entisiä jäseniä. Brown itse nousi lavalle laulamaan viimeisenä esitetyn kappaleen ja kertomaan faneilleen olevansa kiitollinen saamastaan tuesta.

Brown kuoli 10. maaliskuuta 2005 äitinsä kotona munuaisten vajaatoimintaan Floridassa. Ennen kuolemaansa Brown oli ollut neljä viikkoa sairaalassa ja oli juuri palannut äitinsä kotiin hoidettavaksi.

Yksityiselämä
Danny Joe Brown oli viiden lapsen isä ja naimisissa. Ennen kuolemaansa hänet oli haastettu avioeroon.

Diskografia

Molly Hatchetin kanssa 
 Molly Hatchet (1978)
 Flirtin' with Disaster (1979)
 No Guts...No Glory (1983)
 The Deed Is Done (1984)
 Double Trouble Live (1985)
 Lightning Strikes Twice (1989)

The Danny Joe Brown Bandin kanssa 
 Danny Joe Brown and the Danny Joe Brown Band (1981)

Lähteet

Aiheesta muualla

Pure Southern Rock: Danny Joe Brown
Danny Joe Brownin muistosivu

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet