joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leivinjauhe

Leivinjauhe on leivonnassa käytetty synteettinen kohottaja-ainesosa, jonka tarkoitus on nopeuttaa taikinan kohoamista. Leivinhiiva on yleinen luonnollinen kohottaja-aine.

Koostumus 
Leivinjauhe on yleensä valkoista ja hyvin hienorakeista jauhetta. Leivinjauhe koostuu pääasiassa emäksisestä ruokasoodasta, happamasta natriumpyrofosfaatista – jonka E-koodi on E450 – ja tärkkelyksestä. Säilyvyyden ja maun parantamiseksi voidaan käyttää myös muita aineita. Veteen sekoitettuna leivinjauhe tuottaa hiilidioksidia.

Liiallinen leivinjauheen käyttö saattaa myös värjätä leivonnaisen ruskeanvihertäväksi. Jos taikinaan laitetaan happamia aineksia kuten piimää tai hedelmämehua, voi leivinjauheen sijasta käyttää pelkkää ruokasoodaa. Mitallinen ruokasoodaa vastaa kahta mitallista leivinjauhetta. Leivinjauheen voi aina korvata ruokasoodalla tässä suhteessa.

Tärkkelys tasoittaa seoksen koostumusta ja estää muiden aineiden ennenaikaisen toiminnan.

Ravintoarvot 
Ravintoarvoltaan leivinjauhe on pääasiassa hiilihydraatteja, noin kymmenen prosenttia on proteiinia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fineli.fi - Leivinjauhe 

Kohotusaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Miina Äkkijyrkkä

Miina Äkkijyrkkä (s. 2. heinäkuuta 1949 Iisalmi) on suomalainen kuvanveistäjä, karjakko ja perinteisen suomalaisen karjan puolustaja. Hänet tunnetaan erityisesti nauta-aiheisista veistoksistaan. Äkkijyrkkä oli alkujaan nimeltään Riitta Loiva, mutta muutti vuonna 1976 nimekseen Miina Äkkijyrkkä. Vuonna 2002 hän alkoi käyttää signeerausta Liina Lång; Lång on hänen sukunsa aiempi nimi. Äkkijyrkälle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.

Tausta 
Äkkijyrkkä on käynyt Ypäjän Hevostalouskoulun 1965–1966 ja Maaningan karjanhoitokoulun 1967–1968, minkä jälkeen hän pääsi Suomen Taideakatemian Kouluun, josta valmistui 1973.

Taide
Nautaeläimet ovat Äkkijyrkän teosten yleisin aihe. Äkkijyrkkä on tehnyt muun muassa lehmäaiheisia veistoksia sekä peltirakennelmia. Vuonna 2007 hän teki Marimekolle tekstiilejä samasta aiheesta. Valtion kuvataidepalkinnon hän sai vuonna 2002.

Hänen taidettaan on myös julkaistu vuonna 2010 Suomen postimerkeissä.

Kyytöt
Taiteilijatyönsä lisäksi Äkkijyrkällä on ollut itäsuomalaista nautakarjaa eli kyyttöjä, ja hän on toiminut suomalaisen alkuperäiskarjan puolestapuhujana. Ensimmäisen lehmänsä hän hankki vuonna 1974, ja se esitti pääroolia Matti Kassilan elokuvassa Natalia. Kyytön hän osti vuonna 1976 kangasniemeläiseltä Pentti Sappiselta. Joulukuussa 1989 Äkkijyrkkä osti kiuruvetisen Helvi Tossavaisen kuolinpesältä neljä kyyttöä, jotka olisivat muutoin menneet teuraaksi.

Skatan tila
Äkkijyrkkä asui 1996–2010 Helsingin kaupungilta vuokraamallaan Vuosaaren Uutelan Skatan tilalla, jossa hän piti myös navettaa. Helsingin kaupunki irtisanoi vuokrasopimuksen Äkkijyrkän kanssa. Helsingin käräjäoikeus päätti 6.11.2008, että kaupungilla oli perustellut syyt irtisanoa tilan ja maa-alueiden vuokrasopimukset. Äkkijyrkkä määrättiin lähtemään tilalta vuoden 2008 loppuun mennessä. Hovioikeus on pitänyt voimassa käräjäoikeuden päätöksen. Osa tilalla asuneesta karjasta pantiin teuraaksi vuoden 2009 lopussa, ja niiden lihaa on mainostettu nimenomaan Äkkijyrkän kyyttöjen lihana.

Yksityiselämä 
Äkkijyrkällä on kolme lasta. Äkkijyrkkä asuu ja työskentelee Helsingissä. Äkkijyrkällä on Aspergerin oireyhtymä.

Teoksia
Aamulla, Helsinki, Maunula, 1978
 Tillari, Nivala, 1984.
Woima-sonni, Hamina, 2006.
Vasikat, Kotka, Toivo Pekkasen puisto, 2010.
Sweet Yellow Mellow, Turku. Turun kaupunginkirjasto, sisäpiha, 2011.

Valokuvia teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla
Yle: Routa jarruttaa Äkkijyrkän lähtöä (19.1.2010)

Suomalaiset kuvanveistäjät
Autismin kirjon henkilöt
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Mira Luoti

Mira Anna Maria Luoti (s. 28. helmikuuta 1978 Pori) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on ollut PMMP-yhtyeen toinen laulusolisti ja on esiintynyt myös musikaaleissa.

Ura 

Luoti osallistui vuoden 2002 alussa Popstars-laulukilpailuun, jonka tarkoituksena oli muodostaa naisista koostuva pop-yhtye. Hän pääsi samaan Tiramisu-nimiseen ryhmään kuin kilpailun sittemmin voittaneet Ushma ja Susanna, mutta putosi ennen finaalia. Kilpailussa hän kuitenkin tutustui Paula Vesalaan ja perusti saman vuoden kesällä tämän kanssa PMMP:n.

PMMP lopetti uransa lokakuussa 2013 Hartwall Areenalla.

Luoti julkaisi tammikuussa 2016 ensimmäisen soolosinglensä ”Pinnan alla”. Samana vuonna julkaistiin singlet ”Puhu mulle hulluudesta”, ”Musta laatikko”, ”Lähiölaulu”, ”Tunnelivisio” sekä ”Sitä tipahtaa pimeyteen”. 16. syyskuuta 2016 Luoti julkaisi albuminsa Tunnelivisio. Luoti teki albumin yhdessä Arto Tuunelan kanssa.

Vuonna 2019 hän perusti Maanalainen armeija -yhtyeen Jouni Hynysen kanssa.

Teatteri 
Luoti on ollut mukana myös UIT:n Ilon palasia -musikaalissa ja näytellyt Turun Kesäteatterissa Risto Räppääjä ja villi kone -näytelmässä. Nuoruudessaan Luoti on näytellyt myös Kaarinan nuorisoteatterissa. Luoti esiintyi Marco Bjurströmin ohjaamassa Rent-rockoopperassa Helsingin Aleksanterin teatterissa vuonna 2012. Syksyllä 2013 Luoti esiintyi Sleepy Sleepersistä kertovassa Kuka Mitä Häh? -musikaalissa.

Televisio 
Luoti toimi vuoden 2011 Idols-laulukilpailun vierailevana tuomarina Kuopion koelauluissa. Syksyllä 2013 Luoti tuomaroi The Voice Kids -laulukilpailua yhdessä Elastisen ja Krista Siegfridsin kanssa. Luoti osallistui keväällä 2015 Tähdet tähdet -ohjelman toiselle kaudelle, mutta putosi kilpailusta jo toisena. Hän osallistui keväällä 2021 nähdylle Myyrä-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle, joka kuvattiin Latviassa.

Yksityiselämä 
Luoti sai silloisen aviomiehensä Kristian Björkin kanssa kaksi lasta. Pariskunta jätti vuonna 2012 avioerohakemuksen. Kolmannen lapsen Luoti sai avopuolisonsa Mika ”AH” Haapasalon kanssa vuonna 2014. Pari erosi kesällä 2018, palasi vuonna 2019 jälleen asumaan yhteen, mutta erosi lopullisesti kesällä 2021. Luoti kihlautui joulukuussa 2021 Mökkitie Records -levy-yhtiön toimitusjohtaja Olli Saksan kanssa,

Julkaisut

Palkinnot 
 Teosto-palkinto vuonna 2009 yhdessä Jori Sjöroosin ja Paula Vesalan kanssa PMMP:n levystä Veden varaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mira Luodin esittelysivu PMMP:n sivuilla .

PMMP
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bruno Cremer

Bruno Cremer (6. lokakuuta 1929 Saint-Mande, Ranska – 7. elokuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Cremer esiintyi pitkään teatterissa, mutta näytteli myös suosituissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.

Ranskassa ja ranskankielisissä maissa hän on laajalti tunnettu roolistaan Georges Simenonin romaaneihin perustuvissa komisario Maigret'sta tehdyissä televisioelokuvissa. Näistä elokuvista kaksi on kuvattu Suomessa; Hannu Kahakorven ohjaama Maigret ja aave (1994) sekä Pekka Parikan ohjaama Maigret Suomessa (1996). Kummassakin elokuvassa Maigret'n apulaista suomalaista komisario Vaaraa näytteli Timo Torikka.

Cremerin kansainvälisesti tunnetuin elokuvatyö oli yksi päärooleista William Friedkinin ohjaamassa elokuvassa Pelon palkka (Sorcerer, 1977). Cremer näytteli myös merkittävää osaa nykyranskalaisen elokuvan ehkä maineikkaimman ohjaajan François Ozonin elokuvassa Hiekan peitossa (Sous le sable, 2000). Tämän lisäksi Cremer esiintyi muun muassa Costa-Gavrasin, Bertrand Blierin ja Claude Lelouchin elokuvissa.

Cremer kuoli syöpään 7. elokuuta 2010 ollessaan 80-vuotias.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 www.brunocremer.com

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
SPARK (ohjelmointikieli)

SPARK on ohjelmointikieli, joka on suunniteltu erityisesti suurta luotettavuutta vaativien järjestelmien ohjelmointiin. SPARK on tarkoin määritelty Ada-kielen alijoukko. Kaikki SPARK-ohjelmat ovat siis laillisia Ada-ohjelmia, ja ne voidaan kääntää Ada-kääntäjällä.

Aiheesta muualla 

 SPARK-kielen kotisivut 
 Praxis High Integrity Systems - SPARK-kielen ylläpitäjä

SPARK-kääntäjiä 

Koska kaikki SPARK-ohjelmat ovat laillisia Ada-ohjelmia, alla on listattu markkinoilla olevia Ada-kääntäjiä.

 GCC Ada-kääntäjä
 AdaCore GNAT Professional
 ObjectAda
 Green Hills

Ohjelmointikielet
Mikkelin rautatieasema

Mikkelin rautatieasema (lyh. Mi, ) sijaitsee Mikkelin Savilahdessa Hallituskadun itäpäässä, Mannerheimintien varrella. Mikkelin torilta asemalle on matkaa noin 230 metriä.

Mikkelin asema on Savon radan varrella. Etelään päin mentäessä seuraava henkilöliikenteen käytössä oleva asema on Mäntyharju ja pohjoiseen päin Pieksämäki (vuoteen 2014 Haukivuori). Etäisyyksiä:
 Helsinki 305 km
 Mäntyharju 42 km
 Kouvola 113 km
 Haukivuori 35 km
 Pieksämäki 71 km

Mikkelin rautatieasemalta on henkilöjunayhteydet kumpaankin suuntaan kaukojunilla. Lisäksi asemalla on rahtiliikennettä. Se on eräs Suomen vilkkaimpia raakapuun lastauspaikkoja.

Nykyisen aseman viereen valmistui vuonna 2007 matkakeskus, minkä yhteydessä linja-autoliikenne siirtyi asemalle.

Asemalla tapahtuu illalla yksi junakohtaus, jolloin Helsingin juna käyttää raidetta 1 ja Kuopion suunnan juna raidetta 2. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta 1.

Historia 

Uusrenessanssityyliä edustavan Mikkelin aseman piirustukset on hyväksytty 1888 ja se on rakennettu Savonradan yhteydessä. Asemarakennus on edelleen alkuperäinen ja sitä on laajennettu vuosina 1902 ja 1925. Ensimmäisessä laajennuksessa poikkipäätyinen avokuisti muutettiin sisätilaksi. Viimeksi sitä on peruskorjattu vuonna 1997.

Aseman yhteydessä, Mannerheimintien toisella puolella on edelleen talvisodan aikana vara-asemaksi rakennettu kivinen puolipallon muotoinen sirpalesuoja eli kivikukko.

Mannerheimin salonkivaunu 

Marsalkka C. G. E. Mannerheimin käytössä oli vuodesta 1939 lähtien oma esikuntajuna. Se sisälsi veturin, kaksi makuuvaunua, konduktöörinvaunun, ilmatorjuntavaunun ja autonkuljetusvaunun. Hän käytti vaunua vuoteen 1946 asti.

Mannerheimin salonkivaunu on rakennettu vuosina 1929–1930. Se sisältää salongin ja viisi makuuhyttiä. Vaunussa on myös keittiö ja WC.

Salonkivaunu sijaitsee Mikkelin rautatieasemalla, aseman vierellä ja se on avoinna yleisölle vain kerran vuodessa, Puolustusvoimain lippujuhlapäivänä 4. kesäkuuta. Kesällä 2006 salonkivaunu ei ollut nähtävillä rakennustöiden vuoksi.

Lähteet 
 VR-Yhtymä Oy
 Päämajamuseo > Mannerheimin salonkivaunu 
 VR:n Matkaan-lehti 8/2006 s. 5 – "Asemalla"

Viitteet

Aiheesta muualla 

Virtuaalinen salonkivaunu

Etelä-Savon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Mikkelin rautatieliikennepaikat
Savilahti (Mikkeli)
Suomen 1880-luvulla rakennetut rautatieliikennepaikat
Aino Sallinen

Aino Sallinen (aikaisemmin Sallinen-Kuparinen, s. 17. marraskuuta 1947) toimi Jyväskylän yliopiston rehtorina 1. tammikuuta 1992 – 31. heinäkuuta 2012. Hän on yliopiston pitkäaikaisin rehtori.

Sallinen on Suomen ensimmäinen puheviestinnän professori. Hänet valittiin ensimmäisen kerran rehtoriksi kesken kauden vuonna 1992, jolloin hänestä tuli toinen naisrehtori Pohjoismaissa. Vuosina 1994 ja 1997 hänet valittiin kahdesti kolmivuotiskausiksi sekä 2000 viisivuotiskaudeksi ja vuonna 2005 uudelleen viideksi vuodeksi, vuoteen 2010 saakka. Hänet valittiin vuonna 2009 jatkamaan rehtorina vuoden 2012 loppuun.

Hän on muun muassa Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2004. Aino Sallinen on toiminut ritarikuntien kanslerina.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sallinen Jyväskylän yliopiston sivuilla

Jyväskylän yliopiston professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Dreambox

Dreambox on saksalaisen Dream Multimedian kehittämä Linux-käyttöjärjestelmää hyödyntävä DVB-vastaanotin.

Ensimmäiset Dreambox-mallit olivat ainoastaan satelliittilähetysten vastaanottoon. Sittemmin on tullut myös antenni- ja kaapeli-tv-vastaanottoon tarkoitettuja malleja ja uusimmissa malleissa käytettävän järjestelmän määrittävä komponentti on käyttäjän vaihdettavissa oleva viritinmoduuli. Dreamboxien ensimmäiset versiot perustuvat DBox2-vastaanottimeen ja laitteessa oleva ohjelmistokin on perua DBox2:lle ohjelmistoa kehittävästä TuxBox-projektista.

Dreamboxin erikoisominaisuus useimpiin muihin laitteisiin verrattuna on sen verkkosovitin, jolla laite voidaan kytkeä Ethernet-lähiverkkoon, mikä mahdollistaa televisio-ohjelmien helpon siirtämisen tietokoneelle ja esimerkiksi ajastuksia voidaan tehdä tietokoneelta käsin WWW-selaimella. 

Dreambox on vakavan televisioharrastajan laite. Sen käytön perusasiat on opittavissa melko vähässä ajassa, mutta ohjelmiston avoimuus mahdollistaa myös kustomoinnin ja virittelyn. Internetistä löytyy lukuisia keskustelupalstoja, joilla laitteesta keskustellaan laajasti ja usein varsin asiantuntevasti.

Laitemalleja 

Dreambox DM7000S ja Dreambox DM7020S ovat hyvin samankaltaisia, tosin uudemmassa 7020 mallissa on esiintynyt ongelmia verkkoliitännän nopeuden osalta. Ongelma on kuitenkin korjattavissa mm. kondensaattorin vaihdolla. 7020-mallista on julkaistu myös päivitetty 7020Si-versio.

Malli DM500 on hieman uudempi, ulkomitoiltaan kompakti laite, jossa ei ole paikkaa kiintolevylle. DM500:n DVB-C -mallin virittimen herkkyys VHF-taajuuksilla on riittämätön, ja alimmilla taajuuksilla lähetettäviä kanavia ei voida vastaanottaa ilman ulkoista antennivahvistinta. Uudempi DM600 on muutoin vastaava kuin DM500 (ja DM500+), mutta siinä on kookkaampi kaukosäädin sekä paikka 2,5-tuumaiselle ATA-kiintolevylle.

DM7025-mallissa on kaksi paikkaa käyttäjän vaihdettavissa oleville viritinmoduleille. Moduleiden ei tarvitse olla keskenään samanlaisia ja laite onkin harvoja markkinoilla olevia vastaanottimia, jotka toimivat samanaikaisesti useamman DVB-standardin kanssa. DM7025:ssä laitteen prosessoriarkkitehtuuri on vaihtunut PowerPC:stä MIPS:iin, eivätkä vanhempien mallien ohjelmistot ole suoraan yhteensopivia sen kanssa. Dreambox 7025 käyttää Enigma 2 -ohjelmistoa ja vanhemmat mallit Enigma 1:sta. Joillekin vanhemmille malleille on myös saatavilla Enigma 2, mutta julkaisut ovat lähinnä kokeiluluonteisia.

Uusimmat laitteet ovat tyypeiltään DM800 ja DM8000. Molemmissa on tuki DVB-S2-standardille eli valmius HDTV-lähetyksien vastaanottoon. DM8000:ssa on lisäksi modulaariset virittmiet. Molemmissa laitteissa on mahdollisuus käyttää SATA-kiintolevyjä, toisin kuin iäkkäämmissä malleissa, jotka mahdollisuus on ainosastaan ATA-levyn käyttöön.

Katso myös 
 DBox2

Aiheesta muualla 

  ROLIAFORUM Sito di supporto Decoder SAT Linux 
  AllAboutDreambox.com

Televisiotekniikka
Linux-pohjaiset laitteet
Aftenposten

Aftenposten on Norjan paperilevikiltään suurin sanomalehti. Se on perinteisesti ollut lähellä kokoomuspuolue Høyreä. Lehden perusti Christian Schibsted vuonna 1860 Christiania Adresse-bladina. Nimi muuttui Aftenposteniksi seuraavana vuonna.

Vuoteen 2012 asti lehti ilmestyi päivittäin kahtena painoksena: valtakunnallisena aamupainoksena sekä Oslon ympäristössä myytävänä iltapainoksena, jossa painottuivat pääkaupungin uutiset.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aftenposten.no 
 Oslopuls.no: Kultur og underholdning 
 Forbruker.no  
 Golf.no  
 Nyheter på engelsk 
 AftenpostenGuiden  

Norjalaiset sanomalehdet
Kakuei Tanaka

Kakuei Tanaka (), 4. toukokuuta 1918 – 16. joulukuuta 1993) oli japanilainen poliitikko ja Japanin pääministeri 7. heinäkuuta 1972 – 22. joulukuuta 1972 sekä 22. joulukuuta 1972 – 9. joulukuuta 1974. Hän oli myös hallitsevan liberaalidemokraattisen puolueen merkittävin jäsen 1980-luvun puoleenväliin, jolloin hänet syrjäytettiin monien skandaalien jälkeen.

Tanaka vangittiin Lockheed-skandaalissa. Hänet todettiin syylliseksi lahjuksien ottamiseen Lockheed-yhtiöltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Juha Saunavaara: Neljä vuosikymmentä japanilaista puoluepolitiikkaa  

Japanin pääministerit
Japanin valtiovarainministerit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Ro-ro-alus

Ro-ro-alus tarkoittaa laivaa, johon kuormaus tapahtuu aluksen sivusta, perästä tai keulasta rullaten, eikä sen lastaamisessa tarvita nosturia. Lyhennys ro-ro tulee englannin kielen sanoista roll on roll off. Nosturilla lastattava alus on vastaavasti lo-lo – eli lift on lift off.

Ro-ro-aluksen turvallisuudesta on esitetty kritiikkiä sillä perusteella, että se voi olla herkempi saamaan vuotoja, jos aluksessa on keulaportti, esimerkkinä M/S Estonian keulavisiiri. Vain pieni osa maailman ro-ro-aluksista on niin sanottuja läpiajettavia (keula- ja peräportti), ja suurin osa onkin varustettu vain peräportilla. Läpiajettavuus on yleinen ominaisuus matkustaja-autolautoissa, mutta suurimmassa osassa lastilautoista on vain peräportti. Alustyyppi on nopea purkaa ja lastata, joten se soveltuu hyvin lyhyehköille matkoille sisämerien liikenteeseen. Koska ro-ro-alusten rahtitilassa on pakostakin paljon käyttämätöntä tilaa, se soveltuu huonosti valtamerirahtialukseksi, suuria autonkuljetuslaivoja lukuun ottamatta.

Storo-alus 

Storo-aluksen nimi tulee englannin kielen sanoista stowable ro-ro. Storo-lasti lastataan kuten ro-ro-lasti, mutta lasti siirretään aluksessa kuljetuskalustosta kannelle ja kiinnitetään kuten irtolasti. Storo-alusten lastaaminen kestää kauemmin kuin ro-ro-aluksen. Aluksen kapasiteetti on storo-aluksissa tehokkaammassa käytössä kuin ro-ro-aluksissa.

Katso myös
Ropax

Lähteet 

Laivatyypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mattias Ekström

Mattias Ekström (s. 14. heinäkuuta 1978 Falun, Ruotsi) on ruotsalainen kilpa-autoilija, joka ajaa sekä ratakilpailuja että rallia menestyksekkäästi.

Vuonna 1999 Ekström voitti Audilla Ruotsin vakioautojen mestaruuden. Vuodesta 2001 hän on ajanut Saksan DTM-sarjassa Abt-Audi TT-R:llä. Tulokaskaudellaan hän oli sarjassa kahdeksas, ja kaudella 2004 hän voitti sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän voitti Ruotsin rallissa ja Katalonian rallissa N-ryhmän Mitsubishilla. 

Vuonna 2005 Ekström oli DTM-sarjassa toinen. Samana vuonna hän ajoi Ruotsin rallissa Skoda Fabia WRC:llä kymmenenneksi. Ruotsin rallissa vuonna 2006 hän oli kahden päivän jälkeen viidentenä, mutta Skodan etujousitus hajosi rallin loppuvaiheissa, ojaan päätyneen hypyn seurauksena. 

Joulukuussa 2006 Ekström voitti kuuluisan Race of Champions-tapahtuman. Ruotsalainen kukisti finaalissa ranskalaisen, moninkertaisen rallinmaailmanmestarin Sébastien Loebin.

Aiheesta muualla 

Virallinen sivu

Ruotsalaiset ralliautoilijat
Ruotsalaiset autourheilijat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Miliisi

Miliisi (lat. militia, sotapalvelu) on puolisotilaallisesti järjestetty joukko. Sanalla on hieman toisistaan eroavia merkityksiä; se voi tarkoittaa:
 puolisotilaallisia joukkoja
 poliisia vastaavaa miliisiä Uzbekistanissa ja Valko-Venäjällä ja ennen myös muun muassa Ukrainassa ja Venäjällä sekä Suomessa lyhyen aikaa Venäjän vallankumouksen jälkeen
 virallista armeijan reserviä, kuten Sveitsissä
 koko valtion asekuntoista väestöä tai sotaväkeä, joka on rauhan aikana palveluksessa vain lyhyen ajan ja joka voidaan kutsua aseisiin kotiseudun puolustamiseen, kuten Amerikan siirtokunnissa ennen itsenäistymistä
 yksityistä armeijaa, kuten monissa kehitysmaissa

Kaikissa tapauksissa miliisi on erillään valtion varsinaisista asevoimista ja toimii niitä täydentävänä tai haastavana organisaationa. Suomessa miliisi sopii terminä historiallisessa kontekstissa punakaarteihin ja suojeluskuntiin.

Katso myös
Santarmi
Sotilaspoliisi

Lähteet 
 Aikio Annukka ja Vornanen Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
 Rantala, Risto (toim): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993. ISBN 951-1-12579-6

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sodankäynti
Poliisitoimi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bernd Schneider (kilpa-autoilija)

Bernd Schneider (s. 20. heinäkuuta 1964 St. Ingbert) on saksalainen kilpa-autoilija.

Schneider aloitti uransa kartingissa, missä voitti vuonna 1980 Saksan mestaruuden, vuonna 1982 Euroopan mestaruuden Saksan joukkueessa ja vuonna 1983 Afrikan mestaruuden. Kartingista Schneider siirtyi Formula Ford -luokkaan, missä kilpaili eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1986 hän aloitti Euroopan Formula 3 -sarjassa, ja voitti heti seuraavana vuonna sarjan mestaruuden. Schneider pääsi ajamaan Zakspeedin talliin Formula 1 -sarjaan kausiksi 1988–1990, mutta ei yksityistallin kalustolla saavuttanut mainittavaa menestystä.

Huomattavasti paremmin Schneider menestyi siirryttyään vuonna 1992 DTM-sarjaan Mercedes-Benzin tehdastalliin. Hän voitti vuonna 1995 sarjan mestaruuden. Kun DTM-sarja lopetettiin, hän ajoi Mercedesillä FIA GT -sarjaa, missä saavutti mestaruuden vuonna 1997.

Vuonna 2000, kun DTM herätettiin jälleen henkiin, Schneider voitti sarjan mestaruuden Mercedesillä vuosina 2000, 2001 ja 2003. Vuonna 2002 hän sijoittui toiseksi.

Schneider asuu Monte Carlossa vaimonsa Nicolen ja kahden lapsensa kanssa. Hän harrastaa kartingia, tennistä, golfia, squashia ja biljardia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
DTM-kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Nürburgringin 24 tunnin ajo

Nürburgringin 24 tunnin ajo () on Nürburgringin moottoriradalla Saksassa ajettava urheilu- ja vakioautojen kestävyyskilpailu. Kilpailun järjestää ADAC-autoseura.

Kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1970. Sen esikuvina toimivat perinteikkäät Le Mansin ja Daytonan 24 tunnin ajot. Kilpailu luotiin kalliiden urheiluautojen Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailun rinnalle edullisemmaksi vaihtoehdoksi. 

24 tunnin kilpailu käydään perinteikkäällä Nordschleifen pitkällä radalla, jonka pituus on historian saatossa vaihdellut 22,8 ja 26 kilometrin välillä. Kilpailuun osallistuu vuosittain noin 230 autokuntaa ja 700 kuljettajaa. Itse kilpailuun pääsee mukaan 210 autokuntaa, joissa kussakin 2–4 kuljettajaa.

Voittajat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
Miia Nuutila

Miia Kristiina Nuutila (s. 12. lokakuuta 1972 Forssa) on suomalainen näyttelijä.

Nuutila kirjoitti ylioppilaaksi Forssan yhteislyseosta vuonna 1991. Hän opiskeli Pohjois-Karjalan kansanopistossa näyttämötyönlinjalla 1991–1992 ja voitti Veikko Sinisalo -kilpailun vuonna 1992. Nuutila opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa vuosina 1992–1996 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi. Hänen pro gradu -työnsä Suurta rakkautta metsästämässä käsitteli rakkautta työn lähtökohtana, suuntana ja päämääränä.

Nuutila on näytellyt muun muassa Yleisradion vuosina 1997–2006 esittämissä Maalaiskomedia-sarjoissa, televisiosarjassa Tahdon asia (2005) sekä elokuvassa FC Venus (2005). Hän on juontanut Maajussille morsian -sarjaa vuosina 2007–2016. Hänet on nähty myös Jopet Show’ssa. Keväällä 2009 Nuutila osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan, jossa hän sijoittui kuudenneksi tanssiparinsa Vesa Anttilan kanssa.

Muuta
16-vuotiaaksi asti Nuutila pelasi menestyksekkäästi koripalloa, ja hänen joukkueensa voitti A-tyttöjen SM-kultaa.

Nuutila oli naimisissa ohjaaja-muusikko Kari Nenosen kanssa 1990-luvulta saakka ja heillä on kaksi lasta. He saivat virallisen eron tammikuussa 2016. Nuutila seurusteli Jean S. -yhtyeen laulusolistin Antti Paavilaisen kanssa keväästä 2015 alkaen ja he avioituivat syyskuussa 2016. Nuutila on tehnyt sanoituksia muun muassa Tuohimaa-yhtyeelle ja Nenosen Nainen kuin omena – Kai puusta pudonnut -näytelmän sävellyksiin.

Nuutila toimii myös energiahoitajana ja henkisenä valmentajana.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Teatterityöt
Espoon Kaupunginteatteri
Tulitikkuja lainaamassa, 2003 (Kaisa Karhutar)
Helsingin kaupunginteatteri
Vaahteramäen Eemeli, 2001-2002 (Liina-piika)
Pyynikin kesäteatteri
Vain muutaman huijarin tähden, 2002 (Suvi Aaltonen)
Tampereen komediateatteri
Ulvova mylläri, 2001 (Sanelma Käyrämö)
Keski-Uudenmaan Teatteri
Kihlaus, 2000-2001 (Herrojen Eeva)
Riihimäen teatteri
Kultainen vasikka, 1999-2000 (Eedit)

Muut työt
Nainen kuin omena- kai puusta pudonnut. Dialogeja ja lauluja naisen kehosta, 2006
Kaipuusta pudonnut. Runo- ja lauluilta KOM-ravintolassa, 2005- 
Sade sentään piiskasi ikkunaa. Runo- ja lauluilta, 2002-

Palkintoja ja tunnustuksia
 Vuoden nuori lausuja, 1992
 Parhaan naisnäyttelijän Venla (Tahdon asia -tv-sarja), 2006
 Vuoden positiivisin helsinkiläinen, 2007
 Parhaan naisesiintyjän Kultainen tv -palkinto, 2007

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset tietokilpailujuontajat
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kotiseutuoikeus

Kotiseutuoikeus on Ahvenanmaan maakunnassa käytössä oleva oikeus, jonka perusteella vain kotiseutuoikeuden omaava henkilö on oikeutettu äänestämään maakuntapäivävaaleissa, omistamaan tai hallinnoimaan kiinteää omaisuutta tai harjoittamaan elinkeinoa. Kotiseutuoikeuden saavat kaikki, joiden toisella vanhemmalla on se. Sitä voi hakea myös maakuntaan muuttanut asuttuaan Ahvenanmaalla yhtäjaksoisesti viisi vuotta. Kotiseutuoikeuden saadakseen henkilön on todistettava hyvä ruotsin kielen taito. 

Ahvenanmaan itsehallinto ja kotiseutuoikeus pohjautuvat vuonna 1921 Kansainliiton tekemään kompromissipäätökseen, jossa maakunnan hallinto annettiin Suomelle edellyttäen, että se takasi paikalliselle väestölle sen ruotsin kielen, kulttuurin, paikalliset tavat ja itsehallintojärjestelmän.

Lähteet

Ahvenanmaa
Oikeudet ja vapaudet
August Derleth

August Derleth (24. helmikuuta 1909 – 4. heinäkuuta 1971) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityskirjailija. Hän kirjoitti yli 150 jännitysnovellia ja 100 romaania, joiden joukossa oli Sherlock Holmes-tyyppisiä salapoliisitarinoita sekä mystisempiä kauhutarinoita. Hänen Englantiin sijoittuvien teostensa yksityiskohdat ovat joskus ontuvia, sillä Derleth ei koskaan itse käynyt Englannissa.

Hänet tunnettiin myös H. P. Lovecraftin oppipoikana, joka viimeisteli Lovecraftilta kuolemansa vuoksi kesken jääneen romaanin "Kauhun kynnys" sekä lisäsi Cthulhu-mytologiaan hyvän ja pahan vastakkainasettelun.

Bibliografia

Suomennoksia: 
H.P. Lovecraft - August Derleth: Kauhun kynnys (The Lurker at the Threshold, 1945). Suomennos: Ilkka Äärelä. Helsinki: WSOY, FAN-sarja, 1993. ISBN 951-0-18761-5.

August Derleth: Cthulhun jäljet (The Trail of Cthulhu, 1962). Suomennos: Markus Harju. Tampere: Vaskikirjat, 2019. ISBN 978-952-5722-55-0.

 Talo Curwen Streetillä   (The House on Curwen Street, 1944)
 Valvoja taivaalta   (The Watcher from the Sky, 1945)
 Rotko Salapuncon tuolla puolen   (The Gorge Beyond Salapunco, 1949)
 Avaimenvartija   (The Keeper of the Key, 1951)
 Musta saari   (The Black Island, 1952)

Suomennettuja novelleja 

 ”Kuristajakäsi”, teoksessa Fantastisia kertomuksia, 1969.
 ”Talo magnoliain katveessa” (1932), teoksessa Outoja tarinoita 4, 1992.
 ”Suljettu talo” (1937), teoksessa Weird Tales, 1992.
 ”Balu” (1949), teoksessa Mystisiä kissatarinoita, 1995.

Kirjallisuutta 

 

Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Yhdysvaltalaiset jännityskirjailijat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Minna Haapkylä

Minna-Maria Erika Haapkylä (s. 10. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän on tehnyt useita roolitöitä televisiossa, teatterissa ja varsinkin elokuvissa. Hän on tehnyt elokuvarooleja myös Ranskassa.

Ennen näyttelijäuraansa Haapkylä toimi Tarharyhmä-yhtyeen basistina. 2010-luvulla Haapkylä kouluttautui elokuva- ja televisiotuottajaksi ja työskentelee nyt Rabbit Films -tuotantoyhtiössä.

Ura ja elämä 

Haapkylä on näytellyt lukuisissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä eräissä ranskalaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat pääosat elokuvissa Kuutamolla, FC Venus ja Lapsia ja aikuisia. Television puolelta Haapkylä muistetaan Yle TV2:n historiallisen draamasarjan Hovimäki Ester Lindhofina sekä pääroolistaan sarjassa Rikospoliisi Maria Kallio. Hän on lisäksi esiintynyt Maija Vilkkumaan musiikkivideolla Ei.

Haapkylä oli kiinnitettynä Lahden kaupunginteatteriin vuosina 1998–1999. Hän on esiintynyt myös muun muassa Kansallisteatterissa, Svenska Teaternissa ja Lilla Teaternissa.

Haapkylä kävi peruskoulun ja lukion Helsingin ranskalais-suomalaisessa koulussa. Sen jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Teatterikorkeakoulussa 1993–1997 ja Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatique de Paris’ssa vuosina 1994–1996. Vuonna 2013 hän aloitti elokuva- ja tv-tuottajan opinnot Aalto-yliopistossa.

Nuoruudessaan hän soitti bassoa Tarharyhmä-yhtyeessä, jonka hän perusti Maija Vilkkumaan, Nöksy Niiniluodon ja Isa-Eerika Lehdon kanssa. Yhtye teki muutaman esiintymisen ajaksi paluun ollen mukana Vilkkumaan juhlakiertueella vuodenvaihteessa 2009–2010.

Minna Haapkylä on voittanut uransa aikana Jussi-palkinnon kahdesti: parhaasta naissivuosasta elokuvassa Rakkaudella Maire vuonna 1999 ja parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuulustelu vuonna 2009. Vuonna 2002 hän voitti Troian kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Silver Dolphin -palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuutamolla.

Vuonna 2011 Haapkylä valittiin Stadin Friiduksi.

Minna Haapkylä oli naimisissa vuodesta 2002 vuoteen 2014 näyttelijä Hannu-Pekka Björkmanin kanssa. Heillä on kaksi poikaa. Haapkylä on seurustellut vuodesta 2011 näyttelijä Joanna Haartin kanssa ja he asuvat avoliitossa Helsingissä.

Filmografia

Elokuvaroolit

Roolit televisiosarjoissa

Dubbaukset

Tuottajana 
 Kioski (tv-sarja, 2021)
 Munkkivuori (tv-sarja, 2021)
 Made in Finland (tv-sarja, 2022)
 MC Helper beKINGs (elokuva, 2022) 
 Kupla (elokuva, tulossa 2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ylen Elävä arkisto: Haapkylän haastattelu Taiteilijaelämää-ohjelmassa.
Minna Haapkylän haastattelu. City-lehti 1/2003.
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset elokuvatuottajat
Jussi-palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1973 syntyneet
Suomalaiset basistit
Hannu-Pekka Björkman

Hannu-Pekka Juhani Björkman (s. 11. helmikuuta 1969 Kannonkoski) on suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijäntyön professorina Teatterikorkeakoulussa vuosina 2013–2018. 

Björkman valmistui vuonna 1988 ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta. Hän opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla vuosina 1991–1992. Vuosina 1993–1997 Björkman opiskeli Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi. Vuosina 1997–1999 hän näytteli Lahden kaupunginteatterissa ja on ollut vuodesta 1999 freelancernäyttelijä. Björkman on näyttellyt KOM-teatterissa vuosina 2001–2008, vuosina 2009–2011 ja uudelleen vuodesta 2018 lähtien Suomen Kansallisteatterissa.

Teatterin lisäksi Björkman on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa. Vuonna 2005 Björkman sai parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta Eläville ja kuolleille. Joulukuussa 2010 hän sai Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Vuonna 2019 Björkman sai parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta Ihmisen osa. Vuosina 2019 ja 2021 hänet on palkittu Kultaisella Venlalla parhaana miesnäyttelijänä. Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin 2021.

Vuoden 2020 keväällä ilmestyi Innon kustantama Björkmanin ja hänen avopuolisonsa Nina Honkasen toimittama ja yhdessä kahdeksan muun kirjoittajan kanssa kirjoittama esseekokoelma Pakopiste.

Yksityiselämä 
Björkman oli naimisissa näyttelijä Minna Haapkylän kanssa vuosina 2002–2014 ja heillä on kaksi poikaa. Björkman on ollut ortodoksi vuodesta 1999 lähtien. Hän on seurustellut keväästä 2019 lähtien kirjailija Nina Honkasen kanssa.

Filmografia

Elokuvat

Ääniroolit

Televisiosarjat

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arkkipiispalla vieraana Hannu-Pekka Björkman: Taiteen ja taiteilijan vapaus ja vastuu (äänitallenne, 2008) 
 Taiteilijaelämää: Hannu-Pekka Björkman (2005)
 Iltalehden julkkislista: Hannu-Pekka Björkman
 Teatterikorkeakoulu sai proffan Ilmajoelta  Seinäjoen Sanomat 16.4.2013.

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Pro Finlandia -palkitut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Teatterikorkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Jokin ihmisessä (elokuva)

Jokin ihmisessä on 1956 valmistunut film noir -elokuva, jonka on ohjannut Aarne Tarkas. Mika Waltarin 1944 ilmestyneeseen pienoisromaaniin perustuva elokuva on toisen maailmansodan aikaan sijoittuva onneton rakkaustarina. Elokuvan virallinen ensi-ilta oli 13. huhtikuuta 1956 Helsingissä Adamsissa ja Tuulensuussa.

Elokuva alkaa nuoren naisen kuolinvuoteen viereltä ja kertoo takaumana toisensa jo lapsena tunteneiden Kaukon (Jussi Jurkka) ja Osmin (Anneli Sauli) synkän tarinan, joka ajoittuu sotavuosien molemmin puolin. Romaanista poiketen Tarkas sijoitti tapahtumat toisen suursodan äärelle, päähenkilöiden Venäjä vaiheet Ruotsiin ja Aunuksen retken Lapin sodaksi. Elokuvan päätös oli silloisten mittapuiden mukaan "moraaliton". Loppua muutettiin, mutta silti elokuvalle määrättiin 30 prosentin rangaistusvero. Tarkas on itse pitänyt elokuvaa ohjaustöistään parhaana.

Arviot
Inkeri Lius (Suomen Sosialidemokraatti) esittää aikalaisarviossaan pahoittelunsa siitä, että tekijät joutuvat kärsimään ankarasta 30 prosentin verosta, vaikka hän ruotiikin elokuvaa kriittisesti toteamalla muun muassa, että sen 'moraalittomat' kohtaukset vaikuttavat voimakkaammin kuin alkuperäisessä novellissa. Kriitikoiden yleinen linja olikin, ettei elokuva ole onnistunut.

Tarkas saa kuitenkin kiitosta elokuvallisten keinojen taitajana (Ywe Jalander, Vapaa Sana), samoin kuvaaja: "- - karun realistista tyyliä noudatteleva elokuva [kuuluu] kotimaisessa tuotannossamme huippuluokkaan" (Modest Savtschenko, Työkansan Sanomat).

Eräs myöhempi kriitikko luonnehtii elokuvaa kunnianhimoiseksi melodraamaksi, jonka päähenkilöt ovat poikkeuksellisen moderneja ja ristiriitaisia, toinen taas aidoksi film noir -elokuvaksi, synkäksi rikosfilmiksi. Vuorosanat lähentelevät sietokyvyn rajaa, mutta miespääosan näyttelijä Jussi Jurkka on oikealla tavalla mysteeri.

Näyttelijät

Lähteet

Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Mika Waltarin teoksiin perustuvat elokuvat
Melodraamat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1956 suomalaiset elokuvat
Film noir -elokuvat
Tarharyhmä

Tarharyhmä oli vuonna 1990 perustettu ja vuonna 1995 toimintansa lopettanut helsinkiläinen pop-rockyhtye.

Maija Vilkkumaa, Minna Haapkylä ja Isa-Eerika Lehto soittivat muun muassa lastenlauluja kadulla soittiminaan akustinen kitara ja tamburiini. Jossain vaiheessa he päättivät, että jatkaisivat juttua syksyllä sähköisenä. Harjun nuorisotalolta he löysivät yhtyeeseensä rumpalin. Ensimmäiset demonauhat yhtye äänitti vuonna 1991. Poko Rekords solmi yhtyeen kanssa levytyssopimuksen, ja ensimmäinen albumi Tappopoppia julkaistiin vuonna 1993.

Toisen pitkäsoiton Hysteerinen harmonia valmistuessa vuonna 1994 opinnot vetivät yhtyeen jäseniä erilleen, yhteistä aikaa soittamiseen ei enää tahtonut löytyä ja yhtyeen toiminta hiipui. Albumista tehtiin vielä kesäpainos kahdella bonuskappaleella varustettuna.

Yhtye teki muutaman englanninkielinen demokappaleen 1990-luvun puolivälin jälkeen Japanin markkinoita varten. Japanissa oli tuolloin kova naisrokkari- ja skandinaavibuumi. Ulkomaiden valloittamiseksi Tarharyhmä sai nimen Kindergarten ’lastentarha’. Yhtye herättikin huomiota japanilaisissa levy-yhtiöissä, mutta Tarharyhmän englanninkieliselle levylle ei löytynyt julkaisijaa.

Maija Vilkkumaa loi myöhemmin menestyksekkään soolouran ja Minna Haapkylästä tuli tunnettu näyttelijä.

Vuonna 2009 Tarharyhmä oli mukana Maija Vilkkumaan juhlakiertueella. Vuonna 2019 yhtye esiintyi Vain elämää -televisiosarjan kymmenennellä tuotantokaudella.

Kokoonpano 
 Isa-Eerika Lehto – laulu, akustinen kitara, klarinetti, tinapilli
 Maija Vilkkumaa – laulu, sähkökitara, kosketinsoittimet
 Minna Haapkylä – bassokitara, lyömäsoittimet
 Mirka ”Nöksy” Niiniluoto – rummut

Diskografia

Studioalbumit 
 Tappopoppia (1993, albumilistalla 26:s)
 Hysteerinen harmonia (1994, kesäpainos v. 1995)

Kokoelmat 
 Oppivuodet (2001)
 Soitetaan kovaa (2009, musiikkiboksi)

Singlet 
 ”Päiväunia” (1992, 7″/CDS)
 ”Beibini asuu Torniossa (mitä mä teen?)” (1992, CDS)
 ”Aikalailla sekaisin” / ”Tarzan meni Natsalle” (1993, CDS)
 ”Rakkauslaulu” (1994, CDS)
 ”Kosto” (1994, CDS)
 ”Tragedia” (2019; Vain elämää – kausi 10, ensimmäinen kattaus)

Demot 
 ”Kesävauva” (1991, kasetti)
 ”Taikatalvi” (1991, kasetti)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset pop rock -yhtyeet
Suomalaiset tyttöbändit
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut

Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut pelataan joka vuosi maailman toiseksi huonoimmin sijoittuneiden jääkiekkomaajoukkueiden välillä. Kisojen voittaja (ennen vuotta 2012 kaksi parasta) nousee 2. divisioonaan seuraavaksi vuodeksi. Vastaavasti 2. divisioonan B-lohkon (ennen vuotta 2012 molempien lohkojen) viimeinen joukkue putoaa 3. divisioonaan.

1900-luvun lopulla maailmanmestaruuskisat pelattiin neljässä sarjassa, joista D-sarja oli alin. Vuoden 2000 D-sarjan maailmanmestaruuskisojen jälkeen siirryttiin kahden divisioonan ja karsintojen järjestelmään, jolloin alimmat joukkueet pelasivat 2. divisioonan karsintasarjan. Vuonna 2003, uusien joukkueiden liittyessä maailmanmestaruuskisoihin, karsintasarja laajennettiin nykymuotoisiksi 3. divisioonan maailmanmestaruuskisoiksi.

Kisat

Katso myös

 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut
 Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut
 Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut
 Jääkiekon 4. divisioonan maailmanmesaruuskilpailut
Wilhelm Friedemann Bach

Wilhelm Friedemann Bach (22. marraskuuta 1710 Weimar – 1. heinäkuuta 1784 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri. Hän oli Johann Sebastian Bachin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Barbaran esikoinen.

Nuoruus ja keski-ikä  
Wilhelm Friedemann Bach syntyi Weimarissa ja opiskeli Leipzigissä. Wilhelm Friedemann oli Johann Sebastian Bachin lapsista kenties lahjakkain, mutta kenties myös epäonnekkain. Vuonna 1733 hänet nimitettiin urkuriksi Dresdenin Sophienkircheen. 1746 hän sai paikan Hallen Liebfrauenkirchen urkuriksi ja musiikinjohtajaksi. Tästä lähtien Wilhelm Friedemannia kutsuttiin myös ”Hallen Bachiksi”. Pari kuukautta isänsä kuoleman jälkeen Wilhelm Friedemann solmi avioliiton ja alkoi viettää yhä epäsäännöllisempää elämää. 1762 Bachille tarjottiin kapellimestarin virkaa Darmstadtissa, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta. Vuonna 1764 hän luopui paikastaan Hallessa.

Myöhäiselämä 
Wilhelm Friedemann ansaitsi elantonsa opettamalla ja esiintymällä. Viimeisinä vuosinaan hän muutti Berliiniin, missä hän kärsi köyhyydestä ja sairauksista. Isänsä Johann Sebastian Bachin kuoleman jälkeen tämän nuottikäsikirjoitukset jaettiin hänen kahden poikansa Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kesken. Wilhelm Friedemann oli jo isänsä elinaikana joutunut usein taloudellisiin vaikeuksiin ja tämän kuoleman jälkeen hänen täytyi rahapulassa myydä monia isänsä käsikirjoituksia, joista osa katosikin näin jäljettömiin. Wilhelm Friedemann Bach kuoli vuonna 1784 Berliinissä köyhänä ja unohdettuna.

Musiikki 
Bachin tuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, sinfonioita, konserttoja ja kantaatteja. Hänen kuuluisimpiin sävellyksiinsä kuuluu muun muassa useita pianokonserttoja, 4 urkufuugaa, 6 pianosonaattia, 12 pianopoloneesia sekä lukuisia fugettoja ja muita pienempiä tai suurempia teoksia usein uruille tai muille klaveerisoittimille. Teoksista käytetään usein Martin Falckin vuonna 1913 julkaisemaa numerointijärjestelmää.

Teoksia
Konsertto cembalolle, jousille ja basso continuolle e-molli, Fk 43
Sinfonia D-duuri, Fk 64
Adagio ja fuuga d-molli, Fk 65
Adagio ja fuuga f-molli
Sinfonia F-duuri, Fk 67

Aiheesta muualla 
  

Saksalaiset säveltäjät
Klassismin ajan säveltäjät
Saksalaiset urkurit
Johann Sebastian Bachin suku
Vuonna 1710 syntyneet
Vuonna 1784 kuolleet
Keskisyksyn juhla

Keskisyksyn juhla on perinteinen ja suosittu kiinalainen juhla, jota vietetään kiinalaisen kalenterin kahdeksannen kuun 15. päivänä täysikuun aikaan. Länsimaisessa kalenterissa ajankohta sijoittuu yleensä syyskuun loppuun tai lokakuun alkuun.

Juhlan tausta on vanhassa kiinalaisessa Kuun palvonnassa. Kiinalaiset uskovat täysikuun edustavan hyvää satoa ja menestymistä elämässä. Juhlaan liittyy kuuluisa kiinalainen taru, jossa sankarillinen Houyi teki Maasta elinkelpoinen ampumalla taivaalta alas yhdeksän polttavaa Aurinkoa. Sen jälkeen hänen vaimonsa Chang Er söi vahingossa kuolemattomuuspillerin, joka sai hänet muuttumaan niin kevyeksi, että hän leijaili Kuuhun. Nyt Houyi ja Chang Er tapaavat toisensa vain kerran vuodessa, kahdeksannen kuukauden 15. päivänä, kun Kuu on kaikkein suurimmillaan ja kirkkaimmillaan.

Keskisyksyn juhlasta tuli virallinen juhla Tang-dynastian (618–907) aikana. Sitä vietetään edelleen joka puolella Kiinaa () ja ulkokiinalaisten yhteisöissä, kuten myös Vietnamissa, Malesiassa, Singaporessa ja Filippiineillä, missä sitä saatetaan kutsua lyhtyjuhlaksi.

Juhlapäivää vietetään perinteisin menoin koko perheen kesken. Osallistujat laulavat ja tanssivat, syövät kuukakkuja, valmistavat paperilyhtyjä, kirjoittelevat runoja ja toivottelevat toisilleen onnea.

Lähteet

Kiinalaiset juhlapäivät
Pia Kjærsgaard

Pia Merete Kjærsgaard (s. 23. helmikuuta 1947 Kööpenhamina) on tanskalainen poliitikko ja Tanskan kansankäräjien puhemies vuodesta 2015. Kjærsgaard on Tanskan kansanpuolueen perustaja ja puheenjohtaja 1995–2012. Hän toimi edistyspuolueen (Fremskridtspartiet) johtajana vuosina 1985–1994 sekä Pohjoismaiden neuvoston liberaaliryhmän varapuheenjohtajana vuosina 1990–1994.

Kjærsgaardin poliittinen linja sisältää islamilaisvastaisia painotuksia. Tanskassa asuu 180 000 islaminuskoista, mikä merkitsee noin 3 % väestöstä. Ennen vuoden 2002 parlamenttivaaleja Kjærsgaard sanoi, että Ruotsin (vapaamielinen) siirtolaisuuspolitiikka uhkaa Pohjoismaita, mistä kehkeytyi sananvaihto Mona Sahlinin kanssa.

Muhammad-pilapiirrosjupakkaan liittyen on puheenjohtaja Kjærsgaard ja Tanskan kansanpuolue joutunut islaminuskoisten ja myös Tanskan siirtolaispolitiikkaa kritisoivan Ruotsin vasemmiston huomion kohteeksi.

Suomenmaan 3. helmikuuta 2006 julkaiseman Ruotsin islamneuvoston imaami Abd al Hagg Kielanin haastattelun mukaan ”Tanskan siirtolaisvihamielinen puolue Pia Kjærsgaardin johdolla on vuosikausia ajanut rasistista kampanjaa islaminuskoisia kohtaan”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tanskan kansanpuolue: Pia Kjærsgaard . 
 Pia Kjærsgaardin verkkosivu . 
 Pia Kjærsgaardin kannanotto Muhammad-pilapiirrosjupakkaan . 

Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskan kansanpuolue
Kansankäräjien puhemiehet
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Nurmilauha

Nurmilauha (Deschampsia cespitosa) on hyvin yleinen tuulipölytteinen heinäkasvi. Se on lauhojen tapaan kalju, isoröyhyinen ja erittäin voimakkaasti mätästävä kasvi. Mättäät ovat niin jykeviä, että lauhaniityllä on vaikea kävellä – golfkentän tai pihanurmikon pohjakasviksi se ei käy lainkaan. Lampaat pitävät nurmilauhasta, joka on Suomessa luonnonniittyjen keskeisin heinäkasvilaji.

Nurmilauhaa tavataan koko Euroopassa ja laajoilla alueilla Pohjois-Amerikassa, mihin se lienee levinnyt ihmisen mukana.

Nurmilauha kukkii yleensä heinäkuusta elokuuhun. Sen röyhyt antavat niitylle luonteenomaisen metallinvihreän värisävyn. Nurmilauhan lehdet ovat kapean tasasoukat, ja korsi on ohut ja jopa metrin mittainen.

Lähteet 
 Hiitonen – Poijärvi: Koulu- ja retkeilykasvio, Otava, 1938.
 Flora – Suomen suurkasvio, WSOY.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
 Kasviatlas 2020: Nurmilauhan (Deschampsia cespitosa) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
 Valokki - Nettikasvio: Nurmilauha (Deschampsia cespitosa)
 United States Department of Agriculture (USDA): Deschampsia cespitosa 

Lauhat
Nurmiheinät
Vladimir Šadrin

Vladimir Nikolajevitš Šadrin (, 6. kesäkuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto – 26. elokuuta 2021) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä. Šadrin pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa 445 ottelua, joissa hän teki 213 maalia. Šadrin pelasi 169 maaottelua ja teki 71 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1968–1978. Uransa neljä viimeistä kautta Šadrin pelasi Japanissa Oji Seishin joukkueessa tehden siellä yli kaksi pistettä per pelattu ottelu. Šadrin päätti pelaajauransa keväällä 1983.

Kauden 1984–1985 Šadrin toimi Spartakin apuvalmentajana. Kaudelle 1992–1993 Šadrin kutsuttiin Venäjän U18-maajoukkueen apuvalmentajaksi ikäluokan EM-turnaukseen. Kaudella 1995–1996 Šadrin toimi U18-maajoukkueen päävalmentajana ja seuraavalla kaudella U20-maajoukkueen apuvalmentajana. Šadrin lopetti valmentajan uransa 1997 U20 MM-turnaukseen. 

Oltuaan muutaman vuoden sivussa jääkiekon parista, Šadrin valittiin Moskovan Spartakin jääkiekkojohtajan apulaiseksi (Vice President of Hockey Operations). Tässä roolissa hän toimi vuosina 2004–2010.

Saavutukset 

 jääkiekon olympiakultaa Sapporon talvikisoissa 1972 ja Innsbruckin talvikisoissa 1976
 neljä jääkiekon maailmanmestaruutta 1971, 1973, 1974 ja 1975
 jääkiekon maailmanmestaruushopea 1972 ja 1976 ja jääkiekon maailmanmestaruuspronssi 1977
 Summit Sarjan otteluissa Neuvostoliiton joukkueessa 1972 ja 1974
 Neuvostoliiton jääkiekkomestaruus 1967, 1969 ja 1976
 Japanin jääkiekkomestaruus 1982 ja 1983

Erikoispalkintoja 

 paras maalintekijä Innsbruckin talvikisoissa 1976

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset jääkiekkoilijat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Jukka Rajala

Jukka Rajala (s. 13. huhtikuuta 1982 Kuusankoski) on entinen suomalainen alppihiihtäjä. Rajala edusti Kouvolan Hiihtoseuraa ja hänen päälajinsa alppihiihdossa olivat pujottelu ja suurpujottelu. Hän edusti Suomea Torinon olympialaisissa 2006.

Rajala valmistui merkonomiksi vuonna 2003.

Ennen urheilu-uraa 
Rajala aloitti alppihiihdon jo kolmevuotiaana. Kuusivuotiaana hän liittyi Kouvolan Hiihtoseuraan. Rajalan taidot huomattiin jo nuorena. 15-vuotiaana hän muutti Kuusamoon harjoittelemaan Rukan alppikouluun.

Ura 
Rajala nousi nuorten maajoukkueeseen vuonna 1998. Vuonna 2001 hän liittyi Suomen Eurooppa-cup-joukkueeseen.

Torinon talviolympialaisissa 2006 Rajala sijoittui suurpujottelussa 22:nneksi. MM-kisoihin hän osallistui St. Moritzissa 2003, Bormiossa 2005 ja Åressa 2007. Hänen paras MM-sijoituksena on suurpujottelun 24. sija Åressa 2007.

Alppihiihdon maailmancupin osakilpailuun Rajala osallistui 39 kertaa ja hänen paras sijoituksena oli pujottelun 21. sija Kitzbühelissä tammikuussa 2005. Eurooppa-cupin osakilpailuun hän osallistui 105 kertaa ja sijoittui kolmesti palkintokorokkeelle ja voitti kaksi osakilpailua.

Rajalalla on yli 30 SM mitalia nuorten ja aikuisten sarjasta. 

Rajala lopetti polvivamman vuoksi uransa vuonna 2009.

2010-luvulla Rajala palasi urheilun pariin pelaamalla jalkapalloa alasarjoissa Valkealan Kajon riveissä.

Jukka Rajala valmentaa KHS alpissa HoviRuoka ryhmää. 

Jukka Rajala opiskelee työnsä ohella valmentajan ammattitutkintoa Vierumäellä. Hän valmistuu 2021 alussa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut 

Suomalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Lars Ohly

Lars Ohly (s. 13. tammikuuta 1957 Spånga, Tukholma) on ollut Ruotsin Vänsterpartietin puheenjohtaja vuodesta 2004 alkaen. Tehtävässään hän seurasi Ulla Hoffmania. Hän lopetti tehtävässä vuonna 2012.

Aiheesta muualla

 Vänsterpartiet: Lars Ohly

Lähteet

Ruotsin Vasemmistopuolueen poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Keskusta-oikeisto

Keskusta-oikeistolla tarkoitetaan politiikan tutkimuksessa maltillista porvarillista puoluekenttää oikeisto-vasemmisto-akselilla poliittisen keskustan ja oikeiston välissä.

Suomessa keskustaoikeistolaisiksi puolueiksi voidaan lukea Kristillisdemokraatit,  RKP  ja Kokoomus.

Katso myös 
 Porvarihallitus