joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kumasi

Kumasi on kaupunki Ghanassa, Ashantin hallintoalueella. Se sijaitsee maan eteläisissä keskiosissa noin 250 kilometrin ajomatkan päässä pääkaupungista Accrasta. Bosumtwi-järvelle on matkaa noin 32 kilometriä pohjoiseen.  Kahden miljoonan asukkaan Kumasi on Ghanan toiseksi suurin kaupunki ja siellä on maan suurin jalkapallostadion. Yhdistyneiden kansakuntien entinen pääsihteeri Kofi Annan on kotoisin Kumasista. Kaupunki on pitkään kuulunut Ghanan varakkaimpiin kaupunkeihin teollisuutensa vuoksi. Siellä on metsäteollisuutta ja siellä myös kaivetaan kultaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ghanan kaupungit
Ternopil

Ternopil (, Ternopil, ) on kaupunki Galitsiassa, Länsi-Ukrainassa Seretjoen varrella, 132 km itään Lvivistä. Se on Ternopilin alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on 217 112 (2013).

Kaupungin perusti vuonna 1540 Jan Amor Tarnowski puolalaiseksi sotilasleiriksi. Vuonna 1772 se jäi ensimmäisessä Puolan jaossa Itävallalle. Vuonna 1870 valmistui rautatie Lviviin.

Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupunki vaihtoi usein omistajaa, ja perääntyvät venäläiset polttivat sen 1917. Itävalta-Unkarin hajoamisen jälkeen siitä tuli Länsi-Ukrainan kansantasavallan pääkaupunki 11. marraskuuta 1918 puolalaisten vallattua Lvivin. Kesällä 1920 se jäi etenevälle puna-armeijalle. Riian rauhassa 1920 Ternopil jäi Puolalle, mutta liitettiin Neuvostoliittoon 1939 ja osaksi Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa, mikä jäi voimaan toisen maailmansodan jälkeen.

Kaupunki on merkittävä Ukrainan länsiosien maantie- ja rautatieliikenteen risteyspaikka. Lännestä Lvivistä (132 km) päästä saapuva valtatie M12 (osa eurooppatietä E50 kulkee kaupungin kautta ja jatkaa idässä Hmelnytskyitä kohti (106 km) jatkaakseen kauemmas itään. Pohjoisesta saapuu puolestaan valtatie M19, joka muodostaa osan eurooppatietä E85. Tämä Itämeren rannalta Liettuasta alkava maantieyhteys jatkaa etelässä Tšernivtsin jälkeen Romanian puolelle ja sieltä Välimeren äärelle Kreikkaan..

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ternopilin kaupunginhallitus  

Ternopilin alueen kaupungit
Karl Kautsky

Karl Johann Kautsky (18. lokakuuta 1854 Praha, Itävallan keisarikunta – 17. lokakuuta 1938 Amsterdam, Alankomaat) oli itävaltalais-tšekkiläinen sosiaalidemokratian ja marxismin johtava teoreetikko. Marxismin historiassa hän toimitti Karl Marxin kriittisen kansantaloustieteellisen teoksen Pääoman neljännen osan.

Elämä 
Kautsky oli juutalainen. Prahalaissyntyinen Kautsky opiskeli historiaa ja filosofiaa Wienin yliopistossa vuodesta 1874 ja liittyi Itävallan sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen (SDAPÖ) vuonna 1875. Vuodet 1885–1890 hän asui Lontoossa, ystävystyi Friedrich Engelsin kanssa ja toimi tämän yksityissihteerinä. Vuonna 1891 hän laati Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) Erfurtin ohjelman August Bebelin ja Eduard Bernsteinin kanssa.

Engelsin kuoltua 1895 Karl Kautskysta tuli sosialistisen liikkeen tärkeimpiä teoreetikkoja, hän muovasi etenkin marxilaista puolueoppia August Bebelin kanssa. Hän jäi puolueeseen, kun sen vasemmisto Rosa Luxemburg mukanaan erosi SPD:stä sen annettua tukensa ensimmäiseen maailmansotaan liittymiselle. Vuonna 1917 Kautsky kuitenkin erosi SPD:stä liittyäkseen Saksan itsenäiseen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (USPD), jonka jäsenenä hän oli vuoteen 1919. SPD:hen hän palasi 1922.

1882 Kautsky perusti Neue Zeit -lehden, jota hän johti vuoteen 1917. Vuonna 1909 hän julkaisi teoksen Der Weg zur Macht (”Tie valtaan”).

Lenin kuvasi Karl Kautskyä luopioksi ja tämä puolestaan totesi Leninin johtamien bolševikkien korvanneen tsaarin ajan yksinvallan omalla diktatuurillaan. Periaatteessa Kautsky kuitenkin hyväksyi vallankumouksen ja diktatoriset menettelytavat tietyissä olosuhteissa taktisesti edullisina. Kiisteltäessä proletariaatin elintasosta hän korosti sen suhteellista huonontumista muihin luokkiin verraten. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kautsky tuki Gruusian menševikkejä. Hänen asenteellaan oli vaikutusta myös Suomen sosiaalidemokraattien suhtautumiseen Neuvostoliittoa kohtaan. 

Karl Kautsky eli pitkään Berliinin Friedenaussa; hänen vaimonsa Luise Kautsky oli Rosa Luxemburgin läheinen ystävä. Kautsky kuoli maanpaossa Amsterdamissa 84 vuoden ikäisenä.

Teoksia 
 Karl Marx’ ökonomische Lehren, 1887. (Suom. Karl Marxin taloudelliset opit, 1906.)
 Das Erfurter Programm, 1892. (Erfurtin ohjelma, 1899, 1907.)
 Die soziale Revolution, 1903. (Yhteiskunnallinen vallankumous, 1906.)
 Der Ursprung des Christentums, 1908. (Kristinuskon alkuperä, 1909.)
 Der Weg zur Macht, 1909. (Tie valtaan, 1910.)
 Die Diktatur des Proletariats, 1918. (Köyhälistön diktatuuri, 1919.)
 Die proletarische Revolution und ihr Programm, 1922. (Köyhälistön vallankumous ja sen ohjelma, 1925.)
 Die materialistische Geschichtsauffassung. (2 osaa, 1927.)

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Renner, Karl: Karl Kautsky: Skizze zur Geschichte der geistigen und politischen Entwicklung der deutschen Arbeiterklasse. 1929.

Aiheesta muualla 

 Marxists.org: Karl Kautsky. 
 Vapaasti ladattavia Karl Kautskyn e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta.

Itävaltalaiset filosofit
Saksalaiset filosofit
Sosialismin kehittäjät
Tšekkiläiset filosofit
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Individual Thought Patterns

Individual Thought Patterns on Death-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993.

Tyylillisesti albumi on suoraa jatkoa edeltäjä Humanille. Tekninen ja progressiivinen death metal sai selvästi jazz-vaikutteita Chuck Schuldinerin kokeellisen sävellystyön tuloksena. Albumilla Schuldiner jakoi myös vastuuta kitaratyöskentelyssä: King Diamondin Andy La Rocque soitti miltei puolet levyn kitarasooloista. 

Individual Thought Patterns sisältää Schuldinerin uran eräitä arvostetuimpia kitarariffejä. Guitar Player -lehti listasi albumin vuonna 1994 kaikkien aikojen kahdenkymmenen parhaimman metallikitara-albumin joukkoon.

Individual Thought Patternsin viimeinen raita on Deathin luultavasti tunnetuin kappale "The Philosopher", josta tehtiin myös musiikkikanava MTV:llä näkyvyyttä saanut video. Animaatiohahmot Beavis ja Butthead arvostelivat videon omassa ohjelmassaan.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chuck Schuldiner – kitara, laulu, tuottaja
 Gene Hoglan – rummut 
 Andy La Rocque – kitara 
 Steve DiGiorgio – basso

Muut tekijät
 Scott Burns – tuottaja, äänittäjä
 Rene Miville – kansitaide

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Record Collector: 
 Sputnikmusic:

Listasijoitukset

Albumilista
Billboard (Pohjois-Amerikka)

Suomen virallinen lista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin sanoitukset

Vuoden 1993 albumit
Deathin albumit
Juhani Merimaa

Kauko Juhani Merimaa (s. 26. marraskuuta 1947 Toijala) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja ja liikemies. Hän toimii rockklubi Tavastian toimitusjohtajana sekä järjestää muun muassa Ruisrock- ja Ankkarock-musiikkifestivaaleja. Häntä on sanottu suomalaisen rockbisneksen kunnioitetuimmaksi ja arvostetuimmaksi vaikuttajaksi.

Merimaa on johtanut Tavastiaa vuodesta 1980 alkaen. Klubi oli hänelle ennestään tuttu, sillä hän toimi Tavastian omistaneen Hämäläis-Osakunnan kuraattorina 1970-luvun lopussa. Keväästä 2014 lähtien hän on toimimut Maria Veitolan kanssa Tähdet, tähdet -viihdeohjelman tuomarina.

Yksityiselämä 
Juhani Merimaa on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa vuosina 1974 ja 1977 syntyneet tyttäret. Heistä vanhempi on Tiketin omistaja Mirva Merimaa. Mirvan poika Mikko Merimaa puolestaan jatkaa isoisänsä työtä toimimalla Tavastian ohjelmavastaavana vuoden 2019 syksystä lähtien.

Juhani Merimaa harrastaa jalkapalloa. Hän on opiskellut matematiikkaa ja on luonnontieteiden kandidaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Turun Sanomien haastattelu 24.2.2001 (Arkistoitu 30.9.2007)
 Juomanlaskija: Tavastia Suomi-rockin Mekkana 30 vuotta

Viihdealan vaikuttajat
Suomalaiset musiikkivaikuttajat
Suomalaiset ravintoloitsijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Siperian kaanikunta

Siperian kaanikunta oli 1400–1500-luvuilla Länsi-Siperiassa nykyisen Venäjän alueella sijainnut valtio, jonka väestön pääosan muodostivat Siperian tataarit.

1200-1400-luvuilla aluetta hallitsivat Tšingis-kaanin poika Jotši, tämän poika Šeiban jälkeläisineen sekä Tjumenin kaanit. Vuonna 1495 Tjumenin kaanin Ibakin murhasi Taibugin sukuun kuulunut Mahmet, josta tuli uuden Siperian tataariheimojen liiton johtaja. Hän siirsi hallinnollisen keskuksen Irtyšin varrella sijainneeseen Kašlykin eli Sibirin linnoitukseen, josta kaanikunta sai nimensä. 

Siperian kaanikunta rajoittui Permiin, Kazanin kaanikuntaan, Nogain ordaan, Kazakkien kaanikuntaan, teleutien ja selkuppien maihin. Pohjoisessa se ulottui Obin alajuoksulle saakka. Siperian turkkilaisten heimojen lisäksi kaanikuntaa asuttivat hantit, mansit, baškiirit ym. Siperian tataarit harjoittivat paimentolaisuutta, maataloutta ja käsityöammatteja. Pohjoisen elinkeinoja olivat metsästys, kalastus sekä poronhoito. Kaupankäynti oli etupäässä buharalaisten käsissä. Keski-Aasiaan, Venäjälle, Nogain ordaan, Kazanin kaanikuntaan, Mongoliaan ja Kiinaan vietiin turkiksia, nahkaa, kalaa, mammutinhampaita, villaa ym. Puolisotilaallisesti järjestetyn valtion johdossa oli feodaaliruhtinaiden valitsema kaani. Hallinnollisia ja sotilaallisia keskuksia olivat mm. Kyzyl-Turan, Kasim-Turan, Javlu-Turan ja Tonturin linnoitukset. Ylimystön uskonnoksi tuli islam.

1500-luvun alussa Siperian kaanikuntaa hävittivät etelän paimentolaiskansat. Vuonna 1555 Jediger-kaani solmi vasallisuhteen Moskovan Venäjään, mutta vuonna 1563 vallan kaapannut Kutšum katkaisi suhteen vuonna 1572 ja asettui vastustamaan Venäjän laajentumista. Vuonna 1582 Jermakin kasakkajoukot valtasivat kaanikunnan pääkaupungin Kašlykin. 1580–1590-lukujen vaihteessa venäläiset rakensivat alueelle Tjumenin, Tobolskin, Berjozovin ja Obdorskin linnoitukset. Kutšum joukkoineen siirtyi etelään, jossa hän jatkoi taistelua venäläisiä vastaan vuoteen 1598 saakka. Siperian kaanikunnan viimeinen hallitsija oli hänen poikansa Ali, jonka valta ulottui ainoastaan Išimin, Irtyšin ja Tobolin yläjuoksuille.

Lähteet
 

Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Kaanikunta
Kuutamourakat

Kuutamourakat on suomalaisen heavy metal -yhtye Viikatteen vuonna 2004 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää kaikki yhtyeen omakustanteena julkaisemat äänitteet vuosilta 1998–2003. Mukana ovat EP:t ”Vaiennut soitto” (1998), sekä ”Roudasta rospuuttoon” (1999). Lisäksi levy sisältää vinyylisinglet ”Odotus” (2001) ja ”Iltatähden Rusko” (2003), sekä alun perin jo vuonna 1997 äänitetyn ”Piinaava Hiljaisuus” -vinyylisinglen ja KLV-yhtyeen kanssa äänitetyn split-singlen, joka on myös julkaistu alun perin vuonna 1997.

Kaarle Viikate on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut albumin kappaleet lukuun ottamatta kappaletta ”Iltatähden rusko”, jonka Arvo Viikate sävelsi, ja Kaarle Viikate sanoitti ja sovitti.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kaarle Viikate – laulu ja kielisoittimet
 Simeoni Viikate – lyömäsoittimet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2004 kokoelma-albumit
Viikatteen albumit
Jokeri

Jokeri tarkoittaa seuraavia asioita:
 jokeri, ns. villi kortti korttipeleissä
 Jokeri, DC Comicsin sarjakuvahahmo
 Jokeri-linja, Helsingin ja Espoon poikittaisen joukkoliikennelinjan, runkolinjan 550 entinen nimi
 Raide-Jokeri, rakenteilla oleva pikaraitiotie, joka korvaa nykyisen runkolinjan 550
 jokeri, joukkueen ratkaisulyöjä tai -juoksija pesäpallossa
 Jokeri, Veikkauksen arvontapeli
 Jokeri, Veikkauksen arvontalähetyksissä esiintyvä kuvitteellinen hahmo
 Jokerit, helsinkiläinen jääkiekkojoukkue
 Jokeri, ruotsalainen rikoselokuva
 Jokeri, taikurialan lehti, 1999–, kustantaja Markku Purho Ky
 Joker (puhekielessä usein Jokeri), Tikkurilan ensimmäinen vesiohenteinen maali.
 Jokeripelaaja, pesäpallopelaaja, joka pelaa vain sisävuoroissa.
N (videopeli)

N on Metanet Softwaren kehittämä Adobe Flash -pohjainen freeware-videopeli. Se on sivusta kuvattu tasohyppelypeli, joka on saanut vaikutteita Lode Runnerista ja Soldatista, ja jossa on realistinen fysiikkamoottori.

Pelaaminen 
N v1.4 koostuu 100 episodista, joissa jokaisessa on viisi tasoa jotka on numeroitu 0–4. Jokaisessa tasossa on tarkoituksena löytää avain, joka avaa oven seuraavalle tasolle ennen kuin aika loppuu. Episodin alussa aikaa on vain 90 sekuntia, mutta aikaa saa kaksi sekuntia lisää aina kun kerää palan kultaa.

Peliin on mahdollista tehdä myös omia tasoja pelissä olevalla Ned-editorilla (N EDitor), ja episodit 80–89 ovatkin pelaajien tekemiä. Lisäksi pelissä on erityinen User levels -valikko jossa on vain pelaajien tekemiä tasoja.

N+
20. tammikuuta 2008 julkaistiin uusi versio N+ Xbox Live Arcadessa. Peli julkaistiin myös Nintendo DS:lle ja PlayStation Portablelle

Aiheesta muualla 
 Metanet Software - N 
 Alkuperäinen Metanet Softwaren kotisivu 
 N-aiheinen Wiki 
 NUMA (N User Map Archive, käyttäjien tekemiä tasoja) 

Indie-videopelit
Tasohyppelyt
Linux-pelit
Mac OS -pelit
Windows-pelit
Flash-pelit
Vuoden 2005 videopelit
Epilogue

Epilogue on suomalaisen metalliyhtyeen To/Die/Forin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Jarno Perätalo – laulu
 Joonas Koto – kitara
 J-P Sutela – kitara
 Marko Kangaskolkka – basso
 Tonmi Lillman – rummut

Vierailevat muusikot 
 Minna – viulu
 Marco Hietala – taustalaulu
 Elisa Jokelin – taustalaulu
 Whisper Lilith – taustalaulu

Tuotanto 
 Sakke "Nahkis" Pietarila – äänittäjä
 Tonmi Lillman – tuottaja
 Mika "Count" Jussila – masteroija
 Mikko "Tylympi" Karmila – miksaaja

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2001 albumit
To/Die/Forin albumit
Jaded

Jaded on To/Die/Forin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 5. maaliskuuta 2003 levymerkillä Spinefarm Records. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.

Kappaleet

Japanin painos

Kokoonpano

Yhtye 
 Jarno Perätalo – laulu
 Mika Ahtiainen – kitara
 Joonas Koto – kitara
 Marko Kangaskolkka – basso
 Tonmi Lillman – rummut

Vierailevat muusikot 
 Anna Lukkarinen – viulu, laulu
 Jonna Imeläinen – laulu

Tuotanto 
 Tonmi Lillman – tuottaja
 Anssi Kippo – äänittäjä
 T.T. Oksala - miksaaja
 Mika Jussila – masteroija

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 8–/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 albumit
To/Die/Forin albumit
Suomen Jääkiekkomuseo

Suomen Jääkiekkomuseo on Tampereella sijaitseva museo, joka on erikoistunut jääkiekon historiaan. Museo avattiin vuonna 1979 Hakametsän jäähallilla. Vuonna 2000 se siirtyi nykyisiin, suurempiin tiloihinsa Museokeskus Vapriikkiin.

Museon kokoelmissa on muun muassa 30 000 esinettä ja 300 000 valokuvaa, muun muassa alkuperäinen Kanada-malja sekä Suomen jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1995 voittama MM-pokaali. Pelipaitakokoelmassa on yli 700 paitaa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Suomen Jääkiekkoleijonia.

Vaihtuvat näyttelyt
 Pienoisnäyttelyt Aarne Honkavaara 1924–2016 ja Nuoret Leijonat 2016 (2016–2017)
 Maskit (2015–2016)
 Urheiluidolit – Suomalaisen urheilumaailman idoleita ja fanikulttuuria (2014–2015)
 Jäänmurtaja Jari Kurri – Palkintoja legendaariselta uralta (2013–2014)
 Pekka Marjamäki 1947–2012 (2012–2013)
 Teräsmies Teppo Numminen – Neljän vuosikymmenen puolustaja (2011–2012)
 Pelin henki – Jukka Raution valokuvia (2009–2011)
 Leijonakultaa! Suomi jääkiekon maailmanmestari 1995 (2006–2008)
 Kohotetaan Kanada-malja! – Jääkiekon SM-liiga 1975–2005 (2005–2006)
 Lätkässä kortteihin – Suomalaisia jääkiekkokortteja 1965–2004 (2004–2005)
 Kotijäät kutsuvat – Suomessa järjestetyt jääkiekon MM-kisat (2003)
 Leijonat olympiakaukalossa 1952–2002 – 50 vuotta suomalaista olympiakiekkoa (2002) (yhdessä Tampereen museoiden ja Urheilumuseon kanssa)

Katso myös 
 Suomen Jääkiekkoleijona

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Museon verkkosivut
 Ylen Elävä arkisto: Kiekkolegendat esittelevät Suomen Jääkiekkomuseon

Suomen urheilumuseot
Vapriikki
Suomen jääkiekko
Kyntelit

Kyntelit (Satureja) on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 53 lajia. Suvusta on käytetty myös suomenkielistä nimeä käenmintut, mutta nykyään kaikki käenmintuksi kutsutut lajit luetaan mäkiminttujen sukuun (Clinopodium). Kynteleihin kuuluvista lajeista tärkeimpiä viljelyskasveja ovat yrtteinä käytettävät samanmakuiset yksivuotinen kesäkynteli (Satureja hortensis) ja monivuotinen talvikynteli (Satureja montana). Talvikyntelikään ei selviä Suomessa avomaalla talven yli.

Rooman valtakunnassa kynteliä käytettiin etenkin liha- ja papuruokien maustamiseen. Sen maku muistuttaa pippuria. Sitä käytetään myös makkara- ja kaaliruoissa.. Tuoreilla lehdillä maustetaan salaatteja, sekä kala- ja munaruokia. Suomessa kynteli ei ole talvenkestävä. Se istutetaan usein syksyllä ruukkuun, jotta sitä voitaisiin käyttää myös talvella. Sitä lisätään jakamalla talvehtineet taimet pistokkaiksi keväällä. Kasvupaikallaan se suosii aurinkoa ja hiekkapitoista maata, jonka tulee olla hyvin ojitettu. Lehtien maku on parhaimmillaan juuri ennen kukintaa.

Lajeja 
The Plant Listin mukaan kyntelien sukuun kuuluvat muun muassa:

 Satureja hortensis – kesäkynteli
 Satureja montana – talvikynteli
 Satureja thymbra – kreikankynteli

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Satureja 
 ITIS: Satureja 
 United States Department of Agriculture (USDA): Satureja 

Huulikukkaiskasvit
Avain (täsmennyssivu)

Avain tarkoittaa seuraavia asioita:

 avain, lukon avausväline
 nuottiavain, nuottien sävelkorkeuden määrittävä merkki
 Avain, suomalainen rap-muusikko, tunnetaan nykyisin nimellä Asa
 Avain, Kalevi Ahon ooppera vuodelta 1979
 Avain, Kake Randelinin albumi vuodelta 2012
 Avain, helsinkiläinen  kustantamo
 salausavain, salatun viestin luomiseen ja purkamiseen tarvittava koodi, (katso Salaus).
Citroën C2 S1600

Citroën C2 S1600 on Citroënin Junioreiden maailmanmestaruus eli JWRC-sarjaan rakentama kaksivetoinen ralliauto. Daniel Sordo voitti autolla kauden 2005 Junioreiden maailmanmestaruuden. Daniel Sola puolestaan ajoi Citroën C2 S1600:lla Espanjan rallisarjaa vuonna 2006.

Tekniset tiedot
Mitat:
 pituus 
 leveys: 
 akseliväli: 
 paino: 
 painojakauma edessä / takana: 60/40%

Moottori:
 4 sylinteriä rivissä
 tilavuus: 
 suurin teho (CV - rpm): 225 / 8500
 suurin vääntö (mkg - rpm): 20,5 / 7.000

Aiheesta muualla 
Kuski Dani Solan sivusto (Archive.org)

C2 S1600
C2 S1600
Gotthardin pohjatunneli

Gotthardin pohjatunneli (, ) on 57-kilometrinen rautatietunneli Sveitsissä. Tunneli avattiin virallisesti 1. kesäkuuta 2016, ja aikataulun mukainen henkilöliikenne tunnelissa alkoi 11. joulukuuta 2016. Gotthardin pohjatunneli on maailman pisin rautatietunneli. Toiseksi pisin Seikan-tunneli, joka on vain kolme kilometriä lyhempi, sijaitsee Japanissa.

Tunnelin rakenne 
Rautatietunneli koostuu kahdesta erillisestä, noin 40 metrin päässä toisistaan kulkevasta tunnelista, joista itäistä pitkin junat kulkevat etelään ja läntistä pohjoiseen. Itäisen tunnelin pituus on 57,104 kilometriä ja läntisen 57,017 kilometriä. Tunnelit on turvallisuussyistä yhdistetty käytävällä 325 metrin välein. Kaiken kaikkiaan tunneleita, kuiluja ja kulkureittejä kaivettiin 151,8 kilometriä.

Tunnelin pohjoinen suuaukko on Rynächtin liikennepaikan (456 metriä meren pinnan yläpuolella) eteläpuolella, lähellä Altdorfia, Urin kantonissa. Eteläinen suuaukko on Pozzo Negrossa (310 metriä meren pinnan yläpuolella), Biascan lähellä, Ticinon kantonissa. Tunneli nousee keskikohtaa kohti kuljettaessa siten, että korkein kohta on 550 metriä meren pinnan yläpuolella. Tunnelissa on kaksi raiteenvaihtopaikkaa, Tujetsch (22,3 kilometrin päässä Rynächtistä) ja Polmengo (17,2 kilometrin päässä Pozzo Negrosta).

Liikenne 
Pohjatunneli liittyy laajaan hankkeeseen, jolla parannetaan Sveitsin ja Saksan sekä Italian välisiä ratayhteyksiä. Gotthardin tunneleiden lisäksi Zürichin ja Milanon välillä tulee olemaan Cenerin ja Zimmerbergin pohjatunnelit. Pohjatunnelin käyttöönoton jälkeen matka-aika Zürichistä Milanoon on vuonna 2017 kolme tuntia ja 26 minuuttia, kun se vuonna 2016 oli neljä tuntia ja kolme minuuttia . Nopeimmat junat voivat kulkea tunnelissa 250 kilometrin tuntinopeudella. Tunnelin päivittäinen kapasiteetti on noin 315 junaa, josta henkilöjunien osuus on arviolta 65 (keskimäärin noin kaksi junaa tunnissa suuntaansa päiväaikaan).

Gotthardin pohjatunneli korvaa osittain Gotthardin tunnelin, joka jää edelleen hitaamman tavara- ja paikallisliikenteen käyttöön.

Rakennusprojekti 
Hankkeen toteuttaja oli AlpTransit Gotthard AG -yhtiö, joka on Sveitsin valtiollisen rautatieyhtiön SBB-CFF-FFS:n tytäryhtiö. Pohjatunnelin kokonaiskustannukset olivat 12,2 miljardia Sveitsin frangia (runsaat 11 mrd. €). Projekti kesti kaikkiaan 17 vuotta.

Tunneliprojektissa tehtiin yhteensä noin neljä miljoonaa työtuntia. Tunnelin rakennustöissä kuoli yhteensä yhdeksän henkilöä, kaikki louhintavaiheessa vuosina 2002–2012.

Tunneleita tehtiin muun muassa kallioperästä ja tunnelien koosta riippuen sekä räjäyttämällä (36 prosenttia tunnelipituudesta) että isoilla porauslaitteistoilla (64 %). Kaivettujen kalliomassojen paino oli noin 28 miljoonaa tonnia.

Katso myös 
 Gotthardin sola
 Gotthardin tunneli
 Gotthardin maantietunneli

Lähteet 
Alp Transit, kotisivu

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin rautatietunnelit
Uri
 Ticino
Olli Porthan

Olli Kalevi Porthan (s. 11. joulukuuta 1957 Tampere) on Suomen tunnetuimpia urkutaiteilijoita ja -pedagogeja.

Ura
Porthan opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa Enzio Forsblomin ja Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa Jacques van Oortmerssenin johdolla sekä useilla kansainvälisillä mestarikursseilla opettajinaan muun muassa Marie-Claire Alain, Montserrat Torrent ja Harald Vogel. Suoritettuaan urkujensoiton diplomitutkinnon hän antoi ensikonserttinsa vuonna 1983 Finlandia-talossa Helsingissä. Porthan sai ensimmäisen palkinnon Lahden urkuviikkojen urkukilpailussa 1980. 

Porthan on konsertoinut aktiivisesti kotimaan lisäksi eri maissa ympäri Eurooppaa sekä Japanissa niin solistina kuin kamarimuusikkonakin. Hänellä on ollut myös esiintymisiä eri maiden radioissa ja televisiossa, minkä lisäksi hän on levyttänyt eri aikakausien urku- ja kamarimusiikkia. 

Porthan on toiminut Sibelius-Akatemian urkumusiikin opettajana vuodesta 1980 ja professorina vuodesta 1988 lähtien. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osaston johtaja Porthan oli vuosina 1997–2002. Hän on lisäksi ollut opettajana mestarikursseilla.

Porthan on toiminut asiantuntijana useissa urkurakennusprojekteissa, muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Janakkalan kirkossa, Kotkan kirkossa ja Tallinnan tuomiokirkko. 

Hän on Janakkalan barokkikesän taiteellinen johtaja ja Kotkan kansainvälisen urkukilpailun ja urkuviikon taiteellisen suunnittelutoimikunnan ja tuomariston jäsen. Hän on toiminut useiden kansainvälisten urkukilpailujen tuomariston jäsenenä. 

Organum-seuran puheenjohtajana Porthan oli vuosina 1986–1990. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Organum-seuran kiertopalkinto toiminnasta urkutaiteen eri osa-alueiden ja tyylien monitasoisen ymmärtämisen edistämisestä sekä rohkaisemisesta erilaisten ja persoonallisten näkemysten esilletuomiseen. Hänelle myönnettiin 6. joulukuuta 2003 Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki (SL R I).

Levytykset 
 Organ Music by J. S. Bach (1984)
 Mimesis (1996)
 Orelikontsert Toomkirikus (1997)
 Clavier-Übung III (2006)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Olli Porthanin kotisivut.
Sibelius-Akatemia, Kirkkomusiikin osasto. 

Suomalaiset urkurit
Sibelius-Akatemian professorit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Nix

Nix eli (134340) Pluto III on yksi Pluton viidestä kuusta. Se on toinen kahdesta Hubble-avaruusteleskoopin kesäkuussa 2005 löytämästä kiertolaisesta.

Nix on saanut nimensä kreikkalaisen yön ja pimeyden jumalattaren Nyksin mukaan. Ennen nimeämistään kuu tunnettiin tunnuksella S/2005 P 2 ja lempinimellä Boulder. Nimen Nix hyväksyi Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU).

NASAn New Horizons -luotain tutki vuonna 2015 Plutoa ja sen kuita, mukaan lukien Hydraa ja Nixiä.

Lähteet
Satellites and Companions of Minor Planets 
List of Known Trans-Neptunian Objects 

Pluto (kääpiöplaneetta)
Kuiperin vyöhyke
Transneptuniset kohteet
Plutoidien kuut
Fuller

Fuller voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä 

 Amy Fuller (s. 1968), yhdysvaltalainen soutaja
 Blind Boy Fuller, Fulton Allen (1907–1941), yhdysvaltalainen blues-laulaja ja kitaristi
 Bryan Fuller (s. 1969), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja
 Buckminster Fuller (1895–1983), yhdysvaltalainen visionääri, muotoilija, arkkitehti, keksijä ja kirjailija
 Curtis Fuller (1934–2021), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
 Drew Fuller (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Florence Fuller (1867–1946), eteläafrikkalais-australialainen taiteilija
 Gordon Fuller (1894–1968), kanadalainen koripallovalmentaja
 J. F. C. Fuller (1878–1966), englantilainen kenraalimajuri, sotahistorioitsija ja strategikko
 Keysher Fuller (s. 1994), costaricalainen jalkapalloilija
 Lon L. Fuller (1902–1978), yhdysvaltalainen filosofi
 Lucia Fairchild Fuller (1870–1924), yhdysvaltalainen taidemaalari
 Margaret Fuller (1810–1850), yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko, kirjailija ja opettaja
 Ricardo Fuller (s. 1979), jamaikalainen jalkapalloilija
 Samuel Fuller (1912–1997), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Simon Fuller (s. 1960), brittiläinen televisio- ja levytuottaja
 Thomas Fuller (1608–1661), englantilainen saarnaaja ja historioitsija
 Vanessa Fuller, Vanessa Philipp (s. 1973), suomalainen laulaja ja säveltäjä

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Quinn Fuller, korusuunnittelija ja koruliikkeen omistaja televisiosarjassa Kauniit ja rohkeat

Muita merkityksiä 

 Fuller-vaihteisto, Eaton Corporationin valmistama synkronomoimaton vaihteisto
 Fuller’s Fuller, Smith and Turner plc, lontoolainen panimoyritys

Katso myös 

 fullereeni, pallohiili, C60, eräs hiilen allotrooppinen muoto (saanut nimensä Buckminster Fullerin mukaan)

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Perämeren valashavainto 2006

Perämerellä havaittiin kesäkuussa 2006 nuori ryhävalas. Valas oli enintään 10 metriä pitkä nuori yksilö. Yksilön arveltiin olevan kotoisin Atlantilta.

Valas oli saapunut Itämerelle mahdollisesti talvella, sillä vastaavankokoinen ryhävalas nähtiin Puolan Sopotissa jo huhtikuussa. Ruotsissa uutisoitiin 13. kesäkuuta ryhävalashavainto. Valas takertui kalaverkkoon Örnsköldsvikin edustalla mutta onnistui vapautumaan. Sen jälkeen yksilö nähtiin merellä Luulajan edustalla. Suomessa ryhävalas havaittiin Himangan edustalla 2. heinäkuuta ja myöhemmin Uudenkaupungin edustalla. Riianlahdelta löydettiin 24. heinäkuuta läheltä Duntea arviolta noin kaksi viikkoa aikaisemmin kuolleen valaan raato, joka preparoitiin Latvian maatalousyliopistossa. Tarkemmissa tutkimuksissa tämä kuollut ryhävalas osoittautui nuoreksi, 10-metriseksi ja 10 tonnin painoiseksi yksilöksi. Se oli pahoin vahingoittunut, joten se oli oletettavasti kuollut törmättyään johonkin alukseen.

Valaasta käytettiin Suomessa lehdistössä nimeä Veeti. Nimen antoi valaan havainnut ylivieskalainen opettaja Juha Mäkelä, joka nimesi sen venematkalla mukana olleen 3-vuotiaan poikansa mukaan.

Hetulavalaat ovat harvinaisia Itämerellä ja erityisesti sen pohjoisosissa. Ryhävalas on tavattu Suomen rannikolla tätä ennen varmuudella ainoastaan kerran, vuonna 1978 ("Valpuri"). Valpuri vaelteli Itämerellä yli puoli vuotta eikä löytänyt enää takaisin Atlantille vaan kuoli talvella todennäköisesti nälkään. Virossa Tallinnan itäpuolella pyydystettiin ryhävalas vuonna 1851.

Lähteet 
Iltalehti 4.7.2006  
Dead whale discovered in Gulf of Riga (baltictimes)
Turun Sanomat 4.7.2006
Helsingin Sanomat 14.7.2006

Viitteet 

Kuuluisat eläimet
Perämeri
2006
Valaat
Itämeren historia
Matti Paavilainen

Matti Kalevi Paavilainen (12. elokuuta 1932 Helsinki – 23. joulukuuta 2017 Kotka) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja kirjallisuuskriitikko, joka asui Kotkassa.

Matti Paavilainen oli Suomen ensimmäinen kirjallisuuden läänintaiteilija; hän hoiti virkaa kahdentoista vuoden ajan entisessä Kymen läänissä 1972–1984, toimipaikkanaan Kotka. Uuden Suomen kirjallisuuskriitikkona hän toimi 1979–1991.

Kirjallisuuden professori Juhani Niemi on teoksessaan Kirjailijoita ja epäkirjailijoita (1983) arvioinut, ettei Paavilainen vastaa vallitsevaa kuvaa suomalaisesta runoilijasta, vaan kulki vastavirtaan jo debytoidessaan 1960-luvulla. Etenkin palkitussa kokoelmassa Unohduksen huvilat hän yhdistelee muistikuvia, myyttejä ja todellisuutta. 1970-luvulla runoutta kirjoitettiin paljolti konkreettisten visioiden kautta visuaalisesti hahmotettavaksi, mutta Paavilainen harrasti silloinkin sanoilla ja käsitteillä leikkimistä ja teki koukeroista kulttuurirunoutta: 

Paavilainen sai J. H. Erkon palkinnon 1964 ja valtion kirjallisuuspalkinnon 1982.

Teokset 
 
 
 
 
 
 Paluu (tv-näytelmä, 1969)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Matti Paavilainen. Eteläkarjalaisia kirjailijoita, Lappeenrannan kaupunginkirjasto.
 Matti Paavilaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Kurt Masur

Kurt Masur (18. heinäkuuta 1927 Brieg, Ala-Šleesia, Saksa – 19. joulukuuta 2015 Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat) oli saksalainen kapellimestari.  

Masur opiskeli Leipzigin konservatoriossa pianonsoittoa, säveltämistä ja orkesterinjohtoa. Vuonna 1955 hänestä tuli Dresdenin filharmonisen orkesterin kapellimestari. Vuosina 1970–1996 hän oli Leipzigin Gewandhaus-orkesterin ylikapellimestari. 

Vuonna 1989 Masurilla oli keskeinen osa mielenosoituksissa, jotka johtivat Saksojen yhdistymiseen. Käänteentekevä oli 9. lokakuuta 1989 järjestetty rauhankokous ja mielenosoitusmarssi, johon osallistui  yli 250 000 ihmistä. Ennalta tilaisuuden pelättiin kääntyvän väkivaltaiseksi, sillä lähistölle oli koottu turvallisuusjoukkoja ja ruumissäkkejä. Itse leipzigiläinen Masur toimi ratkaisevalla tavalla tilanteen rauhoittamiseksi. Hän kutsui asuntoonsa hallitsevan Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) pääsihteerit ja sopi heidän kanssaan, että radiossa korostetaan ennalta mielenosoituksen rauhanomaista luonnetta. Mielenosoituksesta ei tullut väkivaltaista. Leipzigin tapahtumasta tuli esikuva Saksan demokraattisen tasavallan rauhanomaiselle kumoukselle.

Vuosina 1991–2002 Masur toimi New Yorkin filharmonikkojen ylikapellimestarina. Häntä arvosteltiin yksinvaltaisista otteista, mutta hänen kautensa päätyttyä häntä kiitettiin laajalti orkesterin tason noususta. Masur oli yksi ensimmäisistä kapellimestareista, joilla oli merkittävä kiinnitys molemmin puolen Atlanttia, kun hän yhtäaikaisesti New Yorkin kanssa oli ylikapellimestarina ensin Gewandhaus-orkesterissa, sittemmin Lontoon filharmonikkojen johdossa.

Päätettyään kautensa Ranskan kansallisorkesterin johdossa vuonna 2008 Masur ei ottanut vastaan uutta ylikapellimestarikiinnitystä vaan keskittyi opettamiseen ja vierailujohtamiseen. Suomalainen kapellimestari Sasha Mäkilä on opiskellut Masurin johdolla ja toiminut hänen assistenttinaan Ranskan kansallisorkesterissa.

Masurin levytystuotanto käsittää yli 100 nimekettä. Vuonna 1998 hän juhli 50. vuotta urallaan kapellimestarina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kurt Masurin viralliset verkkosivut  
 

Saksalaiset kapellimestarit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Folksonomia

Folksonomia (engl. folksonomy) on yhteisöllisesti tuotettu, avoin luokittelujärjestelmä, jonka avulla internet-käyttäjät voivat luokitella sisältöä, kuten www-sivuja, valokuvia ja linkkejä. Etymologisesti folksonomia on peräisin sanojen "folk" (suom. väki) ja "taxonomy" (suom. taksonomia) leikkimielisestä yhdistelmästä.  

Vapaasti määritellyt avainsanat tai tunnisteet (), auttavat tiedon järjestelemisessä ja parantamaan hakukoneiden tehokkuutta, koska sisältö on luokiteltu käyttäen tuttua, saavutettavaa ja jaettua sanastoa. Avoimen asiasanoituksen edelläkävijöistä tunnetuimpia ovat Flickr ja Del.icio.us -verkkopalvelut.

Oleellista avoimissa asiasanoituksissa on, että niiden varaan rakentuvat sanastot eivät rakennu hierarkkisesti. Avoimissa asiasanoituksissa ei siis ole täsmällisesti määriteltyjä ylä- ja alakäsitteitä tunnisteille. Sen sijaan niiden välille luodaan automaattisesti assosiatiivisia viittauksia merkittyjen sisältöjen perusteella. Lähestymistapa avoimissa asiasanoituksissa sanastojen rakentumiseen on siis täysin päinvastainen verrattuna taksonomiseen luokitteluun: sen sijaan, että luokittelusta pyrittäisiin tekemään mahdollisimman täsmällinen, sen annetaan rakentua käyttäjien määräämällä tavalla.

Käsitteenä folksonomiaa voidaan kritisoida epätäsmälliseksi: Vander Walin määritelmän pohjalta folksonomian voidaan tulkita tarkoittavan sekä yhden että usean käyttäjän yhtäaikaista tunnisteiden lisäämistä.

Lähteet 

Metadata
World Wide Web
Pertuska

Pertuska-sanaa on käytetty Karjalankannakselta Tornionjoen seudulle ulottuvalla alueella. Sanalla on tarkoitettu toisaalta sotakirvestä, toisaalta vesakon raivaamiseen taikka suon tai ojan leikkaamiseen käytettyä kirvestä. Sanan oletetaan johtuneen venäjän kielen sanasta berdyš.

Venäjän berdyš tarkoittaa sotakirvestä, jonka varsi on pidempi kuin veistokirveessä. Terä lienee tavallisesti ollut pitkä, kuunsirpin muotoinen ja keskeltä sekä alapäästä varteen kiinnitetty, mutta samaa nimeä on käytetty myös toisenlaisesta pitkävartisesta aseesta, hilparista. Kirveen varsi ei juuri voi olla pidempi kuin 180 cm, jos kirvesterää on tarkoitus käyttää lyömiseen, mutta päällikkyyttä osoittamaan on tehty ”aseita”, joiden varsi on pidempi ja terä tylppä. 

Venäläisen nimityksen oletetaan johtuvan puolan sanasta berdysz, jonka varhaisempina lähtökohtina voivat olla saksan barte (veistossa tai sodassa käytetty leveäteräinen kirves) ja bart (parta), joka sopii yhteen sen kanssa, että terän alakulma on pitkäksi venytetty.

Vuoden 1909 tietosanakirja kuvaa pertuskan toisenlaiseksi kuin edellä on sanottu: saksalaistyyppiseksi aseeksi, nimeltä Partisane tai Kurzgewehr, jota käytettiin päällikön aseman merkkinä. Uusi tietosanakirja antaa lähtökohdaksi sanan bardisan, joka tarkoittaa päällikön merkkiä mutta toisenlaista kuin edellä kuvatut. Ruotsin kielessä venäläisestä berdyš-kirveestä käytetään nimeä skäggyxa, ja tämä on käännetty suomen kieleen sanalla partakirves. (Sen sijaan ruotsin kielen pålyxa voi sen sijaan tarkoittaa toisenlaista asetta: polaxe, Mordaxt).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirveet
Fulani

Fulani (myös fulfulde) on Länsi-Afrikassa asuvien fulbejen puhuma atlantinkongolainen kieli. Se on levinnyt laajalle alueelle, johon kuuluvat Senegal, Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Sierra Leone, Mali, Ghana, Burkina Faso, Niger, Togo, Benin, Nigeria ja Kamerun. Kielellä on 14,4 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 79. puhutuimman kielen.

Kielen puhujat käyttävät siitä lännessä nimitystä pulaar tai pular ja muualla nimeä fulfulde. Nimitys fulani on lainattu englantiin hausasta. Lähimmät sukukielet ovat wolof ja serer. Perinteisesti karjanhoitoa harjoittavien ja islamin levittämiseen osallistuneiden fulbejen lisäksi kieltä puhuvat myös monet naapurikansat. Fulania kirjoitettiin 1800- ja 1900-luvuilla arabialaisella kirjaimistolla. Nykyinen ortografia perustuu latinalaiseen kirjaimistoon.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.

Lähde:

Ortografia
Fulanilla ei ole yhtä vakiintunutta kirjoitusjärjestelmää, vaan sitä voidaan kirjoittaa latinalaisilla, arabialaisilla kirjaimilla tai sitten adlam-kirjoituksella.

Esimerkiksi Guineassa käytetään latinalaista aakkostoa, johon on lisätty kirjaimet ɓ, ɗ, ŋ, ɲ ja ƴ ja josta puuttuvat q, v, x ja z, joita kuitenkin käytetään lainasanoissa. Aakkosiin kuuluvat digrafit mb, nd, ng ja nj. Heittomerkillä on äännearvo.

Muissa maissa käytettävät aakkostot poikkeavat toisistaan vain vähän. Muualla kuin Guineassa käytetään nb:n asemesta mb:tä.  voidaan merkitä ñ tai ny.

Kielinäyte

Lähteet

Atlantinkongolaiset kielet‎
Beninin kielet
Burkina Fason kielet
Gambian kielet
Ghanan kielet
Guinea-Bissaun kielet
Guinean kielet
Kamerunin kielet
Malin kielet
Nigerian kielet
Nigerin kielet
Senegalin kielet
Sierra Leonen kielet
Togon kielet
Père Kermann’s

Père Kermann’s on ranskalainen absintti, jota valmistaa Slauer Chauvet -niminen tislaamo. Juoman alkoholipitoisuus on 60 % ja tujonipitoisuus 3 mg/kg.

Aiheesta muualla 
 http://www.feeverte.net/guide/country/france/kermann/

Absintit
Uutissuomalainen

Uutissuomalainen on kahdenkymmenen suomalaisen sanoma- ja kaupunkilehden yhteinen uutistoimitus. Toimitus on perustettu 1.2.2017. Toimituksen tuottamia uutisia julkaisevat sanomalehdet Aamuposti, Etelä-Saimaa, Etelä-Suomen Sanomat, Iisalmen Sanomat, Itä-Häme, Itä-Savo, Karjalainen, Keskisuomalainen, Keski-Uusimaa, Kouvolan Sanomat, Kymen Sanomat, Länsi-Savo, Länsi-Uusimaa, Savon Sanomat ja Uusimaa sekä kaupunkilehdet Helsingin Uutiset, Länsiväylä, Tamperelainen, Turkulainen ja Vantaan Sanomat. Lehdet tavoittavat yhteensä noin 1,9 miljoonaa lukijaa. 

Uutissuomalaisessa on kahdeksan toimittajaa, jotka ovat siirtyneet yhteistoimitukseen julkaisijalehdistä. Toimitusta johtaa uutispäällikkö Matti Pietiläinen, joka tuli Uutissuomalaiseen Savon Sanomista. Toimittajia työskentelee Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa ja pääkaupunkiseudulla. 

Karjalaista lukuun ottamatta Uutissuomalaisessa mukana olevat lehdet kuuluvat Keskisuomalainen-konserniin. Uutissuomalainen toimii sanomalehtien yhteisesti omistamassa tuotantoyhtiössä Väli-Suomen Media Oy:ssä, joka on Keskisuomalainen Oyj:n tytäryhtiö. Uutissuomalaisen uutispäällikkö on myös Väli-Suomen Media Oy:n toimitusjohtaja. Yhtiöön kuuluvat Uutissuomalaisen lisäksi Sunnuntaisuomalainen ja Teemasuomalainen.

Uutissuomalainen on ollut kahdesti ehdolla Suuren journalistipalkinnon saajaksi. Vuonna 2018 toimitus oli ehdolla kategoriassa Vuoden journalistinen teko ja vuonna 2020 uutispäällikkö Matti Pietiläinen oli ehdolla kategoriassa Vuoden journalistinen pomo.

Väli-Suomen sanomalehdet 

Uutissuomalaista edelsi sanomalehtien yhteistyöverkosto, joka tunnettiin nimellä Väli-Suomen sanomalehdet. Siinä olivat mukana Etelä-Suomen Sanomat, Ilkka, Karjalainen, Keskisuomalainen, Pohjalainen ja Savon Sanomat. Väli-Suomen sanomalehtien aikana yhteistyö oli Uutissuomalaista löyhempää ja perustui yksittäisten juttujen vaihtoon. Työntekijät olivat kukin oman lehtensä palkkalistoilla. Ilkka ja Pohjalainen irtautuivat Väli-Suomen sanomalehtien yhteistyöstä vuonna 2014, kun ne liittyivät Lännen Mediaan . 

Vuosina 2009–2013 Väli-Suomen sanomalehdillä oli myös Helsingissä sijainnut lähinnä talouden ja politiikan uutisia tuottanut toimitus, joka oli yhteinen Turun Sanomien ja Kalevan kanssa. Lisäksi Väli-Suomen sanomalehdillä, Turun Sanomilla, Kalevalla ja Etelä-Suomen Sanomilla oli 2010-luvun alussa yhteinen ulkomaantoimitus, jonka toimittajat työskentelevät eri paikkakunnilla.

Uutispäälliköt ja toimitusjohtajat 
Uutissuomalaisen uutispäällikön ja Väli-Suomen Media Oy:n toimitusjohtajan tehtävä on määräaikainen. Tähän mennessä tehtävässä ovat toimineet:

 Uutispäällikkö Matti Pietiläinen, toimitusjohtaja Ville Grahn 1.2.2017–14.4.2019
 Uutispäällikkö, toimitusjohtaja Matti Pietiläinen 15.4.2019–

Muut sanomalehtien yhteistoimitukset 
Uutissuomalaisen kanssa vastaava sanomalehtien valtakunnallinen yhteistoimitus on Lännen Media.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Uutissuomalainen

Suomalaiset sanomalehdet
Volvo P1800

Volvo P1800 (tunnettu myös nimellä Pyhimys-Volvo) on Pelle Petterssonin suunnittelema ja Volvon valmistama urheiluauto, jonka ensimmäiset mallit julkistettiin vuonna 1961. Volvo käynnisti projektin uuden urheiluauton suunnittelemiseksi vuonna 1957, mutta neuvottelut yhteistyöstä Volkswagenin kanssa epäonnistuivat ja projektin aikataulu lykkääntyi. Ensimmäiset vuoden 1961 mallit valmistettiin Englannissa Jensen Motorsin tehtaalla vuonna 1960.

6 000 kappaleen tuotannon jälkeen valmistus siirrettiin Göteborgiin vuonna 1963 ja mallin nimeen lisättiin S-kirjain (1800S) merkiksi siitä, että auto on valmistettu Ruotsissa. Samalla P-kirjain poistui nimestä. Vuonna 1970 malliin tehtiin muutoksia ja nimeksi tuli 1800E. Kaksi vuotta myöhemmin valmistukseen tuli viimeinen 1800-sarjan malli, shooting brake -tyylinen 1800ES-farmariauto. 

Vuosi 1973 oli viimeinen Volvo 1800 -sarjan tuotantovuosi. Yhteensä eri mallin Volvo 1800 -autoja valmistettiin 47 492 kappaletta.

Vuonna 1965 Volvo P1800 maksoi Suomessa 23 900 markkaa, mikä oli lähes nelinkertaisesti Volkswagen Kuplan perusmallin hinnan ja yli kaksinkertaisesti Volvo PV544:n hinnan.

Saavutuksia
 Roger Mooren näyttelemä Simon Templar ajoi valkoista P1800:aa 1960-luvun alun Pyhimys -televisiosarjassa. Auton rekisterinumero oli ST1.
 Yhdysvaltalaisen Irwin Gordonin omistama, vuoden 1966 1800S teki maaliskuussa 2009 Guinness-ennätyksen ilmoittamalla autollaan ajetun 4 379 033 kilometriä. Kyseessä oli yhden omistajan samalla autolla ajamien kilometrien ennätys. Gordon ajoi P1800-autollaan samalla moottorilla vuoteen 2009 saakka. Silloin autoon vaihdettiin uusi moottori. 2 000 000 mailin rajasta oli tuolloin kulunut seitsemän vuotta. 15.11.2018 kuollut Gordon ajoi autollaan vuosina 1966–2018 yhteensä 3 260 257 mailia eli 5 246 857 kilometriä. Tätä ennätystä tuskin rikotaan, sillä nykyajan autoja ei ole rakennettu tällaisille kilometrimäärille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Volvo 1800 Picture Gallery
 Suomen Volvo 1800 -kerho ry
 Kuvia Ruotsin P1800-kerhon sivuilla

P1800
1960-luvun autot
1970-luvun autot
Sunnuntaisuomalainen

Sunnuntaisuomalainen on kolmentoista sanomalehden yhteinen sunnuntaisivusto, joka perustettiin vuonna 1998. Sivustoa julkaisevat painetuissa lehdissä ja verkossa Etelä-Saimaa, Etelä-Suomen Sanomat, Itä-Savo, Karjalainen, Keskisuomalainen, Kouvolan Sanomat, Kymen Sanomat, Länsi-Savo ja Savon Sanomat. Lisäksi Sunnuntaisuomalaisen tuottamia sisältöjä julkaisevat verkossa Aamuposti, Keski-Uusimaa, Länsi-Uusimaa ja Uusimaa. 

Vuoden 2018 Kansallisen Mediatutkimuksen mukaan Sunnuntaisuomalainen tavoittaa 966 000 lukijaa.

Sunnuntaisuomalainen on voittanut lukuisia journalistipalkintoja, muun muassa kaksi Lumilapio-palkintoa tutkivasta journalismista, useita palkintoja Sanomalehtien liiton Paras juttu -kilpailussa sekä noin 90 kansainvälistä ja kotimaista ulkoasupalkintoa. 

Sunnuntaisuomalaisen keskustoimitus sijaitsee Jyväskylässä Keskisuomalainen-konsernin toimitalossa . Sunnuntaisuomalaisen toimittajia työskentelee myös muiden julkaisijalehtien toimituksissa.

Sunnuntaisuomalaisen alkuperäisiin julkaisijoihin kuuluivat myös sanomalehdet Ilkka ja Pohjalainen (nykyisin Ilkka-Pohjalainen). Lehdet lopettivat Sunnuntaisuomalaisen julkaisemisen vuonna 2014, kun ne liittyivät Lännen Mediaan.

Väli-Suomen Media Oy
Sunnuntaisuomalaista tuottaa Keskisuomalainen-konsernin ja sanomalehti Karjalaisen yhdessä omistama tuotantoyhtiö Väli-Suomen Media Oy. Yhtiö tekee Keskisuomalainen-konsernin lehtien ja Karjalaisen valtakunnallisia sisältöjä: Sunnuntaisuomalaisen lisäksi yhtiöön kuuluu uutistoimitus Uutissuomalainen sekä teematoimitus Teemasuomalainen. Väli-Suomen Media Oy on Keskisuomalainen Oyj:n tytäryhtiö. Vuosina 1998–2019 Sunnuntaisuomalaisen tuottaja oli myös Väli-Suomen Media Oy:n toimitusjohtaja. Nykyisin yhtiön toimitusjohtajana toimii Uutissuomalaisen uutispäällikkö.

Tuottajat ja toimitusjohtajat
Sunnuntaisuomalaisen tuottajan ja Väli-Suomen Media Oy:n toimitusjohtajan tehtävä on määräaikainen. Tähän mennessä tuottajina ja toimitusjohtajina ovat toimineet:

Tuottaja, toimitusjohtaja Pekka Mervola 1998–2000
Tuottaja, toimitusjohtaja Osmo Kurki 2001–2005
Tuottaja, toimitusjohtaja Seppo Roth 2005–2007
Tuottaja, toimitusjohtaja Satu Takala 2007–2010
Tuottaja, toimitusjohtaja Kristiina Viitanen 2010–2012
Tuottaja, toimitusjohtaja Tarja Koljonen 2012–2016
Tuottaja, toimitusjohtaja Ville Grahn 2016–2019 
Tuottaja Terhi Nevalainen, toimitusjohtaja Matti Pietiläinen 2019–

Lähteet

 Suomalaiset sanomalehdet
Odessan alue

Odessan alue () on hallinnollinen alue Lounais-Ukrainassa, Mustanmeren äärellä. Sen pääkaupunki on Odessa, jossa asuu 40 % alueen väestöstä. Alueen pinta-ala on 33 300 neliökilometriä. Alueen väkiluku oli vuoden 2021 alussa 2 368 107, joka vastasi 5,7 prosenttia vapaan Ukrainan väestöstä. Edellä vapaan Ukrainan väkilukuun ei ole sisällytetty Venäjän vuodesta 2014 miehittämää Krimin niemimaata eikä Venäjän tukemien nukkehallintojen hallitsemaa osaa kahdesta Ukrainan itäisestä alueesta; näiden piirissä asui tuolloin yli viisi prosenttia Ukrainan väestöstä. 

Alueen maantieteellinen ulottuvuus pohjois–eteläsuunnassa on noin 330 kilometriä ja itä–länsisuunnassa 230 kilometriä. Alue rajoittuu etelässä Tonavan toiselle puolelle jäävään Romaniaan, lännessä Moldovaan, pohjoisessa Vinnytsjan ja Kirovohradin alueet, idässä Mykolajivin alue ja kaakossa Mustameri.

Alue on perustettu 27. heinäkuuta 1932 silloiseen Neuvosto-Ukrainaan.

Hallinnollinen jako

Alueen suurimmat kaupungit olivat (2021): Odessa (1 015 826 as.), Izmajil (70 731 as.), Tšornomorsk (aiempi Illitšivsk; 58 524 as.), Bilhorod-Dnistrovskyi (48 197 as.), Podilsk (39 662 as.) ja Južne (32 745 as.). Kooltaan 10 000–30 000 asukkaan kaupunkeja tai taajamia ovat myös: Kilija (19 116 as.), Balta (18 079 as.), Reni (18 011 as.), Bolhrad (14 962 as.), Artsyz (14 486 as.), Velykodolynske (ktt, 13 972 as.), Biljajivka (12 477 as.),  Ovidiopol (11 572 as.), Tatarbunary (10 933 as.) ja Teplodar (10 081 as.).

Piirit
Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion). Heinäkuun 2020 aluehallinnon uudistuksessa Ukrainan korkein neuvosto supisti Odessan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Kaupunkeja niissä on yhteensä 19 (Odessassa 4 kaupunkipiiriä), kaupunkityyppisistä taajamia 33 ja kyliä 1 122. Odessan alueen piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta:

Lähteet

Aiheesta muualla
Pultavan alue

Pultavan alue () on hallinnollinen alue Keski-Ukrainassa. Sen pääkaupunki on Pultava. Maakunnan pinta-ala on 28 748 km² ja väkiluku vuoden 2021 alussa noin 1 371 529. Väestöstä 62,6 % asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa.

Pultavan alue rajoittuu lännessä Tšerkasyn ja Kiovan alueisiin, pohjoisessa Tšernihivin ja Sumyn alueisiin ja idässä Harkovan alueeseen. Etelänaapurina ovat Dnipropetrovskin ja Kirovohradin alueet. Pultavan alueen lounaisraja kulkee osin Dneprjoen ja siihen padottujen Krementšukin ja Kamjansken tekojärvien (aiemmin Dniprodzeržynskin tekojärvi) kautta.

Pultavan alue on perustettu vuonna 1937 silloisen Ukrainan SNT:n osaksi. Aluehallinnon toisella tasolla Pultavan alue jakautuu neljään piiriin.

Hallinnollinen jako

Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion).

Hallinnollinen jako vuodesta 2020
Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Pultavan alueen piirien lukumäärän neljään. Paikallistasolla asutus keskittyy yhteensä 16 kaupunkiin (joissa on yhteensä viisi kaupunkipiiriä), 16 kaupunkimaiseen taajamaan ja 1 805 kylään.

Pultavan alueen piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta:

Hallinnollinen jako vuoteen 2020 saakka
Alueella oli vuoteen 2020 saakka voimassa olleen hallinnollisen jaon mukaan 25 piiriä ja kuusi suoraan aluehallinnon alaisuudessa olevaa strategista kaupunkia tai kaupunkipiiriä. Kaikkiaan kaupunkeja oli 15 ja kaupunkityyppisiä taajamia 21. Alueella oli 1 805 kylää.

Piirit ja niiden asukasluku 2013 alussa

Dykanka (19 339)
Hadjatš (55 646)
Hlobyne (45 912)
H’orol (35 900)
Hrebinka (23 062)
Karlivka (34 897)
Kobeljaky (43 808)
Kozelštšyna (20 259)
Kotelva (19 909)

Krementšuk (40 482)
Loh’vytsja (44 516), keskus Loh’vytsja
Lubny (33 160)
Mašivka (20 026)
Myrhorod (33 465)
Novi Sanžary (35 537)
Oržytsja (24 915)
Pultava (66 753)

Pyrjatyn (32 450)
Rešetylivka (26 910)
Semenivka (26 532)
Šyšaky (21 000)
Tšornuh’y (12 004)
Tšutove (23 689)
Velyka Bahatška (25 840)
Zinkiv (36 030)

Alueen alaiset kaupungit ja kaupunkipiirit sekä niiden asukasluku 2017 alussa
Hadjatš (м. Гадяч, 23 960 as.)
Komsomolskin kaupunkipiiri (54 493 as.), keskuksenaan Horišni Plavni (51 955 as.; 2016 asti Komsomolsk)
Krementšuk (222 325)
Lubny (46 161)
Myrhorod (40 195)
Pultava (291 963)

Pultavan alueen suurimmat taajamat

Ohessa on lueteltu kaikki Pultavan alueen kaupungit ja yli 7 000 asukkaan kaupunkityyppiset taajamat (ktt) vuoden 2017 alun arvioituine väkilukuineen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 Invesment passport of Poltava region (2013, pdf)  (mfa.gov.ua)
 Pultavan aluehallinnon sivusto (oblast rada)   (oblrada.pl.ua)
Pultavan alueen kaupunkien hallintojen verkkosivut   (adm-pl.gov.ua)
Alueen maantiedettä  (adm-pl.gov.ua)
Alueen historiaa  (adm-pl.gov.ua)
Alueen teollisuudesta  (adm-pl.gov.ua)
Alueen liikenteestä  (adm-pl.gov.ua)