Kymijoki

Kymijoki (myös pelkkä Kymi, ) on Kymijoen vesistön laskujoki Suomessa. Se sijaitsee Päijät-Hämeen, Kymenlaakson ja Uudenmaan maakuntien alueella. Joki alkaa Kymijoen vesistön pääjärvestä Päijänteestä ja laskee Suomenlahteen viitenä suuhaarana. Kymijoessa on monia vesivoimaloita ja ennen se oli tärkeä puutavaran kuljetusväylä. Sen varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat Heinola, Kouvola ja joen suistoalueella sijaitseva Kotka.

Etymologia 
Sana kymi voi tarkoittaa suurta jokea tai virtaa. Termiä valtakymi on käytetty tarkoittamaan pääjokea. Vanhassa kirjakielessä nimitys on melko harvinainen, vaikkakin jo Mikael Agricola käytti sitä teksteissään ja kuvaili Eufrat-virtaa "suureksi kymiksi"'. Murteissa kymi-sanan käyttö on rajoittunut lähinnä Kymenlaakson ja Kaakkois-Hämeen alueelle, Kymijoen läheisyyteen, eikä muista kielistä tunneta vastaavanlaista nimitystä. Todennäköisesti tällainen suurta jokea tarkoittava merkitys on lainautunut yleiseen kieleen juuri Kymijoen nimestä.

Maantiede 

Päijänteen eteläosan Asikkalanselästä virtaavasta Kalkkisten koskista alkaa järvireitti, jonka suurimmat järvet ovat Ruotsalainen, Konnivesi ja Pyhäjärvi. Heinolan keskusta sijaitsee kohdassa, jossa Jyrängönvirta-niminen Kymijoen osa alkaa Ruotsalaisesta. Mäntyharjun reitti laskee Lintukymi-nimisenä Pyhäjärveen.

Pyhäjärven jälkeen alkaa lähes järvetön osuus mereen. Valkealan reitti yhtyy jokeen Harjunjokena Kouvolassa, jonka jälkeen on joen laajentuma Kuusaanlampi. Joki virtaa Kuusankosken taajaman läpi, jossa on puistomaisia rantoja. Ensimmäisen Salpausselän jälkeen joen varrella ovat Korian, Myllykosken, Ummeljoen, Inkeroisten ja Anjalan taajamat. Joki virtaa tällä alueella pääasiassa peltojen keskellä. Myllykosken eteläpuolella jokeen virtaa idästä Sorsajoki. Anjalankosken padon alapuolella levenee Anjalanlahden suvanto. Hurukselan kylässä joesta erkanee useita pieniä sivuhaaroja ja jokeen yhtyy toiselta puolelta Junkkarinjärvestä laskeva Juotjoki. Joen länsipuolella on joen laajentuma Muhjärvi.

Ahvionkosken jälkeen seuraa alajuoksun ainoa asumaton alue Kouvolan ja Kotkan rajalla. Ahvionkosken alapuolella joesta erkanee länsipuolelle 20–30 metriä leveä Piuhanhaara, joka yhtyy takaisin jokeen Kultaankoskien alapuolella. Kultaankoskien jälkeen Kymijoessa on useita haaroja, joista joki jakautuu läntiseen Hirvikoskenhaaraan ja itäiseen Pernoonhaaraan, joiden väliin jää Pyhtäänsaari. Nämä jokihaarat jakaantuvat edelleen viiteen mereen laskevaan suuhaaraan. Suuhaarasta riippuen Kymijoen pituus on 184–204 kilometriä. Kymijoen valuma-alue on kuitenkin paljon suurempi ja pitempi, ja ulottuu liki 600 km:n matkan Keski-Suomeen ja Pohjois-Savoon. Sen etäisin lähde on Pielavesi. Latvavesiltä jokeen laskevien järvien yli mitatun matkan pituudella mitattuna Kymijoki kilpailisi Suomen pisimmän joen tittelistä Kemijoen ja Tornionjoen kanssa.

Kymijoen virtaama on yleensä suurin kevään lumensulamisjaksosta alkukesään. Keskivirtaamalla veden virtaus Pyhäjärvestä mereen kestää kolme vuorokautta. Joen keskisyvyys on 9,5 metriä. Susikosken alapuolelta on mitattu 27 metrin syvänne.

Läntinen laskuhaara (Hirvikoskenhaara)

Hirvikoskenhaara virtaa Tammijärveen, jonka pohjoispäähän virtaa Tallusjoki. Tammijärven eteläpuolella joki jakautuu edelleen useisiin haaroihin. Hevossaari erottaa Tammijärvestä Suvijärven ja Vuohijärven. Teutjärvestä virtaava Teutjoki yhtyy Kymijokeen Suvijärvessä. Mereen laskevat Ahvenkoskenhaara Ahvenkoskenlahteen Loviisan ja Pyhtään rajalla ja Pyhtäänhaara Purolanlahteen Pyhtäällä.

Itäinen laskuhaara (Pernoonhaara)

Pernoonhaaran alkupäässä on Pernoonkoski, joka on Kymijoen putouskorkeudeltaan suurin vapaana virtaava koskialue. Pernoonhaara jakautuu Kotkassa läntiseen Koivukosken- ja itäiseen Korkeakoskenhaaraan, joista Koivukoskenhaara edelleen Langinkosken- ja Huumanhaaraan. Luonnontilaisena Koivukoskenhaara oli virtaamaltaan suurempi, mutta nykyään suurin osa virtaamasta ohjataan Korkeakoskenhaaraan. Langinkoskenhaara laskee Langinkosken kautta Keisarinsatamaan, Huumanhaara Huumanpohjaan ja Korkeakoskenhaara Sunilanlahteen.

Kymijoen reitti, järvet ja muut muodostumat 

Tässä osiossa on kerrottu Kymijoen virtauksen reitin varrella olevat järvet ja muut leventymät (musta piste) sekä muut vesistömuodostumat, kuten kosket, salmet ja muiden vesistöreittien liityntäkohdat (valkoinen, mustareunainen piste). 
Järvien ja muodostumien perässä on paikkakunta ja kunta, jossa se sijaitsee. 

Päijät-Häme
Alkulähde: Päijänne (Asikkala) 
Kalkkistenkoski 
Lälli (Kalkkinen, Asikkala) 
Hopeaselkä (Asikkala) 
Ruotsalainen (Heinola) 
Jyrängönvirta (Heinola) 
Konnivesi (Heinola suurimmilta osin, osa Iitin kunnan ja Kymenlaakson maakunnan puolella) 

Kymenlaakso
Levijärvi (Vuolenkoski, Iitti) 
Kankaansalmi (Vuolenkoski, Iitti)
Piilahdenselkä (Koskenniska ja Vuolenkoski, Iitti) 
Piilahdensalmi (Vuolenkoski, Iitti)
Paaterinselkä (Koskenniska ja Vuolenkoski, Iitti) 
Vuolenkoski
Koskenniska (Iitti)
Kymenkäänne (Iitti) 
Vesikallionsalmi (Iitti) (nimitys Kymenkäänteen ja Sitikkalan väliselle osuudelle) 
Kaurakoski (Mankala, Iitti) 
Leininselkä (Iitti) 
Sulasalmi (Iitti) 
Hiirettelänsalmi (Iitti) 
Kirkkojärvi (Iitti) 
Pelinginselkä (Iitti) 
Pelinginselästä lähtee Kupparinoja Urajärveen, joka on ojan kautta yhteydessä Kymijokeen
Hiidensalmi (Kymentaka, Iitti) 
Pyhäjärvi (Jaala, Kouvola / Kymentaka, Iitti) 
Isoluhta (Oravala, Kouvola]] 
Välikymi (Voikkaa, Kouvola) (Isoluhdan ja Voikkaankosken välinen osuus) 
Holttinkoski (Voikkaa, Kouvola) 
Paavolanvirta (Voikkaa, Kouvola) 
Tuhovirta (Voikkaa, Kouvola) 
Voikkaankoski (Voikkaa, Kouvola) 
Pekkolanvirta (Kuusankoski, Kouvola) 
Pessankoski (Kuusankoski, Kouvola) 
Valkealan reittiin kuuluvasta Lappalanjärvestä Kymeen laskeva Harjunjoki liittyy Kymijokeen Kouvolan Harjussa 
Lappakoski (Kuusankoski, Kouvola) 
Kuusaanlampi (Kuusankoski, Kouvola) 
Maitolahti (Kuusankoski, Kouvola) 
Kaarteenlahti (Kuusankoski, Kouvola) 
Kuusaankoski (Kuusankoski, Kouvola) 
Rauhanvirta (Kuusankoski, Kouvola) (Kuusaan ja Keltin välinen osuus) 
Keltinkoski (Kuusankoski, Kouvola) 
Pohkiolahti (Koria, Kouvola) 
Värälänkoski (Värälä, Kouvola) 
Myllykoski (Myllykoski, Kouvola) 
Keskikoski (Myllykoski, Kouvola) 
Sorsajoki liittyy Kymijokeen Kouvolan Myllykoskella
Ankkapurha eli Anjalankoski (Inkeroinen, Kouvola) 
Koskenalus (Inkeroinen, Kouvola) 
Hannanhaara (Huhdanniemi, Kouvola]] 
Rahkessaaren Kymijoesta erottava, kilometrin pituinen Rahkessaarenjoki erkanee ja liittyy takaisin Kymijokeen Kouvolan Huhdanniemessä
Susikoski (Huruksela, Kotka / Kouvola) (kunnanraja kulkee koskessa jokea pitkin) 
Hirvenjoki ja Takajoki liittyvät Kymijokeen Kotkan Hurukselassa
Ahvionkoski (Ahvio, Kouvola / Kotka) (kunnanraja) 
Kymijoki haarautuu läntiseen Hirvikoskenhaaraan ja itäiseen Pernoonhaaraan Kouvolan ja Kotkan rajalla, Ahvion ja Pernoon kylien välissä

Hirvikoskenhaara (läntinen laskuhaara) 
Satulavuolle (Pernoo, Kotka / Kouvola) 
Hirvivuolle (Itä-Vastila, Pyhtää) 
Vaskovuolle (Vastila, Pyhtää) 
Pienijoki (Vastilan ja Tammijärven välinen osuus) 
Riekkaksenvuolle (Vastila, Pyhtää) 
Huitunvuolle (Vastila, Pyhtää) 
Kontteskelinvuolle (Vastila, Pyhtää) 
Tammijärvi (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uudenmaan maakunta / Pyhtää, Kymenlaakso) (kunnanraja ja maakunnanraja kulkee jokea pitkin Ahvenkoskelle saakka) 
Laitsalmi (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uusimaa / Pyhtää, Kymenlaakso) 
Porttipohja (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uusimaa / Pyhtää, Kymenlaakso) 
Hiirensaparo (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uusimaa / Pyhtää, Kymenlaakso)
Talvilahti, ruots. Vinterviken (Pyhtää) 
Hattarjärvi (Pyhtää) 
Kymijoki haarautuu Pyhtäällä edelleen kahteen laskuhaaraan, läntiseen Ahvenkoskenhaaraan ja itäiseen Pyhtäänraahaan

Ahvenkoskenhaara
Savukoski (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uusimaa / Pyhtää, Kymenlaakso)  
Ahvenkoski  (Ruotsinpyhtää, Loviisa, Uusimaa / Pyhtää, Kymenlaakso) 
Merikoski (Pyhtää) 
Kymijoen läntisin haara laskee Suomenlahteen Pyhtäällä, kirkonkylän länsipuolella

Pyhtäänhaara
Suurisalmi (Pyhtää) 
Santaniemenselkä (Pyhtää) 
Keihässalmi (Pyhtää) 
Kymijoen toiseksi läntisin haara laskee Suomenlahden Enviikkiin Pyhtäällä, kirkonkylän eteläpuolella

Pernoonhaara (itäinen laskuhaara) 
Pernoonkoski (Pernoo, Kotka) 
Kivenkorva (Kymi, Kotka) 
Jäppilänlahti (Kymi, Kotka) 
Kymijoen Pernoonhaara haarautuu Kotkassa, Kymin kylän länsipuolella edelleen kahteen laskuhaaraan, läntiseen Koivukoskenhaaraan ja itäiseen Korkeakoskenhaaraan

Koivukoskenhaara
Munkholmankoski (Kotka) 
Koivukoskenhaara muuttuu Langinkoskenhaaraksi ja siitä haarautuu Kotkan taajama-alueella vielä sen itäpuolelle Huumaanhaara, joka laskee suoraan Suomenlahden Sunilanlahteen Kotkassa, keskustan itäpuolella 
Langinkoski (Kotka) 
Kosulaisenpohja (Kotka) 
Kymijoen Langinkoskenhaara laskee Suomenlahden Keisarinsatamaan Kotkassa, keskustan länsipuolella

Korkeakoskenhaara
Vuolle (Kymi, Kotka) 
Korkeakoski (Kymi, Kotka)
Kymijoen Korkeakoskenhaara laskee Suomenlahden Sunilanlahteen Kotkassa, keskustan itäpuolella

Laskuvesistö: Suomenlahti, Itämeri

Kunnat, joiden alueella Kymijoki virtaa 

Virtauksen mukaan, eli Päijänteen Asikkalanlahdesta Itämeren Suomenlahteen. 

Asikkala, Heinola, Iitti (Päijät-Hämeen maakunta) Kouvola, Kotka, Pyhtää (Läntinen laskuhaara) (Kymenlaakson maakunta), Loviisa (Uudenmaan maakunta) (Läntinen laskuhaara) 

Nykyisen Kouvolan alueella vuoteen 2008 asti Kymijoki virtasi entisten Jaalan, Kuusankosken, Valkealan, Elimäen, Kouvolan ja Anjalankosken kuntien alueella. Valkealan ja Elimäen alueella joki oli vain puoliksi, sillä kuntarajat kulkivat niissä kohdissa jokea pitkin. Loviisan puoleinen Kymijoen alue puolestaan kuului vuoteen 2009 asti Ruotsinpyhtään kuntaan.

Luonto 

Kymijoki oli ennen Suomen etelärannikon merkittävin vaelluskalajoki. Vaelluskaloja nousi kaikkiin jokihaaroihin, mutta Korkeakoskenhaarassa Korkeakoski oli luonnollinen este nousulle. Muita jokihaaroja pitkin kalat nousivat Anjalankoskelle (Ankkapurhalle) saakka ja siitä ylös. Tärkeimmät vaelluskalat olivat lohi, taimen, siika, nahkiainen, ankerias, vimpa, toutain ja kuore. Patojen, perkausten ja teollisuuden jätevesien vuoksi vaelluskalakannat romahtivat ja hävisivät lähes kokonaan 1950-luvun alkuun mennessä. Vedenlaadun paraneminen, kalaportaiden rakentaminen ja kalanistutus ovat elvyttäneet kalakantoja. Merilohi nousee jokeen ja lisääntyy nykyisin taas luontaisesti. Kymijoen alkuperäinen oma lohikanta ei säilynyt ja lohenistutuksiin valittiin nevanlohi, joka oli maantieteellisesti lähin säilynyt kanta.

Historia 

Päijänteen vedet virtasivat alun perin pohjoiseen, mutta maankohoamisen ollessa voimakkaampaa pohjoisessa ne mursivat uuden reitin etelään Salpausselkien läpi Vuohijärven ja Pyhäjärven kautta Kymijokeen. Tämä purkautuminen tapahtui eri lähteiden mukaan noin 4 900 eaa. tai noin 4 000 eaa. Kymijoen osa ensimmäiseltä Salpausselältä mereen oli syntynyt jo aikaisemmin. Ennen Vuoksen syntymistä myös Saimaan vedet virtasivat Kymijokeen. Päijänteen nykyinen purkautumisreitti etelään puhkesi noin 1 000 eaa. Konniveden eteläpäästä toisen Salpausselän läpi, liittyen vanhaan uomaan Pyhäjärvessä. Pieni Nummenjoki on ollut jääkauden jälkeen yksi Kymijoen suuhaaroista.

Uitto Kymijoessa loppui Kuusankosken ja meren välillä vuonna 1966 ja Kuusankosken yläpuolella vuonna 2002.

Kymijoki rajajokena 

Kymijoen alajuoksu Pyhäjärvestä Suomenlahteen saakka oli Ruotsin ja Venäjän rajajokena Turun rauhasta (1743) Haminan rauhaan (1809) saakka. Ruotsin puoli kuului hallinnollisesti Kymenkartanon ja Savon lääniin (myöhemmin jaettuna Kyminkartanon lääniksi sekä Savon ja Karjalan lääniksi) ja Venäjän puoli Viipurin kuvernementtiin eli Vanhaan Suomeen. Raja halkaisi Pyhtään pitäjän, jonka Ruotsin puolelle jääneestä alueesta muodostettiin Ruotsinpyhtään pitäjä.

Sen jälkeen kun Vanha Suomi vuonna 1812 yhdistettiin muuhun Suomeen, Kymijoki jäi Kymenkartanon ja Viipurin läänien, myöhemmin Uuden­maan ja Viipurin läänien rajaksi, kunnes vuonna 1949 Uudenmaan läänin itäisimmät kunnat yhdistettiin Viipurin läänin Suomelle jääneiden osien kanssa samaan Kymen lääniin.

Joenpohjan saasteet

Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen mukaan Kymijoen pohja on paikoitellen maailman saastunein tutkittu joenpohja. Pohjakerroksissa on erityisen runsaasti orgaanisia klooriyhdisteitä kuten dioksiineja ja furaaneja sekä elohopeaa. On arvioitu, että Kymijoen pohjassa on dioksiineja yhtä paljon kuin koko Suomenlahdessa. Pahimmin saastunut alue on Kuusankosken ja Keltin välillä. Klooriyhdisteitä syntyi Kuusankoskella Kymin Osakeyhtiön Ky5-nimisen puun sinistymisenestoaineen valmistuksen sivutuotteina vuosina 1940–1984. Myrkyt ovat sitoutuneina pohjan sedimentteihin, eivätkä ne saastuta vettä ellei pohjaa pöyhitä. Tästä syystä joenpohjaa ei saa ruopata. Kymijoen veden laatu on parantunut 1960-luvulta lähtien ja on nykyisin jo melko hyvä. Kalojen dioksiinipitoisuudet ovat hieman korkeampia kuin muualla Suomen sisävesissä, mutta kuitenkin selvästi merikaloja alhaisempia. Elohopeapitoisuudet ylittävät varsinkin suurissa petokaloissa EU:n suositusrajan.

Vesivoimalat ja kosket

Kymijoessa on 12 vesivoimalaa ja useita säännöstelypatoja. Ensimmäisiä vesivoimaloita alettiin rakentaa vuonna 1882. Kalkkisten kanavaa ja säännöstelypatoa käytetään Päijänteen vedenkorkeuden säännöstelyyn. Hirvivuolteen padolla säännöstellään joen virtaamaa itäiseen ja läntiseen laskuhaaraan. Tammijärven eteläpuolella Paaskosken padolla voidaan säännöstellä virtaamaa Klåsarön jokihaaraan. Strömforsin ruukin pato pitää vedenkorkeutta tasaisena ruukin ympäristössä. Kymijoen eteläosien vapaat kosket on suojeltu koskiensuojelulailla.

Kalkkistenkoski, säännöstelypato luonnonkosken sivuhaarassa, kosken ohittaa Kalkkisten kanava (Asikkala)
Jyrängönkoski, (Heinola)
Vuolenkoski, vesivoimala (Iitti)
Mankala, vesivoimala (Iitti)
Voikkaa, vesivoimala (Kouvola)
Pessankoski (Kouvola)
Lappakoski (Kouvola)
Kuusankoski, vesivoimala (Kouvola)
Keltti, vesivoimala (Kouvola)
Myllykoski, vesivoimala (Kouvola)
Anjalankoski (Ankkapurha), vesivoimala (Kouvola)
Piirteenkoski (Kouvola)
Susikoski (Kouvolan ja Kotkan rajalla)
Ahvionkosket, putouskorkeus noin 1,9 m (Kouvolan ja Kotkan rajalla)
Kultaankosket, putouskorkeus noin 1,5 m (Kouvolan ja Kotkan rajalla)

Läntinen haara:
Hirvivuolle, säännöstelypato, rakennettu vuonna 1933 (Pyhtää)
Hirvikoski (Pyhtää)
Paaskoski, säännöstelypato, rakennettu vuonna 1933 (Pyhtään ja Loviisan rajalla)
Klåsarö (Loosarinkoski), vesivoimala (Pyhtää)
Ediskoski, Pyhtäänhaarassa, vesivoimala (Pyhtää)
Strömfors, säännöstelypato, rakennettu vuonna 1965 (Loviisa)
Merikoski, Ahvenkoskenhaarassa, vesivoimala (Pyhtään ja Loviisan rajalla)

Itäinen haara:
Pernoonkosket, putouskorkeus noin 5 m (Kotka)
Laajakoski, oikaistu Jäppilänsaaren länsipuolitse (Kotka)
Koivukoski, Koivukoskenhaarassa, vesivoimala kosken ohittavassa kanavassa, säännöstelypato luonnonuomassa (Kotka)
Siikakoski, Koivukoskenhaarassa (Kotka)
Kokonkoski, Koivukoskenhaarassa (Kotka)
Langinkoski, Langinkoskenhaarassa (Kotka)
Hinttulankoski, Huumanhaaran alkupäässä (Kotka)
Korkeakoski, Korkeakoskenhaarassa, vesivoimala (Kotka)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Seppovaara, Ossi: Kymijoki : Virran kohtaloita vuosisatojen saatossa. Kymijoen Vesiensuojeluyhdistys, 1988. ISBN 9519996028.

 Kymijoki tulvii, Suomen Kuvalehti, 01.02.1930, nro 5, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Kymijoen alue
Kotkan joet
Kouvolan joet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kymi