joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Halva (yritys)

Halva Oy Ab on suomalainen vuonna 1931 perustettu makeisvalmistaja. Halva tunnetaan erityisesti valmistamastaan salmiakista ja lakritsista. Muita tunnettuja Halvan makeisia ovat muun muassa Vanhat autot, Lakritsimatto ja erilaiset makeissekoitukset. Halva valmistaa myös halvaa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Vantaalla.

Tuotteita 
 Vanhat Autot ovat perinteisesti salmiakkimakeisia, mutta markkinoilla on myös hedelmien makuisia.
 Lakumatto on lakritsimakeinen, jota myydään 60 gramman patukan lisäksi myös salmiakin makuisena Salmiakkimattona, pienempinä 25 gramman mattoina sekä paloiteltuna pussissa. Lakritsimaton tunnusmerkki on tyylitelty golliwog-hahmo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu

Suomalaiset makeisvalmistajat
Suomalaiset makeismerkit
Sikaoja

Sikaoja virtasi Turussa Kupittaan lähteeltä nykyisen Kupittaankadun kohdalta, Purokadun mukaisesti kohti Korppolaismäkeä ja sieltä Aurajokeen. Sikaoja on vaikuttanut alueen historiaan voimakkaasti, ja se peitettiin sekä viemäröitiin, koska se aiheutti hajuhaittoja kulkiessaan sikaloiden ja navettojen ohitse. Purokadun vieressä sijaitsee nykyään Sikaojanpuisto. Vielä nykyäänkin se on havaittavissa viemäriverkoston rakenteessa.

Sikaojan sivuhaara Varsoja on edelleen olemassa ja se sijaitsee Vähäheikkiläntien varressa pellon reunassa. Se on noin 200 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä pajujen ja leppien reunustama puromainen oja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Turun luonto
Aurajoen vesistö
Turkin Grand Prix 2005

Turkin Grand Prix 2005 (virallisesti 2005 Formula 1 Turkish Grand Prix) oli Formula 1 -kauden  14. osakilpailu, joka ajettiin 21. elokuuta İstanbul Parkin moottoriradalla Turkissa.

Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Kimi Räikkönen, jolle voitto oli kauden viides.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajot 

 Michael Schumacherin, Takuma Satōn ja Narain Karthikeyanin sijoitusta pudotettiin kymmenellä lähtöruudulla moottorivaihdon takia.
 Takuma Satōn suoritus hylättiin, koska hän esti Mark Webberiä tämän nopealla kierroksella.

Kilpailu

Muuta 

Paalupaikka: Kimi Räikkönen – 1.26,797
Nopein kierros: Juan Pablo Montoya – 1.24,770 (kierroksella 39)
Ensimmäinen Turkin Grand Prix.
McLarenin 120. paalupaikka.

Katso myös 
 GP2 Turkin Grand Prix 2005

Lähteet 

Turkin Grand Prix
John Caird

John Caird (15. joulukuuta 1820 Greenock, Skotlanti – 30. heinäkuuta 1898) oli skotlantilainen teologi. Hän opiskeli Glasgow'n yliopistossa ja toimi Skotlannin kirkon palveluksessa. Hänestä tuli tunnettu saarnaaja. Erityisesti hän sai mainetta koko protestanttisessa maailmassa saarnallaan Religion in Common Life, jonka hän piti kuningatar Viktorian läsnä ollessa 14. lokakuuta 1855.

Cairdista tuli vuonna 1862 Glasgow'n yliopiston teologian professori ja vuonna 1873 yliopiston rehtori.

John Caird oli filosofi Edward Cairdin vanhempi veli. Kummatkin kuuluivat uushegeliläisiin brittiläisiin idealisteihin.

Teoksia 

 Introduction to the Philosophy of Religion (1880)
 Spinoza (1888)

Skotlantilaiset teologit
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Extra (Juice Leskinen)

Extra on vuonna 1989 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy.

Kappaleet 
Eesti (On My Mind)
Poliisikouluun
Paskaa
Hellurei ja Onni Gideon
Twistin ylivoimaa
Boogieteorian alkeet
Kaksoiselämää
Rakkauden ammattilainen
Kun rumba loppuu
Risainen elämä
Myrkytyksen oireet
Minä (sunnuntailapsi)

Juice Leskisen kokoelma-albumit
Vuoden 1989 kokoelma-albumit
Ruonansuu & Petelius Co.

Ruonansuu & Petelius Co. oli vuonna 1997 esitetty 15-osainen Jope Ruonansuun ja Pirkka-Pekka Peteliuksen sketsisarja. Ohjelman tuotti Pirkka-Pekka Peteliuksen Pee Pee Visio. Peteliuksen ja Ruonansuun lisäksi sarjassa esiintyivät myös Janne Reinikainen ja Haije Sundqvist. Sarjan tunnusmusiikkina oli Johnny Liebkindin esittämä kappale Hyvin menee kuitenkin.

Sketsejä
 Persmäkeläiset (Rintamäkeläiset -parodia)
 Martti Ahtisaari
 Per Vompatti
 Jorma Reini lääkärissä
 Opettaja Veikko Huovinen
 Vitsihuumorinaurua
 Lima Taukkio
 Eerik Hokkanen
 Yes-pappa
 Olli Alho
 Kulttuuritoimittaja Eila-Pertti Sostakovits
 Keksijä Tollo Peloton

DVD-julkaisu
Sarjan sketsejä on julkaistu Neurohömppä-nimisessä DVD-julkaisussa, joka sisältää lisäksi televisiosarjojen Neurovisio ja Hömppäveikot parhaita paloja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1990-luvun suomalaiset sketsisarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Paul Theroux

Paul Edward Theroux (s. 10. huhtikuuta 1941 Medford, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen matkakirjailija. Hänen teoksiaan ovat The Great Railway Bazaar (1975) ja The Mosquito Coast (1981).Blinding Light (2006).

Theroux oli kanadanranskalaisen Albert Eugene Theroux'n ja amerikanitalialaisen Anne Dittamin poika. Päätettyään opintonsa University of Massachusetts Amherstissa hän lähti opettajaksi Afrikkaan, ensin Malawiin, sitten Ugandaan. Hän asui myös Singaporessa. Hän oli naimisissa Anne Castlen kanssa (1967–1993) ja solmi 1995 uuden avioliiton Sheila Donnellyn kanssa. Televisiotoimittaja Louis Theroux (Theroux'n vinksahtaneet viikonloput) on Paul Therouxin poika.

Theroux'n esikoisromaani Waldo ilmestyi vuonna 1967.

Theroux palkittiin vuonna 1981 James Tait Blackin muistopalkinnolla. Hän on ollut vuodesta 1984 Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsenenä. Hänen kirjoistaan on tehty elokuvia.

Suomennetut teokset 
 
 
 Joulukortti (A Christmas card), suom. Kaarina Helakisa, Helsinki: WSOY 1981 ISBN 951-0-10761-1
 
 
 Saarista vihrein ja muita kertomuksia (World's End and other stories), suom. Arto Häilä 1985, Helsinki: WSOY 1985 ISBN 951-0-12844-9
 
 Salainen elämäni (My secret history), suom. Eeva Siikarla, Helsinki: WSOY 1992 ISBN  951-0-18194-3
 
Herkuleen pylväät: Suuri matka Välimeren ympäri. (The Pillars of Hercules: A grand tour of the Mediterranean, 1995.), suom. Pirkko Huhtanen. WSOY, 1996| ISBN = 951-0-21271-7.
Artikkeleita
 Junalla halki Intian, osa 1–2. Julkaisussa: Suomen Kuvalehti 1987: 4–5
 Paratiisisaarten taistelu menneisyydestä ja tulevaisuudesta: Havaiji. Julkaisussa: National Geographic 2002: 13 (National geographic. Suomi)

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Matkakirjailijat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Aulis Isola

Aulis Ales Isola (16. elokuuta 1935 Salla – 27. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Hän toimi Säteilyfysiikan laitoksen johtajaprofessorina 1969–1975 ja sen uudelleenorganisoinnin ja -nimeämisen jälkeen Säteilyturvallisuuslaitoksen ylijohtajana 1975–1983. Hän tutki säteilysuojelua.

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomi-Fakta. WSOY, 2002.
 Niittylä, Antti: Säteilyturvakeskuksen viisi vuosikymmentä.  (PDF)

Viitteet 

Suomalaiset professorit
Valtionlaitosten johtajat‎
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Antero Jahkola

Kaarlo Antero Jahkola (vuoteen 1952 Jahkonen; 5. helmikuuta 1931 Korpilahti – 10. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija. Jahkola oli Teknillisen korkeakoulun voimalaitosopin ja energiatalouden professorina 1974–1994. Hän tutki haja-asutusalueiden tekniikan kehittämistä, kotimaisten polttoaineiden polttotekniikkaa ja yhdyskuntajätteiden polttamista. Viron tiedeakatemian jäsen Jahkola oli vuodesta 1998.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Suomi-Fakta. WSOY, 2002.

Viitteet

Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Viktoria (Saksan keisarinna)

Viktoria (Victoria Adelaide Mary Louisa, 21. marraskuuta 1840 – 5. elokuuta 1901) oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin esikoistytär, Ison-Britannian ja Irlannin prinsessa, myöhemmin Saksan keisarinna ja Preussin kuningatar. 

Hänen vuotta nuoremmasta veljestään tuli kuningas Edvard VII. Viktorialla ja Edvardilla oli seitsemän muutakin sisarusta. Viktoria oli naimisissa vuodesta 1858 Saksan keisari Fredrik III:n kanssa. Miehensä kanssa hän kannatti liberaalia politiikkaa ja tuki miehensä tavoitetta saada Saksaan brittiläistyylinen parlamentti. Viktorialla oli kahdeksan lasta muiden muassa Keisari Vilhelm II, Kreikan kuningatar Sophia ja Suomen valitun kuninkaan Friedrich Karlin puoliso Margaret. 

Keisarinna Viktorialla oli melko huonot välit poikaansa Vilhelmiin, johtuen eriävistä mielipiteistä: Viktoria koetti kasvattaa pojastaan englantilaista liberaalia herrasmiestä, mutta Vilhelm suosi preussilaista käsitystä halitsijalta vaadittavista ominaisuuksista: rohkeus, lujuus, urhoollisuus.  Myös Vilhelmin vamma on voinut vaikuttaa suhteeseen (Vilhelmin toinen käsi oli surkastunut).

Viktoria oli älykäs lapsi ja opiskeli kotiopettajien johdolla ranskaa, saksaa, luonnontieteitä, kirjallisuutta, latinaa ja historiaa.

Hän tapasi tulevan aviomiehensä vuonna 1851, ja he kihlautuivat 1856, kun Viktoria oli vain kuusitoistavuotias, kymmenen vuotta sulhastaan nuorempi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksan keisarinnat
Prinsessat
Vuonna 1840 syntyneet
Vuonna 1901 kuolleet
Matti Joensuu

Matti Heikki Sakari Joensuu (4. toukokuuta 1915 Janakkala – 17. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen pappi. Joensuu, joka oli kirkollisen avioliittoneuvonnan uranuurtaja Suomessa, toimi Kirkon perheasiaintoimikunnan perheasiain sihteerinä 1953–1965 ja 1968–1978 sekä Kirkkojen maailmanneuvoston perheasiaintuntijana Genevessä 1965–1968. Hän kirjoitti muun muassa teokset Vaikea avioliitto, Avoliitto, avioliitto, perhe ja Työtoveruus ja intiimisuhteet sekä muistelmateoksen Perheiden kanssa naimisissa.

Lähteet

Kirjallisuus
 Suomi-Fakta. WSOY, 2002.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Matti Joensuun muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Ambrosi Hoffmann

Ambrosi Hoffmann (s. 22. maaliskuuta 1977 Davos, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka keskittyi pääasiassa syöksylaskuun ja supersuurpujotteluun.

Hoffmann voitti syöksylaskun junioreiden maailmanmestaruuden 1996. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui kahdeksanneksi syöksylaskussa. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän oli supersuurpujottelussa neljäs 0,04 sekuntia mitalista jääneenä, syöksyssä hän oli seitsemäs. Bormion MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi ja super-G:ssä 12:nneksi. 

Hoffmann saavutti Torinon olympialaisissa 2006 pronssia supersuurpujottelussa Kjetil Andre Aamodtin ja Hermann Maierin jälkeen. Åren MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui syöksylaskussa viidenneksi kolme sadasosasekuntia pronssimitalista jääneenä. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli syöksylaskussa 17:s ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 syöksylaskun kymmenes.

Hoffmann teki debyyttinsä maailmancupissa kaudella 1995–1996. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti oltuaan toinen Altenmarktin syöksykilpailussa 6. maaliskuuta 2002.

Maailmancupin palkintosijat 
Syöksylasku
Kausi 2001–2002: Altenmarkt toinen
Kausi 2003–2004: Kitzbühel kolmas
Kausi 2004–2005: Kvitfjell kolmas
Kausi 2009–2010: Val Gardena kolmas
Supersuurpujottelu
Kausi 2005–2006: Val Gardena kolmas
Kausi 2008–2009: Kitzbühel kolmas

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu
 Henkilökuva ja tilastoja

Sveitsiläiset alppihiihtäjät
Sveitsiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Vlaams Belang

Vlaams Belang on belgialainen puolue, joka ajaa Flanderin itsenäistymistä. Puolueen edeltäjä on Vlaams Blok, joka kiellettiin rasistisena. Puolue toimii Flanderissa ja Brysselissä.

Belgian parlamenttivaaleissa vuonna 2007 puolue sai 17 paikkaa edustajainhuoneeseen ja 5 senaattiin. Euroopan parlamentissa se on kuulunut vuodesta 2015 lähtien Kansakuntien ja vapauden Eurooppa -ryhmään. Aiemmin se on kuulunut sitoutumattomien ryhmään, luukun ottamatta lyhyttä kautta vuonna 2007, jolloin se kuului lyhytikäiseen Identiteetti, perinteet ja itsemääräämisoikeus -ryhmään.

Puolueohjelma 
Vlaams Belang vastustaa Turkin liittymistä Euroopan unioniin ja homoavioliittoja. Keskeisiä teemoja ovat Flanderin itsenäisyys, maahanmuuton vastustaminen ja yleisen armahduksen myöntäminen natsi-Saksan kanssa yhteistyötä tehneille. 

Puolue ehdotti marraskuussa 2007 Belgian hajottamista kahtia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu.
 Virallinen puolueohjelma.
 Vlaams Belangin vastustajien uutissivusto.

EU-kriittiset puolueet
Belgian puolueet
Oikeistopopulistiset puolueet
Nationalistiset puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet
Belgian Grand Prix 2005

Belgian Grand Prix 2005 oli Formula 1 -kauden 16. osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta 2005 Span radalla Belgiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Kimi Räikkönen, jolle voitto oli kauden kuudes.

Aika-ajot

Tulokset

Johtokierrokset

Muuta 

Paalupaikka: Juan Pablo Montoya – 1.46,391
Nopein kierros: Ralf Schumacher – 1.51,453 (kierroksella 43)
Mclarenin ensimmäinen eturivin valtaus sitten San Marinon GP:n 2001.
Giancarlo Fisichella lähti kilpailuun ruudusta 13 moottorivaihdon takia.
Jacques Villeneuven 150:s Grand Prix.
Felipe Massan 50:s Grand Prix.
Tiago Monteiron uran viimeinen MM-piste.
BAR-tallin viimeinen palkintosija, ja tallin ainoat MM-pisteet Belgian GP:stä.
McLaren saavutti 3100 MM-pisteen rajan.
Williams saavutti 2500 MM-pisteen rajan.
Toyotan ensimmäinen kilpailun nopein kierros.
Jordanin viimeinen pistesija

Lähteet 

Belgian Grand Prix
Japanin Grand Prix 2005

Japanin Grand Prix 2005 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. lokakuuta 2005 Suzukan radalla Japanissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Kimi Räikkönen, jolle voitto oli kauden seitsemäs.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Ralf Schumacher – 1.46,106.	
Nopein kierros: Kimi Räikkönen – 1.31,540 (kierroksella 44)
Ralf Schumacherin uran viimeinen paalupaikka.
Kimi Räikkösen sijoitusta pudotettiin kymmenellä moottorivaihdon takia.
Jacques Villeneuve sai 25 sekunnin aikasakon kiilattuaan Juan Pablo Montoyan radalta.
Takuma Satō hylättiin kolaroinnistaan Jarno Trullin kanssa. 
BMW-moottorin 200. kilpailu. 
Jenson Buttonin sadas Grand Prix.
Renault saavutti 700 MM-pisteen rajan.

Lähteet 

Japanin Grand Prix
George Campbell

George Campbell (25. joulukuuta 1719 Aberdeen, Skotlanti – 6. huhtikuuta 1796) oli skotlantilainen valistusfilosofi, teologi, pappi ja Marischal Collegen teologian professori vuosina 1770–1795. 

Campbellilla oli kolme erityistä kiinnostuksen kohdetta: kieli, teologia ja retoriikka. Viimeksi mainitusta hän oli kiinnostunut, koska hän uskoi sen tekevän hänen oppilaistaan parempia saarnaajia. Samasta syystä hänestä tuli retoriikan filosofi: hän ymmärsi, että valistuksen tuomat filosofiset muutokset vaikuttaisivat myös retoriikkaan suuresti.

Campbell sai vaikutteita mm. John Lockelta, Thomas Reidin common sense -filosofiasta, Francis Baconilta, David Humelta, Quintilianukselta ja Augustinukselta.

Teoksia

Kirjoja 

 A Dissertation on Miracles (1762) 
Eräänlainen vastine David Humen esseelle ”Ihmeistä” (”Of Miracles”) teoksessa Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä (1748). Campbell käsittelee uskon ja järjen suhdetta, ja selittää ihmeet välttämättömiksi kääntymykselle. Hänen mukaansa skeptikot eivät voi järkeillä tietään uskoon.
 The Philosophy of Rhetoric (1776)
 Kirja I: "The Nature and Foundations of Eloquence" – Campbell käsittelee klassista retoriikka hyödyntäen empirististä filosofiaa ja sielunkykyjen psykologiaa.
 Kirja II: "The Foundations and Essential Properties of Elocution" – Campbell käsittelee kielifilosofiaa, ja kannattaa kielen standardinmukaista käyttöä: hän asettaa kansallisen paikallisen, nykyisen menneen ja hyvämaineiset lähteet yleisten lähteiden edelle.
 Kirja III: "The Discriminating Properties of Elocution" – Campbellin näkemyksiä puhetekniikasta, kuten puheen tyylistä. 
 The Four Gospels (1789)
1500-sivuinen käännös neljästä evankeliumista, sekä kriittisiä tutkielmia kääntämisen ongelmakohdista ja antiikin aikaisten tekstien tulkitsemisesta. Campbell piti teosta merkittävimpänä teoksenaan.

Saarnoja ja luentoja 

 "The Spirit of the Gospel: A Spirit neither of Superstition nor of Enthusiasm" (1771)
 "The Nature, Extent, and Importance of Duty of Allegiance" (1777)
 "The Success of the First Publishers of the Gospel: A Proof of its Truth" (1777)
 "The Happy Influence of Religion on Civil Society" (1779)
 "An Address to the People of Scotland upon the Alarms that Have Been Raised in Regard to Popery" (1779)
 Lectures on Ecclesiastical History (postuumi, 1800)
 Lectures on Systematic Theology and Pulpit Eloquence (postuumi, 1807)
 Lectures on the Pastoral Character (postuumi, 1811)

Aiheesta muualla 

 Stanford Encyclopedia of Philosophy: Scottish Philosophy in the 18th Century – George Campbell on miracles / and the rhetorical tradition 
 Significant Scots: Dr George Campbell 

 George Campbell: The Philosophy of Rhetoric  

Skotlantilaiset filosofit
Skotlantilaiset teologit
Brittiläiset papit
Brittiläiset professorit
Valistusfilosofit
Vuonna 1719 syntyneet
Vuonna 1796 kuolleet
Lastukosken kanava

Lastukosken kanava on itsepalveluna toimiva sulkukanava, joka sijaitsee Nilsiässä nykyisessä Kuopion kaupungissa. Se rakennettiin vuosina 1904–1905 ja avattiin liikenteelle vuonna 1906. Sen pituus on 350 metriä. Kanavan ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 4,3 metriä. Kanavassa 96 metriä korkea Syväri laskee 95 metriä korkeaan Vuotjärveen, pudotusero vaihtelee välillä 1-1,3 metriä. Kanava kuuluu Tahkon vesireittiin yhdessä Juankosken ja Karjalankosken kanavien kanssa. Kanavan portit ovat puisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Porttien koneistot ovat sähkömekaanisia.

Kanava toimii itsepalvelulla mutta sen etävalvonta suoritetaan Heinävedellä sijaitsevalta Varistaipaleen kanavalta. Lastukosken, Juankosken ja Karjalankosken kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla
Väylävirasto - Lastukosken kanava
 Suomen kanavat - Lastukoski

Suomen kanavat
Nilsiän reitin valuma-alue
Nilsiä
Kuopion rakennukset ja rakennelmat
Kuopion liikenne
John Österholm

John Emil Österholm (5. lokakuuta 1882 Tammisaari – 16. marraskuuta 1960 Helsinki) oli suomenruotsalainen poliitikko, joka toimi RKP:n kansanedustajana vuodesta 1919, kunnes sai vapautuksen sairauden takia 15. syyskuuta 1960. Hänen tilalleen tuli RKP:n Torsten Aminoff. Österholm osallistui 46 valtiopäiville ja oli niiden lukumäärällä mitattuna Suomen pitkäaikaisin kansanedustaja. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1943.

Österholm oli Helsingin ruotsinkielisen työväenopiston (Helsingfors svenska arbetarinstitut) johtajana vuosina 1923–1950. Hän oli 1922–1960 Tammisaaressa ilmestyvän Västra Nyland -lehden Helsingin-kirjeenvaihtaja ja poliittinen toimittaja.

78-vuotiaaksi elänyt Österholm oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1940, 1943 ja 1950. Hän osallistui Suomen valtuuskunnan jäsenenä Pariisin rauhanneuvotteluihin vuonna 1946.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Pernajan kunnanvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Helsingin vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Dragons de Rouen

Dragons de Rouen on rouenilainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa. Joukkueen virallinen nimi on Rouen Hockey Élite 76. 

Normandialainen joukkue on voittanut useasti maansa mestaruuden ja on yksi parhaiten menestyneitä ranskalaisjoukkueita. 

Rouenin joukkueessa on pelannut useita suomalaisia, tunnetuimpana Petri Ylönen, Ranskan maajoukkueessakin pelannut maalivahti. Ylönen torjui Rouenille viisi mestaruutta.

Joukkueen maskottina on seuran nimen mukaisesti lohikäärme.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Fabrice Lhenry 
 Apuvalmentaja: Ari Salo 
 Apuvalmentaja & Apulaistoimitusjohtaja: Marc-André Thinel 
 Maalivahtivalmentaja: Christophe Goechon 
 Fysiikkavalmentaja: Hubert Genest 
 Huoltopäällikkö: Julien Basset 
 Huoltopäällikkö: Nicolas Bertrand 
 Puheenjohtaja: Thierry Chaix 
 Toimitusjohtaja: Guy Fournier 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset
 Ranskan mestari 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 2001, 2003 ja 2006
 Ranskan cup-mestari 2002, 2004 ja 2005

Seurassa pelanneita suomalaispelaajia
 Jarkko Glad (2007–2008)
 Niko Kantelinen (2003–2004)
 Juha Jokiharju
 Heikki Riihijärvi
 Kimmo Salminen
 Ari Salo
 Petri Virolainen
 Petri Ylönen, maalivahti (myös Ranskan maajoukkueessa MM- ja olympiakisoissa)
 Kari Jalonen (1994–1996)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.rouenhockeyelite76.com/ Seuran viralliset kotisivut
 Ranskankielisen wikipedian artikkeli

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Rouen
Chamois de Chamonix

Chamois de Chamonix (viralliselta nimeltään Chamonix Hockey Club) on chamonix'lainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa. 

Chamois on yksi maan vanhimmista seuroista ja Ranskan kaikkien aikojen menestyksekkäin jääkiekkojoukkue. Chamois on voittanut maansa mestaruuden 30 kertaa. Viimeisin mestaruus tosin on vuodelta 1979.

Saavutukset
 Ranskan mestari 1923, 1925, 1926, 1927, 1929, 1930, 1931, 1939, 1942, 1944, 1946, 1949, 1952, 1954, 1955, 1958, 1959, 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1970, 1971, 1972, 1973, 1976 ja 1979.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Marc LeFebvre 
 Apuvalmentaja: Scott Jacklin 
 Fysiikkavalmentaja: Julien Bonniere 
 Fysiikkavalmentaja: Nolwenn Rousselle 
 Huoltopäällikkö: Daniel Dorthe 
 Toimitusjohtaja: Christophe Ville 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 
 Seuran viralliset kotisivut

Viitteet 

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Chamonix’n urheilu
Lucien Lelong

Lucien Lelong (11. lokakuuta 1889 Pariisi – 11. toukokuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen muotisuunnittelija.

Lucien Lelong avasi oman muotitalon Pariisiin 1910-luvun lopulla. Pian suunnittelijan maine kasvoi ja hänen aktiivisinta kautta kesti aina 1940-luvulle asti. Lucien Lelongin kuuluisia asiakkaita olivat muun muassa Greta Garbo, Gloria Swanson ja Rose Kennedy. Lelongin muotitalolle työskentelivät 1940-luvulla myöhemmin tunnetutuksi tulleet muotisuunnittelijat kuten Christian Dior ja Hubert de Givenchy.

Lucien Lelong oli naimisissa kolme kertaa. Hänen toinen vaimonsa oli Venäjän tsaari Aleksanteri II:n pojan tytär, prinsessa Natalie Paley (1905–1981). Suunnittelija kuoli sydänkohtaukseen 1958.

Ranskalaiset muotisuunnittelijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Muotitalot
Kristian Pihlajaharju

Janne Kristian Pihlajaharju (s. 2. maaliskuuta 1969 Lappajärvi) on vantaalais-helsinkiläisen Passionworks-yhtyeen basisti ja lauluntekijä. Hän on myös yhtyeen perustajajäsen ja Rowan3 Productions -levy-yhtiön ja ohjelmatoimiston toimitusjohtaja ja perustaja.

Nuoruudessaan Pihlajaharju oli menestyksekäs yleisurheilija SM-tasolla lajeinaan 100 m ja pituushyppy. Hänen seuransa oli Lappajärven Veikot, ja hänellä on mm. seitsemän nuorten SM-mitalia.

Vuodesta 2007 lähtien Pihlajaharju on kunnostautunut myös tapahtumajärjestäjänä Rowan3 Productions-yrityksessään. Hän oli herättämässä henkiin elokuussa 2007 Suomen toiseksi vanhinta musiikkifestivaalia, Tulivuorirockia , mutta erosi Tulivuorirockin toiminnasta vuoden 2008 festivaalin jälkeen. Vuodesta 2008 lähtien hän on järjestänyt suurkonsertteja muun muassa Vimpelin Saarikentällä sekä joulukonserttikiertueita muun muassa Tarja Turuselle Suomessa . Kesällä 2010 Pihlajaharju järjesti Joensuun Musiikkifestivaalin Joensuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kristianin esittelysivu Passionworksin sivuilla (osiossa MEMBERS)

Suomalaiset basistit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sovittajat
Suomalaiset liikemiehet
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Harriet Hägglund

Harriet Hägglund, taiteilijanimeltään Harry, (s. 4. elokuuta 1970, Alahärmä) on vantaalais-helsinkiläisen  Passionworks-yhtyeen laulaja, lauluntekijä ja perustajajäsen  . Hän on myös yhtyeen levyjä julkaisevan Rowan3 Productions Ky -levy-yhtiö-ohjelmatoimiston äänetön yhtiömies. Ennen Passionworksia Harriet soitti koskettimia ja lauloi pietarsaarelaisessa Sonicroom-yhtyeessä sen koko toimintansa ajan (vuosina 1995-1998). 

Harrietin ensiesiintyminen laulajana tapahtui 2-vuotiaana, ja 6-vuotiaana aloitti pianonsoiton. Hän opiskeli sittemmin Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa pääaineenaan klassinen pianonsoitto, jonka lopetti I-kurssin suorittamisen jälkeen. Myöhemmin hän on opiskellut myös klassista laulua. Näytäntökaudella 1997-1998 Hägglund oli mukana Vaasan kaupunginteatterin musiikkinäytelmässä Myrskyluodon Maija.

Harriet Hägglund on toiminut MTV3 Chatin juontajana ja valvojana vuosina 2001–2003 sekä  YleX:ssä toimittajana vuosina 2003–2005 muun muassa ohjelmissa Suora Lähetys, YleX Viikonloppu ja Kampus.

Lähteet
 passionworksmusic.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Harrietin esittelysivu Passionworksin sivuilla (osiossa MEMBERS)

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Gothiques d’Amiens

Gothiques d’Amiens (viralliseltaan nimeltään Hockey Club Amiens Somme) on amienslainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Anthony Mortas 
 Apuvalmentaja: Eric Medeiros 
 Fysiikkavalmentaja: Mathieu Pingeot 
 Puheenjohtaja: Patrick Letellier 
 Toimitusjohtaja: Elie Marcos 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Amiens
Ducs d’Angers

Ducs d'Angers (viralliselta nimeltään Association des Sports de Glisse d'Angers) on angerslainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa. Suomalainen Heikki Leime valmensi joukkuetta vuosina 2007-2010.
Seuran paras saavutus on kaudelta 2006-2007, jolloin joukkue voitti Ranskan Cup-mestaruuden. Cup-mestaruusjoukkueessa pelasi suomalaisia pelaajia: maalivahti Ville Koivula ja hyökkääjä Juho Jokinen.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Ethan Goldberg 
 Apuvalmentaja: Alexis Billard 
 Maalivahtivalmentaja: Landry Macrez 
 Fysiikkavalmentaja: Kevin Mahot 
 Huoltopäällikkö: Jean-Claude Deluteau 
 Puheenjohtaja: Michaël Juret 
 Toimitusjohtaja: Simon Lacroix 

Lähde: EliteProspects

Kuuluisia pelaajia
 Jaromír Jágr (1995–1996, NHL-työsulku)

Suomalaisia pelaajia joukkueessa
 Jani Tuominen, ”seuralegenda”
 Ville Koivula, maalivahti 2006–2009
 Juho Jokinen, hyökkääjä 2007–2008
 Sami Salonen, hyökkääjä 2007–2008
 Hermanni Vidman, hyökkääjä 2007–2008
 Matias Metsäranta, hyökkääjä 2007–2008
 Marko Kiprusoff, puolustaja 2009–2010

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Angers
Estlander

Estlander on suomalainen sivistyssuku, jonka kaksi sukuhaaraa on aateloitu. Suvun varhaisin tunnettu jäsen on Oulun raastuvan oikeuden jäsenenä 1660-luvulla toiminut Henrik Jakobinpoika, jonka poika Johan käytti nimeä Estlander vannoessaan porvarinvalan Oulussa vuonna 1683. Viroon viittaavan sukunimen alkuperää ei tiedetä, mutta todisteita suvun virolaisesta alkuperästä ei ainakaan ole löytynyt. Suku vaikutti alkuun Oulussa ja sen jälkeen Lapväärttissä, kunnes haarautui 1800-luvulla. Professori Jakob August Estlander aateloitiin vuonna 1879 ja introdusoitiin 1881 Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 254. Hänen veljensä, professori Carl Gustaf Estlander aateloitiin vuonna 1898 ja introdusoitiin aatelisena sukuna numero 274. Näistä kahdesta aatelisesta haarasta ensin mainittu sammui miehenpuolelta vuonna 1980 ja lopullisesti 1998, mutta jälkimmäinen on yhä elossa. Suvun toinen, aateliton päähaara on myös jo sammunut.

Suvun numero 254 aatelisvaakuna on taiteilija Albert Edelfeltin suunnittelema. Suvun numero 274 vaakunan on suunnitellut Sigrid Granfelt.

Suvun jäseniä 
 Jacob Jonas Estlander (1782–1854), suomalainen kirkkoherra ja kirjailija
 Jakob August Estlander (1831–1881), kirurgian professori, valtioneuvos, J. J. Estlanderin poika
 Carl Gustaf Estlander (1834–1910), Helsingin yliopiston estetiikan professori, valtioneuvos, Ateneumin perustaja, J. J. Estlanderin poika
 Jakob Bernhard Estlander (1861–1910), suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
 Bernhard Estlander (1863–1931), suomenruotsalainen historioitsija, Carl Gustaf Estlanderin poika
 Hans Henrik Estlander (1869–1921), suomalainen asianajaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
 Ernst Estlander (1870–1949), oikeushistorian professori, poliitikko, kansanedustaja, Jakob August Estlanderin poika
 Erik Estlander (1871–1946), suomalainen insinööri ja elokuvatuottaja, Carl Gustaf Estlanderin poika
 Carl Georg Estlander (1873–1936), suomalainen pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
 Gustaf Estlander (1876–1930), suomalainen arkkitehti ja urheilija, Jakob August Estlanderin poika

Lähteet

Aiheesta muualla
CARL GUSTAV ESTLANDER (1834 - 1910)

Suomalaiset aatelissuvut
Pastoraalitutkinnot

Alempi pastoraalitutkinto on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa papin tai lehtorin suorittama tutkinto, jossa hän syventää teologian maisterin tutkinnossa hankkimaansa teologista tietämystä ja harjaantuu sen soveltamiseen käytännön seurakuntatyössä. Tutkinnon suorittamiseen kuluu aikaa pappisvihkimyksen jälkeen keskimäärin 3–4 vuotta ja se suoritetaan seurakuntapapin työn rinnalla.  Pastoraalitutkinnon (34 opintopistettä) suorittaminen on kelpoisuusvaatimuksena kappalaisen virkaan. Pastoraalitutkinnoista säädetään kirkkojärjestyksen 6 luvussa.

Kirkkoherran virkaa hakevalta vaaditaan pastoraalitutkinnon lisäksi suoritettu seurakuntatyön johtamisen perustutkinto (6 opintopistettä). Kirkkoherran viran vastaanottamisen jälkeen uudelta kirkkoherralta edellytetään vähintään 20 opintopisteen laajuisten johtamistaidon jatko-opintojen suorittamista työn ohessa (Kirjo IIA: Johtaminen seurakunnassa).  

Ylemmän pastoraalitutkinnon (80 opintopistettä) suorittaminen on kelpoisuusvaatimuksena tuomiorovastin, hiippakuntadekaanin ja kenttäpiispan virkaan sekä pappisasessorin tehtävään. Niihin on käytännössä kelpoisuusehtona myös edellä kuvattujen johtamistaidon Kirjo IIA- tason jatko-opintojen suorittaminen.  

Opintojen lähijaksot pidetään osittain tuomiokapitulissa, osittain Kirkon koulutuskeskuksessa Järvenpäässä. Ulkomailla toimiville kirkon tai kirkollisten järjestöjen papeille järjestetään omia pastoraalikursseja. Ruotsinkielistä pastoraalikoulutusta järjestetään Lärkkullassa Karjaalla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinto
B3

B3, B-3 tai B.3 voi tarkoittaa jotain seuraavista:
 B3, paperikoko
 Hammond B3, urkumalli
 HMS B.3, sukellusvene
 Alpina B3, automalli
 Volkswagen Passat (B3), automalli
C1

C1 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 C1, paperiarkin koko
 BMW C1, skootteri
 Citroën C1, automalli
 Grumman C-1 Trader, lentokone
 HMS C.1, brittiläinen sukellusvene
 Nokia Cseries, matkapuhelinmallit
 Nokia C1-00
 Nokia C1-01
 Nokia C1-02
 C0- ja C1-kontrollikoodit ISO 6429 -standardissa
Roch-Ambroise Cucurron Sicard

Roch-Ambroise Cucurron Sicard (20. syyskuuta 1742 Fousseret Ranska – 10. toukokuuta 1822 Rooma, Italia) oli ranskalainen pappi, joka omisti elämäntyönsä kuurojen koulutukselle. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta
Roch-Ambroise Cucurron Sicard tuli Bordeaux'n kuurojen ("kuuromykkien") koulun johtajaksi vuonna 1780, ja vuonna 1789, abbé de l'Épéen kuoleman jälkeen, hänet nimitettiin Pariisin koulun johtajaksi. Hän nimitti Jean-Marc Gaspard Itard'n 1774–1838 ensimmäiseksi koululääkäriksi, jonka tehtävänä oli valvoa koulun oppilaiden terveyttä.

Vuodesta 1795 lähtien hän toimi Pariisin normaalikoulussa professorina, jossa tehtävässä ollessaan hän kirjoitti ensimmäisen oppikirjansa. Hän toimi jäsenenä seurassa, jonka tarkoituksena oli taistella ateismia ja "tieteiden tasavaltaa" vastaan.

Vallankumouksen pyörteissä hänet uhattiin pidättää 4. syyskuuta 1797 eli vallankumouksen kalenterin mukaan 18. fructidor vuonna V. Hänen onnistui kuitenkin kätkeytyä aina 9. marraskuuta 1799 eli 18. brumaire vuonna VIII, saakka.

Hänet oli valittu Ranskan instituutin jäseneksi jo vuonna 1795, ja Ranskan akatemian jäsen hänestä tuli vuonna 1803.

Keskeiset teokset
 Manuel de l'enfance, contenant des élémens de lecture et des dialogues instructifs et moraux (1797)
 Cours d'instruction d'un sourd-muet de naissance, pour servir à l'éducation des sourds-muets et qui peut être utile à celle de ceux qui entendent et qui parlent Pariisi : Le Clere, 1803.
Abrégé de la Grammaire générale de M. Sicard, ou Leçons élémentaires de langue française et de grammaire générale (1806)
 Élémens de grammaire générale appliqués à la langue française Pariisi: Deterville, 1808. 2 vol. ja 
 Théorie des signes, pour l'instruction des sourds-muets, suivie d'une notice sur l'enfance de Massieu (1808)
Théorie des signes pour servir d'introduction à l'étude des langues, où le sens des mots, au lieu d'être défini, est mis en action (1814)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ranskan akatemian elämäkertatiedosto
Chappey, J.L., 2002, La Société des observateurs de l’homme (1799-1804). Des anthropologues au temps de Bonaparte, esipuhe Claude Blanckaert, Pariisi, Société des études robespierristes.

Cucurron Sicard, Roch-Ambroise
Cucurron Sicard, Roch-Ambroise
Cucurron Sicard, Roch-Ambroise
Sosialistinen kansanpuolue

Sosialistinen kansanpuolue (, lyh. SF) on tanskalainen punavihreä puolue, joka kuuluu europarlamentissa Pohjoismaiden vihreän vasemmiston liittoon ja se on täysjäsen Euroopan vihreässä puolueessa. Sosialistinen kansanpuolue on Suomen Vasemmistoliiton sisarpuolue.

Sosialistisen kansanpuolueen perusti 15. helmikuuta 1959 Aksel Larsen, joka oli aiemmin toiminut Tanskan kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1932–1958. Larsen oli erotettu hänen arvosteltuaan Neuvostoliiton interventiota Unkariin 1956. Häntä seurasi suuri joukko puolueen jäsenistöä. Vuoden 1960 vaaleissa 11 SF:n edustajaa pääsi kansankäräjille ja kommunistinen puolue menetti kaikki paikkansa.

1960-luvulla Sosialistinen kansanpuolue toimi ydinaseita ja ydinvoimaa vastaan rauhanliikkeessä ja vastusti 1972 Tanskan EEC-jäsenyyttä. Puolue on myös vastustanut kansanäänestyksissä Euroopan yhtenäisasiakirjaa, Amsterdamin sopimusta ja euron käyttöönottoa. Villy Søvndalin toimiessa puheenjohtajana vuosina 2005–2012 puolue on alkoi suhtautua myönteisemmin Eurooppa-integraatioon.

Vuoden 2007 vaaleissa SF sai 13,0 % äänistä ja 23 paikkaa, yli kaksi kertaa edellisten vaalien verran, mikä teki siitä suurimman voittajan. Se on puolueen toiseksi paras vaalitulos kautta aikain ja puolueesta tuli Tanskan neljänneksi suurin. Vuoden 2011 vaaleissa SF:n kannatus laski alle kymmeneen prosenttiin ja paikkamäärä laski seitsemällä.

Vaalimenestys

Puheenjohtajat 
 Aksel Larsen, 1959–1968
 Sigurd Ømann, 1968–1974
 Gert Petersen, 1974–1991
 Holger K. Nielsen, 1991–2005
 Villy Søvndal, 2005–2012
 Annette Vilhelmsen, 2012–2014
 Pia Olsen Dyhr, 2014–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sosialistinen kansanpuolue 

Euroopan vihreä puolue
Sosialistiset puolueet
Tanskalaiset puolueet
Vihreät puolueet
Liberaali allianssi

Liberaali allianssi () on tanskalainen liberaalipuolue, joka tunnettiin nimellä Ny Alliance 27. elokuuta 2008 asti. Puolueen perustajia olivat kansanedustaja Naser Khader ja europarlamentaarikot Anders Samuelsen ja Gitte Seeberg. Ensimmäisissä vaaleissa puolue sai viisi paikkaa 179:stä kansankäräjille. Khader ja Seeberg jättivät sittemmin puolueen sisäisten erimielisyyksien takia.

Historia 
Puolueen perustajista Anders Samuelsen ja Naser Khader edustivat aiemmin Radikaalia Vensteä ja Gitte Seeberg Konservatiivista kansanpuoluetta. Alun perin Ny Alliance -nimellä toimineen puolueen perustamisen taustalla oli halu uskottavan vaihtoehton luomiseksi Tanskan kansanpuolueelle, minkä tukea valtaa tuolloin pitänyt keskusta-oikeistolainen hallitus tarvitsi pitääkseen enemmistönsä kansankäräjillä.

Alkuvaiheessa puolue kuvasi itseään keskustapuolueeksi, joka ottaa parhaat puolet sosiaaliliberalismista ja sosiaalisesta konservatismista. Seebergin jätettyä puolueen vuonna 2008 "sosiaalisesta konservatismista" luovuttiin, ja puolue muutti nimensä nykyiseen muotoonsa. Kahden jäljelle jääneen perustajan välillä oli silti huomattavia aatteellisia erimielisyyksiä, ja Khaderin jätettyä puolueen vuonna 2009 se omaksui Samuelsenin johdolla klassisen liberaalin identiteetin.

Anders Samuelsen erosi puheenjohtajan paikalta kesäkuun 2019 vaalien jälkeen, missä Liberaali allianssi kärsi vaalitappion sen pudotessa kansankäräjien pienimmäksi puolueeksi. Liberaali allianssi menetti yhdeksän sen 13:sta paikasta myös Samuelsenin pudotessa kansankäräjiltä. Liberaali allianssi valitsi 9. kesäkuuta 2019 uudeksi puoluejohtajaksi 27-vuotiaan Alex Vanopslaghin, joka oli aiemmin johtanut puolueen nuorisojärjestöä ja noussut ensimmäistä kertaa kansankäräjille muutamaa päivää aiemmin pidetyissä vaaleissa.

Puoluejohto 
 Naser Khader (2007–2009)
 Anders Samuelsen (2009–2019)
 Alex Vanopslagh (2019–)

Vaalimenestys

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liberal Alliance 

Tanskalaiset puolueet
Klassisliberaalit puolueet
Viininpunainen

Viininpunainen tai Bordeaux'n punainen ja burgundinpunainen ovat tummia, punertavia värisävyjä. Burgundinpunainen on sävyltään vähän Bordeaux'n punaista kirkkaampi ja vaaleampi. Kumpikin on saanut nimensä alueella tuotetun viinin värin mukaisesti. Viininpunainen on myös ruskean ja purppuran väliväri.

Kuitenkin yleisessä kielenkäytössä kummastakin värisävystä käytetään kollektiivista nimitystä viininpunainen.

Värikoodit
Burgundinpunainen on eri kansainvälisten värikoodien mukaisesti:
RGB. 144, 0, 32
Triplet hex: 900020
CMYK: 0, 100, 76, 44
TSL: 370°, 100%, 56%

Bordeaux'n punainen eri kansainvälisten värikoodien mukaisesti:
RGB. 128, 0, 0
Triplet hex: 800000
CMYK: 0, 100, 100, 50
TSL: 0°, 100%, 50%

Värit
Remparts de Tours

Remparts de Tours  on toursilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 1:ssä. Diables on voittanut maansa mestaruuden vuonna 1980.

Joukkue kautena 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Julien Guimard 
 Apuvalmentaja: Normand Roy 
 Fysiikkavalmentaja: Phil Bushbacher 
 Huoltopäällikkö: William Simonnet 
 Toimitusjohtaja: Frédéric Sallé

Saavutukset
 Ranskan mestari 1980
 Hopeaa 1979, 1981, 1982 ja 2005

Lähteet
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Tours
Stefano Domenicali

Stefano Domenicali (s. 11. toukokuuta 1965 Imola, Italia) on entinen Ferrarin Formula 1 -tallin tallipäällikkö. Hän ryhtyi tehtävään kaudella 2008, jolloin hän korvasi ranskalaisen Jean Todtin. Domenicalin tilalle tuli kesken kauden 2014 Marco Mattiacci.

Uran alku 
Domenicali syntyi Imolan radan lähellä olevassa kaupungissa, joten hän sai pienestä pitäen kosketuksen moottoriurheiluun. Hän opiskeli taloutta Bolognan yliopistossa ja liittyi Ferrarin taloudesta vastaavaan osastoon valmistuttuaan 1991. Alussa hän teki töitä Ferrarin ja tämän emoyhtiö Fiatin välillä, mutta siirtyi Maranelloon vastaamaan Mugellon radan uudelleenrakennuksesta ja henkilöstöhallinnasta. Tämän jälkeen hän siirtyi markkinointitehtäviin Ferrarin urheiluosastolle. Domenicali siirtyi vuoden 2021 alusta lähtien F1-sarjan toimitusjohtajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Grandprix.com

Formula 1 -tallipäälliköt
Italialaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Aldo Costa

Aldo Costa (s. 6. kesäkuuta 1961 Parma, Italia) on italialainen Mercedeksen Formula 1 -tallin tekninen johtaja. Aiemmin hän teki töitä Ferrarille.

Costa aloitti F1:ssä vuonna 1988 Minardi-tallissa ja siirtyi tallin tekniseksi johtajaksi jo seuraavana vuonna. Ferrarille hän siirtyi vuonna 1995 silloisen pääsuunnittelijan Rory Byrnen avustajaksi. Kun Byrne vuonna 2004 ilmoitti halustaan lopettaa, Costa nimettiin hänen seuraajakseen. Costan ilmoitettiin saavan teknisen johtajan virka marraskuussa 2007, kun tallipäällikkö Jean Todtin kerrottiin siirtyvän pois tehtävästään ja hänen tilalleen siirtyi silloinen tekninen johtaja Stefano Domenicali. Kaudella 2011 Costan rooli teknisenä johtajana kärsi tallin huonosta alkukaudesta, minkä seurauksena hän lopetti tallissa heinäkuussa 2011. Syyskuussa 2011 Costa siirtyi Mercedekselle tekniselle osastolle. Heinäkuussa 2018 Costa ilmoitti jättävänsä Mercedeksen teknisen johtajan tehtävät kauden jälkeen ja siirtyvänsä neuvonantajaksi. Syyskuussa 2019 Costa ilmoitti jättävänsä Mercedeksen kauden jälkeen ja siirtyvänsä Dallaran tekniseksi johtajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Grandprix.com

Formula 1 -tallien työntekijät
Italialaiset henkilöt
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Pee Pee Visio

Pee Pee Visio oli 1990-luvulla toiminut suomalainen elokuvayhtiö, jonka johtajana toimi Pirkka-Pekka Petelius. Yhtiö tuotti sarjat Hömppäveikot (1996), Ruonansuu & Petelius Co. (1997) ja Team Ahma (1998). Yrityksen toiminta lakkasi 1990-luvun lopulla, jolloin Petelius perusti Tuotanto Oy Säihkyn.

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Pee Pee

Pee Pee Oy oli 1990-luvulla toiminut suomalainen tuotantoyhtiö, jonka johtajana toimi Pirkka-Pekka Petelius. Yhtiö tuotti televisiosarjat Neurovisio (1992), Manitbois (1992), Salli mun nauraa (1993) ja Akkaa päälle (1994). Yrityksen toiminta lakkasi 1990-luvun puolivälissä, jolloin Petelius perusti Pee Pee Vision.

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Tessa Sanderson

Tessa Sanderson, CBE (s. 14. maaliskuuta 1956, St Elizabeth, Jamaika) on entinen brittiläinen keihäänheittäjä ja seitsenottelija.

Hän syntyi Jamaikalla, mutta muutti Wolverhamptoniin Englantiin. Hän oli Britannian paras keihäänheittäjä 1970-luvun alusta 1980-luvulle saakka. Hän voitti hopeaa vuoden 1978 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Hän voitti myös kaksi kultamitalia Kansainyhteisön kisoissa.

Sanderson voitti olympiakultaa vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja hänestä tuli ensimmäinen olympiakultaa voittanut brittiläinen musta nainen. 

Brittiläiset keihäänheittäjät
Brittiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Diables Rouges de Briançon

Briançon Alpes Provence Hockey Club () on briançonilainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Daniel Sedlak 
 Apu- & Maalivahtivalmentaja: Ramón Sopko 
 Huoltopäälikkö: Steve Artano 
 Toimitusjohtaja: Christophe Lapointe 

Lähde: EliteProspects

Seurassa pelanneita suomalaispelaajia
 Petri Ylönen, maalivahti (myös Ranskan maajoukkueessa MM- ja olympiakisoissa)
 Juha Jokiharju (2002–2003: toimi myös valmennuksessa)
 Ari Salo (1997–1998)
 Tuomo Määttä (2001–2002)
 Simo Vidgren (2007–2008)
 Mika Kannisto (2003–2004)
 Tommi Satosaari (2008–2009)
 Timo Seikkula (2008–2010)
 Joni Lindlöf (2009–2010)
 Kai Öhberg (2010–2011)
 Jermu Porthén (2011–2012)
 Aleksi Holmberg (2011–2012)

Aiheesta muualla 
 Seuran viralliset kotisivut 

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Hautes-Alpes
Drakkars de Caen

Drakkars de Caen (viralliselta nimeltään Hockey Club de Caen) on caenilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 1:ssä.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Seurassa pelanneita suomalaispelaajia
 Juha Virenius, maalivahti
 Kai Rautio, puolustaja
 Tuomo Määttä, hyökkääjä
 Mika Paananen, hyökkääjä
 Antti Urpo, hyökkääjä
 Matias Simontaival, hyökkääjä
 Niko Suoraniemi, puolustaja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Caen
Ducs de Dijon

Ducs de Dijon (viralliselta nimeltään Dijon Hockey Club) on dijonilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla.

Joukkue kaudella 2022-2023

Saavutukset 
 Coupe de France -voitto 2006, 2012

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset kotisivut 

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Dijonin urheilu
Vuonna 1901 perustetut urheiluseurat
Épinal Hockey Club

Épinal Hockey Club on épinalilainen jääkiekkojoukkue, joka Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:ssa. Joukkue pelasi Ranskan pääsarja Ligue Magnusissa vuosina 1991–1992, 1996–1997 ja 2003–2018. Kaudeksi 2018–2019 Épinal siirtyi taloudellisen selvitystilan vuoksi peräti kolme sarjatasoa alemmas FFHG Division 3:een.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset 
 2002–2003 : France de Nationale 1 -mestari (nousu pääsarjaan)
 2006–2007: finaalipaikka de coupe de France -cupissa

Joukkueessa pelanneet suomalaiset 
 Jussi Haapasaari
 Jarkko Laiho
 Simo Romo (2007–2008, hyökkääjä)
 Ilpo Salmivirta (2007–2008, hyökkääjä)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Vosges
Vuonna 1997 perustetut urheiluseurat
Étoile noire de Strasbourg

Étoile noire de Strasbourg (viralliselta nimeltään Club des sports sur glace - (CSG) Strasbourg - Alsace) on strasbourgilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 1:ssä.

Joukkue kautena 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Daniel Bourdages 
 Apuvalmentaja: Alexandre Rouillard 
 Toimitusjohtaja: Stéphane Hohnadel 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset 
 Ranskan ykkösdivisioonan mestari kaudella 2005-06

Joukkueessa pelanneet suomalaiset 
 Sami Äikää, maalivahti
 Jesse Saarinen, puolustaja
 Pasi Petriläinen, puolustaja
 Jouni Saarinen, puolustaja
 Fredrik Vara, puolustaja (2007-2008)
 Esa Hämäläinen, puolustaja (2008-2009)
 Mika Suoraniemi, hyökkääjä
 Tommi Flinck, hyökkääjä
Timo Kuuluvainen, hyökkääjä 
 Juho Lehtisalo, hyökkääjä (2007-2008)

Lähteet 
 Joukkueen viralliset kotisivut

Viitteet 

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Strasbourgin urheilu
Yétis du Mont-Blanc

Yétis du Mont-Blanc (viralliselta nimeltään Hockey Club Mont-Blanc) on saintgervaislainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 1:ssä.  

Seura on kahden aiemman seuran fuusio. Megève (Ranskan mestari 1984) yhdistyi vuonna 1987 Saint-Gervaisiin (Ranskan mestari kausina 1969, 1974, 1975, 1983, 1985 ja 1986).

Seuralla on käytössään kaksi hallia, Megèven ja Saint-Gervaisin halli.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset 
 Ranskan mestari vuosina 1987 ja 1988 (Mont-Blanc)
 Ranskan mestari 1984 (Megève)
 Ranskan mestari 1969, 1974, 1975, 1983, 1985 ja 1986 (Saint-Gervais).

Joukkueessa pelanneet suomalaiset 
 Tuomas Tikkanen
 Markus Laine (→2008-2009 TuTo Hockey)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Haute-Savoie
Saint-Gervais-les-Bains
Pingouins de Morzine

Pingouins de Morzine (viralliselta nimeltään Hockey Club Morzine-Avoriaz) on morzinelainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 2.

Joukkue kautena 2022–2023

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Haute-Savoie
Ours de Villard-de-Lans

Ours de Villard-de-Lans  on villarddelansilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 2:ssa.  

Joukkueessa on pelannut Ranskan maajoukkuepelaaja Christian Bozon.

Joukkue kaudella 2022-2023 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen viralliset kotisivut

Ranskalaiset jääkiekkoseurat
Isère
Arnaldo Forlani

Arnaldo Forlani (s. 8. joulukuuta 1925) on italialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä aikavälin 18. lokakuuta 1980 – 28. kesäkuuta 1981. Hän oli kristillisdemokraattisen puolueen johtajana vuosina 1969–1973 ja 1989–1992.

Forlani syntyi Pesarossa, Marchessa. Hänet valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa 1958, ja hän oli ulkoministeri vuosina 1976–1979.

Forlanin seuraajana Italian pääministeriksi astui Giovanni Spadolini.

Vuosina 1989-1994 Forlani vaikutti Euroopan parlamentin Euroopan kansanpuolueen ryhmässä.

Vuonna 1992 alkoi Tangentopoliksi kutsuttu lahjusskandaali, joka johti Forlanin vankeustuomioon.

Lähteet 

Italian pääministerit
Italian ulkoministerit
Italian puolustusministerit
Italialaiset europarlamentaarikot
Italialaiset kristillisdemokraattiset poliitikot
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt