joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
With Tragedies Adorned

With Tragedies Adorned on suomalaisen dark metal -yhtyeen Yearningin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1997 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Juhani Palomäki.

Kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kitara, kosketinsoitin
 Tero Kalliomäki – kitara
 Petri Salo – basso
 Toni Kostiainen – rummut

Vieraileva muusikko 
 Lady Tiina Ahonen – huilu

Muut tekijät 
 Ahti Kortelainen – äänittäjä, tuottaja
 Mikko Vattulainen – valokuvat
 Holy Records – grafiikka, layout, vastaava tuottaja

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Yearningin albumit
Plaintive Scenes

Plaintive Scenes on suomalaisen doom metal -yhtyeen Yearningin toinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1999 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet

Digipakin bonuskappale

Kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kitara, kosketinsoitin
 Tero – kitara
 Mr. Woodland – basso
 T. Kristian – rummut
 Lady Tiina – laulu, huilu

Vieraileva muusikko 
 Hensku – oboe

Muut tekijät 
 Jean-Pascal Fournier – grafiikka
 Zenja – valokuvat
 Pierre Dechamps – masteroija

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1999 albumit
Yearningin albumit
Frore Meadow


Frore Meadow on suomalaisen doom metal -yhtyeen Yearningin kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2001 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kaikki instrumentit, miksaaja, tuottaja
 Tony K. Kristian – rummut, samplet, miksaaja, tuottaja

Tuotanto 
 Ahti Kortelainen – äänittäjä, miksaaja
 Bruno Gruel – masteroija
 Zenja – valokuvat
 JP Fournier – kansitaide

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2001 albumit
Yearningin albumit
Evershade


Evershade on suomalaisen doom metal -yhtyeen Yearningin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Holy Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kitara, kosketinsoitin, basso
 Kris Tonic – rummut, lyömäsoittimet

Vierailevat muusikot 
 Matti Salonen – soolokitara (kappale 5)
 Jani Loikas – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Anssi Kippo – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Bruno "Evershade" Gruel – masteroija
 Ville Henttonen – valokuvat
 Juha Mensola – grafiikka

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 albumit
Yearningin albumit
Merging into Landscapes


Merging into Landscapes on suomalaisen doom metal -yhtyeen Yearningin viides ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi vuodelta 2007.

Yhtyeen perustajan sekä lauluntekijän Juhani Palomäen kuoltua toukokuussa 2010 yhtye hajosi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Juhani Palomäki – laulu, kitara, kosketinsoitin, basso, musiikkiohjelmointi
 Aki Kuusinen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Tiina Sitomaniemi – laulu
 Tuborg IV Koskenkorva – murinalaulu
 Olli Haaranen – musiikkiohjelmointi

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Yearningin albumit
Hästesko

Hästesko on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Axel Herman Hästesko af Målagård (1761–1829), suomalainen sotilas ja valtiopäivämies
 Jaakko Henrikinpoika Hästesko eli Jakob Henriksson Hästesko (k. 1567), Viipurin linnanpäällikkö, Eerik XIV luotettu, kuoli sotavankeudessa
 Johan Henrik Hästesko (1741–1790), suomalainen sotilas ja Ruotsin armeijan upseeri, joka teloitettiin osallistumisesta Kustaa III:n sodan aikaiseen upseerikapinaan
 Teodor Carl Josef Hästesko af Målagård (1817–1878), suomalainen kenraalimajuri ja valtiopäivämies

Entinen nimi
Elsa Heporauta ent. Hästesko (1883–1960)
Frans Akseli Heporauta ent. Hästesko (1879–1946)

Katso myös
 Heporauta
My Shameful

My Shameful on suomalainen doom/death metal -yhtye, johon kuuluu suomalaisia, saksalaisia sekä yhdysvaltalaisia jäseniä. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita myös funeral doomista.

Jäsenet 
 Sami Rautio – laulu, kitara, basso, kosketinsoitin (1999–)
 Jürgen Frohling – rummut
 Twist - bass

Entiset jäsenet 
 Mario Hahn - kitara
 Mark Napier – rummut
 Harri Jussila – kitara, laulu, basso, syntetisaattori (1999–?)

Diskografia 
Studioalbumit
 
 
 
 
 Penance (2013)
 Hollow (2014, MFL-Records)

EP:t
 

Demot

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivu
 

Suomalaiset death metal -yhtyeet
Osaamisen markkinointi

Osaamisen markkinointi on markkinoinnin käsite, jossa markkinoinnin keskiöön otetaan asiantuntijayrityksen osaaminen. Osaamisen markkinointi mielletään usein myös houkuttelumarkkinoinniksi tai Inbound-markkinoinniksi. 

Osaamisen markkinoinnissa asiantuntijayritysten asiantuntijuus muodostaa markkinoinnin kärjen. Osaamisen markkinointia voidaan toteuttaa monikanavaisesti.

Katso myös
Sisältömarkkinointi
Sisältöstrategia

Lähteet  

Markkinointi
...of Dust

...of Dust on My Shamefulin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sami Rautio.

Kokoonpano 
Yhtye
 Sami Rautio – laulu, kitara, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi, äänittäjä, miksaaja
 Mark Napier – rummut

Tuotanto
 Andreas Balaskas – masteroija
 Marco Reuß – kansitaide, design

Arvostelut 
 Desibeli.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2004 albumit
My Shamefulin albumit
The Return to Nothing

The Return to Nothing on My Shamefulin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2006.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Sami Rautio, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Sami Rautio – laulu, kitara, kosketinsoitin
 Mario Hahn – kitara
 Twist – basso
 Mark Napier – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
My Shamefulin albumit
Of All the Wrong Things

Of All the Wrong Things on My Shamefulin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Sami Rautio.

Tuotanto 
 Sami Rautio – äänittäjä, miksaaja
 Minna Rautio – kansikuva

Aiheesta muualla 
 
 Of All the Wrong Things

Vuoden 2003 esikoisalbumit
My Shamefulin albumit
Aleksandar Nikolić

Aleksandar "Aca" Nikolić (28. lokakuuta 1924 Sarajevo – 12. maaliskuuta 2000 Belgrad) oli serbialainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Nikolić toimi Jugoslavian koripallokoulun johtajana ja häntä onkin nimitetty "Jugoslavian koripallon isäksi". Myöhemmin hänet on valittu sekä Basketball Hall of Fameen että FIBA Hall of Fameen.

Nikolić pelasi koko pelaajauransa Jugoslaviassa, jossa hän edusti muun muassa KK Partizan sekä KK Crvena zvezdaa. Jälkimmäisessä seurassa hän voitti Jugoslavian-mestaruuden kolme kertaa vuosina 1947–1949. Aktiiviuransa hän lopetti kuitenkin jo vuonna 1951.

Pelaajauran jälkeen Nikolić aloitti valmentamisen ja siirtyi Jugoslavian maajoukkueen valmentajaksi heti peliuransa lopetettuaan. Seurajoukkuetasolla hän aloitti valmentamisen vuonna 1959 siirryttyään Partizanin päävalmentajaksi. Hän valmensi myös OKK Belgradia, jossa hän voitti cup-mestaruuden sekä liiga-mestaruuden.

Nikolić teki pitkän valmentajauran Italiassa, jonne hän siirtyi ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Eniten menestystä hän saavutti Pallacanestro Varesen valmentajana. Seura voitti hänen alaisuudessaan Euroopan cupin sekä Italian-mestaruudet vuosina 1970, 1972 sekä 1973. Viimeisen kerran Nikolić valmensi kaudella 1984–1985.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FIBA Hall of Fame  
Koripallon Serie A:n valmentajaprofiili 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Taihō

Taihō () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu lentotukialus. Alus jäi oman lentotukialusluokkansa ainoaksi edustajaksi, jossa piti olla kaikkiaan viisi alusta.

Valmistus 
Sen köli laskettiin 10. heinäkuuta 1941 ja alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1943. Alus valmistui 7. maaliskuuta 1944.

Muista keisarillisen Japanin laivaston lentotukialuksista poiketen alus oli varustettu 75 millimetrin panssarikannella. Kaikissa muissa japanilaisissa tukialuksissa lentokansi oli painosyistä puinen. Kansi oli tarkoitettu kestämään 454 kilogramman pommin (1 000 paunan) suora osuma. Muu laivan panssarointi painoi kaikkiaan 8 940 tonnia.

Miehistöä Taihōlla palveli 1 751 henkeä. Huippunopeus oli 33,3 solmua. Toimintamatka oli 8 000 meripeninkulmaa 18 solmun nopeudella. Ulkomitat olivat: 260,60 metriä (pituus), 30 metriä (leveys) ja 9,6 metriä (syväys). Laivan uppouma oli 37 866 tonnia. Aluksen aseistuksena oli 12 kappaletta 100 millimetrin ja 71 kappaletta 25 millimetrin ilmatorjuntatykkejä. Lentokonetilat olivat 150 metriä pitkät ja ne sijaitsivat kahdessa kerroksessa.

21 hävittäjälentokoneen (Mitsubishi A6M Reisen, versio A6M5) ohella aluksella oli myös syöksypommittajia (Yokosuka D4Y ”Judy”) sekä torpedopommittajia (Nakajima B6N Tenzan ”Jill”). Aichi D3A ”Val” -syöksypommittajia oli kolme kappaletta. Yhteensä konevahvuus oli 65 lentokonetta.

Palvelus 
Taihō upotettiin Filippiinienmeren taistelussa 19.-20. kesäkuuta 1944. Alus sai ainakin kaksi osumaa ennen uppoamistaan. Sen upotti Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Albacore (komentajakapteeni Blanchard). Eräs japanilainen lentäjä oli havainnut lähestyvän torpedon yrittäen syöksyä sen päälle, muttei onnistunut estämään osumaa. Taihō upposi kaasuuntuneen polttoaineen räjähtäessä sen rungon sisällä.

Lähteet
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet. Porvoo: WSOY, 1976 (suom. Helge Seppälä). Alkuteos: Lontoo: Salamander Books, 1975. ISBN 951-0-07838-7
Crawford, Steve: Taistelulaivat ja lentotukialukset – 300 maailman mahtavinta sota-alusta. Karisto, 2010 (suom. Petri Kortesuo). Alkuteos: Amber Books, 1999. ISBN 978-951-23-5234-0

Viitteet 

Filippiinienmeren hylyt
Japanilaiset toisen maailmansodan lentotukialukset
Keisarillisen Japanin laivaston lentotukialukset
Alcohol Anthems

Alcohol Anthems on suomalaisen thrash/groove metal -yhtyeen Mental Care Foundationin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Low Frequency Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lance Lawrence Thruster – laulu
 Antti Hokkala – kitara
 Pasi Kauppinen – basso, äänittäjä, miksaaja
 Lauri Bexar – rummut

Muut tekijät 
 M. Paasikoski – äänittäjä (laulu)
 Svante Forsbäck – masteroija
 Jussi Pennanen – kansitaide, valokuvat

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 albumit
Vuoden 2005 esikoisalbumit
Suomalaiset thrash metal -albumit
Hukkinen

Hukkinen on suomenkielinen sukunimi. Hukkinen-nimisiä henkilöitä:

 Eino I. Hukkinen (1883–1956), suomalainen toimittaja ja kääntäjä
 Janne Hukkinen (s. 1957), suomalainen ympäristöpolitiikan professori
 Nina Hukkinen (s. 1965), suomalainen näyttelijä
 Paavo Hukkinen (1911–1988), suomalais-saksalainen näyttelijä
 Toivo Hukkinen (1891–1967), suomalainen lakimies ja Etsivän keskuspoliisin ensimmäinen päällikkö
 Yrjö Hukkinen (1886–1946), suomalainen maataloustieteilijä
Hämeranta

Hämeranta on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Kerttu Hämeranta (1907–1962), suomalainen teatterinjohtaja, elokuvanäyttelijä ja lastenkirjailija
 Tauno Hämeranta (1910–1987), suomalainen taidemaalari
 Toivo Hämeranta (1900–1969), suomalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä
 Irja Ranin (o.s. Hämeranta, 1930–1995), suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja, näyttelijä ja toimittaja.
Kankainen

Kankainen voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Suomenkielinen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä:
 Anu Kankainen, suomalainen fyysikko
 Hanna Kankainen (1898–1984), suomalainen kirjailija
 Kosti Kankainen (1894–1979), suomalainen pappi ja poliitikko
 Topi Kankainen (1912–1957), suomalainen näyttelijä

Paikannimi Suomessa:
 Kankainen, Hämeenlinnan kaupunginosa
 Kankainen, kylä Toivakassa
 Kankaisten kartano, kartano Maskussa
 Kankaisten seisake, lakkautettu rautatieseisake Maskussa.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Täsmennyssivut
Surgutin piiri

Surgutin piiri () on kunnallispiiri Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan keskellä Venäjällä. Se on Venäjän paikallishallinnon ylemmän tason alue. Piiri on pinta-alaltaan erittäin suuri ja kattaa 105 190 neliökilometriä (mikä vastaa lähes 1/3:aa Suomen pinta-alasta).

Kunnallispiirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 113 515 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus Surgut (306 675 asukasta vuonna 2010) kuuluu paikallishallinnossa omaan, ympäröivästä kunnallispiiristä erillisen kaupunkipiirikuntaansa. Myös Kogalymin kaupunkipiiri (58 337 as.) sijoittuu maantieteellisesti Surgutin piirin sisälle vaikkei kuulu jälkimmäiseen.

Piirin kunnat

Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla eli alemmalla eli kuntatasolla Surgutin kunnallispiiri jakautuu neljään kaupunkikuntaan ja yhdeksään maalaiskuntaan.

Surgutin piirin kaupunkikunnat (gorodskoje poselenije) ovat (alla ktt= kaupunkityyppinen taajama):
 Belyi Jarin kaupunkikunta (Белый Яр), keskuksena ktt Belyi Jar (Белый Яр, 14 580 as.)
 Barsovon kaupunkikunta (Барсово), keskuksena ktt Barsovo (Барсово)
 Fjodorovski kaupunkikunta (Федоровский), keskuksena ktt Fjodorovski (Фёдоровский, 20 288 as).
 Ljantorin kaupunkikunta (Лянтор), keskuksena Ljantor (38 992 as.)

Surgutin piirin maalaiskunnat (selskoje poselenije) ovat:
 Solnetšnyi (Солнечный)
 Lokosovo (Локосово)
 Russkinskaja (Русскинская)
 Sytomino (Сытомино)
 Nižnesortymski (Нижнесортымский)
 Ljamina (Лямина)
 Tundrino (Тундрино)
 Ugut (Угут)
 Ult-Jagun (Ульт-Ягун)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Surgutin piirin sivusto  (admsr.ru)
 Surgutin piiri Hanti-Mansian sivustolla   (admhmao.ru)

Hanti-Mansian piirit
Dražen Dalipagić

Dražen Dalipagić (; s. 27. marraskuuta 1951 Mostar, Jugoslavia) on serbialainen ja entinen jugoslavialainen ammattiuransa päättänyt koripalloilija. Hänet on valittu uransa jälkeen sekä Basketball Hall of Fameen että FIBA Hall of Fameen. Lisäksi hänet on valittu kolmesti Euroopan parhaaksi koripalloilijaksi (Mr. Europa ja Euroscar Award), Jugoslavian vuoden urheilijaksi (1978) sekä kolmesti Belgradin parhaaksi urheilijaksi (1976–1978)

Dalipagić aloitti pääsarjakoripallon KK Partizanissa kaudella 1971–1972 ja hän edusti seuraa vuoteen 1980 asti. Tänä aikana hän voitti Korać cupin (1978) sekä Jugoslavian-mestaruuden (1976). Vuodet 1978–1979 hän vietti armeijassa, eikä pelannut tämän takia. Dalipagić siirtyi ulkomaille vuonna 1980 ja siirtyi edustamaan italialaista Reyer Venetsiaa. Hän pelasi seurassa ainoastaan yhden kauden, jonka jälkeen hän palasi Partizaniin. Kaudella 1981–1982 Dalipagić teki Partizanin paidassa 43 pistettä ottelua kohden ja siirtyi Real Madridiin. Vuodet 1983–1989 hän edusti Italiassa APU Udinesea, Reyer Venetsiaa sekä  Veronaa. Viimeisen kerran hän pelasi pääsarjatasolla kaudella 1990–1991 KK Crvena Zvezdan paidassa.

Dalipagić teki mittavan uran Jugoslavian maajoukkueessa. Hän edusti maataan kolmesti olympialaisissa. Ainoan olympiakultansa hän voitti Moskovan olympialaisista, joita Yhdysvallat boikotoi. MM-kilpailuista Dalipagić saavutti ainoan kultamitalinsa vuoden 1978 kilpailuista. EM-tasolla hän voitti kolme kertaa Euroopan-mestaruuden.

Lähteet

Aiheesta muualla 

FIBA Hall of Fame  
Koripallon Serie A:n pelaajaprofiili 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset koripallovalmentajat
Jugoslavialaiset olympiavoittajat
Serbialaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Ikio Ayaka

Ikio Ayaka ( Ikio Ayaka, s. 21. tammikuuta 1989) on japanilainen laulaja ja malli, joka laulaa pääosin englanniksi. Mallina ollessaan hän käyttää nimeä Ayaka.

Diskografia

Minialbumit
 Re: Acid Queen (14. tammikuuta 2009)
 Gossip (22. heinäkuuta 2009)

Digitaaliset singlet
 "Glowing" (15. marraskuuta 2012)

Musiikkivideot
 "Spin Me Round" (2009)
 "Get Out" (2009)

Aiheesta muualla
 Ikio Ayakan kotisivut  
 Ikio Ayakan haastattelu 
 

Japanilaiset laulajat
Japanilaiset mallit
J-pop
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
A. E. Housman

Alfred Edward (A. E.) Housman (26. maaliskuuta 1859 Fockbury, Worcestershire, Englanti – 30. huhtikuuta 1936 Cambridge, Englanti) oli englantilainen runoilija ja antiikintutkija. Hänen kokoelmiaan on muun muassa A Shropshire Lad. Hän keskeytti opinnot Oxfordissa vaikka oli lahjakas latinisti. Hän sai nimityksen 1892 Lontoon yliopiston latinan kielen professoriksi ja 1911 Cambridgen yliopistoon samaan virkaan.

Housmanin runotuotanto oli suppea, mutta saanut paljon lukijoita. Englannin maaseudulle sijoittuvien runojen tunnelma on kansanlaulumainen, surumielinen ja pessimistinen, tavalla johon kuka tahansa voi samastua.

Housmanin veli Laurence Housman kirjoitti 1942 esseen tämän homoseksuaalisuudesta mutta edellytti, ettei esseetä saa julkaista 25 vuoteen. Sen ja muuta aineistoa hän lahjoitti British Museumiin.

Elämä 
A. E. Housman syntyi Fockburyssä Worcestershiressa esikoiseksi seitsemän lapsen keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä Edward Housman toimi juristina ja äiti Sarah (o.s. Williams) edusti pojalleen esikuvaa. Äiti kuoli syöpään 1871 Housmanin ollessa kaksitoistavuotias. Tämä aiheutti Housmanin perheessä kireyttä isän ajautuessa alkoholismiin ja taloudellisiin ongelmiin.

Housman opiskeli King Edward's Schoolissa ja myöhemmin Bromsgrove Grammar School of King Edward VI:ssa (nyt Bromsgrove School). Saatuaan stipendin hän pääsi St John's Collegeen opiskelemaan Literae Humaniores-kurssille. Opiskeluja osaltaan häiritsi epäonninen rakastuminen kanssaopiskelijaan Moses Jacksoniin ja isän kuolema, minkä vuoksi Housman reputti tenteissä.

Oxfordin jälkeen Housman toimi toimistovirkailijana.

Vuonna 1896 A. E. Housman julkaisi omakustanteisesti kokoelmansa A Shropshire Lad useiden kustantamoiden ensin torjuttua runot. Teosten pääteemoja ovat kuolema ja ihmisen kuolevaisuus, jotka saavat taustalleen seesteisen maalaismaiseman. Vuonna 1922 hän julkaisi viimeisen teoksensa Last Poems. Housman kuoli 30. huhtikuuta 1936, 77-vuotiaana.

Suomennettuja runoja
Teoksessa Tuhat laulujen vuotta : valikoima länsimaista lyriikkaa (WSOY 1957, 1974, 2004) on kaksi Aale Tynnin suomentamaa Housmanin runoa:
 Kastanja soihtujansa pudottaa (kokoelmasta Last Poems XI)
 Olin kaksikymmentäyksi (kokoelmasta A Shropshire Lad XIII)

Lähteet 

 Page, Norman, A. E. Housman: A Critical Biography
 A. E. Housman, A Shrophire Lad: Collector's Library 2012

Viitteet
 

Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Englantilaiset runoilijat
Antiikintutkijat
Noureddine Ould Ménira

Noureddine Ould Ménira (; s. 6. toukokuuta 1968) on mauritanialainen entinen yleisurheilija.

Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa Ménira putosi miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä seitsemänneksi. Kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa hän putosi siinä jälleen ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi. Ménira toimi Atlantan kisoissa maansa lipunkantajana.

Lähteet 
	

Mauritanialaiset pikajuoksijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilmoni

Ilmoni on ollut seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Christian Ilmoni (1919–2008), kilpapurjehtija
 Einar Ilmoni (1880–1946), taidemaalari
 Immanuel Ilmoni (1797–1856), lääkäri ja professori
 Synnöve Ilmoni (1877–1957), opettaja ja uskonnollinen kirjailija
 William Frithiof Ilmoni (1880–1932), päätoimittaja ja suomentaja
Yrjö Ilvessalo

Yrjö Ilvessalo (vuoteen 1911 Sarén; 1. joulukuuta 1892 Tampere – 6. joulukuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen akateemikko ja metsätieteilijä.

Henkilöhistoria
Ilvessalon vanhemmat olivat vankilanjohtaja Karl Sarén ja Amanda Sahlbom ja puoliso vuodesta 1920 Lyyli Metsäpelto. Hänen veljensä oli metsätieteilijä Lauri Ilvessalo. Ilvessalo tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1911, suoritti Helsingin yliopistossa metsänhoitotutkinnon 1914 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja lisensiaatiksi 1920 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1921. Hän oli Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen dosentti 1932–1948 ja työskenteli ajoittain virkaatekevänä professorina.

Ilvessalo oli Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioinnin professori 1922–1948 ja Suomen Akatemian jäsen vuosina 1948–1962. Hänen merkittävin työnsä oli laajojen alueiden metsävarojen inventointimenetelmien kehittäminen ja inventointien tekeminen. Hän suunnitteli ja johti ensimmäisen valtakunnallisen metsävarojen inventoinnin linja-arviointimenetelmällä 1921–1924 sekä vielä kolmesti sen jälkeen.

Valtiotieteen tohtori, kaupallinen neuvos Jaakko Ilvessalo on Yrjö Ilvessalon poika.

Julkaisuja
 Mäntymetsikköjen valtapuitten kasvusta mustikka- ja kanervatyypin kankailla Salmin kr. puistossa, 1916.
 Tutkimuksia metsätyyppien taksatoorisesta merkityksestä, 1920.
 Kasvu- ja tuottotaulukot Suomen eteläpuoliskon mänty-, kuusi- ja koivumetsille, 1920.
 Tutkimuksia yksityismetsien tilasta Hämeen läänin keskiosissa, 1923.
 Suomen metsät: Metsävarat ja metsien tila, 1924.
 Suomen metsät viljavuusalueittain kuvattuina, 1930.
 Pohjoismaiden metsävarat toisiinsa verrattuina, 1931.
 Metsätyyppien esiintyminen eri maalajeilla, 1933.
 Metsä- ja suotyyppien esiintymisen keskinäisestä suhteesta, 1934.
 Metsämaitten jyvityksen perusteet, 1938.
 Metsän arvioiminen, Tapion taskukalenteri, useita painoksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Akateemikot (Suomi)
Suomalaiset metsätieteilijät
Suomalaiset metsänhoitajat
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Suomalaiset professorit
Ivo Daneu

Ivo Daneu (s. 6. lokakuuta 1937 Maribor) on slovenialainen uransa lopettanut koripalloilija sekä koripallovalmentaja. Hänet valittiin vuonna 1967 Jugoslavian vuoden urheilijaksi. Daneu tunnettiin erityisesti hook-heitostaan, jonka hän pystyi heittämään kaukaakin. Uransa jälkeen hänet valittiin FIBA Hall of Fameen.

Daneu pelasi vuosina 1949–1956 Branik Mariborin joukkueessa ennen siirtymistään KK Union Olimpijaan. Hän voitti Olimpijassa Jugoslavian-mestaruuden kuusi kertaa vuosina 1957, 1959, 1961, 1962, 1966 sekä 1970. Daneu lopetti pääsarjauransa viimeisen mestaruuden jälkeen ja jatkoi uraansa Olimpijan valmentajana yhden kauden ajan. Myöhemmin hän valmensi myös Rudar Trbovljea.

Daneu pelasi menestyksekkään maajoukkueuran Jugoslavian koripallomaajoukkueessa. Hän osallistui kolme kertaa sekä olympialaisiin että MM-kilpailuihin. Olympialaisista Daneu voitti hopeaa ja MM-kisoissa hän voitti kolme mitalia. Vuoden 1970 MM-kilpailuissa Daneu voitti kultaa ja vuoden 1967 kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. EM-tasolla Daneu saavutti kolmesti hopeaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 FIBA Hall of Fame 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset koripallovalmentajat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Länsi-Niilin virus

Länsi-Niilin virus on flaviviruksiin kuuluva virus, joka tarttuu hyttysten välityksellä. Se voi levitä myös verensiirrossa sekä myös raskauden aikana sikiöön. Noin 80 prosenttia kantajista ei saa mitään oireita, mutta loput saavat pahoinvointia ja päänsärkyä, noin yksi prosentti aivokalvontulehdus- tai aivotulehdustyyppisiä oireita. Tauti voi johtaa kuolemaan. Sairautta on esiintynyt Länsi-Afrikassa pitkään, ja se on eristetty ensimmäisenä Ugandassa vuonna 1937. Tauti on levinnyt pikku hiljaa Lähi-itään ja Itä-Eurooppaan. Yhdysvalloissa sitä todettiin ensi kerran 1999 New Yorkissa. Tautia vastaan ei ole rokotetta. Hoito on oireenmukainen, tarvittaessa suonensisäinen nesteytys.

Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) mukaan Länsi-Niilin kuume tunnistettiin vuonna 2017 (lokakuun 26. päivään mennessä) Euroopan yhteisön maissa yhteensä 197 ihmiseltä, ja lähialueella 71 ihmiseltä. Useat taudin saaneista kuolivat. Infektiotautia tavattiin vuonna 2017 seuraavasti (luvuista ensimmäinen kertoo sairastuneiden, jälkimmäinen kuolleiden lukumäärän): Romania (64 tapausta, 13 kuollutta), Italia (55, 1), Serbia (49, 2), Kreikka (48, 5), Unkari (19, 1), Israel (17), Turkki (5, 1), Kroatia (5), Itävalta (4), Ranska (1) ja Bulgaria (1).

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Zoonoosit
RNA-virukset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nižnevartovskin piiri

Nižnevartovskin piiri () on kunnallispiiri Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan itäosissa Venäjällä. Se on Venäjän paikallishallinnon ylemmän tason alue. Piiri on pinta-alaltaan erittäin suuri ja kattaa 118 500 neliökilometriä (mikä on yli 1/3:aa Suomen pinta-alasta).

Nižnevartovskin piirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 35 745 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus Nižnevartovsk (251 694 asukasta vuonna 2010) muodostaa oman, ympäröivästä kunnallispiiristä erillisen kaupunkipiirikuntaansa. Muita Nižnevartovskin piirin sisälle sijoittuvia, paikallishallinnollisesti erillisiä, petrokemian tuotantotaajamista kasvaneita kaupunkeja ovat: Megionin kaupunkipiiri (56 382 as.), Radužnyin kaupunkipiiri (43 399 as.), Langepasin kaupunkipiiri (41 670 as.) ja Pokatšin kaupunkipiiri (17 171 as.).

Piirin kunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla eli alemmalla eli kuntatasolla Nižnevartovskin piiri jakautuu kahteen kaupunkikuntaan ja kuuteen maalaiskuntaan.

Nižnevartovskin piirin kaupunkikunnat (gorodskoje poselenije) ovat (alla ktt= kaupunkityyppinen taajama):
 Izlutšinskin kaupunkikunta, 17 848 asukasta, joista kuntakeskus ktt Izlutšinskissa (Излучинск) 17 399 ja maaseutukylissä 449 henkeä.
 Novoaganskin kaupunkikunta, 11 027 asukasta, joista kuntakeskus ktt Novoaganskissa (Новоаганск) 10 343  ja maaseudulla 684 henkeä.

Nižnevartovskin piirin maalaiskunnat (selskoje poselenije) ovat:
 Aganin maalaiskunta (keskuksena Aganin taajama, Аган), 535 as.,
 Larjakin maalaiskunta (Larjakin kylä, Ларьяк), 1 941 as.,
 Pokurin maalaiskunta (Pokurin kylä, Покур), 688 as.,  
 Vahovskin maalaiskunta (Vahovskin taajama, Ваховск), 2 226 as.,
 Vatan maalaiskunta (Vatan kylä, Вата), 526 as.
 Zaitseva Retškan maalaiskunta (Zaitseva Retškan taajama, Зайцева Речка) 703 as.,

Lisäksi väestönlaskennassa kirjattiin kyläkuntien ulkopuolelle 251 maaseutuasukasta.

Osa Nižnevartovskin piirin kylistä sijaitsee kunnollisen, ympärivuotisen tieyhteyden ulkopuolella. Piirin huolto- ja liikenneyhteyksiä hoidetaan siksi kesäaikaan osin vesiteitse, talvella moottorikelkoilla ja ympärivuotisesti myös säännöllisten helikopterivuorojen avulla.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nižnevartovskin piirin sivusto  (nvraion.ru)
 Nižnevartovskin piiri Hanti-Mansian sivustolla  (admhmao.ru)

Hanti-Mansian piirit
Tomi Leivo (jääpalloilija)

Tomi Leivo (s. 21. toukokuuta 1971) on suomalainen jääpallovalmentaja ja entinen jääpalloilija. Hän edusti Suomessa ainoastaan kasvattajaseuraansa Narukerää, jossa Leivo pelasi Bandyliigaa 16 kauden aikana yhteensä 303 ottelua ja teki niissä 119 maalia. Lisäksi hän pelasi yhden kauden Norjan pääsarjassa Eliteserienissä. Leivo toimi Narukerän pelaajavalmentajana vuosina 2000–2004 sekä 2007–2009. Kaudella 2009–2010 hän oli mukana Akilleksen valmennusryhmässä.

Leivolla on kolme poikaa.

Saavutukset pelaajana
SM-kultaa: 1999
SM-hopeaa: 2005
SM-pronssia: 1998, 2002, 2006

Lähteet
International Bandy Database
Urheilusuomi
Aimo Miinalainen: Narukerä 40 – Mestareiden tekijä

Viitteet

Suomalaiset jääpalloilijat
Suomalaiset jääpallovalmentajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiina Laitila Kälvemark

Tiina Laitila Kälvemark (s. 1970 Kärsämäki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on asunut Tukholmassa vuodesta 1997.

Elämä ja ura
Laitila Kälvemark on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on työskennellyt muun muassa Sveriges Radio Sisuradion uutis- ja ajankohtaisohjelmien tuottajana sekä Taloussanomien Tukholman kirjeenvaihtajana. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Kadonnut ranta, ilmestyi vuonna 2012. Se oli Runeberg-palkintoehdokas 2013 ja palkittiin vuoden 2013 Kaisa Vilhuinen -kirjallisuuspalkinnolla. Toinen teos, romaani Karkulahti, ilmestyi vuonna 2015. Teos oli vuoden 2015 Toisinkoinen- ja Tiiliskivi-palkintoehdokkaana. Se oli myös yksi Suomen viidestä ehdokkaasta Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2016.

Laitila Kälvemarkin kolmas kaunokirjallinen teos, romaani Seitsemäs kevät, ilmestyi huhtikuussa 2017. Teos oli Botnia-palkintoehdokas 2017 ja Tulenkantaja-palkintoehdokas 2018. Laitila Kälvemarkin neljäs romaani H2O ilmestyi maaliskuussa 2020 ja oli Botnia-palkintoehdokas samana vuonna. Tulvien vaivaamaan rannikkokaupunkiin sijoittuvan romaanin päähenkilöllä Hesterillä on useita, keskenään ristiriitaisia persoonallisuuksia ja romaanissa otetaan selvää, mistä sivupersoonat tulivat ja miksi.

Laitila Kälvemark on asunut myös Pariisissa, Amsterdamissa ja Uppsalassa.

Teokset
 
 
 
H2O. Romaani. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44794-9

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tiina Laitila Kälvemark Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Hope – Yhdessä & Yhteisesti

Hope – Yhdessä & Yhteisesti ry on suomalainen hyväntekeväisyysyhdistys, joka avustaa vähävaraisia lapsiperheitä Suomessa useilla paikkakunnilla. Vuonna 2020 avun piirissä oli yli 9 000 perhettä ja 22 000 lasta. Samana vuonna Hope käytti avustustoimintaan 1,4 miljoonaa euroa.

Hopen perustivat Tiina Nummenmaa ja Laura Kivimäki vuonna 2009. Yhdistyksen toiminnanjohtajana toimii Eveliina Hostila, jota ennen tehtävässä toimi Kirsi Salo.

Hopen toiminnan pääpaino on yrityksiltä ja yksityisiltä saatujen tavaralahjoitusten kierrättämisessä niitä tarvitseville. Avustuskohteiden etsinnässä Hope tekee luottamuksellista yhteistyötä sosiaaliviranomaisten kanssa. Hopen välittää perheisiin muun muassa vaatteita, leluja, urheiluvälineitä ja kodintarvikkeita. Lisäksi Hope tukee lasten harrastusmahdollisuuksia ja järjestää retkiä. 

Hope on SOSTEn jäsenjärjestö. Hope saa toimintaansa tukea Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta. Yhdistyksen yritystukijoihin kuuluvat muiden muassa Ikea, Lähivakuutus ja Valio. Vuonna 2011 Hope lahjoitti Ikea Vantaan kanssa yli sata pakettiautollista kalusteita turva- ja vastaanottokodeille sekä vähävaraisille lapsiperheille. Myös ruokajakeluyhtiö Wolt on järjestänyt monena vuonna jouluateria-keräyksen vähävaraisten perheiden tukemiseksi. Heinäkuussa 2019 Suomessa vieraillut Metallica-yhtye lahjoitti Hopelle 55 000 euroa. Vuonna 2020 Hopen oma joulukeräys tuotti yli miljoona euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhdistyksen verkkosivut

Hyväntekeväisyysjärjestöt
Vapaaehtoistyö
Amatöörirakastaja

Amatöörirakastaja on Kari Peitsamon Skootterin albumi vuodelta 1986.

Kappaleet

A-puoli 
 Tänään
 On kaikki rakkautesi turhaa
 Tulikärpänen
 Voodoovisio
 Enkeli nahkahousuissa

B-puoli 
 Amatöörirakastaja
 Orvokki
 Toiset pitää siitä kuumana
 Tapahtuu alla rock 'n' roll kuun
 Ravistele sitä kunnolla

Lähteet 
 Kari Peitsamon Skootteri ‎– Amatöörirakastaja

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1986 albumit
The 10th Anniversary Album

The 10th Anniversary Album on Kari Peitsamon Skootterin albumi vuodelta 1987.

Kappaleet

A-puoli 
 Ota iisisti
 Kari muuttaa puuhun
 Kyyneleet
 Näinkö se käy
 Kyky löytää kultaa
 Saanko ajaa sinut jeepillä aavikon halki kotiin

B-puoli 
 Kapina uppoavassa laivassa
 99 ja puoli (ei riitä)
 Naisten kiekonheiton pronssimitalli
 Bugattiin
 Kun on yö

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1987 albumit
Dragsfjärden

Dragsfjärden on Kemiönsaaren kuntaan kuuluva järvi Kemiönsaarella. Se sijaitsee etelässä olevan Taalintehtaan ja pohjoisessa olevan Dragsfjärdin kirkonkylän välissä, mutta myös järven itä- ja länsipuolilla on asutusta. Järvi oli aiemmin Dragsfjärdin kunnan tärkein raakavesilähde, kunnes vedenotto lopetettiin vedenlaadun huononnuttua. Dragsfjärden on humuspitoinen ja suhteellisen syvä, sillä sen suurin syvyys on 16 metriä ja keskisyvyys 8,2 metriä.

Maantiede ja asutus 

Dragsfjärden-järvi on muodoltaan pitkulainen, ja sen erottaa etelässä olevasta merenlahdesta kapea kannas. Järvessä on kuusi saarta, joista Långholmen on suurin. Valuma-alueeseen kuuluu kallioisia kangasmetsiä ja viljeltyä peltomaata. Alueella on parisataa ympärivuotista asuntoa ja kuutisenkymmentä vapaa-ajan asuntoa, ja näiden lisäksi järven pohjoisosassa toimii kunnan uimaranta.

Vedenlaatu ja kasvillisuus 

Dragsfjärdeniin on aikojen saatossa kertynyt paljon ravinteita, joten sen ekologinen tila on tyydyttävä. Pohjassa olevat fosfori ja typpi ruokkivat kasvillisuutta, ja järvessä onkin ilmennyt sinilevää vuosittain. Järveen tuleva ulkoinen ravinnekuormitus on kasvanut viime vuosikymmeninä, koska ympäristön kesämökeistä ja pelloilta on johdettu sinne jätevesiä.

Vuonna 1990 Dragsfjärdenistä tehtiin kasvillisuuskartoitus, jonka perusteella se luokiteltiin karuksi järveksi. Kasvillisuus vaihtelee huomattavasti järven eri osissa, ja pohjoisosassa lajeja esiintyy enemmän kuin eteläosassa. Myös kasvillisuuden tiheys on siellä suurempaa. Ravintopitoisille vesistöille tyypillisten kasvien joukossa ovat tähkä-ärviä ja osmankäämit, mutta toisaalta järvessä viihtyvät myös ravintoköyhien vesistöjen kasvit kuten nuottaruoho ja rantaleinikki.

Järven viipymä on pitkä, noin seitsemän vuotta. Vesi on kirkasta, ja sen pH-arvo on vaihdellut vuonna 2010 tehdyissä mittauksissa välillä 6,7–7,0. Pintaveden happipitoisuus on pysynyt melko tasaisena ja hyvänä, mutta alusvedessä on melko voimakasta happikatoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Dragsfjärdenin suojelua varten perustettu yhdistys: Daphnia Dragsfjärd ry

Kemiönsaaren järvet
Kuren laivastoarsenaali

Kuren laivastoarsenaali oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston omistamista ja operoimista telakasta.

Historia 
Vuonna 1889 Kureen, Hiroshimaan perustettiin Kuren laivastoalue vastaamaan Japanin kotisaarten puolustuksesta. Alueelle perustettiin samalla Kuren laivastotukikohta laivankorjauslaitoksineen. Ensimmäiset korjauslaitteet siirrettiin Kureen läheiseltä Onohaman telakalta Kōbesta. Alueen rakennustöitä valvoi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin. Ensimmäinen näin syntyneeltä Kuren telakalta valmistunut alus oli risteilijä Miyako, joka laskettiin vesille vuonna 1897. Kuren telakka uudelleennimettiin vuonna 1903 virallisesti Kuren laivastoarsenaaliksi.

Kuren laivastoarsenaali kehittyi yhdeksi Japanin suurimmista telakoista. Kuressa pystyttiin myös rakentamaan Japanin suurimmat alukset. Arsenaaliin kuului telakan ohella suuri terästehdas ja laitokset laivastotykkien ja niiden ammusten tuotantoa varten. Kuressa rakennettiin muun muassa japanilaiset taistelulaivat Nagato ja Yamato.

Kuren laivastoarsenaalin laitokset olivat toisessa maailmansodassa toistuvasti Yhdysvaltain ilmavoimien ja Yhdysvaltain laivaston lentokoneiden pommitusten kohteena. Pommituksissa tuhoutui noin kaksi kolmasosaa arsenaalin rakennuksista ja laitteista. 

Japanin antauduttua vuonna 1945 Kuren laivastoarsenaali muutettiin siviilikäyttöön. Nykyisin telakan omistaa Ishikawajima Harima, ja se on yksi harvoista Japanin yhä toimivista telakoista.

Lähteet 
Hunter, Janet: The History of Anglo–Japanese Relations, 1600–2000: Volume IV: Economic and Business Relations. Palgrave Macmillan, 2002. ISBN 0-333-79197-5.
Samuels, Richard: ”Rich Nation, Strong Army”: National Security and the Technological Transformation of Japan. Cornell University Press, 1996. ISBN 0-8014-9994-1.
Schencking, J. Charles: Making Waves: Politics, Propaganda, And The Emergence Of The Imperial Japanese Navy, 1868–1922. Stanford University Press, 2005. ISBN 0-8047-4977-9.
Sims, Richard: French Policy Towards the Bakufu and Meiji Japan 1854–1894: A Case of Misjudgement and Missed Opportunities. RoutledgeCurzon, 1998. ISBN 1-873410-61-1. 

Telakat
Keisarillisen Japanin laivasto
Vnukovon lentoasema

Vnukovon lentoasema (ven. Международный аэропорт Внуково)  on kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee 28 kilometriä Moskovan keskustasta lounaaseen. Se on yksi Moskovan kolmesta suuresta lentoasemasta Domodedovon kansainvälisen lentoaseman ja Šeremetjevon kansainvälisen lentoaseman ohella.

Vuonna 2010 lentoasema palveli 9,46 miljoonaa matkustajaa. Kasvua edelliseen vuoteen oli 22,5 prosenttia. Vnukovo oli tuolloin Venäjän kolmanneksi suurin lentoasema. Vuoden 2013 matkustajatilastojen mukaan Vnukovon kautta kulki 11,18 miljoonaa lentomatkustajaa. Tässä vaiheessa Pietarin Pulkovon kansainvälisen lentoasema oli ottanut maan kolmanneksi suurimman lentoaseman paikan 12,85 miljoonalla matkustajallaan.

Vnukovon lentoasema avattiin sotilaslentokentäksi toisen maailmansodan aikana, mutta sodan jälkeen kentästä tuli siviililentoasema.

Historia

Vnukovo on vanhin Moskovan suurista lentoasemista. Sen rakentamisen hyväksyi Neuvostoliiton hallitus vuonna 1937, koska vanhemmat lentoasemat olivat ylikuormitettuja. Vnukovo avattiin 1. heinäkuuta 1941. Lentoasema toimi sodan ajan sotilastukikohtana; henkilöliikenne alkoi sodan jälkeen.

15. syyskuuta 1956 Tupolev Tu-104 teki ensimmäisen matkustajalentonsa Vnukovosta Omskin kautta Irkutskiin. Myös Iljušin Il-18 ja Tupolev Tu-114 tekivät ensimmäiset matkustajalentonsa Vnukovosta. Vuonna 1980 Vnukovoa laajennettiin Moskovan olympialaisten vuoksi. Vuonna 1993 lentoasemasta tuli osakeyhtiö. 

Massiivinen jälleenrakennus- ja kehitysohjelma käynnistyi vuonna 2003. Osana lentoaseman kehitysohjelmaa seuraavat uudistukset tehtiin vuosina 2003–2010:
 Huhtikuussa 2004 avattiin uusi Terminaali B
 Elokuussa 2005 avattiin rautatieyhteys Kievskyn rautatieasemalle
 Vuonna 2010 avattiin uusi Terminaali A

29. joulukuuta 2012 Red Wings Airlinesin Tupolev 204-100 -lentokone ajoi yli lentoaseman kiitotieltä 19. Viisi ihmistä menetti henkensä onnettomuudessa.

Vnukovon kiitotietä 06/24 alettiin remontoida huhtikuussa 2011. Rakennustyöt valmistuivat 2. joulukuuta 2013, jolloin kiitotie avautui jälleen käyttöön. Kiitotietä pidennettiin remontissa 500 metrillä ja sen kokonaispituudeksi tuli 3 500 metriä. Lisäksi siihen asennettiin III-kategorian ILS-laskeutumisjärjestelmä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Moskovan lentoasemat
Barthélemy Bogandan kansallismuseo

Barthélemy Bogandan kansallismuseo () eli Boganda-museo () on Banguissa, Keski-Afrikan tasavallassa sijaitseva Barthélemy Bogandan muistolle perustettu museo. Se vihittiin käyttöön 1. joulukuuta 1966. Museossa esitellään perinnesoittimia, sotaesineitä, kyläarkkitehtuuria, metsästysvälineitä, savitöitä ja uskonnollisia esineitä.

Lähteet 

Bangui
Kansallismuseot
Keski-Afrikan tasavallan rakennukset ja rakennelmat
Kasimir Baltzar

Kasimir Baltzar (s. 1982) on suomalainen näyttelijä ja kiinteistönvälittäjä. Hän on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa vuosina 2006-2010, sekä lukuisissa muissa suomalaisissa teattereissa, kuten Lahden kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Kulttuuritehdas Korjaamon teatterissa Helsingissä, Pyynikin kesäteatterissa ja Teatteri Jurkassa. Baltzarin tärkeimpiä teatterirooleja ovat pääosa Pyynikin kesäteatterin tuotannossa Häräntappoase, pääosa Teatteri Jurkan Viha sydämessä -näytelmässä, sekä Cassion rooli Suomen Kansallisteatterin versiossa William Shakespearen Othellosta.

Elokuvanäyttelijänä Baltzar teki ensiesiintymisensä vuonna 2011 Pamela Tolan ja Pihla Viitalan ohjaamassa lyhytelokuvassa Elma ja Liisa. Elokuvasta kirjoitetussa kritiikissä Helsingin Sanomat kutsui Kasimiria Suomen Marlon Brandoksi. Baltzarin viimeisin elokuvarooli on Maxin rooli televisiosarjaan Salatut elämät pohjautuvassa Nightmare – painajainen merellä -elokuvassa. 

Baltzar opiskelee elokuvaohjausta Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella. Hän on toiminut vuodesta 2014 kiinteistönvälittäjänä.

Kasimir Baltzarin isä on romanikirjailija Veijo Baltzar, äiti valtaväestöön kuuluva hammaslääkäri. Kasimirin ollessa 12-vuotias hänen vanhempansa erosivat, jolloin Veijo Baltzar sai huoltajuuden. 

Baltzarilla ja Manuela Boscolla on vuonna 2014 ja 2016 syntyneet lapset. Pari erosi vuonna 2017.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomen romanit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Oktjabrskojen piiri

Oktjabrskojen piiri () on kunnallispiiri Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan länsiosassa Venäjällä, Objoen molemmin puolin. Piiri on Venäjän paikallishallinnon ylemmän tason alue. Piirin pinta-ala on 25 300 neliökilometriä.

Oktjabrskojen piirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 32 224 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus on Oktjabrskoje (3 640 asukasta vuonna 2010). Oktjabrskojen piirin sisälle sijoittuu paikallishallinnollisesti erillinen Njaganin kaupunkipiiri (54 890 as.).

Piirin kunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla eli alemmalla eli kuntatasolla Oktjabrskojen piiri jakautuu neljään kaupunkikuntaan ja seitsemään maalaiskuntaan.

Oktjabrskojen piirin kaupunkikunnat (gorodskoje poselenije) ovat (alla ktt= kaupunkityyppinen taajama):
 Oktjabrskoje (ktt, Октябрьское)
 Andra (ktt, Андра)
 Priobje (ktt, Приобье)
 Talinka (Талинка)

Oktjabrskojen piirin maalaiskunnat (selskoje poselenije) ovat:
 Karymskary (Карымкары)
 Malyi Atmym (Малый Атлым)
 Peregrebnoje (Перегребное)
 Sergino (Сергино)
 Šerkaly (Шеркалы)
 Kamennoje (Каменное)
 Unjugan (Унъюган)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oktjabrskojen piirin sivusto  (oktregion.ru)
 Oktjabrskojen piiri Hanti-Mansian sivustolla  (admhmao.ru)

Hanti-Mansian piirit
FIBA Hall of Fame

FIBA Hall of Fame on koripallomuseo Alcobendasissa Madridissa. Idea koripallomuseosta syntyi jo 1990-luvun alussa. Vuonna 1996 Juan Antonio Samaranch hankki Alcobendasista suuren näyttelytilan, ja kolme vuotta myöhemmin Pedro Ferrándiz ehdotti koripallomuseon rakentamista alueelle. Vuonna 2001 Kansainvälinen koripalloliitto hyväksyi ehdotuksen, ja museota alettiin rakentaa kesällä vuonna 2004. Museo valmistui vuonna 2007.

Museon kokoelmiin kuuluu koripallohistorian merkittäviä mitaleita, peliasuja, ottelulippuja sekä muita merkittäviä keräilykohteita. Lisäksi museo omistaa maailman laajimman koripallokirjaston, jossa on 10 000 kirjaa yli 65 maasta. FIBA Hall of Fame valitsee myös kansainvälisesti merkittäviä koripallohenkilöitä kunniagalleriaansa.

Ensimmäiset henkilövalinnat Hall of Fameen tehtiin vuonna 2007 ja seuraavat vuonna 2009.

Hall of Fame-valinnat

Pelaajat

Miespelaajat

Naispelaajat

Valmentajat

Tuomarit

Koripallovaikuttajat

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 

Koripallo
Espanjan museot
Urheilun kunniagalleriat
Madridin itsehallintoalue
Pentti Nikulan patsas

Pentti Nikulan patsas on kuvanveistäjä Sofia Saaren pronssiin veistämä seiväshyppääjä Pentti Nikulan muistomerkki Somerolla. Someron pääkadun Joensuuntien ja Someron urheilukentälle johtavan kadun risteyksessä, Kiiruun puiston kulmassa Someron kaupungintalon luona sijaitseva patsas paljastettiin ennen Someron Seiväskarnevaalien pääkilpailua  17. kesäkuuta 2012. Airuina paljastustilaisuudessa olivat Someron Esan seiväshyppääjät Minna Nikkanen ja Eemeli Salomäki. Patsas on ensimmäinen Suomessa seiväshyppääjälle pystytetty patsas.

Lähteet

Someron patsaat ja veistokset
Muotokuvaveistokset
Someron nähtävyydet
Someron urheilu
Seiväshyppy
Kiiruun puisto
Vedestä nousee hai

Vedestä nousee hai on Kari Peitsamon Skootterin albumi vuodelta 1988. Albumin kaikki kappaleet ovat Kari Peitsamon säveltämiä ja sanoittamia.

Kappaleet

A-puoli 
 Mustasukkaisuutta
 Tähän urut
 Maitoa likaisesta lasista
 Parempi kuin Batman
 Yksi kirkasvetinen piisi
 Zombie shuffle

B-puoli 
 Olispa jo keikka
 Rock'n'roll ei kuole koskaan
 Laulu vuoristokiipeilijöille
 Morsian pukeutui nahkaan
 Vedestä nousee hai
 Rakas, minä nuorrun

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1988 albumit
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1995

Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1995 olivat kautta aikain 19. jääpallon MM-kilpailut ja ensimmäiset, jotka järjestettiin Euroopan tai Aasian ulkopuolella. Kisat pidettiin Yhdysvalloissa 29. tammikuuta - 5.helmikuuta 1995. Kaikki ottelut pelattiin Rosevillessa, Minneapolisin ja St. Paulin kasksoiskaupungin kupeessa, Minnesotan osavaltiossa. Peliareenana oli John Rose Minnesota Oval, joka on Pohjois-Amerikan suurin tekojäärata.

Osallistuneita maita oli kahdeksan; Norja, Ruotsi, Venäjä, Suomi, Yhdysvallat, Kanada, Unkari ja Kazakstan. Kazakstan osallistui MM-turnaukseen ensimmäistä kertaa. Aiemmin mukana olleista maista Alankomaat ei tällä kertaa osallistunut turnaukseen.

Joukkueet pelasivat lohkoissaan yksinkertaisen sarjan, jossa voitosta sai kaksi ja tappiosta nolla pistettä. Tasan päättyneen ottelun jälkeen suoritettiin rangaistuslaukauskilpailu, jolla ei ollut vaikutusta pisteisiin, vaan sen tulos ratkaisisi mikäli joukkueet päätyisivät sarjassa tasapisteisiin. A-lohkon kaksi parasta etenivät suoraan välieriin ja 3. ja 4. sijoittuneet karsivat pääsystä sinne B-lohkon kahden parhaan kanssa.

MM-kultaa voitti Ruotsi. Se voitti loppuottelussa Venäjän maalein 6-4. Suomi sijoittui kolmanneksi voitettuaan kisojen ensikertalaisen Kazakstanin pronssiottelussa maalein 3-2. Ensimmäisiä Pohjois-Amerikassa pelattuja maailmanmestaruuskilpailuja seurasi noin 8 000 katsojaa.

Alkusarja

A-lohko

B-lohko

Jatko-ottelut

Puolivälierät

Välierät

Ottelu 7. sijasta

Ottelu 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät

A-sarja

B-sarja

Parhaat pelaajat 
Paras maalivahti: Pasi Inoranta (Suomi)
Paras puolustaja: Viktor Šakalin (Venäjä)
Paras keskikenttäpelaaja: Stefan Jonsson (Ruotsi)
Paras hyökkääjä: Jonas Claesson (Ruotsi)
Arvokkain pelaaja: Stefan Jonsson (Ruotsi)

Mitalistijoukkueet

Lähteet 

Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 1995 jääpallo
Yhdysvaltain jääpallo
Minnesota
Juice (vuoden 1992 elokuva)

Juice on tammikuussa 1992 ensi-iltansa saanut rikos-draamaelokuva. Pääosissa nähdään edesmennyt rap-tähti Tupac Shakur ja Omar Epps. Elokuvassa esiintyy myös muun muassa Samuel L. Jackson. Ns. cameorooleissa nähdään Queen Latifah, EPMD, Special Ed, Ed Lover, Doctor Dré, Flex Alexander, Fab Five Freddy ja Treach. Elokuvan ohjauksesta ja käsikirjoituksesta vastasi Ernest R. Dickerson.

Elokuva on kuvattu keskellä New Yorkin Harlemia.

Soundtrack

Katso myös
Boyz n the Hood – kulman kundit
New Jack City
Väkivallan kierre

Vuoden 1992 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat
Mikko Rytkönen

Mikko Rytkönen (s. 23. elokuuta 1982) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Suomen Bandyliigassa pelaavaa Jyväskylän Seudun Palloseuraa. 

Mikko Rytkönen pelasi kaudella 2005–2006 kotimaisen huippukauden JPS:n riveissä. Hän voitti tuolloin maalikuninkuuden 44 maalilla. Kun vielä syöttöjä kertyi 12, niin tehopisteet olivat hulppeat 56. Tämä merkitsi vientiä pois Jyväskylästä. Suuntana oli Villa BK Linköpingissä, jossa kausi jäi torsoksi loukkaantumisen vuosi. Kausi 2007–2008 tuotti hopeaa kotoisessa Bandyliigassa Tornion Palloveikoissa. Sitten torniolaiset siirtyivät Ruotsin sarjoihin Haaparanta-Tornio Bandyn nimissä pelaamaan. Mikko pelasi HT-Bandyssä kolme vuotta, joista kaksi Elitserienissä. Rytkönen edusti kaksi edellistä kautta IFK Kungälviä, jossa valmentajana toimi suomalaistaustainen A-maajoukkuettakin luotsannut Tommi Österberg. Parhaalla kaudellaan Elitserienissä Rytkönen keräsi tehot 22+7=29. 

Kaikkiaan Rytköselle on kertynyt 11 kautta Suomen Bandyliigassa ja viisi kautta Ruotsin pääsarjassa. Bandyliigassa kauden 2016 loppuun mennessä hän oli pelannut 227 runkosarjan ja 31 playoff-ottelua. Niissä hän oli tehnyt 215 runkosarja ja 29 playoff-maalia.

Mikko Rytkönen nousi Tornion vuosien aikana A-maajoukkueeseen. Miesten maaotteluita hänelle on kertynyt yhteensä 53, joissa on syntynyt 34 maalia. Vuodesta 2009 MM-kisoja kiertäneeltä Mikolta löytyy 2 MM-hopeaa (2011) ja 2 –pronssia (2010). Kaikkiaan Rytkönen on pelannut urallaan seitsemät MM-kisat.

Saavutukset
Seurajoukkueessa:
 Suomen mestaruus: 2019 (JPS) 
 2 Bandyliigan hopeaa keväällä 2008 ToPV:n riveissä ja 2014 JPS:n riveissä,
 Bandyliigan paras maalintekijä  kaudella 2005–2006

Maajoukkueessa:
 2 MM-hopeaa: 2011 ja 2016,
 2 MM-pronssia: 2010 ja 2017

Henkilökohtaisesti
 Bandyliigan all-stars: 2018, 2019

Lähteet
Rytkönen International Bandy Databasessa
Suomen Jääpalloliitto – Miesten MM-kisojen 2013 infopaketti

Viitteet 

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Tomi Hauska

Tomi Hauska (s. 21. tammikuuta 1986) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa Mikkelin Kamppareita.

Hauska on pelannut urallaan aikaisemmin myös Mikkelin Kamppareiden sekä HIFK:n riveissä. Ruotsin Elitserienissä hän on pelannut yhden kauden Gripen Trollhättanissa. Lisäksi Hauska oli syksyllä 2012 kuuden ottelun ajan lainalla IFK Kungälvin joukkueessa.

Tomi Hauska on edustanut Suomea 17 A-maaottelussa ja ollut mukana kaksissa MM-kilpailuissa. Hän kuului isoveljensä Jannen tavoin Suomen joukkueeseen myös vuoden 2013 MM-kisoissa.

Saavutukset
Seurajoukkueissa
SM-kultaa: 2012, 2017, 2018
SM-hopeaa: 2011, 2020
Maajoukkueessa
MM-pronssia: 2007, 2009, 2019
Henkilökohtaisesti
Vuoden jääpalloilija: 2013
Bandyliigan all-stars: 2018, 2019, 2020
Bandyliigan kuukauden pelaaja: helmikuu 2020
Bandyliigan runkosarjan paras pelaaja: 2019

Lähteet
International Bandy Database
Suomen Jääpalloliitto – Miesten MM-kisojen infopaketti

Viitteet

Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt