joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tõnu Õnnepalu

Tõnu Õnnepalu (s. 13. syyskuuta 1962 Tallinna) on virolainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä, joka on julkaissut teoksia myös salanimillä Emil Tode ja Anton Nigov.

Elämänvaiheet
Õnnepalu opiskeli Tarton yliopistossa kasvitiedettä ja ekologiaa vuosina 1980–1985 ja työskenteli Hiidenmaalla Laukan koulussa biologian ja kemian opettajana vuodet 1985–1987. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa vuonna 1985 ja on sittemmin työskennellyt vapaana kirjailijana, kääntäjänä ja toimittajana (vuosina 1989–1990 Vikerkaar-lehdessä). Hän on kääntänyt viroksi muiden muassa Charles Baudelairen, Albert Camus'n, Allen Ginsbergin, François Mauriacin ja Marcel Proustin teoksia.

Õnnepalu saavutti maailmanlaajuista kuuluisuutta vuonna 1993 esikoisromaanillaan Enkelten siemen (vir. Piiririik). Romaani käännettiin 14 kielelle. 

Erkki-Sven Tüürin kuoroteos Inquiétude du Fini perustuu Õnnepalun tekstiin.

Teoksia

Runokokoelmat 
 Jõeäärne maja (1985)
 Ithaka (1988). ISBN 5-450-00189-4
 Sel maal (1990). ISBN 5-450-00634-9
 Mõõt (1996). ISBN 9985-802-14-4
 Enne heinaaega ja hiljem (2005)
 Kevad ja suvi ja (2009)
 Kuidas on elada (2012)

Romaanit 
 Emil Tode: Piiririik (1993). ISBN 9985-802-59-4
 Emil Tode: Hind (1995). ISBN 9985-802-08-X
 Emil Tode: Printsess (1997)
 Emil Tode: Raadio (2002). ISBN 9985-811-99-2
 Tõnu Õnnepalu: Paradiis (2009)
 Tõnu Õnnepalu: Mandala (2012)
 Tõnu Õnnepalu: Lõpetuse ingel (2015). ISBN 978-9949-514-91-5
Tõnu Õnnepalu: Valede kataloog. Inglise aed (2017). ISBN 978-9949-604-28-9
Tõnu Õnnepalu: Pariis (2019). ISBN 978-9949-604-87-6
Tõnu Õnnepalu: Aaker (2019). ISBN 978-9949-684 -00-7
Tõnu Õnnepalu: Lõpmatus (2019). ISBN 978-9949-684-13-7

Omaelämäkerrat 
 Anton Nigov: Harjutused (2002)
 Tõnu Õnnepalu: Flandria päevik (2008)

Esseekokoelmat 
 Tõnu Õnnepalu: Ainus armastus (2011)

Suomennetut teokset 
 
 
 
 
Paratiisi. (Paradiis, 2009). Suomentanut Jouko Väisänen. Joensuu: Kirjokansi, 2017. ISBN 978 952-7142-88-2
Mitta. (Mõõt, 1996). Suomentanut Katja Meriluoto. Turku: Kustannusliike Parkko. 2019. ISBN 978-952 7302-01-9
 Lopetuksen enkeli. (Lõpetuse ingel, Loomingu Raamatukogu 2015/8-9). Suomentanut Jouko Väisänen. Joensuu: Kirjokansi 2020. ISBN 978-952-7344-21-9
 Vilsandin kesä. (Õpilase märkmeid Vilsandisaare suvest, Looming  2018/2). Suomentanut Jouko Väisänen. Joensuu: Kirjokansi 2020. ISBN 978-952-7344-22-4
 Valheiden Katalogi - Englantilainen puutarha. (Valede kataloog - Inglise aed, 2017). Suomentanut Jouko Väisänen. Joensuu: Kirjokansi 2022. ISBN 978-952-7344-69-9
 Pariisi (Pariis 2019). Suomentanut Jouko Väisänen. Joensuu: Kirjokansi 2022. ISBN 978-952-734-482-8

Aiheesta muualla 
 Marttila, Hannu: Virolainen Tõnu Õnnepalu teki mieltä hellivän romaanin kaiken väliaikaisuudesta. Helsingin Sanomat 27.5.2014 (arvio teoksesta Mandala).

Virolaiset kirjailijat
Virolaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Taivallahden peruskoulu

Taivallahden peruskoulu sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä. Koulussa annetaan opetusta luokilla 1–9. Koulussa on ruotsinkielistä kielikylpyopetusta ja pidennetyn oppivelvollisuuden ryhmiä. Oppilaita koulussa on noin 650. Koulun rehtorina oli 2000-luvun alusta vuoteen 2017 asti Hannu Kosonen. Koulun nykyinen rehtori on Outi Lehtola-Räsänen.

Historia
Silloisessa Taivallahden kansakoulussa järjestettiin 27. toukokuuta 1971 elokuva-alan Jussi-patsaiden jakotilaisuus. Taivallahden peruskoulun nykyinen nimi on ollut vuodesta 2001, jolloin Taivallahden ala-asteen koulu ja sen kanssa samassa rakennuksessa toiminut erityiskoulu, Kampin koulu, yhdistettiin hallinnollisesti. Taivallahden peruskouluun yhdistettiin 1. elokuuta 2009 samassa rakennuksessa Etu-Töölön lukion kanssa toiminut Etu-Töölön yläasteen koulu.

Lähteet

Aiheesta muualla
Koulun kotisivut
Koulun Facebook-sivu

Helsingin peruskoulut
Etu-Töölö
Fabrizio Crestani

Fabrizio Crestani (s. 17. joulukuuta 1987 Conegliano) on italialainen moottoriurheilija.

Ura 
Hän aloitti uransa karting sarjoissa ennen siirtymistään Italian Formula Junior 1600 sarjaan vuonna 2005. Hän kilpaili myös Italian ja Britannian F3 sarjoissa vuosina 2005-07. Vuonna 2008 Crestani kilpaili Italian F3000, Euroseries 3000 ja International Formula Master sarjoissa. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008-09. Vuonna 2010 Crestani siirtyi GP2-sarjaan DPR talliin korvaten Giacomo Riccin loppukauden ajaksi. Hän ei saavuttanut pisteitä. Vuonna 2011 Crestani ajoi Auto GP-sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi.

Vuonna 2012 Crestani teki paluun GP2-sarjaan Venezuela GP Lazarus-tallissa. Hän saavutti kauden aikana vain yhden pisteen. Loppukaudesta hänet korvattiin Sergio Canamasasilla. Vuonna 2013 Crestani palasi takaisin Auto GP -sarjaan ajaen kaksi kilpailua saavuttaen 11 pistettä. Samana vuonna hän ajoi myös neljä kilpailua GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä.

GP2-tulokset

Aasian GP2 

GP2-kuljettajat
Italialaiset autourheilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Nevadan kuvernööreistä

Tämä on Luettelo Nevadan kuvernööreistä.

Nevadan kuvernööri on Nevadan hallinnon päämies ja Nevadan asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus Nevadan uusiin lakiesityksiin.

Nevadan kuvernöörin virkakausi on monien muiden osavaltioiden tapaan neljän vuoden mittainen. Ehdolle asettuakseen henkilön tulee olla vähintään 25-vuotias ja Nevadan kansalainen vähintään kahden vuoden ajan.

Kuvernööreistä pisimpään virassa on ollut Bob Miller (1989–1999) ja lyhyimpään Frank Bell (4 kuukauden ajan 1890–1891).

Luettelo 
Nevadan kuvernööreistä 15 on ollut republikaaneja, 12 demokraatteja sekä kaksi silveriä ja silver-demokraattia.

Nevadan alue
 James W. Nye (Republikaanit, 1864–1864)

Nevadan osavaltio
 Henry G. Blasdel (Republikaanit, 1864–1871)
 Lewis R. Bradley (Demokraatit, 1871–1879)
 John H. Kinkead (Republikaanit, 18779–1883)
 Jewett W. Adams (Demokraatit, 1883–1887)
 Charles C. Stevenson (Republikaanit, 1887–1890)
 Frank Bell (Republikaanit, 1890–1891)
 Roswell K. Colcord (Republikaanit, 1891–1895)
 John E. Jones (Silver, 1895–1896)
 Reinhold Sadler (Silver, 1895–1903)
 John Sparks (Silver-demokraatit, 1903–1908)
 Denver S. Dickerson (Silver-demokraatit, 1908–1911)
 Tasker L. Oddie (Republikaanit, 1911–1915
 Emmet D. Boyle (Demokraatit, 1915–1923)
 James G. Scrugham (Demokraatit, 1923–1927)
 Fred B. Balzar (Republikaanit, 1927–1934)
 Morley Griswold (Republikaanit, 1934–1935)
 Richard Kirman, Sr. (Demokraatit, 1935–1939)
 Edward P. Carville (Demokraatit, 1939–1945)
 Vail M. Pittman (Demokraatit, 1945–1951)
 Charles H. Russell (Republikaanit, 1951–1959)
 Grant Sawyer (Demokraatit, 1959–1967)
 Paul Laxalt (Republikaanit, 1967–1971)
 Mike O'Callaghan (Demokraatit, 1971–1979)
 Robert List (Republikaanit, 1979–1983)
 Richard Bryan (Demokraatit, 1983–1989)
 Bob Miller (Demokraatit, 1989–1999)
 Kenny Guinn (Republikaanit, 1999–2007)
 Jim Gibbons (Republikaanit, 2007–2011)
 Brian Sandoval (Republikaanit, 2011–2019)
 Steve Sisolak (Demokraatit, 2019–virassa)
Lähde:

Lähteet 

99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat

Nevadan kuvernöörit
Pernajan mestari

Pernajan mestari on tuntemattomaksi jäänyt kirkonrakentaja, ilmeisesti saksalainen rakennusmestari, jonka suunnittelemia kirkkoja ovat Porvoon tuomiokirkko, Pernajan kirkko, Sipoon vanha kirkko ja Vantaan Pyhän Laurin kirkko Uudellamaalla sekä Pyhtään kirkko ja ulkomuodoltaan täysin muuttunut Haminan Marian kirkko, entinen Vehkalahden kirkko Kymenlaaksossa. Hän työskenteli 1430-luvulta 1460-luvulle. Ensimmäisen suunnitelmansa, Pernajan kirkon, hän teki Turun hiippakuntaa varten laaditun kirkkomallin pohjalta. Suunnitelmaa hän muokkasi muiden Itä-Uudenmaan kirkkojen tarpeiden mukaiseksi. Näin kirkkojen ulkonäkö on suhteellisen yhdenmukainen.

Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson kirkkojen lisäksi on mahdollista, että Pernajan mestari olisi ollut mukana myös ainakin Taivassalon kirkon rakennustöissä, sillä kuoriholvin 28-jakoisessa muodossa on nähtävissä samoja piirteitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirkonrakentajat
Tunnistamattomat henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Lammenrahka

Lammenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva noin 500 hehtaarin suoalue. Se sijaitsee Pöytyän Yläneellä, Savojärven pohjoispuolella.

Historia 

Ennen kansallispuistoa Lammenrahka oli puolustusvoimien ampuma-alueena, mutta puiston perustamisen yhteydessä puolustusministeriö luovutti suon käsittäneen 600 hehtaarin alueen kansallispuistoon liitettäväksi.

Yleiskuva ja suotyypit 

Lammenrahkan suo on muiden puiston suurten soiden tavoin keidassuo, jossa kuivat kermit ja kosteat kuljut kiertävät kehämäisesti suon keskustaa. Se on useilta osiltaan nevamainen. Suon keski- ja pohjoisosassa on laajalla alueella runsaasti allikoita, etelässä Savojärven rannassa puolestaan on saravaltainen vyöhyke. Suon kasvilajisto  on tyypillistä keidassoiden lajistoa ja siihen kuuluvat muun muassa lakka, karpalo, suokukka, pitkä- ja pyöreälehtikihokki, mutasara sekä juurtosara.

Lammenrahkan itäosa on ojitettu, mutta suon muut alueet ovat luonnontilaisia. Ojia on kansallispuiston perustamisen jälkeen myös tukittu ennallistamistöiden yhteydessä. Lammenrahkan vedet valuvat suon länsiosista länteen Mynäjärveen ja siitä edelleen Mynäjoen kautta mereen. Suon eteläosan vedet päätyvät Savojärveen ja sitä kautta Järvijokeen. Luonnontilaisten osien runsain suotyyppi Geologian tutkimuskeskuksen 1980-luvun kartoitusten mukaan on räme, erityisesti keidasrämeet ja rahkarämeet ovat yleisiä. Nevatyypeistä yleisin on silmäkeneva, jota sijaitsee varsinkin allikkovaltaisilla alueilla. Suon reunoilla on isovarpurämettä. Suon turvekerroksen keskipaksuus on neljä metriä. Suo on turvevarojen kartoituksesta huolimatta kuulunut jo ehdotettuun soidensuojelun perusohjelmaan vuonna 1977.

Eläimistö ja kulkurajoitukset 

Suon lintukanta on erittäin monipuolinen ja todennäköisesti koko kansallispuiston runsain. Alueella pesivät muun muassa kurki, kalalokki, liro, kapustarinta, töyhtöhyyppä, pensastasku, niittykirvinen, keltavästäräkki ja harmaalokki. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Lammenrahkan alueella liikkuminen on kiellettyä tammikuun puolivälin ja heinäkuun puolivälin välisenä aikana.

Savojärven ympäri johtava kansallispuiston viitoitettu rengasreitti kulkee Lammenrahkan eteläreunaa.

Lähteet

Viitteet 

Kurjenrahkan kansallispuisto
Suomen suot
Pöytyän luonto
Yläne
Suomen tärkeät lintualueet
KKIQ

KKIQ on kaupallinen radiokanava Pleasantonissa, Kaliforniassa. Kanava soittaa ns. Adult contemporary -musiikkia. KKIQ:n kuuluvuusalue on ns. "Tri-Valley" -alue, johon kuuluvat Pleasantonin, Livermoren, Dublinin, San Ramonin ja Danvillen kaupungit. Radiokanavan slogan on Your Hometown Station ().

KKIQ perustettiin vuonna 1969. Sen nykyinen omistaja on Coast Radio Company.

Lähteet 

Alamedan piirikunnan viestimet
Yhdysvaltalaiset radioasemat
Salah Mejri

Salah Mejri (s. 15. kesäkuuta 1986 Jendouba) on tunisialainen koripalloilija. Sentterinä pelaava Mejri edustaa Dallas Mavericksia.

Mejri on ensimmäinen NBA:ssa pelannut tunisialainen ja ensimmäinen ACB:ssä pelannut arabi. Hän on voittanut Euroliigan ja Espanjan mestaruudet vuonna 2015, Afrikan mestaruuden vuonna 2011 ja kaksi Espanjan cup-mestarutta.

Ura 
Mejri aloitti ammattilaisuransa ES Sahelissa kaudella 2006–2007 ja on voittanut joukkueen riveissä kaksi Tunisian mestaruutta vuosina 2007 ja 2009. Vuonna 2010 Mejri siirtyi Belgiaan Antwerp Giantsin riveihin. Kaudella 2011–2012 hänen joukkueensa eteni aina välieriin saakka pudotuspeleissä.

Kaudeksi 2012–2013 Mejri siirtyi Espanjan pääsarjassa pelanneeseen Obradoiroon, jossa hän teki keskimäärin 9,4 pistettä ottelua kohden. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi Real Madridiin.

Heinäkuun 2015 lopulla Mejri siirtyi NBA:han Dallas Mavericksiin. Hänestä tuli ensimmäinen tunisialainen NBA-pelaaja. Aikaisemmin hänestä tuli myös ensimmäinen arabipelaaja ACB:ssä.

Maajoukkueura 
Mejri on edustanut Tunisian maajoukkuetta vuodesta 2009 lähtien. Hän oli voittamassa Tunisialle Afrikan-mestaruuskilpailujen pronssia vuoden 2009 kisoissa. Mejri valittiin myös Tunisian joukkueeseen Turkissa pidettyihin vuoden 2010 MM-kisoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Euroliigan pelaajaprofiili 
 Salah Mejrin profiili FIBA.comissa 

Tunisialaiset koripalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
August Holmström

August Wilhelm Holmström (2. lokakuuta 1829 Helsinki – 1903 Pietari) oli pietarinsuomalainen hopea- ja kultaseppä. Holmström oli 1845 lähtien jalokiviseppämestari Karl Heroldin oppipoikana Pietarissa, tuli kisälliksi 1850 sekä mestariksi vuonna 1857 perustaen heti oman sepänpajansa, joka teki töitä Fabergélle. Hän oli Fabergén johtava jalokiviseppämestari 46 vuotta.

Tunnetuimmat työt ovat keisarilliset pääsiäismunat Boveniitti ”Diamond Trellis” 1892 ja Asovan taistelu pääsiäismunan miniatyyrilaiva 1891 sekä keisarillisten regaalien (kruunu, valtikka, omena) pienoismallit, jotka olivat esillä Pariisin maailmannäyttelyssä 1900.

Hänen kuoltuaan vuonna 1903 hänen poikansa Albert Holmström jatkoi isänsä jalanjäljissä ja käytti samaa merkkiä "AH". Tytär Alina Holmström työskenteli Fabergélla korusuunnittelijana. 

August Holmströmin tytär Fanny Florentina Holmström meni naimisiin 1887 kultaseppämestari Knut Oskar Pihlin kanssa ja heidän lapsistaan jalokiviseppämestari Oskar Woldemar Pihl sekä Fabergén korusuunnittelija Alma Pihl jatkoivat samalla alalla.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 
 

Suomalaiset kultasepät
Venäläiset kultasepät
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1829 syntyneet
Vuonna 1903 kuolleet
Xabi Castillo

Xabier "Xabi" Castillo Aranburu (s. 29. maaliskuuta 1986 Durango, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura 
Castillo pelasi junioriaikoinaan Athletic Bilbaossa, mutta ensimmäiset viralliset pelinsä hän pelasi naapuriseura Real Sociedadissa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi lainasopimuksella Las Palmasiin. Ensimmäisinä kahtena kautenaan Real Sociedadin edustusjoukkueessa hän kuului vakituisesti avauskokoonpanoon.

16. heinäkuuta 2009 Castillo palasi Athletic Bilbaoon ja teki nelivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Ensiesiintymisensä maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 30. elokuuta 2009 ottelussa Espanyolia vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Xabi Castillon esittely Athletic Bilbaon kotisivustolla 
 Castillon tilastot BDFutbol -sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Liejutaskurapu

Liejutaskurapu (Rhithropanopeus harrisii) on alkujaan pohjoisamerikkalainen, pienikokoinen taskurapulaji, joka on 2000-luvulla kotiutunut myös Suomen rannikkovesiin.

Koko ja ulkonäkö 
Liejutaskuravun kuoren halkaisija voi olla 21 mm, ja väri vaihtelee ruskeasta oliivinvihreään. Saksien kärjet ovat valkoiset ja varsissa, joiden päässä silmät sijaitsevat on molemmilla puolilla neljä pientä okaa. Kävelyjalat ovat pitkät, hoikat ja niissä on harvakseltaan karvatupsuja.

Levinneisyys 
Lajin luonnollinen levinneisyysalue kattaa murtovesialueet Pohjois-Amerikan Atlantin-puoleisella rannikolla. Se on kuitenkin levinnyt vieraslajina Itämereen, Hollannin rannikolle sekä useisiin eurooppalaisiin jokisuihin, etenkin alueille, joita voimaloiden lauhdutusvedet lämmittävät. Laji on levinnyt myös Yhdysvalloissa sekä Tyynenmeren-puoleiselle rannikolle että sisävesiin, todennäköisesti laivojen painolastivesien mukana. Suomen vesiltä lajia tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 2009 Naantalin ja Rymättylän alueelta. Löytöjä tehtiin samalla alueella myös vuonna 2010.

Elinympäristö ja elintavat 
Liejutaskurapu elää murtovesissä alueilla, joilla on muta- tai hiekkapohja. Se suosii varsinkin mereen laskevien jokien suita. Laji sietää laajaa vaihtelua veden suolaisuudessa, ja sitä on tavattu myös sisävesissä mm. Kaliforniassa. Ravinnokseen liejutaskurapu saalistaa pääasiassa monisukasmatoja ja simpukoita, mutta se syö myös viherleviä ja kuollutta eläinperäistä ainesta.

Lähteet 

Taskuravut
Itämeren vieraslajit
International Formula Master

International Formula Master oli eurooppalainen moottoriurheilusarja. Sarja perustettiin vuonna 2005 Pro 3000 Series -nimellä. Seuraavana vuonna sarjan nimeksi vaihtui F3000 International Masters. Vuonna 2007 sarjan nimeksi vaihtui International Formula Master. Samalla vanha F3000-kalusto korvattiin uusilla Formula S2000 -luokan Tatuus-Hondilla.

Kilpailuviikonloppuna ajettiin kaksi kilpailua. Ensimmäisessä kisassa pisteitä jaettiin kahdeksalle parhaalle ja toisessa kuudelle parhaalle. Paalupaikasta ja nopeimmasta kierroksesta sai vielä lisäpisteen. Viikonlopun toinen lähtö, ns. sprinttikilpailu ajettiin ensimmäisen kisan tulosten mukaan käännetyssä lähtöjärjestyksessä. Tallien sarjassa kunkin tiimin kaksi parasta kuljettajaa keräsi pisteitä. 

Sarjassa ajettiin Formula S2000 -luokan autoilla, joissa oli Hondan 250hv tehoinen K20A-moottori. Autot olivat italialaisen Tatuusin valmistamia ja niissä käytettiin Sadevin kuusivaihteista sekventiaalivaihteistoa. Samalla kalustolla ajettiin myös Italian kansallista sarjaa.

Sarjan mestaruuden voittivat Norbert Siedler, Jan Charouz, Jerome d'Ambrosio, Chris van der Drift ja Fabio Leimer. Kausi 2009 jäi sarjan viimeiseksi.

Mestarit 

Formula-sarjat
Mika Aarnikka

Mika Lauri Aarnikka (s. 6. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen, 1990-luvulla menestynyt kilpapurjehtija.

Aarnikka sijoittui olympialaisissa yhdessä Petri Leskisen kanssa 470-luokassa neljänneksi sekä Barcelonassa 1992 että Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa Leskinen ja Aarnikka saavuttivat pronssia vuonna 1992, ja heidän muita MM-sijoituksiaan olivat 14:s vuonna 1991, seitsemäs vuonna 1993, 42:s vuonna 1995 ja 21:s vuonna 1996. Euroopan-mestaruuskilpailuissa pari saavutti hopeaa vuonna 1995, ja lisäksi he sijoittuivat 36:nneksi vuonna 1989, viidenneksi vuonna 1993 ja kahdeksanneksi vuonna 1994.

Seuratasolla Aarnikka edusti Nyländska Jaktklubbenia. Hän voitti Leskisen kanssa Suomen-mestaruuden vuosina 1991, 1992, 1994, 1995 ja 1996. Pari valittiin vuoden suomalaispurjehtijaksi vuosina 1992 ja 1996.

Lähteet 

 

Suomalaiset kilpapurjehtijat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Taskarin parhaat

Taskarin parhaat on vuonna 2010 julkaistu sarjakuvasarja. Kirjoissa on julkaistu parhaat tarinat Aku Ankan taskukirjoissa olleista tarinoista, mutta jokaisessa on myös yksi ennen julkaisematon tarina. Jokaisessa osassa on alussa Timo Ronkaisen kirjoittama artikkeli kyseisen vuosikymmenen tärkeistä tapahtumista. Nämä neljä Taskarin parhaat -osaa julkaistiin Aku Ankan taskukirjan 40-vuotistaipäivän kunniaksi.

Osat 

|}

Katso myös 
 Taskarin sankarit

Lähteet 
 Inducks-tietokanta: Taskarin parhaat
Yhteisöllinen työtila

Yhteisöllinen työtila (engl. coworking tai coworking space) tarkoittaa järjestelyä, jossa eri yrityksissä työskentelevät ihmiset jakavat toimiston. Yhteisöllistä työtilaa kutsutaan suomeksi joskus myös luovaksi työtilaksi, kulttuurikeskukseksi, hubiksi tai klusteriksi, mutta usein puhutaan vain työtiloista, työhuoneista tai toimistoista.

Historia 
Yrittäjä Jonathan Robinson perusti Lontooseen hubin vuonna 2005.

Lähteet 

Työ
Jinnah (elokuva)

Jinnah () on vuonna 1998 valmistunut Jamil Dehlavin ohjaama brittiläis-pakistanilainen elämäkerta-/draama-/sotaelokuva Pakistanin valtion perustajasta Muhammad Ali Jinnahista, jota näyttelee Christopher Lee. Sivurooleissa näyttelevät muun muassa Shashi Kapoor, James Fox ja Maria Aitken. Akbar Ahmed ja Jamil Dehlavi laativat käsikirjoituksen.

Jinnah on värillinen ja pituudeltaan 110 minuuttia eli tunti ja 50 minuuttia. Jinnah sai ensi-iltansa kotimaassaan Iso-Britanniassa ensimmäisen kerran Lontoossa Lontoon elokuvajuhlilla 7. marraskuuta vuonna 1998, mutta sitä ennen kuitenkin Montrealin elokuvajuhlilla Kanadassa Québecin Montrealissa 2. syyskuuta vuonna 1998. Dehlavi Films tuotti elokuvan.

Juoni

Jinnah seuraa Muhammed Ali Jinnahin (1876–1948) elämänkulkua, nykyisen Pakistanin (entinen Brittiläinen Intia) perustajasta. Kun Jinnah (Christopher Lee) kuolee, hänet otetaan taivaalliseen odotushuoneeseen missä päätetään hänen kohtalostaan. Häntä koskevat tiedot ovat kadoksissa ja nimettömän tarkastajan (Shashi Kapoor) täytyy kysellä häneltä tämän elämästä täyttääkseen tarinansa. Jinnah kertoo vuoden 1947 avainkohdat, kun Intia oli itsenäistymässä Isosta-Britanniasta ja siitä, kun hän irrottautui Jawaharlal Nehrun ja Mahatma Gandhin johtamasta puolueesta, ja ajoi Intiasta erillisen itsenäisen muslimivaltion Pakistanin.

Nuorempana Jinnah (Richard Lintern) oli asianajajana  Iso-Britanniassa. Hän oli naimisissa Rattanbai "Ruttie" Petitin (Indira Varma) kanssa, mutta tämä menehtyi syöpään eikä avioliitto ollut kovinkaan onnellinen. Muslimijohtaja Muhammad Iqbalin (Marc Zuber) pyynnöstä Lontooseen asettunut Jinnah palaa kotimaahansa johtamaan itsenäisyystaistelua. Olennaisena apuna on sisar Fatima (Shireen Shah), joka on veljensä veroinen rohkeudessa ja itsepäisyydessä.

Mahatma Gandhi ehdottaa Jinnahia rupeamaan uuden Intian pääministeriksi, mutta Jinnah kieltäytyy kunniasta; Jawaharlal Nehru ottaa työn vastaan. Jinnahin vastassa on brittiläinen Intian varakuningas lordi Louis Mountbatten, joka vastustaa uuden valtion, Pakistanin perustamista.

Näyttelijät

Muuta 
 Meni melkein seitsemän vuotta ennen kuin Jinnah julkaistiin DVD:lle elokuvan levittäjäpuutteen takia. DVD vihdoin julkaistiin kahden levyn julkaisuna vuonna 2005.
 Christopher Lee kertoi haastattelussa Brysselin elokuvajuhlilla vuonna 2002, että Jinnah on hänen mielestään hänen merkittävin roolisuorituksensa.
 Maria Aitken palkattiin Edwinan rooliin Vanessa Redgraven ja Patricia Hodgen kieltäydyttyä roolista.
 Jinnahin mainoslauseena on ”He fought for justice, and made Pakistan.”
 Jinnah kuvattiin Karachissa, Sindhissä, Pakistanissa.

Vastaanotto 
Jinnahin varhaisimmat arvostelut olivat kielteisiä, mutta Pakistanissa elokuva sai paljon myönteistä palautetta.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Palkinnot

Ehdokkuudet

Aiheesta muualla 
 
 Jinnah Leffatykissä
 Jinnah AllMoviessa 
 Jinnah TCM Movie Databasessa 
 Jinnah Answersissa 

Brittiläiset draamaelokuvat
Vuoden 1998 brittiläiset elokuvat
Elämäkertaelokuvat
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2001

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2001 järjesttettiin Suomessa kaupunkeina olivat Helsinki, Heinola ja Lahti. Turnauksen voitti Venäjä, joka kukisti Sveitsin finaalissa 6-2. Isäntämaa Suomi sai pronssia voitettuaan Tšekin pronssiottelussa 2-1.

Otteluareenat

Alkusarja

Lohko A 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Lohko B 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Karsintasarja 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Pudotuspelit 

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Puolivälierät

Välierät

Sijoitusottelu 5. sijasta

Pronssiottelu

Loppuottelu

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Tobias Stephan
Paras puolustaja:  Kirill Koltsov
Paras hyökkääjä:  Ilja Kovaltšuk

Median valitsema tähtikentällinen 
Maalivahti:  Tobias Stephan
Puolustajat:  Igor Knjasew,  Kirill Koltsov
Hyökkääjät:  Ilja Kovaltšuk,  Dwight Helminen,  Igor Grigorenko

Sijoitukset 

MM-Taso

1. divisioona

2. divisioona

3. divisioona

Lähteet 
 Turnaus IIHF:n sivuilla 
 Passionhockey.com: IIHF U18 2001 
 Hockeyarchives: IIHF U18 2001 

2001
Suomen jääkiekko
Helsingin urheilutapahtumat
Lahden urheilutapahtumat
Heinolan urheilutapahtumat
JS Kairouan (koripallo)

Jeunesse Sportive Kairouan () on tunisialainen koripalloseura, joka pelaa Tunisian koripalloliigassa. Joukkue on voittanut historiansa saatossa kolme Tunisian mestaruutta, jonka myötä sillä viidenneksi eniten kotimaan mestaruuksia.

Historia
Urheiluseura JS Kairouan perustettiin 1942 ja kaksikymmentä vuotta myöhemmin seura perusti sille koripallojoukkueen. Joukkue pelasi pitkään alemmilla sarjatasoilla ja voitti kaudella 1985–1986 kakkosdivisioonan mestaruuden, mutta ei noussut pääsarjaan resulssin puutteiden vuoksi. Joukkuejohdon huomattua joukkueen kasvavan menestyksen he päättivät panostaa lajiin ja palkkasivat valmentajaksi aluksi Habib Belhassenin, jonka korvasi kesken kauden Abdessattar Elloumi, joka nosti seuran ensimmäistä kertaa pääsarjaan kaudeksi 1989–1990. Sittemmin Adel Tlatlin tultua seuran päävalmentajaksi Kairouan saavutti ensimmäisen Tunisian mestaruuden kaudella 2000–2001 ja heti perään kaksi mestaruutta lisää. Lisäksi joukkue saavutti ensimmäisen Tunisian cupin voiton vuonna 2002.

Saavutukset
Tunisian mestaruus (3): 2001, 2002, 2003
Tunisian cup: 2002, 2005
Maghreb cup: 2003

Entisiä pelaajia
  Radhouane Slimane (1998–2004)
  Marouan Kechrid (2001–2004)
  Atef Maoua (2001–2009)
  Hamdi Braa (2003–2004)

Aiheesta muualla
 Africabasket.com 

Tunisialaiset koripalloseurat
Gomashio

Gomashio (ごま塩, myös gomasio) on kuiva, furikaken tapainen japanilainen mauste, joka on tehty seesaminsiemenistä ja suolasta. Sitä käytetään monissa japanilaisissa ruoissa, kuten sekihanissa. Sitä ripotellaan myös toisinaan tavallisen riisin tai onigirin päälle. Joissain gomashioissa on suolan joukossa myös sokeria.

Paahdettujen seesaminsiementen ansiosta gomashio on väriltään ruskeaa tai mustaa. Yleensä myös suola paahdetaan. Monet tekevät gomashion itse, mutta sitä myydään myös kaupoissa lasi- ja muovipurkeissa.

Gomashio on myös osa makrobioottista ruokavaliota, jossa sitä käytetään tavallisen suolan terveellisempänä vaihtoehtona.

Aiheesta muualla
Gomashio-sivu
Gomashiosta kertova blogimerkintä, jossa on myös resepti

Japanilainen keittiö
Maustesekoitukset
WWE Tag Team Championship

WWE Raw Tag Team Championship (Entinen WWE Tag Team Championchip) on yhdysvaltalaisessa World Wrestling Entertainment -nimisessä painiorganisaatiossa Smackdown nimisen brändin miesten joukkuemestaruus. Se on toinen miesten joukkuemestaruusvöistä ja vastaavanlainen löytyy Smackdown brändissä Se otettiin käyttöön 3. elokuuta vuonna 2002. Smackdown vyöt on väriltään siniset ja Rawin ovat punaiset. Vuonna 2016 uudet vyöt korvasivat aikaisemman WWE Tag Team Championshipin ja se uudelleennimettiin Raw Tag Team Championship mestaruudeksi samalla säilyttäen aikaisemmat tilastot.  Ensimmäisenä miesten WWE Tag Team  joukkuemestaruuden voittivat Kurt Angle ja Chris Benoit. Tällä hetkellä joukkuemestarit ovat The Usos (Jey Uso and Jimmy Uso), jotka myös hallitsevat Smackdown joukkue mestaruutta.

Historia 

20. lokakuuta, 2002, No Mercyssä julistettiin ensimmäisiksi mestareiksi Kurt Angle ja Chris Benoit, jotka voittivat 8 miehen turnauksen finaalissa Edgen ja Rey Mysterion.

17. lokakuuta, 2007, ECW ja SmackDown! ilmoittivat, että painijat molemmista brändeistä voisi esiintyä molemmassa show’ssa. Tämän vuoksi myös titteleitä puolustettiin molemmissa brändeissä. Ensimmäiset mestarit ECW'stä olivat John Morrison ja The Miz, jotka pitelivät mestaruuksia kahdeksan kuukautta. 5. huhtikuuta, 2009 WrestleMania XXV:ssä WWE Tag Team mestarit Carlito ja Primo voittivat World Tag Team mestarit John Morrisonin ja The Mizin, yhdistääkseen tittelit ja mestaruuden nimeksi tuli Unified WWE Tag Team Championship.

16. elokuuta, Bret Hart esitteli uudet WWE Tag Team mestaruusvyöt silloisille mestareille Hart Dynastylle. WWE ilmoitti, että World Tag Team Championshipia ei tultaisi enää käyttämään.

Tilastoja

Katso myös 
 Luettelo WWE Tag Team -mestareista

Lähteet 
 WWE.com

Aiheesta muualla 

Showpaini
Lakjärvenrahka

Lakjärvenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee pääosin Mynämäen kunnassa, tosin suon eteläosa ulottuu Nousiaisten kunnan alueelle. Lakjärvenrahka muodostaa lisäksi yhtenäisen suoalueen sen eteläpuolella sijaitsevan Nousiaisten Lammenrahkan kanssa.

Yleiskuva ja suotyypit 

Lakjärvenrahka ja sitä ympäröivät Laidassuo ja Nousiaisten Lammenrahka luokitellaan keidassoiksi, vaikka suotyypille ominaiset rakenteet eivät monin paikoin olekaan näillä soilla selvästi nähtävissä. Esimerkiksi soiden reunaluisut tai laiteet puuttuvat usein kokonaan tai ovat hyvin kapeat. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että suot ovat syntyneet kallioisten metsäsaarekkeiden pitkänomaisiin, sokkeloisiin väleihin. Kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Osa metsäsaarekkeista on myös säilynyt luonnontilassa. 

Lakjärvenrahkan pinta-ala on 420 hehtaaria, ja sen pinta on 75 metriä meren pinnan yläpuolella. Suon pinta on luoteeseen kallistunut, joten sen vedet valuvat Mynäjokeen. Lakjärvenrahkan luonnontilaisen, kansallispuistoon kuuluvan osan vallitsevat suotyypit ovat keidas- ja isovarpuräme sekä rahka- ja kalvakkaneva. Puiston ulkopuoliset alueet suosta on ojitettu. Keskimäärin suolla on turvetta 2,7 metrin paksuudelta ja sen pohjamaalajina on pääasiassa hiekka. Geologian tutkimuskeskuksen kartoituksissa Lakjärvenrahka todettiin soveltumattomaksi sekä teolliseen kasvu- että polttoturvetuotantoon.

Luonto ja nähtävyydet 

Lakjärvenrahkan reunoilla sijaitsee yksi puiston merkittävimmistä luontokohteista. Pukkipalon aarniometsä suon itälaidalla on yksi Varsinais-Suomen edustavimmista. Suon koilliskulmassa sijaitsee puolestaan koko suolle nimensä antanut Lakjärven pieni suorantainen järvi, jonka koko on vain noin kolme hehtaaria. Suon länsireunalla on lisäksi yksi allikkoinen tasanne. Tasanteen ympärillä olevat kuivemmat kermit ja kosteammat kuljut ovat myös suuntautuneet melko selvästi. Suoalueelle avautuu komea näköala etelästä Takaniitunvuoren huipulta. Vuoren läheisyydessä on myös tulentekopaikka.

Kaikki edellä mainitut nähtävyydet sijaitsevat Kuhankuonon retkeilyreitistön Pukkipalon reitti -rengasreitin varrella, joka kiertää myös Lakjärvenrahkan itäosissa. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi polkujen ulkopuolella Lakjärvenrahkan rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kurjenrahkan kansallispuisto
Suomen suot
Mynämäen luonto
Nousiaisten luonto
Suomen tärkeät lintualueet
Lammenrahka (Nousiainen)

Lammenrahka on Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue, jonka pohjoisosat kuuluvat Kurjenrahkan kansallispuistoon. Suo sijaitsee suurimmalta osaltaan Nousiaisten kunnan alueella. Osa suosta ja muun muassa Lammenrahkan keskellä sijaitseva Asonlammi-niminen järvi kuuluvat kuitenkin Maskun kuntaan, jonka eksklaaveista yksi ulottuu suolle. Lammenrahka muodostaa lisäksi yhtenäisen suoalueen sen pohjoispuolella sijaitsevan Lakjärvenrahkan kanssa. Kansallispuiston ulkopuolelle jääviltä osiltaan suo on kokonaan ojitettu.

Sekä Lammenrahka että Lakjärvenrahka luokitellaan keidassoiksi, vaikka suotyypille ominaiset rakenteet eivät monin paikoin olekaan näillä soilla selvästi nähtävissä. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että suot ovat syntyneet kallioisten metsäsaarekkeiden pitkänomaisiin, sokkeloisiin väleihin. Kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja.

Lammenrahkan koillisreunalla sijaitsee Takaniitunvuoren korkea mäki, jolta avautuu näköala pohjoiseen Lakjärvenrahkalle. Vuoren läheisyydessä on myös tulentekopaikka. Lammenrahkan Kurjenrahkan kansallispuistoon ulottuva pohjoisosa kuuluu Lakjärvenrahkan rajoitusalueeseen, jolla liikkuminen on linnuston pesimärauhan takaamiseksi kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.

Lähteet 

Kurjenrahkan kansallispuisto
Suomen suot
Maskun luonto
Nousiaisten luonto
Jean Fouquet

Jean Fouquet tai Foucquet (noin 1420–1481) oli ranskalainen taidemaalari ja kirjamaalari. Fouquet kuului 1400-luvun ranskalaisen renessanssin suurimpiin mestareihin. Hänen oletetaan olevan miniatyyrimuotokuvien maalauksen keksijä.

Fouquet'n maalaukset olivat miniatyyrimaalaukseen perustuvaa hienostunutta hovitaidetta. Hänen tuotannossaan yhdistyi miniatyyrimaalaukseen flaamilaisen realismin ja Italian varhaisrenessanssin piirteitä. Hän sovelsi myös taitavasti perspektiiviä. 

Fouquet oli ensimmäinen ranskalainen taiteilija, joka matkusti Italiaan 1437 ja tutustui varhaisrenessanssin taiteeseen. Taitavien miniatyyrien ohella hän maalasi  taulumaalauksia ja alttarilaitteita, kuten Melunin diptyykin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset taidemaalarit
Miniatyyrimaalaus
Renessanssin taidemaalarit
Thilo Sarrazin

Thilo Sarrazin (12. helmikuuta 1945 Gera, Saksa) on saksalainen poliitikko. Hän kuuluu Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Hän on Saksan arvostetuimpia taloustieteilijöitä ja toiminut korkeissa viroissa. Sarrazin tunnetaan provosoivien mielipiteiden esittäjänä.

Thilo Sarrazin syntyi Gerassa vuonna 1945 ja pakeni äitinsä kanssa sotaa Recklinghauseniin. Sarrazin kasvoi lääkäriperheessä. Hän toimi 39 vuotta sekä Länsi-Saksan että yhdistyneen Saksan korkeimmissa viroissa ja oli Saksan jälleenyhdistymisen pääsuunnittelijoita ja -toteuttajia. Vuosina 2002–2009 Sarrazin oli Berliinin Finanzsenator, rahoituksesta vastaava senaattori. Vuonna 2009 hänet nimitettiin Saksan keskuspankin johtokuntaan. Sarrazin erosi johtokunnasta vuonna 2010, kun hänen lausuntojaan maahanmuuttajista arvosteltiin. Hänet myös hyllytettiin puolueestaan, mutta otettiin myöhemmin takaisin.

Vuonna 2009 Thilo Sarrazin sanoi Lettre Internationalille antamassaan haastattelussa muun muassa, että turkkilaiset ja arabit pummaavat valtiolta ja että he ovat kykenemättömiä kotoutumaan. Sarrazinin lausunnoista valitettiin Berliinin yleiselle syyttäjälle, mutta valitus hylättiin, koska kommenttien katsottiin olevan Saksan sananvapauslain mukaan sallittuja. Syyttäjän päätöksestä valitettiin, mutta valitus hylättiin. Heinäkuussa 2010 turkkilaisten kulttuurijärjestö vei asian Yhdistyneiden kansakuntien rasismin vastaisen komitean käsiteltäväksi. Komitea ilmoitti huhtikuussa 2013, että Sarrazinin syyttämättäjättämisellä Saksa rikkoi kansainvälistä rasismin vastaista sopimusta. Komitea antoi Saksan valtiolle uhkavaatimuksen, jolla se velvoitti maan ilmoittamaan, mihin toimiin se aikoo tapauksessa ryhtyä.

Kesällä 2010 Thilo Sarrazin julkaisi populistiseksi yhteiskunta-analyysiksi luonnehditun kirjan Deutschland schafft sich ab (Saksa lopettaa itsensä). Kirjassa hän esittää muun muassa, että Saksassa on liikaa muslimeja, he kotoutuvat muita siirtolaisia heikommin ja he ovat tyhmempiä kuin muut saksalaiset. Maan johtavat poliitikot Angela Merkeliä myöten, keskuspankin johtokunta sekä älymystö tuomitsivat kirjan, mutta kansan keskuudessa mielipiteet jakautuivat. Kirja myytiin nopeasti loppuun. Sitä on myyty yli 1,5 miljoonaa kappaletta ja se on Saksan toisen maailmansoden jälkeisen ajan myydyin ei-kaunokirjallinen teos.

Lähteet 

Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Saksanitalialaiset
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Anders Thulé

Anders Thulé (11. heinäkuuta 1813 Kila, Ruotsi – 29. helmikuuta 1872 Kangasala, Suomi) oli ruotsalaissyntyinen urkujenrakentaja, joka perusti Suomeen Kangasalan urkutehtaan.

Thulésta piti alun perin tulla lukkari, mutta hän päätyi kuitenkin teknisemmälle alalle. Hän työskenteli Suomeen tullessaan työnjohtajana ruotsalaisen Gustaf Anderssonin urkurakentamolla. Ensimmäiset Thulén omalla nimellä rakentamat urut valmistuivat 1844 Tammisaaren kirkkoon, toiset 1845 Kangasalan kivikirkon ensimmäisiksi uruiksi. Thulén aikana yritys oli enemmänkin käsityöverstas kuin urkutehdas. Urkumestarin itsensä lisäksi tehtaalla työskenteli oppipoikia ja kisällejä. Tehtaan johtajaksi siirtyi 1872 Anders Thulén poika Bror Axel Thulé. Tulenheimon suku on hänen jälkeläisiään.

Kirjallisuutta
Pelto, Pentti: Kaksi suomalaista urkuperinnettä (väitöskirja), Sibelius-Akatemia. Vammala 1994. ISBN 9529658230
Seppälä, Raimo: Tulenheimot – urkujentekijöitä ja yhteiskunnan rakentajia. Otava, Helsinki, 2011. ISBN 9789511254737

Lähteet

Aiheesta muualla
 Urut osoitteesta Anders Thulé osoitteessa organindex.de (saksaksi)

Urkujen valmistajat
Suomalaiset soitinrakentajat
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1872 kuolleet
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2011

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2011 järjestettiin Yhdysvalloissa 26. joulukuuta 2010 - 5. tammikuuta 2011. Ottelupaikkoina olivat HSBC Arena Buffalossa sekä Niagaran yliopiston kampus Lewistonissa, New Yorkissa.

Otteluareenat

Alkusarja

A-lohko 

OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

B-lohko 

OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Karsintasarja

Pudotuspelit

Puolivälierät
OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Välierät
OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Sijoitusottelu 5. sijasta
OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Pronssiottelu
OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Loppuottelu
OttelutOtteluiden alkamisajat ovat paikallista aikaa.

Sveitsi sijoittui kisoissa lopulta viidenneksi ja Suomi kuudenneksi.

Loppusijoitukset 

Norja ja Saksa tippuivat 1. divisioonaan.

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Jack Campbell
Paras puolustaja:  Ryan Ellis
Paras hyökkääjä  Brayden Schenn

Turnauksen tähdistökentällinen
Maalivahti:  Jack Campbell
Puolustajat:  Ryan Ellis,  Dmitri Orlov
Hyökkääjät:  Brayden Schenn,  Ryan Johansen,  Jevgeni Kuznetsov
Arvokkain pelaaja:  Brayden Schenn

Lähteet 
 Tilastot IIHF:n kotisivuilla
 TSN: artikkeli turnauksesta 2011  
 Passionhockey.com: IIHF U20 2011 
 Hockeyarchives: IIHF U20 2011 
 Turnaus IIHF:n tulospalvelussa

Viitteet 

2011
Yhdysvaltain jääkiekko
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut
AGM-114 Hellfire

AGM-114 Hellfire on yhdysvaltalainen pääasiassa ilmasta maahan ammuttava panssarintorjuntaohjus. Se voidaan laukaista yhtä hyvin ilmasta, mereltä kuin maalta. Nimi Hellfire tulee sen pääasiallisesta laukaisualustasta ja ohjuksen toimintaperiaatteesta HELicopter Launched FIRE-and-forget (helikopterista laukaistava ammu-ja-unohda-ohjus). Nimen kaksoismerkityksellä viitataan aseessa käytettävään alumiinijauheeseen pohjautuvaan termobaariseen räjähteeseen, jonka teho eläviä kohteita vastaan perustuu pääasiassa, äärimmäisestä kuumuudesta ja polttovaikutuksesta huolimatta, korkean ja pitkäkestoisen painevaikutuksen aiheuttamaan keuhkojen repeämiseen ja tukehtumiseen. Ohjus on ollut käytössä taistelukentillä 1980-luvulta lähtien.

Ohjuksen kehitys alkoi vuonna 1974 vaatimuksena kehittää helikoptereista laukaistavalle ohjukselle.

Tekniset tiedot 

 Tyyppi: ilmasta maahan laukaistava panssarintorjuntaohjus
 Valmistaja: Lockheed Martin
 Yksikköhinta: 68 000 USD
 Pituus: 1,63 m
 Halkaisija: 178 mm
 Siivekkeiden kärkiväli: 330 mm
 Paino: 45–49 kg
 Taistelukärki
 HEAT (High Explosive Anti-Tank); panssarintorjuntaan, taistelulataus 9 kg
 MAC (Metal augmented charge); elävää voimaa vastaan, taistelulataus 8 kg
 Moottori: kiinteän polttoaineen rakettimoottori
 Lentonopeus: 425 m/s (1,3 mach)
 Ampumaetäisyys: 500–8000 m

Variantit 
 AGM-114A Basic Hellfire HEAT, taistelupanssarivaunuja ja panssaroituja ajoneuvoja vastaan
 AGM-114B/C Basic Hellfire
 AGM-114D/E Basic Hellfire ei tuotantoon
 AGM-114F Interim Hellfire
 AGM-114G Interim Hellfire ei tuotantoon
 AGM-114H Interim Hellfire ei tuotantoon
 AGM-114J Hellfire II ei tuotantoon
 AGM-114K Hellfire II
 AGM-114L Longbow Hellfire
 AGM-114M Hellfire II
 AGM-114N Hellfire II MAC
 AGM-114P Hellfire II miehittämättömistä lentokoneista ammuttava versio
 ATM-114Q Hellfire II
 AGM-114R Hellfire II
 ATM-114S Hellfire II harjoitusohjus

Käyttäjävaltiot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Panssarintorjuntaohjukset
Yhdysvaltalaiset ilmasta maahan -ohjukset
Belgian edustajainhuone

Belgian edustajainhuone (, , ) on Belgian parlamentin alahuone, jossa on 150 edustajaa. Jäsenet valitaan joka viides vuosi parlamenttivaaleissa. Vaalipiirejä on 11 ja käytössä on listavaalijärjestelmä. Kahdeksassa vaalipiirissä on 5%:n äänikynnys..

Sekä Flanderille että Vallonialle on kiintiöity määrä paikkoja edustajanhuoneessa: 88 Flanderille ja 62 Vallonialle. Saksankielisille alueille tai Brysselille ei ole omia kiintiöpaikkoja.. 

Pysyviä valiokuntia on 11. Näiden lisäksi väliaikaisia valiokuntia voidaan perustaa esim. jotain tiettyä lakialoitetta varten..

Aiemmin parlamentissa oli 212 jäsentä.

Viimeisimmät vaalit 
Viimeisimmät vaalit pidettiin 26 toukokuuta 2019. Pääministeriksi nousi ensin Charles Michel, mutta kun tämä valittiin myöhemmin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi, tilalle nimitettiin Sophie Wilmès. Edustajainhuoneen puhemieheksi (ran. Président, holl. Voorzitter) on Patrick Dewael.

Wilmès sai muodostettua hallituksen kuuden tukipuolueen avulla, jotta maassa olisi virallisesti hallitus koronakriisin aikana. Syyskuussa 2020 saatiin muodostettua seitsemän puolueen hallituskoalitio, johon kuuluvat sosialistit, Socialistische Partij Anders, reformiliike, Open VLD, Ecolo, vihreät ja flaamien kristillisdemokraatit. Uudeksi pääministeriksi nousi Alexandre De Croo.. Uusi hallitus sai lempinimekseen Vivaldi.

Lähteet 

Belgian politiikka

sv:Belgiens federala parlament#Representantkammaren
Stéphane Dion

Stéphane Maurice Dion (s. 28. syyskuuta 1955) on kanadalainen poliitikko. Hän edustaa Kanadan liberaalipuoluetta ja toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 2006–2008. Ennen poliittista uraansa Dion toimi akateemikkona.

Kanadan ulkoministerit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Italian parlamentti

Italian parlamentti () on Italian tasavallan lainsäädäntövaltaa käyttävä elin. Parlamentti koostuu edustajainhuoneesta ja senaatista, jotka yhdessä valitsevat myös presidentin. Edustajainhuoneeseen kuuluu 630 jäsentä ja senaattiin 315 senaattoria. Lisäksi tietyt henkilöt, kuten entiset presidentit, pääsevät loppuiäkseen senaatin jäseniksi. 

Virallisesti Italian parlamentti koostuu alahuoneesta ja ylähuoneesta, käytännössä Italiassa on kaksi erillistä parlamenttia. Edustajainhuoneella ja senaatilla on nimittäin samanlainen tehtävänkuva: esimerkiksi lakialoitteen pitää läpäistä molemmat kamarit astuakseen voimaan ja maan hallituksen tulee nauttia molempien kamarien luottamusta. Italiaksi järjestelmää kuvataan termillä bicameralismo perfetto ().

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Italian parlamentti 

Italian politiikka
Parlamentit
Deutschland schafft sich ab

Deutschland schafft sich ab: Wie wir unser Land aufs Spiel setzen () on Saksan keskuspankin johtokunnan jäsenen Thilo Sarrazinin kirja, joka julkaistiin syyskuussa 2010. Kirjan pääteemana on kirjailijan arvostelu Saksan maahanmuuttopolitiikkaa kohtaan, joka on luonut maahan suuren muslimiväestön. Sarrazinin mukaan pitkäaikaistyöttömien ja niin sanottuja yhteiskunnan alempien sosiaalisten ryhmien (Unterschicht) lisääntyminen keski- ja yläluokkaa nopeammin tekee Saksan väestöstä keskimääräistä ”tyhmemmän”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Berlin launch: Anti-islam book by German bank exec Thilo Sarrazin. Cafe Babel 31.8.2010. 
 Robert Misik: The Joy of Despising Others. Qantara.de 2010. 
 Sosiaalirasismi kurittaa työttömiä ja köyhiä Saksassa . Tiedonantaja 17.10.2010.
 Elina Lepomäki: Rasismin ja tilastotieteen ero (osa I) . Elinan blogi 27.9.2010.
 Eeva Oehlandt: Saksan menestyskirjailija Thilo Sarrazin: ”Maahanmuuttopolitiikassa ei ole mitään linjaa”. Suomen kuvalehti 1.5.2011. 

Kirjat yhteiskunnasta
Kirjat islamin kritiikistä
Saksalaiset tietokirjat
Vuoden 2010 kirjat
Kalevi Nupponen

Kalevi Nupponen (s. 19. tammikuuta 1942) uraansa jatkava jalkapalloilija, joka pelaa nyt kahdeksannella vuosikymmenellä. Pallo pyörii -lehden 5/1959 mukaan hän pelasi maakuntasarjaa Viipurin Reippaassa 1959, jolloin voitti Suomen tekniikkamestaruuden ja pelasi Helsingborgissa poikien maaottelun Ruotsia vastaan.  Ensimmäisen SM-kultansa hän voitti Viipurin Reippaan A-pojissa 1961 ja miehissä 1963. Nupponen pelasi Reippaassa myös jääkiekkoa ja jääpallossa hän oli nostamassa Reipasta Mestaruussarjaan. Ikämiehissä hän on edustanut muun muassa Tampereen Ilvestä.   

Hyökkääjänä pelannut Nupponen edusti aktiiviurallaan Lahden Reipasta 1960–1963 ja 1965–1966 sekä Tampereen Ilves-Kissoja 1967–1975. Lisäksi hän pelasi kaudella 1964 ruotsalaisessa Skellefteå FF:ssa. Kaikkiaan Nupponen pelasi 11 kauden aikana 230 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 89 maalia. Hän on maaleillaan kaikkien aikojen listan sijalla 30.

Nupponen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1961–1970 yhteensä 4 A-maaottelua. Lisäksi hänelle kertyi 3 B-maaottelua, 9 nuorten ja 2 poikien maaottelua. Lahden Reipas pelasi Afrikan kiertueella 11.12.1964-3.1.1965 neljä ottelua, joista yksi oli Norsunluurannikon maajoukkuetta vastaan. Isännät olivat odottaneet kohtaavansa Suomen maajoukkuueen. Ohjelmaan kuuluivat liput ja kansallislaulut. Peli päättyi 4-4. Nupponen teki kaksi maalia. Ottelulla ei ole maaottelun statusta.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Beyond Hell / Above Heaven

Beyond Hell / Above Heaven on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. syyskuuta 2010. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Michael Poulsen – laulu, kitara
 Thomas Bredahl – kitara
 Anders Kjølholm – bassokitara
 Jon Larsen – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Beyond Hell / Above Heaven discogs.com -sivustolla

Vuoden 2010 albumit
Volbeatin albumit
Kiinan tasavallan armeija

Kiinan tasavallan armeija () on Kiinan tasavallan asevoimien suurin aselaji. Noin 80% armeijasta sijaitsee Taiwanissa. Loput on sijoituttu Kinmenin, Matsun ja Penghun saarille.

Armeijan päätehtävänä on puolustautuminen mahdollista aseellista hyökkäystä vastaan, vastahyökkäykset maihinnousua vastaan sekä kaupunkisodankäynti.

Organisaatio 
Kiinan tasavallan armeija koostuu 3 armeijasta, 5 armeijakunnasta, 35 prikaatista (25 jalkaväkiprikaatia, 5 panssariprikaatia ja 3 moottoroitua jalkaväkiprikaatia). Kaikki jalkaväkiprikaatit siirrettiin reserviin vuoden 2005 jälkeen.

Historia 
Kiinan tasavallan armeija perustettiin vuonna 1925 Sun Yat-senin johtaman Guomindang-puolueen aseellisena osana nimellä kansallinen vallankumousarmeija. Se osallistui Toiseen Kiinan-Japanin sotaan ja Kiinan sisällissotaan ennen Kiinan tasavallan johdon vetäytymistä Taiwaniin vuonna 1949. Vuoden 1949 jälkeen Kiinan tasavallan armeija on osallistunut sotatoimiin Kinmenin ja Dachenin saaristossa Guningtoun taistelussa ja sekä ensimmäisessä että toisessa Taiwanin kriisissä. Kiinan tasavallan armeijan kommandot tekivät myös usein iskuja Fujianin maakuntaan. 1970-luvulle saakka armeijan virallisena tavoitteena oli palauttaa Kiinan mantereella sijaitsevat alueet Kiinan tasavallan osaksi. Sotatilalain purkamisen jälkeen vuonna 1988 ja 1990-luvulla tapahtuneen demokratisoitumisen myötä armeijan tehtäväksi on muodostunut Taiwanin, Penghun, Kinmenin ja Matsun puolustaminen.

Armeijat
armeija