joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Olli Halonen (muusikko)

Olli Halonen (s. 11. huhtikuuta 1975 Kitee) on suomalainen musiikintekijä, A&R-manageri ja näyttelijä.

Ura

Musiikki 
Olli Halonen aloitti musiikkiuransa rumpalina. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä Demon lapsuuden ystäviensä Tero Kinnusen ja Pasi Kankkusen kanssa vuonna 1984. Yhtye vaihtoi nimensä myöhemmin Metoyer:ksi ja mukaan liittyi tuolloin myös kitaristi Jani Ikonen. Yhtyeen vaikutteet olivat aluksi perinteisemmässä heavy musiikissa, mutta nimenvaihdoksen myötä tyyli vaihtui speed- ja trash-metalliksi. 

Halosen muutettua Savonlinnaan Metoyer lopetti toimintansa ja vuonna 1989 Halonen perusti yhdessä koulukaveriensa Ville Leinosen, Jaakko Räisäsen, Pekka Erosen ja Janne Leinosen kanssa hardcore-punk–yhtyeen nimeltä V.T.H., jossa Halonen soitti kitaraa. Yhtye aloitti versioimalla YUP:n kappaleita, mutta melko pian yhtyeen jäsenet ryhtyivät säveltämään ja sanoittamaan omaa materiaalia. V.T.H. julkaisi vuonna 1991 ”Tauno Suuri” nimisen ep:n pienlevy-yhtiö SHJ-Recordsin kautta.

Ammattimainen musiikin tekeminen alkoi, kun Halonen perusti ystävänsä Aki Erosen kanssa DISCO –nimisen yhtyeen vuonna 1998. Halonen toimii yhtyeessä säveltäjänä, sanoittajana ja tuottajana. DISCO:n keikoilla Halonen soittaa kitaraa ja laulaa taustalauluja. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat mm.  ”Levottomat tuulet”, ”Ketä sinä odotat”, ”Ilkeitä Asioita”, ”Hei älä luule”, ”Tiedän että me palataan”, ”Toiseen suuntaan” ja ”Aurinko laski”.

Halonen on myös soittanut kitaraa mm Nightwish –yhtyeen ”Once” albumin kappaleella ”Creek Mary’s Blood” ja toiminut kitaristina Darude:n Suomen kiertueella.

DISCO:n lisäksi Halonen on toiminut tuottajana mm. Kevin- ja Rödsögården- yhtyeiden sekä Finn Anderssonin albumeilla. Hän on myös säveltänyt ja tuottanut mainosmusiikkia useille brändeille.

A&R-manageri 
Vuonna 2008 Halonen aloitti A&R-managerina Sony Music Entertainment Finland Oy:ssä. Hän on työskennellyt lukuisien projektien parissa kuten Isac Elliot, Alex Mattson, HIM, The 69 Eyes, Koop Arponen, Anssi Kela, Pete Parkkonen, Sandhja, Jope Ruonansuu, PIHLAJA, Titta, pehmoaino. Hän on ollut myös mukana tekemässä musiikkiohjelmia Idols, X-Factor, Talent, Tangomarkkinat ja Anna Laulu Lahjaksi.

Näyttelijä 
Halonen on näytellyt Savonlinnan Teatterissa, Kajaanin Kaupunginteatterissa, Jyväskylän Kaupunginteatterissa, Teatteri Vanha Jukossa, Karirannan Kesäteatterissa ja ollut perustamassa Teatteriryhmä Helsinkiä.

Halonen on myös ollut mukana tv-sarjoissa Sydänjää, Kotikatu, Rikas mies, Loistavat Jerkun pojat ja Studio Julmahuvi-Jerico 2000. Elokuvarooleja Halonen on tehnyt elokuvissa FC-Venus, Matti ja Hylätyt talot, autiot pihat.

Yksityiselämä 
Halonen asuu Helsingissä, on naimissa ja kahden lapsen isä. Hän on harrastanut lapsena ja nuoruudessaan mäkihyppyä, pesäpalloa ja rullalautailua. Näissä lajeissa hän on voittanut useita suomenmestaruusmitaleja. Aikuisiällä Halonen on harrastanut joogaa, aikidoa, rullaluistelua ja meditointia. Hän on kouluttautunut mindfulness-ohjaajaksi, valmistuen vuonna 2019.

Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Rasputina

Rasputina on yhdysvaltalaisen Melora Creagerin alun perin luoma sello-rockyhtye, jonka kokoonpanolla on tapana vaihtua levystä toiseen. Tällä hetkellä (2013) muita soittajia ovat Daniel DeJesus ja Dawn Miceli.

Creager toimii yhtyeen vokalistina, kirjoittaa kaikki yhtyeen sanoitukset ja tekee kaikkien albumien kannet. Yhtyeen musiikkia on perinteisesti ollut vaikea luokitella, mutta yleensä sitä kuvaillaan lähinnä synkeänä vaihtoehtorokkina.

Yhtye on ottanut vahvasti vaikutteita viktoriaanisesta ajasta. Tämä näkyy selkeimmin yhtyeen promootiovalokuvissa sekä esiintymisasuissa, joissa näkyy yleensä aikakaudelle tyypillisiä alusasuja kuten korsetteja.

Kokoonpano
 Melora Creager (1. sello, laulu)
 Daniel DeJesus (2. sello, laulu)
 Dawn Miceli (lyömäsoittimet, laulu)

Julkaisut

EP:t
 Three (3) (promo) (1994)
 Three Lil' Nothin's (promo) (1996)
 My Fever Broke (Instinct Records, 2003)

Albumit
 Transylvanian Concubine/The Vaulted Eel, Lesson #6 (Oculus Records, 1993)
 Thanks For the Ether (Columbia Records, 1996)
 How We Quit the Forest (Columbia Records, 1997)
 The Lost and Found, 1st Edition (RPM Records, 2001)
 Our Lies (2001)
 Cabin Fever (Instinct Records, 2002)
 The Lost and Found, 2nd Edition (Instinct Records, 2003)
 Frustration Plantation (Instinct Records, 2004)
 A Radical Recital (Filthy Bonnet Co., 2005)

Kokoelmat
 The Black Bible (Goth Classics) (Cleopatra Records, 1998)

Remixit
 Transylvanian Regurgitations (Columbia Records, 1997)
 The Olde HeadBoard (Columbia Records, 1998)

Soundtrackit
 Buffy The Vampire Slayer (TVT Records, 1999)

Triviaa
 Rasputina on tehnyt coverin Led Zeppelinin kappaleesta Rock and Roll

Aiheesta muualla
Rasputinan viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Eero Aho

Eero-Matti Aho (s. 26. tammikuuta 1968 Oulu) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa teatteri-, elokuva- ja televisiorooleissa. Aho tunnetaan muun muassa Antero Rokan roolista vuoden 2017 Tuntematon sotilas -elokuvassa.

Ura 
Aho kävi kaksi vuotta Kallion lukiota kunnes pääsi 18 vuotta täytettyään Teatterikorkeakouluun vuonna 1986. Hän valmistui vuonna 1991 ja oli kiinnitettynä KOM-teatteriin vuosina 1991–2005. Vuodesta 2005 hän on työskennellyt freelancerina. Aho on näytellyt muun muassa Turun kaupunginteatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.

Vuonna 2008 Aho palkittiin parhaana miesnäyttelijänä Marrakechin elokuvajuhlilla Marokossa roolistaan elokuvassa Käsky. Vuonna 2014 Aho sai Jussi-palkinnon vuoden 2013 parhaana miesnäyttelijänä roolistaan elokuvassa 8-pallo. Vuonna 2015 Aholle myönnettiin Ida Aalberg -säätiön näyttelijäpalkinto. Vuonna 2017 Aho palkittiin Irlannissa Angela Award -palkinnolla Subtitle European Film -festivaaleilla Rokan roolista elokuvassa Tuntematon sotilas.

Filmografia

Elokuvat  
 1249 km (1989)
 Harjunpää ja kiusantekijät (1993) 
 Romanovin kivet (1993) 
 Juna (lyhytelokuva, 1994)
 Häjyt (1999)
 Juoksuhaudantie (2004)
 Tarpeettomia ihmisiä (2005)
 Katve (2007)
 Käsky (2008)
 Hyvä poika (2011)
 8-pallo (2013)
 Silmäterä (2013)
 Henkesi edestä (2015)
 Pahan kukat (2016)
 Tuntematon sotilas (2017)
Helene (2020)

Televisiosarjat  
 Susikoira Roi – seikkailu saaristossa (1988)
 Hyvä veli (1995)
 Vuoroin vieraissa (1997)
 Trabant Express (1997)
 Kotikatu (1997–1998)
 Sydänten akatemia (1998) 
 Isänmaan toivot (1998) 
 Kaverille ei jätetä (1999–2001)
 Muodollisesti pätevä (1999)
 Äkkiä Anttolassa (1999–2000) (myös käsikirjoittajana)
 Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (2001)
 Presidentit (2006)
 Sydänjää (2007–2010)
 Punainen kolmio (2015)
 Koskinen (2021)

Kuunnelmia  
 Uudenvuoden aatto
 Bronks

Dubbauksia 
 Antti Aamunen
 Babar
 Lucky Luke

Yksityiselämä
Aho syntyi Oulussa, mutta varttui Helsingin Pukinmäessä. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja ja äiti työskenteli rautatiehallituksessa. Hänellä on kaksi vanhempaa sisarusta. Esiintymistä hän on harrastanut lapsesta saakka.

Vuosina 1994–2006 Aho oli naimisissa näyttelijä Tiina Lymin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä, Iida (s. 1994) ja Ella (s. 1997). Ella pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee myös näyttelijäksi. Vuosina 2008–2013 Ahon naisystävä oli näyttelijä-laulaja Vuokko Hovatta. Kesällä 2017 Aho meni naimisiin toimittaja-juontaja Teresa Meriläisen kanssa. He ovat olleet yhdessä vuodesta 2013, ja saivat tyttölapsen helmikuussa 2016.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto Autio

Risto Juhani Autio (s. 22. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, laulaja ja entinen keskustan kansanedustaja.

Koulutukseltaan Autio on teatteritaiteen maisteri (1995). Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986, Jouko Turkan viimeisinä aikoina siellä. Autio oli kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatteriin 1986–1993. 

Autio tunnetaan parhaiten Hannes Luotolan roolista TV1:n Kotikatu-sarjasta, jonka ensimmäinen jakso nähtiin 31. elokuuta 1995. Autio oli mukana sarjassa vuoteen 2006 asti, jolloin hän jäi sarjasta pois asetuttuaan ehdolle seuraavan kevään eduskuntavaaleihin. Autio vieraili sarjan jaksossa Karinin paluu marraskuussa 2007. Autio teki paluun sarjaan alkuvuodesta 2012. Autio vihjaili halukkuudestaan palata sarjaan jo huhtikuussa 2011 pudottuaan eduskunnasta.

Risto Autio oli myös käsikirjoittamassa Kotikatua ja sitä ennen sarjaa Elämän suola (TV2). Hän on näytellyt myös teatterissa ja ohjannut esimerkiksi Hyvinkään teatterissa. Lisäksi Autio on käsikirjoittanut Radioteatterille kuunnelmia, kuten Patterijätkä, Vaikea rakkaus, Pitipäs sattua ja jaksoja Laser tutkii rikoksia -sarjaan. Autio on myös julkaissut cd:n Kotikatu.

Ennen teatteriuraansa Autio oli stuerttina Finnairilla sekä yrittäjäosakkaana hämeenlinnalaisessa tennisalan kaupassa. 

Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Hausjärvellä silloin asunut Autio valittiin kansanedustajaksi Hämeen vaalipiiristä Suomen Keskustan ehdokaslistalta 4 998 äänellä. Hän oli ehdolla myös 2011 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Hausjärven kunnanvaltuustoon Autio nousi 2009 ja toimi sen jäsenenä vuoteen 2012.

Autio valittiin marraskuussa 2019 Suomen Näyttelijäliiton puheenjohtajaksi kolmivuotiskaudelle 2020–2022. Hän on myös Hämeen taidetoimikunnan sekä näyttelijöiden tekijänoikeusjärjestö Filmexin puheenjohtaja.

Yksityiselämä
Autiolla on ensimmäisestä avioliitostaan kolme lasta. Autio avioitui uudestaan juhannuksena 2007 ja hänellä on tästä liitosta elokuussa 2007 syntyneet kaksospojat, mutta tämäkin liitto päättyi eroon vuonna 2015. Autio jäi työkyvyttömyyseläkkeelle monilihaskipureuman vuoksi vuonna 2014, mutta voi jatkaa valinnaisia näyttelijän, ohjaajan ja käsikirjoittajan töitä. Hän asuu Hämeenlinnassa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset televisionäyttelijät
Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Kansanedustajat
Hämeen vaalipiiri
Suomen Keskustan poliitikot
Hausjärven kunnanvaltuutetut
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiina Nopola

Kirsti Tiina Orvokki Nopola (s. 5. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen lastenkirjailija.

Elämä ja ura 
Nopola on toiminut Helsingin kaupungin palveluksessa sekä erityislastentarhanopettajana. Vuonna 1994 hän siirtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi, ja hän on kirjoittanut Siiri-kuvakirjoja, joissa on Mervi Lindmanin kuvitus, sekä sisarensa Sinikka Nopolan kanssa Heinähattu ja Vilttitossu- ja Risto Räppääjä -kirjoja. 

Siiri-sarja sai alkunsa Nopolan tyttären päiväkotimuistoista. Päiväkodissa oli kolme Otto-nimistä poikaa. Ensimmäisessä kirjassa Siiri haluaa kovasti saada koiran. Koiraa ei tule, mutta Siiri ystävystyy kolmen Oton kanssa. Siiri-kirjoja on käännetty ruotsiksi ja saksaksi.

Vuonna 2003 Nopola sai sisarensa kanssa Anni Swan -mitalin teoksesta Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset.

Teoksia 
 Siiri ja kolme Ottoa (2002) 
 Siiri ja yläkerran Onni (2003)
 Siiri ja sotkuinen Kerttu (2004)
 Siiri ja kamala possu (2005)
 Siiri ja Kertun kirppu (2006)
 Siiri ja hurja Hunskeli (2008)
 Siirin jouluyllätys (2009)
 Siiri ja kauhea kummitus (2010)
 Siiri tekee maalin (2011)
 Siiri ja lumimies (2012)
 Siiri ja villi taapero (2013)
 Siiri ja kadonnut tähti (2014)
 Siiri löytää simpukan (2015)
 Siiri ja Heppa Huoleton (2016)
 Siiri ja kumma Kasperi (2017)
 Siiri ja koppava kaniini (2018)
 Siiri ja nolo nalle (2020)

Yhdessä Sinikka Nopolan kanssa
 Heinähattu ja Vilttitossu -kirjasarja (1989–2006)
 Heinähattu, Vilttitossu ja Kalju-Koponen (2012)
 Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen (2013)
 Heinähattu ja Vilttitossu, näytelmä (1994) 
 Heinähattu, Vilttitossu ja suuri pamaus, lastenooppera + CD-levy (2002) 
 Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset, näytelmä (2003) 
 Heinähattu, Vilttitossu ja Littoisten riiviö, näytelmä (2004) 
 Risto Räppääjä -kirjasarja (1997–)
 Risto Räppääjä, animaatiosarja, TV2 (2000–2001)
 Risto Räppääjä ja Nuudelipää, musiikkinäytelmä (2002) 
 Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi, musikaali + CD-levy (2002) 
 Risto Räppääjä, musiikkielokuva (2008)
 Risto Räppääjä ja polkupyörävaras, musiikkielokuva (2010)
 Risto Räppääjä ja viileä Venla, musiikkielokuva (2012)
 Risto Räppääjä ja liukas Lennart, musiikkielokuva (2014)
 Risto Räppääjä ja Sevillan saituri, musiikkielokuva (2015)
 TV1:n joulukalenteri 
 Rauhallinen Erkki, kuvakirja (2001)
 Rauhallinen Erkki harrastaa, kuvakirja (2010)
 Rauhallinen Erkki ja hiutalepoika, kuvakirja (2013)
 Simo ja Sonia eli kadonnut Kerala (2009)
 Simon ja Niilon kadonnut kissa (2011)
 Gekko ja Puupponen (2010)
 Gekko, Puupponen ja suloinen Rose (2011)
 Siskossyndrooma (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tiina Nopolan kotisivut
 Tiina Nopola Kirjasampo.fi:ssä

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Anni Swan -mitalin saajat
Risto Räppääjä
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Risto

Risto on suomalainen miehen etunimi.

Risto on suomalainen muoto kreikkalaisesta nimestä Χριστόφορος, Khristoforos, joka tarkoittaa Kristuksen kantajaa.

Risto-nimen on saanut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 31 322 miestä ja alle kymmenen naista.

Tunnettuja Ristoja

Kuvitteellisia Ristoja 

 Risto Reipas, poika Nalle Puh -kirjoissa
 Risto Metsola, Antti ja Annikki Metsolan poika televisiosarjassa Metsolat
 Risto Räppääjä, kirjallisuushahmo
 Risto Roopenpoika, Siviä Heinämaan kirjahahmo, Robinson Crusoe -mukaelma vuodelta 1911
 Risto, kissa Pekka Töpöhäntä -kirjoissa, kissapari Risto ja Rauha
 Risto, Tuula Kallioniemen kirjassa Konsta tokaluokkalainen

Muita Ristoja 
 Risto, rock-yhtye
 Risto, höyryveturi Tr1
 Risto on radioaakkosissa R ("R niin kuin Risto")

Katso myös
Ripa

Lähteet
P. D. James

Phyllis Dorothy James eli P. D. James (3. elokuuta 1920 Oxford, Iso-Britannia – 27. marraskuuta 2014 Oxford) oli brittiläinen rikoskirjailija. James oli hänen tyttönimensä, ja avioliiton kautta hänestä tuli Phyllis Dorothy White, mutta kirjailijanimenään hän käytti tyttönimeään ja etukirjaimia, mikä sai jotkut luulemaan häntä mieheksi.

Ura 
James aloitti ammattimaisen kirjoittamisen työn ohessa vasta 40-vuotiaana. Hänestä povattiin Agatha Christien tyylistä dekkarien kuningatarta (ks. myös Dorothy L. Sayers). Jamesin luomia hahmoja ovat Adam Dalgliesh ja Cordelia Gray. Dalgliesh-kirjoille on ominaista yksityiskohtien tarkkuus, eettinen pohdiskelu ja runouden ja kirjallisuuden korostaminen.

Kirjailijanuraa viivästytti toinen maailmansota. Tuolloin hän työskenteli Punaisen Ristin palveluksessa hoitajana sotilassairaalassa. Siellä hän tapasi myös tulevan miehensä, joka oli ammatiltaan lääkäri. Mies selvisi sodasta henkisesti järkkyneenä, joten perheen elättäminen jäi vaimon tehtäväksi. Aikaa kirjoitustyölle jäi vain aamuisin, koska illalla päivätyön jälkeen hän harjoitti opintoja. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli terveydenhoidon hallinnollisissa tehtävissä.

Sittemmin hän työskenteli kymmenen vuotta sisäasiainministeriön virkamiehenä (poliisiosastolla osastopäällikkönä) 60-vuotiaaksi huolimatta menestyksestään kirjailijana.

P. D. James teki julkisen vierailun Suomeen ainakin syksyllä 1989.

Vuoteen 1990 mennessä Jamesin romaaneista oli ehditty televisioida kuusi. Esimerkiksi Kuoleman maku -filmin näki yksistään Englannissa kymmenisen miljoonaa katsojaa. Teoksia oli käännetty yli 20 kielelle.

P. D. James sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1991. Suomen dekkariseura myönsi hänelle vuonna 2010 elämäntyöstä ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.

Teokset (valikoima)

Adam Dalgliesh -sarja 
 Sally-rukka, kultatukka, 1980 (Cover Her Face, 1962)
 Murhaajan mieli, 2011 (A Mind to Murder, 1963)
 Rikoskirjailijan kuolema, 1980 (Unnatural Causes, 1967)
 Valepotilas, 2013 (Shroud for a Nightingale, 1971)
 Dalgliesh ja kuolema, 1986 (The Black Tower, 1975)
 Todistajan kuolema, 2010 (Death of an Expert Witness, 1977)
 Kuoleman maku, 1989 (A Taste for Death, 1986) 
 Totuus ja toiveet, 1990 (Devices and Desires, 1989)
 Pahuuden palkka, 1995 (Original Sin, 1994)
 Oikeus on sokea, 1998 (A Certain Justice, 1997)
 Usko ja epäilys, 2001 (Death in Holy Orders, 2001)
 Murhahuone, 2004 (The Murder Room, 2003)
 Majakka, 2006 (The Lighthouse, 2005)
 Yksityispotilas, 2009 (The Private Patient, 2008)

Cordelia Gray -sarja 
 An Unsuitable Job for a Woman, 1972 (suom. Murha ei sovi naiselle, 1979)
 The Skull Beneath the Skin, 1982 (suom. Kalman naamiot, 1993)

Muut rikosromaanit 
 Innocent Blood, 1980 (suom. Viaton veri, 1982 ja 2. p. 1992)
 The Children of Men, 1992
 Death Comes to Pemberley, 2011 (suom. Syystanssiaiset, 2012)

Lähteet 

Englantilaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet

Aiheesta muualla 
 P. D. Jamesin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Sinettä

Sinettä on 867 asukkaan kylä Rovaniemellä. Kylä sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta Ounasjoen varressa.

Sinetän läpi kulkee kantatie 79 Rovaniemeltä Kittilän ja Levin kautta Muonioon. Kantatie 83 Pelloon kääntyy Sinetän kylän kohdalta.

Kylän palvelut 
Sinetästä löytyviin palveluihin sisältyvät 
 päiväkoti
 Ounasjoen yhtenäinen peruskoulu
 neuvola ja hammashoitola
 huoltoasema, jossa on AD-autokorjaamo ja Veikkaus
 monitoimihalli
 K-market Sinettä (entinen Pekkala), palveluinaan asiamiesposti, Veikkaus ja käteisen nostaminen
 Pohjois-Suomen suurin ratsuvarusteliike Pohjoisen Ratsu
 koirarekiyritys, jota pitää Aki Holck
 Eläinhoitola Käpälärinne
 peräpohjalaisia puu- ja vaneriveneitä valmistava Martin Vene- ja Puustudio.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sinetän kylä Rovaniemen kaupungin sivuilla
Sinetän Internet-sivut

Kirjallisuutta
Heikkilä, Paavo: Koukkunokka-akka ja pomppari : Sinettä kahta puolta 1940-lukua. Omakustanne, 2002. ISBN 952-91-4899-2.
Kuusela, Pekka: Sinettä : kylä kosken rannalla. Omakustanne, 1990.
Laukkanen, Lauri: Ihan sympaattisia tarinoita. Minna-Kortti Oy, 2018. ISBN 978-952-94-0228-1. 2-painos 2019.

Rovaniemen kylät
Rovaniemen taajamat
Yläkaupungin Yö

Yläkaupungin Yö on keväisin Jyväskylässä yläkaupungilla järjestettävä monitaiteellinen kaupunkifestivaali. Yksipäiväinen tapahtuma sijoittuu toukokuulle, ja se on pääsymaksuton. Yhdistyksen mukaan tapahtuman kävijämäärät ovat olleet viime vuosina 30 000 – 60 000 henkeä. Festivaali teki kävijäennätyksensä vuonna 2022, kun festivaaliin osallistui yli 55 000 kävijää. Tapahtumassa nähtiin myös Lounaispuiston ennätysyleisö, kun noin 5 000 henkeä saapui katsomaan KPC-kollektiivin keikkaa lauantaina 21.5.2022. Yläkaupungin Yön tarkoituksena on elävöittää kaupunkikulttuuria ja tarjota näyteikkuna eri taidemuotojen esiintyjille, ryhmille ja organisaatioille.

Ohjelmasisältö 
Ohjelmistoon on viime vuosina kuulunut kattavasti eri taiteen lajeja, kuten teatteria, tanssia, elävää musiikkia ja kuva- ja sanataidetta. Myös erilaisia työpajoja, lapsille suunnattua ohjelmaa, pelejä ja liikunta-aktiviteettejä on ollut tarjolla. Tapahtuma on tunnettu myös siitä, että ohjelmasisältöön on päässyt vaikuttamaan ja osallistumaan kuka vain. Yläkaupungin Yön suosituimpia tapahtumapaikkoja ovat olleet Jyväskylän elävän musiikin yhdistyksen Jelmun teltta sekä Lounaispuiston esitykset.

Järjestäjä 

Tapahtuman järjestämisestä vastaa Yläkaupungin Yö ry. Yhdistyksen toimintaan kuuluu kulttuuritoiminnan ylläpitäminen ja tukeminen, sekä eri kulttuuriorganisaatioiden yhteistyön ja kansalaisten omaehtoisten kulttuuriharrastuksien tukeminen. Myös kansalaisten kulttuurikäsityksen kehittäminen ja eri kulttuurin osa-alueiden lähentäminen toisiinsa ovat yhdistyksen toimintatavoitteita. Yläkaupungin Yön toiminnanjohtajana toimii Marko Kainulainen.

Historia 
Ensimmäinen Yläkaupungin Yö järjestettiin vuonna 1992. Kaupunkitapahtuman idea syntyi lama-aikaan, kun jyväskyläläinen yliopisto-opiskelija Soili Puranen (nyk. Elisa Pesonen) halusi tuoda pääsymaksuttoman tapahtuman avulla kulttuuria kaupunkilaisten saatavaksi. Puranen toi ideansa esiin JYY:n kulttuurivaliokunnan kokouksessa, jossa kulttuurisihteerinä toimi silloin Markus Latvala. Idea sai kannatusta, ja samana keväänä järjestettiin jo ensimmäinen Yläkaupungin Yö. Tapahtuma-alueena toimi Seminaarinmäki ja sen ympäristö. Talkoovoimin järjestetty tapahtuma sai heti suosioita kansan keskuudessa ja vielä samana keväänä perustettiin Yläkaupungin Yö ry hoitamaan tulevien vuosien järjestelyitä. Soili Puranen oli toiminnassa mukana muutamien vuosien ajan, ja Markus Latvala jäi johtamaan festivaalia vielä 20 vuodeksi. Latvalan jälkeen Yläkaupungin Yö ry:n toiminnanjohtajina ovat toimineet Kyösti Ylikulju 2013–2017 ja Eveliina Eronen 2017–2019. Marko Kainulainen aloitti yhdistyksen toiminnanjohtajana loppuvuodesta 2019.   Vuonna 1994 Yläkaupungin Yö jätettiin välistä, kun järjestäjät pohtivat tapahtuman tulevaisuutta. Myös vuoden 2020 tapahtuma jäi välistä silloisen koronatilanteen takia. Nykyään kerran vuodessa järjestettävä tapahtuma on saavuttanut vuosien varrella merkittävän roolin Jyväskylän kulttuuritarjonnassa.

Seuraava tapahtuma 
Seuraava Yläkaupungin Yö järjestetään toukokuussa 2023.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yläkaupungin Yön verkkosivut

 

Jyväskylän tapahtumat
Suomen kulttuuritapahtumat
Hymypoika (elokuva)

Hymypoika on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Elokuvan ohjasi JP Siili ja pääosissa on Reino Nordin, Jussi Nikkilä, Jarkko Niemi, Jenni Banerjee, Laura Malmivaara ja Ville Virtanen.

Juoni 

Hymypoika on kertomus nuoresta helsinkiläisestä kaveriporukasta, joka yhteisestä sopimuksesta kuvaa kaikki seksikokemuksensa tyttöystäviensä tietämättä. Ensimmäiset yritykset ovat koomisia, mutta sitten porukka saa otteen asiaan ja leikki alkaa muuttua vakavaksi. Tällöin alkaa horjua Jeren (Reino Nordinin) ihastus Reettaan (Jenni Banerjee).

Aiheesta muualla 
 
Suomalainen arvostelu elokuvan DVD-versiosta

Lähteet 

Vuoden 2003 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
JP Siilin ohjaamat elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Reino Nordin

Reino Nordin (s. 20. toukokuuta 1983) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Vuonna 85, Hymypoika, Game Over ja Ganes sekä televisiosarjoissa Tie Eedeniin, Hovimäki, Big Bang ja Savuna ilmaan. Hänen tunnetuin singlejulkaisunsa on ”Antaudun”.

Ura
Ensimmäisen roolinsa Nordin esitti elokuvassa Ursula, vuonna 1986. Hän on näytellyt päärooleja muun muassa elokuvissa Vuonna 85, Hymypoika ja Game Over.

Reino Nordin on tullut musiikkimaailmassa julkisuuteen kaksi albumia julkaisseen Reino & The Rhinos -yhtyeen keulakuvana ja solistina. Lisäksi hän on soittanut rumpuja ja muita lyömäsoittimia useissa yhtyeissä, kuten Jazzgangstersissa, Soul Captain Bandissä sekä Cool Sheiksissa. Nordin on myös toiminut Komposti Sound Systemin mikrofonimiehenä, Bongo Rhinona. Nordin on käyttänyt aiemmin myös taiteilijanimeä Juniori Reino. Marraskuussa 2014 hän julkaisi omalla nimellään sooloalbumin Bongo Rock.

Lisäksi Nordin on juontanut viikoittaista Työn alla -ohjelmaa Bassoradiossa.

Reino Nordin kiinnitettiin PME Recordsille syksyllä 2015, jonka myötä Nordinin artistibrändi koki huikean kohotuksen. Nordinin jokainen PME:n kautta julkaistu single on noussut suursuosioon, mistä kertovat lukuisat kulta- ja platinalevyt muun muassa kappaleista ”Antaudun”, ”Kato mua silmiin”, ”Momentumii” ja ”Kosketa”. Antaudun-albumin ohessa julkaistu ”Antaudun”-single nosti Reino Nordinin Suomen suosituimpien artistien tähtikaartiin, kun hittisingle soi pitkään radioiden soitetuimpana kappaleena sekä Spotifyn kärkisijoilla. Antaudun nousi Suomen Spotifyn striimatuimmaksi kappaleeksi viikon ajaksi. Kappale soi myös radioiden soitetuimpana peräti viisi viikkoa putkeen. ”Antaudun” oli vuoden 2017 striimatuin kotimainen kappale. Syksyllä Nordin julkaisi uuden singlen nimeltä ”Ihmeeni”.

Lähes 15-vuotisen musiikkiuransa jälkeen Reino Nordin ansaitsi osakseen ensimmäiset Emma-gaala-ehdokkuudet vuoden 2018 Emma-gaalassa. Ehdokkuudet tulivat kategorioista Vuoden miessolisti, Vuoden albumi (Antaudun), Vuoden pop, Vuoden biisi (”Antaudun”) sekä Vuoden artisti/yhtye yleisöäänestys.

Nordin on mukana Vain elämää -sarjan 11. tuotantokaudella vuonna 2020.

Yksityiselämä
Reino Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Hänen siskonsa Siiri Nordin on muusikko. Taiteilija Outi Heiskanen oli Nordinin isoäiti. Reino Nordin on naimisissa arkkitehti Maria Nordinin kanssa, ja heillä on yhdessä Fidel-, Luna- ja Reina-nimiset lapset., sekä kesäkuussa 2022 syntynyt vielä nimetön lapsi.
Reinolla on myös yksi lapsi edellisestä suhteestaan. Nordin on kertonut olevansa biseksuaali. Hän on saanut sakkotuomioita huumausaineen käyttörikoksista.

Diskografia

Reino & The Rhinos 
 Tähän tyyliin (2008)
 Nuoret siivet (EP, 2009)
 Kohti huomista (2012)

Reino Nordin 
 Bongo Rock (2014)
 Antaudun (2017)
 Cara Mia (2019)

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Ääniroolit

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset muusikot
Suomalaiset lauluntekijät
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Johann Adolph Scheibe

Johann Adolph Scheibe (5. toukokuuta 1708 Leipzig – 22. huhtikuuta 1776 Kööpenhamina) oli saksalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja kriitikko.

Johann Adolph Scheibe oli kuuluisan urkujenrakentaja Johann Scheiben poika, joka oli suurelta osin itseoppinut muusikko ja tiedemies. Hän aloitti uransa Hampurissa, mutta vietti suuren osa elämäänsä Tanskassa, vuosina 1740–1747 Kapellmeisterina ja vuodesta 1766 eteenpäin hovisäveltäjänä Tanskan hovissa. Scheibe oli valistuksen ajan merkittävimpiä musiikkitieteilijöitä ja vaikutusvaltainen kriitikko, joka kannatti yksinkertaista ja ”luonnollista” kansallista saksalaista musiikkityyliä.

Vuonna 1737 Scheibe arvosteli voimakkaasti Johann Sebastian Bachin musiikkia syyttäen tätä akateemisen tiedon ja ”musiikin todellisen pohjan ja sen kauneuden” puutteesta. Erään teorian mukaan Bach sävelsi Goldberg-muunnelmansa musiikilliseksi vasta-argumentiksi, jossa hän esitteli kykyään säveltää eri aikakauden tyylisuuntien ja muotivirtausten mukaista musiikkia.

Scheibe sävelsi myös lukuisia kantaatteja, oratorioita ja lauluja sekä instrumentaaliteoksia mukaan lukien sinfonioita ja konserttoja, joista monet ovat hävinneet.

Lähteet 

Saksalaiset säveltäjät
Musiikkiteoreetikot
Saksalaiset kriitikot
Vuonna 1708 syntyneet
Vuonna 1776 kuolleet
Juha Eirto

Juha Eirto (21. joulukuuta 1934 Helsinki – 3. toukokuuta 2011 Sipoo) oli suomalainen laulaja. Hän oli suosittu iskelmätähti etenkin 1950-luvulla, ja hänen levytyksistään esimerkiksi ”Tiikerihai” ja ”Venezuela” ovat sittemmin muodostuneet klassikoiksi. Hän lauloi ja levytti myös tangoja. Hän teki viimeisen levytyksensä vuonna 1979 (”Jansson soittaa hanuria” albumilla Tanssiaiset risteilijällä). Eirto siirtyi vuonna 1960 laulamaan oopperan kuoroon ja jättäytyi täysin pois julkisuudesta. Myös hänen isänsä Erkki Eirto (alun perin Erik Eklund) oli aikanaan tunnettu ooppera- ja iskelmälaulaja. 

Eirto näytteli pikku rooleissa muutamissa elokuvissa, esimerkiksi Majuri maantieltä'.

Diskografia 
 
 Eri esittäjiä:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset tangolaulajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Eerik Akselinpoika Tott

Eerik Akselinpoika Tott (, 1415 Skåne – 1481 Viipurin linna) oli tanskalainen valtaneuvos, joka toimi mm. Kalmarin unioniin kuuluneen Ruotsin valtiohoitajana ensin vuonna 1457 Jöns Pentinpoika Oxenstiernan kanssa kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä sekä myöhemmin yksin vuosina 1466–1467.

Eerik Akselinpoika tuli jo nuorena Tanskasta Ruotsiin ja nautti paikalliskuninkaan (Kaarle VIII Knuutinpoika) suosiosta, minkä vuoksi hän sai Turun linnaläänin läänityksekseen vuonna 1450 ja pian sen jälkeen Nyköpingin linnaläänin. Hän siirtyi kuitenkin tanskalaispuolueen kannattajaksi.

Eerik Akselinpoika johti yhdessä Jöns Pentinpoika Oxenstiernan kanssa ruotsalaisten Kalmarin Unionin järjestykseen palauttamista kuningas Kaarle VIII Knuutinpoikaa vastaan vuonna 1457. Tämän johdosta heistä tuli valtionhoitajia lyhytaikaisesti ennen Kristian I:n valtaannousua. Vuonna 1467 Eerik Akselinpoika siirtyi Suomeen, jossa hän hallinnoi suuria alueita Viipurin käskynhaltijana. 

Tott aloitti Olavinlinnan rakennustyöt vuonna 1475. Savonlinnassa on hänen mukaansa nimetty hotelli Tott, joka toimii nykyisin talvisin opiskelija-asuntolana. Savonlinnassa on myös Tottinkatu, joka alkaa torilta satamaa pitkin kiertäen Viiskulmaan.

Suomen keskiajan henkilöt
Ruotsin valtionhoitajat
Valtaneuvokset
Suomen linnanvoudit ja linnanpäälliköt
1410-luvulla syntyneet
Vuonna 1481 kuolleet
Anders Zorn

Anders Leonard Zorn (18. helmikuuta 1860 Mora, Ruotsi – 22. elokuuta 1920 Mora) oli ruotsalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan etenkin muotokuvistaan sekä maalauksista, jotka esittävät reheviä alastomia naisia yleensä välkehtivän veden äärellä. Zorn teki myös etsauksia ja veistoksia.

Zorn oli Akseli Gallen-Kallelan ja Albert Edelfeltin aikalainen ja ystävä. Suomalaisten kansallisromantikkojen tapaan hänkin rakennutti erämaa-ateljeen, synnyinpaikalleen Moraan. Yksi hänen oppilaistaan oli suomalainen Ingrid Linnea Ruin, joka sai tuotantoonsa paljon vaikutteita Zornilta.


Tuotanto
Zorn piti alkutaipaleellaan esikuvana ruotsalaisen Egron Lundgrenin akvarelliteoksia, mutta tutustui Pariisissa myös Gustave Courbet'n ja John Constablen taiteeseen. Tältä ajalta hänen tunnetuimpia töitään ovat akvarellit Mustalaispaja (1885), Valakkikerjäläinen (1885) ja Kaikin soutaja (1885). Hänen akvarellejaan oli esillä Pariisin Salongissa 1888, ja ne edistivät hänen kansainvälistä läpimurtoaan.

Muotokuvamaalairina hän kohosi maailmanmaineeseen Chicagon maailmannäyttelyssä 1893. Häntä ihailtiin ennen kaikkea öljyväritöidensä muodon ja valon vangitsijana. Zorn siirtyikin yhä enemmän öljyväritöiden pariin. Impressionismin vaikutus tuli yhä enemmän näkyville hänen töissään. Vuodesta 1896 hän paneutui ruotsalaiseen kansankulttuuriin, kun hän asettui asumaan kotiseudulleen Moraan ja rakennutti sinne Zorngård-nimisen taiteilijakodin. Hänen Kustaa Vaasaa esittävä veistoksensa (1893) nousi koko ruotsalaiskansallisen liikkeen symboliksi.

Suuren yleisön keskuudessa Zorn tunnetaan ennen kaikkea alastomia naisia kuvaavista maalauksistaan.  Niissä ei juurikaan ole eroottista sisältöä, vaan ne kuvaavat ennen kaikkea taalainmaalaisia naisia valoon, väreihin, veteen ja luonnollisuuteen kiedottuina. Niissä on myös liikkeen vaikutelmia. Näistä tunnetuimpia ovat Une premiére (1888), Ulkona ja Kesä (1887), Frileuses (1894) ja Kesäilta (1894).

Etsaajana Zornin esikuva oli Rembrandt. Hän kehitti tekniikan, jolla hän saattoi etsaamalla kuvata valohämyä. Etsauksista tunnetuimpia ovat Omnibus (1892) ja Yötenho (1895).

Zorn oli myös taitava valokuvaaja. Hän otti 1900-luvun alkupuolella tuhansia valokuvia, joista osa on voimakkaasti eroottisia: alastonmalleja, Kairon ja Chicagon bordelleja. Hän käytti valokuvia maalaustyönsä apuna.

Jälkimaine
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Zornin kuvan yhden lentokoneensa pyrstöön.

Teoksia 

Sommarnöje myytiin 26 miljoonalla kruunulla vuonna 2010, mikä tekee siitä Ruotsin kaikkien aikojen kalleimman maalauksen.

Lähteet

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Ruotsalaiset taidemaalarit
Ruotsalaiset valokuvaajat
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Ruotsalaiset taidegraafikot
Lamb (yhtye)

Lamb on manchesterilainen vuonna 1995 perustettu trip hop/drum'n'bass -yhtye.

Historia 
Alun perin Louise Rhodesin ja Andy Barlowin duona aloittanut yhtye perustettiin vuonna 1995. Yhtyeen kokoonpano laajeni myöhemmin käsittäen basisti Jon Thornen, islantilaisen kitaristin Oddur Mar Runnarsonin ja tanskalaisen rumpalin Nikolaj Bjerren. Kokoonpanossa on myös vieraillut säännöllisesti trumpetisti Kevin Davy ja lontoolainen jousi-trio Chi 2 strings, joka myös osallistui Lambin neljännen Between Darkness and Wonder -albumin sävellystyöhön. Yhtye julkaisi oman nimensä mukaan nimetyn Lamb debyyttialbuminsa 30 syyskuuta 1996. Seuraavien seitsemän vuoden kuluessa yhtye julkaisi kolme pitkäsoittoa lisää: Fear of Fours (1999), What sound (2001) ja Between Darkness and Wonder (2003). Seuraavaksi julkaistiin Best kept secrets (2004), joka on kokoelmalevy sisältäen 16 kappaletta yhtyeen neljältä ensimmäiseltä albumilta. Vuoden 2005 elokuussa julkaistiin Remixed-albumi, joka sisältää 20 yhtyeen kappaletta muiden artistien, kuten Kruder & Dorfmeister, Photek ja Fila Brazillia, uudelleenmiksaamina versioina. Yhtyeen viimeisin live-esiintyminen oli Amsterdamissa syyskuussa 2004.

Vaikka yhtye on kotoisin Manchesterista se yhdistetään usein bristolilaiseen trip hop -soundiin. Sen lisäksi yhtyeen musiikissa on vaikutteita jazzista, dubista ja drum'n'bassista. Vaikka yhtye on hajonnut ja jäsenet keskittyvät omiin sooloprojekteihinsa he ovat ilmoittaneet, että ei ole poissuljettua etteikö yhtyettä mahdollisesti kasattaisi uudestaan joskus tulevaisuudessa.

Yhtyeen tunnetuin kappale on debyyttialbumilta löytyvä "Gorecki", joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen inspiraationa on puolalaisen klassisen musiikin säveltäjän Henryk Góreckin kolmas sinfonia. Vuonna 2004 julkaistu DVD The Fall & Rise of the Fools Ark on 46-minuuttinen Dadaran ja Jesse Limmenin piirtämä "Keltainen sukellusvene kohtaa Monty Pythonin" -tyylinen animaatioseikkailu, johon Lamb sävelsi musiikin.

Jäsenet 
laulaja-lauluntekijä Louise Rhodes
säveltäjä/tuottaja/DJ Andy Barlow
basisti Jon Thorne
kitaristi Oddur Mar Runnarson
rumpali Nikolaj Bjerre

Diskografia

DVDt 

 2004 The Fall & Rise of the Fools Ark

Albumit 

 1996 Lamb
 1999 Fear of Fours
 2001 What Sound
 2003 Between Darkness and Wonder
 2004 Back To Mine - Lamb - The Voodoo Collection
 2004 Best Kept Secrets: The Best of Lamb 1996-2004
 2005 Lamb remixed
 2011 5
 2014 Backspace Unwind
 2019 The Secret of Letting Go

Singlet 

 1996 "Cotton Wool"
 1996 "Gold"
 1996 "God Bless"
 1997 "Gorecki"
 1999 "B Line"
 1999 "Softly"
 1999 "All in Your Hands"
 2001 "Gabriel" (Limited Edition)
 2003 "Sweet"
 2003 "Gabriel" (Remix, Promo Copy)
 2004 "Wonder"
 2011 "Build a Fire"
 2012 "Butterfly Effect"
 2014 "We Fall in Love"
 2015 "In Binary"
 2017 "Illumina"
 2019 "Armageddon Waits"

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen kotisivut.

Brittiläiset yhtyeet
Luc Besson

Luc Paul Maurice Besson (s. 18. maaliskuuta 1959 Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Häntä on luonnehdittu yhdeksi ranskalaisen rikoselokuvan ja tieteiselokuvan omaperäisimmistä visualisteista.

Bessonin vanhemmat olivat laitesukelluksen opettajia, minkä vuoksi hän suunnitteli tulevansa meribiologiksi, kunnes joutui sukellusonnettomuuteen 17-vuotiaana. Hän alkoi kirjoitella tarinoita ja kiinnostui elokuva-alasta, jonka parissa hän alkoi työskennellä 18-vuotiaana. Tämän jälkeen Besson muutti Yhdysvaltoihin kolmeksi vuodeksi ja palattuaan perusti oman tuotantoyhtiön Les Films de Loupsin. Nimi muutettiin myöhemmin Les Films de Dauphinsiksi.

Besson avioitui Milla Jovovichin kanssa 14. joulukuuta 1997. Avioliitto kesti kaksi vuotta, ja 28. elokuuta 2004 Besson meni naimisiin Virginie Sillan kanssa.

Filmografia
L'Avant dernier (1981)
Le Dernier Combat (1983)
Subway (1985)
Suuri sininen (1988)
Tyttö nimeltä Nikita (1990)
Atlantis (1991)
Leon (1994)
The Fifth Element – puuttuva tekijä (1997)
Jeanne d’Arc (1999)
13th District (2004)
Angel-A (2005)
Arthur ja minimoit (Arthur et les Minimoys) (2006)
Arthur ja Maltazard (Arthur et la vengeance de Maltazard) (2009)
Adèle Blanc-Secin uskomattomat seikkailut (Les aventures extraordinaires d’Adèle Blanc-Sec) (2010)
Arthur ja kaksi maailmaa (Arthur et la guerre des deux mondes) (2010)
The Lady (2011)
 Lucy (2014)
 Valerian and the City of a Thousand Planets (2017)
 Anna (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Maillot jaune

Maillot jaune eli keltainen paita on Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailua johtavan ajajan yllään pitämä paita. Tour de Francesta käytäntö on levinnyt myös muihin pyöräkilpailuihin. Kokonaiskilpailun johtaja on pyöräilijä, joka on käyttänyt jo ajetuilla etapeilla vähiten aikaa. Keltainen paita nähtiin Tourilla ensimmäistä kertaa vuonna 1919, jolloin kilpailun perustaja Henri Desgrange päätti lanseerata tämän innovaation osaksi helpottaakseen kilpailun seuraamista, osaksi parantaakseen pääsponsorin, L’Auto-lehden menekkiä (lehden sivut olivat keltaiset).

Kahteen otteeseen Tourin on voittanut ajaja pitämättä kertaakaan yllään keltaista paitaa ennen loppuseremonioita, vuonna 1947 Jean Robic ja vuonna 1968 Jan Janssen. Myös vuoden 1990 kilpailussa tämä oli lähellä voittaja Greg LeMondin saadessa keltaisen paidan ensimmäistä kertaa vasta toiseksi viimeisellä etapilla.

Italian ympäriajossa vastaava paita on ollut vuodesta 1931 vaaleanpunainen, maglia rosa. Espanjan ympäriajossa taas johtajan paita on kultainen, camiseta oro.

Katso myös 
  Vuorten kuningas
  Paras kirimies
  Paras nuori ajaja

Ranskan ympäriajo
Paidat
Florida Keys

Florida Keys on 190 kilometriä pitkä Yhdysvalloille kuuluva saariketju Floridan eteläkärjessä Floridansalmessa.

Maantiede

Florida Keysiin kuuluu yli 1700 saarta. Kaikkien saarten yhteinen maapinta-ala on 356 neliökilometriä. Vain pieni osa saarista on asutettuja.

Saaret jaetaan alaryhmiin, jotka ovat pohjoisesta länteen Upper Keys, Middle Keys, Lower Keys ja Outlying Islands. Outer Keys käsittää saaret, joille pääsee vain veneellä.

Saariketjun ensimmäinen saari sijaitsee 24 kilometriä Miamin kaupungista etelään. Saariketjun länsipäässä ovat asumattomat Dry Tortugas -saaret. Eniten asutusta on Key Westin saarella.

Florida Keysin saaret ovat korallisaaria. Jotkin niistä ovat rengasmaisia atolleja, ja joidenkin ympärille on syntynyt hiekkasaaria. Saariketjua ympäröi koralliriutta Florida Reef, joka on maailman kolmanneksi laajin koralliriutta. Saariston luonto on hyvin monimuotoinen koralliriutan ja metsien ansiosta. Saaristossa on Dry Tortugasin kansallispuisto, ja ympäröivillä vesillä on Florida Keys National Marine Sanctuary -suojelualue.

Miamista Key Westiin kulkeva 182 kilometriä pitkä Overseas Highway kulkee 42 sillan yli. Saarista 43 on yhteydessä toisiin saariin siltojen kautta. Pisin silta on Seven Mile Bridge.

Historia
Saarten ensimmäisiä asukkaita olivat calusa- ja tequestaintiaanit. Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista saaria tutki Juan Ponce de León, joka tuli Floridaan noin vuonna 1513.

Key West kasvoi aikoinaan Floridan suurimmaksi kaupungiksi, sillä se oli lähellä Kuubaa ja Bahamaa sekä sijaitsi New Orleansiin vieneen kauppareitin varrella. Saarten lähivesillä tapahtuneiden haaksirikkojen vuoksi saarten tärkeimpiä elinkeinoja oli laivanhylkyjen materiaalin kerääminen. Tämä elinkeino alkoi hiipua 1900-luvun alussa kun haaksirikot vähenivät. Nykyisin saariston tärkeimpiä elinkeinoja ovat turismi ja kalastus.

Florida Keysistä tuli vuonna 1822 virallisesti osa Yhdysvaltoja muun Floridan ohella. Vuonna 1822 Yhdysvaltain laivaston kapteeniluutnantti Matthew Perry nostatti Yhdysvaltain lipun Key Westin saarelle ja julisti Florida Keysin Yhdysvaltain omaisuudeksi.

Vuonna 1910 saaret yhdistettiin rautatiellä.

Saaristossa esiintyy usein hurrikaaneja, jotka ovat saarten mataluuden vuoksi usein tuhoisia. Vuoden 1935 hurrikaani oli kaikkien aikojen pahimipa. Se surmasi yli 500 ihmistä ja pysäytti saaret yhdistäneen rautatieliikenteen. Rautatien paikalle rakennettiin myöhemmin valtatie.

Lähteet

Aiheesta muualla

Floridan saaret
Monroen piirikunta (Florida)
Saaristot
Mehustin

Mehustin (myös mehumaija) on marjamehun valmistamiseen tarkoitettu keittiöväline, joka muistuttaa kattilaa. Mehumaijassa on pohjakattila, jossa vesi kiehuu, sen yläpuolella mehukattila, johon mehu kertyy ja josta se johdatetaan letkulla pois, marjakehikko, johon mehustettavat marjat tai hedelmät laitetaan sekä tiivis kansi. Parhaat mehustimet ovat ruostumatonta terästä, koska happamat marjat voivat syövyttää alumiinimehustinta.

Mehustimen pohjakattilaan lisätään vettä, joka kuumennetaan kiehuvaksi keittolevyllä. Marjat pannaan siiviläosaan, jossa lämpö rikkoo marjojen solut. Tällöin mehustettava aines liukenee ja mehu valuu vesihöyryn kuumentamaan mehukattilaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pieni säilöntäopas (HS, heinäkuu 2009)
 Höyrymehun valmistus (HS, elokuu 1993)
 Viinimarjojen mehustus (Kotikokki, 2007)
Mehustimen käyttö- ja hoito-ohje (Opa)
 

Keittiövälineet

de:Entsafter#Dampfentsafter
Julma leikki

Julma leikki (Gerald's Game, 1992) on amerikkalaisen kirjailijan Stephen Kingin kirjoittama romaani. Kirjaan perustuva elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2017.

Juoni 

Kirja kertoo n. 40-vuotiaasta lakimiehen vaimosta, Jessie Burlingamesta, joka antaa seksileikin yhteydessä miehensä, lakimies Gerald Burlingamen, kahlita hänet käsiraudoilla vuoteeseen. Jessie ei pidä sidottuna olemisesta, sillä se on uutta hänelle ja hän huomaa Geraldin raiskausfantasian minkä halua toteuttaa Jessielle. Jessie potkaisee Geraldin päältään. Hetken päästä, samalla kun Jessie käskee Geraldia irroittamaan hänet raudoista, Gerald saa sydänkohtauksen. Hän kaatuu maahan kolauttaen päänsä lattiaan ja kuolee. Seuraavat 21 tuntia elämästään Jessie viettää parisängyn tolppiin kahlehdittuna yksin keskellä ei mitään. Yrittäessään paeta tilanteesta, Jessie joutuu kamppailemaan janon, rannekipujen ja päänsä sisällä asuvien äänien kanssa. Yhtäkkiä huoneeseen ilmestyy olio, joka on vitivalkoinen ja silmät pohjattomat mustat. Olion kädet ylettyvät polviin saakka ja kädessään se kantoi ihmisen nahasta tehtyä matkalaukkua, joka oli täynnä ihmisen luita. Jessie hätääntyy, eikä usko pääsevänsä oliolta pakoon, ellei...

Auringon pimennyksen aikaan 20. heinäkuuta 1963, samana päivänä kun Jessietä nuorena ahdistellaan, Dolores Clairborne tappoi miehensä. Tämä kuvataan kirjassa Doloreksen tunnustus.

Stephen Kingin romaanit
Jännitysromaanit
Vuoden 1992 kirjat
Markkuun ryhmäpuutarha

Markkuun ryhmäpuutarha sijaitsee Oulujoen pohjoisrannalla Saarelan kaupunginosassa, noin yhdeksän kilometriä Oulun kaupungin keskustasta kaakkoon, Oulujoen ja Vaalantien välisellä alueella. Vuonna 1975 perustettu ryhmäpuutarha-alue käsittää nykyisellään 165 puutarhapalstaa.

Alueella on ryhmäpuutarhan yhteinen kerhotalo, "Marketa", jossa voidaan viettää niin perhejuhlia kuin yhdistyksen järjestämiä juhannus- ja elojuhliakin. Saunatilat sekä uimaranta ovat palstalaisten käytössä. Veneilyä ja kalastusta harrastaville on alueella laituripaikkoja.

Markkuun Ryhmäpuutarhayhdistys ry, MRPY, on vuokralaisena Oulun kaupungin omistamalla maalla. Vuokralaisena MRPY on velvollinen noudattamaan vuokranantajan ohjeita palstoille rakennettavien kevyiden rakenteiden osalta ja vuokra-alueen hoidosta.

Vuonna 2014 Markkuun alue liitettiin osaksi Oulun kaupungin arvokkaita alueita.

Lähteet

Aiheesta muualla
Markkuun Ryhmäpuutarhayhdistys

Oulun nähtävyydet
Siirtolapuutarhat
Noukanniemi

Noukanniemi on veneilykeskus Vaajakoskella Jyväskylässä. Noukanniemessä sijaitsee uusi juhla- ja tilausravintola Vehryt Nouka. Vehryt Nouka tarjoaa tilaus- ja juhlapalveluita ympäri vuoden.

Aiheesta muualla
Ravintola Vehryt Noukan kotisivut

Suomen hotellit
Vaajakosken rakennukset ja rakennelmat
Jyväskylän liikenne
Suomen sisävesisatamat
Cujo

Cujo on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1981. Kirja julkaistiin suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1987 ja sen kustansi Book Studio ja käänsi Reijo Kalvas.

Omien sanojensa mukaan King ei muista kirjan kirjoitusprosessista mitään, koska oli niihin aikoihin pahasti kokaiiniriippuvainen, mutta myöntää siitäkin huolimatta pitävänsä teoksestaan.

Juoni
Trentonin perhe, johon kuuluvat isä Vic, äiti Donna ja heidän 5-vuotias poikansa Tad, on vastikään muuttanut uuteen kylään, jossa he tutustuvat autokorjaaja Camberien perheeseen ja heidän koiraansa Cujoon. Ihmisystävällinen Cujo saa lepakon puremasta vesikauhutartunnan, ja alkaa sairastuttuaan tappaa ihmisiä.

Elokuvaversio
Kirjan pohjalta tehty kauhuelokuva Cujo – kauhun silmät ilmestyi vuonna 1983. Elokuvan on ohjannut Lewis Teague, ja pääosia näyttelevät Danny Pintauro, Dee Wallace Stone, Daniel Hugh Kelly ja Christopher Stone.

Lähteet

Stephen Kingin romaanit
Yhdysvaltalaiset kauhuromaanit
Vuoden 1981 kirjat
Vaahteraliiga

Vaahteraliiga on Suomessa pelattavan amerikkalaisen jalkapallon ylin sarjataso, jota hallinnoi SLU:n jäsenliitto Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto (SAJL). Vaahteraliigaa on pelattu vuodesta 1980. Kuitenkin jo vuonna 1979 ratkaistiin epävirallinen Suomen mestari Syys-Cupissa. 

Vaahteraliigan pelikausi alkaa kesäkuun alussa ja päättyy syyskuun alussa pelattavaan Vaahteramalja-nimiseen liigan loppuotteluun. Kaudella 2022 Vaahteramalja pelattiin Kuopiossa Väre Areenalla. Aikaisemmin Vaahteramalja on järjestetty Helsingissä Velodromilla, Olympiastadionilla, Töölön Pallokentällä ja Telia 5G Areenalla, sekä Vantaalla Myyrmäen jalkapallostadionilla, Lahden stadionilla ja Tampereella Ratinan stadionilla. 

Vaahteramaljan voittajajoukkue on amerikkalaisen jalkapallon Suomen mestari. 

Liigaan nousua tavoittelevan joukkueen on täytettävä liigalisenssin ehdot. Lisenssiin sisältyy määräykset muun muassa taloudesta sekä junioritoiminnan tarpeellisesta laajuudesta.

Joukkueet 2023

SM-mitalistit 

† Kaudella 1979 pelattiin epävirallinen Syys-Cup.

Mestaruudet joukkueittain

Vaahteraliigassa pelanneet joukkueet aikajanalla

3

Lähteet

Aiheesta muualla
Vaahteraliigan kotisivut
Vaahteraliiga SAJL:n kotisivuilla 
Vaahteraliigan mestarit
Ian Anderson

Ian Scott Anderson (s. 10. elokuuta 1947 Dunfermline, Skotlanti) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan ennen kaikkea progressiivisesta Jethro Tull -yhtyeestään. Hän on yhtyeen laulaja ja lauluntekijä, ja hänet tunnetaan myös huilunsoitosta yhtyeen kappaleilla. 

Lauluntekijänä Anderson on tehnyt usein kriittisiä lauluja kristillisyydestä, yhteiskunnasta, joulusta ja talvipäivänseisauksesta. Huilistina hän on itseoppinut; hän käyttää instrumenttiaan bluestyyliin pärisyttäen ja puhkuen hyvin omintakeisia ääniä. Anderson on itse kertonut ottaneensa vaikutteita soittotyyliinsä Roland Kirkiltä. Huilun lisäksi Andersonin toinen pääsoitin on akustinen metallikielinen kitara. Nykyään hän soittaa keikoilla enimmäkseen pienikokoista kitaraa, kun ennen hän soitti normaalikokoista.

Huilun ja akustisen metallikielisen kitaran lisäksi Anderson osaa soittaa useita muita soittimia, kuten bassokitaraa, pillejä, (sopraano)saksofonia, pasuunaa, viulua ja rumpuja.

Andersonin säveltämisen kultakausi sijoittuu vuosille 1968–1979. Tämä aikana hän sävelsi kaikki Jethro Tullin unohtumattomimmat kappaleet. 2000-luvun aikana Anderson on ottanut vaikutteita intialaisesta musiikista ja etenkin maailmanmusiikista. Tämä kehitys näkyy selvästi jo Jethro Tullin Roots to Branches -levyllä. 1970-luvun huumorimausteisen yhteiskuntakritiikin jälkeen Anderson näyttää mieltyneen kertomaan sanoituksissaan ihmisten arkielämästä.

Anderson toimi aktiivisesti Jethro Tull -yhtyeen keulahahmona yhtyeen vuonna 2014 tapahtuneeseen lopettamiseen asti. Hän on vaikuttanut myös liikealalla. Hän on ollut naimisissa kahdesti: Jennie Franksin kanssa 1970–1974 ja vuodesta 1976 lähtien Shona Learoydin kanssa. Andersonilla on lapset James ja Gael. Hänellä diagnosoitiin vuonna 2018 keuhkoahtaumatauti. Anderson itse epäilee sairastuneensa, koska on viettänyt yli 50 vuotta lavalla savukoneen vieressä.

Andersonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan MBE-arvonimi vuonna 2008.

Soolotuotanto

Studioalbumit 
 1983 Walk into Light
 1995 Divinities: Twelve Dances with God
 2000 The Secret Language of Birds
 2003 Rupi's Dance 
 2012 Thick as a Brick 2
 2014 Homo Erraticus

Livealbumit 
 2005 Ian Anderson Plays the Orchestral Jethro Tull
 2014 Thick as a Brick - Live in Iceland

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset rocklaulajat
Brittiläiset kitaristit
Brittiläiset huilistit
Brittiläiset lauluntekijät
Jethro Tull
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Skotlantilaiset laulajat