joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Glottaaliklusiili

Glottaaliklusiili on konsonanttiäänne, joka muodostetaan sulkemalla kokonaan sekä äänihuulirako että rustorako, niin että ilmavirtaus keuhkoista pysähtyy hetkeksi. Päinvastoin kuin muut klusiilit, joilla on sekä soinnillinen että soinniton sarja, glottaaliklusiili voi olla vain soinniton; soinnillinen glottaaliklusiili ei ole foneettisesti mahdollinen, koska fonaatio on mahdoton äänirako suljettuna.

Glottaaliklusiilin merkki kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa muistuttaa pisteetöntä kysymysmerkkiä , mutta jos se ei teknisistä syistä ole käytettävissä, sen korvikkeena voidaan käyttää tavallista kysymysmerkkiä. Joidenkin kielten oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia merkitään erityisellä kirjaimella tai tarkkeenomaisella merkillä.

Esiintyminen eri kielissä

Suomen kielessä ja sukukielissä 
Suomen kielessä glottaaliklusiili on verrattain yleinen, vaikka sitä ei merkitä oikeinkirjoituksessa. Se esiintyy useimmissa murteissa rajakahdennuksen yhteydessä vokaalilla alkavien sanojen välissä pitkänä tai vajaapitkänä geminaattana. Esimerkiksi olla-verbin imperatiivin yksikön toisen persoonan ole fonologinen esitys on , ja lausekkeen ole aina fonologinen esitys  toteutuu foneettisesti rajakahdennuksena . Varsinkin itämurteissa glottaaliklusiili saattaa esiintyä myös yhdyssanan osien välissä (esim. linja-auto ).

Suomensukuisista kielistä võron oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia merkitään q-kirjaimella. Se esiintyy esimerkiksi imperatiivin ja monikon nominatiivin tunnuksena: võtaq ubinaq ’ota omenat’, bussiq ’bussit’, kalaq ’kalat’.

Muissa kielissä 

Englannissa esimerkiksi cockneyn murteessa sananloppuinen k, p tai t voi ääntyä pelkkänä glottaaliklusiilina (esimerkiksi wick tai wit ) tai yhdessä sen kanssa (hat ). Myös sanan sisällä etenkin vokaalien välinen t tai tt voi ääntyä glottaaliklusiilina (butter ). Puhekieltä epätäsmällisesti jäljittelevässä kirjoituksessa tällainen glottaaliklusiili voidaan osoittaa heittomerkillä: wi’ li’l bi’ of bu’er (with little bit of butter).

Saksan kielen oikeinkirjoituksessa glottaaliklusiilia ei merkitä, mutta se esiintyy yleensä esimerkiksi etuliitteen loppuvokaalin ja sanajuuren alkuvokaalin välissä: beachten .

Tanskassa niin sanottu stød-ilmiö lisää glottaaliklusiilin esimerkiksi sanassa hund . 

Havaijissa ja eräissä muissa polynesialaisissa kielissä glottaaliklusiilia merkitään tarkkeenomaisella ylösalaisella pilkulla (ʻ) eli ʻokinalla.

Seemiläisissä kielissä, kuten arabiassa ja hepreassa, glottaaliklusiilia merkitään alef-kirjaimella, jonka muoto vaihtelee kirjaimiston mukaan. Näitä kieliä latinaistettaessa alef korvataan usein tarkkeenomaisella puoliympyrän kaarella (ʾ) tai heittomerkillä.

Maltan kielen kirjoitusjärjestelmässä glottaaliklusiilia merkitään (kuten võroksikin) q-kirjaimella.

Lähteet

Viitteet

Konsonantit
Tatu (nimi)

Tatu on suomalainen miehen etunimi. Nimipäivä on 11. joulukuuta, jolloin on myös Danielin ja Tanelin nimipäivä. Tatu on muunnos heprealaisperäisestä nimestä David, joka tarkoittaa ihailtua tai rakastettua. 

Nimi Tatu on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Suomessa 4 990 miehelle ja muutamalle naiselle. Heistä selvä enemmistö on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.

Tunnettuja Tatuja 

Tatu Ahonen, futsalpelaaja
Tatu Backman, jääkiekkoilija
Tatu Ferchen, muusikko, näyttelijä ja televisiokäsikirjoittaja
Tatu Hiltunen, taidevalokuvaaja
Tatu Huhanantti, hävittäjälentäjä
Tatu Junni, satiiristen verkkosarjakuvien tekijä
Tatu Kantomaa, harmonikkataiteilija
Tatu Kokko, kirjailija
Tatu Kokkola, jääkiekkoilija
Tatu Kolehmainen, kestävyysjuoksija
Tatu Kolehmainen, painija 
Tatu Kosonen, ohjelmoija, valokuvaaja, jazzmuusikko ja säveltäjä
Tatu Lauslehto, kilpamoottoripyöräilijä
Tatu Leinonen, tekniikan professori
Tatu Leppänen, oikeusneuvos
Tatu Malmivaara, kansanedustaja (Kokoomus)
Tatu Mannberg, muusikko
Tatu Miettinen, lääkäri, Benecolin kehittäjä
Tatu Miettunen, jalkapalloilija
Tatu Mönttinen, näyttelijä
Tatu Mäkelä, jalkapalloilija
Tatu Nissinen, maanviljelysneuvos ja Edistyspuolueen kansanedustaja
Tatu Pekkarinen, kirjailija
Tatu Pussila, kymmenottelija
Tatu Savolainen, jääkiekkotuomari
Tatu Sinisalo, näyttelijä
Tatu Säisä, lentopalloilija
Tatu Tuohikorpi, diplomaatti ja Savonlinnan oopperajuhlien lehdistöpäällikkö 
Tatu Vaaskivi, kirjailija
Tatu Valkonen, oik. Ilmo Lassila, kirjailija
Tatu Vanhanen, professori
Tatu Varmanen, jalkapalloilija
Tatu Väänänen, salibandyn pelaaja
Tatu Väätäinen, kirjailija
Tatu Ylönen, verkkoturvallisuusohjelmistoyrittäjä

Kuvitteellisia Tatuja
Tatu, lastenkirjasarjassa Tatu ja Patu

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Bentseeni

Bentseeni (C6H6, bentsoli, sykloheksatrieeni) on kirkas ja helposti syttyvä neste, joka liukenee heikosti veteen (1,8 g/l 25 °C) ja sillä on miellyttävä ja makeahko tuoksu. Bentseenin leimahduspiste on –11 °C ja itsesyttymislämpötila 498 °C. Bentseeni on aromaattinen hiilivety ja tunnettu karsinogeeni. Sitä esiintyy maaöljyssä ja edelleen bensiinissä, mutta niin vähän, että sitä myös syntetisoidaan paljon. Sellaisenaan sitä käytetään liuottimena. Siitä valmistetaan mitä erilaisimpia aromaattisia yhdisteitä: mm. lääkkeitä, muoveja, värejä, räjähteitä, pesuaineita, synteettistä kumia ja kangasta. Bentseeniä käytetään valmistettaessa esimerkiksi etyylibentseenia, kumeenia, sykloheksaania, nitrobentseenia ja klooribentseeneja. Bentseeni on myrkyllistä ja aiheuttaa syöpää, tavallisimmin leukemiaa.

Yhdistettä esiintyy myös kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Bentseenissä on kuuden hiiliatomin muodostama tasomainen rengas, jossa Friedrich Kekulén vuonna 1865 esittämän mallin mukaan puolet sidoksista on kaksoissidoksia ja puolet yksinkertaisia sidoksia. Bentseeni on kuitenkin aivan liian vakaa ollakseen näin monityydyttymätön. Selitys on siinä, että kaksoissidoksissa (p-orbitaaleilla) olevat elektronit ovat jakautuneet tasaisesti sidosten kesken, eli ns. delokalisoituneet, aivan kuten metallisidoksessa. Hiilirenkaan ylä-, ja alapuolella on siis renkaanmuotoinen elektronipilvi. (Ks. kuva: siniset tipat ovat p-orbitaaleja, jotka delokalisoituvat renkaiksi.)

Delokalisaation takia bentseenirengasta on vaikea rikkoa, sillä molekyylin hajottamiseen ei riitä pelkästään yhden kaksoissidoksen purkaminen. Bentseenirenkaan hajottamiseksi rakennetta ylläpitävä delokalisoitunut rengas pitäisi saada purettua kerralla kokonaan. Bentseenin reaktiot ovatkin etupäässä substituutio­reaktioita, joissa sen ulko­kehällä olevat vety­atomit korvautuvat toisilla atomeilla tai atomi­ryhmillä. Nämä substituutiot ovat elektrofiilisiä aromaattisia substituutioita tai nukleofiilisiä aromaattisia substituutioita.

Koska bentseenirengasta voidaan monessa yhteydessä pitää särkemättömänä,  se yleensä piirretään kuusikulmioksi, jossa delokalisoitunutta rengasta esittää ympyrä. Bentseenillä esiintyy kuitenkin, joskaan ei kovin herkästi, myös additioreaktioita, joissa yksi kaksois­sidos purkautuu ja sen kohdalle kiinnittyy muita atomeja tai molekyylejä. Esimerkiksi kloorin kanssa se reagoi auringon­valossa muodostaen heksakloorisykloheksaania (C6H6Cl6). Tällöin se siis toimii kuten aineet, joissa kaksoissidokset ovat lokalisoituneet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bentseenin OVA-ohje
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Benzene 
National Toxicology Program, Department of Health and Human Services, Report on Carcinogens, Thirteenth Edition: Benzene (pdf) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Benzene 
Pherobase: Floral Compound - benzene 
Pherobase: Semiochemical - benzene 

Aromaattiset hiilivedyt
Myrkylliset teollisuuskemikaalit
Imppaus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Koiras

Koiras tai uros on sukupuolisesti erilaistuneilla lajeilla eli eliöillä se sukupuoli, joka tuottaa siittiöitä, joiden tehtävänä on hedelmöittää naaraan tuottama munasolu. 

Koiraan tuottama hedelmöitykseen osallistuva sukusolu on siittiösolu, joka liikkuu pienempikokoisena tapahtumassa enemmän. Siittiön katsotaan tämän vuoksi hedelmöittävän munasolun. Koiraspuolinen yksilö ei voi lisääntyä suvullisesti ellei naaraan sukusoluja ole tavoitettavissa.

Sukupuolen määräytymiselle eri lajeissa ei ole yhtä yhteistä geneettistä tapaa, ja kahden sukupuolen olemassaolo vaikuttaa kehittyneen useita eri kertoja evoluution historiassa. Joillakin eliöillä vain sukusolujen eroavaisuudet erottavat sukupuolen. Nisäkäskoiraalla on X- ja Y-sukupuolikromosomit. Lintukoiraalla on kaksi Z-kromosomia. 

Koiraista käytetään myös nimitystä uros varsinkin suurten nisäkäslajien kohdalla.

Koiraiden nimityksiä
ihminen: mies
hevonen, aasi: ori, ruuna (kuohittu ori)
kissa: kolli
sika: karju 
lammas: pässi, oinas (kuohittu pässi)
vuohi: pukki 
kanalinnut: kukko
(täysikasvuinen) metso tai teeri: ukko-
nautaeläimet, puhveli, hirvi, peura, poro: sonni, härkä (kuohittu sonni), mulli (nuori sonni)
alle yksivuotias poro: kermikkä
yli yksivuotias poro: urakka 
yli kaksivuotias poro: vuorso
yli kolmivuotias, aikuinen poro: hirvas
tarhamehiläinen, muurahaiset: kuhnuri

Alfauros taas on laumaeläimillä, kuten sudella, johtava, lauman ainoa paritteleva uros ja alfanaaraan puoliso.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sukupuoli
Eläintiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Naaras

Naaras on sukupuolisesti erilaistuneilla lajeilla eli eliöillä se sukupuoli, joka tuottaa munasoluja. Munasolu on määritelty suurikokoisemmaksi sukusoluksi, joka osallistuu hedelmöitymiseen sukupuolisesti erilaistuneilla eläimillä. 

Koiraan tuottama hedelmöitykseen osallistuva sukusolu on siittiösolu, joka liikkuu pienempikokoisena tapahtumassa enemmän. Siittiön katsotaan tämän vuoksi hedelmöittävän munasolun. Naaraspuolinen yksilö ei voi lisääntyä suvullisesti, ellei koiraan sukusoluja ole tavoitettavissa. Eräät eliöt kykenevät lisääntymään sekä suvullisesti että suvuttomasti (aseksuaalisesti).

Sukupuolen määräytymiselle eri lajeissa ei ole yhtä yhteistä geneettistä tapaa, ja kahden sukupuolen olemassaolo vaikuttaa kehittyneen useita eri kertoja evoluution historiassa. Joillakin eliöillä vain sukusolujen eroavaisuudet erottavat sukupuolen.

Nisäkkäillä sukupuolen määräävät erityiset sukupuolikromosomit, naarailla on kaksi X-kromosomia.

Naaraiden nimityksiä
ihminen: nainen
koira: narttu 
hevonen, aasi: tamma
kissa: naaras, natu (murteellinen)
kana: kana
lammas: uuhi
nauta: lehmä, hieho (ennen ensimmäistä poikimista)
poro: vaadin
sika: emakko
vuohi: kuttu
metso: koppelo
 laama, alpakka: emä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sukupuoli
Eläintiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ketsuppi

Ketsuppi on tomaateista valmistettu hapanimelä maustekastike. Tavallisen tomaattiketsupin raaka-aineita ovat tomaattisose, etikka, sokeri, suola ja mahdolliset mausteet. 

Sanan ketsuppi alkuperästä on useita teorioita. Erään mukaan se tulee kiinan kielestä (antoy-murteesta), jossa kêtsiap tarkoittaa käytettyä kalakastiketta. Sana on tullut kiinan kieleen ilmeisesti malaijinkielisestä sanasta kechap tai ketjap, joka puolestaan tarkoittaa soijakastiketta. 

Tomaattiketsuppi on yleensä punaista, mutta markkinoilla on ollut myytävänä muun muassa vihreää ketsuppia.

Terveellisyys 

Suurin osa teollisesti valmistetuista ketsupeista sisältää runsaasti sokeria. Joissain maissa on tehty aloitteita ketsuppi-nimen kieltämiseksi sellaisilta tuotteilta, jotka sisältävät liian vähän tomaattia. Ketsuppi on hyvä lykopeenin lähde.

Viskositeetti 

Yksi ketsupin käyttöominaisuuksista on sen dynaaminen viskositeetti. Ketsuppi on ei-newtonilainen fluidi, eli se ei valu pullosta itsekseen. Pulloa on ravistettava, jotta ketsuppi valuu ulos. Ominaisuus perustuu molekyyliketjuihin, jotka katkeavat voimakkaassa liikkeessä, ja yhdistyvät lepotilassa pitkiksi ketjuiksi. Ilmiö perustuu ketsupin korkeaan sokeripitoisuuteen.

Historia 

Eurooppalaiset kauppiaat toivat kastikkeen mukanaan lopulla Aasiasta.
Ensimmäinen englanninkielinen "ketsuppiresepti", English Katchop vuodelta 1727 kirjasta Compleat Housewife muistuttaa enemmän kalakastiketta, ja sen valmistukseen käytettiin anjovista.
Tomaatti oli tuolloin koristekasvi, sillä sen kypsymättömät hedelmät ovat myrkyllisiä samoin kuin kasvin vihreät osat, eikä kypsää tomaattia vielä yleisesti tunnettu vaarattomaksi. Uskottiin että tomaatti pitää kypsentää ennen syömistä. Ensimmäinen tomaattiketsupin resepti on Sandy Addisonin keittokirjassa vuodelta 1801.

Yhdysvaltalainen Henry J. Heinz alkoi 1800-luvun lopussa valmistaa ketsuppia amerikkalaisille kuluttajille. Vuoteen 1905 mennessä Heinz-yhtiö oli myynyt yli 5 miljoonaa pullollista ketsuppia.

Filippiiniläinen elintarviketeknologi Maria Y. Orosa on kehitellyt banaaniketsuppireseptin. Magdalo V. Francisco  aloitti banaaniketsupin kaupallisen massatuotannon vuonna 1942. Banaaniketsuppia viedään maihin, joissa on filippiiniläistä väestöä.

Saksassa ketsupin valmistus alkoi 1930-luvulla. Nykyään joillain saksalaisilla jalkapallojoukkueilla on omia nimikkoketsuppeja. Suomessa ketsupin käyttö alkoi yleistyä 1960-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Maustekastikkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo muinaisen Egyptin jumalista

Tähän luetteloon on kerätty merkittävimpiä muinaisessa Egyptissä palvottuja jumalia.

Aker
Amon – jumalten kuningas ja auringonjumala
Amon-Ra – Amonin toinen nimi
Anhur - alun perin ulkomainen sodan jumala
Anubis – kuolleiden ja muumioinnin jumala
Apis – härkäjumala, Ptahin edustaja maan päällä
Apep – kaaoksen ruumiillistuma
Aton – auringonjumala toisella nimellä
Atum – luojajumala ja kulloisenkin faaraon isä
Bastet – kissajumalatar
Bes – naisten, perheen ja kotien jumala
Geb – maanjumala, Nutin mies
Hapy – Niilin jumaledustaja
Hathor – lehmäjumalatar, Horuksen ja kulloisenkin faaraon äiti
Heket – synnytyksen ja hedelmällisyyden sammakkojumalatar
Horus – auringon ja taivaan jumala, Osiriksen ja Isiksen poika
Horus-lapset – vainajan elimiä suojeleva nelihenkinen joukko
Imhotep – Ptah- ja Amon-jumalten ylipappi, jota alettiin myöhemmin palvoa edellä mainittujen  jumalana
Ipy – virtahepojumalatar
Isis – Magian jumalatar ja jumalten äiti, jolla oli suuremmat voimat kuin kaikilla muilla jumalilla. Osiriksen puoliso ja Horuksen äiti. Isis nousi Egyptissä hyvin tärkeäksi jumaluudeksi.
Khepri – Ran toinen (tai kolmas) muoto
Khnum – luojajumala
Maat – oikeuden ja totuuden jumalatar
Meretsger – käärmejumalatar
Min – hedelmällisyyden jumala
Montu – sodanjumala
Mut – taivaan jumalatar
Nefertum – uudelleensyntymisen jumala, Ptahin ja Sekhmetin poika
Neith – sodan ja alkumeren jumalatar
Nekhbet – kotkajumalatar
Neftys/ Nephtys– Sethin sisar ja puoliso, kuoleman jumalatar
Neper - viljan jumala
Nun – alkujumala
Nut – taivaan jumalatar
Osiris – Isiksen aviomies ja Horuksen isä, manalan jumala 
Ptah – Memfisissä luojajumala, muualla taiteiden, käsityön ja arkkitehtuurin jumala
Ra – auringonjumala
Sekhmet – leijonajumalatar
Sesat – kirjoituksen ja kirjanpidon jumalatar
Serqet – skorpionijumalatar
Seth – kaaoksenjumala, Nephtysin veli ja puoliso
Shezmu – veren ja viinin demonijumala
Shu – ilmanjumala
Sobek – krokotiilijumala
Sokar – hautauksen jumala
Sothis – uuden vuoden ja Niilin tulvan jumala
Taweret – virtahepojumalatar, synnytyksen jumalatar
Tefnut – leijonajumalatar
Thot – kuun, magian, viisauden ja kirjoitustaidon jumala
Wadjet – kobrajumalatar
Wepwawet – sakaalijumala
Wosret – voiman jumalatar

Katso myös
 Muinaisen Egyptin uskonto

Lähteet

Aiheesta muualla

 The Egyptian Pantheon, Joshua J. Mark, Ancient History Encyclopedia

Muinaisen Egyptin jumalista
Muinaisen Egyptin jumalista
Muinaisen Egyptin jumalat
George Everest

Sir George Everest (4. heinäkuuta 1790 – 1. joulukuuta 1866) oli walesilaissyntyinen maanmittari ja maantieteilijä. Hän oli vuosina 1830–1843 Intian ylimaanmittari (Surveyor General).

Everest oli pitkälti vastuussa Intian trigonometrisesta kartoittamisesta 2 400 kilometriä pitkällä pituuspiirillä Etelä-Intiasta Nepaliin.

Everestin seuraajan Andrew Waughin aikana Himalajalta tunnistettiin maailman korkein vuori, joka nimettiin Waughin edeltäjän kunniaksi Mount Everestiksi vuonna 1865. Everest itse vastusti kunniaa, sillä hänen mukaansa paikalliset eivät osaisi sen paremmin kirjoittaa kuin lausuakaan nimeä omilla kielillään. Kartoittajien pyrkimyksenä oli säilyttää nimet mahdollisuuksien mukaan alkuperäisinä, mutta Mount Everestin tapauksessa he eivät saaneet selville yhtenäistä paikallista nimeä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Maanmittarit
Brittiläiset maantieteilijät
Brittiläiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1790 syntyneet
Vuonna 1866 kuolleet
Yhteiskuntaoppi

Yhteiskuntaoppi tai yhteiskuntatiede (lyhenne YH, YT tai harvoin myös YO) on peruskoulun ja lukion oppiaine, jonka tarkoituksena on avartaa oppilaiden näkemystä suomalaisesta yhteiskunnasta ja ohjata oppilasta toimimaan vastuullisesti ja aktiivisesti yhteiskunnassa.

Oppiaineen historiaa
Ennen peruskoulua yhteiskuntaoppi kuului kansakoulun jatkokurssien (siis luokan neljä jälkeen) pakollisiin oppiaineisiin. Peruskouluun siirryttäessä siitä tuli kaikille pakollinen oppiaine, jossa oli kaksi vuosiviikkotuntia. Uusimmassa opetussuunnitelmassa viikkotuntien määrä nostettiin kolmeen. Yleisesti yhteiskuntaoppia opetetaan yhdeksännellä luokalla, ja sitä opettavat yleensä samat opettajat kuin historiaa – oppiaineen nimi olikin ennen Historia ja yhteiskuntaoppi (HY) vuodesta 1982, jota ennen historia, yhteiskuntaoppi ja taloustieto vuodesta 1963 (ensimmäinen lukion opetussuunnitelma on vuodelta 1982, jota ennen opetus pohjasi vielä peruskoulun aikanakin oppikoulun opetussuunnitelmaan). Oppilaan päättötodistukseen tuli yhdistetty historian ja yhteiskuntaopin numero; tätä kritisoivat monet oppilaat ja aineiden opettajat, ja nykyisin numerot ovat erikseen. Ensimmäinen peruskoulusta valmistunut ikäluokka, joka sai numerot kummastakin oppiaineesta erikseen, oli vuonna 2007 peruskoulun päättänyt ikäluokka.

Lukiossakin oppiaine oli historian yhteydessä ja oppiaineen nimi oli sielläkin Historia ja yhteiskuntaoppi, josta oli viisi pakollista kurssia, joista yhteiskuntaoppia oli yksi kurssi. 2000-luvun alun opetussuunnitelmassa oppiaineet eriytettiin, ja pakollisten yhteiskuntaopin kurssien määrä nousi kahteen, kun taloustieto nousi pakolliseksi kurssiksi yhteiskuntatiedon rinnalle. Valtakunnallisena syventävänä kurssina säilyi lakitieto ja uutena kurssina aloitti pääosin EU-asioita käsittelevä kurssi. Lukion 2016 opetussuunnitelmassa on neljä valtakunnallista kurssia. Yhteiskuntaoppi on myös yksi kirjoitettavissa olevista ainereaalin oppiaineista.

Yhteiskuntaopin aihealueita
Yhteiskuntaopin opetuksessa käsiteltäviä aiheita:
perhe
parisuhteet
talous ja kulutus
työelämä
politiikka
oikeuslaitos
laki
poliisi
valta ja vaikuttaminen
Euroopan unioni
yhteiskunta

Aiheesta muualla
Historia ja yhteiskuntaoppi 
Etälukion yhteiskuntaoppisivusto 
Historian ja yhteiskuntaopin oppimistulokset perusopetuksen päättövaiheessa  Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 18.9.2012
Abitreenit - Yhteiskuntaoppi 

Peruskoulun oppiaineet
Yhteiskuntatieteet
Taloustiedon opetus
Led Zeppelin (albumi)

Led Zeppelin (tunnetaan myös nimellä Led Zeppelin I) on brittiläisen rockyhtye Led Zeppelinin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 12. tammikuuta 1969. 

Albumi äänitettiin 30 tunnissa harjoittelun ja Pagen The Yardbirdsin aikaisten sopimusten vaatimien keikkojen lomassa. Jimmy Page otti taloudellisen riskin ja maksoi 1 700 punnan studiokulut itse. Tämä antoi yhtyeelle ja manageri Peter Grantille hyvät neuvotteluasemat suhteessa levy-yhtiöön. Vertailun vuoksi tuleva The Rolling Stones -manageri Andrew Oldham ansaitsi 1963 tiedottajan työstään NEMS-yhtiössä 25 puntaa kuukaudessa.
Vuonna 1967 ilmestynyt The Beatles - albumin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band studiokulut olivat 25 000 puntaa.

Albumi toi yhtyeelle suuren ja omistautuneen kuuntelijakunnan. Levyn edustama varhainen metallimusiikki ja psykedeelinen äänimaailma voittivat puolelleen kuuntelijoita alakulttuureista molemmin puolin Atlanttia. Samantyylistä musiikkia levyttivät tosin samoihin aikoihin eräät muutkin yhtyeet, kuten esimerkiksi Jeff Beck Group, mutta yksikään niistä ei saavuttanut yhtä mittavaa suosiota kuin Led Zeppelin. 

Led Zeppelin on toisinaan arvioitu yhdeksi rockhistorian parhaista levyistä. Esimerkiksi vuonna 2003 amerikkalainen TV-yhtiö VH1 nimesi sen kaikkien aikojen 44. parhaimmaksi albumiksi. 

Levyn kansikuva esittää ilmalaiva (zeppeliini)  Hindenburgin onnettomuutta.

Kappaleet

Robert Plant osallistui laulujen tekoon, mutta häntä ei mainittu tekijöiden joukossa edellisten sopimustensa takia.

Kokoonpano
Jimmy Page – akustinen kitara, sähkökitara, pedal steel -kitara, taustalaulu, tuottaja
Robert Plant – laulu, huuliharppu
John Paul Jones – basso, urut, kosketinsoittimet, taustalaulu
John Bonham – rummut, patarummut, taustalaulu
Viram Jasani – tabla-rummut kappaleessa Black mountain side

Tekniikka ja julkaisun ulkoasu

Chris Dreja – takakannen kuva
George Hardie – kansien suunnittelu
Glyn Johns – studioteknikko, miksaaja
Peter Grant – tuottaja

Listasijoitukset
Billboard Music Charts (Yhdysvallat) - singlet
1969 Good Times Bad Times - Pop Singles No. 80

Lähteet

 Jake Nyman: Onnenpäivät 2, s. 87-88. Tammi, 1995. ISBN 951-31-0573-3

Viitteet

Vuoden 1969 albumit
Vuoden 1969 esikoisalbumit
Led Zeppelinin albumit
Viktor Suvorov

Viktor Andrejevitš Suvorov ( Ви́ктор Суво́ров; oikea nimi Vladimir Bogdanovitš Rezun, Влади́мир Богда́нович Резу́н, s. 20. huhtikuuta 1947) on ukrainalaissyntyinen entinen neuvostoliittolainen, joka loikkasi vuonna 1978 Isoon-Britanniaan, josta haki poliittista turvapaikkaa. Suvorov on ollut ennen lännessä alkanutta kirjallista uraansa mahdollisesti Neuvostoliiton sotilastiedustelun GRU:n palveluksessa.

Suvorovin teosten kaunokirjallisesta luonteesta huolimatta ne on usein mielletty autenttisiksi kuvauksiksi neuvostotiedustelun toiminnasta.

Suvorov sydämistyi Ilkka Remeksen Pedon syleily -romaanin kohdista, jotka muistuttavat Suvorovin Akvaario -romaania, ja suunnitteli Remeksen haastamista oikeuteen plagioinnista.

Teoksia 

 Spetsnaz (1992) 
 Akvaario (1989)
 Viimeinen Tasavalta (1996)
 Puhdistus (Juttuapaja 2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Ukrainalaiset kirjailijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Hamiltonin operaattori

Hamiltonin operaattori, lyhyesti hamiltoni, vastaa kvanttimekaniikassa systeemin kokonaisenergiaoperaattoria. Hamiltonin operaattori siirtää myös tilavektoria ajassa eteenpäin Schrödingerin yhtälön mukaisesti.

Klassisessa mekaniikassa Hamiltonin operaattoria vastaa Hamiltonin funktio, joka kuvaa mekaanista systeemiä paikka- ja liikemäärä­muuttujilla. Ne muodostavat perustan Hamiltonin mekaniikkana tunnetun klassisen mekaniikan uudelleen muotoilulle. Hamiltonin funktion arvo on konservatiivisen systeemin tapauksessa (eli yleensä) systeemin kokonaisenergia.

Yhtälöitä

Hamiltonin operaattori 

Kvanttimekaaninen Hamiltonin operaattori muodostetaan klassisen mekaniikan Hamiltonin funktiosta korvaamalla paikka- ja liikemäärämuuttujat vastaavilla operaattoreilla. Paikkaesityksessä ne ovat  (paikkaoperaattori) ja  (liikemääräoperaattori). Hiukkaselle, jonka massa on m, Hamiltonin operaattori  voidaan kirjoittaa muodossa 

,

missä siis  on redusoitu Planckin vakio,  gradientin pistetulo itsensä kanssa ja  potentiaalienergia.

Schrödingerin yhtälö 
Hamiltonin operaattori hallitsee aaltofunktion  ajanmuunnosta operoidessaan Schrödingerin yhtälössä  

,

missä  on imaginaariyksikkö ja  aika. Näin ollen Schrödingerin yhtälö hiukkaselle, jonka massa on m, voidaan potentiaalissa  esittää muodossa

.

Katso myös 
 Hamiltonin mekaniikka
 Schrödingerin yhtälö

Lähteet 

Kvanttimekaniikka
Sitruuna

Sitruuna eli mehusitruuna (Citrus limon) on ruutakasveihin (Rutaceae) kuuluva sitruspuu. Sen hedelmää kutsutaan myös samalla nimellä.

Sitruuna on alkujaan sukaattisitruunan ja pomeranssin risteymä, ja se on syntynyt Kiinassa tai Intiassa noin 2 500 vuotta sitten.

Sitruunanviljelyn historiaa 
Sitruunoita on kasvatettu ilmeisesti sekä Kiinassa että Intiassa jo tuhansia vuosia sitten. Eurooppaan kasvi tuotiin viimeistään ajanlaskumme alussa, ensimmäisenä Etelä-Italiaan. Amerikkaan se vietiin jo Kolumbuksen retkien mukana 1493. 1700-luvulla James Lind torjui merimiesten keripukkia happamien sitruunoiden sisältämän C-vitamiinin avulla.

Sitruunan itäminen siemenestä hedelmää tuottavaksi puuksi kestää noin 15 vuotta. Satokausi ajoittuu lajikkeesta riippuen lokakuusta heinäkuulle.

Muita sitruunanmakuisia tai -tuoksuisia kasveja 
Sitruunan ominaista tuoksua aiheuttava aine on limoneeni-niminen eteerinen öljy. Sama tuoksu on monissa muissakin kasveissa. Jopa tietyissä kannabislajikkeissa on tätä kyseistä ainetta.

Tuoksupelargoni on koristekasvi ja sitruunamelissa mauste. Sitruunaruoho Cymbopogon citratus tai C. flexuosus ovat aasialaisen ruoan mausteita, sitronellaheinä Cymbopogon nardus koristekasvi ja kosmetiikan raaka-aine.

Katso myös 
 Limetti

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Sitruuna (mehusitruuna) (Citrus limon)
 ITIS: Citrus X limon 
 United States Department of Agriculture (USDA): Citrus × limon 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Citrus limon 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Citrus limon (lemon) 
 Gernot Katzer's Spice Pages: Lemon (Citrus limon) 
 Pherobase: Floral volatiles of Citrus limon 

Sitruspuut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Punakulta

Punakulta on metalliseos, jossa kullan lisäksi seosmetallina on pääosin kuparia. Koruissa käytetään punakultaa, jossa voi olla 50 % kultaa, 50 % kuparia. Muitakin sekoitussuhteita on, esimerkiksi 58,5 % kultaa (14 karaatin kultaa), 27,7 % kuparia ja 13,8 % hopeaa. Seos on sitä punaisempaa, mitä suurempi on kuparin osuus. Korujen valmistajat kutsuvat punakullan eri sävyjä joskus eri nimillä.

Punakullan suosio koruissa ja kelloissa on kasvanut 2010-luvulla.

Katso myös 
Keltakulta
Valkokulta
Viherkulta

Lähteet 

Metalliseokset
Kulta

de:Gold#Rotgold
en:Colored gold#Rose, red, and pink gold
Antoine Fuqua

Antoine Fuqua (s. 19. tammikuuta 1966 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.

Fuqua aloitti uransa ohjaamalla musiikkivideoita useille artisteille, kuten Prince, Stevie Wonder, Toni Braxton, Pras ja Usher.

Fuqua tuli tunnetuksi ohjattuaan vuonna 2001 ensi-iltansa saaneen elokuvan Training Day. Denzel Washington palkittiin elokuvasta parhaan miesnäyttelijän Oscarilla.

Filmografia 
 The Replacement Killers (1998)
 Syötti (Bait, 2000)
 Training Day (2001)
 Tears of the Sun (2003)
 Lightning in a Bottle (2004)
 Kuningas Arthur (King Arthur, 2004)
 Shooter (2007) 
 Brooklyn’s Finest (2009)
 Olympos on valloitettu (2013)
 The Equalizer: oikeuden puolustaja (2014)
 Southpaw (2015)
 The Equalizer 2 (2018)

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Pappiskuningas Johannes

Pappiskuningas Johannes () on myyttinen, Aasiassa, myöhemmin Afrikassa asuvia kristittyjä hallitseva kuningas, joka ilmaantui 1100-luvun puolivälissä eurooppalaiseen kirjallisuuteen esiintyen liittolaisena islaminuskoisia arabeja vastaan. 

Ensimmäisiä mainintoja seurasi 1160–1170 tienoilla Johannekselta Eurooppaan tullut kirje, jossa kirjoittaja kutsui itseään Kolmen Intian kuninkaaksi. Valtakunta kuvataan paratiisimaiseksi: siellä oli arvokkaita jalokiviä, ihmeellisiä eläimiä ja kasveja. Toisaalta Johanneksen valtakuntaan liittyi apokalyptisiä piirteitä. 

Kirjeeseen pyrittiin vastaamaan: paavi Aleksanteri III:n kerrotaan vastanneen Johanneksen kirjeeseen 1177. Seuraavalla vuosisadalla eurooppalaiset etsivät tarujen valtakuntaa mongolien keskuudesta, kuten monet säilyneet matkakertomukset kertovat.

1300-luvulta alkaen varsinkin italialaiset siirsivät taruston valtakunnan Afrikkaan. 1400-luvulla sitä etsittiin enää vain Afrikasta. Valtakunta alettiin yleisesti samastaa Etiopiaan, joka oli jo vanhoista ajoista ollut kristitty valtakunta, mutta josta Euroopassa oli islamin nousun jälkeen ollut vain niukasti tietoja. Vielä 1600-luvulla Euroopassa kutsuttiin tuolloin jo tutummaksi tullutta Etiopian kuningasta arvonimellä pappiskuningas Johannes.

Pappiskuningas Johannesta käsiteltiin John Buchanin kirjassa Prester John (suom. kaksiosaisena: Sinisen Antiloopin lähde ja Suuren Käärmeen luola). Nykykaunokirjallisuudessa Johanneksen tarinaa käsittelee laajasti Umberto Eco romaanissaan Baudolino.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kirje lyhennettynä nykykielellä. 
 Kirje lyhennettynä nykykielellä. 

Kristillinen mytologia
Kuvitteelliset kuninkaalliset
Metamorfinen kivilaji

Metamorfisiksi kivilajeiksi kutsutaan alkujaan sedimentti- tai magmakivilajeja, joissa on tapahtunut muutoksia tyypillisesti kiderakenteessa tai kemiallisessa koostumuksessa. Metamorfoituneet kivilajit ovat Suomessa yleisiä.

Muutostapoja voidaan ryhmitellä eri perusteilla. Aluemetamorfoosia tapahtuu suuressa mittakaavassa mannerlaattojen reunavyöhykkeillä maan kuoressa tapahtuvassa toiminnassa, jossa kiviaines joutuu suureen paineeseen ja kuumuuteen. Paikallismetamorfoosia tapahtuu sulan kuuman kiven, magman, joutuessa kosketuksiin kiinteän kiven kanssa, jolloin magmaa ympäröivä kivi vaihtaa kiderakennettaan. Magma voi myös sisältää mineraaleja, jotka reagoivat ympäröivän kiviaineen kanssa kemiallisesti. Paikallisen metamorfoosin lajeja ovat kontaktimetamorfoosi (usein lämpömetamorfoosia), kataklastinen metamorfoosi eli kiven murtumiseen ja muovautumiseen liittyvä metamorfoosi sekä shokki- tai impaktimetamorfoosi, jota tavataan meteoriittitörmäyskraattereista.

Esimerkiksi graniitti muuttuu paineessa graniittigneissiksi ja savikivi aluksi fylliitiksi, metamorfoosin edetessä kiilleliuskeeksi ja edelleen kiillegneissiksi tai granuliitiksi tai magmatiitiksi.

Katso myös 
 Metamorfoosi (geologia)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 U.S. Geological Survey: Metamorphism 

Metamorfiset kivilajit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Savikivi

Savikivi on sedimenttikivilaji, joka on syntynyt savikerroksen vähitellen puristuessa kiveksi. Savikivi muuttuu (metamorfoituu) kovan paineen alaisena kiilleliuskeeksi. Savikivi on sileää eikä esiinny yleensä suurina lohkareina. Se voi olla punaista, vihreää tai (ruskean)harmaata, ja se murenee suhteellisen helposti.

Savikiven raekoko on alle 0,002 mm ja se koostuu erilaisista savimineraaleista.

Suomessa sitä esiintyy muun muassa Taivalkoskella sekä Satakunnassa ja Muhoksella. Savikiveä muodostui Suomeen myöhäisprekambrisen jotunikauden aikana 1400–1200 miljoonaa vuotta sitten.

Katso myös 
 Mutakivi
 Hiekkakivi

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sedimenttikivilajit
Sedimenttikivilaji

Sedimenttikivilajit eli kerrostuneet kivilajit ovat jään, tuulen tai veden vaikutuksesta lajittunutta ja sedimentaatioaltaaseen kerrostunutta kivennäis- tai eloperäistä ainesta, joka sedimenttikerroksissa kasvavan paineen ja kohoavan lämpötilan johdosta aikojen kuluessa tiivistyy kiveksi. Savesta tulee savikiveä, hiekasta hiekkakiveä, kalkkiliejusta kerrostunutta kalkkikiveä ja turpeesta ja muusta kasvijätteestä kivihiiltä.

Sedimenttikivet muodostuvat sedimenttien eli irtaimien maalajien kovettuessa. Sedimenttejä syntyy, kun magmakivet, metamorfiset kivet tai vanhemmat sedimenttikivet rapautuvat ja kuluvat ja kun näin irronnut aines kulkeutuu ja kerrostuu uudelle paikalle. Sedimenttejä voi syntyä myös eloperäisen aineksen kerrostuessa sekä orgaanisen tai kemiallisen saostumisen tuloksena.

Öljy ja maakaasu ovat syntyneet meressä eläneiden kasvien ja eläinten muodostamasta sedimenttikivestä. Kasvi- ja eläinkudokset muuttuivat fysikaalisten ja kemiallisten prosessien seurauksena hiilivedyksi, josta raakaöljy ja maakaasu pääasiassa muodostuvat.

Sedimenttikivien kolme pääryhmää, joihin kuuluu 95 % kaikista sedimenttikivistä
 savikivet
 hiekkakivet ja konglomeraatit
 karbonaattikivet

Sedimenttikivet jaetaan materiaalin luonteen ja kerrostumisprosessien perusteella kolmeen ryhmään:
 Klastiset sedimentit
 Orgaaniset sedimentit, biogeeniset sedimentit ja biokemialliset sedimentit
 Kemialliset sedimentit

Sedimenttikivien rakenteet voidaan jakaa
 erosionaalisiin
 kerrostumisen aikaisiin
 kerrostumisen jälkeisiin
 biogeenisiin

Useat näistä piirteistä kertovat kuljetusprosesseista ja sedimentaatioympäristöistä.

Sedimentaatio on aineksen kulutusta, kuljetusta ja kerrostumista. Kulutusprosesseja ovat rapautuminen ja eroosio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eetterit

Eetterit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on happisilta eli -O- kahden tyydyttyneen hiilen välissä. 

Eetterit ovat rasvaliukoisina yhdisteinä yleisesti käytettyjä uuttamisessa, koska ne eivät reagoi herkästi muiden aineiden kanssa. Kevyet eetterit ovat muihin samanpainoisiin yhdisteisiin verrattuna erityisen haihtuvia ja herkästi syttyviä, mistä niiden nimitys johtuu. Raskaammat polyeetterit ovat sen sijaan haihtumattomia ja niitä käytetään sen sijaan pesuaineina (tensideinä).

Primäärisiä eettereitä valmistetaan alkoholeista dehydratoimalla väkevällä rikkihapolla. Kaupallisesti tärkeimpiä eettereitä on dietyylieetteri sekä bensiinin lisäaine MTBE (metyylitertiääributyylieetteri). Useita eettereitä valmistetaan myös nukleofiilisellä substituutiolla alkyylihalideista.

Eetterit ovat narkoottisia aineita, joten niitä käytettiin aiemmin laajasti nukutusaineina. Nykyisin tästä käytöstä on Suomessa luovuttu mahdollisten haittavaikutusten ja epämiellyttävän narkoosin takia. Eetterillä on tosin suuri terapeuttinen leveys, joten yliannostelun vaara on pieni. Hiilivetyeetterit ovat haihtuvia ja herkästi syttyviä aineita, joten niitä on korvattu fluorokloroeettereillä.

Monilla eettereillä on taipumus reagoida ilman hapen kanssa, jolloin muodostuu helposti räjähtäviä peroksideja, joissa eetterihapen kanssa geminaalisesti on kahden happiatomin silta. Eetteripulloon ilmestyneet kiteet ovat siis vaarallisia eetteriperoksideja. Poikkeuksena on metyyli-, ja tert-butyylieetterit, kuten MTBE tai dimetyylieetteri.

Eetterit ovat Lewis-emäksiä, eli niiden happiatomin vapaa elektronipari voi sitoutua Lewis-happoon, kuten metalli-ioniin. Esimerkkinä tästä ovat heterosyklisiä eetteriryhmiä sisältävät kruunueetterit, jotka sitoutuvat metalli-ioneihin, joita ei tavallisiin orgaanisiin liuottimiin voi liuottaa.

Tioeetterit ovat yhdisteitä, jossa eetterihapen tilalla on rikki. Ne ovat usein haitallisia tai myrkyllisiä ja erittäin pahanhajuisia yhdisteitä.

Etyyliasetaattia on hieman harhaanjohtavasti kutsuttu nimellä "etikkaeetteri". Se ei kuulu lainkaan tämän ryhmän yhdisteisiin, vaan se on etanolin ja etikkahapon muodostama esteri.

Lähteet

Aiheesta muualla 

IUPAC Gold Book: Ethers 

Anestesiologia

Funktionaaliset ryhmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aino Kallio (radiokuuluttaja)

Aino Lyydia Kallio eli Moskovan Tiltu (s. 1903 Hämeenlinna) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen radiokuuluttaja, joka levitti talvi- ja jatkosodassa sotapropagandaa suomalaisille sotilaille. Hänestä tuli Suomessa kyseenalainen kuuluisuus.

Elämä 
Kirjassaan Suomi Neuvostoliiton radiossa (1942) toimittaja Yrjö Kilpeläinen kuvasi Aino Kalliota. Kilpeläisen tietojen mukaan Kallio osallistui 1920-luvulla Suomen Kommunistisen Puolueen maanalaiseen toimintaan Viipurissa ja Hyvinkäällä. Viipurissa Kallio oli yhteistoiminnassa Saimi Virtasen eli myöhemmän ”Petroskoin Tiltun” kanssa. Vuonna 1929 Kallio pidätettiin ja tuomittiin maanpetoksellisesta toiminnasta yhden vuoden ja kolmen kuukauden vankeuteen. Kallio vapautui tammikuussa 1931 ja siirtyi Neuvostoliittoon vuoden 1932 alussa. Moskovassa Kallio suoritti Lenin-koulun kurssin vuosina 1932–1933.

Suvussa kulkeneiden tietojen mukaan Aino Kallio solmi avioliiton Lenin-koulussa opettajana toimineen tamperelaislähtöisen Lauri Gustafssonin kanssa ja sai kaksi tytärtä, jotka valmistuivat aikuistuttuaan lääkäreiksi. Aino Kallion serkku Meeri Kallio avioitui taidemaalari Yrjö Saarisen kanssa. Hänen toinen serkkunsa oli Hyvinkäällä vaikuttanut lehtimies ja kirjailija T. W. Paavonkallio.

Eräiden tietojen mukaan Aino Kallio kävi vaivihkaa Suomessa yhden kerran sotien jälkeen.

”Tiltu” 
Pirjo Hämäläisen ja Simo Juntusen mukaan ”Tiltu” oli yhteinen vähättelevä kutsumanimi Neuvostoliitosta sota-aikana kuultujen suomenkielisten propagandalähetysten naisäänille. ”Moskovan Tiltun” ja ”Petroskoin Tiltun” lisäksi radioaalloilla esiintyi myös ”Leningradin Tiltu” eli Inkeri Lehtinen. Nimitys juontaa juurensa Pietarin radan rakentamisen aikaan 1870-luvulla Iitissä eläneestä, radan rakentajille seuraa pitäneestä naisesta. ”Iitin Tiltusta” kertovan kansanlaulun levytti Hiski Salomaa Yhdysvalloissa 1920-luvun lopulla huomattavasti alkuperäisestä siistityin sanoin. 

Venäläisiä rintamasotilaita uhkailtiin vakavilla rangaistuksilla suomalaisten propagandaradioiden kuuntelemisesta. Suomalaiset saivat kuitenkin kuunnella venäläisiä propagandaradioita, joista Moskovan Tiltu on ehkä kuuluisin. Suomalaiset usein pilailivat Tiltun kustannuksella, koska propaganda oli useasti hyvinkin ilmiselvää.

Kirjallisuutta

Katso myös
Lontoon Jenny
7. osasto
Venäjän Ääni
Suomen vapausradio

Lähteet

Aiheesta muualla
 ”Moskovan Tiltu” puhuu Yle Elävä arkisto
 ”Moskovan Tiltun” ääninäyte Histdoc.fi

Jatkosota
Kuuluttajat
Suomi 1939–1945
Propagandistit
Neuvostoliiton media
Propaganda Neuvostoliitossa
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Suomalaiset toisen maailmansodan henkilöt
Vuonna 1903 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Siirtokunta

Siirtokunta eli kolonia voi tarkoittaa toiseen maahan asettuneiden vierasmaalaisten yhteisöä tai jonkin kansan oman kotimaansa ulkopuolelle perustamaa kauppapaikkaa. Antiikin aikana oli tavallista, että Välimeren alueella asuneet kansat perustivat siirtokuntia toisiin maihin. Esimerkiksi kreikkalaiset perustivat useita siirtokuntia Italiaan.

Katso myös 
 Siirtomaa
 Taiteilijasiirtokunta

Lähteet 

Kansatiede
Kolonialismi
Muuttoliike
Tappisolu

Tappisolut ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia valon aistimiseen erikoistuneita soluja. Silmän valoherkät solut on nimetty sauvasoluiksi ja tappisoluiksi, joista tappisoluilla on värihavainnoissa tärkeä osa.

Tappisoluissa on kussakin yhtä pigmenttiä, jonka mukaan solut ovat herkkiä eri aallonpituusalueille.  Värierottelukyky perustuu solujen sisältämien pigmenttien energiatiloihin. Valon absorptio materiaaliin riippuu siitä kuinka hyvin sen fotonien energia vastaa materiaalin energiatilojen välisiä eroja.  Pitkäaaltoisen (punaisen) valon fotonien energia on pienempi kuin lyhytaaltoisen (sinisen) valon energia ja siten solun pigmenttien kemiallinen koostumus vaikuttaa siihen, minkä väriselle valolle ne ovat herkkiä. Lyhyelle aallonpituudelle (sinistä lähellä oleville värisävyille) herkkiä tappisoluja on vähiten, keskipitkän alueen soluja 20-kertaisesti ja pitkään aallonpituusalueeseen keskittyneistä soluja noin 40-kertaisesti lyhyeen alueeseen erikoistuneiden solujen määrä.

Tappisolut ovat jakautuneet epäsäännöllisesti koko silmän takaosaan, mutta niitä on eniten foveaksi kutsutussa verkkokalvon keskiosassa.   Ihmisen silmässä tappisoluja on 5–6 miljoonaa. Niiden halkaisija on 2–8 mikronia.

Värinäkö 

Tappisolut aistivat valon aallonpituuden eivätkä ole niin valoherkkiä kuin sauvasolut.  Tappisolut tarvitsevat suuremman energiamäärän kuin sauvasolut ja hämärässä värinäkö katoaa kokonaan.

Ihmisellä tappisoluja on yleensä kolmea eri tyyppiä, jotka ovat herkistyneet valon eri aallonpituuksille. Kukin tappisolu on herkkä tietyllä aallonpituusvälillä (punaiseksi kutsuttu solutyyppi on herkin oranssinkeltaisen valon aallonpituudella). Siniselle alueelle herkkää pigmenttiä sisältävät solut ovat herkimmillään valolle, jonka aallonpituus on noin 445 nm, eivätkä pysty havainnoimaan aallonpituudeltaan 520 nm ylittävää valoa. Kahta muuta pigmenttiä sisältävät solut pystyvät sen sijaan havainnoimaan kaikkia valon aallonpituuksia. Vihreiksi kutsuttujen solujen herkkyyshuippu on aallonpituuden 535 nm ja punaisiksi kutsuttujen, pitkään aallonpituusalueeseen keskittyneiden solujen 575 nm kohdalla.

Katso myös 
Näkeminen
Näkyvän valon spektri

Lähteet

Aiheesta muualla 

Silmät
Hermosolut
Positroniemissiotomografia

Positroniemissiotomografia eli PET-kuvaus on isotooppilääketieteen alaan kuuluva kuvantamismenetelmä, jossa käytetään lyhytikäisiä radioisotooppeja. Radioaktiivinen merkkiaine  (radiolääke) koostuu positroneja lähettävistä radionuklideista. Kun positiivisessa beetahajoamisessa vapautuvat positronit törmäävät elimistön elektroneihin tapahtuu annihilaatio ja vapautuu gammasäteilyä, joka pystytään havaitsemaan kehon ulkopuolelta.

Radioaktiivinen merkkiaine annetaan kuvattavalle henkilölle laskimon tai keuhkojen kautta, jonka jälkeen vartalo kuvataan erikoiskameralla. Tietokoneella muodostetaan kolmiulotteinen kuva radioaktiivisen aineen jakaantumisesta elimistössä. Kuvauksessa käytettävät radionuklidit ovat isotooppeja, joiden puoliintumisaika on lyhyt:
11C (puoliintumisaika n. 20 min)
13N (n. 10 min)
15O (n. 2 min)
18F (n. 110 min).

Käyttö 

PET-kuvausta käytetään muun muassa syöpätautien alalla, kun etsitään elimistössä olevaa syöpää tai sen lähettämiä etäpesäkkeitä. Kuvauksessa annetaan potilaalle radioaktiivisella aineella leimattua glukoosin kaltaista ainetta (yleensä 18F-leimattua fluorideoksiglukoosia = FDG), joka hakeutuu runsaasti glukoosia käyttäviin soluihin ja elimiin, kuten aivoihin, maksaan ja syöpäkasvaimiin. Hajotessaan aine alkaa tuottaa ympäristöönsä positroneja, jotka törmäilevät elimistön elektroneihin. Törmäyksen tapahtuessa (annihilaatio) törmäyskohdasta lähtee samanaikaisesti kaksi gammakvanttia vastakkaisiin suuntiin. Nämä voidaan havaita gammakameralla, jolloin säteilyn lähtöpiste voidaan paikantaa ja siten muodostaa kuva tutkittavasta kohteesta.

PET-kuvausta käytetään myös yhdessä tietokonetomografian kanssa, jolla voidaan tarkentaa sairastunut kohta elimessä. PET-kuvauksen etu on, että sillä voidaan havaita sairaus jo aikaisessakin vaiheessa.

Koska kuvauksessa käytetään fluorin 18F-isotooppia, siitä käytetään termiä FDG-PET-kuvaus (lyhenne termistä fluorideoksiglukoosi). 

PET-kuvaus on käytössä neurologiassa, jossa sillä mitataan aivojen toiminnan aktiivisuutta. Toiminta perustuu siihen, että aivojen aktiivisten osien verenkierto ja glukoosin käyttö kasvavat, mikä näkyy kuvassa.

Katso myös 
Isotooppilääketiede
Radiologia
Radiografia
Säteilyturvallisuus

Lähteet 
 Fysiikan Maailma ISBN osa6: 978-82-535-3053-6

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tuula Janatuinen ja Jukka Kemppainen: PET-kuvantamisen menetelmät yleistajuisesti, Duodecimlehti, 2020;136(9):1062-7
Säteilyturvakeskus (STUK): Helinä Korpela, Isotooppilääketiede (pdf)

Radiologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yksifotoniemissiotomografia

Yksifotoniemissiotomografia (SPECT tai SPET) on isotooppilääketieteen kuvantamismenetelmä, jonka avulla voidaan seurata radioaktiivisen isotoopin kertymistä ja puoliintumista elimistössä. SPECT-tutkimuksessa potilaan elimistöön annetaan radioaktiivisilla isotoopeilla merkittyä merkkiainetta (radiolääkettä), jonka käyttäytyminen tunnetaan. Radiolääke ruiskutetaan verenkiertoon tai annetaan suun kautta, tai potilas hengittää sitä aerosolina. Merkkiaineen jakautumista, kulkua ja hajoamista voidaan seurata gammakameralla. Kuvauksessa käytetään yleensä kahta gammakameraa, jotka pyörivät kohteen ympärillä mitaten jatkuvasti kohteesta tulevaa gammasäteilyä. Näin halutusta elimistön osasta saadaan useita eri kulmista otettuja leikekuvia. Yksifotoniemissiotomografiassa radioaktiivinen hajoaminen synnyttää yhden fotonin, kun taas positroniemissiotomografiassa (PET) syntyy radioaktiivisen hajoamisen jälkeen kaksi toisiaan kohtisuoraan kulkevaa fotonia. SPECT on edullisempi kuvausmenetelmä kuin PET, koska siinä käyttetyillä radionuklideilla on pidempi puoliintumisaika, eikä niiden tuottamiseen tarvita syklotronia. SPECT-kuvausta voidaan käyttää useiden sairauksien, kuten sydänsairauksien, syövän ja aivovammojen, diagnosointiin.

Katso myös 
Gammakuvaus
Radiologia
Positroniemissiotomografia (PET)

Lähteet 

Radiologia
HBO

HBO (Home Box Office) on yhdysvaltalainen kaapelitelevisioverkko. HBO:n ohjelmistoon kuuluvat pääosin viimeisimpien elokuvien lisäksi yhtiön omaa tuotantoa olevat tv-sarjat. HBO on tullut tunnetuksi laadukkaista alkuperäisohjelmistaan. HBO on maksullinen eikä se näytä normaaleja mainoksia, joten sensuuri ei sido niin voimakkaasti sen ohjelmatarjontaa. Kanava on perustettu vuonna 1972 ja se on Yhdysvaltain vanhin maksu-tv-palvelu.

HBO:lla ja sen sisarpalvelulla Cinemaxilla oli vuonna 2014 noin 127 miljoonaa tilaajaa maailmanlaajuisesti.

Suomessa HBO:n sarjoja ovat näyttäneet C More, Nelonen ja Yleisradio. Ylen esitysoikeudet alkavat kunkin sarjan kohdalla yhdeksän kuukautta ja C Moren 1–3 kuukautta Yhdysvaltain ensi-illan jälkeen. Yle näyttää sarjoista valikoidusti muutaman, kun taas C More näyttää kaikki uudet HBO:n tuotantoa olevat sarjat. Joulukuussa 2012 HBO lanseerasi HBO Nordic -nimisen palvelun, jota voidaan käyttää Linux-, Mac- ja Windows-tietokoneilla, Applen ja Android-käyttöjärjestelmän puhelimilla ja laitteilla, sekä muun muassa LG:n ja Samsungin älytelevisioilla.

Toukokuussa 2020 julkaistiin HBO:n brändäämä suoratoistopalvelu HBO Max, johon julkaistaan HBO:n lisäksi kaikkien muidenkin WarnerMedian omistuksessa olevien tuotantoyhtiöiden elokuvia ja televisiosarjoja. HBO Max julkaistiin Pohjoismaissa 26. lokakuuta 2021, jolloin myös olemassaolevat HBO Nordic -tilaukset muuttuivat HBO Max -tilauksiksi. Sitä ennen osa HBO Maxin alkuperäissisällöstä julkaistiin Pohjoismaihin HBO Nordicin kautta.

Kanavan alkuperäistuotantoja

Nykyiset

Draamasarjat
 True Detective (2014–)
 Westworld (2016–)
 House of the Dragon (2022–)

Komediasarjat
 The Comeback (2005, 2014–)
 Rouva varapresidentti (2012–)
 Silicon Valley (2014–)
 Togetherness (2015–)
 Ballers (2015–)
 And Just Like That... (2021–)

Keskusteluohjelmat
 Real Time with Bill Maher (2003–)
 Last Week Tonight with John Oliver (2014–)

Päättyneet
 Angels in America
 Avaruuden sankarit (From the Earth to the Moon)
 Big Little Lies (2017–2019)
 Big Love
 Boardwalk Empire
 Carnivàle
 Deadwood
 Entourage
 Extras (yhteistyössä BBC:n kanssa)
 Game of Thrones (2011–2019)
 Generation Kill
 Girls
 Hung
 John Adams
 Kylmä rinki (Oz)
 Langalla (The Wire)
 Luck
 Mullan alla (Six Feet Under)
 Rooma (Rome)
 Sinkkuelämää (Sex and the City)
 Sopranos (The Sopranos)
 Taistelutoverit (Band of Brothers, yhteistyössä BBC:n kanssa)
 Terapiassa (In Treatment)
The Leftovers
 The Pacific
 True Blood

Lähteet

Aiheesta muualla 

 HBO Nordic 
 HBO:n virallinen sivusto 
 HBO Film 
HBO Nordic press release 08-15-2012 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Väisälä

Väisälä-nimi liittyy mm. seuraaviin:

Sukunimi

 Väisälän veljekset, joista kolme oli tiedemiehiä:
 Väinö Väisälä (1879–1953), Savo-Karjalan Osake-Pankin pääjohtaja
 Vilho Väisälä (1889–1969), meteorologi, Vaisala Oyj:n perustaja
 Yrjö Väisälä (1891–1971), tähtitieteilijä, fyysikko, geodeetti
 Kalle Väisälä (1893–1968), matemaatikko
 Jussi Väisälä (s. 1935), matemaatikko ja professori, Kalle Väisälän poika
 Marja Väisälä (1916–2011), suomalainen opettaja, Namibian Swakopmundin suomalaisen koulun perustaja, Yrjö Väisälän tytär

Paikannimi
 Väisälä, kylä Hirvensalmella
 Väisälä, kylä Pieksämäellä
 Väisälä, kylä Hyrynsalmella

Muita merkityksiä
 1573 Väisälä, asteroidi
 Vaisala Oyj, suomalainen yritys

Katso myös
 Väisälänmäki
Loesje

Loesje on kansainvälinen sananvapautta vaaliva organisaatio, joka perustettiin  Arnhemissa, Alankomaissa vuonna 1983. Järjestö kansainvälistyi vuonna 1989. Se on ottanut tehtäväkseen levittää luovuutta, positiivista kriittisyyttä, poliittisia ideoita, filosofisia pohdintoja ja ajatuksia ajankohtaisista aiheista julisteilla, joissa on lyhyitä ja iskeviä sloganeita. Julisteissa on allekirjoituksena fiktiivinen "Loesje", joka on hollantilainen tytön nimi.

Järjestön toiminnan laajuudesta ei ole tarkkoja tietoja, mutta se on aktiivinen yli 20 maassa. Kansainvälistä uutiskirjettä tilaa 200 ihmistä, ja hollantilaista 500.

Syyskuusta 2005 asti Loesjen keskuspaikka on ollut Berliinissä, josta järjestö organisoi useita tapahtumia ja projekteja ympäri maailman.

Aiheesta muualla 

 Loesjen kansainväliset sivut.
 Loesje Suomessa .
 Jenni Halttu: Mysteerityttö kannustaa ajattelemaan . Trombit.net 9.4.2010.

Sivuja maittain 

 Loesje Alankomaissa
 Loesje Belgiassa
 Loesje Kreikassa 
 Loesje Puolassa
 Loesje Portugalissa
 Loesje Ranskassa
 Loesje Ruotsissa
 Loesje Saksassa
 Loesje Serbiassa
 Loesje Sloveniassa
 Loesje Venäjällä
 Loesje Virossa

Kansainväliset järjestöt
Sananvapaus