joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
NCAA-yliopistojalkapallon I-divisioona

NCAA-yliopistojalkapallon I-divisiona ( eli Football Championship Subdivision) on yliopistojalkapallon toiseksi korkein sarjataso Yhdysvalloissa. 

Sarjaa hallinnoiva NCAA laskee sarjan korkeimman Division I -tason urheilusarjaksi, vaikka käytännössä sarja on yliopistojalkapallon toiseksi korkein sarja. I-divisioona eroaa Bowl-sarjasta oppilaille tarkoitettujen urheilustipendien määrässä ja yliopistojen urheiluohjelman laajuudessa.

Pelisysteemi
I-divisioona koostuu 14 konferessista joiden lisäksi kuusi yliopistoa ei kuulu mihinkään konferenssiin. Joukkueet pelaavat kaudessa 10–15 ottelua, joiden perusteella NCAA:n pudotuspelikomitea arvioi 24 parasta joukkuetta jotka etenevät pudotuspeleihin. Arviointi alkaa jo kauden aikana ja komitea julkaisee viikoittan joukkueiden ranking-listan. Pudotuspeleissä joukkueet kohtaavat vain kerran, ja voittajajoukkue etenee seuraavalle kierrokselle.

Konferenssit

ASUN
Big Sky
Big South
CAA
Ivy League

MEAC
Missouri Valley
Northeast
OVC
Patriot League

Pioneer League
Southern
Southland
SWAC

Historia
Sarja perustettiin vuonna 1978 jakamalla yliopistojalkapallon ylin sarjataso kahtia. Aluksi sarja kulki nimellä 1AA-divisioona (engl. Division I-AA). Vuonna 2006 sarja otti nykyisen nimensä.

Mestarit
I-divisioonan pelisysteemin vuoksi sarjan mestaruutta ei ole koskaan kyseenalaistettu kuten Bowl-sarjassa.

2021: North Dakota State
2020: Sam Houston
2019: North Dakota State
2018: North Dakota State
2017: North Dakota State
2016: James Madison
2015: North Dakota State
2014: North Dakota State
2013: North Dakota State
2012: North Dakota State
2011: North Dakota State
2010: Eastern Washington

2009: Villanova
2008: Richmond
2007: Appalachian State
2006: Appalachian State
2005: Appalachian State
2004: James Madison
2003: Delaware
2002: Western Kentucky
2001: Montana
2000: Georgia Southern

1999: Georgia Southern
1998: Massachusetts
1997: Youngstown State
1996: Marshall
1995: Montana
1994: Youngstown State
1993: Youngstown State
1992: Marshall
1991: Youngstown State
1990: Georgia Southern

1989: Georgia Southern
1988: Furman
1987: Louisiana-Monroe
1986: Georgia Southern
1985: Georgia Southern
1984: Montana State
1983: Southern Illinois
1982: Eastern Kentucky
1981: Idaho State
1980: Boise State
1979: Eastern Kentucky
1978: Florida A&M

Lähteet

Yhdysvaltain amerikkalainen jalkapallo
Yhdysvaltain yliopistourheilu
Amerikkalaisen jalkapallon sarjat
Varesjoki

Varesjoki on Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva joki Kiikalassa ja Suomusjärvellä Salossa.

Joen kulku
Noin 13 kilometrin pituinen joki saa alkunsa Varesjärvestä Kiikalassa ja laskee Aneriojärveen Suomusjärvellä. Yläjuoksullaan joki on Kiikalan Saaren ja Yltäkylän, sitten Kiikalan Silvan ja Yltäkylän kylien rajajokena, virtaa keskijuoksullaan Kiikalan Yltäkylän ja alajuoksullaan Suomusjärven Kitulan kylien alueilla ja laskee Aneriojärveen Suomusjärven Laperlan ja Kitulan kylien rajalla.

Luonnonarvot
Yläjuoksullaan Varesjoki muodostaa noin 20 metriä syvän puronotkon Kolmanteen Salpausselkään kuuluvalla Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -alueella. Notkoon liittyy useita sivupuroja sekä hetteisiä lähdealueita ja vanhaa metsää, jotka kuuluvat soidensuojelun ja vanhojen metsien suojeluohjelmiin ja on merkitty suojeltaviksi myös luonnonsuojelulailla.

Kulttuuriympäristö
Alajuoksullaan joki virtaa vanhojen viljelysmaisemien halki, ja sen varteen jäävät Kiikalan Yltäkylän historiallinen kylätontti ja vanhimmat pellot. Tämä Aneriojärven kyläasutukseksi nimetty kokonaisuus, johon sisältyvät myös Suomusjärven Häntälän ja Laperlan kylät Aneriojärven rannalla, kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Vuodesta 1751 aina 1900-luvun loppuvuosikymmeniin Varesjoen varressa joen yläjuoksulla Kiikalan Saaren ja Yltäkylän kylien rajalla toimi alueen metsävaroja hyödyntänyt Varesjoen saha.

Valuma-alue
Varesjoen valuma-alue on laajuudeltaan 57,71 km², josta vesipinta-alan osuus on 4,85 %. Valuma-alueen suurin järvi on Varesjoen lähdejärvi Varesjärvi (158,75 ha) aiemmalla Kiikalan ja Suomusjärven rajalla. Sen jälkeen lähinnä suurimpia ovat Varesjokeen pohjoisesta Huhdanojan kautta laskevat Säräjärvi (32,66 ha) Salon ja Lohjan, aiemmin Kiikalan ja Nummen rajalla sekä Ruukinjärvi (21,22 ha) Kiikalan Johannislundissa. Pienempiin järviin kuluvat muiden muassa laskujoeton Riidus  (19,53 ha) Kiikalan Yltäkylässä ja Säräjärveen laskeva Tervakas (12,5 ha) Lasikylässä Kiikalassa sekä Varesjokeen laskeva Härjänvatsa Kiikalan Silvan kylässä. Lisäksi etenkin harjualueella Ruukinjärven ja Säräjärven ympärillä on paljon pieniä lampia ja järviä.

Lähteet

Suomen joet
Salon luonto
Kiikala
Suomusjärvi
Aneriojoen valuma-alue
Saanijärvi (Pihtipudas)

Saanijärvi on Keski-Suomessa Pihtiputaalla sen kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Saanijärvi on 5,7 kilometriä pitkä, 3,6 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 264 hehtaaria eli 12,6 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan 14 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 24,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0248 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 6 metriä. Järven rantaviivan pituus on 26,6 kilometriä.

Luontoarvoja 
Sen eliöstöön kuuluvat hauki, ahven ja jokirapu.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Saanijärven valuma-alueella (14.49), jonka Saanijärven lähi-alueeseen (14.491) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy. Sen laskujoki Saaninjoki yhtyy Heinäjokeen, joka laskee Kolimaan.

Lähteet 

Viitasaaren reitti
Pihtiputaan järvet
Saanijärven valuma-alue
Eva & Manu

Eva & Manu (myös Eva + Manu) on ranskalais-suomalainen pop-folkduo. Jyväskyläläinen Eeva "Eva" Louhivuori (s. 1987) ja pariisilainen Emmanuel "Manu" Laudic (s. 1989) tapasivat toisensa Bostonissa sijaitsevassa Berklee College of Music -musiikkiopistossa.

Ura 
Vuonna 2010 Louhivuori ja Laudic muuttivat Lontooseen, missä he saivat idean lähteä kiertämään Eurooppaa ja tehdä matkan aikana kappaleita. Pari lähti liikkeelle Etelä-Ranskasta, ja he kiersivät noin puolen vuoden ajan Ranskaa, Espanjaa ja Italiaa. He julkaisivat joka viikko yhden uuden kappaleen ja sen musiikkivideon blogissaan "Travel in Music". Duo julkaisi yhteensä 16 kappaletta ja videota, joista neljä kappaletta päätyi kesäkuussa 2010 julkaistulle EP:lle Still Traveling.

Matkan päätyttyä Louhivuori ja Laudic asettuivat Suomeen ja he alkoivat äänittää tekemiään kappaleita studiossa. Warner Music Finland julkaisi duon esikoisalbumin Eva & Manu Suomessa 17. elokuuta 2012. Keväällä 2013 albumi julkaistiin myös muualla Euroopassa. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”Feet In the Water”. Esikoisalbumi toi duolle Vuoden tulokas -ehdokkuuden alkuvuodesta 2013 järjestetyssä Emma-gaalassa.

Lokakuussa 2013 Eva & Manu julkaisi ensimmäisen suomenkielisen singlensä ”Kun aika on”, joka oli joulukuussa 2013 ensi-iltansa saaneen Ainoat oikeat -elokuvan tunnuskappale. Toisen studioalbuminsa Cinnamon Hearts, duo julkaisi 29. elokuuta 2014.

Pariskunta erosi vuoden 2016 kesällä oltuaan yhdessä seitsemän vuotta, mutta he jatkavat musiikillista yhteistyötään.

Duo julkaisi tammikuussa 2019 kuusi uutta kappaletta sisältäneen In the Woods -EP:n.

Diskografia

Albumit

EP:t

Singlet

Musiikkivideot 
 Feet In the Water (2012)
 All I Can See (2012)
 Kun aika on (2013)
 Cinnamon Hearts (2014)
 Empty (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eva & Manun viralliset kotisivut
 Travel in Music -blogi

Ranskalaiset duot
Suomalaiset duot
Suomalaiset popyhtyeet
Vesa Kuokkala

Vesa Kuokkala (s. 2. tammikuuta 1983 Tampere) on suomalainen markkinoija ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hänet tunnetaan etenkin työstään Tampereen Pyrinnön markkinointipäällikkönä. Samassa seurassa viimeiset juniorivuotensa pelannut Kuokkala kuului sen edustusjoukkueen kokoonpanoon miesten pääsarjassa kaksi kautta vuosina 2002–2004.

Urheilu-ura 

Tampereen NMKY:n kasvatti Kuokkala kuului Pyrbasketin kokoonpanoon kaksi kautta vuosina 2002–2004. Ensimmäisellä kaudellaan 2002–2003 hän kuului Pyrbasketin kokoonpanoon 19 ottelussa, joissa pääsi kentälle kerran, 20. marraskuuta 2002 hävityssä ottelussa Äänekosken Huimaa vastaan. Ensiensiintymisessään pääsarjatasolla Kuokkala pelasi tasan minuutin ilman tilastomerkintöjä. Pyrbasket ei selviytynyt kyseisellä kaudella pudotuspeleihin sijoituttuaan 14 joukkueen sarjassa 12:nneksi.

Kaudella 2003–2004 Kuokkala kuului Pyrbasketin kokoonpanoon 12 ottelussa. Kentälle hän pääsi 29. lokakuuta 2003 vierasottelussa Namika Lahtea vastaan. Pyrbasketin selvään tappioon päättyneessä ottelussa Kuokkala heitti tasan kuudessa minuutissa kerran ohi kahden ja kolmen pisteen heitot, otti yhden puolustuspään levypallon ja riiston sekä teki kolme virhettä. Pyrintö paransi runkosarjassa edelliskauden sijoitustaan oltuaan yhdeksäs 14 joukkueen sarjassa mutta karsiutui ensimmäisenä joukkueena pudotuspeleistä.

Ura markkinoinnissa 

Kuokkala työskenteli Pyrinnön miesten koripallon edustusjoukkueen markkinointipäällikkönä kuuden vuoden ajan. Hän on koulutukseltaan tradenomi ja kauppatieteiden maisteri. Kuokkala asuu Helsingissä.

Tilastot

Runkosarja 

O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä

Lähteet 
 
 Vesa Kuokkala baskethotel.com
 Vesa Kuokkala basketball profile eurobasket.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Argentiinanviidakkohaukka

Argentiinanviidakkohaukka (Leucopternis polionotus) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Brasiliassa ja Paraguayssa ja myös Urugyayssa, jossa sen alkuperä on kuitenkin tuntematon. Sen populaatio on pieni, sillä sen elinalueita hävitetään. Toistaiseksi se on luokiteltu silmälläpidettäväksi mutta lisätutkimukset saattavat muuttaa sen luokitusta. Aikuisten yksilöiden määräksi arvioidaan alle 10 000, jolloin kokonaispopulaatio olisi alle 15 000.

Se elää alavilla tai keskikorkeilla alueilla kosteissa metsissä, etenkin vuoren juurella. Sitä on tavattu myös sekundaarimetsissä ja Paranássa viljelmillä. Sen uhkana on kaupungistuminen teollistuminen, maanviljelyn laajentuminen asutuksen laajentuminen ja siihen liittyvä teiden rakentaminen. Brasiliassa on huomattu, että se on mukautunut elämään viljellyissä mäntymetsissä.

Lähteet

Haukat
Lannevesi (järvi)

Lannevesi on järvi Saarijärven ja aivan eteläosan osalta Uuraisten alueella. Se laskee vetensä Lannejokea pitkin pohjoiseen Summasjärveen. Lanneveden suurimpia saaria ovat Karankasaari, Mankkisaari ja Hirvisaari.

Lähteet 

Saarijärven reitti
Saarijärven järvet
Uuraisten järvet
Lanneveden valuma-alue
Luettelo Karibianmeren valtioista ja saarista

Luettelo Karibianmeren valtioista ja saarista luettelee Karibianmeren rannikoiden ja saarten valtiot sekä eri valtioille kuuluvat epäitsenäiset alueet.

Hispaniolan saarta ei luettelossa ole, koska sen on jakanut kaksi itsenäistä valtiota: Dominikaaninen tasavalta ja Haiti.

Valtiot

Manner

Isot Antillit

Pienet Antillit

Epäitsenäiset alueet

Katso myös 
 Luettelo Karibian maista asukasluvun mukaan

Karibianmeren saaret
Miikka Marttinen

Miikka Marttinen (s. 12. huhtikuuta 1992) on suomalainen koripalloilija.

Tampereen Pyrinnön kasvatti Marttinen pelasi kasvattajaseuransa edustusjoukkueessa vuosina 2009–2012 yhteensä viidessä pääsarjaottelussa ja seuran reservijoukkueessa. Hän saavutti Pyrinnössä Suomen cupin hopeaa joulukuussa 2009. Sammon keskuslukiosta ylioppilaaksi valmistunut Marttinen siirtyi opiskelemaan Jyväskylään ja siirtyi vuodenvaihteessa 2012–2013 Säynätsalon Riennon I-divisioona A -joukkueeseen. Syksystä 2013 lähtien hän on edustanut I-divisioona B:n BC Jyväskylää. A-nuorten maaotteluita Marttiselle kertyi 21 kappaletta 3,4 pisteen keskiarvolla.

Toukokuussa 2018 Marttinen teki sopimuksen Korisliigassa pelaavan Korihaiden kanssa.

Tilastot

Korisliiga

I-divisioona A

I-divisioona B 

 O = ottelut, MIN = peliminuutit, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä

Lähteet 

 Miikka Marttinen  baskethotel.com
 Miikka Marttinen basketball profile eurobasket.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoriviidakkohaukka

Vuoriviidakkohaukka (Leucopternis princeps) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Panamassa ja Perussa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta sen määrän arvioidaan olevan vähenemässä elinalueiden häviämisen vuoksi.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät.

Lähteet

Haukat
Elinvoimaiset lajit
Algerian koripallomaajoukkue

Algerian koripallomaajoukkue edustaa Algeriaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.

Historia 
Maa osallistui ensimmäistä kertaa Afrikan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1965. Tällöin maa saavutti myös ensimmäisen arvokisamitalinsa, kun se sijoittui turnauksen kolmanneksi. Seuraavan arvokisamitalinsa Algeria saavutti vasta vuonna 2001, jolloin se sijoittui toiseksi Afrikan-mestaruuskilpailuissa. 

Vuoden 2001 sijoituksen myötä maa osallistui ensimmäistä kertaa historiansa aikana koripallon MM-kilpailuihin vuonna 2002. Kyseisessä turnauksessa Algeria sijoittui viidenneksitoista jätettyään taakseen ainoastaan Libanonin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Algerian koripallosivusto 

Algerian koripallo
Koripallomaajoukkueet
Pekka Liukkonen

Pekka Liukkonen (s. 31. elokuuta 1958) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka edusti urallaan Pieksämäen NMKY:tä, Salon Viestiä ja Varkauden Tarmoa. 

Hän pelasi yhteensä 448 pääsarjaottelua ja voitti viisi Suomen mestaruutta vuosina 1978–1981 ja 1989. Suomen lentopallomaajoukkuetta Liukkonen edusti 198 kertaa vuosina 1979–1989. Hän on maaotteluiden määrässä kaikkien aikojen tilastossa sijalla 11.

Pekka Liukkosen poika on uimari Ari-Pekka Liukkonen. Hänen tyttärensä Sofia Liukkonen pelaa lentopalloa naisten 1-sarjassa Kausalan Yrityksen joukkueessa.

Lähteet 
 

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Elvitegraviiri

Elvitegraviiri on integraasin estäjiin kuuluva HIV lääke. Elvitegraviiriä saa yhdistelmävalmisteena lääkkeessä, joka sisältää myös kobisistaattia emtrisitabiinia ja tenofoviiria. Kobisistaatti pidentää elvitegraviirin puoliintumisaikaa, jotta lääke voidaan ottaa kerran päivässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fimea: Elvitegraviiri/kobisistaatti/emtrisitabiini/tenofoviiri
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Elvitegravir 
ChemBlink: Elvitegravir 

Viruslääkkeet
AIDS
Tatarstanin jääpallomaajoukkue

Tatarstanin jääpallomaajoukkue edustaa Venäjän federaatioon kuuluvaa Tatarstanin tasavaltaa jääpallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Tatarstanin maajoukkuetta hallinnoi Venäjän jääpalloliitto, eikä Tatarstanilla ole omaa, Venäjän jääpalloliitosta erillistä jäsenjärjestöä Kansainvälisessä jääpalloliitossa, minkä vuoksi Tatarstanin maajoukkue kilpailee vain Venäjän jääpalloliiton alaisissa maajoukkuekilpailuissa kuten Russian Government Cupissa.

Kansainvälisen jääpalloliiton järjestämissä ja myös Venäjän jääpalloliiton alaisissa kilpailuissa tatarstanilaisten on mahdollista edustaa Kansainvälisen jääpalloliiton jäsenmaita, mikäli Kansainvälisen jääpalloliiton säätämät edustuskelpoisuuskriteerit täyttyvät. 

Tatarstanin maajoukkue osallistui vuonna 2000 Russian Government Cupiin Kazanissa, jossa se sijoittui toiseksi Venäjän jälkeen.

Saavutukset
Russian Government Cupin hopeaa: 2000

Lähteet
Russian Government Cup 2000  

Venäjän jääpallo
Jääpallomaajoukkueet
Battenberg (suku)

Battenberg on saksalaisen Hessen-Darmstadtin hallitsijasuvun 1800-luvulla erkaantunut morganaattinen haara. Suvun jäseniä on avioliittojen kautta päätynyt useisiin Euroopan hallitsijaperheisiin. Isossa-Britanniassa suku käyttää nimeä Mountbatten.

Alkuperäinen Battenbergin suku oli keskiajalla Kellerburgin linnassa lähellä Battenbergia vaikuttanut kreivillinen aatelissuku, joka sammui jo vuonna 1314. Kun Hessenin suurherttua Ludvig II:n nuorempi poika prinssi Alexander vuonna 1851 solmi morganaattisen avioliiton kreivitär Julie von Hauken kanssa, puolisoa varten luotiin uusi Battenbergin kreivittären arvo. Vuonna 1858 hänet korotettiin Battenbergin prinsessaksi, ja avioparin lapset saivat samalla myös Battenbergin prinssin tai prinsessan arvon. Heidän vanhin poikansa, Battenbergin prinssi Louis kohosi Ison-Britannian laivaston amiraaliksi ja sai 1917 Milford Havenin markiisin arvon. Samana vuonna suvun Isossa-Britanniassa asuneet jäsenet vaihtoivat kuningas Yrjö V:n pyynnöstä ensimmäisen maailmansodan vuoksi saksalaisen sukunimensä muotoon Mountbatten. Yksi Louisin tyttärenpojista oli Ison-Britannian kuningatar Elisabet II:n puoliso prinssi Philip, joka otti äitinsä sukunimen Mountbatten vuonna 1947 tullessaan avioliiton yhteydessä Ison-Britannian kansalaiseksi. Isänsä puolelta Philip kuului Glücksburgin hallitsijasukuun.

Tunnettuja sukuun kuuluneita
Louis von Battenberg, vuodesta 1917 Mountbatten (1854–1921), Britannian laivaston amiraali
Alice von Battenberg (1885–1969), Kreikan prinssi Andreaan puoliso ja Ison-Britannian prinssipuoliso Philipin äiti
Lady Louise Mountbatten (1889–1965), Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolfin toinen puoliso
George Mounbatten (1892–1938)
Louis Mountbatten (1900–1979), Britannian laivaston amiraali
Aleksanteri I, alkujaan Alexander von Battenberg (1857–1891), Bulgarian ruhtinas 1879–1886
Heinrich von Battenberg (1858–1896), Ison-Britannian prinsessa Beatricen puoliso
Viktoria Eugenie Battenberg (1887–1969), Espanjan kuningas Alfonso XIII:n puoliso
Franz Joseph von Battenberg (1861–1924), nai Montenegron kuningas Nikola I:n tyttären Annan

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateli
Suvut
Brittiläiset suvut
Saksalaiset suvut
Britanniansaksalaiset
Libertyn huvila

Libertyn huvila on Tallinnan Rocca al Maren alueella sijaitseva rakennus. Libertyn ensimmäinen päärakennus valmistui 1700-luvulla. Baltiansaksalainen Kochin perhe rakennutti 1900-luvun alussa kesähuvilakseen uuden puisen rakennuksen. Vuonna 1939 he pakenivat Saksaan. Sen jälkeen rakennuksessa on pidetty pioneerileirejä vuoteen 1986 saakka, jolloin koko alueesta tehtiin suojelukohde ja se liitettiin Rocca al Maren ulkoilmamuseoon.

Huvila päätettiin vuonna 2014 kunnostaa Viron presidentin virka-asunnoksi. Remontin hinnaksi arvioitiin noin neljä miljoonaa euroa. Remonttihanke alkoi viivästyä, kun kukaan rakennuttaja ei ollut halukas tekemään tarjousta urakasta annetulla 4,4 miljoonan euron hinnalla. Viivästys tarkoitti, että päätöstä ei voitu tehdä presidentti Toomas Hendrik Ilveksen virkakaudella. Ilveksen seuraaja Kersti Kaljulaid lopulta hylkäsi suunnitelman helmikuussa 2017 ja huvilan kohtalo jäi avoimeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tallinnan rakennukset ja rakennelmat
Virka-asunnot
Hakassian jääpallomaajoukkue

Hakassian jääpallomaajoukkue edustaa Venäjän federaatioon kuuluvaa Hakassian tasavaltaa miesten maajoukkueiden jääpallokilpailuissa. Hakassian maajoukkue toimii Venäjän jääpalloliiton alaisuudessa, ja Hakassia ei ole Kansainvälisen jääpalloliiton jäsen, mistä johtuen Hakassian maajoukkue voi osallistua vain Venäjän jääpalloliiton alaisiin kilpailuihin.

Hakassian maajoukkue osallistui Russian Government Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Seuraavan kerran Hakassia esiintyi Russian Government Cupissa 2012, jolloin se saavutti parhaan sijoituksensa turnauksessa oltuaan neljäs.

Lähteet
Russian Government Cupin taulukot 
Russian Government Cup 2012 

Venäjän jääpallo
Jääpallomaajoukkueet
Pikkuviidakkohaukka

Pikkuviidakkohaukka (Leucopternis semiplumbeus) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Hondurasissa ja Panamassa.

Linnun populaatio on pienenemässä elinalueiden hävittämisen vuoksi, mutta se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen määräksi arvioidaan alle 10 000 yksilöä, jolloin aikuisia yksilöitä olisi alle 6 700. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset viljelmät ja hävitetyt metsät sekä alavat kosteat metsät.

Lähteet

Haukat
Lukeva pariisitar

Lukeva pariisitar on suomalaisen taiteilijan Albert Edelfeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1880. Kooltaan tämä maalaus on 81 cm × 100 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se talletettiin vuonna 1893.

Lukeva pariisitar -maalaus kuvaa nuorta ranskalaista naista, Virginietä. Virginie oli tullut keväällä 1880 Edelfeltin malliksi. Edelfelt maalasi hänestä kolmen seuraavan vuoden aikana useita maalauksia. Tässä Lukeva pariisitar -maalauksessa valkoisin röyhelöin koristeltuun roosaan mekkoon pukeutunut Virginie lukee kulunutta kirjaa kyljellään maaten. Hänen otsalta kiharat ruskeat hiuksensa kiiltävät, ja hän katsoo ruskeilla silmillään suoraan eteensä kohti taiteilijaa.

Maalauksessa taustana on kellertävä beigen värinen silkkikangas, jossa on kuviona vihertäviä kevyitä oksastoja. Edelfeltin ateljeessa tiedetään olleen muodikkaita japanilaisia esineitä. Hän ystävystyi Virginiehin, joka on tiettävästi tämän naisen kutsuma-, ei ristimänimi ja josta on tiedossa hyvin vähän faktatietoja. Edelfelt itse käytti tallella olevissa kirjeissään hänestä nimeä "vaaleaverikkö". Lopulta Albertin äiti painosti hänet lopettamaan suhteen, ja Edelfeltin palatessa Suomeen toukokuussa 1883 se oli ohi.

Edelfeltille oli tapahtunut muutoksia asuntoasioissa vuonna 1880. Hän oli ostanut kesäksi Haikosta saaristotilalta vanhan tilanhoitajan asunnon, ja Pariisissa hän vuokrasi kesäkuussa uuden ateljeen itselleen osoitteesta 147, Avenue des Villiers (toisin sanoen 29, rue Descombes). Taidekauppiaat tilasivat Edelfeltiltä useita historiallisia pukukuvia vuonna 1880. Näitä hän työsti mutta sai myös salongissa kolmannen luokan mitalin teoksesta Lapsen ruumissaatto.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lukeva pariisitar. Suomen Kansallisgallerian kokoelmat

 Ateneumin kokoelmat
 Albert Edelfeltin maalaukset
Muotokuvat
Sture (nimi)

Sture on ruotsalainen miehen etu­nimi, joka johtuu muinais­ruotsin ankaraa, tiukkaa tai jäykkä­luonteista tarkoittavasta sanasta stursk.  Keski­ajalta saakka Sture on ollut käytössä myös suku­nimenä, ja se on ollut muun muassa kahdella Ruotsin valtionhoitajalla, Sten Sture vanhemmalla ja nuoremmalla.

Suomessa nimi Sture on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 537 henkilölle, joista hieman yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.  Sturen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. helmikuuta.

Tunnettuja Stureja 

 Sture Allén (1928–2022), ruotsalainen kielitieteilijä ja tietokonelingvistiikan professori
 Sture Andersson (s. 1949), ruotsalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
 Sture Appelberg (1885–1947), ruotsalainen kirjailija ja lehtimies
 Sture Bergwall (s. 1950), ruotsalainen murhaaja 
 Sture Fjäder (s. 1958), suomalainen ammattiyhdistysjohtaja 
 Sture Grahn (s. 1932), ruotsalainen maastohiihtäjä 
 Sture Lagerwall (1908–1964), ruotsalainen näyttelijä
 Sture Sivertsen (s. 1966), norjalainen maastohiihtäjä
 Sture Stork (1930–2002), ruotsalainen purjehtija

Lähteet 

Etunimet.
Ruotsinköynnöskuusama

Ruotsinköynnöskuusama (Lonicera periclymenum) on kuusamien sukuun kuuluva kasvilaji. Se on 2–4(6) metriä pitkä köynnös. Varsi on joskus karvainen. Lehdet ovat muodoltaan soikeita. Niiden yläpinta on väriltään harmaanvihreä ja alapinta on siniharmaa. Kukinnossa on kolme kiehkuraa. Kukissa on keltaisen ja valkoisen sävyjä, joskus myös punertavaa sävyä. Marjan väri on punainen. Kasvin pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja yöperhoset. Luonnonvaraisena kasvia tavataan Etelä-Skandinavian leveysasteille saakka ja sitä esiintyy metsissä, pensaskasvustoissa ja kallioisilla alueilla. Sitä käytetään myös koristekasvina. Kasvi viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Se menestyy parhaiten Etelä-Suomessa, mutta maan läheisyydessä kasvaessaan se menestyy pohjoisempanakin. Kuivia oksia voidaan leikata vuosittain.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://puutarha.net/indexfr.aspx?s=/suorakanava/kasvikortti.asp?id=1699

Kuusamat
Russian Government Cup 2000

Russian Government Cup 2000 oli Kazanissa Venäjällä 2.-6. helmikuuta 2000 järjestetty jääpalloturnaus. Huonoista jääolosuhteista johtuen toisessa välieräottelussa nähtiin ennenkuulumaton ratkaisu. Koska ottelua ei voitu pelata turvallisesti jäähän tulleiden halkeamien takia, suoritettiin rangaistuslaukauskilpailu, jossa kumpikin joukkue suoritti 13 laukausta. Tatarstanin joukkue oli tässä kamppailussa Ruotsia onnekkaampi. Loppuottelussa Venäjä löi Tatarstanin 10–4. Ruotsi otti turnauspronssit kaatamalla niukasti Suomen.

Alkusarjan taulukko ja ottelutulokset

Välierät

Ottelu 3. sijasta

Loppuottelu

Lähteet
 Турнир на призы Правительства 2000 
 Välierät ja pronssiottelu 
 Loppuottelu 
 Ottelut 2. helmikuuta 
 Ottelut 3. helmikuuta 
 Ottelut 4. helmikuuta ja runkosarjan taulukko 

Vuoden 2000 jääpallo
Kazanin urheilu
Russian Government Cup 1998

Russian Government Cup 1998 oli Nižni Novgorodissa Venäjällä 28. tammikuuta - 1. helmikuuta 1998 järjestetty jääpalloturnaus. Mukana oli joukkueita neljästä maasta, Venäjältä kaksi.

Alkusarjan taulukko ja ottelutulokset

Välierät

Ottelu 3. sijasta

Loppuottelu

Lähteet
 Турнир на призы Правительства 1998 
 Välierät 
 Loppuottelu ja pronssiottelu 
 Ottelut 28. tammikuuta 
 Ottelut 29. tammikuuta 
 Ottelut 30. tammikuuta ja runkosarjan taulukko 

Vuoden 1998 jääpallo
Nižni Novgorodin urheilu
Monastir (täsmennyssivu)

Monastir voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Monastir, kaupunki Tunisiassa
Monastir, edellisen ympärillä oleva kuvernoraatti Tunisiassa
Monastir, kaupunki Sardiniassa Italiassa
Monastir, Makedoniassa sijaitsevan Bitolan kaupungin eräs vanha nimi
Monastirin vilajet, Ottomaanien valtakunnan historiallinen maakunta, käsitti alueita nykyisessä Makedoniassa ja Serbiassa
Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus

Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus on Vaasan hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus. 

Se syntyi vuoden 2010 alussa, kun Seinäjoen käräjäoikeus, Kauhajoen käräjäoikeus ja Kauhavan käräjäoikeus yhdistyivät valtioneuvoston asetuksella yhdeksi kokonaisuudeksi.  Käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu 17 kuntaa. Tuomioistuimen kanslia on Seinäjoella ja sekä istuntopaikka Kauhavalla.

Lähteet 
 Oikeus.fi − Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus

Etelä-Pohjanmaan hallinto
Suomen käräjäoikeudet
Kauniaisten kaupunginvaltuusto

Kauniaisten kaupunginvaltuusto () on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Kauniaisissa. Valtuustossa on 35 jäsentä, jotka on valittu neljän vuoden toimikaudeksi.

Kauniaisten kaupunginvaltuuston suurimmat puolueet ovat RKP jolla on yksinkertainen enemmistö (18/35 valtuustopaikkaa) ja kokoomus (12/35). Kauniaisten valtuuston pienpuolueilla, vihreillä (2), perussuomalaisilla (1), kristillisdemokraateilla (1) ja SDP:llä (1) on yhteensä viisi paikkaa.

Nykyinen valtuuston puheenjohtaja vuosina 2015-2016 on Veronica Rehn-Kivi (Rkp).

Valtuusto 2013–2016

Valtuutetut 
Lokakuun 2012 kunnallisvaaleissa valitut ehdokkaat vuosiksi 2013–2016:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kauniaisten kaupunginvaltuusto

Kauniainen
Suomen kunnanvaltuustot
Venäjän jääpalloliitto

Venäjän jääpalloliitto (ven. Федерация хоккея с мячом России, ФХМР, Federаtsija hokkeja s mjatšom Rossii, FHMR) on jääpallon lajiliitto Venäjällä. Se perustettiin 10. huhtikuuta 1992 koko Venäjän federaation jääpalloliitoksi, kun aiemmin alueen jääpalloilua hallinnoineet Neuvostoliiton ja Itsenäisten valtioiden yhteisön jääpalloliitot oli lakkautettu, ja se liittyi Kansainvälisen jääpalloliiton jäseneksi samana vuonna. Venäjän jääpalloliittoon kuuluu 47 tasavaltojen, aluepiirien ja oblastien jääpalloliittoa. Jääpalloliiton puheenjohtajana toimii Boris Skrynnik. Liiton toimisto sijaitsee Moskovassa.

Katso myös
Venäjän jääpallomaajoukkue
Venäjän jääpallon superliiga

Lähteet
FIB history 
Ispolnitelnyi komitet 
O Federаtsii

Aiheesta muualla
Venäjän jääpalloliiton internetsivut 

Urheilujärjestöt
Venäjän jääpallo
Isoinkarvillea

Isoinkarvillea (Incarvillea delavayi) kuuluu heimoon bignoniakasvit (Bignoniaceae). Se on hyötykäytössä monivuotisena koristekasvina. 

Isoinkarvillea kasvaa luonnonvaraisena Lounais-Kiinan vuorilla.

Se on tiheinä ruusukkeina kasvava ruoho. Sen lehdet ovat syvään pariliuskaiset. Tanakka kukintovarsi kasvaa lehtiruusukkeen keskeltä. Kukka on suuri ja suppilomainen, yleensä vaaleanpunainen tai valkea, keskeltä keltainen. Ne sijaitsevat ryhminä varren latvassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puutarha.net: Isoinkarvillea (Incarvillea delavayi)
ITIS: Incarvillea delavayi 
Flora of China: Incarvillea delavayi 

Bignoniakasvit
Red Arrows

Red Arrows () on Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien taitolentoryhmä,  joka on käyttänyt lentotoiminnassaan ainakin Folland Gnat ja BAe Hawk -harjoitussuihkukoneita.

Ryhmän käyttämät lentokoneet on helppo tunnistaa niiden kokopunaisen värityksen perusteella: ainoastaan pystyperäsimessä eli sivuvakaimessa näkyy Britannian käyttämä trikolori-väritys (punainen-valkoinen-sininen). Vuodesta 2019 koneen sivuvakainten väri on muutettu muistuttamaan Britannian lippua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Red Arrowsien kotisivu
 Lähinnä kuvallinen sivusto, kuvia lentonäytöksistä

Taitolentoryhmät
Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat
Dorotea (nimi)

Dorotea tai Dorothea ( on naisen etunimi, kreikkalaisen Dorotheos-nimen () nais­puolinen vastine. Nimi johtuu kreikan kielen sanoista, jotka merkitsevät Jumalan lahjaa.  Nimi on ollut myös ainakin kolmella pyhimyksellä,
joista kaksi on varhais­kristillisiä marttyreja, kolmas taas 1300-luvulla elänyt Dorothea Montaulainen, jota on pidetty Preussin suojelus­pyhimyksenä.

Suomessa nimi Dorotea on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 278 ja Dorothea 410 henkilölle. Nimen varhainen suomalainen muoto on ollut Toroteija, mutta nykyisin Suomessa ei ole yhtään sen nimistä henkilöä. Dorotean nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 6. helmikuuta. Nimen loppuosan suomenkielisiä mukaelmia ovat Teija ja 
Tea, joiden nimipäivä on suomen­kielisen kalenterin mukaan samana päivänä.

Tunnettuja Dorotea- ja Dorothea-nimisiä 

 Pyhä Dorothea Caesarealainen (k. 311), kappadokialainen varhaiskristillinen marttyyri ja pyhimys
 Pyhä Dorothea Aleksandrialainen (k. 320), egyptiläinen varhaiskristillinen marttyyri ja pyhimys
 Pyhä Dorothea Montaulainen (1347–1394), saksalainen pyhimys
 Dorotea Brandenburgilainen (n. 1430–1495), Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningatar
 Fredrika Dorotea (1781–1825), Ruotsin kuningatar 
 Dorothea Biehl (1731–1788), tanskalainen kirjailija
 Dorothea Binz (1920–1947), saksalainen SS-nainen ja sotarikollinen
 Dorothea Douglass Chambers (1878–1960), brittiläis-yhdysvaltalainen tennispelaaja
 Dorothea Dunckel (1799–1878), ruotsalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja kääntäjä
 Dorothea Grünzweig (s. 1952), saksalainen runoilija, esseisti ja kääntäjä
 Dorothea Hochleitner (1925–2012), itävaltalainen ampumahiihtäjä 
 Dorothea Köring (1880–1945), saksalainen tennispelaaja 
 Dorothea Lange (1895–1965), yhdysvaltalainen dokumenttivalokuvaaja 
 Dorothea Puente (1929–2011), yhdysvaltalainen sarjamurhaaja
 Dorothea Tanning (1910–2012), yhdysvaltalainen taidemaalari 
 Dorothea Wierer (s. 1990), italialainen ampumahiihtäjä

Dorotean mukaan nimettyjä

 Dorotea,  kunta Ruotsissa, nimetty Ruotsin kuningattaren Fredrika Dorotean mukaan

Lähteet 

Etunimet
Alvin C. York

Alvin Cullum York (13. joulukuuta 1887 Pall Mall, Tennessee – 2. syyskuuta 1964 Nashville, Tennessee) oli ensimmäiseen maailmansotaan osallistunut yhdysvaltalainen kersantti, joka sai sotasankarin maineen tapettuaan ja otettuaan yksinään vangiksi suuren joukon saksalaisia sotilaita yksittäisellä partioretkellä 8. lokakuuta 1918. Hänestä kertoo vuonna 1941 tehty elokuva Kersantti York.

York oli alkuperäiseltä ammatiltaan seppä. Hän varttui köyhyydessä ja oppi hyvät ampumataitonsa metsästäessään ruokaa perheelleen. Vuonna 1911 hän koki uskonnollisen kääntymyksen ja ryhtyi paikallisen herätysliikkeen maallikkosaarnaajaksi. Kyseinen lahko oli pasifistinen, ja myös Yorkista tuli tämän jälkeen pasifisti. Yhdysvaltain liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan hän yritti kieltäytyä aseista, mutta kutsunnoissa hänet määrättiin astumaan 82. jalkaväkidivisioonan 328. rykmenttiin. Koulutusvaiheen aikana pataljoonan komentaja sai hänet vakuuttumaan siitä, ettei asepalvelus ollutkaan ristiriidassa hänen uskonsa kanssa.

Lokakuussa 1918 York osallistui länsirintamalla Ranskassa Meusen–Argonnen taisteluun. Hän kuului 17 miehen muodostamaan partioon, joka määrättiin 8. lokakuuta valtaamaan rykmentin etenemisen estänyt saksalainen konekivääripesäke. Vihollisen linjojen taakse päästyään partio menetti saksalaisten vastaiskussa kuusi miestä, jolloin alikersantti (corporal) York joutui ottamaan komennon. Partio oli juuttunut vihollisen tuleen, joten muut jäivät jatkamaan puolustautumista ja vartioimaan muutamaa vangiksi otettua saksalaista, kun York hyökkäsi yksinään vihollista vastaan hyödyntyäen erinomaisia ampumataitojaan. Hän onnistui ampumaan väijyksistä 17 saksalaista sotilasta sekä tappamaan pistoolillaan kuusi muuta, jotka yrittivät hyökätä suoraan hänen kimppuunsa. Kaikkiaan hän tappoi yksin yli kaksi tusinaa vihollista. Tämän seurauksena joukko muita antautui, ja York palasi lopulta amerikkalaisten puolelle mukanaan 132 saksalaista sotavankia.

Palkkiona saavutuksestaan York ylennettiin kersantiksi, ja hänen palattuaan kotimaahan lehdistö teki hänestä maineikkaan sankarin. Hänelle myönnettiin 31. joulukuuta 1919 Medal of Honor -kunniamerkki, ja myöhemmin useita korkeita ulkomaisia kunniamerkkejä, muun muassa Ranskan Croix de Guerre. Tennesseen osavaltio lahjoitti hänelle maatilan, jolla hän asui loppuikänsä. Vuonna 1928 ilmestyi T. Skeyhillin toimittama Yorkin omaelämäkerta Sergeant York, His Own Life Story and War Diary. Hänen tarinastaan tehtiin vuonna 1941 elokuva Kersantti York, jossa nimiroolia esittää Gary Cooper. Elokuvan tuotoista saamallaan osuudella York rahoitti paikallisen raamattukoulun perustamista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Suvenniemen Eläintieteellinen asema

Suvenniemen Eläintieteellinen asema oli Kajaanin maalaiskunnan Kuluntalahdessa vuosina 1925 – 1939 toiminut yksityinen eläintarha, jota ylläpiti saksalainen biologi ja vakooja Fritz Remmler veljensä insinööri Ingmar Remmlerin kanssa.

Eläintieteellinen asema toimi aluksi Suvenniemen tilalla ja toiminnan laajentuessa Tuovilankylän Syrjälässä. Remmlerit ostivat villieläimiä paikallisilta metsästäjiltä. Eläintarhassa on ollut suurpetoja kuten karhuja, susia, ilveksiä ja ahmoja. Myös muun muassa naali ja saukko ovat olleet edustettuina. Fritz Remmler koulutti myös petolintuja metsästystarkoitukseen. Riistaeläimiä Eläintieteellinen asema pyrki siirtoistuttamaan Keski-Eurooppaan. Remmlereillä oli välillä eksoottisempakin eläimiä kuten gepardi, kenguru ja strutsi. Enimmillään häkeissä oli noin tuhat eläintä.

Suvenniemen asemalla ja sen lähipiirissä kuvattiin myös jaksoja näytelmäelokuvaan Erämaan turvissa (1931), dokumenttielokuvaan Kalevalan mailta (1935), lastenelokuvaan Markus setä kertoo... (1938)  sekä norjalaiseen näytelmäelokuvaan Suden verta (Bastard, 1940). 

Eläintieteellisen aseman toiminta päättyi Fritz Remmlerin karkotukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Martti Räisänen : Suvenniemen eläintieteellinen asema, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 01.02.1931, nro 5, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen eläintarhat
Kainuun nähtävyydet
Nikolai Duhonin

Nikolai Nikolajevitš Duhonin (13. joulukuuta (J: 1. joulukuuta) 1876 – 3. joulukuuta (J: 20. marraskuuta) 1917 Mogiljov) oli Venäjän keisarikunnan armeijan viimeinen ylipäällikkö parin viikon ajan marraskuussa 1917.

Ensimmäisessä maailmansodan alkaessa vuonna 1914 Duhonin toimi everstinä Venäjän pääesikunnassa. Vuonna 1915 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin kahdeksannen armeijan päämajoitusmestariksi. Seuraavana vuonna hän yleni lounaisrintaman armeijaryhmän päämajoitusmestariksi ja 1917 mainitun armeijaryhmän esikuntapäälliköksi. 40-vuotias Duhonin oli yksi armeijan nuorimpia kenraaleita, kun Venäjän väliaikainen hallitus nimitti hänet syyskuussa 1917 pääesikunnan päälliköksi Kornilovin kapinan jälkitunnelmissa. Kun bolševikit kaappasivat vallan marraskuun alussa, väliaikaisen hallituksen johtaja Aleksandr Kerenski nimitti viimeisenä toimenpiteenään Duhoninin ylipäälliköksi ennen kuin pakeni itse. Duhonin yritti ottaa puolueettoman asenteen suhteessa uuteen bolševikkihallintoon ja pitää rintaman kasassa. Jo 20. marraskuuta Leninin johtama kansankomissaarien neuvosto kuitenkin määräsi hänet sopimaan aselevosta saksalaisten kanssa rauhanneuvotteluiden käynnistämiseksi. Duhonin kieltäytyi, joten Lenin ilmoitti 22. marraskuuta hänen olevan erotettu ja nimitti Nikolai Krylenkon uudeksi ylipäälliköksi hänen tilalleen. Duhonin suunnitteli estävänsä Krylenkoa tulemasta päämajakaupunki Mogiljoviin, mutta hän ei saanut enää mistään joukkoja tähän tarkoitukseen.

Duhonin pidätettiin päämajassaan Mogiljovissa 2. joulukuuta ja hänet määrättiin siirrettäväksi vankina Petrogradiin. Seuraavana päivänä, kun häntä oltiin viemässä siirrettäväksi, joukko vihaisia sotilaita ja matruuseja raahasi hänet ulos junasta ja lynkkasi kuoliaaksi pistimillä. Syynä vihaan oli ilmeisesti se, että Duhonin oli laskenut vapaaksi joukon Kornilovin kapinaa johtaneita kenraaleita. Läsnä ollut Krylenko yritti turhaan estää lynkkauksen, sillä hän olisi halunnut Duhoninin tuomittavaksi sotaoikeudessa.

Lähteet

Venäläiset kenraalit
Venäläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Arthur Currie

Sir Arthur William Currie (5. joulukuuta 1875 Napperton, Ontario – 30. marraskuuta 1933 Montreal) oli kanadalainen kenraali, joka toimi ensimmäisessä maailmansodassa Euroopassa sotineiden kanadalaisten joukkojen komentajana 1917–1918. Hän oli ensimmäinen kanadalainen, joka on saanut täyden kenraalin sotilasarvon.

Currie työskenteli alkujaan opettajana ja sen jälkeen liikemiehenä Victoriassa. Hän värväytyi vapaaehtoisena miliisijoukkoihin ja yleni rivimiehestä tykistön everstiluutnantiksi maailmansotaa edeltäneinä vuosina. Juuri ennen sodan alkua hän oli joutumassa kiinteistökauppojensa vuoksi vararikkoon ja syytteeseen kavalluksesta, mutta joukko ystäviä pelasti hänet.

Vaikka Currien sotilaskoulutus oli vähäinen, hänet nimitettiin pataljoonankomentajaksi ensimmäiseen kanadalaiseen joukko-osastoon, joka lähetettiin syksyllä 1914 sotimaan brittijoukkojen rinnalle länsirintamalle. Sodan aikana hän yleni tasaisesti. Talvella 1914–1915 hän toimi prikaatinkomentajana ja ansioitui varsinkin toisessa Ypresin taistelussa, jossa saksalaiset käyttivät ensimmäisen kerran taistelukaasua aseena. Sen jälkeen hän oli 1915–1916 divisioonankomentajana ja näytti jälleen kykynsä Vimyn harjanteen taistelussa, jonka menestyksekäs hyökkäys oli pitkälti hänen suunnittelemansa. Heinäkuussa 1917 kenraaliluutnantiksi ylennetty Currie nimitettiin neljää divisioonaa käsittäneiden kanadalaisten joukkojen komentajaksi brittiläisen kenraali Julian Byngin tilalle. Currien komentamat kanadalaiset saavuttivat menestystä kolmannessa Ypresin taistelussa ja etenivät sodan viimeisten kuukausien aikana voitosta voittoon. Currien tahdon mukaisesti kanadalaiset joukot säilytettiin sodan aikana yhtenäisenä taisteluryhmänä. Vaikka brittien sodanjohto arvosti tehokkaana komentajana pidettyä Currieta, omien joukkojensa parissa hänellä oli huonompi maine, sillä hänen sanottiin pitävän etäisyyttä miehiinsä ja johtavan taisteluita kaukaa rintaman takaa.

Currie lyötiin ritariksi vuonna 1917 ja hänelle myönnettiin monia korkeimmista ansiomerkeistä. Maailmansodan jälkeen hän toimi Kanadan miliisijoukkojen ylitarkastajana ja yleni Kanadan armeijan ensimmäiseksi kenraaliksi. Vuodesta 1920 hän toimi kuolemaansa asti Montrealissa toimivan McGill-yliopiston rehtorina ja kanslerina.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kanadalaiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat
Kanadalaiset kenraalit
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Etelä-Savon käräjäoikeus

Etelä-Savon käräjäoikeus on Itä-Suomen hovioikeuspiiriin kuuluva käräjäoikeus, joka muodostaa Etelä-Savon tuomiopiirin.

Etelä-Savon käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alussa, kun Mikkelin, Pieksämäen ja Savonlinnan käräjäoikeudet yhdistyivät valtioneuvoston asetuksella yhdeksi kokonaisuudeksi. Käräjäoikeuden kanslia sijaitsee Mikkelissä. Lisäksi Savonlinna toimii istuntoipaikkakuntana.
Etelä-Savon käräjäoikeuden laamannina toimii Marja Virtanen.

Lähteet 

Etelä-Savo
Suomen käräjäoikeudet
Päijät-Hämeen käräjäoikeus

Päijät-Hämeen käräjäoikeus on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Päijät-Hämeen käräjäoikeus sijaitsee Lahdessa. 

Päijät-Hämeen käräjäoikeus kuuluu Itä-Suomen hovioikeuden tuomiopiiriin. Päijät-Hämeen käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Kärkölä, Lahti, Orimattila, Padasjoki ja Sysmä.

Orimattilan käräjäoikeus lakkautettiin 2007. Käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluneet Artjärvi, Askola ja Pukkila liitettiin Päijät-Hämeen käräjäoikeuden, Mäntsälä Tuusulan käräjäoikeuden ja Askola Porvoon käräjäoikeuden tuomiopiiriin. Heinolan käräjäoikeus lakkautettiin 2008. Käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluneet Heinola, Hartola ja Sysmä liitettiin Päijät-Hämeen käräjäoikeuteen ja Mäntyharju sekä Pertunmaa liitettiin Mikkelin käräjäoikeuden tuomiopiiriin. Heinolaan jäi kuitenkin käräjäoikeuden kanslia ja istuntopaikka. Vuoden 2010 alusta Lahden käräjäoikeuden nimi muutettiin Päijät-Hämeen käräjäoikeudeksi, Pukkila siirtyi samalla Porvoon käräjäoikeuden tuomiopiiriin.

Heinolan kanslia ja istuntopaikka lakkautettiin helmikuussa 2015, jolloin toiminnat ja Heinolassa ollut henkilökunta siirrettiin Lahteen.

Lähteet  

Käräjäoikeus
Suomen käräjäoikeudet
Lapin käräjäoikeus

Lapin käräjäoikeus on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Lapin käräjäoikeudella on kansliat Kemissä ja Rovaniemellä sekä lisäksi seuraavat istuntopaikat: Inari (Ivalo), Kittilä, Sodankylä ja Utsjoki. Lapin käräjäoikeus kuuluu Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin. Lapin käräjäoikeuden toimialueeseen kuuluvat Enontekiö, Inari, Kemi, Kemijärvi, Keminmaa, Kittilä, Kolari, Muonio, Pelkosenniemi, Pello, Posio, Ranua, Rovaniemi, Salla, Savukoski, Simo, Sodankylä, Tervola, Tornio, Utsjoki ja Ylitornio. Lapin käräjäoikeuden tuomiopiiri maaoikeusasioissa on edellä mainittujen kaupunkien ja kuntien lisäksi Kainuun maakunnan kunnat sekä Kuusamo, Pudasjärvi ja Taivalkoski. Yrityssaneerauksissa ja ulosottovalitusasioissa Oulun käräjäoikeuden tuomiopiiri käsittää myös Lapin käräjäoikeuden tuomiopiirin.

Lapin käräjäoikeuden laamanni on Jyrki Kiviniemi.

Lähteet 

Suomen käräjäoikeudet
Lapin maakunta
Iisa (laulaja)

Iisa (oikealta nimeltään Iisa Pajula, ent. Pykäri, s. 9. elokuuta 1979 Tampere) on helsinkiläinen laulaja–lauluntekijä, esiintyvä artisti ja kirjoittaja. Hän on toiminut useissa rooleissa musiikin parissa vuodesta 2005:  Regina-yhtyeen solistina, Johanna Kustannukselle, EMI Capitol Finlandille ja Fullsteam Recordsille kiinnitettynä, neljä levyä julkaisseena sooloartistina ja HMC Publishingin housewriterina (2012-2020). 2021 julkaistiin Iisan kirja ”Itke, kirjoita, laula – Kaikki sanoittamani tunteet” (Nemo).

Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Iisa julkaistiin 31. tammikuuta 2014. Hän on aikaisemmin toiminut myös kolumnistina Helsingin Sanomissa ja A-Lehdet Oy:n julkaisemissa lehdissä.

Historia 
Iisan musiikkiura alkoi vuonna 2004, kun Iisa ja hänen tuolloinen poikaystävänsä Mikko Pykäri alkoivat tehdä kappaleita yhdessä ja perustivat yhtyeen. Regina esiintyi ensimmäisen kerran Semifinalissa Tigerbombsin kanssa. Myöhemmin Regina sai levytyssopimuksen Next Big Thing -yhtiön kautta. Mikko Pykäri sävelsi Reginan kappaleet ja Iisa sanoitti ne. 

Reginan toinen albumi Oi miten suuria voimia! ilmestyi vuonna 2007. Albumin julkaisi Suomessa Next Big Thing ja Taiwanissa White Wabbit Records.

Regina haki Puutarhatrilogia-levylle uusia soundeja, jolloin vaikutteita ruvettiin hakemaan muun muassa Lasse Mårtensonin musiikista ja vanhasta iskelmämusiikista. Reginan viimeisin levy Soita minulle ilmestyi vuonna 2011. Myöhemmin Regina jäi tauolle.

Iisa on vuodesta 2010 lähtien tehnyt kappaleita myös muille artisteille, kuten Paula Koivuniemelle, Laura Närhelle, Jukka Ässälle, Kaija Koolle ja Janna Hurmerinnalle.

Iisa suunnitteli vuonna 2013 ensimmäisen sooloalbumin tekemistä. Hän halusi kokeilla säveltämistä, ja niinpä hän teki suurimman osan sooloalbumin kappaleista itse, tosin Mikko oli myös mukana säveltämässä joitakin kappaleita. Iisan esikoissooloalbumi Iisa ilmestyi tammikuussa 2014.

Huhtikuussa 2015 Iisa julkaisi tulevalta levyltä singlen Polulta harhaan.  Elokuussa julkaistiin vielä toinen single, Kukaan ei oo kenenkään  ja albumi Kukaan ei oo kenenkään ilmestyi elokuun lopussa.

Iisan ja Mikko Pykärin eron jälkeen alkuvuonna 2017 ilmoitettiin että myös Regina-yhtye hajoaa.

Yksityiselämä 
Iisa vietti lapsuutensa Orivedellä ja asuu nykyään Helsingissä. Iisa ja samassa Regina-yhtyeessä toimiva muusikko Mikko Pykäri menivät naimisiin vuonna 2007 ja IIsa haki yksin avioeroa marraskuussa 2016. Iisa on koulutukseltaan filosofian maisteri.

Diskografia

Soolo
 Iisa (2014)
 Kukaan ei oo kenenkään (2015)
 Päivii, öitä (2018)
 Amelia (2021)

Regina

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Tavallista elämää

Tavallista elämää on TV5-kanavalla 7. huhtikuuta 2014 alkanut viihdeohjelma, jossa seurataan julkisuudesta tuttujen suomalaisten arkea.

Ensimmäinen tuotantokausi 

Ensimmäinen tuotantokausi alkoi TV5-kanavalla 7. huhtikuuta 2014. Ohjelmaan osallistuneet henkilöt olivat.
 Jussi 69 ja Jyrki 69
 Niko Nousiainen ja Sofia Ruusila-Nousiainen
 Susanna Penttilä
 Heikki Lampela

Toinen tuotantokausi 

Toinen tuotantokausi alkoi TV5-kanavalla 6. lokakuuta 2014. Ohjelmaan osallistuneet henkilöt olivat.
 Sara Sieppi
 Sedu Koskinen
 Janni Hussi
 Juhani Tamminen

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Kuningaspallo

Kuningaspallo on Suomessa 1800-luvun loppupuolelta noin vuoteen 1914 pelattu pallonlyöntipeli. Kuningaspallon ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin Oulussa vuonna 1901. Kuningaspallon säännöt kirjattiin ylös ja julkaistiin Suomen Valtakunnan Urheiluliiton perustaja Ivar Wilskmanin kirjassa vuonna 1903.

Kuningaspallon pohjalta professori Lauri Pihkala kehitti uuden pallonlyöntipelin, nimeltään pitkäpallo, josta vaiheittaisten muutosten jälkeen kehittyi pesäpallo. Vuonna 2016 Pohjois-Iin kylä elvytti kuningaspallon harrastus- ja liikuntamuodoksi Avoimet kylät -toiminnallaan.

Säännöt 
Kuningaspallossa lyödään kotimaalista. Lyöntien turvin lyöjä saa edetä ulkomaaliin ja takaisin polttoheittoa väistellen. Juoksija palaa, mikäli ulkopelaajan heitto osui häneen maalien välillä. Omalla lyönnillä ei ole pakko edetä, vaan etenijä saa jäädä odottamaan toisten lyöjien onnistuneita lyöntejä. Vuoronvaihto syntyy yhdestä palosta ja voittajajoukkue on se, joka saa lyödä pidemmän aikaa.

Lähteet 

Suomen urheilu
Mailapelit
Joukkuepelit
Kaksi julkkista ja yhdet häät

Kaksi julkkista ja yhdet häät on Liv-kanavalla 12. syyskuuta 2013 alkanut viihdeohjelma, jossa julkisuudesta tunnetut henkilöt järjestävät häitä tavallisille pariskunnille.

Ensimmäinen tuotantokausi 
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 12. syyskuuta 2013 ja ohjelmaan osallistuneet julkkikset olivat.

Toinen tuotantokausi 
Toinen tuotantokausi alkoi 15. syyskuuta 2014 ja ohjelmaan osallistuneet julkkikset olivat.

Lähteet

Suomalaiset televisiosarjat