joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Point Roberts

Point Roberts on eksklaavi, kunnallishallinnoton alue Yhdysvalloissa, Washingtonin osavaltiossa. Alueelta on maayhteys ainoastaan Kanadaan. Valtionraja sijaitsee 49. leveyspiirillä, mutta alue kuuluu Yhdysvalloille. Rajan pohjoispuolella Kanadassa sijaitsee Deltan kunta. Point Robertsin itäpuolella on Boundary Bay -lahti, etelä ja länsipuolilla Georgiansalmi. Alueella asuu 1 308 henkilöä (2000).

Paikallinen sanomalehti on All Point Bulletin.

Historia 
Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco de Eliza ja brittiläinen George Vancouver olivat samaan aikaan tutkimassa aluetta ja kartoittivat yhteistyössä Georgiansalmen ja Boundary Bayn. Vancouver nimesi Point Robertsin brittiläisen kapteenin Henry Robertsin kunniaksi.

Vuonna 1846 solmitussa Oregonin sopimuksessa Kanadan ja Yhdysvaltain raja määriteltiin seuraamaan 49:ttä leveyspiiriä, lukuun ottamatta Vancouverinsaarta joka jäi kokonaisuudessaan Kanadan puolelle. Tämän vuoksi Point Roberts on maantieteellisesti erillään muusta Washingtonin osavaltiosta. 

Alue oli sotilasaluetta vuoteen 1908 jolloin valtio antoi maat uudisasukkaille, jotka olivat lähinnä islantilaisia siirtolaisia. Heidän muistokseen kaupungin hautausmaalla on Islannin presidentin paljastama muistomerkki. Kerrotaan että paikkakunnalla asuu paljon, ehkä 50, Yhdysvaltojen todistajasuojeluohjelman piiriin kuuluvia ihmisiä.

Liikenneyhteydet
Maanteitse Point Robertsiin pääsee vain Kanadan Brittiläisen Kolumbian kautta. Alueelle on myös lossiyhteyksiä Washingtonista, ja siellä on pieni paikallinen lentoasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Point Roberts, Washington, USA Kuvia ja karttoja alueelta 
 U.S. Customs, Then Point Robertsin raja-aseman historia. 

Enklaavit ja eksklaavit
Washingtonin maantiede
Yhdysvaltain niemimaat
Kanadan ja Yhdysvaltain raja
Kapillaarielektroforeesi

Kapillaarielektroforeesi (CE) on kromatografiaa hyvin läheisesti muistuttava erotusmenetelmä, jota voidaan käyttää yhdisteiden kvalitatiiviseen tai kvantitatiiviseen määrittämiseen. Ero kromatografiaan on erottelussa käytetty sähkökenttä, varautuneet hiukkaset kulkevat sähkökentässä kohti vastakkaista varausta. Komponenttien erottuminen toisistaan perustuu ionisten komponenttien varauksiin ja erisuuruisiin vastusvoimiin. Kapillaarielektroforeesi on suhteellisen uusi analyysimenetelmä, jonka etuina ovat nopeus, yhdisteiden tehokas erottuminen ja vähäinen liuottimien tarve.

Kapillaarielektroforeettisia tekniikoita, jotka voidaan toteuttaa samanlaisella laitteistolla:

 Kapillaarivyöhyke-elektroforeesi (capillary zone electrophoresis, CZE)
 Misellinen sähkökineettinen kapillaarikromatografia (MEKC tai MECC)
 Syklodekstriinimodifioitu misellinen sähkökineettinen kromatografia (CD-MEKC)
 Kapillaari-isotakoforeesi (CITP)
 Kapillaari-isoelektrinen fokusointi (CIEF)
 Kapillaarigeelielektroforeesi (CGE)

Laitteisto ja menetelmän periaatteesta 

Laitteistoja on saatavilla kaupallisesti. Niihin kuuluu lämpötilakontrolloitu kapillaari, virtalähde, automaattinen näytteensyöttömenetelmä ja detektori. Nestemäinen näyte injektoidaan sopivalla tavalla kapillaariin, jonka kumpikin pää on upotettu puskuriliuokseen. Kun systeemiin kytketään virta, näytteessä olevat aineet kulkeutuvat eli migratoituvat erilaisilla nopeuksilla, kapeina vyöhykkeinä kohti detektoria. Näytevyöhykkeet ovat erityisen kapeita, koska kapillaarin sisälle muodostuu elektro-osmoottinen virtaus. 

Analyysi tapahtuu useimmiten polyimidillä päällystetyissä silikakapillaareissa, jotka kunnostetaan ennen analyysiä emäksisellä liuoksella.

Historia

Ensimmäistä kertaa tunnetuin CE-tekniikka kapillaarivyöhyke-elektroforeesi (CZE) esitettiin vuonna 1981. (Jorgenson J.:Anal. Chem 53 (1981) 1298)
 

Analyyttinen kemia
Erotusmenetelmät
Kapinatyöläinen

Kapinatyöläinen on vuonna 1989 perustettu suomalainen anarkistinen mielipidelehti, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa. Julkaisemisesta vastaa toimituskollektiivi, eikä sillä ole nykyään vastaavaa päätoimittajaa. Lehden verkkosivuilla Kapinatyöläistä luonnehdistaan anarkistiseksi työväenlehdeksi, joka haluaa innostaa toimintaan vapaudellisen ja hierarkiattoman yhteiskunnan puolesta.

Kapinatyöläisellä on ollut useita kymmeniä toimittajia, mutta monet artikkeleista on julkaistu salanimillä tai anonyymisti, koska yksittäisiä henkilöitä ei haluta korostaa. Omalla nimellään ovat kirjoittaneet muun muassa Jani Saxell, Ari Vakkilainen, Nalle Virolainen ja Antti Rautiainen.

Historia 
Kapinatyöläisen ensimmäinen numero ilmestyi keväällä 1989. Perustajat olivat Suomen Anarkosyndikalistisen Liiton (myöh. Suomen anarkistiliitto) aktiiveja, mutta lehti oli järjestöstä riippumaton itsenäinen julkaisu. Alkuvuosinaan se omaksui vaikutteita brittiläisestä Class War -lehdestä, joka tunnettiin populistisesta ja räävittömästä retoriikastaan. Nimen esikuva oli Australiassa 1980-luvulla ilmestynyt anarkistinen lehti Rebel Worker. Lehden painos oli aluksi 500 kappaletta, mutta se nostettiin myöhemmin tuhanteen. 1990-luvulla Kapinatyöläinen oli kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultin jäsen.

Alkuvuosina lehdessä esitettiin usein poliitikoille ja yritysjohtajille tarkoitettuja humoristisia uhkauksia, jotka herättivät pahennusta. Kapinatyöläisessä kirjoitettiin muun muassa valtiovarainministeri Iiro Viinasen pään leikkaamisesta, ”jos jotain leikataan, leikataan Iirolta pää”, ja Raimo Ilaskivelle hirttoköydella annettavasta ”korotuksesta”. Humoristinen ja alatyylinen kieli kuitenkin muuttui asiatyylisemmäksi jo 1990-luvun alkupuolella. 

Vuonna 1997 Kapinatyöläiseen kirjoittanut henkilö joutui oikeuteen epäiltynä rikokseen yllyttämisestä. Lehdessä oli kaksi vuotta aikaisemmin julkaistu artikkeli, jossa annettiin neuvoja sabotaasin tekemiseen. Poliisin kuultavina olivat myös Kapinatyöläisen painopaikan, Kultti ry:n sekä lehteä myyneen Akateemisen kirjakaupan edustajat. Asia kytkettiin osaksi niin sanottua ”suurta aktivistioikeudenkäyntiä”, vaikka kirjoitus ei liittynyt mitenkään muihin käsiteltävänä olleisiin tapauksiin. Lopulta käräjäoikeus hylkäsi syytteen, koska artikkelissa mainittuja tekoja ei ollut kriminalisoitu. 

Vuosina 2001–2005 lehden kannessa käytettiin nimeä ”Kapis”, mutta se muutettiin jälleen Kapinatyöläiseksi lukijapalautteen johdosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kapinatyöläisen vanha kotisivu

Anarkismi Suomessa
Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Sipi

Sipi on suomalainen miehen etunimi. Nimi on suomalainen muunnelma germaanisesta nimestä Siegfried, joka on yhdistetty voittoa (Sieg) ja rauhaa (Fried) tarkoittavista sanoista ja tunnetaan parhaiten Niebelungin laulun sankarin nimenä. Samaa alkuperää on myös nimi Sippo.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Sipi on Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 225 miehelle ja alle 25 naiselle.

Tunnettuja Sipejä 

 Sipi Ahokas, kauppias ja huopajalkinetehtailija
 Sipi Castrén, oik. Ilkka Vainio, sanoittaja ja musiikkituottaja
 Sipi Tuomaanpoika Kauppi, talollinen ja kirkonrakentaja
 Sipi Savolainen, jalkapalloilija
 Sipi Siintola, apteekkineuvos.

Lähteet

Etunimet
Karl Alexander Cajander

Karl Alexander Cajander (6. helmikuuta 1848 Mynämäki – 8. tammikuuta 1911) oli suomalainen rehtori ja kotiseutuhistorioitsija.

Cajanderin vanhemmat olivat kanttori Nils Alexander Cajander ja Gustava Wilhelmina Gallen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1873. Cajander toimi Uudenkaupungin reaalikoulun (myöh. alkeiskoulun) luonnontieteen ja matematiikan kollegana ja rehtorina 1875–1911.

Cajander oli naimisissa vuodesta 1875 Anna Mathilda Alleniuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat professori sekä pääministeri Aimo Kaarlo Cajander ja maataloustieteilijä, professori Eino Cajander (1882–1928).

Teoksia 
 Sunnuntai-iltapuoli Leppälässä. Stolpe, Helsinki 1867, 2. painos 1878
 Seitsemän sunnuntai-iltaa Leppälässä, osat 1–7. Länsisuomalais-osakunta, Helsinki 1875, 1877, 1880
 Uudenkaupungin muinaisia I: 1616-1647, koonnut K. A. Cajander. Turku 1889–1895
 Tavasthandeln och Nystad: Tammerfors-Pyhäjärvi-Nystad. En urgammal handelsväg. Nystad 1890
 Ifrån lilla ofredens tider: handlingar. Åbo 1892
 Muutamia taikajuttuja Uudenkaupungin ja Ali-Satakunnan tuomiokirjoista. Suomen muinaismuisto-yhdistys, Helsinki 1897
 Paalan suku: Palenius, Palén. 1910
 Hajanaisia tietoja Uudenkaupungin vanhimmasta koulusta ja sen opettajista, kirjoitti K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929
 Kullantekijöitä Uudessakaupungissa, kirjoitti K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929 
 Uudenkaupungin Vanhan kirkon vaiheita, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1929
 Suomen ensimmäinen lasitehdas, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1930
 Hämäläiskaupasta Uudessakaupungissa, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1931
 Isonvihan ajoilta Uudessakaupungissa, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1931
 Mynämäen markkinat ja Uusikaupunki, kirjoittanut K. A. Cajander; asianomaisten luvalla uudestaan julkaisi Helmer Winter. Uusikaupunki 1932
 Uudenkaupungin porvarissukuja: otteita K. A. Cajanderin tutkimuksista; koonnut Helmer Winter. Uusikaupunki 1954

Lähteet 
  (vanhentunut linkki, ei arkistolinkkiä)
 Uusikaupunkilaisia historiallisia merkkihenkilöitä (henkilötiedot poikkeavat Kuka kukin oli -teoksesta)

Viitteet 

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Gustaf Cygnaeus

Gustaf Alexander Cygnaeus (24. joulukuuta 1851 Helsinki – 1. huhtikuuta 1907 Turku) oli suomalainen Turussa vaikuttanut lyseon lehtori, toimittaja ja taiteenharrastaja.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat pataljoonansaarnaaja Per August Cygnaeus ja Augusta Beata Ringbom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1873. Cygnaeus toimi Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon apulaislehtorina 1877–1889 ja lehtorina 1889–1907. Hän perusti Turkuun Åbo Tidning -lehden ja oli sen päätoimittaja 1885–1906. Cygnaeus oli mukana perustamassa Turun ruotsalaista teatteria ja Turun taideyhdistystä. Hän oli taideyhdistyksen puheenjohtaja 1891–1907.

Cygnaeus oli naimisissa vuodesta 1889 näyttelijä Sofia Wilhelmina Backlundin kanssa.

Teokset 
 Per Brahe, generalguvernör öfwer Finland: teckning.  Åbo 1880 (suomennettu nimellä Pietari Brahe, Suomen kenralikuvernöri: kuvaelma, Turku 1880)
 Finska Sjuttonde-februari-bröderna: ett litet bidrag till ordenssällskapens i Finland historia. Åbo 1889
 Åbo teater 1839-1889: ett bidrag till Finlands teaterhistoria. Åbo 1889
 Åbo teater 1889-1893: repertoir, alfabetiskt förtecknad. Åbo teater, Åbo 1894
 Åbo frivilliga brandkår 1838-1888: skildring utg. till kårens femtioårsfest. Åbo 1888 (suomennettu nimellä Turun vapaaehtoinen palokunta 1838-88: kertomus laadittu kunnan viisikymmentävuotiseen juhlaan, Turku 1888)
 K. Finska Hushållningssällskapet 1797-1897: på bestyrelsens uppdrag skildradt. Hushållningssällskap, Åbo 1897 (suomennettu nimellä K. Suomen talousseura 1797-1897: toimikunnan toimesta kuvailtu', Suomen Talousseura, Turku 1897)
 Lärare och elever vid Åbo gymnasium 1830-1872: korta biografiska uppgifter, teoksessa Svenska klassiska lyceets i Åbo årsprogram 1896-97. Åbo 1897
 Tillägg och rättelser i fråga om lärare och elever vid Åbo gymnasium 1830-1872. Åbo 1902
 I grefvens tid: dramatisk skiss''. Helios, Helsingfors 1905

Lähteet 
  (toimimaton linkki, ei arkistoitu)

Viitteet
 

Suomalaiset opettajat
Vuonna 1851 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Thomas Gordon

Thomas Gordon (11. maaliskuuta 1918 – 26. elokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen kliininen psykologi. hän oli Carl Rogersin oppilas ja myöhemmin tämän työtoveri. Hänen menetelmäänsä, jonka hän kehitti lasten ja vanhempien välisten suhteiden kohentamiseksi, on myöhemmin kehitetty yleiseksi kommunikaatiomenetelmäksi, jolla ihmisten välisiä suhteita, myös ammatillisia, voidaan parantaa.

Gordonin menetelmä korostaa toimivaa kommunikaatiota ja ristiriitatilanteiden ratkaisua menetelmällä, jossa molemmat osapuolet voittavat. Siihen kuuluvat myös aktiivinen kuuntelu ja minä-viestintä.

Gordon kirjoitti yhdeksän teosta.

Suomennokset 
 Toivo Rönkä, Kasvattajan 3 oppituntia, vanhempien aktivointikurssi. Thomas Gordonin idean edelleenkehitetty kotimainen ohjelma eli johdatus ihmisen tunnekasvuun. Effectiveness Training Incorporated, 1979.
 Perhekoulun työkirja, korjattu ja uudistettu laitos Effectiveness Training Incorporated, 1982
 Toimiva koulu, suom. Maisa Savolainen, Nuorten keskus r.y., LK-kirjat, 2006
 Toimiva perhe -kurssin työkirja, uud. l, Nuorten keskus, 1999.
 Toimiva perhe – käytössä kokeiltuja menetelmiä vastuuntuntoisten lasten kasvattamiseen, Nuorten keskus, LK-kirjat, 2004
 Viisaat vanhemmat kertovat, suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Tammi, 1979
 Viisas johtaja, suom. Lauri Virkkunen. Kirjapaja, 1983
 Viisas opettaja, suom. Irmeli Järnefelt. Tammi, 1979

Lähteet

Aiheesta muualla 
Gordonin toimivat ihmissuhteet -yhdistys

Yhdysvaltalaiset psykologit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Vladimir Barmin

Vladimir Barmin (Владимир Павлович Бармин, 17. huhtikuuta 1909 Moskova, Venäjän keisarikunta –  1993 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen insinööri, joka suunnitteli mm. Baikonurin kosmodromin. 

Asteroidi 22254 Vladbarmin nimettiin hänen kunniakseen.

Aiheesta muualla
 Barminin valokuva

Venäläiset insinöörit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Ernest (Itävallan arkkiherttua)

Ernest (, 15. kesäkuuta 1553 Wien, Itävalta – 12. helmikuuta 1595 Bryssel, Belgia) oli Itävallan arkkiherttua ja Espanjan Alankomaiden kuvernööri 1594–1595. Hän oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Maksimilian II:n poika. Hänen sanottiin olleen huono hallitsija sekä sodassa että rauhassa.

Lähteet 

Itävallan arkkiherttuat
Habsburgin hallitsijasuku
Vuonna 1553 syntyneet
Vuonna 1595 kuolleet
Kuningaskuluttaja

Kuningaskuluttaja oli Yle TV1:llä vuosina 1990–2017 esitetty suomenkielinen kuluttaja-asioihin keskittyvä televisio-ohjelma, jota tehtiin noin 25 vuoden ajan. Ohjelman jokaisessa jaksossa paneuduttiin ajankohtaisiin aiheisiin kulutuksen, tuotevastuun ja kilpailun aloilta. Lisäksi katsojat saivat lähettää oman kysymyksensä ohjelmaan. Kuningaskuluttaja alkoi vuonna 1990 ja jatkui vuoteen 2016, jolloin se siirtyi tauolle ja lopulta Yle lopetti sen tuotannon ja esittämisen maaliskuussa 2017. 

Ennen vuoden 1993 kanavauudistusta ohjelman jaksoilla oli jopa miljoona katsojaa, mutta sen jälkeen katsojamäärät notkahtivat tilapäisesti, kunnes lähtivät taas kasvuun. Suosittuja aiheita ohjelman alkuvuosina olivat mainonta, heikkenevät ja kallistuvat puhelin- ja pankkipalvelut, vakuutukset, autokauppa, kodinkoneiden korjaus, apteekkipalvelut ja matkailukysymykset.

Ohjelman alkuvuosien tekijöitä olivat Jaakko Kyläsalo, Pertti Klemola ja tuottaja Vesa Saarinen. Myöhempiä tekijöitä olivat muun muassa toimitussihteeri Ville Alijoki, tuottaja Mari Kiukas, ohjaajat Maija Virtanen ja Matti Heimonen ja toimittaja Terhi Simola. Vuonna 1992 Kuningaskuluttajaa alettiin tehdä Helsingin TV 1:n asiaohjelmien ryhmän lisäksi TV 2:n alaisuudessa toimivassa Kuopion aluetoimituksessa..

Ohjelman verkkosivun ja sosiaalisen median päivitys lopetettiin maaliskuussa 2017. Verkkomateriaalit jäivät saataville toistaiseksi. Kuningaskuluttajan toimittajat siirrettiin muiden sisältöjen tekijöiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuningaskuluttajan verkkosivut

Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Suzy Kendall

Suzy Kendall (synt. Frieda Harrison, 1. tammikuuta 1944 Belper, Derbyshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilaissyntyinen malli ja näyttelijätär. 

Hänen ensiroolinsa oli komediaelokuvassa Up Jumped a Swagman (1965). Kendall tapasi Dudley Mooren 1967, ja avioitui tämän kanssa 15. kesäkuuta 1968, mutta pari erosi 1972. Viimeksi Kendall esiintyi televisiosarjassa Van der Valk vuonna 1977.

Lähteet

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Saatana on herra


Saatana on Herra on Rytmihäiriön toinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. helmikuuta 2005. Albumi on yhtyeen ensimmäinen uudella kokoonpanolla, jolla esiintyvät alkuperäisjäsenten, basisti Antti Kiiskin ja rumpali Otto Luotosen lisäksi kitaristi Janne Perttilä sekä laulaja Unto Helo. Albumi on äänimaailmaltaan huomattavasti aikaista tuotantoa siistitympi, ja kappaleissa on kuultavissa hienoisia thrash metal -vaikutteita. Se on myös ensimmäinen jonka kannessa on kuvattuna yhtyeen uusi logo, spurgugrammi.

Seitsemän surman siunausliitto debytoi Suomen virallisen listan sijalla 72. Helmikuussa 2007 Sakara Records julkaisi albumista uusintapainoksen. Albumin vinyylipainos julkaistiin vuonna 2014 levymerkillä Svart Records.

Levyn nimi on satiiri Viktor Klimenkon albumista Jeesus on Herra.

Vastaanotto 

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja kehui albumia ammattimaisesti toteutetuksi sekä tuotantoa ammattimaiseksi. Niin ikään Desibelin Mika Roth antoi albumille neljä tähteä, ja piti sitä raivokkaan iskevänä ja yhtyeen näyttävänä paluuna suomalaisen äärimusiikin kärkikastiin. Imperiumin Janne Rintala antoi albumille arvosanaksi 8½. Hän piti sitä yhtenä alkuvuoden iskevimmistä julkaisuista, ja yhtyeen onnistuneen uusiutumisessaan.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Rytmihäiriö.

Kokoonpano 
 Unto Helo – laulu
 Janne Perttilä – kitarat
 Antti Kiiski – basso
 Otto Luotonen – rummut

Vierailevat muusikot 
 Mika Luttinen – laulu (”Saatana on herra” ja ”Ei mitenkään”)
 Jossu – laulu (”Tissit Gambinassa”)
 Maire J. – laulu (”Yhdellä iskulla”)
 Mitja Harvilahti – soolokitarat (”Ison G:n armoilla” keskimmäinen soolo ja ”Viimeisten päivien juoksuhaudat” toinen soolo)
 Sahaajankadun mieskuoro (Ville S., Trollhorn, Greaser, Ven Girmuth, Une, Jossu) – taustahuudot

Tuotanto 
 Jukka Varmo – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox, tammikuu 2005)

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Rytmihäiriön albumit
Suomalaiset grindcorealbumit
If Societyn albumit
Ruotsalo

Ruotsalo on Kokkolan Kälviällä sijaitseva kylä. Ruotsalossa on koulu, jossa on luokat 1–6. Ruotsaloon on Kokkolan keskustasta matkaa noin 15 kilometriä. Ruotsalo valittiin Keski-Pohjanmaan vuoden kyläksi 2009.

Keski-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Kälviän kylät
Kokkolan taajamat
Kälviä
Lepola (Lappeenranta)

Lepola on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustassa.

Lepola on saanut nimensä siellä sijaitsevan, vuonna 1939 perustetun hautausmaan mukaan. Kaupunginosan alue liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1932 alueliitoksessa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Lepolan itäpuolelle jäi samana vuonna perustettu Lauritsalan kauppala.

Kaupunginosassa sijaitsevat myös Amiksen lämmitettävä tekonurmikenttä ja Juvakan kenttä, lasten liikennekaupunki, Saimaan ammattiopisto Sampo, Lappeenrannan urheilutalo ja uimahalli, Lehmuskodin palvelutalo, Lappeenrannan paloasema, Armilan terveysasema ja kuntoutuskeskus sekä Etelä-Saimaan lehtitalo. Valtakadun ympäristössä on puulajipuisto Arboretum, joka ulottuu myös Taikinamäen ja Kimpisen kaupunginosien alueille.

Lepolan asutus on pientaloasutusta ja keskittynyt Juvakankadun varteen. Lepolan tilastoalueella on 154 asukasta. Se on Keskustan suuralueen tilastoalueista väkiluvultaan pienin.

Kaupunginosaa rajaavat Valtakatu ja Kaukaankatu pohjoisessa, Parkkarilankatu, Rullatie ja Kisapuisto idässä, Juvakankatu etelässä ja Messukatu lännessä. Lepolan naapurikaupunginosia ovat Kimpinen, Parkkarila, Alakylä, Peltola ja Taikinamäki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla

Lappeenrannan kaupunginosat
Johannes Voggenhuber

Johannes Voggenhuber (s. 5. kesäkuuta 1950) on itävaltalainen poliitikko. Vohggenhuber on Itävallan vihreiden perustajajäsen. Hän oli Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen vuosina 1995–2009.
Vuonna 2009 oma puolue ei asettanut Voggenhuberia listansa kärkeen, ja Voggenhuberin kerrottiin sen takia vetäytyneen ehdokkuudesta kokonaan.

Lähteet

Vihreät poliitikot
Itävaltalaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaasan Vasamattaret

Vaasan Vasamattaret on vuonna 1933 perustettu Vaasassa toimiva voimistelun, tanssin ja
aikuisliikunnan liikuntaseura. Seura on Suomen Voimisteluliiton jäsen.

Vaasan Vasamattaret on Sinetti- ja Priimaseura. Vuonna 2011 seurassa liikkui yli 700 jäsentä. 

Vasamattarissa voi harrastaa aikuisliikuntaa, joukkuevoimistelua,  tanssia sekä perinteistä jumppaa.
Vasamattarien joukkuevoimistelun joukkueita ovat mm. Kvartsit, Stellat, Ceciliat, Lidiat, Delestra, Dirius, Adelina ja Olesia.

Vasamattarilla on myös laajaa tanssitoimintaa. Seurassa panostetaan showtanssiin eri ikäryhmissä. Osa ryhmistä kilpailee Svolin 
kisoissa sekä FDO:n kisoissa.

Seuran puheenjohtaja on Anna Hintsala.

Lähteet 
 Vaasan Vasamattaret 

Suomalaiset voimisteluseurat
Vaasalaiset urheiluseurat
Perhe paketissa

Perhe paketissa () on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja. Sitä on tehty viisi kautta ja yhteensä 91 jaksoa vuosina 2001–2005. Sarjassa seurataan Finnertyn perheen elämää. Suomessa sarjaa esittää TV5.

Näyttelijät 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Tilannekomediat
Foxin televisio-ohjelmat
The WB:n televisio-ohjelmat
Ulrike Lunacek

Ulrike Lunacek (s. 26. toukokuuta 1957 Krems an der Donau, Itävalta) on itävaltalainen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2009. Hän on Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja.

Lunacek kuuluu ulkoasiainvaliokuntaan ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokuntaan. Hän on myös Euroopan parlamentin HLBT-ryhmän puheenjohtaja. Vuosina 2006–2009 hän toimi Euroopan vihreän puolueen puheenjohtajana.

Lunacek oli vihreiden edustajana Itävallan parlamentissa 1999–2009. Hän oli ensimmäinen avoimesti lesbo parlamentaarikko Itävallassa. Lunacek joutui kesäkuussa 2014 hyökkäyksen kohteeksi Wienissä osallistuessaan pride-tapahtumaan. Hyökkäyksessä hänen päälleen yritettiin heittää voihappoa. Kukaan ei loukkaantunut mutta Lunacekin vaatteille ja toimittajan kamerakalustolle koitui vahinkoa.

Koulutukseltaan hän on tulkki opiskeltuaan englantia ja espanjaa Innsbruckin yliopistossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ulrike Lunacekin verkkosivut 
 Ulrike Lunacekin blogi 
 Ulrike Lunacek Euroopan parlamentin sivuilla
 Ulrike Lunacek Itävallan parlamentin sivuilla 

Vihreät poliitikot
Itävaltalaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Bart Staes

Bart Staes (s. 7. elokuuta 1958 Izegem)  on belgialainen poliitikko. Hän on Euroopan parlamentissa  Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen.

Staes on EU-parlamentin talousarvion valvontavaliokunnan varapuheenjohtaja. Ammatiltaan hän on hollannin, englannin ja taloustieteiden opettaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bart Staesin verkkosivut
 Bart Staes Euroopan parlamentin sivuilla

Vihreät poliitikot
Belgialaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Isabelle Durant

Isabelle Durant (s. 4. syyskuuta 1954 Bryssel, Belgia)  on belgialainen poliitikko. Hän on Euroopan parlamentissa  Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen.

Durant on  Euroopan parlamentin varapuhemies ja parlamentin Budjettivaliokunnan jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Isabelle Durantin verkkosivut
 Isabelle Durant Euroopan parlamentin sivuilla

Vihreät poliitikot
Belgialaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Philippe Lamberts

Philippe Lamberts (s. 14. maaliskuuta 1963 Bryssel) on belgialainen Ecolo-puolueen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2009. Lamberts on vuodesta 2014 Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän yhteispuheenjohtaja Rebecca Harmsin kanssa. Vuosina 2006–2012 hän oli Euroopan vihreän puolueen yhteispuheenjohtaja.

Europarlamentissa Lamberts on vuodesta 2010 talous- ja raha-asioiden valiokunnan jäsen. Vuosina 2009–2014 hän oli myös teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsen sekä Kiina-suhteista vastaavan valtuuskunnan jäsen.

Koulutukseltaan Lamberts on diplomi-insinööri. Ennen siirtymistä politiikkaan hän työskenteli IT-alalla. Vuosina 1995–2006 hän oli Anderlechtin kaupunginvaltuuston jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Philippe Lambertsin verkkosivut 
 Philippe Lamberts Euroopan parlamentin sivuilla

Vihreät poliitikot
Belgialaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Gwen Bristow

Gwen Bristow (16. syyskuuta) 1903 Marion, Etelä-Carolina, Yhdysvallat – 17. elokuuta) 1980 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja.

Bristow kiinnostui kirjoittamisesta tehdessään paikallislehdelle selostuksen omasta koulustaan. Opiskeltuaan Columbian yliopistossa hän kirjoitti useisiin lehtiin. Hän muutti New Orleansiin, jossa hän työskenteli Times-Picayunen The New Orleans Timesin uutistoimittajana, mutta siirtyi 1933 Holywoodiin. Hän kirjoitti jännitysromaaneja miehensä Bruce Manningin kanssa, josta tuli myöhemmin käsikirjoittaja Hollywoodiin. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi 1929.

Bristowin uran huippu oli lännen elämää kuvaava Kalifornian tie (Jubilee Trail), joka oli vuoden 1950 bestseller ja jonka pohjalta tehtiin melko menestynyt elokuva Kalifornian tie (1954). Muutamista muistakin on tehty elokuvia. Historiallinen Louisiana-trilogia oli sekin menestys.

Teokset
The Alien, and Other Poems, 1926
The Invisible Host, 1930, Bruce Manningin kanssa, ilmestynyt myöhemmin nimellä The Ninth Guest
The Gutenberg Murders, 1931, Bruce Manningin kanssa
The Mardi Gras Murders, 1932, Bruce Manningin kanssa
Two and Two Make Twenty-two, 1932, Bruce Manningin kanssa
"Louisiana-sarja":
Deep Summer, 1937, Keskikesä suom. A. A. Ylermi
The Handsome Road, 1938 Tammikuja suom. Sirkka Rapola
This Side of Glory, 1940 Uudet tuulet suom. Sirkka Rapola
Gwen Bristow, 1940, omaelämäkerta
Tomorrow Is Forever, 1943, Huomenna ja ikuisesti suom. Helvi Vasara
Jubilee Trail, 1950 Kalifornian tie suom. Helvi Vasara
Celia Garth, 1959 Celia Garth suom. Helvi Vasara
Calico Palace, 1970
From Pigtails to Wedding Bells, 1978, non-fiction
Golden Dreams, 1980

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Chilliwack

Chilliwack on 69 217 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. kaupunki sijaitsee Fraserjoen jokilaaksossa, noin 100 kilometriä itään Vancouverista. Kanadan läpi kulkeva Trans-Canada Highway ohittaa kaupungin eteläpuolitse.

Historia 

Alueen ensimmäiset asukkaat, Stó:lō-intiaanit saapuivat noin 5 000–10 000 vuotta sitten ja ovat asuneet alueella siitä lähtien. Heidän väkilukunsa arvioidaan olleen parhaimmillaan 30 000–60 000 välillä.

Alkuperäisasukkaiden elämä muuttui rajusti, kun eurooppalaiset turkiskauppiaat saapuivat alueelle 1700-luvun loppupuolella. Tiettävästi ensimmäinen kohtaaminen tapahtui vuonna 1782, ja pian tämän jälkeen alkuperäisasukkaiden keskuudessa puhkesi useita tautiepidemioita, sillä eurooppalaiset kantoivat alueella ennestään tuntemattomia tauteja, kuten esimerkiksi isorokkoa. Alueen väestöstä menehtyi arviolta 90–95 prosenttia. Vuosina 1857–1858 Fraserjoen laksossa koettiin kultaryntäys, ja alueelle saapui noin 30 000 kullanetsijää. Tautiepidemoissa supistunut alkuperäisväestö ei kyennyt estämään siirtolaisten tulvaa. Siirtolaiset perustivat alueelle nopeasti omia tilojaan ja uudet Miller's Landingin, Sumas Landingin ja Chilliwack Landingin asuinalueet syntyivät. Siipiratasaluksista muodostui alueen tärkein liikenneväline Fraserjoella.

Chilliwack sai piirikunnan () statuksen vuonna 1873. Se on Brittiläisen Kolumbian kolmanneksi vanhimman virallisen asuinalue. Vuonna 1881 uusi asuinalue Centreville perustettiin Fraserjoen alavirtaan Chilliwackistä. Asuinalue irtautui Chilliwackistä 1908 ja otti nimekseen City of Chilliwack. Chilliwackin kaupunki yhdistettiin piirikuntaan jälleen vuonna 1980, ja 1990-luvun alkupuolella se sai jälleen kaupunkioikeudet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Fraser Valley, City of Chilliwack  Kuvia alueelta 
 Tourism Chilliwack 
 Chilliwack  britishcolumbia.com 

Brittiläisen Kolumbian kaupungit
XZ

XZ on suomalainen hiustenhoitosarja, johon kuuluu tuotteita naisille, miehille ja lapsille.

XZ-hiustenhoitosarjan tarina alkoi XZ-öljyhoidosta 1950-luvulla. Tuote sai alkunsa erään naistoimittajan hiusongelmista. Toimittaja ei löytänyt hiuksilleen sopivaa tuotetta ja kun hän kuuli, että tietyt luonnonöljyt sopivat hennoille ja katkeileville hiuksille, ryhtyi hän kehittämään itselleen öljyhoitoa. Toimittaja esitteli tuotteen Bernerin Teknokemiallisen osaston johtajalle, joka hienosääti tuotetta edelleen kemistiryhmänsä kanssa toimittajan tekemän perusreseptin pohjalta. Öljyhoidon työnimenä oli XYZ, josta Y poistamalla tuli XZ. Näin sai alkunsa sarjan ensimmäinen tuote, XZ-öljyhoito.

Berner kehittää XZ-tuotteita edelleen Suomessa ja ne valmistetaan Heinävedellä.

Lähteet

Aiheesta muualla
XZ:n kotisivut
XZ:n mainoselokuva vuodelta 1960 Mainosmuseo-sivustolla
XZ:n mainoselokuva vuodelta 1969 Mainosmuseo-sivustolla

Tavaramerkit
Herbina

Herbina on suomalainen naisille suunniteltu hiusten- ja ihonhoitoon keskittyvä tuotesarja. Herbina-tuoteperheeseen kuuluu myös deodorantteja ja hiusten muotoilutuotteita. 

Herbina-tuotteissa yhdistyvät valmistaja Berner Oy:n mukaan luonnon omat raaka-aineet, kotimaisuus ja korkea teknologia. Kaikki sarjan tuotteet kehitetään Suomessa, ja suurin osa myös valmistetaan Suomessa.

Aiheesta muualla
Herbinan kotisivut

Kosmetiikkamerkit
Oracle Corporation

Oracle Corporation on yhdysvaltalainen tietotekniikkayhtiö ja maailman kolmanneksi suurin ohjelmistoyhtiö, joka kehittää ja valmistaa yritysohjelmistoja ja -laitteistoja sekä tarjoaa pilvipalveluita. Yrityksen tunnetuin tuote on tietokantaohjelmisto, mutta tuotannossa on muitakin yritysjärjestelmiä, kuten palvelimia sekä asiakkuudenhallinnan (CRM), toiminnanohjauksen (ERP) ja liiketoimintatiedon hallinnan (BI) ohjelmistoja.

Historia 
Larry Ellison perusti Software Development Laboratoriesin vuonna 1977, joka muutti nimeksi Relational Software, Inc. (RSI) vuonna 1979. RSI muutti nimeksi Oracle vuonna 1983.

Oracle on liikevaihdolla mitattuna maailman kolmanneksi suurin ohjelmistovalmistaja.
Vuonna 2019 yhtiö oli Forbesin mukaan maailman toiseksi suurin.

Tuotteet ja palvelut 
Oracle valmistaa ja myy sekä ohjelmistoja että laitteistoja ja lisäksi näitä tukevia palveluita.

 Ohjelmistot
 Tietokannat: Oracle, MySQL
 Välikerrosohjelmistot (middleware)
 Sovellukset
 Hallintaohjelmistot
 Kehitysohjelmistot
 Käyttöjärjestelmät: Oracle Solaris, Oracle Linux
 Laitteistot
 SPARC-suorittimet
 Palvelut
 Oracle Academy – yhteistyö oppilaitosten kanssa
 Oracle Cloud Services – pilvipalvelut
 Oracle Consulting – asiantuntijapalvelut
 Oracle Financing
 Oracle Support – tekninen tuki
 Oracle University – koulutuspalvelut

Yrityskaupat 
Oracle on ostanut Sleepycat Softwaren, joka oli avoimen lähdekoodin Berkeley DB:n ylläpitäjä.

Vuonna 2005 Oracle osti suomalaisen Innobase-yhtiön, jonka InnoDB tietokantamoottoria levitettiin MySQL:n mukana.

Oracle ja Sun Microsystems ilmoittivat 20. huhtikuuta 2009 yrityskaupasta, jossa Oracle ostaa Sunin noin 7,4 miljardilla dollarilla. Oraclen toimitusjohtajan Larry Ellisonin mukaan ”Java on tärkein ohjelmisto, jonka Oracle on koskaan hankkinut”.

Oracle on ilmoittanut vähentävänsä väkeä Solaris-käyttöjärjestelmän ja SPARC-suorittimien kehityksestä.

Oracle on ilmoittanut aikomuksesta siirtää Javan kehitys Eclipse Foundationille.

Katso myös 
 Oracle Solaris
 MySQL

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Oraclen virallinen sivusto
Luis de Góngora

Luis de Góngora y Argote (1561–1627) oli espanjalainen barokkiajan runoilija. Hän oli ylhäisaatelia ja opiskeli teologiaa, mutta uhkapelurina hän menetti kaikki rahansa. Hänen tunnetuimpia runojaan ovat Soledades I–II sekä Fabula de Polifemo y Galatea.

Gongora tutki ensin lakitiedettä ja kirjallisuutta, mutta rahahuolet pakottivat hänet rupeamaan papiksi. Myöhemmin Filip III nimitti hänet kunniakappalaisekseen. Gongoran nuoruudenrunot, jotka on kirjoitettu kansalliseen henkeen, ovat omaperäisiä ja pirteitä.

Tyytymättä saavuttamaansa menestykseen Gongora kehitti uuden tyylin estilo culto. Tyyli on hyvin keinotekoinen, kuvat haettuja ja kieli oppineiden ja varsinkin mytologisten viittausten ja latinanvoittoisten käänteiden kangistamaa. Tähän tyyliin hän kirjoitti runoteoksensa, kuten Soledades, Fabula de Polifemo y Galatea ja Fabula de Piramo y Tisbe sekä monet sonetit. Gongora sai joukon jäljittelijöitä, gongoristit eli kulteranistit, ja itse tyyliä sanottiin gongorismiksi. Tämä nurinkurinen makusuunta vaikutti epäedullisesti koko 1600-luvun espanjalaiseen ja portugalilaiseen runouteen.

Suomennettua tuotantoa
Antologioissa
 Maailman runosydän, Hannu Tarmio, Janne Tarmio, Helsinki: WSOY 1998 ISBN 951-0-22134-1
 Runon jäljillä, toim. Hannu-Pekka Lappalainen, Helsinki: Kirjayhtymä 1987 ISBN  951-26-3047-8
 Tuhat laulujen vuotta : valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974, 2004
  Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954

Runot
 Kaikkein kaunein tyttö, suom. Aale Tynni, teoksissa: Maailman runosydän, Runon jäljillä ja Tuhat laulujen vuotta
 Laulu, suom. Otto Manninen, teoksessa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja
 Lillille, suom. Otto Manninen, teoksessa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja

Lähteet

Aiheesta muualla

Espanjalaiset kirjailijat
Vuonna 1561 syntyneet
Vuonna 1627 kuolleet
Luettelo ammattikorkeakoulututkinnoista

Tässä artikkelissa on luettelo ammattikorkeakoulututkinnoista, joita Suomen ammattikorkeakouluissa on mahdollista suorittaa. Tutkintonimikkeet on määritelty ammattikorkeakouluista annetussa asetuksessa (1129/2014) sekä Poliisiammattikorkeakoulusta annetussa asetuksessa (282/2014).

Ammattikorkeakoulututkinnot

Humanistinen ja kasvatusala 

Humanistisen alan ammattikorkeakoulututkinto:

 tulkki (AMK)
 yhteisöpedagogi (AMK)

Kulttuuriala 

Kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinto:

 artenomi (AMK)
 konservaattori (AMK)
 kulttuurituottaja (AMK)
 kuvataiteilija (AMK)
 medianomi (AMK)
 muotoilija (AMK)
 musiikkipedagogi (AMK)
 muusikko (AMK)
 tanssinopettaja (AMK)
 teatteri-ilmaisun ohjaaja (AMK)
 vestonomi (AMK)

Luonnonvara- ja ympäristöala 

Luonnonvara-alan ammattikorkeakoulututkinto:

 agrologi (AMK)
 hortonomi (AMK)
 iktyonomi (AMK)
 metsätalousinsinööri (AMK)
 ympäristösuunnittelija (AMK)

Matkailu-, ravitsemis- ja talousala 
 Matkailu- ja ravitsemisalan ammattikorkeakoulututkinto, restonomi (AMK)

Sisäisen turvallisuuden ala 
 Poliisin ammattikorkeakoulututkinto, poliisi (AMK)
 Pelastusalan ammattikorkeakoulututkinto, pelastusalan päällystötutkinto (AMK)

Sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala 

Kauneudenhoitoalan ammattikorkeakoulututkinto:

 estenomi (AMK)

Liikunnan ammattikorkeakoulututkinto:

 liikunnanohjaaja (AMK)

Sosiaali- ja terveysalan ammattikorkeakoulututkinto:

 apuvälineteknikko (AMK)
 bioanalyytikko (AMK)
 ensihoitaja (AMK)
 fysioterapeutti (AMK)
 geronomi (AMK)
 hammasteknikko (AMK)
 jalkaterapeutti (AMK)
 kuntoutuksen ohjaaja (AMK)
 kätilö (AMK)
 naprapaatti (AMK)
 optometristi (AMK)
 osteopaatti (AMK)
 röntgenhoitaja (AMK)
 sairaanhoitaja (AMK)
 sosionomi (AMK)
 suuhygienisti (AMK)
 terveydenhoitaja (AMK)
 toimintaterapeutti (AMK)

Tekniikan ja liikenteen ala 

Merenkulun ammattikorkeakoulututkinto

 insinööri (AMK)
 merikapteeni (AMK)

Tekniikan ammattikorkeakoulututkinto

 insinööri (AMK)
 laboratorioanalyytikko (AMK)
 rakennusarkkitehti (AMK)
 rakennusmestari (AMK)

Yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala 
 Liiketalouden ammattikorkeakoulututkinto, tradenomi (AMK)

Lähteet 

Luettelot koulutuksesta
Charlie Chan

Charlie Chan on Earl Derr Biggersin luoma kuvitteellinen henkilöhahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1925 julkaistussa kirjassa The House Without a Key. Chan on kiinalaista syntyperää oleva Honolulun poliisin etsivä, jonka esikuvana oli oikea honolululainen etsivä Chang Apana. Biggers kirjoitti kaikkiaan kuusi Charlie Chan -romaania ennen kuolemaansa 1933. Kirjojen lisäksi Chan esiintyi yli 40 elokuvassa, jotka tehtiin pääasiassa 1930- ja 1940-luvuilla. Radiossa Chan esiintyi vuosina 1932–1948 tehdyissä kuunnelmsarjoissa. Vuonna 1957 tehtiin 39 jaksoa The New Adventures of Charlie Chan -televisiosarjaa, jossa nimiroolin esitti J. Carrol Naish.

Earl Derr Biggersin Charlie Chan -kirjat
 The House Without a Key New York: Bobbs-Merrill, 1925.
 The Chinese Parrot New York: Bobbs-Merrill, 1926.
 Behind That Curtain New York: Bobbs-Merrill, 1928.
 The Black Camel New York: Bobbs-Merrill, 1929.
 Charlie Chan Carries On New York: Bobbs-Merrill, 1930.
 Keeper of the Keys New York: Bobbs-Merrill, 1932.

Lähteet

Kuvitteelliset poliisit
Elokuvahahmot
Pörhö

Pörhö eli Pörhön autoliike Oy on yksi Suomen suurimmista autoliikkeistä. Yrityksen perustivat vuonna 1956 Esko ja Aino Pörhö. Heidän poikansa Matti Pörhö on liikkeen nykyinen toimitusjohtaja. Pörhöllä on 13 autoliikettä ympäri Suomea.

Tunnustus 

Pörhön autoliike on Auto Bild -lehden tekemän Palvelu 1 -ostotutkimus 2010 mukaan parhaiten palveleva autoliikeketju. Perustelun mukaan "automyyjät osasivat palvella uuden auton ostajaa autoliikeketjuista parhaiten."

Kirjallisuutta

Lähteet 

Suomalaiset autoliikkeet
Marius af Schultén

Marius Max af Schultén (21. joulukuuta 1890 – 30. tammikuuta 1978) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija. Af Schultén työskenteli paitsi itsenäisenä arkkitehtina myös monien Suomen tunnetuimpien arkkitehtien avustajana. Taidegraafikkona hän kuvasi töissään rakennuksia ja kaupunkiympäristöjä. Hänet tunnetaan myös aktiivisena arkkitehtuurikeskustelijana.

Marius af Schulténin isä oli kirurgian professori Max af Schultén. Af Schultén valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1915. Opiskeluaikanaan af Schultén harjoitteli Jung & Bomansonin arkkitehtitoimistossa ja valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Sigurd Frosteruksen toimistossa. Vuosina 1919–1924 hänellä oli Matti Finellin kanssa yhteinen arkkitehtitoimisto. Tämän jälkeen af Schultén jatkoi uraansa työskentelemällä monien tunnettujen arkkitehtien toimistoissa. Hän teki suunnittelutöitä muun muassa Bertel Liljeqvistin, Jarl Eklundin, Eino Forsmanin, Oiva Kallion, Uno Ullbergin ja Lars Sonckin kanssa sekä Jung & Jung -arkkitehtitoimistossa. Oman arkkitehtitoimiston hän perusti vuonna 1949. 

Uransa aikana af Schultén suunnitteli niin pientaloja, asuinkerrostaloja, julkisia rakennuksia kuin teollisuusrakennuksia eri puolille Suomea. Frosteruksen kuoleman jälkeen hän muun muassa teki jatkosuunnitelman Stockmannin Helsingin-tavaratalon laajentamiseksi, mutta hänen suurisuuntaista suunnitelmaansa, johon kuului esimerkiksi Pohjois-Esplanadin kulmaan rakennettava pilvenpiirtäjä, ei koskaan toteutettu.

Paitsi arkkitehtina, af Schultén oli tunnettu myös innokkaana kulttuurikeskustelijana muun muassa Hufvudstadsbladetissa ja Arkkitehti-lehdessä, joissa hän otti usein kantaa Helsingin arvokkaan vanhan rakennuskannan säilyttämisen puolesta. Hän kirjoitti Helsingin arkkitehtuurista lukuisia lehtiartikkeleita. 

Marius Max ja hänen puolisonsa Judith Ingeborg af Schultén (s. Lindroos) saivat kaksi lasta: Cay Gerhard (s. 1938, myöh. oikeustieteen lisensiaatti) ja Bengt Henrik (s. 1939, myöh. sisustusarkkitehti ja muotoilija).

Kirjallisia teoksia
Christ-Janer, Albert (suom. toim. Marius af Schultén) 1951. Eliel Saarinen. Helsinki: Otava, 158 s. 
Brunila, Birger & af Schultén, Marius af 1955. Asemakaava ja rakennustaide. Helsingin kaupungin historia IV:1, s. 8–104. Helsinki.
Schultén, Marius af 1956. Helsingfors, stad vid havet. Helsingfors: Söderström, 102 s. 
Schultén, Marius af, Aminoff, Torsten & Antell, Kurt 1962. Vårt riddarhus: en presentation av riddarhuset i Helsingfors. Helsingfors: Finlands riddarhus, 69 s.
Schultén, Marius af  1970. Benois teaterhus. Svenska teatern. Helsingfors: Mercator, 145 s.

Lähteet
Rakennustaiteen museo 
Marius af Schultén (Uppslagsverket Finland)
Ben af Schultén (Uppslagsverket Finland)
Kuvataiteilijamatrikkeli

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset taidegraafikot
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Ydinvastuu

Ydinvastuulla tarkoitetaan ydinlaitoksen haltijan vastuuta sivulliselle aiheutuneesta vahingosta. Suomessa sijaitsevan ydinlaitoksen haltijalla eli ydinvoimayhtiöllä on rajoittamaton vastuu Suomessa aiheutuneesta vahingosta. Rajoittamaton vastuu on ollut voimassa vuodesta 2012 alkaen. Laitoksen haltijan on otettava vakuutus, joka kattaa vahingot 700 miljoonaan euroon asti.

Ydinvahingoissa vahinkojen mahdollinen suuruus edellyttää, että niiden varalle on luotu kattava kansainvälinen korvausjärjestelmä. Suomi on mukana järjestelmässä ns. Pariisin yleissopimuksessa (ks. ydinvahinkojen korvausjärjestelmästä, Pauli Ståhlberg, Ydinvastuusta, Vammala 1993.)

Voimassa olevan ydinvastuulain 12 § vapauttaa voimayhtiön vastuusta, jos vahinko on johtunut "epätavallista laatua olevasta luonnonmullistuksesta". Eduskunta on hyväksynyt vuonna 2005 lakimuutoksen, jolla poistetaan tämä vastuuvapaus luonnonmullistuksissa. Lakimuutos tulee kuitenkin voimaan vasta, kun kansainvälinen ns. Pariisin sopimus vahingonkorvausvastuusta tulee voimaan, eli sitten kun riittävä määrä maita on ratifioinut sopimuksen.

Jos Suomessa tapahtuva ydinonnettomuus aiheuttaa vahinkoa Suomen ulkopuolella, niin voimayhtiön vastuun enimmäismäärä on noin 700 miljoonaa euroa. Suomi on liittynyt kansainvälisiin sopimuksiin, joiden nojalla sopimusvaltiot korvaavat vahinkoja lisäksi enintään 146 miljoonan euron edestä.

Mikäli ydinonnettomuus tapahtuu ulkomailla, suomalaiset vahingonkärsijät voivat saada korvauksia, jos laitos sijaitsee valtiossa, joka on liittynyt kansainvälisiin sopimuksiin. Näitä valtioita ovat Suomen lisäksi Ruotsi, Norja, Tanska, Hollanti, Iso-Britannia, Belgia, Ranska, Saksa, Espanja, Portugali, Italia, Kreikka, Turkki, Slovenia, Bulgaria, Kamerun, Chile, Kroatia, Tšekin Tasavalta, Egypti, Viro, Latvia, Liettua, Unkari, Puola, Romania, Slovakia, Ukraina sekä St.Vincent ja Grenadiinit.

Lähteet 

Ydinvoima
Petteri Tikkanen

Petteri Tikkanen (s. 1975) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, koulutukseltaan taiteen maisteri Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän on kotoisin Iisalmesta.

Tikkanen piirsi City-lehden Walter de Campin Sisäpiiri-palstalle ja toimittaa Patto-omakustannelehteä. Hän on voittanut Kemin sarjakuvakilpailun kaksi kertaa, vuosina 1997 ja 1998. Tikkasen sarjakuva-albumi Eero sai vuoden 2010 Sarjakuva-Finlandian. Tikkasen albumi Kanerva ja kirottu lokki (2008) on käännetty myös ranskaksi.

Vuonna 2011 Tikkanen sai Taiteen keskustoimikunnan jakaman kuvittajien ja sarjakuvataiteilijoiden 2000 euron arvoisen kirjastoapurahan.

Albumeja 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eka kerta. Helsinki: Like, 2017. ISBN 978-952-01-1558-6.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Petteri Tikkasen kotisivu
 Laine, Jukka: Lapsellisia sarjakuvia aikuisille. Kvaak.fi 14.10.2006.
 Laine, Jukka: Koskettava Kanerva. Kvaak.fi 18.2.2008.
 Mäkinen, Juha: Kanerva ja yks juttu . Keskisuomalainen 13.11.2007.
 Seppo Votkin: Supersankarit sysäsivät taiteilijaksi. Iisalmen sanomat 28.3.2010. (Arkistoitu sivu)

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Wiki-merkintäkieli

Wiki-merkintäkieli tai wikiteksti on kevyt merkintäkieli, jota käytetään wikisivustoilla kuten Wikipediassa. Se on yksinkertaistettu vaihtoehto HTML-kielelle. Wikiohjelmisto muuntaa merkintäkielen HTML:ksi verkkoselaimia varten.

World Wide Web
Hevoshoitolan sisarukset

Hevoshoitolan sisarukset -kirjasarjan on kirjoittanun Lauren Brooke. Kirjasarjaan kuuluu 20 kirjaa. Kirjat kertovat hevoshoitola Heartlandin arjesta.

Juoni
Amy Fleming ja Louise (Lou) Fleming sekä heidän isoisänsä Jack Bartlett hoitavat pääosin Heartlandia. Apunaan heillä on tallipojat Ty sekä Ben. Hevoshoitolassa he menevät hevosten ehdoilla eivätkä turvaudu väkivaltaan tai yllyttämiseen. Kaksi yleisintä hoitokeinoa ovat yhdeyden luominen pyöröaitauksessa sekä terapeuttinen hieronta. 

Hevoshoitola kamppailee kuuluisaa, valtavaa tilaa Green Briaria vastaan. Tilat ovat kuin yö ja päivä. Green Briarissa Val Grant on kaikkien pomo ja määrää tilan asioista, käskyttäen jopa omaa tyttöään Ashleytä, josta on tullut Amyn viimeinen ihminen, jota hän haluaa nähdä. Amyn parhaimmat kaverit ovat Soraya ja Matt. Soraya auttaa usein hevoshoitolassa ja hänen suosikki on kiltti Jasmine-poni. Matt on eläinlääkäri Scottin pikkuveli. Scott on sekä  eläinlääkäri että Loun poikaystävä.

Tim, tyttöjen isä asuu Australiassa uuden vaimonsa Helenan sekä heidän yhteisen tytön Lilyn kanssa. Heillä on siellä suuri tila. Tim osti Amylle ja Loulle Storm-hevosen lahjaksi, mutta se oli liian vaativa Loulle, joka ei ole 12 vuoteen ratsastanut. Lopulta se myytiin Nick Halliwellille, joka on kuuluisa esteratsastaja ja sillä kisaa Daniel, Nickin tallipoika sekä Amyn ystävä. Marion, tyttöjen äiti kuoli auto-onnettomudessa. Marion oli erittäin taitava hevostenkäsittelijä, hänellä oli maaginen ote hevosiin. Marion opetti kaiken mitä tiesi Amylle sekä Tylle, jotka auttoivat äitiään hänen ollessa vielä elossa. Marionin poismenon jälkeen Amy ja Ty ovat hoitaneet ongelmahevoset keskenään.

Muuta
Hevoshoitolan sisaruksista on tehty myös televisio-ohjelma Sydänmailla, jota on esitetty Suomessa TV2:lla ja julkaistu Hevoshoitolan sisarukset - dvd:nä.

Sarjan osat
 Kotiinpaluu (Coming Home, suom. 2001)
 Myrskyn jälkeen (After The Storm, suom. 2001)
 Toivo sarastaa (Breaking Free, suom. 2001)
 Riitapukarit (Taking Chances, suom. 2002)
 Aamurusko (Come What May, suom. 2002)
 Talven varjo (One Day You'll Know, suom. 2002)
 Rampa ori (Out Of Darkness, suom. 2003)
 Isä ja tyttäret (Thicker Than Water, suom. 2003)
 Uutta vanhaa viisautta (Every New Day, suom. 2003)
 Sanojen tuolla puolen (Tomorrow's Promise, suom. 2004)
 Uusi alku (True Enough, suom. 2004)
 Ennemmin tai myöhemmin (Sooner Or Later, suom. 2005)
 Koettelemusten kesä (Darkest Hour, suom. 2005)
 Muutosten aika (Everything Changes, suom. 2005)
 Kilpailijat (Love Is A Gift, suom. 2006)
 Lisäkirja: Joulun muisto (Winter Memories, suom. 2006)
 Tahto koetuksella (Holding Fast, suom. 2007)
 Sydämen asia (A Season Of Hope, suom. 2007)
 Murheelliset (New Beginnings, suom. 2008)
 Amyn valinta (From This Day On, suom. 2008)
 Kuiskaus menneestä (Always There, suom. 2009)
 Lisäkirja: Horisontti (Beyond The Horizon, suom. 2009)

Kirjasarjat
Lastenkirjat
Hevoskirjat