joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
The Innocents

The Innocents on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren kolmas studioalbumi.

The Innocents oli Erasuren lopullinen läpimurto ja ensimmäinen yhtyeen viidestä perättäisestä albumilistaykkösestä kotimaassaan Isossa-Britanniassa, jossa se myi triplaplatinaa. USA:ssa levy myi platinaa. Albumin päätuottajana toimi aiemmin mm. New Orderin ja Pet Shop Boysin kanssa työskennellyt 80-luvun supertuottaja Stephen Hague.

Muusikot

 Vince Clarke - syntetisaattorit, kosketinsoittimet
 Andy Bell - laulu

Kappalelista

 "A Little Respect" (Clarke/Bell)
 "Ship Of Fools" (Clarke/Bell)
 "Phantom Bride" (Clarke/Bell)
 "Chains Of Love" (Clarke/Bell)
 "Hallowed Ground" (Clarke/Bell)
 "Sixty-Five Thousand" (Clarke/Bell)
 "Heart Of Stone" (Clarke/Bell)
 "Yahoo!" (Clarke/Bell)
 "Imagination" (Clarke/Bell)
 "Witch In the Ditch" (Clarke/Bell)
 "Weight Of the World" (Clarke/Bell)
 "When I Needed You" (Melancholic Mix) (Clarke/Bell)
 "River Deep, Mountain High" (Private Dance Mix) (Barry Greenwich / Phil Spector)

Albumin listasijoitukset

 Iso-Britannia - sija 1.
 Yhdysvallat - sija 49.
 Saksa - sija 10.

Singlet ja niiden listasijoitukset

X - Ei julkaistu

Lähteet

Erasuren albumit
Mute Recordsin albumit
Vuoden 1988 albumit
Robert Doornbos

Robert Michael Doornbos (s. 23. syyskuuta 1981 Rotterdam) on alankomaalainen autourheilija.

Ura

Alkuvaiheet pienissä formulasarjoissa
Doornbos harrasti alun perin tennistä, mutta vuoden 1998 Belgian osakilpailun seuraamisen jälkeen päätti ryhtyä pikaisella aikataululla kilpa-ajajaksi. Britannian Vauxhall-Lotus -talvisarjan toisen sijan ja muutaman vuoden 2000 Formula Fordin myötä hän oli heti seuraavana vuonna Formula 3-sarjoissa, jossa ajoi vuosien 2001–2003 aikana kaksi voittoa. Vuosina 2002–2003 Doornbos ajoi kolmesti palkintosijoille Lausitzilla, Hockenheimilla ja Magny-Coursilla järjestetyissä kilpailuissa. Vuonna 2004 Doornbos kilpaili F3000 -sarjassa ajamalla avauskilpailussaan San Marinon osakilpailussa palkintokorokkeelle, voittaen Belgian osakilpailun ja sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuosina 2004–2005 hän toimi myös Formula 1 -talli Jordanin kolmoskuljettajana.

Formula 1
Doornbosin ensiesiintyminen F1-kuljettajana tapahtui vuoden  Saksan osakilpailussa, kun hän korvasi Minardi -tallissa itävaltalaisen Patrick Friesacherin ja sai tallikaverikseen myös alankomaalaisen Christijan Albersin. Ensimmäisessä kilpailussaan hän kolaroi muun muassa Jacques Villeneuven kanssa ja ajoi kahdeksantenatoista maaliin.
  
Doornbos toimi Red Bull -tallin testi- ja kolmantena kuljettajana perjantain harjoituksissa . Italian GP:n 2006 jälkeen Red Bull päätti korvata tallin kakkoskuljettajan itävaltalaisen Christian Klienin Doornbosilla. Niinpä Doornbos kilpaili Red Bullilla kauden kolme viimeistä kilpailua. Kaudella 2007 Doornbos jatkoi Red Bullin riveissä testikuskina. Toisena testikuskina ajoi saksalainen Michael Ammermüller. Doornbos ei saavuttanut F1-urallaan yhtään MM-pistettä ja oli parhaimmillaan kahdesti 12.

Siirtyminen muihin sarjoihin
Jäätyään ilman ajopaikkaa F1-sarjassa Doornbos kilpaili Champ Car -sarjassa vuonna 2007 saavuttaen kaksi voittoa, sarjan kolmostilan sekä Vuoden tulokas -palkinnon. Seuraavana vuonna hän kilpaili Superleague Formula -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Hän kilpaili myös A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2008-2009 voittamalla Portugalin sprinttikilpailun ja sijoittuen neljänneksi. Vuonna 2009 Doornbos kilpaili IndyCar Series -sarjassa ja ajoi saman vuoden Indianapolis 500-kilpailussa, joka päättyi 28. sijaan. Hän palasi Superleague Formula -sarjaan kausiksi 2010–2011.

Formula 1 -tulokset

Formula 3000 -tulokset

A1 Grand Prix -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Robert Doornbos Twitterissä

Alankomaalaiset Formula 1 -kuljettajat
Champ Car -kuljettajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Catch Thirtythree

Catch Thirtythree on ruotsalaisen metal -yhtye Meshuggahin albumi. Se on konseptialbumi, joka sisältää periaatteessa yhden kappaleen, joka on kuitenkin jaettu kolmeentoista osaan. Meshuggahin jäsenet itse pitävät albumia kokeellisena, tosin varsinkin yhtyeen toinen kitaristi Mårten Hagström pitää sitä yhtyeen onnistuneimpana tuotoksena. Yhtye on päättänyt soittaa konserteissaan ainoastaan "In Death - Is Life" ja "In Death - Is Death" -osioista tehtyä sovitusta.

Tämä on myös ensimmäinen Meshuggahin albumi, jossa rummut on ohjelmoitu tietokoneella ezDrummerin Drumkit from Hell -ohjelmaa käyttäen. Yhtyeen rumpali Tomas Haake oli Drumkit from Hell -ohjelman rumpujen äänityksessä mukana, joten ohjelmoitujen rumpujen äänimaailma on kuitenkin lähellä Meshuggahin konkreettisesti äänitettyjen rumpujen ääniä. Syynä ohjelmoituihin rumpuraitoihin on yhtyeen mukaan se, että Catch Thirtythree muuttui niin paljon sitä äänittäessä, että jos rummut olisi tehty aitona, äänityssessiot olisivat kestäneet ikuisuuden. Täten rumpali Haaken työnä levyllä on vain puhutut äänet kappaleiden joissakin osioissa (esimerkiksi kappaleessa "Mind's Mirrors").

Catch Thirtythree on tyyliltään paljon poikkeavampi albumi kuin aikaisemmat. Sen tunnelma on entistä hypnoottisempi ja toistavampi. Tämä johtuu osittain varmasti siitä, että kitararaitoja on päällekkäin välillä kymmenkunta, ja kitaratkin ovat kahdeksankielisiä. Mukana on kuitenkin melkein Meshuggahin tavaramerkiksi noussut tarkka ja yhtäkkisesti vaihtuva rytmittely. Sanoitukset keskittyvät lähinnä erilaisiin paradokseihin.

Nimi Catch Thirtythree tulee mitä luultavimmin arvoituksesta Catch 22, joka perustuu Joseph Hellerin romaaniin. Levyä kutsutaan myös Catch 33:ksi ja Catch Thirty-Three:ksi, kirjoitusasu vaihtelee usein, mutta levyn kannessa se on Thirtythree.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jens Kidman – laulu, kitara ja basso
 Fredrik Thordendal – kitara ja basso
 Mårten Hagström – kitara ja basso
 Tomas Haake – puhelaulu

Lisäksi yhtye yhdessä ohjelmoi albumin rummut.

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Meshuggahin albumit
Konseptialbumit
FC Steaua Bukarest

FC FCSB [] (rom. FC FCSB) on vuonna 1947 perustettu romanialainen jalkapallojoukkue. Steaua perustettiin 1947 Romanian kuninkaallisten asevoimien komentajan, kenraali Mihail Lascărin käskystä. Steaua-nimeä (suomeksi tähti) on käytetty vuodesta 1961. Se pelaa kotiottelunsa Bukarestin Ghencea-stadionilla. Joukkueen värit ovat sininen ja punainen. 

FCSB on Romanian jalkapalloilun kaikkien aikojen menestynein seura. Se on voittanut maan mestaruuden 23 kertaa. Steaua oli myös ensimmäinen itäeurooppalainen joukkue, mikä voitti jalkapallon Euroopan cupin. Tuo tapahtui vuonna 1986, jolloin se kaatoi FC Barcelonan loppuottelussa. Aiemmin puolivälierissä Steaua oli kukistanut suomalaisen FC Kuusysin. Vuonna 1989 Steaua pelasi jälleen Euroopan cupin loppuottelussa. AC Milan oli kuitenkin siinä vahvempi.

Nykyään Steaua ei ole Euroopan laajuisesti yhtä merkittävä tekijä kuin 1980-luvulla. Seura jakaantui vuonna 2017 kahtia vuosia kestäneen nimiriidan takia. Pääsarjassa pelaava yksityisen liikemiehen omistama joukkue menetti oikeuden Steauan nimen ja tunnuksen käyttöön esiintyen nykyään nimellä FCSB, asevoimien yhteyteen edelleen kuuluvan emoseuran tukema jalkapallojoukkue CSA Steaua Bukarest puolestaan pelaa neljännellä sarjatasolla.

Meriitit

Romanian mestaruudet (26): 1951, 1952, 1953, 1956, 1960, 1961, 1968, 1976, 1978, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2001, 2005, 2006, 2013, 2014, 2015
Romanian Cup (24): 1949, 1950, 1951, 1952, 1955, 1962, 1966, 1967, 1969, 1970, 1971, 1976, 1979, 1985, 1987, 1988, 1989, 1992, 1996, 1997, 1999, 2011, 2015, 2020
Euroopan Cup (1): 1986

Lähteet

Aiheesta muualla

 .ro Virallinen kotisivusto (ro) (en)
 Steaua Romanian liigan virallinen sivusto (ro)
 Steaua UEFA:n virallinen sivusto (en)
 FCSteaua.ro Virallinen fanisivusto (ro)
 AISS.ro AISS (Steaua Supporters' Independent Association) (ro)
 Steaua.com Englanninkielinen fanisivusto (en)
 Stelisti.ro  Gazeta Sporturilor (ro)
 Steauan tilastoja (ro)

Steaua Bukarest
Vuonna 1947 perustetut urheiluseurat
Bukarestin urheilu
Timorin kieli

Timor (omakielinen nimi: uab meto) on Timorin saaren länsiosassa, Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. baikeno ja termanu. Kielen ei katsota olevan uhanalainen. Kiellä on myös jonkin verran puhujia Itä-Timorin puolella, Oecussi-Ambenossa. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 700 000 ihmistä (2009). 

Timorilla on useita murteita ja jopa yksittäisillä kylillä voi olla omat murteensa.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Lähteet 

Indonesian kielet

Keski- ja itä-malaijilais-polynesialaiset kielet
Itä-Timorin kielet
Vasili III

Vasili III Ivanovitš (; 25. maaliskuuta 1479 Moskova – 3. joulukuuta 1533 Moskova) oli Moskovan suuriruhtinas ja Venäjän hallitsija vuosina 1505–1533. Hän oli Iivana III:n (Iivana Suuren) ja Sofia Palaiologosin poika. Hänen isänsä Iivana III oli ensimmäinen koko Venäjän hallitsija (1462–1505). Vasili III valloitti Smolenskin, Rjazanin ja Pihkovan.

Perhe 
Ensimmäinen puoliso vuodesta 1505 Solomonia Saburova; avioliitto kumottiin vuonna 1525 lapsettomuuden vuoksi.
Toinen puoliso (1526–1533) Jelena Glinskaja, yhdeksän lasta:
Iivana IV (s. 1530)
Juri (s. 1532)

Avioero 
Vasilin avioeroa on verrattu Englannin kuninkaan Henrik VIII:n tapaukseen. Erona on että Henrik oli katolinen ja päätyi lopulta välirikkoon kirkon kanssa. Venäjän ortodoksikirkko oli kysymyksessä myös ankara, mutta Konstantinopoli oli liberaalimpi ja jo suostunut vastaaviin vaatimuksiin. Venäjällä vaikutusvaltaiset munkit Maksim Grek, Athos-vuorelta tullut, ja liettualaistaustainen pajari Vassian Patrikejev vastustivat avioliiton mitätöimistä Solomonian kanssa. Loppujen lopuksi suuriruhtinas Vasili vaihtoi Venäjän kirkon johdon suosiollisempaan. Solomonia siirrettiin luostariin, ja Vasili valitsi uudeksi vaimokseen liettualaisen ylimyssuvun 15-vuotiaan tyttären Jelena Glinskajan.

Kuolema 
Vasili III kuoli tapaturmaisesti 1533. Hän sai metsästysvamman, jonka jälkiseurauksiin, ilmeisesti tulehdukseen hänen arvellaan menehtyneen. Tällöin hänen lapsensa Iivana ja Juri olivat vielä aivan pikkulapsia. Vasili aavisti kuolemansa ja hän oli testamentissaan määrännyt mahdollisimman luotettavan holhoojaneuvoston, johon kuului pajarineuvoston jäseniä, mutta nyt myös muun muassa Jelenan setä Mihail Glinski. Hänen kanssaan Vasili ei ollut hyvissä väleissä, mutta arveli luultavasti hänen suojelevan lapsia, koskei hänellä ollut vaatimuksia valtaistuimeen.

Lähteet

Moskovan suuriruhtinaat
Vuonna 1479 syntyneet
Vuonna 1533 kuolleet
Metallo

Metallo on Teräsmies -sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Action Comicsin numerossa 252 (toukokuu 1959).

Vuonna 2009 Metallo oli listattu sijalle 52 IGN-sivuston laatimassa listassa sadasta kaikkien aikojen suurimmista sarjakuvarikollisista.

Taustatietoa 
Kun pikkurikollinen John Corben joutui vakavaan auto-onnettomuuteen, hänen kuolemansa näytti jo väjäämättömältä. Hänen pelastuksekseen koitui kuitenkin robotiikkaan erikoistunut ja avaruusolentofobiasta kärsivä tiedemies Emmet Vale, joka päätti käyttää Corbenia koekaniinina uudessa projektissaan. Emmet loi metalloid -nimisestä (fiktiivisestä) metalliseoksesta kehon, johon hän siirsi Corbenin aivot. Vale oli suunnitellut käyttävänsä Metalloksi nimeämäänsä projektia suojana avaruusolentojen mahdollista hyökkäystä vastaan, mutta Corben päättikin tappaa Valen ja käyttää uusia kykyjään rikollisten suunnitelmiensa toteuttamiseen.
Warner Brosin Teräsmies -piirrossarjassa Metallo syntyy Lex Luthorin takia, Luthor käskee antaa Corbenille myrkkyä johon on vain yksi parannuskeino: vaihtaa ihmisen ruumis metalliseen ruumiiseen. Corben kuitenkin sekoaa, koska hänen aistinsa katoavat leikkauksen myötä. Lopulta hän hukkuu mereen, mutta palaa vielä myöhemmissä jaksoissa.

Erikoiskyvyt 
Metallo on kyborgi, jota John Corbenin aivotoiminta hallitsee. Tämän vuoksi Metallo kykenee itsenäiseen ajatteluun. Metallolla on suunnattomat fyysiset voimat, ja hän on titaania kestävämmän metalloid-kehonsa ansiosta vaikeasti vahingoitettavissa. Metallon päävirtalähteenä toimii kryptoniitti -sydän, mikä tekee hänestä vaarallisen vastustajan Teräsmiehelle.

Muissa medioissa

Videopelit
Metallo esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.

Lähteet

Teräsmies
DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset murhaajat
Kuvitteelliset kyborgit

de:Schurken im Superman-Universum#Metallo
Iivana Suuri

Iivana III eli  Iivana Suuri (; 22. tammikuuta 1440 – 27. lokakuuta 1505) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1462–1505 ja ensimmäinen koko Venäjän hallitsija vuodesta 1478. Iivana Suuri yhdisti Venäjän maat valloittamalla Novgorodin ja lyömällä Kultaisen ordan ja Liettuan. Hän kunnostutti Moskovan Kremlin ja nai Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentyttären, minkä takia Venäjää alettiin kutsua hänen seuraajansa Iivana Julman kaudella kolmanneksi Roomaksi. Iivana Suuri oli yksi Venäjän historian pitkäaikaisimmista hallitsijoista.

Perhe 

Ensimmäinen vaimo, vuodesta 1452 vuoteen 1467, Tverin Maria, Tverin ruhtinaan Borisin tytär; avioliitosta syntyi yksi lapsi:
Ivan (s. 1458)
Toinen vaimo, vuodesta 1472, Sofia (Zoe) Palaiologos, Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentytär, avioliitosta syntyi yksitoista lasta, mutta Vasili III:n lisäksi vain viidennelle pojalle Andreille syntyi jälkeläisiä:

Tyttäret:
Jelena (1474–1476)
Feodosia (1475, kuoli nuorena)
Jelena (1476–1513), naimisiin Alexander Jagiellonin kanssa, mutta liitto oli lapseton
Eudokia (1483–1513), naimisiin Kazanin tataarien tsaarin Pjotrin kanssa, mutta liitto oli lapseton
Jelena (1484, kuoli nuorena)
Feodosia (1485–1501), naimisiin Holmin prinssin Vasilin kanssa, mutta liitto oli lapseton

Pojat:

Vasili III (1479–1533), Moskovan suuriruhtinas
Juri (1480–1536), nääntyi nälkään vankilassa
Dmitri (1481–1521), Uglitšin prinssi
Semjon (1487–1518), pakeni Liettuaan syytettynä maanpetoksesta. Hänen jälkensä katosivat paon yhteydessä.
Andrei Ivanovitš(1490–1537), avioitui liettualaiseen Gediminien dynastiaan kuuluneen Eufrosinan kanssa ja heille syntyi jälkeläisiä.

Myös Iivana III:ta kutsuttiin nimellä groznyi mahdollisesti ankaran katseensa takia, samoin kuin myöhemmin varsinaista Iivana IV Julmaa, pojanpoikaansa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Markus H. Korhonen, Oulun yliopisto: Bysantin myöhemmistä vaiheista
Russiapedia, Prominent Russians: Ivan III the Great 

Moskovan suuriruhtinaat
Vuonna 1440 syntyneet
Vuonna 1505 kuolleet
Vasili II

Vasili II  Sokea (; 10. maaliskuuta 1415 – 27. maaliskuuta 1462) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1425–1462. Hänen kauttaan varjosti suuri sisällissota. Hänen pojastaan, Iivana III:sta tuli ensimmäinen koko Venäjän hallitsija.

Vasili oli isänsä Vasili I:n ja Sofian, Liettuan Vytautas Suuren tyttären Sofian, vanhin poika. Hän nousi valtaistuimelle kymmenvuotiaana. Hänen setänsä, Dimitri Donskoin nuorempi poika Juri, hallitsi Galitšin ruhtinaskuntaa pohjoisessa ja vaati Moskovaakin isänsä perintönä. Taistelua jatkoivat hänen poikansa Vasili Kosoi ja Dimitri Šemjaka.

Vytautasin kuollessa 1430 Juri meni Kultaisen ordan kaanin puheille pyytämään Moskovan valtaistuinta. Kaani ei kuitenkaan tukenut häntä, joten Juri kokosi armeijan ja valtasi Moskovan. Vasili petettiin ja joutui vangituksi 1433. Päästyään Moskovan suuriruhtinaaksi Juri armahti sukulaisensa lähetti hänet hallitsemaan Kolomnaa. Siellä Vasili alkoi heti juonia setäänsä vastaan. Juri luopui Moskovasta epävarman asemansa vuoksi ja pakeni kotikaupunkiinsa ja Vasili palasi Moskovan hallitsijaksi.

Jurin vaateen perivät hänen kaksi poikaansa. He voittivat Vasilin, joka haki turvapaikkaa Ordasta. Kun Juri kuoli 1434, hänen pojistaan vanhempi saapui Moskovaan ja valittiin suuriruhtinaaksi. Dimitri Šemjakalla oli omat suunnitelmansa ja hän liittoutui Vasili Vasiljevitšin kanssa veljeään vastaan. Yhdessä he karkottivat Vasilin Kosoin Moskovasta 1435. Hänet vangittiin ja sokaistiin, mikä poisti hänet kilpailusta. Dimitri Šemjaka sai nuoremman veljensä Dimitri Krasnyin kanssa palkkioksi Uglitšin ja Rževin.

Vasili II:n aikana Kultainen Orda hajosi pienempiin kaanikuntiin. Vuonna 1439 Vasili joutui pakenemaan Kazanin kaani Olug Moxammatin piiritystä. Kuusi vuotta myöhemmin hän johti joukkonsa Kazania vastaan, mutta hävisi ja joutui vangiksi. Moskovalaiset joutuivat keräämään valtavat lunnaat, joita vastaan Vasili vapautettiin viisi kuukautta myöhemmin.

Tällä välin Moskova oli joutunut Dimitri Šemjakalle. Hän muisti veljensä kohtalon ja sokaisi Vasili II:n ja karkotti hänet Uglitšiin vuonna 1446. Tästä tuli hänen kutsumanimensä. Koska Vasililla oli vielä kannattajia Moskovassa, Dimitri kantoi hänelle elannoksi Vologdan. Tämä oli virhe, koska Vasili kokosi kannattajansa ja palasi Moskovaan.

Vasilin voitto serkkuaan vastaan tuli 1450-luvulla kun hän valtasi Galitšin ja myrkytti Dimitrin, jonka lapset kuitenkin pääsivät pakoon Liettuaan. Perimysriidat kuitenkin päättyivät.

Kun sota oli ohi Vasili eliminoi lähes kaikki pienet Moskovan alaiset apanaasit ja vahvisti yksinvaltaansa. Tasavaltalaisesti hallitut valtiot Novgorod, Pihkova ja Vjatka joutuivat tunnustamaan hänen yliherruutensa.

Vuonna 1453 Konstantinopoli joutui turkkilaisten valloittamaksi ja patriarkka Isidor suostui tunnustamaan paavin ylivallan Firenzen konsiilissa. Alistuminen paaville herätti kauhua ja Vasili hylkäsi päätöksen ja hänen määräyksellään piispa Jona nimitettiin 1448 Venäjän metropoliitaksi, mikä erotti Venäjän ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkaatista.

Lähteet 

Moskovan suuriruhtinaat
Sokeat henkilöt
Vammaiset poliitikot
Vuonna 1415 syntyneet
Vuonna 1462 kuolleet
Vandaalin kieli

Vandaali on nykyään kuollut germaanikieli, jota puhuivat vandaalit. Sen tiedetään kuuluneen itägermaanisiin kieliin ja se oli mahdollisesti läheistä sukua gootille. Joitakin vandaalinkielisiä fraaseja ja erisnimiä tunnetaan yhä.

Vandaalinkielisiä tekstejä ei ole säilynyt, eikä ole edes varmaa, kirjoitettiinko vandaalin kieltä lainkaan. 

Tunnettu saksalainen lingvisti Ferdinand Wrede (1863–1834) oli vakavasti kiinnostunut vandaalien käytämästä kielestä ja yritti tutkia sitä. Hän julkaisi saksankielisen kirjoituksen "Über die Sprache von Wandalen" vuonna 1886.

Lähteet 

Euroopan kuolleet kielet
Germaaniset kielet
Kuumia aaltoja

Kuumia aaltoja on MTV3-kanavalla syksyllä 2003 lähetetty suomalainen 15-osainen televisiosarja. Se jäi Spede Pasasen uran viimeiseksi tuotantopäätökseksi. Sarjan jaksot nähtiin uusintana kesällä 2005.

Anna-Leena Härkösen käsikirjoittama draamakomedia kertoo helsinkiläisestä kampaajasta Jutta Kinnulasta, joka käy läpi myöhäiskeski-iän kriisiä. Hänen aikuinen poikansa muuttaa sarjan alussa kotoa pois. Sarja seuraa Jutan hektisiä työpäiviä kampaamossa ja haparoivia miessuhteita.  

Juttaa näyttelee Hannele Lauri. Muissa pääosissa ovat Sanna Saarijärvi, Markku Nenonen ja Mikko Rasila.

Jaksoluettelo

Aiheesta muualla 
 Sarjan kotisivut

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Kim Borg

Kim Borg (7. elokuuta 1919 Helsinki – 28. huhtikuuta 2000 Humlebæk, Tanska)  oli suomalainen oopperalaulaja (basso) ja lauluprofessori. Borgia pidetään yhtenä aikansa arvostetuimmista suomalaistaiteilijoista. 

Borg valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1946, mutta sen jälkeen hän keskittyi laulu- ja musiikkiopintoihin Sibelius-Akatemiassa. Luonteeltaan leikkisä ja räiskyvä Borg kutsui itseään taustaansa viitaten "ikuiseksi teekkariksi". 

Läpimurtonsa Borg teki Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa vuonna 1952. Vuonna 1959 hän esiintyi ensimmäisenä suomalaisena mieslaulajana arvostetussa New Yorkin Metropolitanissa. Hänet palkittiin vuonna 1962 Pro Finlandia -mitalilla. Borg lopetti aktiivisen laulajanuransa jo 1960–1970-luvun taitteessa ja toimi sen jälkeen Kööpenhaminan kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun professorina 1972–1989. Hän opetti laulu-uralle aikovia omassa televisio-ohjelmassaan Suomessa.

Kim Borgin huippusuorituksiin kuuluivat muun muassa nimirooli Musorgskin oopperassa Boris Godunov, Ruhtinas Greminin rooli Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginissa, ylipappi Sarastro W. A. Mozartin Taikahuilussa sekä Mefisto Charles Gounod’n Faustissa. Borg teki 1950- ja 1960-luvulla useita levytyksiä saksalaiselle Deutsche Grammophon -levymerkille. Hänen levytystuotantonsa ulottuu ooppera-aarioista ja yksinlauluista hengellisiin lauluihin ja joululauluihin. Uransa alkuvaiheessa vuonna 1945 hän levytti salanimellä Timo Poro kaksi Toivo Kärjen säveltämää iskelmää ”Nuoren miehen lauantai” ja ”Täyttä laukkaa”.

Borg käytti värikästä ja syvää bassoaan erittäin intensiivisesti, väkevästi eläytyen. Lisäksi hänessä oli todellista lavakarismaa, mikä olikin yksi hänen suosionsa salaisuuksista.

Kim Borgin veljiä olivat sisustusarkkitehti Olli Borg ja musiikkituottaja Jaakko Borg. Heidän isänsä oli arkkitehti Kaarlo Borg.

Kim Borg kuoli Humlebækissa lähellä Kööpenhaminaa.


Populaarikulttuurissa
Suurelle yleisölle Kim Borgin nimi lienee tutuin elokuvasta Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984). Opettaessaan tennistä everstin tyttärelle (Hannele Lauri) Uuno (Vesa-Matti Loiri) toteaa, että "ei kukaan ole Kim Borg syntyessään" sekoittaen näin Kim Borgin ja tennispelaaja Björn Borgin toisiinsa.

Salanimet
 Carlson O.
 Poro Timo
 Tähtinen Hj.

Diskografia
 Kim Borg laulaa kansanlauluja (1959)
 Joululauluja (1959)
 Kim Borg (1960)
 Hengellisiä lauluja ja virsiä (1964)
 Mussorgsky Songs: Songs and Dances of Death. Supraphon, Czechoslovakia (1968)
 Kim Borg (1979)
 Lieder (1987)
 Kim Borg: The Golden Years 1952-1956. Fuga (2008)
 Kim Borg: The Opera Album. Fuga (2010)
 Kim Borg: Immortal Recordings 1952-1954. Finlandia Classics (2013)
 Hartaita lauluja. Finlandia Classics (2013)
 Kim Borg: The Lied Album. Finlandia Classics (2015)
 Kim Borg: Suomalaisia lauluja. Finlandia Classics (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Ylen Elävä arkisto – Kim Borg
 
 
 

Suomalaiset bassot
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset professorit
Suomalaiset insinöörit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Sörsselssön

Sörsselssön on yksi Uuno Turhapuro -elokuvien päähahmoista. ”Insinjööri” Sörsselssöniä esitti Simo Salminen. Kahdessa viimeisessä Turhapuro-elokuvassa nimi esiintyi muodossa Sörsselsson. 

Ensimmäisessä Uuno Turhapuro -elokuvassa nimi oli vielä Lettunen ja elokuvissa Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon ja Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy nimenä oli Lörsson. 

Koulutukseltaan Sörsselssön on diplomi-insinööri, mutta työskentelee silti Härskin kanssa autokorjaamolla. Hahmo ei esiintynyt lainkaan elokuvissa Professori Uuno D.G. Turhapuro ja Lottovoittaja UKK Turhapuro. Jälkimmäisessä Simo Salminen esitti Uunon Jaska-nimistä mökkinaapuria. Sörsselssön vakiintui hahmon nimeksi elokuvassa Uuno Turhapuron aviokriisi.

Sörsselssön on toiminut myös muun muassa ikkunanpesijänä, yksityisetsivänä ja talonmiehenä. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti, kuten myös Hartikainen. Sörsselssön harrastaa kulttuuria, erityisesti runojen kirjoittamista, joskin monet runoista ovat jääneet kesken.

Sörsselssön on joissain elokuvissa hieman yksinkertainen, ja helposti suostuteltavissa mukaan Uunoon liittyviin hankkeisiin. Toisaalta Sörsselssön on myös varsin viinaan menevä, ja humalassa hän saattaakin itse olla ongelmien aiheuttaja.

Sörsselssönin vaimot vaihtelivat hyvin moneen kertaan. Vaimoja ovat esittäneet Seela Sella, Helena Notkonen, Hellevi Seiro, Riitta Väisänen, Satu Silvo sekä Rita Polster.

Uuno Turhapuro -hahmot
Wonderland (Erasuren albumi)

Wonderland on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren, alun perin kesäkuussa 1986 Mute Records -levymerkillä julkaistu, debyyttilevy.

Albumi ei saavuttanut suurta kaupallista suosiota, eikä yksikään sen kolmesta singlejulkaisusta yltänyt alkuperäismuodossaan brittilistan Top-40:een, mutta yhtyeen myöhempien  hittikokoelmien Pop! The First 20 Hits (1992) ja Hits! The Very Best Of Erasure (2003) yhteydessä julkaistut remix-versiot kappaleista "Who Needs Love Like That" (1992) ja "Oh L'Amour" (2003) ylsivät molemmat Top-20 listalle.

Heti julkaisun jälkeen monet pitivät albumia epäonnistuneena - erityisesti verrattuna Clarken aiempiin menestyslevyihin Depeche Moden ja Yazoon kanssa - mutta myöhemmin Wonderland on ottanut paikkansa arvostettuna 80-luvun synthpop-klassikkona.

Vince Clarke oli suunnitellut käyttävänsä joka kappaleessa eri laulajaa, mutta koska yhteistyö Andy Bellin kanssa sujui mainiosti, hänestä tuli Clarken pysyvä musiikillinen yhteistyökumppani. Kansitekstien tiedoista poiketen kaikki albumin kappaleet "Oh L'Amouria" lukuun ottamatta ovat yksin Vince Clarken kirjoittamia. Auttaakseen uuden laulajan alkuun Clarke antoi Bellille puolet kappaleiden tekijänoikeuksista.

Muusikot

 Vince Clarke - syntetisaattorit, kosketinsoittimet 
 Andy Bell - laulu

Kappalelista

UK-versio
"Who Needs Love Like That" (Clarke)
"Reunion" (Clarke/Bell)
"Cry So Easy" (Bell)
"Push Me Shove Me" (Clarke/Bell)
"Heavenly Action" (Clarke/Bell)
"Say What" (Clarke/Bell)
"Love Is A Loser" (Clarke/Bell)
"Senseless" (Clarke/Bell)
"My Heart... So Blue" (Clarke)
"Oh L'amour" (Clarke/Bell)
"Pistol" (Clarke/Bell)
"March On Down The Line" (remix)
"Say What" (remix)
"Senseless" (remix)

USA-versio
"Who Needs Love Like That" (Clarke)
"Reunion" (Clarke/Bell)
"Cry So Easy" (Bell)
"Senseless" (Clarke/Bell)
"Heavenly Action" (Clarke/Bell)
"Say What" (Clarke/Bell)
"Love Is A Loser" (Clarke/Bell)
"March On Down The Line" (Clarke/Bell)
"My Heart... So Blue" (Clarke)
"Oh L'Amour" (Clarke/Bell)
"Who Needs Love Like That" (The Love That Mix Version)
"Oh L'amour" (The Funky Sisters Remix)

Albumin listasijoitukset

 Iso-Britannia - sija 71.
 Yhdysvallat -  -
 Saksa - sija 16.

Singlet ja niiden listasijoitukset

X - Ei julkaistu

Erasuren albumit
Mute Recordsin albumit
Vuoden 1986 esikoisalbumit
Gopher

Gopher on Internetissä käytetty sovelluskerroksen protokolla, jonka muun muassa HTTP-protokolla syrjäytti pääosin 1990-luvulla. Gopher-palvelimet tarjoavat kokoelman hierarkkisesti järjestettyjä tekstitiedostoja. Erona uusiin WWW-teknologioihin gopher-sivustot eivät sisällä hypertekstiä tai kuvia.

Gopherin URL on muotoa gopher://palvelin/hakupolku (vertaa HTTP:n http://palvelin/hakupolku).

IANA on varannut portin numero 70 gopher-protokollalle.

Gopher oli rajoittuneempi kuin HTTP:n ja HTML:n yhdistelmä, mutta myös kevyempi toteuttaa. Ensimmäinen versio protokollasta ilmestyi vuonna 1991 ja vuonna 1993 sille julkaistiin RFC-dokumentti (). Gopher on suunniteltu asiakas-palvelin-arkkitehtuurille.

Vuonna 1993 Minnesotan yliopisto muutti ohjelmiston lisensointia, jonka jälkeen sen suosio oli laskusuunnassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Gopher-palvelin qoox.org 

Internet-standardit
Verkkoprotokollat
Carl Wilhelm Scheele

Carl Wilhelm Scheele (9. joulukuuta 1742 Stralsund, Ruotsin Pommeri – 21. toukokuuta 1786 Köping, Ruotsi) oli saksalais-ruotsalainen kemisti ja apteekkari.

Scheele löysi ensimmäisenä monia kemiallisia alkuaineita kuten typen, hapen (n. 1772), bariumin (1774), kloorin (1774), mangaanin (1774), molybdeenin (1778) ja volframin (1781). Hän totesi myös ensimmäisenä, että samallakin metallilla saattaa eri yhdisteissä olla eri valensseja. Lisäksi hän valmisti useita yhdisteitä kuten vetysyanidia (HCN, sinihappo)
, vetyfluoridia (HF) ja vetysulfidia (H2S, rikkivety).

Scheeleä pidetään myös yhtenä orgaanisen kemian perustajista. Ennen vuotta 1780 ainoat tunnetut orgaaniset hapot olivat muurahaishappo, etikkahappo, bentsoehappo ja meripihkahappo, mutta Scheele eristi useita muita kuten oksaali­hapon, viini­hapon, sitruuna­hapon ja maito­hapon. Lisäksi hän löysi glyserolin sekä useita estereitä.

Carl Scheele kirjoitti kirjan Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer.

Lähteet

Ruotsalaiset kemistit
Saksalaiset kemistit
Apteekkarit
Vuonna 1742 syntyneet
Vuonna 1786 kuolleet
Speden parhaat

Speden parhaat on syksyllä 2003 lähetetty suomalainen 15-osainen komediasarja, joka sisältää sketsejä Spede Pasasen viihdeohjelmista vuosilta 1965–1987. Jokaisen jakson alussa Speden vanhat ystävät muistelevat Spedeä ja hänen työskentelyään viihteen parissa. Sketsit sarjaan valitsi Päiviö Pyysalo. 

Myös 1970-luvulla 50 pientä minuuttia- ja Spede Show -tv-ohjelmien parhaita paloja esitettiin Speden parhaat -nimisinä koosteina televisiossa.

Näyttelijät 
Sarjan arkistokatkelmien pääosissa ovat Speden tv-ohjelmien näyttelijöitä vuosilta 1965-1987.
Sarjan haastattelupätkissä haastateltavina ovat mm. Ere Kokkonen & Jukka Virtanen.

Katso myös 
 Spedevisio
 Speden saluuna

Spede Pasanen
2000-vuosikymmenen suomalaiset sketsisarjat
Suffocation

Suffocation on yhdysvaltalainen tekninen death metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1988 Long Islandissa, New Yorkin osavaltiossa. Suffocationia pidetään yleisesti "brutal death metal" -alalajin alkuunpanijana.

Suffocation koostuu laulaja Frank Mullenista, kitaristi Terrance Hobbsista, kitaristi Guy Marchaisista, basisti Derek Boyerista ja rumpali Mike Smithistä. Yhtye hajosi vuonna 1998, mutta perustettiin uudelleen vuonna 2003 muutamien jäsenten vaihduttua. Vuonna 2012 yhtyeen alkuperäisjäsen, rumpali Mike Smith erosi yhtyeestä. Hänen tilalleen tuli yhtyeessä aiemminkin ollut Dave Culross. Yhtye on luultavasti saanut nimensä Obituaryn kappaleesta Suffocation.

Jäsenet
 Ricky Myers – vokalisti (2015–2016, 2018, 2019–)
 Terrance Hobbs – kitara (1989–1998, 2003–)
 Charlie Errigo – kitara (2016-)
 Derek Boyer – basso (2004–)
 Eric Morotti – rummut (2016-)

Entiset
 Frank Mullen – laulu (1988–1998, 2003–2018, 2019)
 Guy Marchais - kitara (1988–1990, 2003–2016)
 Doug Cerrito – kitara (1989–1998)
 Josh Barohn – basso (1989–1991)
 Chris Richards – basso (1991–1998)
 Doug Bohn – rummut (1994–1996)
 Mike Smith – rummut (1989–1994, 2003–2012)
 Kevin Talley – rummut (2014–2016)

Diskografia

Albumit

EP:t

DVD:t

Muut julkaisut

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Yhdysvaltalaiset tekniset death metal -yhtyeet
Värimorsinko

Värimorsinko eli morsinko (Isatis tinctoria) on kaksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi. Sitä on viljelty värikasvina siitä saatavan sinisen, kasvivärjäyksessä käytettävän väriaineen vuoksi. Lajin latinankielinen nimi tinctoria viittaa värjäyskäyttöön.

Levinneisyys 
Värimorsinko kasvaa villinä Kaukasuksella ja isoissa osissa Aasiaa, mutta viljelyjäänteenä sitä löytyy liki koko Euroopasta. Suomessa kasvi kasvaa luonnonvaraisena Saaristomeren alueella, Pohjanlahden ja Suomenlahden rannikoilla. Se viihtyy kivi-, sora- ja hiekkarannoilla. Suomessa luonnonvarainen värimorsinko on harvinainen.

Eurooppalaiset veivät värimorsingon Pohjois-Amerikkaan 1700-luvulla, ja kasvi on levinnyt siellä rikkakasviksi asti.

Tuntomerkit 
Värimorsingon varsi on jäykkä ja haarainen, kukat keltaisissa kukinnoissa. Se muistuttaa ulkonäöltään rypsiä, mutta tarkkaan katsoen kukkien terälehdet ovat teräväkärkisemmät, ja heteet selvemmin esillä.

Käyttö ja historia 
Sininen väriaine on kasvikunnassa harvinaista. Värimorsingon siemeniä löytyy jo kivikauden asutuksen jäljiltä.

Sininen väriaine on värimorsingossa värittömän indikaanin muodossa olevaa indigo-väriaineen esiastetta. Aidosta indigokasvista saadaan syvempi sininen kuin värimorsingosta, mutta värimorsingon sininen on kestävämpää. Kun eurooppalaiset löysivät meritien Intiaan, indigon tuonti syrjäytti kotimaisen värimorsingon kysynnän.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Värimorsinko (Isatis tinctoria)
Kasviatlas: Värimorsingon levinneisyys Suomessa.
Den virtuella floran: Värimorsingon levinneisyys pohjoisella pallonpuoliskolla.
Luontoportti: Morsinko (Isatis tinctoria)
United States Department of Agriculture (USDA): Isatis tinctoria 
Flora of China: Isatis tinctoria 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Isatis tinctoria (dyers woad) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Isatis tinctoria 
Fire Effects Information System (FEIS): Isatis tinctoria 

Ristikukkaiskasvit
Värikasvit
Koru

Koru on ihmisen vartalolla tai vaatetuksessa oleva somisteena käytettävä pienehkö, yleensä arvokas koriste-esine.

Korulajit 

Eri tavoin käytettäviä korulajeja ovat muun muassa riipukset, ketjut, helminauhat, ranne-, nilkka- korva- ja nenärenkaat, rintakorut, hiussoljet ja vyönsoljet.

Korua voidaan käyttää myös merkkinä käyttäjänsä kuulumisesta tiettyyn ihmisryhmään kuten esimerkiksi juutalaiset Daavidin tähteä ja kristityt krusifiksikorua.

Kulta on pitkään ollut tärkeä korujen valmistusaine. Muita suosittuja korumetalleja ovat hopea ja nykyaikana jopa platina, jota muinaisaikojen menetelmin ei voitu valmistaa. Nykyisin koruissa käytettyyn kultaan on seostettu vaihteleva määrä hopeaa, mikä vaikuttaa paitsi metallin väriin, myös koruesineen kovuuteen ja kulumiskestävyyteen. Metallikoruun liitetään usein lasia, helmiä tai hiottuja jalokiviä.

Nykyaikana joudutaan korujen valmistuksessa huolehtimaan EU:n nikkelidirektiivin 94/27/EY määräysten vuoksi siitä, että ihoa vasten kosketuksessa käytetty koru ei pääse altistamaan käyttäjäänsä nikkeliallergialle.

Turvallisuus- ja kemikaalivirasto on rajoittanut korujen allergisoivuutta myynti- ja  maahantuontisäädöksillä. Nikkelin, kadmiumin ja kadmiumyhdisteiden, sekä lyijyn ja lyijy-yhdisteiden käyttöä rajoitetaan myös EU-lainsäädännöllä. Nämä säädökset eivät koske antiikkikoruja, eli ennen 10.12.1961 valmistettuja koruja.

Miesten korut 
Länsimaisessa puvussa miesten korujen asemassa ovat perinteisesti kello, solmioneula, vihkisormus ja kalvosinnapit. Kaulassa miehet saattavat pitää tunnuksena esimerkiksi kristillistä ristiä tai Thorin vasaraa eli Ukon kirvestä. Miesten kaulakoru on perinteisessä tyylissä pieni ja melko huomaamaton. Miesten käyttämiä koruja ovat myös mm. korvakorut ja lävistyskorut.

Ympäristövaikutukset 
Kullan tuotanto kuluttaa paljon luonnonvaroja. Kultaista sormusta varten saatetaan joutua louhimaan kolme-neljä tonnia malmia, ja se käsitellään sähköllä ja puhtaalla vedellä. Kultasormuksen valmistus uudesta raaka-aineesta on satoja kertoja kuluttavampaa kuin kierrätetystä kullasta valmistetun sormuksen tekeminen.

Katso myös 
 Jalokivi
 Jalometalli
 Kunniamerkki
 Lävistys
 Tatuointi

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Väitös: Nykykoru ravistelee korualaa ja taidetta

Seulonnan keskeiset artikkelit
Voimalaitos

Voimalaitoksella eli voimalalla tarkoitetaan yleensä teollisuusmittakaavan sähköntuotantolaitosta. Lämmitysvoimalaitoksella tarkoitetaan sähköä ja lämpöä yhteistuotantona tuottavaa laitosta. Lämpövoimalaitos tuottaa sähköä lämmön avulla. Pelkästään lämpöä tuottavaa laitosta kutsutaan lämpölaitokseksi.

Yleisessä voimalaitoskonstruktiossa, höyrykattilavoimalaitoksessa, paineistettua vettä höyrystetään höyrykattilassa ja yleensä se myös tulistetaan. Tulistettu höyry ohjataan turbiiniin, jossa höyryn entalpiaa eli lämpö-ja paine-energiaa muutetaan turbiinin pyörimisenergiaksi. Turbiini taasen pyörittää generaattoria, joka synnyttää sähkövirran. Ydinvoimalaitoksessa vesi höyrystetään ydinenergialla.

Kaasuturbiinivoimalaitoksessa kuumat ja korkeapaineiset savukaasut pyörittävät turbiinia.

Muita voimalaitosrakenteita ovat luonnon virtauksia hyödyntävät ratkaisut kuten vesi- ja tuulivoimalaitokset.

Turbiinittomia konstruktioita ovat aurinkokennot, polttokennot ja polttomoottorivoimalaitokset.

Voimalaitoksen tarkoitus on muuttaa jotain primäärienergiaa sähköenergiaksi, mikä on yksi sekundäärienergian muoto.

Voimalaitostyyppejä 

Vesivoimalaitos ja pumppuvoimalaitos
Lauhdevoimalaitos
Vastapainevoimalaitos
Ydinvoimalaitos
Kaasuturbiinivoimalaitos
Kombivoimalaitos
Polttomoottorivoimalaitos
PFBC-voimalaitos
IGCC-voimalaitos
Tuulivoimalaitos
Aurinkovoimalaitos

Voimalaitoksen osia 

Höyrykattila
Höyryturbiini
Generaattori
Lauhdutin
Jäähdytystorni

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Proosa-Edda

Proosa-Edda, myös Nuorempi Edda, Sturlusonin Edda tai Snorrin Edda, ()on skandinaavisten muinaistarujen kokoelma, jonka kirjoitti vanhojen tarinoiden pohjalta islantilainen runoilija ja poliitikko Snorri Sturluson ilmeisesti vuoden 1220 tienoilla. Kirja sisältää vanhaa tarinaperinnettä yhdenmukaiseksi kirjoitetussa muodossa.

Proosa-Edda muodostuu esipuheesta ja kolmesta osasta. Ensimmäinen osa Gylfaginning (”Gylfin harhanäky”) sisältää vuoropuhelun muotoon kirjoitettuja skandinaavisia myyttejä maailman syntymisestä, jumalten seikkailuista ja Ragnarökistä. Snorri kirjoitti osat Skáldskaparmál ja Háttatal runousopin käsikirjaksi aikansa runoilijoille. Snorri lainaa välillä proosatekstinsä lomassa suoraan Edda-runoja. Joihinkin myöhempiin käsikirjoituksiin on myös lisätty näitä runoja.

Proosa-Eddasta on säilynyt useita käsikirjoituksia, joista varhaisimmat kirjoitettiin 1300-luvun alussa.

Gylfaginning 
Gylfaginning  tai Gylvaginning (, ”Gylfin harhanäky”) on Proosa-Eddan ensimmäinen osa. Se on skandinaavisen mytologian ja muinaisuskon kollektiivinen esitys, jossa kerrotaan mestarillisella tavalla suuri osa vanhoista muinaisskandinaavisista myyteistä, mukaan lukien Thorin matka Utgardiin, Thorin kalastusmatka, Balderin kuolema ja Ragnarök. Kuningas Gylfi (Gylve) uskoo näyssä kuulevansa kolmen jumalallisen olennon tarinoita. Esittämällä aineistonsa tällä tavoin Snorri välttää antamasta vaikutelman, että sisältö olisi historiallinen totuus, eikä häntä voida siten syyttää harhaopista. Snorrin tärkeimpinä lähteinä ovat toimineet vanhat runot, joista osa on säilynyt vanhemmassa Eddassa eli Runo-Eddassa. Gylfaginningissä kuvatut myytit olivat välttämätöntä tausta-aineistoa skaldeille, kun he sepittivät omia kenningejään.

Skáldskaparmál 
Skaldskaparmål ( "Runouden kieli") antaa ohjeita siitä, kuinka laatia kenningejä hyödyntämällä laajaa vanhojen käsitteiden ja myyttien aarreaittaa. Esimerkkeinä ovat useiden menneiden aikojen runoilijoiden säkeet.

Háttatal 
Håttatal ( "Runomittojen luettelo") on tutkielma muinaisnorjalaisista runomitoista, ja se sisältää myös 102 Snorrin itsensä sepittämää säettä. Nämä runot ovat näytteitä erilaisista runomitoista ja ne muodostavat yhdessä suuren runoelman, joka on laadittu Norjan kuninkaan Haakon IV Haakoninpojan ja jaarli Skule Bårdssonin kunniaksi.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Kansalliseepokset
Skandinaavinen mytologia
Muinaispohjoismainen kirjallisuus
Keskiajan kirjallisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Reeperbahn

Reeperbahn (alasaksaksi Köydenpunojankatu) on Saksan toiseksi suurimman kaupungin Hampurin tunnetuin katu. Se on vajaan kilometrin mittainen ja sijaitsee Sankt Paulin kaupunginosassa. Katu on Hampurin yöelämän keskus sekä punaisten lyhtyjen alue. Kadun varrella on runsaasti ravintoloita, diskoja sekä mahdollisesti satoja baareja, minkä lisäksi sieltä löytyy strippiklubeja, seksikauppoja ja seksimuseo.

The Beatles esiintyi Reeperbahnin alueen klubeilla useaan kertaan aivan 1960-luvun alussa. Esiintymiset kestivät useita viikkoja kerrallaan. Yhtyeen esiintymiskapakat olivat Indra ja Kaiserkeller vuonna 1960, Top Ten vuonna 1961 ja Star-Club vuonna 1962. Yhtyeen vaiheista Hampurin ajoilta kerrotaan lukuisia tarinoita.

Alue oli 1990-luvulla Euroopan köyhimpiä ja huonomaineisimpia kaupunginosia. Vuonna 2006 Hampurin kaupunki sijoitti alueen rakennustöihin lähes kymmenen miljoonaa euroa. Alue houkutteleekin yhä enemmän turisteja.

Suomalaislaulaja Irwin Goodman voitti vuoden 1970 Syksyn sävel -kilpailun kappaleella ”St. Pauli ja Reeperbahn”. Kappaleen sanoissa sanoittaja Vexi Salmi hyödynsi hänen ja Goodmanin kokemuksia 1960-luvun alun Saksassa. Laulu oli Suomen listaykkösenä kuukausia.

Katso myös 
 Luxor (bordelli)

Lähteet 

Hampuri
Saksan kadut
Prostituutio
Seulonnan keskeiset artikkelit
C.S.I. Miami

C.S.I. Miami (CSI: Miami) on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, joka kertoo rikospaikkatutkijoiden työstä Miamin kaupungissa. Se on C.S.I.-televisiosarjan spin-off-sarja. Samoin kuin alkuperäisessä sarjassa, C.S.I. Miamissa seurataan rikospaikkatutkijoiden työtä, mutta sarjan juonikuvioita on yksinkertaistettu ja viihteellistetty: sillä on eri kohdeyleisö kuin alkuperäisellä sarjalla.  Sarja keskittyy rikospaikkatutkintaan, kuulusteluihin ja siinä seurataan jonkin verran myös päähenkilöiden yksityiselämää. C.S.I. Miamin tunnusmusiikkina toimii The Whon kappale ”Won’t Get Fooled Again”. 

Sarjan päähahmo, komisario Horatio Caine (David Caruso) esiintyi ensimmäistä kertaa alkuperäisessä CSI-sarjassa vuonna 2002. Hahmosta nousi suuri kohu, ja näin ollen Horatiolle järjestettiin kokonaan oma televisiosarja. Horatio Caine on noussut kulttimaineeseen ja hänestä on tullut osa populaarikulttuuria. Tämän seurauksena häntä on parodioitu useissa komediasarjoissa. Horation tunnusmerkeiksi sarjassa on kehkeytynyt mustat aurinkolasit, siisti pukeutuminen ja harmaa ”työauto”. Hahmo on kuitenkin myös hiukan surumielinen ja jää yleensä aina lopuksi yksin.

Sarjan jaksot alkavat aina murhalla, jonka jälkeen Horatio tiimeineen saapuu paikalle. Kun Horatio näkee ruumiin, hän sanoo jotain ironista tai kyynistä, kuten "hyvää syntymäpäivää" uhrille, jolla oli ollut syntymäpäivä. Tämän jälkeen tulee alkutunnus.

C.S.I. Miamia esittiin MTV3:lla ja Sub-kanavalla. Ensimmäiset tuotantokaudet näytettiin MTV3:lla, jonka jälkeen sarja siirtyi Subille. 8. tuotantokauden alussa sarja siirtyi näytettäväksi takaisin MTV3:lle. Toukokuussa 2017 FOX aloitti sarjan uusinnat ensimmäisestä kaudesta lähtien.

CBS ilmoitti C.S.I. Miamin lopettamisesta 13. toukokuuta 2012, ja 10. tuotantokausi jäi sarjan viimeiseksi. Lopettamisen syyksi kerrottiin sen kallis tuotanto, sekä tilaa tehtäisiin uudelle NYC 22 -poliisisarjalle. NYC 22 kuitenkin lopetettiin heti ensimmäisen tuotantokauden jälkeen.

Suomalaisnäyttelijä Peter Franzén esiintyi tutkittavana ruumiina jaksossa, joka esitettiin Suomen televisiossa MTV3-kanavalla 27. marraskuuta 2005 (3. tuotantokauden 5. jakso).

Näyttelijät 

Poistuneet hahmot

Katsojaluvut Yhdysvalloissa

Sisarsarjat 

 C.S.I.
 C.S.I. New York
 C.S.I. Cyber

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Tiede (lehti)

Tiede (vuoteen 1999 Tiede 2000) on suomalainen tieteen aikakauslehti, jota on julkaistu vuodesta 1980 lähtien. Lehteä julkaisee Tieteen tiedotus ry ja kustantaa Sanoman tytäryhtiö Sanoma Media Finland. Tieteen päätoimittaja on ollut vuodesta 2005 lähtien Jukka Ruukki. Tiede-lehteä ilmestyy vuodessa 14 numeroa, ja vuonna 2020 sen lukijamäärä oli 279 000 lukijaa.

Lehti kertoo tieteen saavutuksista, meneillään olevista tutkimuksista ja tulevaisuuden tavoitteista. Vakiopalstoja ovat uutisosion lisäksi muun muassa Omat Sanat, Tiede vastaa ja Kuva-arvoitus. Jokaisessa lehdessä on useampia pidempiä artikkeleita, jotka ovat yleensä asiantuntijoiden kirjoittamia. Lehdessä on myös oma lukijoiden kysymyspalsta. Vastaajat vaihtelevat kysymyksen mukaan, koska jokaiseen kysymykseen vastaa kyseisen aihepiirin asiantuntija. Vanhat kysymykset vastauksineen ovat nähtävillä lehden nettitietokannassa. 

Tiede-lehden verkkosivuilla on uutisia tiedemaailman tapahtumista ja blogeja. Sivuilla on myös vuoden 2000 jälkeen julkaistujen lehtien artikkeleita, uutisia ja lukijakysymyksiä. Sivuilla on myös keskustelupalsta. Palstalle rekisteröityminen ei vaadi lehden tilaamista.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Tiede-lehden kotisivu.

Suomalaiset aikakauslehdet
Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Leoš Janáček

Leoš Janáček [ˈlɛoʃ ˈjanaːtʃɛk] (alk. Leo Eugen Janáček; 3. heinäkuuta 1854 Hukvaldy, Itävallan keisarikunta – 12. elokuuta 1928 Ostrava, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen säveltäjä. Omaleimaisen tyylin luonutta Janáčekia arvostetaan erityisesti  oopperasäveltäjänä. Hänen tuotantoonsa kuuluu lisäksi muun muassa Sinfonietta, sinfonisia runoelmia ja Glagoliittimessu.

Säveltäjänura 

Janáček syntyi vaatimattomasti toimeen tulevaan opettajaperheeseen ja aloitti muusikonuransa kuoropoikana Brnossa. Hän opiskeli musiikkia Prahassa ja Leipzigissä. Vuonna 1881 hän palasi Brnoon, johon hän perusti myöhemmin Brnon konservatoriona tunnetun oppilaitoksen. 

Janáčekin varhaistuotanto on pääasiassa romanttista, mutta myöhemmin hän sai vaikutteita lisäksi määriläisestä ja slovakialaisesta kansanmusiikista. Oopperasäveltäjistä hän piti esikuvanaan venäläistä Modest Musorgskia. Oopperassa Jenůfa hän käytti hyväkseen tutkimuksiaan puhekielen intonaatiosta ja loi näin omaperäisen sävelkielen. Teos sai kantaesityksensä Brnossa, mutta vasta esitys Prahassa 1916 kohotti hänet kansainväliseen maineeseen. Hän tapasi pian sen jälkeen Kamila Stösslován, jolta hän sai inspiraation useisiin myöhäistuotantonsa teoksiin. 

Huomattavan osan päätuotannostaan Janáček sävelsi viimeisten elinvuosiensa aikana, vuodesta 1916 alkaen. Sinfonietta sai kantaesityksensä Prahassa vuonna 1926, ja Taras Bulba -rapsodian säveltäjä kirjoitti 1918. Janáčekin esitetyimpiin oopperoihin kuuluva Ukonilma (Káťa Kabanová) kantaesitettiin vuonna 1921. Janáček oli kiinnostunut venäläisestä kirjallisuudesta, josta hän sai aiheen moniin teoksiinsa.

Janáček kapinoi teoksissaan musiikin klassisia muotoja ja sinfonista kehittelyä vastaan. Sen sijaan häntä innostivat ihmisääni ja lyyrinen näyttämötaide. Temperamentiltaan hän oli impulsiivinen ja kiihkeä, mikä näkyy hänen teostensa teemojen lyhyytenä, toistoina, kontrasteina ja profilointien voimana. Hänen oopperoidensa aiheet kertovat säveltäjän herkkyydestä inhimillistä kärsimystä kohtaan, mutta niissä ei unohdeta huumoriakaan. Hänen parhaat saavutuksensa ovat Glagoliittimessu, joka pohjautuu muinaisslaavilaiseen tekstiin, ja Dostojevskin Muistelmia kuolleesta talosta -romaaniin perustuva ooppera Kuolleesta talosta. Janáčekin laajempaa menestystä rajoittaa se, että teokset ovat tšekinkielisiä ja niiden ymmärtäminen on vahvasti sidoksissa kielen osaamiseen. 

Vuonna 1928 Janáček vilustui vakavasti ja sairastui keuhkokuumeeseen, johon hän kuoli sairaalassa Ostravassa.

Oopperat

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Leoš Janáček (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen)
 

Tšekkiläiset säveltäjät
Tšekkiläiset oopperasäveltäjät
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1928 kuolleet
Myönteinen ajattelu

Myönteinen eli positiivinen ajattelu on elämänasenne, jossa ajatukset keskitetään hyviin asioihin ja tilanteiden tuomiin mahdollisuuksiin huonojen asioiden ja uhkien sijasta. Tämän avulla alitajunta muuttuu niin, että se hakeutuu myönteisiä tilanteita ja asioita kohti.

Katso myös 
 Itsensä toteuttava ennuste
 Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa
 Optimismi
 Pessimismi

Aiheesta muualla 
 Tommola, Anna: Yltiöpositiivinen ihminen luulee olevansa empaattinen mutta tuskin on – ikävistä tunteista on paljon hyötyä. Helsingin Sanomat 13.4.2017.

Asenne
Tunteet