joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Apple Magic Mouse

Apple Magic Mouse on kosketukseen perustuva Multi-touch-hiiri. Apple julkaisi hiiren 20. lokakuuta 2009. Laitteen edeltäjä on Mighty Mouse.

Ulkonäkö ja toiminta

Magic Mousen päällimmäinen kuori on valmistettu valkoisesta muovista ja pohja alumiinista. Hiiren koko etureuna toimii fyysisenä painikkeena. Hiiri erottelee eri toiminnot älykkään kosketustunnistuksen avulla. Hiiri osaa erotella klikkaukseen käytettävien sormien määrän mikä mahdollistaa erilaiset monisormieleet.

Eleet 
Mac OS X tukee kaikkia eleitä. Osa eleistä ei ehkä toimi muissa käyttöjärjestelmissä.

 Klikkaus
 Kahden painikkeen klikkaus
 360°-rullaus
 Näytön zoomaus
 Yhden sormen pyyhkäisy
 Kahden sormen pyyhkäisy
 Yhden sormen tuplaklikkaus
 Kahden sormen tuplaklikkaus

Kolmannen osapuolen ohjelmilla voidaan lisätä ja muokata eleitä.

Tekniset ominaisuudet

 Kosketusherkkä ulkopinta
 Toiminnot vaihdettavissa halutuksi jokaiselle kosketukselle erikseen
 Bluetooth-yhteys
 Laser-seuranta

Aiheesta muualla 

 Applen Magic Mouse -sivusto

Osoitinlaitteet
Apple
Antto Hilska

Antto Hilska (s. 22. syyskuuta 1993 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Hakaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Hilska on Tampereen Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän nousi seuran edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon kaudella 2010. Kauden päätteeksi hän siirtyi Tampere Unitediin. Ennen kauden 2011 alkua Tampere United suljettiin Veikkausliigasta, ja Hilska teki kolmivuotisen sopimuksen JJK:n kanssa. Hän pelasi kauden 2011 aikana kahdeksassa Veikkausliigan ottelussa, joista kaikissa hän tuli vaihdosta kentälle. Lisäksi hän pelasi lainalla FC Hämeenlinnan Ykkösen joukkueessa. Kaudesta 2017 alkaen Hilska on pelannut Valkeakoskella FC Hakan riviessä ollen mukana vuoden 2019 ryhmässä nostamassa seuraa Veikkausliigaan.

Alkukauden 2013 Hilska oli loukkaantumisen takia sivussa, mutta palasi kentälle loppukaudeksi ja löysi hyvän vireen joukkueen vaikeuksista huolimatta, ollen lopulta JJK:n maalitilaston kärjessä viidellä osumallaan. Hilska on pelannut myös U21-maajoukkueessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hilska Veikkausliigan sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Erkkilä

Veikko Erkkilä on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on tutkinut vuodesta 1980 alkaen Neuvostoliiton Suomeen tekemiä partisaani-iskuja.

Vuonna 1998 Erkkilä ja Risto Arkimies saivat valtion tiedonjulkispalkinnon, Erkkilä teoksesta Vaiettu sota ja Arkimies samasta aiheesta kertovasta Yle TV2:n dokumentista Vaiettu sota, unohdetut uhrit.

Teokset
 Kittilässä oli kivet kannot aitoina, kuvauksissa avust. Aarno Erkkilä, Aaro Jouhki & Jorma Siitonen. (omakustanne) 1973
 
 Uskottiin aina parempaan: tarinoita venäjänsuomalaisista, WSOY, 2001. SBN: 951-0-25361-8 
 Vienan kuu, WSOY, 2003. ISBN 951-0-27900-5
 Kittilä toisessa maailmansodassa: kertomuksia sotavuosilta 1939-1945 ja sodista selviytymisestä: Kittilän veteraanimatrikkeli, toimittaja ja tekstiosan kirjoittaja: Veikko Erkkilä. Kittilän veteraanimatrikkelitoimikunta, 2004 ISBN 952-91-7764-X
 Maalaamisen ilosta, Reijo Raekallio, toim. Veikko Erkkilä & Reijo Raekallio, 2005 ISBN 952-91-8980-X
 Täälläki on suuri paljous elämää: perinnetietoa Könkäältä ja Rautuskylästä, oim. Veikko Erkkilä. Könkään ja Rautuskylän kyläyhdistys, 2006 ISBN 952-92-0602-X
 Lapin löytäjät: alhainen herra ja Pikku-Jussi, Levi kustannus, 2007 ISBN 978-952-99822-1-9
 Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet, Otava, 2011 ISBN 978-951-1-25025-8

Tunnustukset 
 Lumilapio-palkinto 1999, Vaiettu sota -kirja (Arator Oy 1998).

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Luettelo Neuvostoliiton Suomeen tekemiä partisaani-iskuja käsittelevistä kirjoista

Tämä on luettelo Neuvostoliiton Suomeen tekemiä partisaani-iskuja käsittelevistä kirjoista:

 Dashinskij, Stanislav: Neuvostopartisaanit Lapissa  rajan kummaltakin puolen nähtynä, Carelia 5 ja 6, 1995. 
 
 

 

Eino Viheriävaara, Partisaanien jäljet, (omakustanne) 1981 ISBN 951-99396-6-0
 Konstantin Gnetnev, Tainy lesnyi voiny, 2007 
 German Tsumakov ja Aleksei Remitsov, Partizanskaja vojna v Karelii Prikaati, 2007 

Aihetta on lisäksi käsitelty Kansa taisteli -lehdessä ja kokoomateoksessa Nainen sodassa, Valitut Palat, 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ulla Sorvali, Kirjallisuuskatsaus , JyU 2000

Jatkosota
Luettelot kirjoista
Varvassandaali

Varvassandaali (tai varvastossu, flip-flop) on avoin sandaalijalkine, jossa on yleensä vain pohja ja hihna, joka kulkee isovarpaan ja etuvarpaan välistä.

Jalkineet
2010-luvun muoti
EHC München

EHC Red Bull München on müncheniläinen ammattilaisjääkiekkojoukkue, joka pelaa Saksan DEL-liigaa. Vuonna 2010 EHC München voitti 2. Bundesligan mestaruuden ja nousi Saksan korkeimmalle sarjatasolle. Virvoitusjuomayhtiö Red Bull tuli edustusjoukkueen nimisponsoriksi vuonna 2012 ja pääomistajaksi vuotta myöhemmin. Joukkue voitti Saksan mestaruuden kolme kertaa peräkkäin vuosina 2016–2018.

Joukkue

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Don Jackson 
 Apuvalmentaja: Pierre Allard 
 Apuvalmentaja: Steve Walker 
 Maalivahtivalmentaja: Patrick Dallaire 
 Fysiikkavalmentaja: Tobias Wawroschek 
 Fysiikkavalmentaja: Thomas Winkler 
 Huoltopäällikkö: Heinz Preiss 
 Huoltopäällikkö: Markus Schreiber 
 Toimitusjohtaja: Christian Winkler 
 Pelaajakehitysjohtaja: Niklas Hede 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Münchenin urheilu
New Era Part 3: The Apocalypse

New Era Part 3: The Apocalypse on Derdian-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 24. helmikuuta 2010.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Joe Caggianelli – laulu
 Henry Enrico Pistolese – kitara, taustalaulu
 Dario Radaelli – kitara
 Marco Banfi – basso
 Salvatore Giordano – rummut
 Marco Garau – kosketinsoittimet

Tuotanto
 Danilo Di Lorenzo – äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Felipe Machado Franco – kansikuva
 Ivano Tomba – valokuvat

Arvostelut 
 Metal Temple: 
 Sea of Tranquility:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 albumit
Derdianin albumit
Dansband

Dansband on ruotsalainen termi, jota käytetään "dansbandmusik"-tyylin tanssimusiikkia esittävästä yhtyeestä. Tanssi tapahtuu yleensä pareissa. Myös jitterbug- ja foxtrot-tansseja voidaan esittää dansband-yhtyeen musiikin tahdissa. Yhtyeiden pääasialliset vaikutteet ovat 1950- ja 1960-lukujen rock-musiikissa.

Termit dansband ja dansbandmusik otettiin käyttöön noin 1970, jolloin ruotsalaisessa pop-musiikissa kehittyi oma tyylinsä. Tyyli kehittyi pääasiassa Ruotsissa, mutta on levinnyt myös Tanskaan, Norjaan ja Suomen ruotsinkielisille alueille.

Dansband-yhtye matkustaa yleensä bussilla ja esiintyy useita kertoja viikossa vuoden ympäri. Useat yhtyeet on nimetty laulajan mukaan, ja nimen perään on liitetty sana orkester. Tapa juontaa vanhojen tanssiorkestereiden nimeämiskäytännöstä, jotka usein nimettiin kapellimestarin mukaan.

Yhtyeiden pääkohderyhmää ovat keski-ikäiset aikuiset. Musiikki esitetään yleensä elävän yleisön edessä paikoissa, joissa yleisö on kiinnostunut tanssimisesta eikä halua keskittyä ainoastaan kuuntelemaan yhtyeen esiintymistä.

Tunnettuja yhtyeitä 
Arvingarna, Ruotsi
Barbados, Ruotsi
Berth Idoffs, Ruotsi (1958 - ) 
Black Jack, Ruotsi
Chiquita, Ruotsi
Elisas, Ruotsi
Flamingokvintetten, Ruotsi
Kjell Roos band ("Roosarna"), Ruotsi
Larz-Kristerz, Ruotsi
Lotta & Anders Engbergs orkester, Ruotsi (1989–1994)
Lotta Engbergs orkester, Ruotsi (1994–2002)
Ole Ivars, Norja
Rolandz, Ruotsi
Scotts, Ruotsi
Sten & Stanley, Ruotsi
Streaplers, Ruotsi
Sven-Ingvars, Ruotsi
Thorleifs, Ruotsi
Tommys, Suomi
Vikingarna, Ruotsi
Wizex, Ruotsi

Aiheesta muualla

Yhtyeet
Ruotsin musiikki
Lavatanssi
Rat King

Rat King on Petri Kotwican ohjaama suomalais-virolainen trillerielokuva vuodelta 2012. Se on ohjaajan kolmas pitkä elokuva. Suomalais-virolainen yhteistuotanto on kuvattu Virossa kesällä 2011.

Juoni
Elokuva aihe on pelimaailmasta. Liialliseen pelaamiseen uppoutunut Juri on jo jättämässä pelaamisen tyttöystävän painostuksesta, kun nettiystävä pyytää apua, ja siitä käynnistyy painajaismainen tapahtumaketju, jossa panokset ovat kovat.

Arviot
Useat kriitikot ovat verranneet elokuvaa Kotwican aiempaan ohjaukseen Mustaan jäähän. Marita Nyrhinen (Ilkka) suhtautuu elokuvaan myönteisesti: "Kotwicalta odotettiin näyttöä. Rat King palkitsee odotuksen." Elokuva on hänestä "ahdistava mutta oudolla tavalla myös kiehtova ja koskettava elokuva, jonka tematiikka on ajankohtainen ja tärkeä". Arvio on että elokuva on laadukas ja persoonallinen, ohjaus taitavaa. Myös musiikki ja kuvaus saavat runsaasti kiitosta.

Arto Pajukallion (Tv-maailma) mukaan Rat King sortuu ikävystyttäviin kliseisiin ja kiusaannuttavaan epäuskottavuuteen. Musta jää oli menestys, ja kriitikko toivoo, että Kotwican ura ei kompastu tähän teennäiseen trenditrilleriin. Varovainen on myös Pertti Avolan (Helsingin Sanomat) arvio: Tarina ei kantanut Mustassa jäässä, eikä se kanna tässäkään, ainekset eivät loksahda luontavasti yhteen, komeasta yhteistuotannosta huolimatta on haukattu liian iso pala.

Palkinnot
Grand Prix (pääpalkinto) Cine-Jeune de l'Aisne -nuortenelokuvafestivaalilla Ranskassa 2013

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Elokuva Making Moviesin sivustolla
 Taustaa ja tekijöiden kommenttea, Heidi Merima-Halonen, Rat King, Satyyri 

Virolaiset elokuvat
Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset psykologiset jännityselokuvat
Petri Kotwican ohjaamat elokuvat
Ulkomailla kuvatut suomalaiset elokuvat
Matinkylän metroasema

Matinkylän metroasema () on yksi vuonna 2017 valmistuneen Länsimetron metroasemista ja ensimmäisen rakennusvaiheen pääteasema. Asema on rakennettu maan alle Ison Omenan eteläiseen päätyyn, ja sieltä on suora yhteys Ison Omenan kauppakeskukseen ja bussiterminaaliin. Kun länsimetron toinen vaihe valmistuu arviolta vuonna 2023, jatkaa linja Matinkylästä Kivenlahteen saakka. Matinkylän asema palvelee keskimääräisin arkipäivisin 30 500 ihmistä.

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon itäosat kattavalle B-maksuvyöhykkeelle.

Matinkylän metroaseman suunnittelusta vastaa Arkkitehtitoimisto HKP Oy. Aseman tunnusmerkki on vaihtelevista valkoisista alumiinilevyistä koostuva kaareva kattopinta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matinkylän metroasema Länsimetron verkkosivuilla
 Matinkylän metroasema HKL:n verkkosivuilla

Espoon metroasemat
Länsimetron asemat
Matinkylä
Steinerkasvatuksen liitto

Steinerkasvatuksen liitto ry on kaiken steiner­pedagogisen toiminnan katto- ja yhteistoimintajärjestö Suomessa.

Vuoden 2017 aikana Suomessa toimii:
 26 steinerkoulua, joissa on yhteensä n. 5000 oppilasta
 Kaikki koulut toimivat virallisen opetuksenjärjestämisluvan alla
 Kouluista 10 antaa lukio-opetusta
 Kouluista 3 on hoitopedagogisia erityiskouluja  
 44 steinerpäiväkotia / koulun yhteydessä olevaa esiopetusryhmää, joissa on yhteensä n. 1000 lasta.
 11 muuta steinerpedagogista yhteisöä.

Toiminta 
Steinerkasvatuksen liitto toimii Suomen steinerkoulujen, -päiväkotien ja steinerpedagogisten yhteisöjen yhteistyöjärjestönä ja edustaa steinerpedagogiikkaa Suomessa jäsenjärjestöjensä rinnalla. Yhdistyksen tarkoituksena on myös steinerpedagogisia päämääriä toteuttavien yhteisöjen toimintaedellytysten edistäminen, jäsenten taloudellisia ja toiminnallisia edellytyksiä säätelevän lainsäädännön seuraaminen, jäsenten ja yhteiskunnan välisten suhteiden sekä taloudellisten toimintaresurssien riittävyyden varmistaminen.

Tehtävien toteuttamiseksi liitto mm. antaa lausuntoja, pitää yhteyttä päättäjiin, järjestää ja tukee steinerpedagogista tutkimus- ja selvitystyötä, esitelmä-, näyttely-, kurssi- ja seminaaritoimintaa sekä julkaisee steinerpedagogista kirjallisuutta sekä Steinerkasvatus -lehteä. Yhdistys toimii myös yhteistyössä kansainväliseen steinerpedagogiseen liikkeen kanssa.

Steinerkasvatuksen liiton johtokunnan puheenjohtaja on Helena Sandell. Liiton johtokunta toimii steinerpedagogiikan yhteistyö- ja asiantuntijaryhmänä joka käsittelee monia erilaisia steinerpedagogiikkaan ja sen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä.

Historia 
Steinerkasvatuksen liitto ry perustettiin 4.10.2008 Espoossa. Liiton perustamisajatuksena oli koota kaikki steinerpedagoginen toiminta yhden yhdistyksen piiriin ja näin selkiyttää sekä voimistaa steinerkasvatuksen kenttää Suomessa.

Steinerkasvatuksen liitto jatkaa yli 50 vuotta vanhaa perinnettä ja yhdistää Steinerpedagogiikan seuran ja Steinerpedagogisten yhteisöiden toiminnot.

Steinerkasvatuksen liiton edeltäjä, Steinerpedagogiikan seura on edustanut steinerpedagogiikkaa Suomessa jo ennen ensimmäisen steinerkoulun perustamista Suomeen.   Seuran puheenjohtajia ovat olleet mm. Reijo Wilenius, Marja Dahlström, Lea Blåfield, Simo Taimi ja Jarno Paalasmaa.

Steinerkasvatuksen liiton puheenjohtajat

2008-2012 Jarno Paalasmaa

2013-2016 Kirsi Perttola-Ylinampa

2017-2020 Helena Sandell

Lähteet
 http://www.steinerkasvatus.fi/
 Jarno Paalasmaa. Steinerkoulun tulo Suomeen. Miten vaihtoehtopedagogiikka juurtui osaksi suomalaista koulua. Steinerkasvatuksen liitto. 2011. 

Suomalaiset järjestöt
Steinerkoulut
London Overground

London Overground on paikallisjunajärjestelmä Suur-Lontoon alueella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Järjestelmä koostuu viidestä linjasta, joiden yhteispituus on 167 kilometriä ja joiden varrella on yhteensä 81 asemaa. Vuonna 2016 Overgroundin matkustajat tekivät yhteensä 188 miljoonaa matkaa. Järjestelmä on otettu käyttöön 12. marraskuuta 2007.

Järjestelmä
Overground-järjestelmän avaamisen yhteydessä vuonna 2007 käyttöön tuli neljä linjaa: North London Line, West London Line, Gospel Oak to Barking Line ja Watford DC Line. Vuonna 2010 avattiin East London Line, joka oli ennen uusimistaan osa Lontoon metroa. Rakenteilla oleva South London Line oli tarkoitus ottaa käyttöön loppuvuodesta 2012. Linjat ovat dieseljunilla liikennöitävää Gospel Oak to Barking Linea lukuun ottamatta sähköistettyjä.

Lähteet

Aiheesta muualla

London Overground Lontoon liikennelaitoksen sivuilla
Muller

Muller on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Hermann Joseph Muller (1890–1967), yhdysvaltalainen geneetikko, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Joël Muller (s. 1952), ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja
 Kirk Muller (s. 1966), on kanadalainen jääkiekkoammattilainen
 Lucien Muller (s. 1934), ranskalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja
 Philippe Muller (s. 1946), ranskalainen sellisti
 Richard Muller (s. 1944), yhdysvaltalainen fyysikko, entinen ilmastoskeptikko
 Yvan Muller (s. 1969), ranskalainen kilpa-autoilija

Katso myös
 Miller
Mueller
Müller
Myller
Mylläri
 Möller

Sukunimet
Irlannin maatalousministeriö

Irlannin maatalousministeriö ( ja ) on Irlannin maataloudesta, ruokatuotannosta ja merialueiden hyödyntämisestä vastaava ministeriö, jota johtaa maatalousministeri. Ministeriö on sijoitettu Dubliniin.

Historia 
Ministeriö on perustettu jo 1919, jolloin perustetun hallituksen ensimmäiseksi maatalousministeriksi valittiin Robert Barton. Vuosien kuluessa ministeriön nimi ja vastuualueet ovat vaihdelleet useaan kertaan. Seuraavassa listassa ministeriöstä käytetään englanninkielisiä nimiä, jotka kaikki tarkoittavat maatalousministeriötä hieman erilaisin tehtävä painotuksin.
Department of Agriculture (1919–1924)
Department of Lands and Agriculture (1924–1930)
Department of Agriculture (1930–1965)
Department of Agriculture and Fisheries (1965–1977)
Department of Agriculture (1977–1987)
Department of Agriculture and Food (1987–1993)
Department of Agriculture, Food and Forestry (1993–1997)
Department of Agriculture and Food (1997–1999)
Department of Agriculture, Food and Rural Development (1999–2002)
Department of Agriculture and Food (2002–2007)
Department of Agriculture, Fisheries and Food (2007–2011)
Department of Agriculture, Food and the Marine (vuodesta 2011)

Irlannin politiikka
Ministeriöt
Tämän hetken tähden (albumi)

Tämän hetken tähden on Retropop-yhtyeen toinen studioalbumi. Albumi on julkaistu 26. elokuuta 2011.

Albumin on äänittänyt, miksannut ja tuottanut Tommi Ojala Ihannemedian studiolla Lempäälässä. Albumin on masteroinut MojoLabin Teemu Kinnunen ja albumin on julkaissut yhtyeen oma Pieni ja ihmeellinen levy-yhtiö.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Saila Ojala — laulu
 Tommi Ojala — syntikat, ohjelmointi
 Mika Ojalehto — rummut
 Olli Räsänen — kitara

Arvostelut 
 V2.fi:

Lähteet 

Vuoden 2011 albumit
Retropopin albumit
Koulukino

Koulukino (Koulukinoyhdistys - Skolbioförening ry) on suomalainen elokuva-alan elokuva-alan järjestö. Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on edistää valtakunnallisesti lasten ja nuorten elokuvaharrastusta, koulujen ja elokuvateattereiden välistä yhteistyötä sekä koulukinotoimintaa.   

Suomen Filmikamari, Suomen elokuvateatteriliitto ja Suomen elokuvatoimistojen liitto ovat perustaneet Koulukinon vuonna 2001. Koulukinon toimintaa rahoittaa opetus- ja kulttuuriministeriö. Koulukino on Suomen lastenkulttuurikeskusten liittoon kuuluva lastenkulttuurikeskus. 

Elokuvakasvatuksen asiantuntijajärjestönä Koulukino tuottaa oppimateriaaleja teatterilevityksessä oleviin elokuviin, listaa kouluille suositeltavia elokuvia sekä edistää ja tukee koulujen elokuvakasvatustyötä. Koulukino auttaa ottamaan elokuvan osaksi opetusta, tuottaa välineitä elokuvaelämyksen käsittelyyn ja kannustaa kouluja erityisesti elokuvateatterielämyksen äärelle. Koulukinon sivuille listatuista elokuvista voi koko maassa tilata koulukinonäytöksen ottamalla yhteyttä paikalliseen elokuvateatteriin. 

Koulukino tuottaa useita palveluja elokuvakasvatuksen ja yleisötyön tueksi. Opettajien elokuvakasvatustyöhön tuotetaan maksuttomia, opetussuunnitelmiin sidottuja oppimateriaaleja elokuvateatterilevityksessä olevista elokuvista. Materiaalit ovat laajuudeltaan vaihtelevia tieto- ja tehtäväpaketteja, jotka kannustavat käyttämään elokuvaa opetuksessa eri oppiaineiden yhteydessä. Koulukino Suoratoisto tarjoaa valikoiman kotimaisia lyhyt- ja dokumenttielokuvia oppimateriaaleineen koulujen ja kuntien kulttuuripalveluiden käyttöön. Ostos Koulukino Suoratoistossa sisältää julkiset esitysoikeudet. Media-avain arvioi lasten- ja nuortenelokuvia kasvatuksen ja myönteisten viestien näkökulmasta. Palvelu antaa ennakkotietoa elokuvista ja välineitä mediaelämysten käsittelyyn erityisesti perheille. Kelaamo tarjoaa nuorille elokuvaharrastajille tietoa elokuvakulttuurista ja tukea itse tekemiseen. Kelaamo myös suunnittelee ja toteuttaa erilaisia elokuvatyöpajoja. Lisäksi Koulukino tarjoaa elokuvakasvatuksen asiantuntijapalveluita mm. neuvonnan ja koulutusten muodossa.

Koulukinon elokuvakasvatusnäkemys 
Elokuvakasvatuksen lähestymistavat ja painotukset vaihtelevat Suomessa ja maailmalla toimijasta ja kohderyhmästä riippuen. Elokuva on oma ilmaisumuotonsa, jonka ymmärtäminen on tärkeää monimediaalisessa maailmassa. Lukutaidon näkökulmasta elokuvanlukutaito istuu opetussuunnitelmien monilukutaito-termin alle, mutta vastaa myös laajempaan yhteiskunnalliseen lukutaitojen laajentamisen tarpeeseen. Elokuva on oleellinen osa mediakasvatusta.  

Elokuva tarjoaa mahdollisuuksia kokonaisvaltaiselle, moniaistiselle kulttuurikasvatukselle sekä tutkivalle ja eheyttävälle oppimiselle ja opetukselle. Elokuva voi olla itsessään tutkittava ilmiö tai se voi johdattaa jonkin laajemman yhteiskunnallisen ilmiön äärelle. Se voi tulla avuksi vaikeiksi koettujen teemojen käsittelyssä. Opettajan tehtävänä on saattaa oppija elokuvan äärelle ja toimia kanssakokijana.

Aiheesta muualla
 Koulukinon verkkosivut

Suomalaiset elokuva-alan järjestöt

Lastenkulttuuri
Molly Moon

Molly Moon on brittiläisen kirjailijan Georgia Byngin kirjoittama kirjasarja. 
Siihen kuuluvat teokset:
Molly Moon - Hervoton hypnoosiseikkailu, 2003 (Molly Moon's Incredible Book of Hypnotism)
Molly Moon ja tajuton timanttitemppu, 2004 (Molly Moon Stops the World)
Molly Moon ja arvaamaton aikamatka, 2006 (Molly Moon's Hypnotic Time-Travel Adventure)
Molly Moon, Micky Minus ja ajatuskone, 2007 (Molly Moon, Micky Minus and the Mind Machine)

Juoni

Molly Moon - Hervoton hypnoosiseikkailu

Molly Moon ja tajuton timanttitemppu
Kirjasarjan toisessa osassa Molly asuu New Yorkissa ja käyttää ansiatsemiaan rahoja orpokodin korjaamiseen. Kirjan alussa, Mollyn kilpailija, Davina Nuttel kaapataan. Molly matkustaa Los Angelesiin ja huomaa, että timanttikaulakoru hänen kaulansa ympörillä mahdollistaa ajanpysäyttämisen. Pian Mollylle selviää salajuoni, jossa pyritään käyttämään hypnoosia vallan saamiseen ja Molly pyrkii estämään tämän.
Kirjan lopussa Molly löytää oikeat vanhempansa, Lucy Loganin ja miljonääri Primo Cellin.

Molly Moon ja arvaamaton aikamatka
Sarjan kolmannessa osassa Molly yrittää totutella elämäänsä miljonäärin tyttärenä ja yrittää tutustua äitiinsä, jota ei ole nähnyt 11 vuoteen. Pian Mollyn koira, Petula katoaa ja selvittäessään Petulan olinpaikkaa Molly ja hänen ystävänsä Rocky joutuvat 1870-luvun Intiaan, jossa hän tapaa ensimmäisen ja toisen kirjan konnan, joka yrittää vaikuttaa tulevaisuuteen. 1870-luvulla Molly tutustuu Ojas-nimiseen poikaan, joka yrittää auttaa häntä. Kirjan lopussa Mollylle selviää, että hänellä on kaksoisveli nimeltä Minus.

Molly Moon, Micky Minus ja ajatuskone
Molly Moon haluaa löytää kaksoisveljensä Minuksen ja tuoda tämän kotiin. Tämän takia hän matkustaa ajassa taaksepäin koiransa Petulan ja ystävänsä Rockyn kanssa. Heille selviää, että Minus onkin 500 vuoden päässä tulevaisuudessa. Molly ja Rocky matkustavat tulevaisuuteen, jossa he yrittävät pelastaa Minuksen.

Lähteet
WSOY:n kotisivut
Kirjailijan kotisivut (englanniksi)

Kirjasarjat
Lastenkirjat
Esko Sahlstedt

Esko Sahlstedt (s. 21. lokakuuta 1945 Forssa) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Suomen pääsarjassa hän valmensi Rauman Lukkoa. Hänen poikansa Reeti ja Kalle ovat molemmat pelanneet jääkiekkoa Rauman Lukossa, Kalle maajoukkueessakin.

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Sakari Räsänen

Antti Sakari Räsänen (31. toukokuuta 1935 Heinävesi – 19. helmikuuta 1993 Tuusula) oli suomalainen journalisti ja kirjailija. Sakari Räsänen työskenteli aluksi Viikkosanomissa. Lehden valokuvaajien vakava suhtautuminen työhönsä innosti häntä. Hän teki juttuja samalla myös Sanoma Oy:n muihin lehtiin. Ura jatkui Helsingin Sanomissa, jossa hän kirjoitti sunnuntai- ja lauantainumeroihin sekä Kuukausiliitteeseen.

Kirjat

Toimitettu kirja

Kirjoitukset kokoomateoksissa

 (Luvut "Miksi piti tehdä perinnekirja?", "Anna Antti ahvenia, Pekka pieniä kaloja...", "Viimeinen kaskihalme" ja "Lähtö kotikylästä")

Televisiodokumentin käsikirjoitus
Stuka. Kirjoitettu yhdessä Kauko Vuorensolan kanssa. Yle TV1, 1986.

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Lowkey

Lowkey (Oikealta nimeltään Kareem Dennis) (s. 23. toukokuuta 1986) on englantilainen aktivisti ja hip hop -artisti. Hän on puoliksi irakilainen. Vuonna 2013 Lowkey jätti hip hop -uransa keskittyäkseen opiskeluihinsa, jonka jälkeen hän ei ole julkaissut uutta materiaalia.
Dear Listener (2009)
Soundtrack to the Struggle (2011)

Mixtapet 
Key to the Game, Vol. 1 (2003)
Key to the Game, Vol. 2 (2004)
Key to the Game, Vol. 3 (2005)

Lähteet 

Brittiläiset hip hop -artistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin herra

Helsingin herra on suomalainen televisiosarja, jonka ensiesitys oli MTV3-kanavalla 7. helmikuuta 2012. Sarjassa pääosia näyttelevät Iikka Forss, Iina Kuustonen ja Antti Luusuaniemi.

Sarja kertoo pohjalaisesta Markusta (Iikka Forss), joka lähtee Helsinkiin, kun hänen vanha tyttöystävänsä Sari (Malla Malmivaara) menee naimisiin toisen (Juha-Pekka Mikkola) kanssa. Helsingissä Markku tapaa suositun pop-laulajan, Maisan (Iina Kuustonen).

Helsingin herran käsikirjoittajina toimivat Mikko Pöllä, Laura Suhonen ja Markus Mäkelä ja sen ohjaajina ovat Aleksi Salmenperä ja Anders Engström. Sarjan viimeinen jakso esitettiin 24. huhtikuuta 2012. Sarjan tunnusmusiikkina toimi Chisun kappale ”Frankenstein”.

Sarja julkaistiin DVD:llä elokuussa 2012.

Rooleissa 

Tuotantoryhmä:
Tarja Ahava (tuottaja)
Mikko Pöllä (tuottaja/käsikirjoittaja)
Roope Lehtinen (vastaava tuottaja)
Sarita Harma (vastaava tuottaja)
Aleksi Salmenperä (ohjaaja)
Anders Engström (ohjaaja)
Laura Suhonen (käsikirjoittaja)
Markus Mäkelä (käsikirjoittaja)
Ilkka Hesse (leikkaaja)
Markku Pätilä (lavastaja)
Heikki Färm (kuvaaja)
Moskito Television (tuotantoyhtiö)

Jaksot 

|}

Vastaanotto 

1 Katsojaluvuissa on otettu huomioon ajassa siirretty katselu ensiesitystä seuranneen seitsemän vuorokauden aikana.
2 Listasijoituksissa on otettu huomioon kustakin ohjelmasta vain eniten katsottu lähetys.

Sarjan avausjakso "Henkipatto" esitettiin ensi kerran 7. helmikuuta 2012. Se keräsi yhteensä 887 000 katsojaa ja oli viikon kuudenneksi katsotuin televisio-ohjelma. MTV3:n listoilla se ylsi toiseksi Putouksen jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelman kotisivut

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Naurun maantiede

Naurun maantiede rajoittuu yhteen Tyynenmeren fosfaattisaareen Marshallinsaarten eteläpuolella.

Sijainti ja pinnanmuodot 

Naurun saari on atolli ja yksi Tyynenmeren kolmesta suuresta fosfaattikivisaaresta. Toisin kuin moniin muihin Tyynenmeren valtioihin, Nauruun kuuluu vain yksi saari. Nauru sijaitsee valtameren eteläosassa, Marshallinsaarista etelään, 41 kilometriä päiväntasaajan eteläpuolella. Lähin saari on 305 kilometrin päässä sijaitseva Kiribatille kuuluva Banaba. Naurun pinta-ala on 21 km² ja sen korallisen rantaviivan pituus on 30 km. Saaren suurin halkaisija on 5,6 km ja pienin 4 kilometriä. Itse saaren lisäksi valtioon kuuluu 22 kilometrin päähän rantaviivasta ulottuva vesialue, ja sillä on kalastusyksinoikeudet 370 kilometriin asti. Maan korkein kohta, joka on 65 metriä merenpinnan yläpuolella, sijaitsee saaren keskellä olevalla fosfaattikiviylängöllä. Fosfaatin kaivuusta johtuen saaren keskiosa on asuin- ja viljelykelvotonta. Rannikolla sijaitsee noin 150–300 metriä leveä viljelykelpoinen vyöhyke.

Saarella ei ole jokia eikä merkittäviä järviä, joten sen makeavesivarannot ovat rajallisia. Saaren eteläosassa sijaitsee kuitenkin noin 1,2 neliökilometrin laajuinen Buadan laguuni. Tarvittava vesi saadaan keräämällä sadevettä.

Luonto 
Naurulla ei elä lainkaan kotoperäisiä nisäkkäitä, tai muitakaan maalla eläviä selkärankaisia. Ihminen on kyllä tuonut mukanaan tahtomatta tai tahtoen rottia, hiiriä, sikoja ja muita kotieläimiä. Lintuja saarella elää melko vähän, vaikkakin monet muuttolinnut pysähtyvät matkansa varrella Naurulla. Tiirat ja fregattilinnut ovat tavallisimpia lintulajeja. Uhanalaista mariaanienrastaskerttusta tavataan ainoastaan Naurulla ja kahdella Pohjois-Mariaanien saarella. Sen kannaksi on arvioitu noin 5 000 yksilöä. Naurua ympäröivässä meressä elää runsaasti tonnikalaa, muun muassa valkotonnikalaa, ja boniittia. Vesissä on myös tiikerihaita. Selkärangattomista Naurulla elää maailman suurin maalla elävä niveljalkainen, kookosrapu.

Naurun kasvillisuutta hallitsee matala pensaikko ja köynnöskasvillisuus. Rannan lähettyvillä kookospalmut ja Pandanus-suvun kasvit ovat yleisiä. Värikkäitä hibiskuksien (Hibiscus) ja temppelipuiden (Plumeria) kukkia kasvaa saarella, joskaan ei yhtä runsain mitoin kuin muualla Tyynellä valtamerellä.

Ilmasto 
Naurun ilmasto on trooppinen ja kostea, ilmankosteus on noin 80 prosenttia. Lännestä puhaltavat monsuunituulet tuovat saarelle marraskuusta helmikuuhun kestävän sadekauden, kunnes itäiset pasaatituulet tuovat mukanaan kuivempaa ilmaa. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 2 060 millimetriä, mutta se vaihtelee merkittävästi vuosittain. Nauru sijaitsee Tyynenmeren syklonialueen ulkopuolella, joten sadekautena myrskyistä ei aiheudu henkilö- tai materiavahinkoja toisin kuin esimerkiksi Fidžillä tai Tongalla. Korkein koskaan mitattu ilmanlämpötila Yarenissa on 37 °C ja matalin 21 °C.

Lähteet
Friedrich Jolly

Friedrich Jolly (24. marraskuuta 1844 – 4. tammikuuta 1904) oli saksalainen neurologi ja psykiatri, joka oli kotoisin Heidelbergistä. Hän oli fysiologi Philipp von Jollyn (1809–1884) poika.

Friedrich Jolly opiskeli lääketiedettä Göttingenin Georg-August-yliopistossa Georg Meissnerin (1829–1905) alaisuudessa ja sai 1867 tohtorin arvon. Vuonna 1868 hänestä tuli Bernhard von Guddenin (1824–1886) ja Hubert von Grasheyn (1839–1914) apulainen psykiatrisessa sairaalassa Werneckissä ja vuonna 1870 Franz von Rineckerin (1811–1883) apulainen Juliusspital Würzburgissa.

Saksalaiset psykiatrit
Saksalaiset neurologit
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Paul Pogba

Paul Labile Pogba (s. 15. maaliskuuta 1993 Lagny Sur Marne) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa  Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Hän lukeutuu myös Ranskan maajoukkueen pelaajiin. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä, jossa Pogba pystyy pelaamaan sekä hyökkäävässä että puolustavassa roolissa. Pogban vanhemmat ovat kotoisin Guineasta.

Seurajoukkueura 
Pogba aloitti uransa juniorina ranskalaisissa amatöörijoukkueissa Roissy-en-Brie ja Torcy. Vuonna 2007 hän siirtyi ammattilaisjoukkue Le Havreen, josta hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin englantilaisen Manchester Unitedin junioriakatemiaan. Pogba nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012 ja hän teki debyyttinsä ammattilaisena Liigacup-ottelussa Leeds Unitedia vastaan 20. syyskuuta 2011. Pogban sopimus päättyi kauteen 2011–2012, jonka jälkeen hän siirtyi italialaiseen Juventukseen.

Pogba voitti Juventuksessa neljä peräkkäistä Serie A -mestaruutta 2013–2016, kaksi Italian cupia (2015, 2016) ja kaksi Italian supercupia (2013, 2015). Hän pelasi Mestarien liigan loppuottelussa kaudella 2014–2015, jolloin Juventus hävisi Barcelonalle. Pogba voitti lahjakkaimmalle alle 21-vuotiaalle jalkapalloilijalle jaettavan Golden Boy -palkinnon vuonna 2013. Hänet valittiin Serie A:n kauden joukkueeseen 2013–2014, 2014–2015 ja 2015–2016. Hän pelasi Juventuksessa kaikkiaan 124 Serie A-ottelua, joissa sekä teki että syötti 28 maalia.

Pogba siirtyi takaisin Manchester Unitediin elokuussa 2016 maailmanennätyksen rikkoneella 89 miljoonan punnan (105 miljoonaa euroa) siirtosummalla. Hän voitti Englannin liigacupin ja Eurooppa-liigan mestaruudet 2017. Hänet valittiin Valioliigan kauden joukkueeseen 2018–2019, jolloin hän teki 13 ja syötti yhdeksän maalia. Hän pelasi Unitedissa kaikkiaan 157 valioliigaottelua, joissa hän teki 29 ja syötti 41 maalia. Mestarien liigan 25 ottelussa hän on tehnyt kaksi ja Eurooppa-liigan 25 ottelussa viisi maalia. Pogba siirtyi takaisin Juventukseen heinäkuussa 2022.

Maajoukkueura 
Pogba palasi kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012. Hän pelasi kuusi ottelua Ranskan voittaessa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2013. Ensimmäisen ottelunsa Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan maaliskuussa 2013. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli MM-karsinnassa Valko-Venäjää vastaan saman vuoden syyskuussa.

Pogba pelasi MM-kilpailuissa 2014 Ranskan kaikissa viidessä ottelussa. Hän teki maalin ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelussa Nigeriaa vastaan. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua Ranskan saavuttaessa EM-hopeaa 2016. Hän onnistui maalinteossa puoilvälieräottelussa Islantia vastaan. Hän pelasi kuusi ottelua Ranskan voittaessa maailmanmestaruuden 2018. Loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän teki voittomaaliksi jääneen 3–1-osuman. Vuodelle 2021 siirretyissä  EM-kilpailuissa hän pelasi Ranskan kaikki neljä ottelua.

Pogba on pelannut 91 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.

Pogban veljet Florentin ja Mathias Pogba ovat edustaneet Guinean jalkapallomaajoukkuetta.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Tela (Honduras)

Tela on kunta ja kaupunki Hondurasin pohjoisrannikolla Atlántidan departementissa. Se sijaitsee Karibianmeren rannikolla, ja se on Hondurasin vanhin espanjalaisten perustama kaupunki. Kaupungissa oli vuoden 2010 arvion mukaan 35 178 asukasta.

Maantiede ja kaupunkikuva 
Tela sijaitsee Telanlahden pohjukassa, ja kaupungin halkaisee Telajoki, jonka itäpuolella on Tela Vieja ja länsipuolella Tela Nueva. Kaupungin keskusta Tela Nuevassa on tiiviisti rakennettu. Telaa ympäröi kolme kansallispuistoa, Punta Izopon ja Jeanette Kawasin kansallispuisto ja garifunojen kyliä, joihin toivotaan turismia. Kohteisiin johtaa kaupungista päällystämättömät tiet, ja hotelleja on rakennettu. Ilmasto määritellaan Köppenin luokituksessa trooppiseksi sademetsäksi, jossa sataa paljon ja usein, ja vuorokautinen säätilan vaihtelu on voimakkaampaa kuin vuotuinen vaihtelu.

Historia 

Espanjalainen konkistadori Cristóbal de Olid perusti Telan 3. toukokuuta 1524, joka oli Pyhän ristin juhlapäivä. Kaupunki saikin nimekseen Triunfo de la Cruz, ja Olid julisti sen aluksi itsenäiseksi siirtokunnaksi. Myöhemmin nimeä lyhennettiin käytännössä muotoon "T de la +", ja vuoteen 1829 mennessä sitä oli alettu kutsua Telaksi. Triunfo de la Cruz jäi kuitenkin elämään paikkakunnan nimistössä, sillä yhtä alueen kukkuloista kutsutaan edelleen sillä nimellä.

Lähistöllä oli paaluasutteinen intiaaniasutus Tehuacan, jossa oli muun muassa vesi- ja ruokavaroja. Intiaaniväestöstä kerrotaan, että he olivat taitavia purjehtijoita Hondurasinlahdella.

Merirosvoja oli usein liikkeellä Telanlahdella 1500-luvun lopulla väijymässä espanjalaisia laivoja, joissa saattoi olla kultaakin lastina.

Aivan 1700-luvun lopulla garifunoja siirrettiin Saint Vincentiltä Roatan-saarelle, josta he levittäytyivät Hondurasin pohjoisrannikkoa pitkin ja sittemmin espanjalaistettiin, ja Tela on pitkälti heidän aikaansaannoksena.

Systemaattinen banaaninviljely alkoi Telan seudulla 1800-luvun lopulla aluksi pienimuotoisena. Satama ja rautatie aiheuttivat mullistavan muutoksen paikkakunnalla. Telasta tuli 1900-luvun alussa merkittävä satamakaupunki, jonka kautta kuljetettiin banaaneita. Satamaa käytti ensin Tela Railroad Company vuodesta 1912 ja sitten United Fruit Company. Banaaniplantaaseista tuli alueen talouden tukiranka aina vuoteen 1976, jolloin Tela Railroad Companyn päämaja siirrettiin La Liman kaupunkiin. Sen jälkeen Telassa on keskitytty kehittämään matkailua, maanviljelyä ja karjankasvatusta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Telan kaupungin sivut 
Telan turismikamari  

Hondurasin kaupungit
Torresinsalmen saaret

Torresinsalmen saaret ovat joukko saaria Australian pohjoisosan Cape Yorkin niemimaata ja Uuden-Guinean saarta erottavassa Torresinsalmessa. Saaria on yhteensä ainakin 274, mutta asuttuja niistä on vain 14. 

Käsitteellä Torresinsalmen saaret voidaan tarkoittaa yhteydestä riippuen hieman eri asioita. Sillä voidaan viitata yleisesti Torresinsalmessa sijaitseviin saariin. Vaihtoehtoisesti käsite voi tarkoittaa rajatumpaa osaa näistä saarista, ja viitata erityisesti Australian Queenslandin osavaltion tilastoalueeseen Torresinsalmen saaret (), joka kuitenkin käsittää vain osan Torresinsalmessa olevista Austraalialle kuuluvista saarista tässä salmessa. 

Muutama Torresinsalmen pohjoisimmista saarista kuuluu Papua-Uuden-Guinean Western-provinssiin. Tärkein Papua-Uudelle-Guinealle kuuluvista saarista on Darun saari, jossa sijaitsee provinssin pääkaupunki Daru.

Australialle kuuluvat asutut saaret (asutusyhteisöt) saariryhmittelyineen ovat:

Top Western Islands
 Boigu
 Dauan
 Saibai  

Western Islands
 Badu
 Mabuaig  

Moa Island  
 Central Islands
 Iama (Yam Island)
 Masig (Yorke Island)
 Poruma (Coconut Island)
 Warraber (Sue Island)  

Eastern Islands
 Mer (Murray Island)
 Ugar (Stephen Island)
 Erub (Darnley island)  

Inner Islands
 Hammond Island
 Muralug (Prince of Wales Island)
 Ngurupai (Horn Island)
 Torstaisaari (Thursday Island)  

Lisäksi kaksi Torresinsalmen saarta (asutusyhteisöä) kuuluu Cape Yorkin niemimaan (Northern Peninsula Area) hallinnon piiriin:  
 Bamaga
 Seisia  

Australian tilastollisessa jaottelussa edelläluetellut saaret kuuluvat Queenslandin toisen tason alueesiin: Torres Strait Islands ja Torres. Saariryhmää hallitsee Australian hallituksen perustama Torres Strait Regional Authority eli Torresinsalmen alueellinen hallinto, joka yrittää saada saarille virallisen Australian territorion aseman.

Yli 8 000 vuotta sitten merenpinta oli yli 100 metriä nykyistä tasoaan alempana. Koska Torresinsalmi on hyvin matalaa, pääosin alle 20 metriä syvää merialuetta, tuolloin nykyiseltä Australian pohjoispään Cape Yorkin niemimaalta pääsi maayhteyttä pitkin liikkumaan Uuteen-Guineaan. Tämä selittää osaltaan, miksi osa pohjoisimman Queenslandin ja Uuden-Guinean kotoperäisessä eläinlajistossa on yhtenevyyttä. Arkeologissa tutkimuksissa on toistaiseksi löydetty 2 500 vuotta vanhoja ihmisasutuksen jäänteitä. Tätä vanhempienkin esihistoriallisten asutusjäänteiden löytymistä pidetään mahdollisena.

Lähteet

Australian saaret
Queensland
Melanesia
Jennifer White

Jennifer White (s. 6. helmikuuta 1988 Agoura Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.

Complex sivusto listasi Whiten vuoden 2011 kuudenneksi kuumimmaksi pornonäyttelijäksi.

Ura
White sai idean työskennellä pornoalalla työskennellessään rusketussalongissa. Useat asiakkaat olivat pornonäyttelijöitä ja White kiinnostui heidän myötä alasta ollessaan samalla veloissa opiskelun johdosta. Hän huomasi myöhemmin Metro Talent yhtiön mainoksen, joka etsi uusia naisia heidän alalleen. Pian White haastattelun päätteeksi aloitti elokuvissa esiintymisen tammikuussa 2009 opiskellessaan samaan aikaan kosmetologiaa. Esiintymisnimeä keksiessään hän halusi sen kuulostavan oikealta nimeltä ja koska hän itse näyttää naapurin tytöltä. Jennifer nimen hän keksi ystäviensä kanssa, jotka pitivät kaikkia tavallisia tyttöjä Jenniferin näköisinä. Sukunimen White hän puolestaan keksi suosikki Disneyn prinsessasta Lumikista ().

White huomioitiin heti toisena vuotenaan AVN-ehdokkuudella parhaasta uudesta tähdestä. 2011 hän esitti Betty Rossia, Bruce Bannerin kiinnostuksen kohdetta elokuvassa Captain America XXX: An Extreme Comixxx Parody. 2012 White huomioitiin myös vuoden 2010 elokuvan Sloppy Head 3 parhaasta oraaliseksikohdasta. Lisäksi hänet huomioitiin parhaasta POV seksikohtauksesta elokuvasta Jerkoff Material 6. White oli 2013 ehdolla kahdessa eri AVN luokassa. Parhaasta anaalikohtauksesta Star Wars XXX: A Porn Parodyssa, jossa hän esitti naispuolista tuskenia, sekä parhaasta kolmen kimpasta elokuvassa Farm Girls Gone Bad. White huomioitiin 2014 AVN-gaalassa nyt neljässä eri luokassa. Elokuvasta Stripper hän oli ehdolla parhaaksi näyttelijäksi. Sitä vastoin elokuvasta Party with Rikki Six White oli ehdolla parhaasta ryhmäseksikohtauksesta.

Siviilissä
White seuraa vapaa-ajallaan elokuvia ja televisiosarjoja, joista hän on maininnut suosikikseen Pulp Fiction, Game of Thrones, Boardwalk Empire ja True Blood.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset pornonäyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Han van Meegeren

Han van Meegeren (10. lokakuuta 1889 Deventer – 30. joulukuuta 1947 Amsterdam) oli lahjakas, mutta urallaan epäonnistunut hollantilainen taidemaalari sekä menestyksekäs taideväärentäjä, joka erikoistui väärentämään varsinkin 1600-luvulla eläneen Jan Vermeerin teoksia. Van Meegereniä on pidetty yhtenä kaikkien aikojen tunnetuimmista taideväärentäjistä.

Elämäkerta 

Van Meegeren syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja kiinnostui jo nuorena taiteesta. Hän ei saanut loppututkintoa Delftin teknillisestä oppilaitoksesta, mutta sai palkinnon parhaasta opiskelijan tekemästä maalauksesta. Hän piti ensimmäisen näyttelynsä Haagissa vuonna 1922, mutta kriitikot haukkuivat sen. Van Meegeren joutui piirtämään muotokuvia ja maalaamaan postikortteja elättääkseen itsensä, mikä katkeroitti hänet taidemaailmaa ja varsinkin taideasiantuntijoita kohtaan. Niinpä hän päätti ryhtyä väärentäjäksi.

Van Meegeren osti huvilan Ranskasta ja valmisteli väärennöksiään neljän vuoden ajan hankkimalla vuosisatoja vanhoja kankaita ja valmistamalla vanhan näköisiä värejä. Hän onnistui vuosina 1937–1943 myymään kahdeksan väärennettyä "Vermeeriä" yhteensä runsaan seitsemän miljoonan guldenin hinnasta. Niistä paras oli ensimmäinen, Kristus opetuslapsineen emmausmäellä. Erityisen suurta tyydytystä van Meegerenille tuotti se, että hänen eniten halveksimansa taideasiantuntija Abraham Bredius meni halpaan ja todisti sen aidoksi. Van Meegeren oli alun perin suunnitellut vain nöyryyttävänsä Brediusta paljastaessaan väärennöksen, mutta päättikin ruveta ansaitsemaan väärennöksillään. Toisen maailmansodan päättyessä hän oli upporikas. Hän väitti väärentämiensä maalausten olevan peräisin siltä 12 vuoden ajanjaksolta Vermeerin elämässä, jota ei tarkemmin tunneta.
 
Vuonna 1945 van Meegeren kuitenkin joutui oikeuteen, sillä hän oli sodan aikana myynyt välittäjän kautta väärentämänsä Vermeerin teoksen Nainen aviorikoksesta syytettynä Saksan valtakunnanmarsalkka Hermann Göringille yli puolen miljoonan guldenin hinnasta. Kansallisaarteen myymistä miehittäjälle pidettiin maanpetoksellisena. Oikeudessa van Meegerenin oli lopulta paljastettava itsensä väärentäjäksi vapautuakseen syytteestä, sillä häntä uhkasi kuolemanrangaistus. Kun Bredius ja muut asiantuntijat totesivat Meegerenin myymät teokset edelleen aidoiksi, oli hänen maalattava todistajien edessä ja vartioinnin alaisena vielä yksi Vermeer, Nuori kristus opettamassa temppelissä, todistaakseen sanansa. Se oli niin vakuuttava, että syytteet peruttiin ilman että hänen tarvitsi edes viimeistellä sitä.

Sen sijaan van Meegereniä vastaan nostettiin uusia syytteitä petoksesta. Lokakuussa 1947 hänet todettiin syylliseksi vain päivän kestäneessä oikeudenkäynnissä ja tuomittiin yhdeksi vuodeksi vankeuteen. Hän kuitenkin sai sydänkohtauksen ennen tuomion täytäntöönpanoa ja kuoli kuusi viikkoa myöhemmin.

Lähteet
Stuart Gordon: Suuri huijausten kirja, s. 365–367. Euroword, 1999. ISBN 951-654-034-1

Viitteet

Aiheesta muualla

The Meegeren website
Han van Meegeren, kuvia van Meegerenin väärennöksistä

Taideväärentäjät
Alankomaalaiset taiteilijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Franz Tausend

Franz Tausend (1884 – 1942) oli saksalainen alkemistina esiintynyt huijari, joka onnistui 1920-luvun Saksassa petkuttamaan monia vaikutusvaltaisia henkilöitä väittäessään osaavansa valmistaa kultaa.

Tausend oli putkimiehen poika, joka oli toiminut erään kemistin apulaisena, mutta häneltä puuttui muodollinen kemian alan koulutus. Hän kehitti lähinnä alkemiaa muistuttavia teorioita metallien ”kasvattamisesta”, rakensi kotiinsa laboratorion ja uskoi kykenevänsä löytämään menetelmän, jonka avulla metalleja voisi valmistaa halvemmista materiaaleista. Vuonna 1924 hän vastasi lehti-ilmoitukseen, jossa etsittiin luotettavaa sijoituskohdetta kemian alalta ja yllättäen Rudolf Rienhardt -niminen mies ilmoitti olevansa valmis sijoittamaan suuren summan hänen ”tutkimustyöhönsä”. He perustivat osakeyhtiön ja hankkivat uuden laboratorion. Vuoden 1925 alussa Tausend ehdotti kullan valmistamista, sillä hänen muut kokeensa eivät olleet toistaiseksi onnistuneet. Reinhard houkutteli hankkeen suojelijaksi kansallismielisissä piireissä arvostetun kenraali Erich Ludendorffin, joka lähetti Kummer-nimisen miehen tutustumaan Tausendin työhön. Tausend sai huijattua Kummeria sulatusastian pohjalle sujauttamillaan kultahauleilla ja myös Ludendorff vakuuttui.

Tämän jälkeen useat merkittävät teollisuusvaikuttajat olivat valmiita sijoittamaan hankkeeseen. Lokakuussa 1925 perustettiin ”Yhteisö 164” -niminen osakeyhtiö, jonka voitoista Ludendorffin oli määrä saada 75 prosenttia. Toimintaa laajennettiin perustamalla tehtaita, mutta pian ilmeni, että vain Tausend henkilökohtaisesti kykeni valmistamaan kultaa. Ludendorff, joka oli siihen mennessä saanut henkilökohtaiset velkansa maksetuiksi, vetäytyi hankkeesta vuoden 1927 alussa. Tausend sai kuitenkin vielä vedetyksi mukaan lisää sijoittajia myymällä näille ”kultakuponkeja”, jotka myöhemmin oikeuttaisivat kullan lunastamiseen. Hän sijoitti huijauksella saamiaan rahoja maaomaisuuden ja linnojen osteluun. Ensimmäiset Tausendiin kohditetut poliisin tutkimukset jäivät kesken, mutta ne käynnistettiin uudelleen, kun hän keväällä 1929 jäi kiinni jalankulkijan yliajosta eräässä Alppien solassa.

Kun Tausend viimein vuonna 1929 haastettiin oikeuteen, yhtä lukuun ottamatta huijatut sijoittajat kieltäytyivät todistamasta suojellakseen mainettaan. Oikeuden valvonnassa Tausend onnistui yllättäen 3. lokakuuta 1929 jälleen ”valmistamaan” kultahaulin Baijerin rahapajassa suoritetussa kokeessa; pian kuitenkin pääteltiin, että hänellä oli ollut kultahauli valmiiksi kätkettynä kokeessa käyttämänsä täytekynän sisälle. Pitkän syytteiden valmistelun jälkeen oikeudenkäynti alkoi tammikuussa 1931 ja se päättyi kolmen vuoden vankeustuomioon. Syyttäjä arveli hänen hyötyneen huijauksellaan ainakin puolitoista miljoonaa Saksan markkaa.

Kuollessaan Tausend istui vuonna 1938 toisesta pikkuhuijauksesta saamaansa tuomiota.

Lähteet
Stuart Gordon: Suuri huijausten kirja, s. 335–339. Euroword, 1999. ISBN 951-654-034-1

Viitteet

Huijarit
Saksalaiset henkilöt
Talousrikolliset
Alkemistit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Lorna Byrne

Lorna Byrne (s. 1953 Dublin) on irlantilainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kirjastaan Enkeleitä hiuksissani. Byrne väittää nähneensä enkeleitä ja henkiolentoja lapsesta asti sekä pystyvänsä tuntemaan ennalta tulevia tapahtumia.

Teokset
 Enkeleitä hiuksissani; suomentanut Joel Kontro. Otava, 2009 ISBN 978-951-1-23719-8
 Portaat taivaaseen (2010)
 Toivon viesti enkeleiltä (2012)
 Taivaallinen rakkaus (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lorna Byrne kertoo kirjastaan enkeleitä hiuksissani Helsingissä 26.3.2011  

Irlantilaiset kirjailijat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Carlos Walter Galán Barry

Carlos Walter Galán Barry (31. toukokuuta 1925 – 25. tammikuuta 2003) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. syyskuuta 1953 ja nimitettiin Morónin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cediaen titulaaripiispaksi 11. helmikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seursai 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Justo Oscar Laguna ja Jorge Carlos Carreras.

Galán Barry sai 8. toukokuuta 1991 nimityksen La Platan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 27. heinäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 12. kesäkuuta 2000.

Lähteet 

Argentiinalaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
65 (luku)

65 (kuusikymmentäviisi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 64 ja seuraa luku 66.

Matematiikassa 
 65 on puolialkuluku ja siten yhdistetty luku.
 65 on vajaa luku.
 65 on kahdeksankulmioluku.
 65 on pienin luku, joka on useamman kuin yhden jaottoman Pythagoraan kolmikon hypotenuusa:  ja .
 65 on myös kahden ei-jaottoman Pythagoraan kolmikon hypotenuusa:  ja . Siten 65 on pienin luku, joka on useamman kuin kahden Pythagoraan kolmikon hypotenuusa.
 65 esiintyy neljän Pythagoraan kolmikon kateettina: , ,  ja .
 
 65 on palindromi binäärijärjestelmässä (10000012), nelijärjestelmässä (10014) ja oktaalijärjestelmässä (1018).
 65 on pienin luku, joka voidaan muodostaa kahden eri neliöluvun summana useammalla kuin yhdellä tavalla:  ja .
 65 voidaan muodostaa kahden neliöluvun erotuksena kahdella tavalla:  ja .
 65 voidaan muodostaa kolmen neliöluvun summana: .
 65 voidaan muodostaa kahden kuutioluvun summana: .
 Kymmenjärjestelmässä 65 on pienin luku, josta saadaan neliöluku sekä lisäämällä siihen että vähentämällä siitä se itse takaperin:  ja .

Luonnontieteissä 
 65 on terbiumin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä.
 Kupari-65 on kuparin vakaa isotooppi.
 Tina-115 on tinan vakaa isotooppi, jonka ytimessä on 65 neutronia.

Muissa yhteyksissä 
 AGM-65 Maverick on ilmasta maahan ammuttava ohjus.
 65 on Singaporen kansainvälinen suuntanumero.
 Eurooppatie E65 kulkee Ruotsin ja Kreikan välillä.
 Kantatie 65 kulkee Tampereen ja Virtojen välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut