joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Porter

Porter voi tarkoittaa seuraavia:

 porter, portteri, tumma pintahiivaoluttyyppi

Henkilöitä, Porter sukunimenä 

 Adina Porter (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Charles Porter (1936–2020), australialainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti
 Chris Porter (s. 1984), kanadalainen jääkiekkoilija
 Cody Porter (s. 1997), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
 Cole Porter (1891–1964), yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja
 Derek Porter (s. 1967), kanadalainen soutaja
 Edwin S. Porter (1870–1941), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Eleanor H. Porter (1868–1920), yhdysvaltalainen kirjailija
 George Porter (1920–2002), brittiläinen kemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja
 Gregory Porter (s. 1971), yhdysvaltalainen jazzlaulaja
 Hal Porter (1911–1984), australialainen kirjailija
 Harry Porter (1882–1965), yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja
 John Porter (1790–1874), yhdysvaltalainen poliitikko
 John Porter (1904–1997), kanadalainen jääkiekkoilija
 John Porter, yhdysvaltalainen poliitikko
 John Porter (s. 1961), skotlantilainen jalkapalloilija
 John Porter (s. 1947), brittiläinen muusikko
 John Addison Porter (1822–1866), yhdysvaltalainen kemisti ja Kalevalan kääntäjä
 John E. Porter (s. 1935), yhdysvaltalainen poliitikko
 John K. Porter (1819–1892), yhdysvaltalainen lakimies
 Katherine Anne Porter (1890–1980), yhdysvaltalainen kirjailija
 Kevin Porter (s. 1986), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Michael Porter (s. 1947), yhdysvaltalainen liiketaloustieteen professori, kirjailija ja konsultti
 Montel Vontavious Porter, oik. Alvin Burke jr. (s. 1973), yhdysvaltalainen showpainija
 Otto Porter (s. 1993), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Peter Porter (1929–2010), australialaissyntyinen brittiläinen runoilija
 Ralph Porter (s. 1971), yhdysvaltalainen pokeriammattilainen
 Robert Ker Porter (1777–1842), brittiläinen taidemaalari, matkailija ja diplomaatti
 Rodney Robert Porter (1917–1985), brittiläinen biokemisti, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Thomas Conrad Porter (1822–1901), yhdysvaltalainen kasvitieteilijä ja Kalevalan kääntäjä
 Tiffany Porter (s. 1987), yhdysvaltalais-brittiläinen aitajuoksija
 William Porter (1926–2000), yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja
 William Sydney Porter (1862–1910), yhdysvaltalainen kirjailija

Henkilöitä, Porter etunimenä 

 Porter Goss (s. 1938), yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen CIA:n johtaja
 Porter Robinson, Ekowraith (s. 1992), yhdysvaltalainen elektronisen tanssimusiikin tuottaja ja DJ
 Porter Wagoner (1927–2007), yhdysvaltalainen kantrilaulaja

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Jane Porter, Tarzanin rakastettu Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa

Muita merkityksiä 

 USS Porter, useita Yhdysvaltain laivaston aluksia
Raah raah blääh


Raah raah blääh on Moonsorrow- ja Rytmihäiriö-yhtyeiden jäsenten sivuprojektin Lakupaavin ensimmäinen täyspitkä albumi.

Moonsorrowin äänittäessä Verisäkeet-albumia yhtye antoi tekaistun lausunnon tyylilajin muutoksesta sekä tulevan albumin nimestä, josta muun muassa Blabbermouth uutisoi verkkosivustollaan.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Luxus Kristus (Janne Perttilä) – laulu
 Pentti Orvokki (Jukka Varmo) – laulu
 Vitun Mitu (Mitja Harvilahti) – kitara, laulu
 The Sieg Heil Man (Henri Sorvali) – kitara
 Dead Editor (Ville Sorvali) – bassokitara, laulu
 Pate Perestroika (Marko Tarvonen) – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Lakupaavin sivut

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Suomalaiset hardcore punk -albumit
Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto

Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto on toisen asteen oppilaitos, jonka toimipaikka sijaitsee Siikalatvan kunnassa Piippolan taajamassa.

Oppilaitoksen rehtorina on toiminut syyslukukaudesta 2011 lähtien Harri Majuri. Aikaisemmin oppilaitoksen pitkäaikaisena rehtorina toimi opetusneuvos Johannes Hyytinen.

Historia
Opisto aloitti toimintansa vuonna 1898 Haapaveden kunnantuvalla. Opiston nimi on vaihtunut vuosien varrella useampaan kertaan; Nykyinen nimi Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto otettiin käyttöön vuoden 2012 alussa. Aikaisempia opiston nimiä ovat olleet muun muassa Piippolan mieskotiteollisuuskoulu, Piippolan kotiteollisuuskoulu ja Piippolan käsi- ja taideteollisuusopisto. 

Vuoden 2012 alussa opiston ylläpitäjä Siika-Pyhäjokialueen koulutuskuntayhtymä sekä Kalajokilaakson koulutuskuntayhtymät muodostivat uuden yhteisen koulutuskuntayhtymän Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymä JEDUn.

Koulutus
Opistossa voi kouluttautua media-assistentiksi, muotoiluassistentiksi, sisustusrakentajaksi ja puusepäksi. Oppilaitos tarjoaa myös ohjaavaa ja valmistavaa koulutusta, valmentavaa ja kuntouttavaa opetusta, vankilakoulutusta sekä muita kursseja.

Vankilakoulutus
Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto on Suomen suurin vankilakoulutuksen tarjoaja. Vankilakoulutus aloitettiin Kestilän avovankilassa vuonna 1991. Vuosien aikana koulutus on laajentunut useampaan vankilaan, kuten muun muassa Laukaan, Pelson, Sukevan ja Oulun vankiloihin.

Tapahtumia
Siikalatvan kulttuuri ry on järjestänyt vuodesta 2009 lähtien Piippolan vaarin lastenlaulufestivaali -tapahtuman vuosittain heinäkuisin oppilaitoksen tiloissa. Tapahtumassa on esiintynyt muun muassa Hevisaurus. Tapahtuman yhteydessä järjestetään myös Piippolan vaarin lastenlaulukilpailun finaali. Vuoden 2009 kilpailun finaalin voitti Iina Kangasharju.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto 
 Media-assariksi Piippolassa! 
 Piippolan Uutiset (koulun oppilaiden ylläpitämä sivusto)

Suomen ammattioppilaitokset
Siikalatvan oppilaitokset
Piippola
Seppo Similä

Seppo Similä (s. 1938 Temmes) on suomalainen taidemaalari, jota pidetään surrealistina.  Hän oli teostensa ansiosta julkisuudessa erityisesti 1980-luvulla, mutta on sittemmin vetäytynyt sivuun.

Similällä ei ole taidekoulutusta, vaan hän on itseoppinut. Hän piti ensimmäisen näyttelynsä 1984 Retretissä. Tekniikaltaan hän muistuttaa Salvador Dalia. Teosten aiheina olivat naiset suomalaismetsissä. Yleisö piti, mutta eivät kriitikot, joiden mielestä työt olivat halpaa kitschiä ja mauttomuuden armada. Talvella 2009–2010 Similältä oli 150 teosta esillä Oulussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Merkillinen matka Seppo Similän tauluihin

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Surrealistit
Stagnaatio

Taloudellinen stagnaatio tai taloudellinen pysähtyneisyys (usein kutsutaan yksinkertaisesti stagnaatioksi tai pysähtyneisyydeksi, myös sekulaarinen stagnaatio) on pitkä-aikainen jakso jolloin taloudellinen kasvu on hidasta. Taloudellinen kasvu mitataan tavallisesti BKT:n kasvun perusteella. Joidenkin  määritelmien mukaan hitaalla kasvulla tarkoitetaan kasvua joka on hitaampaa kuin potentiaalinen kasvu jonka makrotalouden asiantuntijat ovat ennustaneet. Toisten määritelmien mukaan kasvu, joka on vähemmän kuin 2-3% vuodessa on merkki stagnaatiosta.

Termillä on negatiivinen sävy, mutta hidas taloudellinen kasvu ei aina ole epäonnistuneen talouspolitiikan syytä. Potentiaalinen kasvu voi hidastua esimerkiksi jonkin katastrofin, tai maantieteellisen syyn takia.

Taloudellista stagnaatiota käsittelevät teoriat juontavat juurensa 1930-luvun lamasta ja se yhdistettiin varhaiseen keynesiläiseen taloustieteeseen ja Harvardin yliopiston taloustieteen professoriin Alvin Hanseniin.

Larry Summers popularisoi sekulaarinen stagnaatio -käsitteen uudelleen vuonna 2013 IMF:n konferenssissa pitämässään puheessa.

Katso myös
Stagflaatio

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 
 
 

Makrotaloustiede
Taloustieteen käsitteet
Christina Hendricks

Christina Rene Hendricks (s. 3. toukokuuta 1975 Knoxville, Tennessee)  on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Hän on parhaiten tunnettu Joan Hollowayn roolista televisiosarjassa Mad Men. Hän on näytellyt myös muun muassa Saffronia Fireflyssa. 

Ennen näyttelijänuraansa Hendricks työskenteli mallina lähes kymmenen vuotta. Hän siirtyi televisiomainoksista koe-esiintymään tv-sarjoihin 1990-luvun lopussa.

Hendricks teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvaan All-Star Superman, jossa hän on Lois Lanen roolissa.

Tausta 
Hendricks syntyi Knoxvillessä, Tennesseessä. Hän on Jackie Sue Hendricksin ja englantilaisen Robert Hendricksin toinen lapsi. Hendricksillä on isänsä kautta Yhdysvaltain ja Iso-Britannian kaksoiskansalaisuus. Hänellä on yksi isoveli. Perhe muutti isän työn takia usein, ja he asuivat ensin Portlandissa, Oregonissa, josta he muuttivat Twin Fallsiin, Idahoon Christinan ollessa yhdeksänvuotias. 

Christinan äiti kannusti häntä ja hänen veljeään osallistumaan paikalliseen teatteritoimintaan, ja Christina esiintyi Grease-musikaalissa. Alun perin vaaleahiuksinen Hendricks alkoi värjätä hiuksiaan punaiseksi kymmenvuotiaana, inspiraationaan kirja Annan nuoruusvuodet. Christinan ollessa teini-ikäinen hänen perheensä muutti Fairfaxiin, Virginiaan. Siellä hän harrasti teatterin lisäksi balettia. Hänellä oli vaikeuksia sopeutua uuteen asuinpaikkaansa, ja joutui lukiossa koulukiusaamisen kohteeksi.

Ura 
High schoolin jälkeen Hendricks työskenteli vastaanottovirkailijana sekä kampaamon hiustenpesijänä. Hän osallistui Seventeen-lehden kansikuvakilpailuun, joka johti mallisopimukseen IMG Modelsin kanssa. Hendricks työskenteli mallina New Yorkissa, Lontoossa ja Japanissa 27-vuotiaaksi asti. Sen jälkeen hän esiintyi televisiomainoksissa brändeille Carl’s Jr. ja Dr. Pepper. 

Mallintöistä Hendricks siirtyi televisioroolien koe-esiintymisiin, ja hän debytoi vuonna 1999 MTV:n sarjassa Undressed. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli lyhytikäisessä sarjassa Beggars and Choosers. Toisen pääroolinsa hän sai niin ikään lyhyeksi jääneestä sarjasta Kevin Hill. Tämän lisäksi hän vieraili sarjoissa kuten Angel, Teho-osasto ja Firefly.

Suureen maineeseen Hendricks nousi televisiosarjan Mad Men myötä, jossa hän näytteli Joan Hollowayta vuosina 2007–2015. Hän sai roolisuorituksestaan kehuja kriitikoilta sekä kuusi Primetime Emmy-ehdokkuutta. Hendricksillä oli sivurooli elokuvassa Drive vuonna 2011.

Yksityiselämä 
Vuonna 2009 Hendricks avioitui näyttelijä Geoffrey Arendin kanssa New Yorkissa. He erosivat vuonna 2019.

Filmografia

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Hadižat Gatajeva ja Malik Gatajev

Hadižat Gatajeva ja Malik Gatajev eli ”Groznyin enkelit” ovat tšetšeenipariskunta, joka Tšetšenian sodan aikana perusti tšetšeenilapsille orpokoteja, ensin vuodesta 1995 Tšetšenian Groznyissa, myöhemmin vuodesta 2000 Liettuan Kaunasissa.

Pariskunta tuomittiin Liettuassa puoleksitoista vuodeksi vankeuteen sen perusteella, että he olisivat kiristäneet adoptiolapsiaan. He kärsivät jo aiemmin 10 kuukauden vankeusrangaistuksen. Sitä jatkettiin kolmella kuukaudella, mikä kuitenkin vetoomustuomioistuimessa todettiin laittomaksi. Uudessa oikeudenkäynnissä heille langetettiin puolitoista vuotta vankeutta. He siirtyivät Suomeen, josta he olivat hakeneet turvapaikkaa. Suomessa tukiryhmä järjestänyt heille asunnon. Liettuan viranomaiset tekivät heistä Eurooppalaisen pidätysmääräyksen, minkä jälkeen Suomen poliisi otti heidät kiinni. Luovutusasia käsiteltiin Helsingin käräjäoikeudessa. Turvapaikkahakemuksen vuoksi pariskunta saa jäädä Suomeen siksi aikaa kunnes hakemusta käsitellään eikä heitä luovuteta Liettuaan. Aiemmin Gatajevia vastaan todistanut kasvattitytär puhuu nyt heidän puolestaan. Helsingin käräjäoikeudessa hän kertoi todistaneensa Liettuassa painostuksen alaisena. Luovuttamista vaatinut syyttäjä valitti käräjäoikeuden päätöksestä korkeimpaan oikeuteen, joka toimii ainoana muutoksenhakuasteena eurooppalaisissa luovutustapauksissa. Korkein oikeus päätti 25. helmikuuta 2010 pyytää asiassa ennakkoratkaisua EU:n tuomioistuimelta .

23. maaliskuuta 2010 Liettuan korkein oikeus kumosi Gatajeveja koskevan valitusasteen tuomion ja palautti asian uudelleen käsiteltäväksi. Korkein oikeus totesi menettelyssä tapahtuneen lukuisia virheitä ja oikeudenkäynnin olleen epäoikeudenmukainen . Tämän johdosta Liettuan oikeusministeriö peruutti pidätysmääräyksen ja sen myötä suomalainen syyttäjä peruutti valituksensa Suomen korkeimmassa oikeudessa. Korkein oikeus puolestaan peruutti EU-tuomioistuimelle tehdyn ennakkoratkaisupyynnön. Gatajevit määrättiin  vapautettavaksi heti.

Elokuvaohjaaja Pirjo Honkasalo on tehnyt Gatajevin pariskunnasta ja heidän työstään dokumenttielokuvan Melancholian 3 huonetta (2004) ja norjalainen Åsne Seierstad on kirjoittanut kirjan Groznyin enkelit (2008), joissa kerrotaan lasten pelastamisesta ja viemisestä turvaan Ingušiaan.

Pariskunta sai turvapaikan Suomesta toukokuussa 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Groznyin enkeli hakee turvapaikkaa Suomesta Voima.fi.
Hadizhat Gatajevan piina Voima.fi.

Tšetšenialaiset henkilöt
Oikeustapaukset
Groznyin historia
Artikkelit useasta henkilöstä
Hilppa

Hilppa on suomalainen naisen etunimi. Nimi on alkujaan karjalainen muunnelma Filippos-nimen naispuolisesta vastineesta Filippa ja siten Filippos-nimen suomalaisen vastineen Vilpun sisarnimi, mutta se voi olla myös savolais-karjaisen -ppA- ja -ppO-johdoksen avulla muodostettu versio Hilja-nimestä.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 538 naista ja alle 10 miestä saanut nimekseen Hilppa.

Tunnettuja Hilppoja 
 Hilppa Kimpanpää, toimittaja ja poliitikko
 Hilppa Kinos, filosofi ja kirjailija

Katso myös
 Hilippa

Lähteet

Etunimet
Anna Edelheim

Anna Christina Charlotta Edelheim (3. tammikuuta 1845 Helsinki – 25. toukokuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä ei-, -im ja x?. Edelheim oli Suomen ensimmäinen vakinaisesti palkattu naistoimittaja, aikaisemmin naiset olivat toimineet vain lehtien avustajina. 


Henkilöhistoria
Anna Edelheim sai aluksi kotiopetusta ja hän kävi sitten Helsingin ruotsalaista tyttökoulua sekä opiskeli vielä Tukholmassa. Hän oleskeli pitkään Pietarissa ja Italiassa. Edelheim kirjoitti 1870-luvulla kaksi romaania Två bröders historia (1877) ja Fremlingens dotter (1878) jotka ilmestyivät  alakertaromaaneina Helsingfors Dagblad- ja Hufvudstadsbladet-lehdissä. 

Edelheim oli Finland- ja Finska Veckobladet -lehden toimittajana 1886–1888. Hän käsitteli lehtikirjoituksissaan erityisesti naisasiaa ja uskonnonvapautta. Finland-lehti, jonka päätoimittaja oli Agathon Meurman oli Edelheimin mielestä liian vanhoillinen, ja niipä hän erosi sen palveluksesta jo 1887 ja perusti oman Finska Veckobladet -lehtensä, jonka näytenumero ilmestyi joulun edellä 1887. Lehti ilmestyi sitten viikoittain vuoden 1888 aikana. Lehdessään Edelheim puolusti sitten muun muassa uskonnonvapautta, ehtoollispakon poistamista ja siviiliavioliiton sallimista.

Edelheim on kirjoittanut sanat ja Richard Faltin säveltänyt laulun "Bön för Finland" ("Suomen rukous"). 

Edelheimin isä oli senaattori Paul Henrik Edelheim ja äiti Emilia Christina af Brunér. Hänen veljiään olivat insinööri Frans Edvard Edelheim ja varatuomari, valtiopäivämies Paul Wilhelm Jonas Edelheim.

Teokset 
 Tomten i brasan: Skymningsprat för barn, 1877. (Verkossa.)
 Två bröders historia 1877. (Julkaistu Helsingfors Dagbladissa.)
 Fremlingens dotter: En sommarsaga från en finsk insjö. Af -ei-. Helsingfors 1878. (Julkaistu Hufvudstadsbladetissa.)
 I brytningstid: Samtal i språkfrågan af x.? Söderström, Helsingfors 1897.
 Hemkomsten. Af -im. Fosterländsk läsning. Serie 2 N:o 2. Stockholm 1903.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Zilliacus-Tikkanen, Henrika: Kvinnor i den finländska pressen före 1950 – med särskild tonvikt på den finskspråkiga pressen. Paper presenterat vid den 15:de Nordiska konferensen för medie- och kommunikationsforskning i Reykjavik 11–13 augusti 2001.

Viitteet

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Ruotsinkieliset kirjailijat
Vuonna 1845 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Høje-Taastrupin kunta

Høje-Taastrup on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 50 829 asukasta, ja sen pinta-ala oli 78,2 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Taastrup.

Høje-Taastrup ei liittynyt muiden kuntien kanssa Tanskan kuntauudistuksessa 1. tammikuuta 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Høje-Taastrupin kunnan kotisivut 

Tanskan pääkaupunkialueen kunnat
Martti H. Haavio

Martti Henrik Haavio (14. maaliskuuta 1897 Akaa – 12. tammikuuta 1966 Jyväskylä t. Muurame) oli suomalainen kasvatusmies ja teologi. 

Martti H. Haavio valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1920 ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1921. Hän toimi ylimääräisenä pappina Vesilahdessa vuosina 1921–1922, Pornaisissa vuosina 1922–1923 ja Askolassa vuosina 1923–1924 sekä uskonnon opettajana Lapuan yhteiskoulussa vuosina 1924–1927. Haavio valmistui teologian lisensiaatiksi vuonna 1940 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1941.

Haavio toimi Jyväskylän seminaarissa uskonnon lehtorina vuosina 1928–1937 ja vastaavassa virassa Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa vuosina 1937–1949. Tuolloin hänet valittiin kasvatusopillisen korkeakoulun kasvatus- ja opetusopin professoriksi, mitä virkaa hän hoiti vuoteen 1965. Jyväskylän yliopisto promotoi Haavion kasvatustieteiden kunniatohtoriksi vuonna 1964.

Haavio kirjoitti useita kristilliseen koulukasvatukseen liittyviä kirjoja, muun muassa Koulun uskonnonopetus (1936), Kansakoulun uskonnonopetuksen siveellinen kasvatustehtävä (1941), Koulun uskonnonopetuksen rakenne ja henki (1941), Opettajapersoonallisuus (1948) ja Opettaja kertoo -sarja (1949–1966). Hän laati yhdessä Lempi Vermasvuoren kanssa Meidän lasten uskontokirjan (1952), jonka kuvittajana oli Martta Wendelin. Meidän lasten uskontokirja oli käytössä kansakoulun alaluokkien uskontokirjana 1970-luvulle asti. 

Martti H. Haavio ei ollut naimisissa. Jyväskylän yliopisto hallinnoi hänen nimeään kantavaa rahastoa, josta myönnetään apurahoja kristilliseen kasvatustyöhön ja uskonnonopetukseen kohdistuvaan tutkimukseen ja julkaisutoimintaan. 

Martti H. Haavio sekoitetaan usein kaimaansa, professori Martti Haavioon, joka tunnetaan myös runoilijanimellä P. Mustapää. Martti H. Haavio ja Martti Haavio eivät olleet keskenään sukua.

Julkaisut
Koulun uskonnonopetus. Helsinki: Otava. 1936
Kansakoulun uskonnonopetuksen siveellinen kasvatustehtävä. Helsinki: Otava. 1941
Opettaja kertoo Vanhasta testamentista. Kuvitus Maija Karma. Porvoo: WSOY. 1945
Kansankirkkomme ja kansansivistystyö. Helsinki: Pellervo-seura. 1948
Opettajapersoonallisuus. Jyväskylä: Gummerus. 1948
Koulun uskonnonopetuksen rakenne ja henki. Jyväskylä: Gummerus. 1950
Meidän lasten uskontokirja. Martti Haavio - Lempi Vermasvuori, kuvitus Martta Wendelin. Helsinki: Otava. 1952
Opettaja kertoo Vapahtajasta. Kuvitus Maija Karma. Porvoo: WSOY. 1959 
Opettaja kertoo apostoleista. Kuvitus Maija Karma. Porvoo: WSOY. 1962
Opettaja kertoo kirkollisesta elämästä ja toisista uskonnoista. Porvoo: WSOY. 1966

Lähteet
Lassi Pruuki: Martti Haavio ja kristillinen koulukasvatus. Kristillinen kasvatus 5–6/2003. 
Haavio evl.fi-sivustolla (Arkistolinkki)

Viitteet

Suomalaiset teologit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Rieti Jorkama

Odo Fredrik Waldemar (Rieti) Jorkama (sukunimi vuoteen 1935 Björkman; 16. marraskuuta 1898 Viitasaari – 24. syyskuuta 1964 Porvoo) oli suomalainen prokuristi, pakinoitsija ja kirjailija. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkillä Pökö.

Jorkaman vanhemmat olivat ruokalanpitäjä Saima Maria Björkman ja O. F. V. Landgren-Kaila. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1919 ja opiskeli sitten jonkin aikaa oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Jorkama meni kuitenkin pian Kansallis-Osake-Pankin palvelukseen prokuristiksi ja työskenteli sitten ensin Helsingissä ja vuosina 1928–1936 pankin Porvoon konttorissa. Vuodesta 1936 lähtien Jorkama työskenteli liikealan tehtävissä.

Jorkama toimi Porvoossa ilmestyneen Uusimaa-lehden pakinoitsijana vuosina 1928–1962. Hän oli mukana myös Porvoon Näytelmäseura ry:n ja Porvoon näyttämön teatteritoiminnassa.

Teoksia 
 Kivikirkon salaisuus : historiallinen seikkailukertomus. Poikien seikkailukirjasto 76.    Otava 1937
 Pökön pakinoita'', kuvitus Stig Fredriksson ; koonnut E. J. Ellilä.     uusimaa, Porvoo 1968

Lähteet 
 
 Itä-Uudenmaan kirjailijat : Rieti Jorkama

Suomalaiset kirjailijat
Pakinoitsijat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Kiuru (sukunimi)

Kiuru on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 August Kiuru (1922–2009), maastohiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti
 Heikki Kiuru (1942–2014), jätevesiasiantuntija, professori
 Katja Kiuru (s. 1965), näyttelijä
 Krista Kiuru (s. 1974), SDP:n kansanedustaja ja ministeri
 Marko Kiuru (1969–2022), jääkiekkoilija
 Martti Kiuru (1806–1878), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Paavo Kiuru (1907–1985), rovasti ja kirjailija
 Pauli Kiuru (s. 1962), triathlonisti ja Kokoomuksen kansanedustaja
 Sakari Kiuru (1926–2022), Yleisradion pääjohtaja 1980–1989
 Sakari Kiuru (s. 1961), valokuvaaja
 Tami Kiuru (s. 1976), mäkihyppääjä
 Titta Kiuru (s. 1969), päätoimittaja
 Yrjö Kiuru (1872–1945), maanviljelijä, kansakoulunopettaja, maallikkosaarnaaja ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Leivo

Leivo tai Leiwo voi tarkoittaa seuraavia:

 Leivo eli leivonen, lintu, sama kuin kiuru
 Suomalainen sukunimi. Tunnettuja Leivoja ja Leiwoja (suomalaisia, ellei toisin mainita):
 Arto Leivo (s. 1959), kirjailija
 David L. Leivo (s. 1890), tietokirjailija ja arkkiveisujen tekijä
 Ella Leivo (s. 1994), tennispelaaja
 Erik Johan Leivo (1891–1953), satamatyöläinen ja Helsingin punakaartin pataljoonankomentaja
 Inkeri Leivo (1944–2010), keramiikkataiteilija
 Jakke Leivo, basisti ja musiikkipedagogi
 Jarmo Leivo, rumpali
 Kirsi Leivo (s. 1968), Kilpailu- ja kuluttajaviraston pääjohtaja 
 Josh Leivo (s. 1993), kanadalainen jääkiekkoilija,
 Leo Leivo (1896–1983), suomalainen jalkapalloilija
 Martti Leiwo (s. 1953), klassillinen filologi
 Mauri Leivo (s. 1962), luontovalokuvaaja ja -kirjoittaja
 Oskari Leivo (1876–1921), kansanedustaja (SDP)
 Osmo Leivo (s. 1945), toimittaja, graafinen suunnittelija ja art director
 Rauna Paadar-Leivo (s. 1942), saamelainen kirjailija
 Selja Leiwo (s. 2004), jalkapalloilija
 Seppo Leivo (1924–2006), tasapainotaiteilija ja jonglööri
 Tomi Leivo (s. 1989), jääkiekkoilija
 Tomi Leivo (s. 1971), jääpalloilija
 Tomi Leivo-Jokimäki (s. 1973), jalkapalloilija
 Tyyne Leivo-Larsson (1902–1977), suurlähettiläs ja kansanedustaja (SDP, TPSL)
 Veikko Leivo (1925–2020), tekniikan tohtori ja talouselämän ja yrittäjyyden kehittäjä
 Väinö Leivo (1912–1980), leipomoalan yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Yrjö Leiwo (1884–1964), kansanedustaja (Kokoomus), kunnallisneuvos ja päätoimittaja
 kuvitteellisia henkilöitä:
 Leea Leivo, tv-sarjassa Salatut elämät
Pentti Haanpään koulu

Pentti Haanpään koulu on Siikalatvan kunnassa, Piippolan taajamassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan perusopetusta luokka-asteilla 1–6. Koulu oli vuoden 2008 loppuun asti entisen Piippolan kunnan ainoa peruskoulu. Piippola on uuden Siikalatvan muodostaneista kunnista ainoa, jossa ei ole omaa yläkoulua. Yläkoulun oppilaat opiskelevat yhteisesti pulkkilalaisten yläkoululaisten kanssa, Pulkkilassa Pulkkilan peruskoulussa.

Pentti Haanpään koulussa opiskelee 66 oppilasta. Perusopetuksen lisäksi opetuksessa painotetaan kädentaitoja ja ATK-opetusta.

Koulun rehtorina toimii Kirsi Myllykoski.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pentti Haanpään koulun kotisivut 

Suomen peruskoulut
Piippola
Siikalatvan oppilaitokset
Jemenin energiapolitiikka

Jemenin energiapolitiikka kertoo Jemenin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. 

Jemen tuottaa öljyä ja kaasua.

Energiantuotanto ja vienti

Ilmastopolitiikka
 

YK:n tilastojen mukaan Jemenin hiilidioksidipäästöt henkeä kohti olivat maailman maista matalimpia vuosina 1990–2003 eli noin 0,8–0,9 tonnia per asukas vuodessa.

Katso myös
 Kestävä kehitys alueittain ja maittain

Lähteet 

Energiapolitiikka
Energia Jemenissä
Energiapolitiikka Lähi-idässä
Anna Tapio

Anna Tapio () oli suomalainen puutarhaopettaja ja Anna Tapion koulun (vuoteen 1989 Aitoon kotitalouskeskikoulu) ensimmäinen johtaja. Koulu on nimetty hänen mukaansa. Hän johti koulua 26 vuotta, ollen sen rehtorina  1952–1964.

Tapio suoritti puutarhaopettajan tutkinnon ja työskenteli aluksi Nokian kumitehtaalla. Hän oli vuodesta 1926 Aitoon puutarhakoulun opettaja ja vuodesta 1933 itse perustamansa Aitoon talous- ja puutarhakoulun johtaja. Vuonna 1940 hän perusti Aitoon kotitalouskeskikoulun, jonka rehtoriksi hän ryhtyi vuonna 1952. Hän lahjoitti koulun omistuksen Anna Tapion säätiölle 1950-luvun lopussa. Tapio kuului kokoomuksen puoluevaltuustoon ja oli Luopioisten kunnanvaltuutettuna yhdeksän vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla
46 vuotta Anna Tapiolla, Sydän-Hämeen lehti

Suomalaiset opettajat
Suomen koulujen rehtorit
Luopioisten kunnanvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Arabiemiirikuntien energiapolitiikka

Arabiemiirikuntien energiapolitiikka kertoo Arabiemiirikuntien energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Arabiemiirikunnat tuottavat öljyä ja kaasua. 

IEA:n mukaan Arabiemiirikunnat olivat vuonna 2007 maailman  10. suurin öljyntuottajamaa  (136 Mt, 3,5 % maailman tuotannosta) ja 5. suurin öljynviejämaa (105 Mt).

Energiankulutus
Arabiemiirikuntien energiankulutus vuonna 2008 oli PB:n tilastojen mukaan öljyekvivalentteina öljyä 23 milj. tn  ja  maakaasua 52 milj. tn. Energiankulutus oli yhteensä vuonna 2008: 75 milj. tn  ja vuonna 2007: 65  milj. tn. Tämän tilaston mukaan arabiemiirikunnissa ei käytetty hiiltä, ydinvoimaa eikä vesivoimaa.

Energiantuotanto ja vienti

Ydinvoima
Arabiemiraattien ydinenergiasta vastaa Khaldoon Khalifa al-Mubarak. Helsingin Sanomien mukaan Arabiemiraatit tilasi vuoden 2009 lopussa Korean Electric Power -yhtiöltä neljä ydinvoimalaa, kukin 1400 MW. Muut rakentajat ovat Hyudai Engineering, Samsung C & T Corp. ja Doosan Heavy Industries. Sopimus sisälsi voimaloiden käytön 60 vuoden ajan (arvo 14 mrd. €). Väitteiden mukaan kilpailijoiden tarjoukset olivat yli puolet kalliimpia. Vuoden 2009 lopussa Lähi-idän öljymailla ei ollut ydinvoimaa. Tiedotuksen mukaan ydinvoimalat valmistuvat vuosina 2017–2020.

Ilmastopolitiikka
 

YK:n tilastojen mukaan Arabiemiirikuntien hiilidioksidipäästöt henkeä kohti olivat arvioiduista maailman maista 3. korkeimmat vuosina 1990–2003. Vuosina 1996–1997 hiilidioksidipäästö puolittui, mutta muutoin trendi oli kasvava välillä 1990–2003. Vuonna 2003 hiilidioksidipäästö henkeä kohti oli noin 2,5-kertainen Suomeen verrattuna.

Katso myös
 
 Kestävä kehitys alueittain ja maittain

Lähteet 
 

Arabiemiirikunnat
Energiapolitiikka Lähi-idässä
Ilmari Rostila

Ilmari Rostila (s. 1950 Helsinki) on sosiaalityön oppiaineen ja hyvinvointipalvelujen järjestämisen maisteriohjelman professori Tampereen yliopiston Porin yksikössä. Porin yksikön johtajana hän toimi 2004–2006. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden tohtori.

Rostila on Tampereen kaupunginvaltuuston perussuomalaisten ryhmän puheenjohtaja. Hän on Suomalaisuuden liiton hallituksen jäsen sekä Vapaa kielivalinta ry:n perustajajäsen ja puheenjohtaja vuodesta 2007.

Rostila vastustaa pakkoruotsia. Hänen mielestään kielipolitiikka on irrallaan todellisuudesta, sillä kielitaidon osaamisen tarpeet eivät vastaa toteutunutta kielipolitiikka.

Lähteet

Tampereen yliopiston professorit
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Perussuomalaiset poliitikot
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Brendan Malone

Brendan Malone (s. 21. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka toimii nykyisin Orlando Magicin apuvalmentajana.

Malone toimi Toronto Raptorsin päävalmentajana kauden 1995–1996 ajan. Seuraavan kerran hän toimi päävalmentajana NBA:ssa Cleveland Cavaliersissa kaudella 2004–2005. Malone valmensi joukkuetta kahdeksantoista ottelun ajan.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Länttä kohti

Länttä kohti on suomalainen kokoelma-albumi vuodelta 1971. Se sisältää suomeksi käännettyjä countrykappaleita. Albumilla esiintyvät Eija Merilä, Jussi Raittinen, Erkki Liikanen ja Kai Lind. 

Rocket Records julkaisi albumista CD-version yhdessä Kantri -levyn kanssa 16.6.2010.

Kappaleet 
Erkki Liikanen: 
Erkki Liikanen: 
Eija Merilä: 
Eija Merilä & Erkki Liikanen: 
Eija Merilä: 
Jussi Raittinen: 
Jussi Raittinen & Kantri Boys: 
Eija Merilä, Jussi Raittinen, Erkki Liikanen & Kai Lind: 
Jussi Raittinen & Kantri Boys: 
Jussi Raittinen & Kantri Boys: 
Jussi Raittinen & Kantri Boys: 
Eija Merilä: 
Eija Merilä: 
Kai Lind: 
Kai Lind:

Lähteet 
 Rocket Records 
 Albumi Jussi Raittisen sivuilla
 Albumi Suomen Äänitearkiston tietokannassa
 Discogs

Suomalaiset countryalbumit
Vuoden 1971 kokoelma-albumit
RMS Albania (1900)

RMS Albania oli höyrylaivaliikenteessä monilla eri varustamoilla toiminut höyrylaiva. Laiva rakennettiin C S Swan & Hunterin telakalla Wallsendissa Consuelo-nimellä.
Alus myytiin vuonna 1909 Thomson Line -varustamolle. Tuolloin sen nimi muutettiin Cairnronaksi.

Cunard Linen omistuksessa

Thomson Line myi laivan Cunard Linelle vuonna 1911, jolloin laiva sai nimen Albania (myöhemmin käytettiin nimeä: Albania I). 2. toukokuuta 1911 se aloitti liikennöinnin Southampton-Halifax -reitillä. Myöhemmin Albaniasta tuli ensimmäinen Cunard Linen alus, joka aloitti reitin St. Lawrence -joella Montrealiin. Talvikuukausina merijään johdosta se ajoi Portlandiin.

Kuuden kuukauden kuluttua ostosta, Albania laitettiin myyntiin.

Bank Linen omistuksessa

12. kesäkuuta 1912 Bank Line osti laivan 20 000 punnalla, jolloin se sai Poleric-nimen. Poleric pysyi varustamon palveluksessa vuoteen 1929. Vuonna 1930 laiva romutettiin.

Lähteet

Cunard Line

Höyrylaivat
Cunard Line
 Swan Hunterin valmistamat alukset
Hans von Rettig

Hans Fredric Leopold von Rettig (2. joulukuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1979 Turku) oli suomalainen liikemies. Hän syntyi rikkaaseen von Rettigien tehtailijasukuun, joka omisti P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan. Myöhemmin hän kuitenkin toimi perheyrityksen lisäksi myös laivanvarustajana. Vuonna 1936 hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo ja vuonna 1945 vuorineuvoksen arvo. von Rettig oli naimisissa Edith Silanderin ja myöhemmin Disan Lindkvistin kanssa. Avioliitostaan Silanderin kanssa von Rettigillä oli poika Gilbert ja tytär Marianne. 

Hans von Rettig ehti kirjoittautua Dresdenin kauppakorkeakouluun vuonna 1914, mutta jo samana vuonna ensimmäisen maailmansodan syttyminen keskeytti nuoren tehtailijan opinnot. Rettig jäi Turkuun työskentelemään sukunsa tupakkatehtaaseen, jonka johtoon hän nousi isänsä Henning von Rettigin kuoltua vuonna 1924. Liiketoiminta menestyi hyvin Hansin johdossa, kunnes toisen maailmansodan aikainen raaka-ainepula pakotti supistamaan tuotantoa ja vetämään joitakin tuotteita pois markkinoilta. Vuonna 1926 Hans von Rettigistä tuli Höyrylaiva Oy Boren pääosakas sekä hallituksen puheenjohtaja. Hieman myöhemmin hän oli myös mukana perustamassa laivanvarustusosakeyhtiö Orienttia 1927 ja varustamoyhtiö Re-Beniä 1948. Merihenkisyys leimasi muutoinkin Hans von Rettigiä, sillä hän oli innokas purjehtija sekä pitkään mm. Airisto Segelsällskapin varakommodori. Tupakkatehtaan johdosta Hans vetäytyi vasta 82-vuotiaana vuonna 1976.

Hans von Rettig tunnettiin Suomessa myös filantrooppina ja mesenaattina. Hän esimerkiksi lahjoitti Åbo Akademille huomattavan summan teologisen tiedekunnan perustamista varten, ja myöhemmin hän tuki kulttuurihistorian professuurin perustamista Turun yliopistoon.

Vuonna 1928 Rettig rakennutti Turkuun barokkiklassistisen Villa von Rettigin perheensä yksityisasunnoksi. Vanhan Suurtorin läheisyydessä sijaitsevan palatsin suunnitteli arkkitehti Valter Jung. Hans von Rettigin kuoleman jälkeen palatsi jäi moneksi vuodeksi autioksi, kunnes se otettiin 1980-luvun loppupuolella näyttelykäyttöön. Vuodesta 1991 lähtien palatsi on kuulunut Matti Koivurinnan säätiölle, ja nykyisin siellä toimii historian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus & Ars Nova.

Lähteet 
Aboa Vetus & Ars Nova -museon www-sivusto . [luettu 3.6.2012]
Hilska, Sari: Palatsi muurin suojissa. Aboa Vetus & Ars Nova Magazine. Toim. Jari Salonen. Aboa Vetus & Ars Nova, Turku 1995.
 [luettu 3.6.2012]

Viitteet 

Suomalaiset liikemiehet
Vuorineuvokset
Kauppaneuvokset
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Allan Korpi

Allan Arvo Korpi (15. helmikuuta 1928 Oulu – 5. kesäkuuta 2001 Pälkäne) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän oli Suomen ensimmäisiä ammattimaisia ravivalmentajia, joka saavutti yli 50 vuotta kestäneellä urallaan muun muassa kolme ravikuninkuutta.

Ura 
Korpi aloitti työskentelyn hevosten parissa jo nuorena kotikaupungissaan Oulussa. Lahdenperän ja Heinäpään kaupunginosissa asunut Korpi toimi muun muassa hevoskauppiaana ja ajoi ensimmäisen ravilähtönsä vuonna 1946. Ensimmäisen ravikuninkuutensa hän saavutti vuonna 1965 Puhemiehellä. Vuosikymmenen lopussa Korpi muutti valmentajaksi Loviisaan ja myöhemmin 1970-luvulla ratavalmentajaksi Forssan Pilvenmäen raviradalle. Vuosina 1983 ja 1985 hän voitti ravikuninkuuden Vireenillä. 

Suomen Hippoksen vuonna 1977 aloittaman ATK-tilastoinnin jälkeen Korpi ajoi ohjastanajanuransa päättymiseen vuoteen 1998 mennessä yli 10 000 ravilähtöä, joissa hän saavutti 901 voittoa. Kaikkiaan Hippos ilmoittaa Korven voittojen määräksi 1 699.

Korpi kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Pälkäneellä 73-vuotiaana kesäkuussa 2001. Hänet on haudattu Forssan hautausmaalle. Vuodesta 2020 lähtien Forssa Pilvenmäellä on järjestetty kylmäverisille tarkoitettu Allan Korven Muistoajo.

Perhe 
Allan Korven pojat Pekka, Heikki ja Ilkka Korpi ovat myös menestyneitä raviurheilijoita. Hänen tyttärensä Hanna-Maria ja Nina-Jasmin Korpi ovat entisiä kilparatsastajia.

Lähteet

Suomalaiset raviohjastajat
Suomalaiset ravivalmentajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
RMS Alaunia (1913)

RMS Alaunia oli Cunard Linen omistama höyrylaiva. Laiva rakennettiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyn telakalla Greenrockissa. Alaunian sisaraluksia olivat Andania ja Aurania. Sen vesillelasku tapahtui 9. kesäkuuta 1913, ja neitsytmatkansa se teki 27. joulukuuta 1913. Alaunian matkustajakapasiteetti oli 2 060 matkustajaa. 

Ensimmäisessä maailmansodassa Alaunia toimi kanadalaisten sotilaiden joukkojenkuljetusaluksena. 19. syyskuuta 1916 laiva upposi matkalla Lontoosta New Yorkiin osuttuaan merimiinaan Hastingsissa, East Sussexissa. Kaikki 163 matkustajaa saatiin pelastettua. Onnettomuudessa kuoli kaksi miehistön jäsentä.

Lähteet
Cunard Line

Cunard Line
Linjalaivat
Höyrylaivat
Uponneet matkustaja-alukset
Scottsin valmistamat alukset
RMS Antonia

RMS Antonia oli Cunard Linen omistama höyrylaiva. Laiva rakennettiin Vickersin telakalla Barrow-in-Furnessissa. Antonia teki neitsytmatkan Lontoosta Montrealiin 15. kesäkuuta 1922.

Toisen maailmansodan aikana Antonia oli joukkojenkuljetusaluksena. Britannian meriministeriö osti laivan vuonna 1942 ja muutti sen korjausalus HMS Waylandiksi. Laiva romutettiin vuonna 1948.

Lähteet

Cunard Line

Cunard Line
Höyrylaivat
Vickersin valmistamat alukset
Identiteetti ja väkivalta

Identiteetti ja väkivalta () on Amartya Senin vuonna 2006 ilmestynyt teos. Teoksen on suomentanut Jussi Korhonen, ja se on ilmestynyt 2009 Basam Booksin kustantamana.

Sisältö 

Sen esittää teoksessaan ajatuksen, että kulttuuri ei määritä identiteettiä. Talouden kehityksen erot ja poliittiset konfliktit eivät hänen mukaansa johdu kulttuurista. Hän torjuu maahanmuuttokeskusteluja leimaavan käsityksen, että uskonto ja kulttuuri tekisivät ihmisistä samanlaisia. Myös monikulttuurisuuden puolustajat sortuvat hänen mukaansa tähän väärään oletukseen.

Amartya Sen torjuu käsityksen, että olisi olemassa esimerkiksi jokin ”länsimainen kulttuuri”. Hänen näkemyksensä mukaan ongelmat liikkuvat yksilötasolla ja ihmiset ovat kaikkialla hyvin monella tavalla erilaisia. Hän on sitä mieltä, että ihmisen identiteetti kutistetaan, jos sitä halutaan rajata vain kulttuurilla ja uskonnolla. Tällaista kutistunutta identiteettiä hän nimittää singulaariseksi identiteetiksi, joka altistaa kiihotukselle ja väkivallalle. Siihen perustuu muun muassa ihmisten värväys terrorin työkaluiksi. Uskonnon asemaa ei pidä korostaa kutsumalla esimerkiksi islamin edustajiksi maltillisia imaameja, sillä näin nostetaan kansalaisten ja valtiovallan väliin välikäsi. Hän ei myöskään hyväksy uskonnollisia kouluja, jotka kahlitsevat lapset ennen kuin he itse voivat valita.

Vastaanotto 

Turun Sanomissa kriitikko Kari Hukkila määrittelee teoksen puheenvuoroksi, sillä hänen mukaansa se rajaa monia ulottuvuuksia ulkopuolelle. Hän nostaa esimerkeiksi antisemitismin ja islaminvastaisuuden, joiden määrittely identiteetiksi luo maaperää vainolle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Teos Basam Booksin sivulla.

Kirjat yhteiskuntafilosofiasta
Vuoden 2006 kirjat
Riina Laurila

Riina Laurila (myös Aalto, Laurila-Castrén s. 17. tammikuuta 1974 Pori) toimi Suomen Kansallisbaletin tanssijana 1992–2018. Päätehtävät: Don Quijote (Bart/Petipa), Kitri. La Bayadere (Makarova/Petipa), Gamzatti. Hän on esiintynyt lukuisissa solistitehtävissä, sekä corps de ballet -tehtävissä ja ansainnut huomiota erityisesti komediennena sekä dramaattisena näyttelijättärenä. Näytäntökauden 2000-2001 Riina Laurila työskenteli taikuri Markku Karvon näyttämöassistenttina Lidó de Paris -kabareessa, Ranskassa. 

Riina Laurila on edustanut Suomea kansainvälisissä balettikilpailussa: Pariisi 1992,  EBU Tukholma 1993, Jackson 1994, Helsinki 1995. Hän on saanut apurahoja ja stipendejä lukuisilta organisaatioita: Pro Dance 1993, Porin Kaupunki 1994, Suomen Kulttuurirahasto 1995, Philip Morris 1996,  Suomalais-ruotsalainen kulttuurirahasto 1998, Suomen Kansallisoopperan tukirahasto 2004. Riina Laurila on tehnyt koreografioita Suomen Kansallisoopperassa ja baletissa: Draamaa ja Romantiikkaa 1997, Orion 2006, Mustatakkinen Mies 2006, Elämää 2011.  

Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto myönsi Riina Laurilalle Suomen näyttämötaiteen kultaisen ansiomerkin vuonna 2018.   

Riina Laurila on valmistunut teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2021. Hänet vihittiin papiksi Turun tuomiokirkossa 21.11.2021.

Lähteet 
CV. www.poweriina.fi.
https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000003243921.html
https://www.virtuaalikirkko.fi/kirkko/turun-tuomiokirkko/2021-11-21-xvrj3jajj

Suomalaiset balettitanssijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osasto

Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osasto (lyh. KYMRO) oli Suomessa vuosina 1941-1949 toiminut virasto, jonka tehtävänä oli säädellä ja valvoa rakentamista ja rakennustarvikemarkkinoita. KYMRO oli 1940-luvulla maan vaikutusvaltaisin rakennusviranomainen.

KYMRO perustettiin vuonna 1941. Osaston vastuulla oli rakennusaineiden säännöstely, valvonta ja rakennusainehuolto. Vuosina 1939-1945 käytyjen sotien vuoksi rakentaminen oli säännösteltyä ja maassa oli yleinen rakennuskielto, rakentaminen vaati poikkeusluvan. KYMRO määritti rakennusainekiintiöt kullekin tuotannon alalle, esimerkiksi puolustusministeriön rakennushankkeisiin ja teollisuuden rakentamiseen.

KYMROn asema Suomen rakennusalan standardisoinnin kehittäjänä oli merkittävä. Osastoon perustettiin vuonna 1942 Standarditoimikunta (joskus Rakennusstandarditoimikunta), jonka johtoon valittiin yliarkkitehti Martti Välikangas. Toimikunnan tehtäviin kuului standardisoimistyön virallinen valvonta, ja se toimi yhteistyössä rakennusalan eri järjestöjen, alan asiantuntijoiden ja rakennustuotevalmistajien kanssa. Toimikunta tilasi standardiehdotukset Suomen arkkitehtiliiton Standardisoimislaitokselta. 

KYMRO edisti voimakkaasti rakennustuotteiden rinnakkaisvalmisteiden yhteensopivuutta ja suunniteltujen standardien yleistymistä. Osasto määräsi rakennusalan eri teollisuuslaitokset valmistamaan suuria eriä rakennustarvikkeita viraston antamilla yhtenäisillä määrityksillä, jolloin saatiin eri valmistajilta yleisiin vakioituihin rakennetyyppeihin käyviä vaihtoehtoisia tuotteita.

Rakennusteollisuuden sarjavalmistuksen ja standardisoinnin yleistymistä KYMRO tuki myös julkaisemalla vuonna 1944 asutuskeskuksiin tarkoitetun tyyppitalosarjan standardirakenneosilla. Suunnittelijoina käytettiin arkkitehteja Aulis Blomstedt ja Yrjö Lindegren. Mallisto koostui kolmesta ryhmästä: vesi- ja viemäriverkostoon kytketyt ullakkohuoneelliset talot (tyypit Enso 1, Tammisuo 2 ja 3), ullakkohuoneelliset talot ilman vesi- ja viemärijohtoja (tyypit KYMRO 1, 2 ja 3) ja yksikerroksiset talot ilman vesi- ja viemärijohtoja (KYMRO 4, 5 ja 6). Detaljit ja rakenneosat, esimerkiksi kuistit, olivat arkkitehtiliiton Standardisoimisliitokselta tilattuja, RT-kortistossa julkaistuja standardeja.

KYMRO lakkautettiin vuonna 1949 kun rakennusalan säännöstely voitiin purkaa.

Lähteet

Viitteet

Evakot ja asutustoiminta
Rakennusteollisuus
Suomen entiset viranomaiset ja keskusvirastot
Rakentaminen Suomessa
Munck

Munck voi tarkoittaa seuraavia:

 Munck af Fulkila, suomalainen aatelissuku numero 6, todellisuudessa kaksi sukua: nuorempi ja vanhempi. Nuorempaan Munck af Fulkila -sukuun liittyvät:
 Munck, suomalainen vapaaherrallinen suku numero 21
 Munck af Sommernäs, suomalainen aatelissuku
 Munck af Rosenschöld, ruotsalainen aatelissuku

Henkilöitä
 Adolf Fredrik Munck (1749–1831) kamarirevision puheenjohtaja, hovitallimestari, Kustaa III:n suosikki, kreivi, nuoremman Munck af Fulkila suvun jäsen
 Adolf Fredrik Munck (1800–1886) suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos
 Alexander Munck af Fulkila (1832–1892), Venäjän laivaston kontra-amiraali
 Anders Munck af Sommernäs (k. 1681), suomalainen eversti, Someron Palikaisten kartanonherra
 Berndt Theodor Munck (1854–1933), suomalainen virka- ja valtiopäivämies
 Carl Otto Alexander Munck (1853–1927), suomalainen kartanomistaja, tutkimusmatkailija ja valtiopäivämies, Johan Reinhold Munckin poika
 Carl Gustaf Munck (1859–1934), suomalainen juristi ja valtiopäivämies, Karl Fredrik Munckin poika
 Charlotte Munck (s. 1969), tanskalainen näyttelijä
 Ebba Munck (1858–1946), Ruotsin prinssi Oscarin puoliso, nuoremman Munck af Fulkila suvun jäsen
 Jari Munck (s. 1962), suomalainen jääkiekkoilija
 Johan Henrik Munck (1748–1817), Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra vuosina 1790–1810, nuoremman Munck af Fulkila suvun jäsen
 Johan Reinhold Munck (1795–1865) Keisarillisen Aleksanterin yliopiston sijaiskansleri, jalkaväenkenraali, nuoremman Munck af Fulkila suvun jäsen
 Johan Munck  (s. 1943), ruotsalainen juristi, Munck af Rosenschöld -suvun jäsen
 Karl Fredrik Munck (1819–1900), suomalainen juristi, valtiopäivämies, varatuomari ja hovioikeudenneuvos
 Knut Munck (1807–1869), suomalainen prokuraattorin apulainen ja valtiopäivämies
 Lennart Fritiof Munck af Fulkila (1852–1941), suomalainen kenraalimajuri ja todellinen valtioneuvos,  Mikkelin läänin kuvernööri 1900–1903
 Mikael Paavalinpoika Munck (k. 1599), lainlukija, Pohja-Suomen vouti, Turun linnan alipäällikkö, vanhemman Munck af Fulkila -suvun jäsen
 Nikolai Adolf Reinhold Munck (1842–1877), suomalainen insinööri ja valtiopäivämies, Johan Reinhold Munckin poika
 Petri Munck (s. 1977), suomalainen popmuusikko
 Ruth Munck (1886–1976), Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n sairaanhoitaja, Carl Otto Alexander Munckin tytär
 Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila (1867–1929), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri.

Katso myös
 Munch
 Munk

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
NBA:n vuoden tulokas

NBA:n vuoden tulokas on vuosittain myönnettävä palkinto liigan parhaalle tulokkaalle. Palkinnon valitsevat yhdysvaltalaiset ja kanadalaiset urheilutoimittajat. Ainoat eurooppalaiset koulutetut pelaajat, jotka ovat voittaneet palkinnon, ovat espanjalainen Pau Gasol ja Slovenian Luka Dončić.

Valinnat

Lähteet

Aiheesta muualla 
NBA 

Luettelot NBA:sta
NBA-palkinnot
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1994 loppuottelu

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1994 loppuottelu pelattiin 17. heinäkuuta 1994 Rose Bowl -stadionilla Pasadenassa, Kaliforniassa. Loppuottelussa kohtasivat Italia sekä Brasilia. Brasilia voitti loppuottelun rangaistuspotkukilpailun jälkeen 3–2. Voitto oli Brasilian neljäs. Unkarilainen Sándor Puhl toimi ottelun erotuomarina.

Brasilian pelaajat

Italian pelaajat

Tapahtumat

Katso myös
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1994

Lähteet

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelut
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1994
Death or Glory


Death or Glory on Running Wildin viides studioalbumi, joka julkaistiin 8. marraskuuta 1989. Se on yksi yhtyeen suosituimmista ja parhaina pidetyimmistä albumeista sisältäen tunnettuja kappaleita kuten "Riding the Storm" ja "Bad to the Bone". Albumin vinyyliversiolta puuttuu kappale "March On" johtuen tilaongelmista.

Albumin remasteroidulla versiolla on bonuksena vuonna 1991 julkaistu Wild Animal -EP.

Kappaleet

Remasteroitu painos

Kokoonpano 
 Rolf Kasparek – laulu, kitara
 Majk Moti – kitara
 Jens Becker – basso
 Iain Finlay – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1989 albumit
Running Wildin albumit
Hugh Walpole

Hugh Seymour Walpole (13. maaliskuuta 1884 – 1. kesäkuuta 1941) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti 36 romaania ja niiden lisäksi novelleja, näytelmiä ja kolmeosaiset muistelmat. Monissa hänen kirjoissaan ja tarinoissaan on yliluonnollisia elementtejä.

Walpole syntyi Uudessa-Seelannissa, ja muutti perheensä mukana Englantiin viisivuotiaana. Hän asui aikuisena Englannin järviseudulla.

Walpolen teoksista on suomennettu hänen yhdessä Agatha Christien ja Dorothy Sayersin kanssa kirjoittamansa Murha yksinoikeudella - Ruumis varjostimen takana (WSOY 1987) sekä kaksi novellia antologioissa.

Suomennettu tuotanto
 Ruumis varjostimen takana (Behind the screen, 1930), teoksessa: Murha yksinoikeudella; Ruumis varjostimen takana, WSOY 1987 Sarja: Sapo 306 ISBN 951-0-14084-8
 Sydämestä ja sen puutteesta, suom. Anja Haglund, runot suom. Alice Martin, teoksessa: Koiran elämää, Helsinki: WSOY 1993 ISBN 951-0-18621-X 
 Taikalakki (Tarnhelm), suom. Anita Puumalainen ja Sari Kallioinen, teoksessa Englantilaiset aaveet, Helsinki: WSOY 1994  ISBN 951-0-19413-1 951-0-19413-1

Lähteet 
 

Englantilaiset kirjailijat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Keijo Paananen (jalkapallovalmentaja)

Keijo Paananen (s. 11. elokuuta 1961 Pietarsaari) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Veikkausliigassa hän on valmentanut FF Jaroa (loppuvuosi 1997, 2006) sekä Vaasan Palloseuraa (2002). Hän oli myös Jaron päävalmentaja vuosina 1999–2001, jolloin seura pelasi Ykkösessä. Nykyään hän valmentaa FC Unitedia naisten SM-sarjassa. Koulutukseltaan hän on opettaja. Hän työskentelee Pietarsaaressa Länsinummen koulun ala-asteella rehtorina.

Lähteet  
 

Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1961 syntyneet
Koivujoki (Utajärvi)

Koivujoki on Sanginjoen pieni sivujoki.

Joen kulku
Joki saa alkunsa Utajärven kunnan alueelta Sanginkylästä etelään olevan Saunamaat-nimisen alueen suomaastosta. Se on noin 17 kilometriä pitkä pääosin luoteeseen laskeva Oulujoen vesistöalueeseen kuuluva joki, joka yhtyy Sanginjokeen Aittokylässä.

Jokimaisema
Joen yläjuoksu on puromainen ja virtaa asumattomien ja tiettömien seutujen läpi, mutta Koivuselän tienoilla Isosta Kivijärvestä pohjoiseen sen ylittää metsäautotie. Pienen Kivijärven ohitettuaan siihen yhtyy Pikku Karvasjärven laskujoki Karvasoja ja sen ylittää Vepsältä Pienelle Kivijärvelle johtava tie. 

Sillalta pari kilometriä alavirtaan Joki-Rahkamaan kautta kulkee joen varrella olevalle kämpälle menevä polku. Kämpästä pohjoiseen joen toisella puolella on suuri Torvisuon-Haarasuon turvetuotantoalue. Jokivarsi on kämppää lukuun ottamatta asumaton, aikoinaan siellä majailivat metsurit ja uittomiehet.

Ala-Oulujoen alue
Oulun joet
Utajärven joet