joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kansainvälinen yhteisö

Kansainvälinen yhteisö tarkoittaa valtioiden keskinäistä toimintaa. Nykyään se tapahtuu paljolti instituutioiden kautta, kuten sopimusten, YK:n, IMF:n ja Naton.

Kyseessä on poliittisessa keskustelussa ja tiedostusvälineissä käytettävä nimitys, jolla ei kuitenkaan ole vakiintunutta merkitystä. Se vastaa usein nimityksiä Länsimaat tai kylmä sodan aikainen Vapaa maailma. Joskus sillä voidaan tarkoittaa jotain kansainvälisiä järjestöjä (esim. YK:ta, jossa ovat mukana lähes kaikki maailman valtiot). Termiä käytetään usein retorisesti, kun halutaan esittää jonkin maan politiikan poikkeavan muiden maiden, ns. kansainvälisen yhteisön politiikasta.

YK:ssa joka valtiolla on yksi ääni. IMF:ssä äänet jaetaan maksujen mukaan. Jos Afrikan maille annettaisiin sama valta kansainvälisissä yhteisöissä kuin länsimaille, olisi politiikan professorin mukaan vaikea enää saada tarpeeksi tukea seksuaalivähemmistöjen ja naisten oikeuksille.

Viitteet

Kansainvälinen politiikka
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1993

Vuoden 1993 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat viidennet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan karsintalohkojen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kaksiosaisilla otteluilla ratkaistut pudotuspelit. Finaali ja pronssiottelu pelattiin yksiosaisena. Mestaruuden voitti Norja.

Tulokset

Pudotuspelit 

Mitaliotteluita lukuun ottamatta tulokset ovat kahden ottelun yhteistuloksia.

Loppuottelu

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1993
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1991

Vuoden 1991 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut olivat neljännet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Ne olivat ensimmäiset virallisen EM-statuksen kisat, sillä karsintoihin osallistui riittävän monta maata. Samalla turnaus sai myös uuden nimen – UEFA Women's Championship. Aiemmin se oli European Competition for Women's Football.

Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan karsintalohkojen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kaksiosaiset puolivälierät. Niiden voittajat pelasivat yksiosaiset välierät ja mitaliottelut Tanskassa. Mestaruuden voitti Saksa.

Tulokset

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1991
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Jussi Eskola (koripalloilija)

Jussi Eskola (s. 23. helmikuuta 1987 Oulu) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka toimii I-divisioona A:ssa pelaavan kasvattajaseuraansa Oulun NMKY:n päävalmentajana.

Pelaajana Eskola pelasi Korisliigaa Torpan Pojissa, Team Componentassa, Joensuun Katajassa, KTP-Basketissa ja Kauhajoen Karhussa. Hän pelasi urallaan 31 nuorten maaottelua.

Eskola lopetti pelaajauransa kauden 2014–2015 jälkeen, kun hänen kehonsa alkoi reistailla, ja palautuminen alkoi olla turhauttavaa. Myös perhesyyt vaikuttivat lopettamispäätökseen. Eskola jatkoi kuitenkin seuraavalla kaudella lajin parissa siirryttyään ONMKY:n päävalmentajaksi.

Pelityyli ja ominaisuudet 

Eskola tunnettiin kiivaana pelaajana. Hän sai muun muassa useita pelikieltoja epäasiallisesta kielenkäytöstä. Eskolan luonne heijastui myös tämän pelityyliin, aktiiviseen vastustajien takamiesten prässäämiseen ja energiseen pelaamiseen. Eskola teki kentällä ollessaan paljon tilastoissa näkymättömiä asioita joukkueensa hyväksi.

Tilastot

Runkosarja (kansalliset pääsarjat)

Pudotuspelit (kansalliset pääsarjat) 

 O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo

Lähteet 
 Jussi Eskola baskethotel.com
 Jussi Eskola basketball profile eurobasket.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Sonic-hammasharja

Sonic-hammasharja on sähköhammasharja, jonka harjapää tekee erittäin nopeaa liikettä tavanomaiseen sähköhammasharjaan verrattuna. Mekaanisella hammasharjalla harjatessa liikkeiden määrä minuutissa jää parhaimmillaan n. 300 liikkeeseen. Sähköhammasharjojen liikenopeus on 2 500 – 8 800 liikettä minuutissa, kun taas sonic-hammasharjan liikenopeus yltää parhaimmillaan jopa yli 40 000 liikkeeseen minuutissa . Sonic-hammasharjojen tuotemerkkejä ovat Omron Sonic style, Phillips Sonicare ja Oral-B Sonic Complete (ei myytävänä Suomessa).

Sonic-hammasharjan toimintaperiaate
Nopea harjapään värähtely poistaa plakkia mekaanisesti. Tämän lisäksi nopea värähtely muodostaa hammastahnasta ja syljestä seoksen, joka liikkeen voimasta tunkeutuu myös hammasväleihin, joihin harjakset eivät yllä  .

Lähteet

Suuhygienia
Göteborgs Rapé

Göteborgs Rapé on ruotsalaisen Swedish Match -yhtiön valmistama nuuskamerkki. Swedish Match aloitti Göteborgs Rapé- nuuskan valmistuksen Göteborgissa vuonna 1917. Göteborgs Rapé -tuotemerkin alla valmistetaan useita eri makuisia ja vahvuisia nuuskia. Göteborgs Rapé on yksi Ruotsin suosituimpiin lukeutuva nuuskamerkki ison menekkinsä ja perinnestatuksensa vuoksi. 

Nuuskamerkin nimi tulee ranskan kielen sanasta rapé, joka tarkoittaa raastamista. Tupakan ja useiden makuaineiden lisäksi Göteborgs Rapéssa on noin 50 % vettä ja 3 % suolaa. Yksi annospussi sisältää noin 8 mg nikotiinia.

Lähteet

Nuuskamerkit
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1989

Vuoden 1989 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut () olivat kolmannet UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta vaan karsintalohkojen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kaksiosaiset puolivälierät. Niiden voittajat pelasivat yksiosaiset välierät ja mitaliottelut Saksassa. Mestaruuden voitti Saksan liittotasavalta.

Tulokset

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet 

 UEFA:n virallinen kisasivu
 RSSSF:n sivut

1989
Euroopan-mestaruuskilpailut naisten
Tundrahopeatäplä

Tundrahopeatäplä (Boloria chariclea) on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö 

Tundrahopeatäplän siipien kärkiväli on noin 32–42 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita suurempia. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeankeltainen, siipien tyvessä on mustaa kehnää, erityisesti takasiivissä. Etusiipien yläpuolen kapeat mustat kirjaukset ovat yhtyneet usein juoviksi. Takasiiven alapinnan pohjaväri on punaruskea–mustanruskea, jossa on hopeisia täpliä. Laji muistuttaa hyvin paljon pohjanhopeatäplää, mistä sen erottaa takasiipien alapinnan ulkoreunan puuttuvista T-kirjaimen muotoisista kuvioista.

Levinneisyys 

Tundrahopeatäplä esiintyy sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa ja Grönlannissa. Suomessa sitä esiintyy Lapin korkeimmilla tuntureilla Utsjoella, Inarissa, Enontekiöllä ja Pallas-Ounastunturin alueella. Se on löydetty myös Sokostilta.

Elinympäristö 

Tundrahopeatäplän elinympäristöä ovat tundra, tunturiniityt, tuntureiden paljakat ja rinteet sekä alempana myös suomainen maasto.

Lentoaika ja elintavat 

Tundrahopeatäplän lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen säistä. Suomessa lentoaika on yleensä heinäkuun ensimmäisellä puoliskolla. Perhonen talvehtii mahdollisesti keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat liekovarpio (Cassiope tetragona) ja lapinorvokki (Viola biflora).

Lähteet 

Butterflies and Moths of North America

Aiheesta muualla 
P. Pakkanen: Tundrahopeatäplä (Boloria chariclea)
LuontoPortti: Tundrahopeatäplä (Boloria chariclea)
Suomen Perhoset: Tundrahopeatäplä
Luontotupa.net Perhosopas: Tundrahopeatäplä (Boloria chariclea) 
UniProt, Taxonomy: Boloria chariclea 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Luettelo Ukrainan oblastien lipuista ja vaakunoista

Ukrainalainen kulttuuri‎
Liput
Ukrainan vaakunat
Australian rajaseutusodat

Australian rajaseutusodat olivat sarja konflikteja eurooppalaisten siirtolaisten ja Australian alkuperäisasukkaiden välillä. Ensimmäiset yhteenotot tapahtuivat vuonna 1788 ja viimeiset 1930-luvun alussa. Aboriginaaleja kuoli taisteluissa arvioiden mukaan vähintään 20 000 ja siirtolaisia noin 2 500. Taisteluja enemmän tappiota aboriginaaleille tuottivat kuitenkin siirtolaisten mukanaan tuomat taudit joille aboriginaaleilla ei ollut vastustuskykyä.

Taustat
Eurooppalaisten ensimmäinen retkikunta Australiaan tapahtui vuonna 1770 James Cookin johdolla. Matka kulki pitkin Australian itärannikkoa. Cookin miehistön ja paikallisen Tharawal-heimon välillä tapahtui pienimuotoinen yhteenotto samana vuonna Botany Bayssä, kun Cookin miehet tulittivat kohti uhkaavasti käyttäytyneitä aboriginaaleja, jotka pakenivat heitettyään ensin miehistöä kohti keihäitä. Cook onnistui kuitenkin luomaan rauhalliset suhteet Kokobujundji-heimoon hänen korjauttaessaan laivaansa nykyisen Cooktownin alueella. Cook valtasi alueen Britannialle 28.8.1770. Britit perustivat Australiaan vankisiirtolan vuonna 1786. Silloinen kuvernööri Arthur Phillip kehotti kohtelemaan aboriginaaleja kohteliaasti konfliktien välttämiseksi. Pian alkoi kuitenkin tulla välikohtauksia siirtolaisten ja aboriginaalien välillä. Eniten konflikteja aiheutui, kun siirtolaiset metsästivät alueen eläimiä, joista aboriginaalit olivat riippuvaisia.

Historia

Ensimmäiset vakavammat yhteenotot tapahtuivat vuonna 1788. Paikalliset aboriginaalit suuttuivat brittien kalastuksesta ja tappoivat viisi vankisiirtolan asukasta, minkä lisäksi yksi aboriginaali haavoittui toukokuussa tapahtuneessa yhteenotossa. Phillip yritti edelleen välttää konflikteja, mutta kun aboriginaalisoturi Pemulwuy tappoi hänen metsästäjänsä, hän teki kaksi rankaisuretkeä aboriginaalien kimppuun. 

1800-luvulla britit perustivat useita tukikohtia pitkin Australian rannikoita. Yhteenotot kiihtyivät entisestään, kun siirtolaisten ja aboriginaalien kilpailu metsästettävästä riistasta kasvoi. Taisteluihin ei kuitenkaan yleensä osallistunut kuin pieniä joukkoja, ja brittiläiset sotilaat osallistuivat niihin vain harvoin. Huonomman taktiikan takia aboriginaalien tappiot olivat yleensä paljon suuremmat kuin eurooppalaisten. Aboriginaalien taistelutaktiikka perustui lähinnä heidän metsästystapoihinsa, ja toisin kuin esimerkiksi maorit maorisodissa, he eivät oppineet käyttämään länsimaista aseistusta tehokkaasti.  1850-luvulla käyttöön tulleet uudet aseet kuten Colt-pistooli, Snider-Enfield-kivääri ja Martini-Henry-kivääri nostivat eurooppalaisten ylivoimaa entisestään.

Conistonin verilöylyä 1928 pidetään Australian rajaseutusotien viimeisenä vakavana yhteenottona. Verilölyssä Australian poliisi tappoi 31 aboriginaalia Pohjoisterritoriossa. Joidenkin lähteiden mukaan verilöylyssä olisi kuollut jopa 110 henkilöä. Verilöyly tapahtui kostona Frederick Brooks -nimisen dingonmetsästäjän tappamisesta.

Lähteet
Aborigines and Australian Frontier War. Sogyberty.

Viitteet

Australian historia
Australian alkuperäiskansat
Varassaari

Varassaari  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylän Vaajakoskella Päijänteen pohjoisosassa Vaajavirrassa. Se on kulttuuri ja teollisuushistoriallisesti paikallisesti merkittävä saari Naissaaren eteläpuolella. Saari sijaitsee Haapaniemen kaupunginosassa, joka kuului aiemmin Jyväskylän maalaiskuntaan.

Maantietoa 	
Saari on 1,0 kilometriä pitkä, 460 metriä leveä ja sen pinta-ala on 23,6 hehtaaria. Se sijaitsee Leppävedeltä laskevan Vaajanvirran keskellä niin, että sen kummaltakin puolelta on virrannut oma uoma. Koska sekä Päijänteen että Vaajanvirran vedenpinnat on laskettu alemmaksi, on läntinen uoma kaventunut ja sen vertaamat lakanneet. Uomassa on kaksi kaventumaa, jotka jakavat sen kolmiosaiseksi lahdeksi. Lahden keskimmäistä osaa kutsutaan Varaslahdeksi ja pohjoisinta osaa Saunalahdeksi tai Liekkilammeksi. Niiden välissä on Summasalmi. Saaren itäinen uoma virtaa saaren kohdalla vapaana ja sen veneilyreitti vie Naarassaaren länsipuolelta Vaajakosken kanavaan.
	
Saaren huippu sijaitsee noin 97,5 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 19 metrin korkeuteen järven vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saaren korkeimmat kohdat sijaitsevat länsipuolella ja pohjoisosassa. Matalat osat, joissa on myös tehdasalue, ovat itäpuolella.
	
Saarelle on kaksi tieyhteyttä, jotka haarautuvat valtatieltä 4. Ne johtavat saareen  läntisen haaran ylittäviä omia siltojaan pitkin. Varassaaressa on 1800- ja 1900-luvuilla toiminut useita puunjalostusalan tuotantolaitoksia, ensimmäisenä T. & J. Salvesenin saha, myöhemmin SOK:n Vaajakosken tehtaiden saha, harjatehdas, tulitikkutehdas, kalustetehdas ja puusepäntehdas. Teollisuusajan johdosta alueella on satunnaisia jätteitä ja maaperässä on vuonna 2001 havaittu kohonneita PCB-yhdisteiden pitoisuuksia . Nykyisin tehdasalue tunnetaan nimellä Yrityssatama Amiraali. Tehdasrakennukset ovat pääasiassa toimistokäytössä, mutta alueella toimii myös Suomen Julkikaluste Oy. Rakennusten pinta-alat ovat yhteensä 12 000 neliömetriä . Saarella on useita vanhoja tehtaiden henkilökunnalle rakennettuja puutaloja sekä tapahtumapaikka Liekkilä . Saaren arvokkaita rakennuksia on kunnostettu liike- ja asuinkäyttöön .

Kuvia

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla

 Liekkilän kotisivut
 Vaajavirran taimen – nykytilanne ja tulevaisuus, 2016

Vaajakoski
Jyväskylän saaret
Päijänteen saaret
NBA-kausi 1989–1990

NBA-kausi 1989–1990 oli NBA-liigan 44. kausi. Runkosarja alkoi 3. marraskuuta 1989 ja loppui 22. huhtikuuta 1990. Detroit Pistons uusi edelliskauden mestaruutensa kaadettuaan Portland Trail Blazersin 14. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa otteluvoitoin 4–1.

Tapahtumia

 Minnesota Timberwolves ja Orlando Magic liittyvät liigaan sen 26. ja 27. joukkueina.
 Tähdistöottelu pelattiin Miamissa ja idän joukkue voitti sen 130–113. Los Angeles Lakersin Magic Johnson palkittiin ottelun parhaana pelaajana.
 NBA otti käyttöön FIBAn käyttämän säännön, jonka mukaan pelikellossa tulee näkyä myös sekunnin kymmenykset erien viimeisen minuutin aikana.
 Kaikki Texasin joukkueet pääsivät pudotuspeleihin. Tämä tapahtui seuraavan kerran vuonna 2004.
 Tämä kausi oli viimeinen yhdeksästä peräkkäisestä, joina Los Angeles Lakers oli runkosarjassa läntisen konferenssin ykkönen. Lakers palasi ykköspaikalle vuonna 2000.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Magic Johnson, Los Angeles Lakers
 Vuoden tulokas: David Robinson, San Antonio Spurs 
 Vuoden puolustuspelaaja: Dennis Rodman, Detroit Pistons
 Paras kuudes pelaaja: Ricky Pierce, Milwaukee Bucks
 Kehittynein pelaaja: Rony Seikaly, Miami Heat
 Vuoden valmentaja: Pat Riley, Los Angeles Lakers
 Finaalien MVP: Isiah Thomas, Detroit Pistons

NBA-kaudet
Vuoden 1989 koripallo
Vuoden 1990 koripallo
Andreas I

Andreas I  (Endre, unk. András) oli Unkarin kuningas vuosina 1046–1060. Hän oli ollut maanpaossa Kiovassa, mutta palasi Unkariin yhdessä veljensä Leventen kanssa. Kun pakanat nousivat kapinaan kristittyä kuningas Pietaria vastaan, Andreas ja Levente yhtyivät kapinaan, ja Pietari syrjäytettiin ja sokaistiin. Kristitty Andreas nousi kuninkaaksi ja tukahdutti kapinan. Hänen veljensä Levente, joka oli pakana, kuoli pian tämän jälkeen. Turvattuaan asemansa Andreas kääntyi kanssakapinoijiaan vastaan ja julisti pakanuuden laittomaksi. Kannattajat kutsuivat häntä ”Andreas Valkoiseksi” tai ”Andreas Katoliseksi”.

Valtaan noustuaan Andreas kutsui toisen veljensä Bélan takaisin Puolasta ja antoi hänelle kolmanneksen Unkarista herttuakunnaksi.

Pietari oli palanut valtaan vuonna 1044 Saksan kuninkaan Henrik III:n avulla, ja samalla vannonut uskollisuutta Henrikille. Henrik halusi vahvistaa riippuvuussuhdetta ja hyökkäsi Unkariin tuloksetta vuosina 1051–1052.

Andreas oli nimennyt poikansa Salamonin seuraajakseen, mutta herttua Béla hyökkäsi veljensä kimppuun Puolan hallitsijan Boleslaw II:n kanssa, ja Andreas kuoli haavoihinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarin hallitsijat
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 1060 kuolleet
Pieneläinhoitaja

Pieneläinhoitajan varsinainen tutkintonimike on ollut aiemmin eläintenhoitaja, suuntautumisalana pieneläintenhoito. Vuodesta 2010 ammattinimike on muuttunut Klinikkaeläinhoitajaksi, joka on suojattu ammattinimike ja sitä saavat käyttää vain ammattitutkinnon suorittaneet klinikkaeläintenhoitajat.

Koulutus 

Pieneläinhoitajaksi / klinikkaeläinhoitajaksi opiskellaan joko oppisopimuksella, joka kestää kaksi vuotta tai päiväkoulutuksena, joka kestää kolme vuotta. Ammattitutkintoon valmistavia ja päättyviä koulutuksia sekä oppisopimuksen teoriaopetusta tarjoavat muun muassa Amiedu Helsingissä, Pohjois-Savon ammatti-instituutti, Koulutuskeskus Salpaus (Päijät-Häme) Axxell (opetus ruotsinkielistä).

Pieneläinhoitajan / Klinikkaeläinhoitajan opetusohjelmaan kuuluvat:
 Eläinten elinkaaren tuntemus.
 Eläinten anatomian, fysiologian, biologian ja lisääntymisbiologian tuntemus.
 Eläinten käyttäytymisen tuntemus sekä käsittelytaidot.
 Terveen ja sairaan eläimen ravitsemuksen tuntemus.
 Eläinten ympäristövaatimusten tuntemus sekä hyvinvoinnin hallinta.
 Kliinisen tutkimuksen ja hoidon tuntemus sekä hoitotoimenpiteissä avustaminen.
 Säädösten ja määräyksien tuntemus. Ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen.
 Mikrobiologian, loisopin ja eläinten tautiopin perusteiden sekä sairauksien tuntemus.
 Näytteiden ottaminen ja laboratoriomäärityksien tekeminen.
 Diagnostisen kuvantamisen toimenpiteiden tekeminen (röntgenkuvaus sekä ultraäänitutkimuksissa avustaminen)
 Välinehuollon sekä aseptiikan hallinta.
 Perioperatiivisen hoidon periaatteiden tuntemus.
 Kirurgisen hoitotyön tuntemus: Eläimen kivunpoisto, anestesia jne.
 Lääkeaineiden tuntemus ja annostelu.
 Asiakaspalvelu, kassatyöskentely sekä myyntitaidot. Ajanvaraus sekä opastustaidot.

Työllistyminen 

Pieneläinhoitajat / klinikkaeläinhoitajat työskentelevät kunnan- tai kaupungineläinlääkäreiden vastaanotoilla, yksityisillä eläinklinikoilla tai eläinsairaaloissa. Työmarkkinoilla pieneläinhoitajia on enemmän kuin alalla on työpaikkoja joten työllistyminen ei ole helppoa. Keskimäärin puolet ammattitutkinnon suorittaneista eläintenhoitajista työllistyy omalle alalleen.

Palkkaus 

Pieneläinhoitajien / Klinikkaeläinhoitajien alalla ei ole työehtosopimusta, joten alalle ei ole määritelty mm. minimipalkkaa.
Palkka on hyvin klinikkakohtainen, haarukka 1200-2500€/kk.
Kunnan- tai kaupungineläinlääkärin vastaanotoilla työskentelevien hoitajien palkoissa sovelleteen KV-TES:ä. 
Yksityisillä klinikoilla ja eläinsairaaloissa palkkaus vaihtelee työnantajien kesken.

Aiheesta muualla 
Eläintenhoitajan ammattitutkinnon perusteet 
Klinikkaeläinhoitajat ry

Luonnonvara-alan ammatit
Toisen asteen tutkinnot
Leif Nummela

Leif Aarne Nummela (s. 26. joulukuuta 1955 Turku) on suomalainen teologi ja kirjailija, joka toimii Uusi tie -lehden nykyisenä päätoimittajana. Hän toimi 1980-luvulla lähetystyössä Italiassa ja valmistui teologian maisteriksi vuonna 2001 Helsingin yliopistosta. Hän on luonut pitkän uran Suomen Evankelisluterilaisessa Kansanlähetyksessä. Hänestä tuli vuonna 1979 sen nuorisosihteerin apulainen. Vuosina 1987–1993 hän toimi itse sen nuorisosihteerinä.

Vuosina  2004–2005 Nummela oli Suomen teologisen instituutin vastaava pääsihteeri. Hän on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustaja. Hänet vihittiin Inkerin kirkon papiksi syyskuussa 2012. Uusi Tie -kustantamo on julkaissut useita hänen kirjojaan.

Nummela edustaa evankelis-luterilaisen kirkon vanhoillista siipeä, ja hän vastustaa ankarasti naispappeutta. Kun Irja Askola valittiin Helsingin hiippakunnan piispaksi, Nummela kirjoitti:
”Tällaista henkilöä ei kukaan Raamatun arvovaltaan uskon asioissa sitoutuva mitenkään voi pitää hengellisessä ja raamatullisessa mielessä todellisena kristittynä paimenena.”

Nummela on varttunut Turussa ja asuu Tervakoskella. Hän on kaksikielinen. Hänellä on  vaimo ja kolme aikuista lasta: Daniel, Hanna ja Mikael.

Teoksia

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Suomalaiset teologit
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Suomalaiset lähetyssaarnaajat
Inkerin kirkon papit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Rukinlapa

Rukinlapa on rukkiin kiinnitettävä lautamainen, usein leikkauksin koristeltu kuontalonpidin. Kuontalo on pellavasta tehty vähän hattaran mallinen rulla, joka sidottiin rukinlapaan kiinni nauhalla. Rukinlapa taas kiinnitettiin rukkiin niin kutsutulla käsivarrella.

Rukinlapoja käytettiin Suomessa erityisesti 1800-luvulla. Osa niistä oli yksinkertaisia, arkisia käyttöesineitä, osa taidokkaasti koristeltuja lahjoja. Nykyään rukinlapa on suosittu keräilykohde. Ne edustavat talonpoikaistaidetta ja esi-isiemme tekemiä käsitöitä.

Käyttö
Rukinlapaan sidottiin kehrättäväksi tarkoitettu kuitutukko. Rukinlapaa käytettiin erityisesti pellavan kehräämisessä, koska pellavan kuidut ovat pitkiä. Suomessa kehrättiin paljon pellavaa, pidempään kuin monissa muissa maissa.  Rukinlapa on kehrävarren tai kehräpuun kehittyneempi versio. 

Yleensä rukit ostettiin valmiina, mutta rukinlavat tehtiin itse, ja usein sulhaset antoivat niitä morsiamilleen kihlajaislahjaksi. Puiseen rukinlavaan kaiverrettiin rakkauden tunnustuksia, sydämiä ja nimikirjaimia. Osa lavoista on todella hienoja, toiset hellyttävän kömpelöitä. Rukinlavan veistäminen kuului suomalaisen talonpoikaiskulttuurin häätapoihin. Sulhanen halusi osoittaa sen avulla kädentaitojaan morsiamelle. Rukin paikan katsominen oli tilaisuus, jossa morsian vieraili ensimmäisen kerran tulevassa kodissaan.

Myös ammattipuusepät valmistivat rukinlapoja tilaustöinä. Länsirannikolla rukinlapoja käytettiin morsiuslahjojen lisäksi onnittelulahjoina.

Rukinlavalla on siis tunnearvoa ja siksi niitä on talletettu, vaikka itse rukki on heitetty pois.

Koristelu
1800-luvun alkupuolella rukinlapoja koristeltiin lähinnä leikkauksin. 1800-luvun jälkipuoliskolla niiden koristelu värikkäin maalauksin yleistyi. Lapojen koristeluissa näkee piirteitä useista tyylikausista, esimerkiksi renessanssista, barokista tai rokokoosta. Koristelutavat erosivat alueellisesti. Pohjanmaalla rokokoo-henkiset, sirot, lävistekoristeiset rukinlavat olivat yleisiä, Keski-Pohjanmaalla niitä koristeltiin leijonien ja ihmisten kuvilla. Karjalassa lavat olivat leveämpiä, lyhyempiä ja niukemmin koristeltuja. Koristeaiheina lavoissa käytettiin muun muassa kasveja, sydämiä, kruunuja ja tähtiä. Usein rukinlavassa näkyy tekijän tai omistajan nimikirjaimet ja vuosiluku.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Rukinlapa. Pohjois-Savon museot 21.4.2004.
 Anne Saarikettu: Keskipohjalaisia rukinlapoja. Keskipohjanmaa.
Rukinlapoja Finnassa

Kansanperinne
Kehrääminen
Puolan toinen tasavalta

Puolan tasavalta () oli 1918 ensimmäisen maailmansodan lopussa Saksan tappion vuoksi saksalaisten miehittämälle alueelle ensimmäistä kertaa uudelleen muodostunut valtio, joka oli itsenäinen vuoteen 1939 saakka. Tuolloin Saksa ja Neuvostoliitto jakoivat sen saksalaismiehityksen ja sitä edeltäneen salaisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen perusteella. Muodollisesti Puolan tasavalta lakkasi olemasta vasta 1952, kun maan perustuslain muutoksella siitä tuli Puolan kansantasavalta vuonna 1952.

Käytännössä Puolan tasavallan alue oli jakaantunut Saksan ja Neuvostoliiton kesken 1939–1941, Saksan hallussa 1941–1944 ja Neuvostoliiton valvoma vuodesta 1944.

Puolan historiankirjoituksessa Puolan tasavallasta käytetään nimitystä Puolan toinen tasavalta, siksi, koska Puolan kuningaskunnasta ja Liettuan suuriruhtinaskunnasta Puolan historiankirjoituksessa ryhdyttiin käyttämään nimitystä Molempain kansain tasavalta, mikä ei asiallisesti ottaen ollut tasavalta, vaan kahden monarkian, Puolan kuningaskunnan ja Liettuan kuningaskunnan reaaliunioni ja valtioliitto 1569–1795. Kuitenkin aateliston määrä oli melko suuri väestöön nähden ja jokaisella valtiopäivämiehellä oli oikeus liberum veto -oikeudella kieltää mikä tahansa valtiopäivien päätösehdotus sitä erikseen perustelematta.

Nykyisen Valko-Venäjän länsiosat kuuluivat Puolan tasavallan alueeseen Riian rauhasta (1921) alkaen aina vuoteen 1939 asti. Vuonna 1944 läntisin Białystokin maakunta palasi jälleen osaksi Puolaa.

Aiheesta muualla 

Toinen tasavalta
Valko-Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Skavabölen pojat

Skavabölen pojat on Antti Raivion näytelmä vuodelta 1991. Q-teatteri nousi sen ansiosta menestykseen. Skavabölen pojat kertoo poikien aikuistumisesta 1970- ja 1980-lukujen Kauniaisissa ja Hyrylässä. Näytelmä sai Teatterikeskuksen vuoden 1991 Vuoden teatteriteko -palkinnon.

Zaida Bergroth on ohjannut näytelmän pohjalta elokuvan Skavabölen pojat.

Lähteet 

Suomalaiset näytelmät
Kaarlo Forsgren

Karl (Kaarlo) Alarik Theodor Korpilahti (sukunimi aik. Forsgren; 19. kesäkuuta 1872 Korpilahti – 12. heinäkuuta 1908 Mikkeli) oli suomalainen päätoimittaja, kääntäjä ja runoilija. Hän käytti nimimerkkiä Kaarlo-n.

Korpilahden vanhemmat olivat kanttoriurkuri Viktor Theodor Forsgren ja Edla Augusta Silfvenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Jyväskylän lyseosta. Hän oli veljensä Poriin perustaman Lounas-lehden aputoimittajana 1890 ja sitten Keski-Suomi-lehden päätoimittajana 1891–1892. Oltuaan toimittajana Jyväskylässä ilmestyneissä lehdissä Korpilahti muutti 1896 Lappeenrantaan ja oli siellä kolmisen Itä-Suomen Sanomat-lehden toimittajana. Hän oli muutaman vuoden työssä Lahden kansanopistossa kunnes palasi lehtialalle ja oli toimittajana Turun Sanomat- ja Uudenkaupungin Sanomat-lehdissä. Vuonna 1905 hän saapui Käkisalmelle Itä-Karjala-lehden toimittajaksi.

Korpilahti alkoi suunnitella uuden lehden perustamista Käkisalmelle ja vuonna 1906 hänen perustamansa Kaakkois-Karjalan kirjapaino-osakeyhtiö osti Itä-Karjala-lehden kirjapainoineen. Vuoden 1907 alusta alkoi ilmestyä uusi Käkisalmen Sanomat-lehti jossa Korpilahti oli päätoimittajana. Korpilahti oli mukana nuorisoseuratoiminnassa sekä Jyväskylän että Käkisalmen seuduilla ja hän oli ajamassa myös kansanopiston perustamista Kaakkois-Karjalaan.

Lähteet 
 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Noble House

Noble House on James Clavellin kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1981. Se kuuluu Clavellin Aasia-saagaan ja sijoittuu vuoden 1963 Hongkongiin. Romaani on reilusti yli 1000 sivua pitkä ja käsittelee tarinaa useiden eri henkilöhahmojen näkökulmasta. Siitä tehtiin vuonna 1988 neljän jakson pituinen televisiosarja, jossa pääosaa esitti Pierce Brosnan.

Juoni

Noble House sijoittuu vuoden 1963 Hongkongiin, missä tai-pan Ian Dunross yrittää pelastaa johtamansa yrityksen edeltäjänsä jättämiltä talousvaikeuksilta. Tehdäkseen tämän, hän hakee kaupunkiin saapuneesta Yhdysvaltalaisesta liikemiehestä itselleen liikekumppania ja kamppailee samalla arkkivihollisensa Quillan Gorntin kanssa, joka pyrkii tuhoamaan Noble Housen lopullisesti. Samalla kiinalaiset kommunistit, taiwanilaiset nationalistit ja neuvostoliittolaiset vakoojat kilpailevat vaikutusvallasta Hongkongissa brittien yrittäessä torjua heidän toimet. Samalla kaikki hakevat omalle puolelleen tukea Hongkongin alamaailmasta.

Vuoden 1981 kirjat
Yhdysvaltalaiset romaanit
Ramón Novarro

Ramón Novarro (alun perin José Ramón Gil Samaniego, 6. helmikuuta 1899 Durango, Meksiko – 30. lokakuuta 1968 Los Angeles, Yhdysvallat) oli meksikolainen näyttelijä, joka saavutti mainetta mykkäelokuvien ”latinorakastajana”.

Ura 

Novarron perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1913 pakoon Meksikon vallankumousta. Hän aloitti uransa pienissä rooleissa ja toimi laulavana tarjoilijana muutamien vuosien ajan. Hänen ystävänsä näyttelijä-ohjaaja Rex Ingram ja vaimonsa näyttelijätär Alice Terry, keksivät markkinoida häntä kilpailijana elokuvarakastajana tunnetulle Rudolph Valentinolle ja Ingram ehdotti häntä muuttamaan nimensä Novarroksi. Vuodesta 1923 lähtien hän alkoi esittää suurempia rooleja elokuvissa. Hänen ensimmäinen menestyksensä oli samana vuonna ilmestynyt Scaramouche.

Vuonna 1925 ilmestyi hänen uransa suurin menestys Ben-Hur, jossa hän esitti nimiosan. Elokuva oli jo toinen versio Lew Wallacen alkuperäisestä romaanista. Novarron paljastavat asut olivat aikansa sensaatio ja hänet hyväksyttiin näyttelijöiden eliittiin. Valentinon kuoleman jälkeen vuonna 1926 hänestä tuli valkokankaan johtava latinonäyttelijä. Hän teki ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1929 elokuvassa Luutnantti Huimapää laulavana ranskalaisena sotilaana. Mainittavia rooleja oli myös Greta Garbon kanssa tehty Mata Hari vuodelta 1932.

Kun Novarron sopimus MGM-studioiden kanssa lopulta umpeutui vuonna 1935, studio ei uusinut sitä. Novarro jatkoi edelleen näyttelijänä, mutta hänen tulonsa ja roolinsa eivät enää vastanneet hänen menestyksen vuosiaan. Kaikesta huolimatta Novarro oli onnistunut tienaamaan urallaan niin paljon rahaa, että pystyi jatkamaan mukavaa elämäntyyliään.

Persoona 

Novarrolle tuotti ongelmia koko hänen uransa ajan katolilaisen uskon ja homoseksuaalisen suuntautumisen kanssa eläminen. MGM:n tuottaja Louis B. Mayer yritti toistuvasti saada hänet avioitumaan naisen kanssa, mutta Novarro kieltäytyi.

Kuolema 

Novarro murhattiin raa’asti vuonna 1968. Murhaajia olivat veljekset Paul ja Tom Ferguson, jotka hän oli palkannut harrastamaan seksiä kanssaan. Veljekset uskoivat, että Novarron kotiin oli kätketty suuri summa rahaa. He kiduttivat Novarroa pitkään saadakseen selville rahojen kätköpaikan, mutta lopulta lähtivät paikalta. Novarro kuoli tukehduttuaan omaan vereensä.

Novarro on haudattu Calvaryn hautausmaalle Los Angelesiin. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Meksikolaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
John Hawkins

Sir, amiraali John Hawkins (kirjoitetaan myös John Hawkyns; 1532 Plymouth, Englannin kuningaskunta – 12. marraskuuta 1595 Puerto Rico) oli englantilainen laivanrakentaja, merenkulkuvirkamies ja komentajakapteeni sekä kauppias, navigaattori ja orjakauppias. Laivaston varainhoitajana hän kunnostutti vanhoja laivoja ja oli mukana suunnittelemassa nopeampia aluksia, jotka pitivät puoliaan Espanjan Voittamattomalle armadalle vuonna 1588. Myöhemmin hän suunnitteli saarron, jolla estettiin espanjalaisten aarrelaivojen kulku. Hän oli 1500-luvun Englannin merkittävimpiä merisotilaita ja Elisabetin ajan Englannin laivaston pääsuunnittelija. Taistelussa, jossa Voittamaton armada hävisi 1588, Hawkins palveli vara-amiraalina, ja hänet aateloitiin saavutuksistaan.

Francis Drake oli hänen serkkunsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset amiraalit
Brittiläiset liikemiehet
Laivanrakentajat
Orjakauppiaat
Vuonna 1532 syntyneet
Vuonna 1595 kuolleet
Kinonit

Kinonit ovat orgaanisen kemian yhdisteryhmä. Kinonit ovat sellaisia dioksoyhdisteitä, joissa oksoryhmät sijaitsevat sellaisessa kuusirenkaassa, joka sisältää kaksi kaksoissidosta.

Reaktioista
Kinonit käyttäytyvät tyydyttymättömien ketonien tavoin. Reaktiot ovat C=C-C=O -ryhmän 1,4-additioita, C=C-ryhmän 1,2-additioita ja karbonyyliryhmän additioita.

Kinoneja 

2-aminoantrakinoni (C14H9NO2) CAS-numero 117-79-3
1,4-bentsokinoni eli para-bentsokinoni (C6H4O2) CAS-numero 106-51-4
Antrakinoni (C14H8O2 / C6H4(CO)2C6H4) CAS-numero 84-65-1
Hydrokinoni eli 1,4-dihydroksibentseeni eli hydrokinoli (C6H6O2 / C6H4(OH)2) CAS-numero 123-31-9

Aiheesta muualla 

IUPAC Gold Book: Quinones 

Funktionaaliset ryhmät
Veli-Pekka

Veli-Pekka on suomalainen miehen yhdysnimi. Tunnettuja Veli-Pekkoja:

 Veli-Pekka Alare, sarjakuva- ja pilapiirtäjä
 Veli-Pekka Harjola, lääkäri ja meloja
 Veli-Pekka Hård, jääkiekkoilija
 Veli-Pekka Hänninen, käsikirjoittaja
 Veli-Pekka Kautonen, jääkiekkoilija
 Veli-Pekka Ketola, jääkiekkoilija
 Veli-Pekka Kinnunen, jääkiekkoilija
 Veli-Pekka Kokkonen, korkeushyppääjä
 Veli-Pekka Laitinen, jääkiekkoilija
 Veli-Pekka Lehto (VeePee Lehto), iskelmälaulaja, sanoittaja ja säveltäjä
 Veli-Pekka Lehtola, saamelaiskulttuurin professori
 Veli-Pekka Nuotio (Pete Nuotio), muusikko, Dingon kosketinsoittaja
 Veli-Pekka Nurmi, Onnettomuustutkintakeskuksen johtaja
 Veli-Pekka Nurmi, jalkapalloilija
 Veli-Pekka Nutikka, jääkiekkoilija ja valmentaja
 Veli-Pekka Oinonen, kitaristi
 Veli-Pekka Parkatti, kenraalimajuri
 Veli-Pekka Sirola, koripalloilija
 Veli-Pekka Tynkkynen, Venäjän ympäristöpolitiikan professori
 Veli-Pekka Viljanen, valtiosääntöoikeuden professori
 Veli-Pekka Yli-Hirvelä, pesäpalloilija

Etunimet
Laterna Magica (kirja)

Laterna Magica on Ingmar Bergmanin omaelämäkerrallinen teos joka ilmestyi 1987. teoksen on suomentanut Heikki Eskelinen.
 
Teos on saanut nimensä diaprojektorin edeltäjästä taikalyhdystä eli laterna magicasta, jollaisen Bergman sai lapsena ja joka oli yksi hänen uranvalintaansa vaikuttaneista tekijöistä.

Kirjassa on kuvauksia sekalaisessa järjestyksessä Bergmanin elämästä lapsuudesta elokuva- ja teatteriohjaajaksi saakka. Se on käännetty liki 30 kielelle ja on antanut vaikutteita muun muassa Kaija Saariaholle, joka sävelsi saman nimisen sävellyksen.

Vuonna 2009 Laterna Magica pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Teoksesta Ingmar Bergmanin verkkosivulla  
Essee teoksesta  julkaisussa Tvärsnitt 

Vuoden 1987 kirjat
Omaelämäkerrat
Ingmar Bergman
Gemma Arterton

Gemma Christina Arterton (s. 2. helmikuuta 1986 Gravesend, Kent, Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänen elokuvarooleihinsa lukeutuvat muun muassa Kelly elokuvassa Tyttökoulu St. Trinian’s (2007), MI6-agentti Strawberry Fields James Bond -elokuvassa 007 Quantum of Solace (2008), prinsessa Tamina elokuvassa Prince of Persia (2010) sekä Kerttu elokuvassa Hannu ja Kerttu: Noitajahti (2013). Televisiossa hän on näytellyt esimerkiksi nimiroolia BBC:n tuottamassa sarjassa Tess of the D’Urbervilles.

Nuoruus 
Arterton syntyi ja kasvoi Gravesendissä, Kentissä. Syntyessään hänellä oli molemmissa käsissään kuusi sormea, mutta ylimääräiset sormet poistettiin leikkauksella. Artertonin vanhemmat erosivat kun hän oli viisivuotias, minkä jälkeen Gemma ja hänen pikkusiskonsa Hannah asuivat yksinhuoltajaäitinsä luona. Oltuaan mukana koulunäytelmässä Arterton innostui näyttelemisestä ja kävi näyttämötaidekurssin Dartfordin The Miskin Theatressa. Sen jälkeen hän haki ja pääsi opiskelemaan Royal Academy of Dramatic Artiin Lontooseen ja valmistui vuonna 2008.

Ura 
Arterton sai ensimmäisen ammattiroolinsa Stephen Poliakoffin elokuvassa Capturing Mary opiskellessaan vielä teatterikoulussa. Hän teki ensimmäisen näyttämöesiintymisensä Rosalinena Shakespeare-komediassa Turhaa lemmen touhua Lontoon Globe-teatterissa. Artertonin elokuvadebyytti oli vuonna 2007 elokuvassa Tyttökoulu St. Trinian’s johtajatyttö Kellynä, jonka roolista myös Sienna Miller oli kilpaillut.

Vuonna 2008 Arterton esiintyi James Bond -elokuvassa 007 Quantum of Solace, johon hänet valittiin 1 500 hakijan joukosta esittämään agentti Strawberry Fieldsiä.

Arterton toimi mainoskasvona Avonin Bond Girl 007 -hajuvedelle, joka julkaistiin lokakuussa 2008. Aloitettuaan jo sarjassa Avonin kosmetiikkamainoksia Arterton haki maaliskuussa 2008 roolia Kate Mossin vastamalliksi Rimmelille, mutta hänet torjuttiin hänen Avonin sopimukseensa kuuluvien pykälien takia.

Artertonilla oli päärooli Kerttuna elokuvassa Hannu ja Kerttu: Noitajahti vuonna 2013. Hannun roolissa oli Jeremy Renner.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jussi Myllymäki

Raimo Juhani ”Jussi” Myllymäki (s. 7. syyskuuta 1953 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän aloitti ammattinäyttelijän uransa harjoittelijana Kajaanin kaupunginteatterissa 1973–1974. Kajaanin kaupunginteatteria seurasivat tilateatteri 1974–1975, Joensuun kaupunginteatteri 1975–1979 ja Jyväskylän kaupunginteatteri 1979–1996. Vierailijana Jussi Myllymäki on ollut Mikkelin kaupunginteatterissa 1980 ja Pyynikin kesäteatterissa 1983. Vuodesta 1996 hän on ollut freelancer tehden useita ohjaustöitä.

Ylen TV2-kanavalla vuosina 2009–2013 esitetyssä Pirunpelto-sarjassa Myllymäki näytteli Kosti Sorjosen roolin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.elisanet.fi/jussimyllymaki/index.html
 http://ohjelmat.yle.fi/pirunpelto/etusivu

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Digidim

Digidim on DALI-ohjausväylään perustuva valonohjausväylä. Sitä voidaan käyttää ohjaamaan erityyppistä valaistusta, kuten loisteputki-, halogeeni- ja hehkulamppuja.

Digidimlaitteita on elektronisia liitäntälaitteita, himmentimiä, reitittimiä sekä erilaisia ohjauspaneeleja. Niiden avulla voidaan ohjata digitaalista kommunikaatiota valaistuslaitteiden välillä. Kuten DALI-väylässä niin myös Digidim-väylässä on mahdollisuus luoda jopa 16 ohjattavaa ryhmää ja 16 erilaista valaistustilannetta. 
Maksimiväylän pituus erilaisilla johdoilla on 250m (1,0 mm2) tai 375m (1,5 mm2). Digidim-Reitittimen avulla voidaan liittää toisiinsa 2 DALI-aliverkkoa, jolloin se tukee 128 laitetta.  Moduulirakenteen vuoksi se voidaan laajentaa käsittämään suurimpiinkin toimistorakennuksiin. Suurimmillaan järjestelmässä voi olla jopa 12800 laitetta. Se voidaan liittää myös eri taloautomaatiojärjestelmien aliverkoksi valaistuksessa.

Järjestelmän ohjelmointityökaluja
 
 Helvar 
 Toolbox – pienille järjestelmille, alle 64 osoitetta
 Designer - isoille järjestelmille

Aiheesta muualla 
 DALI by Design
 DALI-AG's technical overview of DALI 
 Helvarin valaistuksen ohjausjärjestelmä 

Valaistus
Puerto Rico yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Puerto Rico on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin alusta eli vuodesta 1983 alkaen. Ennen vuotta 2009 sen urheilijat eivät olleet yltäneet kertaakaan pistesijoille. Berliinissä 2009 Javier Culson saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa, uusi saavutuksensa kaksi vuotta myöhemmin Daegussa sekä sijoittui kuudenneksi Moskovassa 2013. Dohassa 2019 Wesley Vázquez sijoittui viidenneksi 800 metrin juoksussa. Eugenessa 2022 Jasmine Camacho-Quinn saavutti 100 metrin aitajuoksussa pronssia ja Ayden Owens-Delerme sijoittui kymmenottelussa neljänneksi.

Puerto Ricon MM-mitalit kisoittain

Puerto Ricon MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Puerto Ricon MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Tanssihitit Vol 1

Tanssihitit, Volume 1 on Smurffien debyyttialbumi vuodelta 1996. Albumia on myyty yli 174 000 kappaletta. Levy rikkoi Suomessa 11 x kultalevyn ja 5 x platinalevyn rajan.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1996 albumit
Smurffien albumit
Caymansaaret yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Caymansaaret on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 alkaen. Sen urheilijoista kaksi on yltänyt kahdeksan parhaan joukkoon. Maan ainoa mitalisti on Cydonie Mothersill, joka nousi jälkikäteen vuoden 2001 Edmontonin MM-kilpailujen 200 metrin juoksun pronssimitalille, kun ensin Kelli White ja myöhemmin Marion Jones oli hylätty dopingin käytön vuoksi. Mothersill sijoittui 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi vuosina 2005 ja 2007. Miesurheilijoista Kareem Streete-Thompson sijoittui pituushypyssä viidenneksi Edmontonissa 2001 ja 100 metrin juoksussa kahdeksanneksi Sevillassa 1999.

Caymansaarten MM-mitalit kisoittain

Caymansaarten MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Caymansaarten yleisurheilu
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Australian aboriginaalien lippu

Australian aboriginaalien lippu suunniteltiin alun perin Australian aboriginaalien maaoikeuksista järjestettyihin mielenosoituksiin, mutta lopulta siitä kehittyi aboriginaaleja yleisesti edustava lippu. Lippu on jaettu horisontaalisesti kahteen osaan, mustaan ja punaiseen. Lipun keskellä on keltainen pallo. Lipun suunnitteli Harold Thomas vuonna 1971.

Käyttö
Monet viralliset rakennukset käyttävät aboriginaalien lippua Australian lipun ohella. Lipusta käytetään joskus versiota, jossa lippu on liitetty Australian lippuun Union Jackin tilalle. Monet aboriginaalit tosin vastustavat lipun käyttöä tällä tavalla.

Juoksija Cathy Freeman aiheutti Kansainyhteisön kisoissa 1994 kohun kantamalla kunniakierroksella sekä Australian että aboriginaalien lippua. Hän toisti tempauksen Sydneyn olympialaisissa 2000.

Torresinsalmen saarten asukkaat käyttävät omaa lippuaan.

Lähteet
Australian Aboriginal Flag  It’s an Honour. Canberra: Department of the Prime Minister and Cabinet.

Aiheesta muualla

Liput
Australian alkuperäiskansat
Inkeri Harmaja

Aino Inkeri Harmaja, o.s. Vaarila, (18. toukokuuta 1898 Kuopio – 26. lokakuuta 1978 Helsinki) oli Helsingin hovioikeuden jäsen.

Harmaja teki pitkän elämäntyön Turun ja Helsingin hovioikeuksien palveluksessa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1917, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1921, ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1922 ja sai varatuomarin arvon 1930. Seuraavana vuonna hän aloitti Turun hovioikeuden kanslistina ja siirtyi vuonna 1933 notaariksi. Hänestä tuli Turun hovioikeuden viskaali vuonna 1937, sihteeri 1938 ja assessori ensimmäisenä naisena Suomessa 1944. Harmaja siirtyi vuonna 1952 Helsingin hovioikeuteen. Hänet nimitettiin sen hovioikeudenneuvokseksi 6. syyskuuta 1954 Suomen ensimmäisenä naisena. Viranhoidon ohella hänellä oli erilaisia luottamustehtäviä lukuisissa järjestöissä ja yhdistyksissä. Poliittisesti aktiivinen Harmaja oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen ja tasavallan presidentin valitsijamies.

Harmaja oli Suomen liike- ja virkanaisten liitton ensimmäinen vuoden nainen vuonna 1955.

Harmajan puoliso oli vuodesta 1926 kapteeni Hans Odin Valdemar Harmaja (k. 1936).

Lähteet 
 Harmaja, Inkeri (1898–1978) (maksullinen)

Viitteet 

Suomalaiset juristit
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Kari Nenonen (kaupunginjohtaja)

Kari Matti Juhani Nenonen (s. 24. syyskuuta 1953 Paavola) on suomalainen kunta- ja kuntayhtymäjohtaja. Koulutukseltaan hän on suunnittelumaantieteilijä (filosofian maisteri) Oulun yliopiston maantieteen laitoksesta. Hän työskenteli Oulun kaupunginjohtajana vuosina 1999–2006 ja HUS:n toimitusjohtajana 2006–2009. Nenonen valittiin Kuntaliiton varatoimitusjohtajaksi lokakuussa 2009. Hän työskenteli Vantaan kaupunginjohtajana vuosina 2012–2018.

Lähteet 

Vantaan kaupunginjohtajat
Oulun pormestarit ja kaupunginjohtajat
Oulun kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Miika Nousiainen

Miika Pauli Kalevi Nousiainen (s. 23. syyskuuta 1973 Haukipudas) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Elämä ja ura
Nousiainen syntyi Haukiputaalla, mutta perhe muutti Säynätsaloon vuonna 1974 ja Heinolaan vuonna 1984.

Nousiaisen esikoisromaani Vadelmavenepakolainen ilmestyi vuonna 2007. Teoksesta sovitettiin samanniminen elokuva vuonna 2014. Nousiaisen toinen romaani, Maaninkavaara, ilmestyi vuonna 2009 ja sai Kalevi Jäntin palkinnon. Vuonna 2011 ilmestyi Nousiaisen kolmas romaani Metsäjätti, josta tehtiin vuonna 2020 ensi-iltansa saanut elokuva. Nousiaisen vuonna 2016 ilmestyneestä romaanista Juurihoito tehtiin ensi-iltansa marraskuussa 2016 saanut näytelmäversio Suomen Kansallisteatteriin. Kaiho Republic -tuotantoyhtiö osti romaanin elokuvaoikeudet joulukuussa 2016.

Nousiainen on työskennellyt MTV3:n uutistoimituksessa ja juontanut Hyvät naiset ja herrat -viihdeohjelmaa. Hän on myös tehnyt käsikirjoitustöitä televisioon, muun muassa MTV3:n Putoukseen. Nousiainen oli 2012–2016 panelistina televisio-ohjelmassa Hyvät ja huonot uutiset. Hän aloitti panelistina MTV3:n ohjelmassa Pitääkö olla huolissaan? vuonna 2016. Keväällä 2021 Nousiainen osallistui Suurmestari-ohjelman toiselle tuotantokaudelle.

Yksityiselämä
Nousiainen asuu vaimonsa, tyttärensä ja poikansa kanssa Helsingin Hakaniemessä.

Teokset

Televisio-ohjelmat 
 Hyvät naiset ja herrat, 2008 (juontaja)
 Putous, 2011–2012, 2014 (käsikirjoittaja), 2013 (pääkäsikirjoittaja)
 Hyvät ja huonot uutiset, 2012–2014 (panelisti)
 Kingi, 2015 (käsikirjoittaja)
 Pitääkö olla huolissaan?, 2016– (panelisti, käsikirjoittaja)
 Hyvät katsojat, 2018 (omana itsenään)
 Suurmestari, 2021 (omana itsenään)

Palkinnot ja tunnustukset 
 Laila Hirvisaaren rahaston työskentelyapuraha 2008
 Kalevi Jäntin palkinto 2009 teoksesta Maaninkavaara
 Urheilumuseosäätiön Vuoden urheilukirjakilpailun kunniamaininta 2010 teoksesta Maaninkavaara

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nousiainen Otavan sivuilla
 

Suomalaiset kirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Norman Pattiz

Norman J. Pattiz on yhdysvaltalainen liikemies ja Westwood One -radioverkon perustaja. Yrityksen hallituksen puheenjohtajana hän ollut sen perustamisesta 1974 saakka, ja vuoteen 1994 hän oli myös yrityksen toimitusjohtajana. Vuonna 2008 hänet nimitettiin Los Alamos National Laboratoryn ja Lawrence Livermore National Laboratoryn toiminnasta vastaavien Los Alamos National Securityn ja Lawrence Livermore National Securityn hallituksien puheenjohtajaksi.

Pattiz nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2009.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Radio Hall of Fame
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Herra Darwinin puutarhuri

Herra Darwinin puutarhuri on Kristina Carlsonin romaani vuodelta 2009. Teoksen tapahtumaympäristö on brittiläinen Downin kylä 1870-luvun lopulla. Kylässä asuu kuuluisuus Charles Darwin, jonka varsinaiset saavutukset jäävät kyläläisiltä hämäriksi. Keskeinen henkilö romaanissa on Darwinin puutarhuri Thomas Davies, jonka kärsimysten vertauskohta on Raamatun Job. Teos on Maan ääreen -kirjan jälkeen Carlsonin toinen maailmalle sijoittuva romaani.

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien kriitikko Mervi Kantokorpi kutsui teoksen suurimmaksi innovaatioksi sen kerrontaa ja Carlsonin hyveeksi erehtymätöntä proosarytmiä. Kantokorven mukaan teoksen tyylillinen tuoreus on uutta suomalaisessa proosassa.

Käännökset 
Teos on julkaistu tšekiksi nimellä Zahradník pana Darwina (Mladá Fronta, 2011), viroksi nimellä Harra Darwini aednik (Loomingu raamatukogu 36-37/2012) ja englanniksi nimellä Mr Darwin's Gardener (Peirene, 2013).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Raevaara, Tiina: Kakofoniaa kartanon liepeillä. Kiiltomato.net 16.9.2009.
 Tanskanen, Leena: Herra Darwinin puutarhuri. Keskipohjanmaa 2.11.2009.
 Lezard, Nicholas: Mr Darwin’s Gardener by Kristina Carlson – review. The Guardian 25.6.2013.  

Suomalaiset romaanit
Vuoden 2009 kirjat
Vivian

Vivian on naisen etunimi, jonka nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 2. toukokuuta. Suomessa nimi Vivian on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2020 loppuun mennessä noin 1910 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen..  

Nimi Vivian tulee latinan sanasta vivus, elävä. Englanninkielisissä maissa se on käytössä sekä miesten että naisten etunimenä.

Tunnettuja Vivianeja 
 Vivian Campbell, irlantilainen kitaristi
 Vivian Cheruiyot, kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija
 Vivian Fine, yhdysvaltalainen säveltäjä
 Vivian Mary Hartley (Vivien Leigh), englantilainen näyttelijä
 Vivian Jemutai, Yasemin Can, kenialais-turkkilainen kestävyysjuoksija
 Vivian Kong, hongkongilainen miekkailija
 Vivian Kubrick, yhdysvaltalainen elokuvantekijä ja säveltäjä
 Vivian Maier, yhdysvaltalainen katuvalokuvaaja 
 Vivian Richards, antigualainen kriketinpelaaja
 Vivian Sin'amor, suomalainen kitaristi
 Vivian Stanshall, englantilainen muusikko ja koomikko
 Vivian Woodward, englantilainen jalkapalloilija
 Vivian Wu (Wu Jun Mei), kiinalainen näyttelijä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Wendy Williams (juontaja)

Wendy Williams (s. 18. heinäkuuta 1964 Ocean Township, New Jersey) on yhdysvaltalainen radio- ja televisiojuontaja ja kirjailija Vuonna 1993 Billboard-lehti palkitsi hänet vuoden radiopersoonana, ja vuonna 2009 hänet nimettiin Radio Hall of Fameen.

Radiojuontajana Williams on työskennellyt muun muassa Washington DC:ssä, Philadelphiassa, ja erityisesti New Yorkissa. Hän on usein ajautunut riitoihin haastateltaviensa kanssa, ja on tullut useita kertoja erotetuksi työstään. Williams lopetti päivittäisen The Wendy Williams Experience -radio-ohjelman teon heinäkuun lopussa 2009 keskittyäkseen televisiossa esittävän The Wendy Williams Show’n tekemiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
The Wendy Williams Shown'n kotisivut 
 

Yhdysvaltalaiset radiotoimittajat
Yhdysvaltalaiset televisiotoimittajat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Radio Hall of Fame
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt