joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Yvonne Curtet

Yvonne Curtet (o.s. Chabot, s. 28. toukokuuta 1920 Cannes, Alpes-Maritimes, Ranska) on ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.

Curtet sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 535 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 538 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 23:nneksi tuloksella 530 cm.

Curtet voitti Ranskan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1945, 1946 ja 1949 sekä viisiottelussa vuosina 1946 ja 1949. Hän paransi kolme kertaa pituushypyn Ranskan ennätystä, viimeksi vuonna 1949 tulokseen 571 cm. Tämä ennätys pysyi hänen nimissään päivälleen kahdeksan vuotta. Myös viisiottelun Ranskan ennätystä hän paransi kolmasti. 

Hänen tyttärensä on Jacqueline Curtet.

Lähteet

Viitteet 

Ranskalaiset pituushyppääjät
Ranskalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1920 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
George Gilbert Scott

Sir George Gilbert Scott (13. heinäkuuta 1811 – 27. maaliskuuta 1878) oli englantilainen viktoriaanisen ajan arkkitehti. Scott suunnitteli erityisesti kirkkoja ja köyhäintaloja. Uusien kirkkojen lisäksi hän ohjasi vanhojen kirkkojen restaurointeja.

Scott syntyi Gawcottin kylässä Buckinghamshiressä papin pojaksi. Hän opiskeli arkkitehtuuria James Edmestonin oppilaana ja työskenteli vuosina 1832–1834 Henry Robertsin apulaisena. Augustus Puginin innoittamana Scott liittyi uusgoottilaiseen suuntaukseen.

1860-luvulla Scott sai kuningatar Viktorialta tehtäväkseen suunnitella muistomerkin kuningattaren vuonna 1861 lavantautiin kuolleelle puolisolle, prinssi Albertille. Albert Memorial rakennettiin Lontoon Kensington Gardensiin vuosien 1864 ja 1876 välillä.

Scott lyötiin ritariksi vuonna 1872. Hän kuoli vuonna 1878 ja hänet haudattiin Westminster Abbeyyn. Myös Scottin pojat George Gilbert Scott Junior ja John Oldrid Scott sekä pojanpoika Giles Gilbert Scott olivat merkittäviä arkkitehteja.

Aiheesta muualla 

 Sir George Gilbert Scott Dictionary of Scottish Architects -sivuston tietokannassa

Brittiläiset arkkitehdit
Vuonna 1811 syntyneet
Vuonna 1878 kuolleet
Kruununsiirtomaa

Kruununsiirtomaa () oli yksi niistä siirtomaatyypeistä, joihin Britannian imperiumin siirtomaat hallinnollisesti jaoteltiin.

Kruununsiirtomaita hallitsi alkujaan Britannian monarkin, myöhemmin siirtomaaviraston nimittämä kuvernööri. Ensimmäinen kruununsiirtomaan tavoin hallittu siirtomaa, josta tosin ei silloin vielä tätä nimitystä käytetty, oli nykyisin Yhdysvaltoihin kuuluva Virginia, jonka hallinto siirtyi Virginia Companylta monarkille 1624.

Kruununsiirtomaa-nimitystä käytettiin 1800-luvun puoliväliin saakka etupäässä niistä siirtomaista, jotka Britannia oli saanut muita siirtomaavaltoja vastaan käymissään sodissa. Sellaisia olivat esimerkiksi Trinidad ja Brittiläinen Guiana. Tämän jälkeen nimitystä alettiin käyttää lähes kaikista muista siirtomaista paitsi Intiasta sekä Kanadasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista, joissa asui runsaasti Britanniasta muuttaneita siirtolaisia ja joita myöhemmin alettiin nimittää dominioiksi. Myöhemmin kruununsiirtomaista erotettiin omaksi ryhmäkseen protektoraateiksi kutsutut alueet, joissa oli Britannian varuskuntia, mutta joissa alkuperäisväestöllä oli ainakin jonkinasteinen itsehallinto.

Termiä kruununsiirtomaa käytettiin vuoteen 1981 saakka. Tällöin säädetyssä kansalaisuuslaissa annettiin vielä jäljellä olleille siirtomaille, paitsi juuri tuolloin itsenäistyneelle Belizelle, uusi nimitys: Britanniasta riippuvaiset alueet. Alueita oli kuitenkin enää jäljellä vain harvoja, sillä valtaosa oli jo sitä ennen saanut itsenäisyyden. Vuodesta 2002 lähtien alueista on käytetty nimitystä Britannian merentakaiset alueet.

Kruununsiirtomaiden tyypit 

Vuodesta 1918 lähtien kruununsiirtomaat jaettiin kolmeen ryhmään itsehallinnon laajuuden mukaan. Ensimmäisessä ryhmässä, esimerkkeinä Bermuda, Jamaika, Ceylon ja Fidži, hallintoa johti edustajainhuone, jonka jäsenistä osa oli hallitsijan nimittämiä, osa paikallisten asukkaiden valitsemia. Toisissa, kuten Brittiläisessä Hondurasissa, Sierra Leonessa ja Grenadassa oli sen sijaan neuvosto, jonka kaikki jäsenet olivat hallitsijan nimittämiä, joukossa myös paikallisia asukkaita. Kolmantena, pienimpänä ryhmänä olivat kruununsiirtomaat, joilla oli vähiten itsehallintoon liittyviä oikeuksia ja joita Britannian hallitus hallitsi suoraan. Sellaisia olivat esimerkiksi Gibraltar, Saint Helena ja Basutomaa.

Luettelo 

Kruununsiirtomaita ovat olleet seuraavat maat ja alueet:

Lähteet 

Brittiläinen imperiumi
Senesalkki

Senesalkki oli keskiaikainen virka ja arvonimi. Sana on peräisin frankkilaisen latinan sanasta siniscalcus, joka puolestaan pohjautuu germaanisiin sanoihin sini (vanhin) ja skalk (palvelija). Aatelissukujen palveluksessa senesalkki toimi sekä hovimestarina että tilanhoitajana.

Keskiajan Ranskassa senesalkki oli kuninkaallinen oikeusvirkamies, joka vastasi eteläisten maakuntien hallinnollisista asioista.
Myös Temppeliherrain ritarikunta käytti tätä arvonimeä 1100–1300-luvuilla, ja senesalkki olikin temppeliherrain ritarikunnassa toiseksi korkea-arvoisin henkilö.

Katso myös 
Major domus

Arvonimet

nl:Baljuw
Timo Koponen

Timo Koponen (s. 13. tammikuuta 1939) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1986–2002. Hän on merkittävä sammalten systematiikan tutkija ja tuntija, joka on kuvannut suuren joukon taksoneja ja laajentanut merkittävästi tietoa mm. Kiinan ja Uuden-Guinean biodiversiteetistä. Koponen on myös julkaissut lukuisia artikkeleita mm. kasvitieteen historiasta ja sen eri tutkijoista sekä sammaltutkimuksen menetelmistä.

Koponen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957 ja aloitti samana vuonna kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Hän tutki aluksi Suomen putkilokasveja ja kasvillisuutta, mutta siirtyi pian lehtisammaliin. Väitöskirjansa Mniaceae-heimon sammalista hän julkaisi 1968. Vuonna 1967 hänet nimitettiin kasvimuseon amanuenssiksi ja 1969 itiökasviosaston museonhoitajaksi  sekä samana vuonna kasvitieteen dosentiksi. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1986. Hänen edeltäjänsä virassa oli Jaakko Jalas.

Vuonna 1990 Koponen sai Tieto-Finlandia-palkinnon yhtenä kirjoittajista Markku Löytösen toimittamassa teoksessa Matka-arkku – suomalaisia tutkimusmatkailijoita. Hänellä on myös ollut laajalti tieteellisiä luottamustoimia.

Koponen jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 2002. Hänen seuraajakseen nimitettiin Jouko Rikkinen.

Lähteet
Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918–2000.
Piippo, Sinikka: Timo Koponen 60 vuotta. Luonnon tutkija 103(1999):1.

Suomalaiset kasvitieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Copic

Copic (コピック) huopakynäsarja, jota on valmistanut vuodesta 1987 japanilainen yhtiö Too. Uudelleen täytettävät, nopeasti kuivuvat huopakynät ovat alkoholipohjaisia ja kaksipäisiä. Monien manga -taiteilijoiden ja kuvittajien käyttämässä sarjassa on satoja eri sävyjä.

Eri tyypit

Copic–huopakynistä on olemassa erilaisia malleja, joiden ominaisuudet vaihtelevat.
Kaikkien mallien kärjet ovat vaihdettavissa uusiin.

COPIC Ciao:ssa on  kaksi kärkeä (sivellin ja puolileveä) ja 180 sävyä. Kärjet voidaan vaihtaa myös Sketch-kynän kärkiin. Ciao on sarjan edullisin malli.
 
COPIC Sketch:in kaksi kärkeä ovat sivellin ja puolileveä. Sketch-valikoimaan kuuluu 346 sävyä ja tarjolla on myös tyhjiä kyniä itse sekoitettuja sävyjä varten. Sketch toimii COPIC Airbrush kynäruiskussa.
 
COPIC Marker:in vakiokärjet ovat leveä ja kapea joiden lisäksi saatavilla on 7 erilaista lisäkärkeä. Sävyjä on 214. Marker on yhteensopiva Copic Airbrush kynäruiskun kanssa ja valikoimaan kuuluu tyhjiä kyniä omien sävyjen sekoittamista varten.
 
COPIC Wide:n kärki on leveä (21mm) ja sävyjä on 36. Sketch:in ja Marker:in tapaan saatavilla on tyhjiä kyniä itse sekoitettuja sävyjä varten.

Käyttö

Copicit ovat suosittuja harrastelevien manga-piirtäjien keskuudessa, mutta erityisesti niitä käyttävät monet ammattilais-manga-taiteilijat. Copic-huopakynät soveltuvat hyvin myös ammattimaiseen tuotesuunnitteluun ja kuvittamiseen.

Lisätuotteet

Copic-huopakynät voi liittää kynäruiskuun (airbrush), jonka avulla voi helposti värittää taustoja sekä laajoja pintoja. 
 
Copic-huopakynien lisäksi on tärkeää hankkia hyvälaatuista paperia, esimerkiksi Copic- tai Schoellershammer- paperia. Kunnollinen tussipaperi säästää kynien terää, eikä ime liikaa mustetta. Myöskään muste ei sotke tai mene paperin lävitse, ja saat väreistäsi tasaiset ja kirkkaat.

Markkinoilla on useita piirustusoppaita jotka keskittyvät mangapiirtämiseen ja erityisesti copic-huopakynien tekniikoihin. Suosittuja oppaita ovat esimerkiksi How to Draw Manga -sarja ja Let’s Draw -kirja.

Lähteet 
Copicmarker.com
Tempera.com

Manga
Taidetarvikkeiden valmistajat
Jaakko Jalas

Arvo Jaakko Juhani Jalas (7. toukokuuta 1920 Hämeenlinnan mlk – 1. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteen apulaisprofessori vuosina 1961–1971, henkilökohtainen ylimääräinen professori vuosina 1971–1976 ja professori vuosina 1976–1984.

Ura
Jaakko Jalaksen vanhemmat olivat Helsingin Viikin kartanon tilanhoitaja, agronomi Arvo Jalas ja lääkintöneuvos, kansanedustaja Rakel Jalas (o.s. Hallamaa). Jalas tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1938. Hän aloitti kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta joutui viideksi vuodeksi talvi- ja jatkosotaan. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1946.

Jalas väitteli tohtoriksi kasvitieteen alalta vuonna 1950. Hän toimi kymmenen vuotta kasvitieteen apulaisprofessorina ja viisi vuotta henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1976 varsinaiseksi professoriksi Aarno Kalelan jäätyä eläkkeelle. Jalas jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 1984, ja hänen seuraajakseen nimitettiin 1986 Timo Koponen.

Tutkimustyössään Jalas jatkoi edeltäjiensä kasvitaksonomista ja kasvimaantieteellistä perinnettä. Hänen väitöskirjansa käsitteli eräiden harjukasvien levinneisyyshistoriaa, johon liittyi sekä taksonomiaa että ekologiaa ja kasvisosiologiaa. Ajuruohojen suvusta (Thymus) tuli pitkäksi ajaksi hänen erityisen kiinnostuksenkohteensa. Hän täsmensi myös useiden muiden kasvisukujen taksonomiaa kasvatuskokein ja kromosomistotutkimuksin. Jalas teki myös merkittävää työtä Euroopan kasvion (Atlas Florae Europaea) kirjoittamisessa ja sen Suomen-levinneisyyskartaston laatimisessa. Hän julkaisi myös vähäisempiä kasvimaantieteellisiä ja floristisia kirjoituksia sekä yleistajuisia kirjoja, kuten kolmiosainen Suuri kasvikirja ja 100 huonekasvia.

Jaakko Jalaksen poika on professori Kari Jalas.

Lähteet

Kirjallisuus
 Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918–2000.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kasvitieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Aqualung Live

Aqualung Live on Jethro Tullin livealbumi vuodelta 2005, jolla yhtye versioi uudelleen Aqualung-albumin 40:n kutsuvieraan edessä XM-Studiolla Washington D.C.:ssa. Albumin tuotto menee kodittomien hyväksi.

Kappaleet 

"Aqualung" (I. Anderson/J. Anderson) – 7:56 
"Cross-Eyed Mary" – 4:34 
"Cheap Day Return" – 1:21 
"Mother Goose" – 5:39 
"Wond'ring Aloud" – 2:00 
"Up To Me" – 3:35 
"My God" – 8:27 
"Hymn 43" – 4:22 
"Slipstream" – 0:59 
"Locomotive Breath" – 5:19 
"Wind-Up" – 6:40 
Riffs - Another Monkey – 1:27 
Recording the Original – 2:05 
Choosing My Words with Care – 1:17 
Hummmmmm 43 – 0:35 
A Different Kettle of Very Different Fish – 1:02 
But is it Good? – 1:42

kaikki kappaleet Ian Anderson ellei toisin mainita
kappaleet 12-17 sisältävät yhtyeen keskustelua yleisön kanssa

Muusikot 

Ian Anderson – huilu, laulu, akustinen kitara 
Martin Barre – kitara 
Doane Perry – rummut, perkussio 
Andrew Giddings – piano, urut, kosketinsoittimet 
Jonathan Noyce – basso

Vuoden 2005 konserttitallenteet
Jethro Tullin konserttitallenteet
Porraskoski

Porraskoski on kylä ja samanniminen koski Hämeenlinnassa. Ennen kuntaliitosta Porraskoski kuului Lammin kuntaan.

Porraskosken kylät ovat muodostuneet Kuohi- ja Nerosjärven alueille. Tätä reittiä ovat käyttäneet jo eränkävijät aikojen alussa. Siitä todisteena on Porraskoskelta löytynyt kivikirves. Myöhemmin reittiä on käytetty mm. puun uittoon. Maatalous ja puun uitto ovat olleet merkittävia tulonlähteitä kyläläisille. Nykyään reittiä käytetään enimmäkseen melontaan, esimerkiksi Suomi Meloo -tapahtumassa. 

Porraskosken ensimmäinen saha perustettiin jo 1700-luvulla. Lammin kunta rakennutti koskeen sähkölaitoksen, joka valmistui vuonna 1921. Samana vuonna valaistiin Lammin kirkko ensi kertaa sähkövalolla. Yöllä  15. – 16. marraskuuta 1924 vesi mursi osan Porraskosken sähkölaitoksen padosta niin että padon alapuolella ollut sahalaitos tuhoutui. Vahingot nousivat satoihintuhansiin markkoihin ja koko Lammin pitäjä jäi ilman sähköä.

Porraskoskella on paljon puhtaita vesistöja, ja niiden ympärillä on paljon toimintaa. Kylässä on ollut myös useita täyshoitoloita. Porraskosken kesäasutus alkoi lisääntyä 1960-luvulla, ja nykyäänkin siellä on paljon kesämökkejä. 

Porraskoskesta on kirjoitettu kyläkirja, jonka painos oli 500 kappaletta.

Katso myös
 Jatkosodan aikana Porraskoskella oleskelleet juutalaiset

Lähteet

 

Lammin kylät
Luppakorvaisuus

Luppakorvaisuus on esimerkiksi koirille jalostettu ominaisuus, jossa korvanlehti roikkuu velttona korvakäytävän päällä.

Villieläimillä luppakorvaisuutta ei esiinny. Se haittaa eläimen kuuloa, ja siksipä evoluutio suosii pystykorvaisia eläimiä.

Nisäkkäiden anatomia
Gustav Sule

Gustav Sule (10. syyskuuta 1910 Tartto – 3. huhtikuuta 1942 Kotlas, Arkangelin alue) oli virolainen yleisurheilija, joka kilpaili enimmäkseen keihäänheitossa ja korkeushypyssä. Hän voitti pronssia Torinon EM-kisoista 1934 tuloksella 69,31 m. Sule kilpaili myös Berliinin olympialaisissa 1936, mutta ei päässyt finaaliin.

Sule voitti urallaan vuosina 1928–1940 yhdeksän Viron mestaruutta keihäänheitossa ja yhden korkeushypyssä. Vuosina 1931–1938 hän paransi Viron keihäänheiton ennätystä kuusi kertaa (69,54 metristä 75,93 metriin). Hän kuului kahdeksan vuoden ajan maailman kymmenen parhaan keihänheittäjän joukkoon - vuosina 1931 ja 1934 hän oli 2., vuonna 1938 3. sekä vuosina 1932, 1933, 1937 ja 1939 4. maailmanlistalla. Vuoden 1932 Los Angelesin kisoissa hän olisi ollut varteenotettava mitaliehdokas, mutta maailmanpulasta aiheutuneet rahoitusvaikeudet estivät virolaisten urheilijoiden matkustamisen kisoihin. Gustav Sule valittiin vuonna 1934 vuoden virolaiseksi urheilijaksi. Torinon vuoden 1934 EM-kisojen pronssimitalin ja Berliinin vuoden 1936 olympiakisojen jälkeen vuoden 1938 EM-kisoissa Pariisissa hän sijoittui neljänneksi suomalaisten Järvisen, Nikkasen ja Unkarin Várszegin jäjessä tuloksella 70,50 ennen maanmiestään Friedrich Issakia. Kaikkiaan Sule edusti Viroa 21 kertaa.

Gustav Sule opiskeli taloustiedettä Tarton yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kaupunginpankin työntekijänä - ensin Tartossa, vuodesta 1940 Tallinnassa. Vuonna 1941, kun Virosta oli tullut osa Neuvostoliittoa, hänet kutsuttiin palvelukseen Puna-armeijaan. Hän kuoli keuhkokuumeeseen ja aliravitsemukseen Kotlasissa maailmansodan aikaan huhtikuussa 1942 ollessaan työpataljoonassa.

Gustav Sulen urheilullisen menestyksen muistoksi Virossa on järjestetty ”Gustav Sulen muistokilpailu” vuodesta 1958 lähtien.

Lähteet

Virolaiset keihäänheittäjät
Virolaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Joe Spano

Joseph Peter Spano (s. 7. heinäkuuta 1946 San Francisco, Kalifornia) on amerikkalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan TV-sarjassa Hill Street Blues, jossa hän esitti siviilipukuista pasifistista etsivä Henry Goldblumea.  

Joe Spano valmistui Bishop Riordan High Schoolista sekä Kalifornian Berkeleyn yliopistosta. Hänen alati lisääntynyt kiinnostuksensa näyttämötaiteeseen vei voiton aiotuista lääketieteen opinnoista. San Franciscossa hän työskenteli The Wing -nimisen improvisaatioteatteriryhmän kanssa ja yliopistoaikanaan vuonna 1967 Spano teki näyttämödebyyttinsä Pariisissa Shakespearen Romeo ja Julia -näytelmässä. Seuraavana vuonna hän oli perustamassa yliopiston Berkeley Repertory Theatrea ja esiintyi teatterin ensimmäissessä näytelmässä nimeltään Woyzek. Kaikienkaikkiaan Spano oli mukana teatterin eri näytelmissä seuraavan kymmenen vuoden aikana. Teatterin ohjelmistossa olivat mm. "Hamlet" ja "Kissa kuumalla katolla". 70-luvun lopussa hän päätti lähteä kokeilemaan onneaan Hollywoodiin. Pääasiallisesti hän esiintyi vierailevana tähtenä erilaisissa TV-sarjoissa, mutta niiden ohessa hän pääsi myös pieniin sivuosiin oikeissa elokuvissa, kuten Svengijengi '62 ja Murskaaja.

Spanon merkittävin roolinsa on kuitenkin ollut TV-sarjassa Hill Street Blues, jonka etsivä Goldblumen roolistaan hän pääsi ehdolle Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1983. Hill Street Bluesin parissa kului koko 80-luvun alkupuolisko vuoteen 1987 asti. Tämän jälkeen Spano on nähty useissa TV-sarjoissa joko vierailevana tähtenä tai sitten keskeisemmässä roolissa. Keskeisimmät roolit ovat olleet TV-sarjoissa Harkittu murha, NYPD Blue sekä NCIS Rikostutkijat.

Hill Street Bluesin jälkeen tärkeimmät elokuvaroolinsa Spano teki Tom Hanksin kanssa elokuvassa Apollo 13 sekä Richard Geren ja Edvard Nortonin kanssa elokuvassa Alaston pelko.

Välttääkseen sekaannuksen samannimiseen australialaiseen näyttelijään, hän on lyhentänyt etunimensä Joseph muotoon Joe.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Charles de Souancé

Charles de Souancé (1823–1896) oli ranskalainen paroni, merivoimien komissaari, kirjailija ja lintutieteilijä.

Souancé keräsi laajan lintukokoelman setänsä François Victor Masséna kanssa. Hän nimesi muun muassa pikkuviherkaijan (Cyanoramphus malherbi) 1857.

Lähteet 

Souancé, Charles de
Souancé, Charles de
Souancé, Charles de
Christian Ehrhoff

Christian Ehrhoff (s. 6. heinäkuuta 1982 Moers, Länsi-Saksa) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa Saksan DEL-liigassa, Kölner Haien joukkueessa. Ehrhoff on pelannut NHL:n runkosarjassa lähes 800 ottelua.

Tilastot

Lähteet 

  Viitattu 31.7.2010
  Viitattu 31.7.2010
  Viitattu 31.7.2010

Saksalaiset jääkiekkoilijat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Repeat – The Best of Jethro Tull – Vol II

Repeat – The Best of Jethro Tull – Vol II on Jethro Tullin kokoelma-albumi vuodelta 1977. Se on jatkoa vuotta aiemmin ilmestyneelle kokoelmalle M.U. - The Best of Jethro Tull

Kappaleet 

"Minstrel in the Gallery" – 4:17 
"Cross-Eyed Mary" – 4:11 
"A New Day Yesterday" – 4:10 
"Bourée" – 3:46 
"Thick As a Brick (Edit #4)" – 3:27 
"War Child" – 4:37 
"A Passion Play (Edit #9)" – 3:33 
"To Cry You a Song" – 6:14 
"Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die" – 5:42 
"Glory Row" – 3:33 

Vuoden 1977 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Kehrätipsu

Kehrätipsu eli tipsu (Layia platyglossa) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja tipsujen (Layia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja kasvaa luontaisena muun muassa Kalifornian rannikkoseuduilla, mutta sitä kasvatetaan kesäkukkana myös Suomessa.

Luonnossa, Kaliforniassa, kehrätipsu kasvaa erilaisilla kuivilla paikoilla. Se kasvaa muun muassa mäntymetsissä, nahkealehtisen kasvillisuuden joukossa, niityillä, mäenrinteillä sekä ruohostomailla. Kehrätipsulla on keltaiset, asterimaiset kukat ja se kukkii Kaliforniassa helmi–toukokuussa. Suomessa kehrätipsu kukkii loppukesällä.

Lähteet 
 Califlora: Layia platyglossa

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Kehrätipsu (Layia platyglossa)
 Puutarha.net: Tipsu (Layia platyglossa)

Asterikasvit
Original Masters

Original Masters on Jethro Tullin kokoelma-albumi vuodelta 1985. Albumi sisältää hieman erilaisia miksauksia kappaleista, sillä ne on otettu 7-tuumaisista promo-versioista, joita on aiemmin jaettu vain radiokäyttöön.

Kappaleet 

"Living in the Past" – 3:18 
"Aqualung" – 6:34 
"Too Old to Rock 'n' Roll, Too Young to Die" – 5:38 
"Locomotive Breath" – 4:23 
"Skating Away on the Thin Ice of the New Day" – 3:28 
"Bungle in the Jungle" – 3:34 
"Sweet Dream" – 4:01 
"Songs from the Wood" – 4:52 
"Witch's Promise" – 3:47 
"Thick as a Brick" – 3:00 
"Minstrel in the Gallery" – 7:47 
"Life's a Long Song" – 3:16 

Vuoden 1985 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
The Best of Jethro Tull – The Anniversary Collection

The Best of Jethro Tull – The Anniversary Collection on Jethro Tullin kokoelma-albumi, joka käsittää vuodet 1968–1991. Se julkaistiin yhtyeen 25-vuotisjuhlavuonna 1993.

Kappaleet

CD 1

CD 2

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  
 
 
 
 
 
 

Vuoden 1993 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Rutgersin yliopisto

Rutgersin yliopisto ( ) on julkinen tutkimusyliopisto New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Se on samalla kotiosavaltionsa osavaltionyliopisto, jolla on kampuksia Newarkissa, New Brunswickissa, Piscatawayssa ja Camdenissa. 10. marraskuuta 1766 perustettu Rutgers on Yhdysvaltojen kahdeksanneksi vanhin yliopisto.

Tunnettu Rutgersin yliopiston tieteilijä on tietotekniikan professori Bahman Kalantari.

Kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi yliopiston New Brunswickin kampuksen tieteellisten näyttöjen perusteella maailman huippuyliopistojen listan 2021 sijaluokkaan 101-150.Newarkin pääkampuksen ARWU arvioi sijaluokkaan 901-1000.
Yliopiston mainetta arvioissaan korostava brittiläinen QS-yliopistoranking luokitteli saman yliopistokampuksen maailman yliopistolistallaan (2023) sijaluokkaan 801-1000. Tämän arvion mukaan kampuksen sijoitus on pudonnut yli 300 sijaa edellisen vuosikymmenen aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla

New Jerseyn yliopistot ja korkeakoulut
Nightcap

Nightcap: The Unreleased Masters 1972–1991 on Jethro Tullin ennenjulkaisematonta materiaalia sisältävä kokoelma-albumi. Sen ensimmäinen CD koostuu Ranskassa elokuussa 1972 nauhoitetuista sessioista, joista myöhemmin uudelleennauhoitusten jälkeen muodostui A Passion Play -albumi. Toinen CD sisältää ennenjulkaisemattomia kappaleita vuosilta 1974–1991. Albumi julkaistiin rajoitettuna painoksena ja sen tuotto meni hyväntekeväisyyteen.

Kappaleet 

CD 1:

"First Post" – 1:54 
"Animelée" – 1:41 
"Tiger Toon" – 1:36 
"Look At The Animals" – 5:09 
"Law Of The Bungle" – 2:32 
"Law Of The Bungle Part II" – 5:26 
"Left Right" – 5:01 
"Solitaire" – 1:25 
"Critique Oblique" – 9:03 
"Post Last" – 5:35 
"Scenario" – 3:26 
"Audition" – 2:34 
"No Rehearsal" – 5:12 

CD 2:

"Paradise Steakhouse" – 4:01 
"Sealion II" – 3:21 
"Piece Of Cake" – 3:40 
"Quartet" – 2:45 
"Silver River Turning" – 4:52 
"Crew Nights" – 4:33 
"The Curse" – 3:39 
"Rosa On The Factory Floor" – 4:38 
"A Small Cigar" – 3:39 
"Man Of Principle" – 3:57 
"Commons Brawl" – 3:24 
"No Step" – 3:38 
"Drive On The Young Side Of Life" – 4:13 
"I Don't Want To Be Me" – 3:29 
"Broadford Bazaar" – 3:38 
"Lights Out" – 5:16 
"Truck Stop Runner" – 3:47 
"Hard Liner" – 3:47 

CD 1:elokuu 1972 Chateau D'Herouville, Ranska
CD 2:kpl. 1,2 ja 4: 1974 Morgan Studioskpl. 9: 1975 Maison Rouge Mobile Studiokpl. 15: 1978 Maison Rouge Mobile Studiokpl. 6,7,11-13,16: 1981 Maison Rouge Mobile Studiokpl. 10: 1988 Ian Andersonin kotistudiokpl. 18: 1989 Ian Andersonin kotistudiokpl. 3,5,8,14: 1990 Ian Andersonin kotistudiokpl. 17: 1991 Ian Andersonin kotistudio ja Woodward Studios

Muusikot 

Ian Anderson: huilu, balalaika, mandoliini, urut, akustinen kitara, huuliharppu, claghorn, piano, laulu
Martin Barre: sähkökitara (CD 1, CD 2 kpl. 1-8, 10-14, 16-18)
John Evan: celeste, piano, kosketinsoittimet (CD 1, CD 2 kpl. 1,2,4)
Jeffrey Hammond: basso, taustalaulu (CD 1, CD 2 kpl. 1,2,4)
Barriemore Barlow: rummut, perkussio (CD 1, CD 2 kpl. 1,2,4)
David Palmer: kosketinsoittimet, orkesterisovitukset (CD 2 kpl. 4,9)
Dave Pegg: basso, mandoliini, laulu (CD 2 kpl. 3,5-8,10-14,16,18)
Gerry Conway: rummut, perkussio (CD 2 kpl. 6,7,10-13,16)
Peter-John Vettese: piano, syntetisaattori (CD 2 kpl. 6,13)
Doane Perry: rummut (CD 2 kpl. 3,5,8,14, ei kappaleessa 17 vaikka kannessa niin mainitaan)

sekä:

John Bundrick: piano, Hammond B-3 urut (CD 2 kpl. 3,5,8)
Scott Hunter: rummut (CD 2 kpl. 17)
Matthew Pegg: basso (CD 2 kpl. 17)
 
Vuoden 1993 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Superchick

Superchick, tunnetaan myös nimellä Superchic[k], on amerikkalainen kristillistä rockia soittava yhtye. Yhtyeen musiikissa on myös vivahteita punkista, rapista ja R&Bstä. Superchick on perustettu vuonna 1999.

Jäsenet

Nykyiset

Max Hsu - koskettimet
Tricia Brock - laulu
Melissa Brock - rytmikitara
Matt Dally - bassokitara, syntetisaattori
Dave Ghazarian - soolokitaristi
Brandon Estelle - rummut

Entiset

Brian Fitch - rummut
Justin Sharbono - kitara
Andy Vegas - lyömäsoittimet
Dave Clo - bassokitara, akustinen kitara
Ben Dally - rummut

Albumit
Karaoke Superstars (2001)
Last One Picked (2002)
Regeneration (2003)
Beauty From Pain (2006)
Rock What You Got (2008)
Reinvention (2010)

Aiheesta muualla
Superchickonline

Superchickin MySpace sivu

Kristilliset yhtyeet
Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Jani Naumanen

Jani Naumanen (s. 27. elokuuta 1982) on suomalainen salibandymaalivahti. Viimeksi hän edusti Tapanilan Erää. Naumanen oli voittamassa Suomelle Salibandyn maailmanmestaruutta vuosina 2008 ja 2010.

Ura
Naumasen pääsarjaura Salibandyliigasa alkoi kaudella 2002–2003 joensuulaisessa Josbassa. Hän vietti seurassa yhteensä kolme kautta, jonka aikana Naumanen saavutti kaksi SM-hopeaa kausilla 2002–2003 ja 2003–2004, sekä Suomen Cupin mestaruuden kaudella 2002–2003.

Kaudeksi 2005–2006 Naumanen siirtyi helsinkiläiseen Tapanilan Erään. Hän saavutti joukkueessa toisella kaudellaan SM-pronssia. Kaudella 2007–2008 Naumanen saavutti toisen Suomen Cupin mestaruutensa ja valittiin kerran Salibandyliigan kuukauden pelaajaksi joulukuussa 2007.

Kauden 2010–2011 jälkeen Naumanen joutui lopettamaan hetkellisesti peliuransa lonkkavamman myötä.

Saavutukset
Maailmanmestaruus: 2008 ja 2010
Salibandyliiga
Hopeaa: 2003, 2004, 2009
Pronssia: 2007
Suomen Cup: 2003, 2008

Henkilökohtaiset
Salibandyliigan kuukauden pelaaja: joulukuu 2007, maaliskuu 2009, helmikuu 2010

Lähteet

Aiheesta muualla
 WFC2008

Suomalaiset salibandymaalivahdit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
The Very Best of Jethro Tull

The Very Best of Jethro Tull on Jethro Tullin uran luotaava kokoelma-albumi vuodelta 2001. Ian Anderson on itse valinnut kappaleet ja hyväksynyt joidenkin kappaleiden editoinnin, jotta kokonaisuus mahtuisi yhdelle CD-levylle.

Kappaleet 

"Living in the Past" – 3:39 
"Aqualung" – 6:35 
"Sweet Dream" – 4:02 
"The Whistler" – 3:28 
"Bungle in the Jungle" – 3:35 
"Witch's Promise" – 3:49 
"Locomotive Breath" – 4:24 
"Steel Monkey" – 3:36 
"Thick as a Brick" (edit) – 3:00 
"Bourée" – 3:44 
"Too Old to Rock and Roll, Too Young to Die" (edit) – 3:54 
"Life is a Long Song" – 3:16 
"Songs from the Wood" – 4:51 
"A New Day Yesterday" – 4:08 
"Heavy Horses" (edit) – 3:19 
"Broadsword" – 4:59 
"Roots to Branches" – 5:11 
"A Song for Jeffrey" – 3:17 
"Minstrel in the Gallery" (edit) – 3:49 
"Cheerio" – 1:10 

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Essential

Essential on Jethro Tullin kokoelmalevy.

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 2003 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
25 Anniversary Box Set

25 Anniversary Box Set on Jethro Tullin 25-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistu neljän CD:n boksi. Se sisältää yhtyeen klassikoita sekä harvinaisempaa live- ja studiomateriaalia.

Kappaleet

CD 1: Remixed: Classic Songs 

"My Sunday Feeling" 
"A Song For Jeffrey" 
"Living In The Past" 
"Teacher" 
"Sweet Dream" 
"Cross-Eyed Mary" 
"Witch's Promise" 
"Life Is A Long Song" 
"Bungle In The Jungle" 
"Minstrel In The Gallery" 
"Cold Wind To Valhalla" 
"Too Old To Rock 'n' Roll: Too Young To Die!" 
"Songs From The Wood" 
"Heavy Horses" 
"Black Sunday" 
"Broadsword"

CD 2: Carnegie Hall, N.Y.: Recorded Live New York City 1970 

"Nothing Is Easy" 
"My God" 
"With You There To Help Me" 
"A Song For Jeffrey" 
"To Cry You A Song" 
"Sossity: You're A Woman" 
"Reasons For Waiting" 
"We Used To Know" 
"Guitar Solo" 
"For A Thousand Mothers"

CD 3: The Beacons Bottom: Tapes 

"So Much Trouble" 
"My Sunday Feeling" 
"Some Day The Sun Won't Shine For You" 
"Living In The Past" 
"Bourée" 
"With You There To Help Me" 
"Thick As A Brick" 
"Cheerio" 
"A New Day Yesterday" 
"Protect And Survive" 
"Jack-A-Lynn" 
"The Whistler" 
"My God" 
"Aqualung"

CD 4: Pot Pourri: Live Across The World & Through The Years 

"To Be Sad Is A Mad Way To Be" 
"Back To The Family" 
"A Passion Play (Extract)" 
"Wind-Up / Locomotive Breath / Land Of Hope And Glory" 
"Seal Driver" 
"Nobody's Car" 
"Pussy Willow" 
"Budapest" 
"Nothing Is Easy" 
"Kissing Willie" 
"Still Loving You Tonight" 
"Beggar's Farm" 
"Passion Jig" 
"A Song For Jeffrey" 
"Living In The Past"

Vuoden 1993 kokoelma-albumit
Jethro Tullin kokoelma-albumit
Ren’Py

Ren'Py Visual Novel Engine on ilmainen visual novel -kehitysalusta. Python-ohjelmointikielellä luotu sovellus on saavuttanut suosiota etenkin Japanin ulkopuolella. Vuoden 2014 loppuun mennessä Ren'Pyllä on luotu yli 700 peliä.
Ren'Py on saatavilla Android, iOS, macOS, Linux ja Windows alustoille.

Ren'Pyn on kehittänyt Tom "PyTom" Rothamel, joka julkaisi sen vuonna 2004 MIT-lisenssillä.

Ominaisuudet 
Ren'Py tukee käytännössä kaikkia visual novel -peliltä yleensä vaadituista ominaisuuksista, kuten haarautuvia tarinoita, pelin tallentamista, tarinan kelaamista ja monenlaisia siirtymätehosteita. Edistyneemmät ohjelmoijat voivat tarvittaessa luoda Ren'Py-peleihinsä uusia ominaisuuksia Python-ohjelmointikielen sekä alustaa varten kehitetyn, erityisesti animointiin tarkoitetun, ATL-kielen (Animation and Transformation Language) avulla. Peli tukee myös julkaistavien pelitiedostojen salaamista takaisinmallintamisen ehkäisemiseksi.

Muut vastaavat 
Muita vastaavia ovat muun muassa NScripter ja KiriKiri.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ren'Pyn kotisivu 
 Ominaisuuslista 
 AnimeFringen Ren'Py:yn liittyvä haastattelu 

Pelimoottorit
Pelinteko-ohjelmat
Stacey DePass

Stacey DePass on kanadalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten animaatiosarjasta 6teen. Hän on tehnyt useimmiten äänirooleja Nelvanan tuottamiin animaatioihin.

Aiheesta muualla 

 Stacey DePass TV.comissa  
 Anime News Network

Kanadalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Pecha Kucha

Pecha Kucha () tai Pecha Kucha -ilta on esitysformaatti, jonka avulla voidaan esitellä luovaa työtä helposti ja epämuodollisesti. Sen suunnittelivat alun perin vuonna 2003 tokiolaisen arkkitehtitoimiston työntekijät, jotta nuoret muotoilijat voisivat tavata, verkostoitua ja esitellä töitään julkisesti. Formaatti on levinnyt eri puolille maailmaa.
 
Nimi juontuu japaninkielisestä sanasta, joka kuvaa keskustelun, ”porinan”, ääntä. 

Pecha Kucha -illan tavoitteena on pitää esitykset lyhyinä, kiinnostustaso korkealla ja tarjota mahdollisuus monen esittäjän ideoiden vaihdolle yhden illan kuluessa. Esittäjät ja aiheet valitaan hyvissä ajoin ennen esitystä. Jokainen esittäjä saa esittää 20 kuvaa, jokaista tasan 20 sekunnin ajan. Yhden esittelijän esitysaika on siis 6 minuuttia 40 sekuntia. Tapahtumissa on yleensä 10–14 kutsuttua puhujaa. Esittäjät ovat usein muotoilun, arkkitehtuurin, valokuvauksen, kuvataiteiden tai muilta luovilta aloilta, mutta esitykset ovat alkaneet ulottua myös yliopistoihin ja liike-elämään. Los Angelesissa useat maantieteilijät ovat käyttäneet formaattia tutkimustyönsä visuaalisen selostamiseen ja esittelyyn. Esitysten sisältöä ei rajoiteta millään tavalla. Jotkut järjestäjät ovat lisänneet formaattiin omia versioitaan. Groningenissa Hollannissa kaksi aikaa oli varattu yhtyeen live-esitykselle. 

Suomen ensimmäinen Pecha Kucha -ilta järjestettiin Oulussa Teatteriravintolassa 4. maaliskuuta 2008. Täydessä ravintolassa pidetyn  lanseerauksen takasi se, että puolet illan esiintyjistä oli arkkitehtejä ja puolet taiteilijoita. Järjestäjänä oli Pohjois-Suomen Arkkitehdit SAFA. 

Rovaniemellä, joka on maailman pohjoisin Pecha Kucha -paikkakunta, järjestettiin Pecha Kucha Night lokakuussa 2008. Tapahtumassa kuultiin muun muassa luovien alojen taitajien puheita. Helsingissä ryhdyttiin järjestämään Pecha Kucha -tapahtumia syksyllä 2006.

Lähteet

Kulttuuritapahtumat
Opetusmenetelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Randy Johnson

Randall David Johnson (s. 10. syyskuuta 1963 Walnut Creek, Kalifornia) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä, joka pelasi 22 kautta Major League Baseball (MLB) -sarjassa vuosina 1988–2009. Hän edusti suurimman osan urastaan Seattle Marinersia ja Arizona Diamondbacksia. Johnson saavutti urallaan 303 voittoa, mikä on vasenkätisistä syöttäjistä viidenneksi eniten, ja 4 875 suorapolttoa, toiseksi eniten kaikista syöttäjistä Nolan Ryanin jälkeen. Hän voitti liigan parhaalle syöttäjälle myönnettävän Cy Young -palkinnon viidesti, kerran American Leaguessa ja neljä kertaa National Leaguessa. Hänet valittiin kymmenen kertaa MLB:n tähdistöotteluun.

Montreal Expos varasi Johnsonin vuoden 1985 varaustilaisuuden 2. kierroksella. Hän teki debyyttinsä MLB:ssä kaudella 1988. Expos kauppasi hänet Seattle Marinersiin kauden 1989 alussa. Kaudella 1990 hänet valittiin ensimmäistä kertaa tähdistöotteluun, ja kaudella 1995 hän voitti ensimmäisen Cy Young -palkintonsa. Kaudella 1998 Mariners ei luvannut Johnsonille jatkosopimusta, ja hänet kaupattiin Houston Astrosiin siirtoikkunan viimeisenä päivänä heinäkuussa. Kauden 1998 jälkeen hän teki neljävuotisen sopimuksen vasta kaksi vuotta MLB:ssä pelanneen Arizona Diamondbacksin kanssa. Diamondbacksissa Johnson voitti Cy Youngin neljä kertaa peräkkäin, ja World Seriesin vuonna 2001, jolloin hänet valittiin World Seriesin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Tammikuussa 2005 hänet kaupattiin New York Yankeesiin. Kaksi vuotta myöhemmin hänet kaupattiin takaisin Diamondbacksiin, jossa hän pelasi vielä kaksi kautta. Kaudeksi 2009 hän teki sopimuksen San Francisco Giantsin kanssa, ja ilmoitti uransa lopettamisesta kauden jälkeen.

Johnson valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Johnsonin tiedot MLB:n sivuilla 
Johnsonin tiedot ESPN:n sivuilla 

Yhdysvaltalaiset baseballpelaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lipstick Jungle

Lipstick Jungle on Candace Bushnellin samannimiseen kirjaan pohjautuva draamasarja.
Sarja kertoo kolmen New Yorkissa elävän naisen Nicon, Wendyn ja Victoryn keskinäisestä ystävyydestä
ja elämästä. Suomessa MTV3 esitti sarjan 1. tuotantokauden tammikuusta 2009 alkaen ja 2. tuotantokauden syksyllä 2009. Sarjan tuotanto lopettiin maaliskuussa 2009, joten 2. tuotantokausi jäi viimeiseksi kaudeksi.

Jaksot

1. tuotantokausi

2. tuotantokausi

Henkilöt

Päähenkilöt
Brooke Shields – Wendy Healy 
Kim Raver –  Nico Reilly
Lindsay Price – Victory Ford
Paul Blackthorne – Shane Healy
Robert Buckley – Kirby Atwood
Andrew McCarthy - Joe Bennett
Julian Sands – Hector Matrick
 Christopher Cousins - Charles Reilly

Sivuhenkilöt
Rosie Perez - Dahlia
David Alan Basche – Mike Harness
Mary Tyler Moore - Wendyn äiti
David Norona – Salvador Rosa
Matt Lauria – Roy Merrittruns 
Vanessa Marcil - Josie Scotto
Uma Incrocci - Nora

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sarjan suomenkielinen kotisivu
 Sarjan alkuperäinen kotisivu 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Leo Geyr von Schweppenburg

Leo Dietrich Franz Freiherr Geyr von Schweppenburg (2. maaliskuuta 1886 Potsdam – 27. tammikuuta 1974 Irschenhausen lähellä Müncheniä) oli saksalainen maavoimien panssarikenraali toisessa maailmansodassa. 

Geyr liittyi Saksan armeijaan 1904. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli rintamayksiköissä komentajana sekä esikuntatehtävissä. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan Geyr siirrettiin sotaministeriöön ja hän toimi sotilasasiamiehenä Lontoon ja Brysselin lähetystöissä 1933–1937.

Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja aloitti toisen maailmansodan. Geyr oli mukana offensiivissa komentaen 3. panssaridivisioonaa. Ranskan valtauksen aikana hän komensi XXIV armeijakuntaa. Hän oli mukana itärintaman taisteluissa operaatio Barbarossan alusta vuoteen 1943, jolloin hänet siirrettiin Ranskaan. Geyr osallistui Normandian maihinnousun taisteluihin ja haavoittui itsekin kun Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien hävittäjäkoneita hyökkäsi hänen esikuntaansa. Toivuttuaan elokuussa 1944 hänet siirrettiin reservin panssarijoukkojen tarkastajaksi. Liittoutuneet vangitsivat hänet 9. toukokuuta 1945 ja hän pysyi sotavankeudessa kaksi vuotta. Hän kuoli Baijerissa 1974.

Saksalaiset kenraalit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Viulusonaatti nro 9 (Beethoven)

Viulusonaatti nro 9 on Ludwig van Beethovenin viululle ja pianolle säveltämä kamarimusiikkiteos, joka tunnetaan myös nimellä Kreutzer-sonaatti. Teos julkaistiin vuonna 1802. 

Sonaatti nousi Beethovenin sävellyksistä esiin, kun Leo Tolstoin romaani Kreutzersonaatti ilmestyi, ja se on sitten ollut herätteenä muillekin kirjallisille teoksille ja elokuville.

Teoksen osat 
Adagio sostenuto - Presto - Adagio
Andante con variazioni
Presto

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tarina Kreutzer-sonaatin omistuksesta 
 Levytys mp3-tiedostona, Corey Cerovsek, violin and Paavali Jumppanen, piano

Ludwig van Beethovenin teokset
1800-vuosikymmenen musiikkiteokset
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani () on Romanian Adamklississä sijaitseva muistomerkki, jonka Rooman keisari Trajanus rakennutti vuonna 107 tai 108 silloiseen Moesia Inferiorin provinssiin roomalaisten sodanjumala Mars Ultorin (Koston Mars) kunniaksi. Rummun muotoisen muistomerkin halkaisija on noin 30 metriä ja sitä ympäröi 54 metooppia, jotka kuvaavat roomalaisten taistelua daakialaisia vastaan. Se omistettiin luultavasti Trajanuksen (101-102 ja 105-106) tai Domitianuksen (85-89) Daakian sodissa kaatuneille roomalaisille sotilaille. Paikalla saatettiin käydä myös roomalaisten ja daakialaisten välinen taistelu vuonna 101 tai 102. Alkuperäinen muistomerkki on tuhoutunut, mutta samalla paikalle rakennettiin rekonstruktio vuonna 1977.

Muistomerkkiin kaiverrettu kirjoitus on joiltakin osin hävinnyt, mutta se on pystytty rekonstroimaan.

 MARTI ULTOR[I]
       IM[P(erator)CAES]AR DIVI 
       NERVA[E] F(ILIUS) N[E]RVA
       TRA]IANUS [AUG(USTUS) GERM(ANICUS)]
       DAC]I[CU]S PONT(IFEX) MAX(IMUS)
       TRIB(UNICIA) POTEST(ATE) XIII
       IMP(ERATOR) VI CO(N)S(UL) V P(ater) P(atriae)
       ?VICTO EXERC]ITU D[ACORUM]
       ?---- ET SARMATA]RUM
       ---------------------]E

Samalla paikalla sijaitsi myös alttari, joka oli pystytetty vuonna 92 tapahtuneen taistelun muistoksi, jossa sarmaatit tuhosivat täysin roomalaisen Legio XXI Rapaxin. Alttariin oli listattu 3000 legioonalaisen ja auxilia-joukkojen sotilaan nimet.

Lähteet

Viitteet 

Antiikin veistokset
Muistomerkit
Makamban provinssi

Makamban provinssi on Burundin 17 provinssista eteläisin. Provinssi rajoittuu lännessä Tanganjikajärveen ja etelässä ja idässä Tansaniaan. Myös sen pääkaupungin nimi on Makamba.
 
Vuonna 2007 Makamban väkiluvuksi arvioitiin 549 000 henkeä. Sen pinta-ala on 1 960,60 km2.

Kunnat
Makamban provinssi jakautuu kuuteen kuntaan

 Kayogoro
 Kibago
 Mabanda
 Makamba
 Nyanza-Lac
 Vugizo

Lähteet 

Burundin provinssit
Plasmodium falciparum

Plasmodium falciparum on itiöeläimiin kuuluva yksisoluinen loiseliö, joka aiheuttaa malariaa. Sen vektorina toimivat Anopheles-suvun hyttyset, joiden pistosta malarialoinen siirtyy ihmisen elimistöön. P. falciparum on patogeenisin neljästä ihmisellä elävästä Plasmodium-lajista (muut ovat P. vivax, P. ovale ja P. malariae). Se aiheuttaa noin 80 prosenttia maailman malariatapauksista ja 90 prosenttia malariakuolemista.

P. falciparumin genomia ryhdyttiin selvittämään vuonna 1996 Malaria Genome Project -nimisessä projektissa, ja koko genomi oli sekvensoitu vuoteen 2002 mennessä. Genomi on noin 23 miljoonan emäsparin kokoinen ja jakaantuu 14 kromosomiin, jotka sisältävät hieman yli 5 300 geeniä.

Elinkierto

Kun malarialoisella infektoitunut hyttynen pistää ihmistä, siirtyy verenkiertoon loisien sporotsoiiteiksi kutsuttuja muotoja, jotka hakeutuvat maksaan ja aloittavat siellä monistumisen. Parin viikon kuluttua maksasolut rikkoontuvat ja päästävät monistuneet merotsoiitit verenkiertoon, jossa ne tunkeutuvat punasolujen sisään monistumaan. Muutaman vuorokauden kuluttua merotsoiittien täyttämät punasolut hajoavat, mikä aiheuttaa malarialle tyypilliset kuume- ja horkkaoireet. Osasta merotsoiitteja kehittyy sukusoluja eli gametosyyttejä, jotka palaavat uuden hyttysen suolistoon lisääntymään.

Lähteet

Chromalveolata
Loistaudit
Viron kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta 1923

Viron kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta julkisissa kansakouluissa pidettiin 17. helmikuuta 1923 ja se oli maan ensimmäinen kansanäänestys. 

Viron luterilaiseen kirkkoon kuului maan väestöstä vuonna 1922 78 prosenttia ja kirkko oli hitaasti virolaistunut saksalaisuuden vaikutuksesta. Vuonna 1917 pidetyssä kirkolliskokouksessa päätettiin asettaa tavoitteeksi vapaa kansankirkko, joka olisi riippumaton valtiovallasta sekä ulkomaisesta määräysvallasta. Vuonna 1919 kirkko päätti, että valtio ja kirkko pysyisivät erillään, mikä kirjattiin samana vuonna myös maan perustuslakiin. Vaikka Suomessakin oli luterilainen kansankirkko, oli tilanne Viroon verrattuna siis täysin erilainen. Näihin päätöksiin vaikutti se, että Virossa vasemmistolaisuus oli hallitseva suuntaus aina vuoteen 1920 asti, jolloin alkoi oikeistopuolueiden valta-aika.

Viron bolševistista Neuvosto-Venäjää vastaan käyty vapaussota siirsi maata aika nopeastikin oikeammalle, johon kenttään myös maan kristilliset kuuluivat. Kristillisiä arvoja korostaneen ja uskonnonopetusta vaatineen Kristillisen kansanpuolueen kannatus oli juuri suurimmilaan vuoden 1923 vaaleissa, jolloin se sai 8 paikkaa Riigikoguun. Vuonna 1920 ja 1923 valitut Riigikogut olivat vahvasti oikeistolaisia. Erityisesti asiaa käsitteli oikeistolainen Pätsin I hallitus, jossa myös kristillisillä oli edustuksensa. Kysymykseksi tässä hallituksessa nousi kuinka paljon kristillistä kulttuuria ja uskoa pitäisi korostaa kouluopetuksessa. Lopulta saatiin aikaiseksi kompromissiksi tehty lakiesitys, joka pantiin kansanäänestykseen. Virolaisten enemmistö äänesti "JAA" lakiesityksen puolesta. Lain hyväksymisen myötä kaikkien koulujen tuli tarjota oppilailleen uskonnonopetusta, jos nämä niin halusivat. Uskonnonopetus siis tuli kouluihin, mutta vapaaehtoisena. Tämä tulos tyydytti kristillisiä piirejä. 

Kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta 1923
Kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta 1923
Kansanäänestykset
1923
Fort Garry

Fort Garry, tunnetaan myös nimellä Ylempi Fort Garry, oli Hudson's Bay Companyn toimipiste ja turkiskaupan keskus Redjoen ja Assiniboinejoen yhtymäkohdassa, jossa sijaitsee nykyään Winnipegin kaupunki. 

Toimipiste oli alun perin North West Companyn omistama ja tunnettiin nimellä Fort Gibraltar, kunnes vuonna 1822 yhtiöiden sulautettua toimintansa sen nimi muutettiin Fort Garryksi. Nimensä Fort Garry sai Hudson's Bay Companyn kuvernöörin Nicholas Garryn mukaan. Fort Garry oli osa Red River Colonya, kunnes vuoden 1826 kevättulva tuhosi sen. Hudson's Bay Company rakennutti toimipisteen uudelleen vuonna 1835 ja nimesi sen Ylemmäksi Fort Garryksi (Upper Fort Garry) erottaen sen Alemmasta Fort Garrystä (Lower Fort Garry), joka oli perustettu vuonna 1831 35 kilometriä alavirtaan. Uutta toimipistettä käytettiin jossain määrin turkiskaupan toimipisteenä, mutta sen päätarkoitus 1800-luvun loppupuolella oli toimia hallinnollisena keskuksena Hudson's Bay Companyn toiminnoille alueella. Red River Colonyn hallitus ja lähinnä Hudson's Bay Companyn työntekijöistä koostuva Assiniboian valtuusto kokoontuivat myös Fort Garryssä. 

Vuonna 1869 Hudson's Bay Company luopui turkiskauppamonopolistaan. 

Fort Garry vallattiin vuosien 1869 ja 1870 vaihteessa tapahtuneessa Redjoen kapinassa. Kapinassa métis-kansa, johtajanaan Louis Riel, joka oli myöhemmin perustamassa nykyistä Manitoban provinssia, nousi Kanadan hallitusta vastaan. 

Kapinan jälkeen alueen västömäärä jatkoi kasvamistaan. Vuonna 1874 Winnipegin kaupunki perustettiin ja Fort Garry -nimi poistui käytöstä. Vuoden 1880 loppupuolella suurin osa rakennuksista purettiin pääkadun suoristamisen johdosta. Fort Garrystä on säilynyt tähän päivään asti ainoastaan pääportti. Myös nimi Fort Garry on edelleen käytössä yhdistysten, yritysten, paikkojen ja kadunnimissä. Esimerkiksi yksi Winnipegin kaupunginosista on nimetty Fort Garryksi, ja hotelli alkuperäisen sijainnin läheisyydessä on nimetty Fort Garry Hoteliksi (sen rakensi alkujaan Grand Trunk Pacific Railway). Hotellia reunustavat kadut on nimetty Fort- ja Garry-kaduiksi. Myös monet yritykset käyttävät nimeä, kuten Fort Garry Industries ja Fort Garry Brewing Company. Winnipegissä sijaitseva Kanadan armeijan reserviosasto on nimetty puolestaan The Fort Garry Horseksi.

Lähteet 

 Garry, Nicholas. Diary of Nicholas Garry, Deputy-Governor of the Hudson's Bay Company from 1822-1835. A Detailed Narrative of His Travels in the Northwest Territories of British North America in 1821. 1900. 

Winnipegin rakennukset ja rakennelmat
Manitoban historia
Kanadan linnoitukset
Rupert's Land Act of 1868

Rupert's Land Act oli vuonna 1868 vahvistettu Kanadan dominion lakimuutos, jolla mahdollistettiin Rupertinmaan osto Hudson's Bay Companyltä. Hallinnollinen siirto tapahtui vuonna 1869, ja 300 000 punnan kauppahinta maksettiin Hudson's Bay Companylle vuonna 1870. Sopimukseen sisältyi myös ehto, jonka mukaan Hudson's Bay Company säilytti siirrettävällä alueella 20 prosentin oikeudet viljeltävään maa-alaan.

Aiheesta muualla 
 Rupert's Land Act Online 

Kanadan historia
Kanadan maantiede
Tuula Teeri

Tuula T. Teeri (s. 20. kesäkuuta 1957 Espoo) on suomalainen puun bioteknologiaan erikoistunut molekyyligenetiikan tohtori. Hänet valittiin joulukuussa 2008 Aalto-yliopiston ensimmäiseksi rehtoriksi. Hänen viisivuotiskautensa alkoi huhtikuussa 2009 ja toinen viisivuotiskausi huhtikuussa 2014. Huhti-elokuussa 2014 Teeri on sapattivapaalla ja rehtorin tehtäviä hoitaa Ilkka Niemelä. Vapaan aikana Teeren on tarkoitus suunnitella yliopiston visiota vuoteen 2030 saakka.

Teeri toimi ennen rehtoriksi valintaansa vararehtorina Tukholman Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa vuosina 2008–2009. Vuodesta 1998 hän oli ollut korkeakoulun professori ja vuosina 2005–2007 bioteknologian laitoksen varadekaani. Aikaisemmin Teeri on työskennellyt aikaisemmin myös Valtion teknillisessä tutkimuslaitoksessa (VTT) vuosina 1985–1992 ja 1994–1997 sekä yksityisellä sektorilla Kaliforniassa (Genentech, 1993).

Väitöskirjatyönsä The cellulolytic enzyme system of Trichoderma reesei (1987) Teeri teki VTT:llä. Teeriltä on ilmestynyt 181 alkuperäisjulkaisua (1983–2008).

Vuonna 2015 Tuula Teeri sai syyteen luottamusmiehen oikeuksien loukkaamisesta. Syyttäjän mukaan Teeri on syyllistynyt työntekijöiden edustajan oikeuksien loukkaamiseen. Työtuomioistuin tuomitsi jo aiemmin Aalto-yliopiston maksamaan irtisanotulle luottamusmiehelle 100 000 euron korvaukset. Työtuomioistuimen mukaan luottamusmies irtisanottiin perusteettomiin väitteisiin vedoten.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Reflections : Mietteitä . Tuula Teerin blogi.

Suomalaiset professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
VTT