joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo kummisedistä

Tämä on luettelo tunnetuista mafiaperheiden päälliköistä Yhdysvalloissa. Mafiaperheiden päälliköitä kutsutaan usein nimellä "Don" tai "Kummisetä".

Kieltolain aika 
Joe Aiello (1928–1930), salamurhattiin 23. lokakuuta 1930.
Steve Ferrigno, salamurhattiin 5. marraskuuta 1930.
Antonio Lombardo, salamurhattiin 7. syyskuuta 1928
Salvatore Maranzano, salamurhattiin 11. syyskuuta 1931.
Giuseppe Masseria, salamurhattiin huhtikuuta 10 1931.
Bugs Moran (1891 – 25. helmikuuta 1957)
Alfred Mineo, salamurhattiin 5. marraskuuta 1930.
Joseph Pinzolo (1930), salamurhattiin syyskuussa 1930.
Gaetano Reina, salamurhattiin 28. helmikuuta 1930.
Johnny Torrio, kuoli luonnollisesti 16. huhtikuuta 1957.
Frankie Yale, salamurhattiin 1. heinäkuuta 1928.
Don Salieri, ammuttiin ravintolassa 13. marraskuuta 1938

Lama-aika
Joseph Bonanno, kuoli luonnollisesti toukokuussa 2002
Gaetano Gagliano (1930–1953), kuoli luonnollisesti 1953.
Thomas Lucchese (1953–1967), kuoli luonnollisesti 1967.
Charles Luciano (Lucky Luciano) (1932–1936), kuoli sydänkohtaukseen Napolin lentokentällä 1962.
Philip Mangano (1931–1951), salamurhattiin 10. huhtikuuta, 1951.
Vincent Mangano (1931–1951), katosi 1951.
Giuseppe Profaci (1931–1962), kuoli syöpään 7. kesäkuuta 1962.
Al Capone, kuoli sydämen toimintahäiriöön 1947.

Toisen maailmansodan jälkeinen aika 
Tony Accardo (Chicago)
Joe Adonis, kuoli 26. marraskuuta 1972.
Albert Anastasia (1951–1957), salamurhattiin 25. lokakuuta 1957.
Carmine Galante salamurhattiin.
Joe Colombo salamurhattiin.
Paul Castellano salamurhattiin.
Frank Costello 18. helmikuuta 1973
Carlo Gambino kuoli sydänkohtaukseen 15. lokakuuta 1976.
Vincent Gigante
John Gotti, kuoli kurkkusyöpään  vankilassa 10. kesäkuuta 2002.
Sam Giancana (Chicago, salamurhattiin)
Thomas Eboli, salamurhattiin 15. heinäkuuta 1972.
Vito Genovese (1952–1959), kuoli luonnollisesti vankilassa 1959.
Carlos Marcello (New Orleans)
Willie Moretti (New Jersey)
Santo Trafficante Sr (Miami ja Tampa)
Tony Tursi (San Juan, Puerto Rico), kuoli luonnollisesti 22. huhtikuuta 1989

Nykyaika 
Vic Amuso (New York) 
Jackie D'Amico (New York)
Casey Staubleone (Bones) (New Jersey)
John DiFronzo (Chicago)

Mafia
Al-Kut

Kut () on kaupunki Itä-Irakissa, Tigrisin vasemmalla rannalla, noin 160 km etelään Bagdadista. Se asukasluku vuonna 2009  oli noin 375 000. Se on Wasitin maakunnan pääkaupunki.

Kutin vanha kaupunki on joen jyrkässä mutkassa, ja siitä on vain kapea maayhteys. 

Kut on ollut vuosisatoja mattokaupan keskus. Se sijaitsee hedelmällisen maanviljelyalueen keskellä. Kaupungin lähellä sijaitsi myös Bagdadin ydintutkimuslaitos.

Kutissa käytiin raskaita taisteluja ensimmäisessä maailmansodassa, kun brittiläinen Mesopotamian siirtoarmeija marssi kenraali Charles Townshendin johdolla pohjoiseen Basrasta syyskuussa 1915. Syyskuun 26. alkaneessa taistelussa osmanit ajettiin kaupungista ja kahden kuukauden jälkeen Townshend jatkoi etenemistä pohjoiseen. Ktesifonin taistelun jälkeen britit peräytyivät takaisin Kutiin, jonne turkkilaiset Colmar von der Goltzin johdolla saartoivat heidät. Townshend antautui huhtikuun lopussa 1916.

Lähteet

Aiheesta muualla

Irakin kaupungit
Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri

Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa neljä kansanedustajaehdokasta Vaasan vaalipiirissä. Suurimman osan vaalipiirin kansanedustajehdokkaista asettaa Keskustan Etelä-Pohjanmaan piiri.
Piirin puheenjohtajana toimii Timo Pärkkä. Suomen Keskustan puoluehallituksen varsinaisena jäsenenä toimii Piia Rautiola.

Merkittäviä henkilöitä

Kansanedustajat 2019-2023 
Mika Lintilä

Aikaisemmat kansanedustajat 
Pohjoinen vaalipiiri
 Frans Hanhisalo (1919–1921)
 Viljami Kalliokoski (1922–1945, 1948–1962)
 Kauno Kleemola (1939–1945, 1948–1962)

Vaasan vaalipiiri
 Kauno Kleemola (1962–1965)
 Aaro Lintilä (1962–1972)
 Heimo Linna (1966–1987)
 Esko Aho (1983–1999)
 Hannu Aho (1999–2003)
 Tuomo Puumala (2007–2019)

Puheenjohtajat 
 Alfred Torppa (1911–1912)
 Antero Leino (1912–1913)
 Sakri Kotila (1913–1916)
 F. E. Tunturi (1916–1919)
 Frans Hanhisalo (1919–1924)
 Viljami Kalliokoski (1924–1963)
 Aaro Lintilä (1963-1976)
 Heimo Linna (1976–1985)
 Esko Aho (1985–?)
 Mika Lintilä (?–2016)
 Mari Kerola (2017–2019)
 Timo Pärkkä (2020–)

Toiminnanjohtajat 
 K. N. Varila (1911)
 Kalle Lukkarila (1913–1915)
 Frans Hanhisalo (1915–1920)
 Josua Ruotsala (1920–1929)
 Eino Hirvi (1929–1952)
 Aaro Lintilä (1952–1962)
 Eero Yli-Tokola (1962–1973)
 Matti Mikkola (1974–1977)
 Heikki Kinaret (1977–1983)
 Erkki Hänninen (1983–2017)
 Jirka Hakala (2017–2019)
 Mari Tourunen (o. s. Kerola) (2019–2022)
 Janne Isopahkala (2022–)

Kunnat
Keskustan kannatus kuntavaaleissa kunnittaen.

Katso myös 
 Vaasan vaalipiiri
 Keskustan Etelä-Pohjanmaan piiri
 Kristillisdemokraattien Pohjanmaan piiri
 Kristillisdemokraattien Keski-Pohjanmaan piiri
 Perussuomalaisten Etelä-Pohjanmaan piiri
 Perussuomalaisten Keski-Pohjanmaan piiri
 Pohjanmaan Kokoomus
 Pohjanmaan Sosialidemokraatit
 Pohjanmaan Vasemmisto
 RKP:n Pohjanmaan piirijärjestö
 Vaasan vaalipiirin vihreät

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri

Suomen Keskustan piirijärjestöt
Vaasan vaalipiiri
Keskipohjalaiset järjestöt
Keskustan Helsingin piiri

Keskustan Helsingin piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa Helsingin vaalipiirissä eduskuntavaaliehdokkaat sekä hyvinvointialueen tehtäviä hoitavassa Helsingin kaupungissa kuntavaaliehdokkaat.

Kansanedustajat

1970-luku
 Kyllikki Virolainen (1977–1979)

1980-luku
 Liisa Kulhia (1983–1984)

1990-luku
 Olli Rehn (1991–1995, valittiin Europarlamentin jäseneksi), (2015–2016, elinkeinoministeri)

2000-luku
 Esko Aho (1999–2003, siirtyi Vaasan vaalipiiristä)
 Anneli Jäätteenmäki (2003–2004, siirtyi Vaasan vaalipiiristä)
 Seppo Kanerva (2002–2002), siirtyi Kokoomuksesta, siirtyi Liberaaleihin)
 Terhi Peltokorpi (2004–2007, 2014–2015)
 Pertti Salovaara (2003–2007), siirtyi (Pirkanmaan vaalipiiriin)

2010-luku
 Mari Kiviniemi (2007–2014), pääministeri (2010–2011)
 Pekka Puska (2017–2019)

Vaalit

Puheenjohtajat
Tommi Kytölä (–2005)
Anna-Mari Vimpari (2006–2008)
Mika Rossi (2009–)
Antti Siika-aho (2018–2020)

Kaupunginvaltuutetut
Laura Kolbe (2005–)
Terhi Peltokorpi (2001–)

Varavaltuutetut
Eeva Kuuskoski (2009–2012)
Sole Molander (2009–2012)
Ella Lazareva (2009–2012)
Markku Vuorinen (2013–2017)
Pekka Puska (2017–2021)
Kimmo Tiilikainen (2017–2021)
Eeva Kärkkäinen (2021-)
Anna Karhumaa (2021-)

Puoluevaltuuston jäsenet
Mika Rossi (2010–2012)

Entisiä kaupunginvaltuutettuja
 Olli Rehn (–1994)
 Jouni Apajalahti (1997)
 Sole Molander (1989–2008)
 Martti Huhtamäki (2001–2005)
 Annukka Paasikivi (1993–2004)
 Mari Kiviniemi (2005–2012)
 Timo Laaninen (2013–2017)

Katso myös 
 Suomen vaalipiirit
 Helsingin Kokoomus
 Kristillisdemokraattien Helsingin piiri
 Helsingin Perussuomalaiset
 RKP:n Helsingin piirijärjestö
 Helsingin Vasemmistoliitto
 Helsingin Vihreät

Aiheesta muualla
Suomen Keskustan Helsingin piiri, Helsingin Keskusta
Helsingin Keskustanuoret

Lähteet

Suomen Keskustan piirijärjestöt
Helsingin vaalipiiri
Keskustan Pohjois-Karjalan piiri

Keskustan Pohjois-Karjalan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Joensuussa. Pohjois-Karjalan piiri asettaa Suomen Keskustan 14 kansanedustajaehdokasta Pohjois-Karjalan vaalipiiriin.

Eduskuntavaalit 2011
Keskustalla ei ollut vaaliliittoa Pohjois-Karjalassa. Puolue sai kaksi edustajaa. Paikkansa säilyttivät Eero Reijonen ja Anu Vehviläinen.

Eduskuntavaalit 2007
Keskustalla ei ollut vaaliliittoa Pohjois-Karjalassa. Puolue säilytti kolme paikkaa. Paikkansa säilyttivät Hannu Hoskonen ja Eero Reijonen, lisäksi kaksi kautta 1995-2003 kansanedustajana ollut Anu Vehviläinen nousi uudestaan eduskuntaan.

Kansanedustajat
 Hannu Hoskonen, Ilomantsi 2003-2011, 2015-
 Anu Vehviläinen, Joensuu 1995-2003, 2007-

Aikaisempia kansanedustajia
 Eero Reijonen, Liperi 2003-2015
 Matti Väistö 1987-2007
 Pekka Puska 1987-1991
 Markku Kauppinen 1979-1983
 Lea Sutinen 1970-1987
 Reino Karpola 1962-1979, 1983-1987
 Esa Timonen 1958-1967
 Ale Holopainen 1957-1970
 Vieno Simonen 1948-1962
 Heikki Soininen 1933-1957
 Akseli Brander 1933-1951
 Antti Kukkonen 1929-1945, 1954-1962
 Juho Kankkunen 1924-1926
 Juho Ryynänen 1919-1933
 Pekka Saarelainen 1914-1922, 1924-1930

Kunnat

Aiheesta muualla
Pohjois-Karjalan Keskusta

Muita Pohjois-Karjalan vaalipiirin piirijärjestöjä
Pohjois-Karjalan Kokoomus
Pohjois-Karjalan Sosialidemokraattinen Piiri
Pohjois-Karjalan Vihreät

Suomen Keskustan piirijärjestöt
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Pyhän Kolminaisuuden päivä

Pyhän Kolminaisuuden päivä on kristillinen juhlapäivä, jota vietetään ensimmäisenä sunnuntaina helluntain jälkeen. Sen vietto sai alkunsa Englannissa 1000-luvulla. Päivä on omistettu Pyhälle Kolminaisuudelle. 

Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa päivän psalmina toimii Ps. 95:1–2, 6–7; ensimmäisenä lukukappaleena Jes. 6:1–8 (9–10); toisena lukukappaleena Room. 11: 33–36 ja evankeliumiteksti on Joh. 3:1–15.  Päivän aiempi nimitys oli kolminaisuudenpäivä, nimi vaihdettiin vuoden 2000 uudistuksessa. Pyhän Kolminaisuuden päivän liturginen väri on valkoinen.  

Pyhän Kolminaisuuden päivä osuu 2010-luvulla seuraaville päivämäärille: 
 2010: 30. toukokuuta
 2011: 19. kesäkuuta
 2012: 2. kesäkuuta
 2013: 26. toukokuuta
 2014: 15. kesäkuuta
 2015: 31. toukokuuta
 2016: 22. toukokuuta
 2017: 11. kesäkuuta
 2018: 27. toukokuuta
 2019: 16. kesäkuuta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen evankelis-luterilainen kirkko: Pyhän Kolminaisuuden päivä

Kristilliset juhlapäivät
Mikkelinpäivä

Mikkelinpäivä on alun perin arkkienkeli Mikaelille, mutta nykyisin kaikille enkeleille omistettu kristillinen juhlapäivä. Sitä on vietetty varhaiskeskiajalta saakka laajalti kristikunnassa 29. syyskuuta. Varhaisimmat tiedot sen vietosta ovat 400-luvulta Fryygiasta.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuodessa päivä on 29. syyskuuta tai sen jälkeinen sunnuntai. Tällaiselle liikkuvalle paikalle mikkelinpäivä siirrettiin Ruotsissa ja Suomessa vuonna 1772. Siirto tuli voimaan vuodesta 1774 lähtien.  Sen alkuperäinen päivämäärä 29. syyskuuta on kuitenkin edelleen Mikaelin ja sen muunnosten kuten Mikon nimipäivä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirja: Mikkelinpäivä
 Kirkon kanava: Wille Riekkinen kertoo Mikkelinpäivästä

Kristilliset juhlapäivät
Syyskuun juhlapäivät
Seulonnan keskeiset artikkelit

de:Michael (Erzengel)#Festtag
Ota tai jätä (visailuohjelma)

Ota tai jätä on tammikuussa 2007 Nelosella alkanut visailuohjelma. Ota tai jätä perustuu hollantilaisen Endemol-tuotantoyhtiön formaattiin, joka on kansainväliseltä nimeltään Deal or No Deal. Suomessa ohjelmaa juontaa Pauli Aalto-Setälä. Ohjelma sai vuoden 2007 parhaana game show’na sekä Venla-palkinnon että Kultainen TV -palkinnon.

31. tammikuuta 2007 Ota tai jätä -ohjelman neljännessä jaksossa jaettiin Suomen siihenastisen televisiohistorian suurin rahapalkinto, 200 000 euroa.

Pelin kulku

Pelin alussa pelaajalla on edessään 26 suljettua salkkua. Jokaiseen salkkuun on laitettu eri määrä rahaa viidestä sentistä aina pääpalkintoon, 500 000 euroon asti. Näistä salkuista pelaajan tulisi valita yksi. Kun salkku on valittu, se pysyy suljettuna pelin loppuun asti. Tämän jälkeen kilpailija valitsee lopuista 25 salkusta kuusi, jotka hän haluaa avata. Salkuissa olleet rahasummat vedetään yli palkintopuusta. Tämän jälkeen salaperäinen pankkiiri tekee kilpailijan suljetusta salkusta tarjouksen, joka riippuu rahapuussa vielä olevista summista. Jos paljon suuria summia on vedetty yli, tarjous on pienenpuoleinen, kun taas pienten summien ollessa ylivedetty tarjous on hieman suurempi.

Kilpailijan hylätessä pankkiirin tarjouksen avataan toisella kierroksella viisi salkkua. Jos kilpailija tälläkin kertaa hylkää pankkiirin tarjouksen, avataan kolmannella kierroksella neljä salkkua ja joka kierroksella aina yksi salkku vähemmän. Viimeisillä kierroksilla avataan aina yksi salkku kerrallaan, joiden välissä pankkiiri tekee aina palkintopuusta riippuvan tarjouksen. Jos kilpailija millä kierroksella tahansa hyväksyy pankkiirin tarjouksen, peli päättyy. Suomessa on maailman ensimmäinen naispankkiiri.

Salkunhoitajat

 Sara 
 Eveliina 
 Linda 
 Susanna 
 Noora 
 Kati 
 Blerina 
 Maija 
 Jutta 
 Tanja 
 Inkeri 
 Heidi 
 Ana
 Ghia  

 Shyrete 
 Jonna T 
 Irina 
 Jonna P
 Rosanne 
 Päivi 
 Anna 
 Hanna 
 Liisa 
 Anna Maria 
 Niina
 Jetta 
 Hanna Sofia 
 Annika

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Ohjelmaformaatti ympäri maailmaa 
Ota tai jätä -tietokilpailut poikkeavat hieman toisistaan joka maassa. Esimerkiksi Britanniassa kilpailija valitsee salkkunsa 22 vaihtoehdosta ja hänellä on mahdollisuus vaihtaa salkkunsa, kun salkkuja on jäljellä kaksi. Idea pelin sisäisestä vastustajasta (tässä tapauksessa pankkiiri) on harvinainen, muttei ainutlaatuinen. Nelosen esittämä Ota tai jätä on puhdas sovellus Yhdysvalloissa esitettävästä versiosta.
Visailuohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ohjelmat sivut Web archivessa
Antti Pesonen

Antti Jaakko Jalmari Pesonen (19. lokakuuta 1963 Alajärvi – 5. huhtikuuta 2017 Vaasa)  oli suomalainen poliitikko. Pesonen oli itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja vuosina 2004–2015 ja 2016–2017. Hän oli Alajärven kaupunginvaltuutettu vuosina 2009–2012.

Pesonen kannatti kansanäänestyksen järjestämistä Euroopan unionin perustuslakisopimusehdotuksesta sekä Suomen eroamista Euroopan unionista. Pesosen poliittisiin tavoitteisiin kuului myös mm. työajan lyhentäminen – esimerkiksi siirtymällä neljäpäiväiseen työviikkoon.

Pesonen pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa ja sai 962 ääntä. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Pesonen sai 1 574 ääntä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Pesonen keräsi 740 ääntä, 2011 hän sai 278 ääntä ja 2007 hän sai 866 ääntä Vaasan vaalipiirissä.

Pesonen jätti puolueen puheenjohtajan tehtävät sairautensa takia elokuussa 2015. Hän jätti puheenjohtajan tehtävät toistamiseen maaliskuun lopulla 2017 sairauden uusiuduttua. Pesonen kuoli 53-vuotiaana 5. huhtikuuta 2017.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Antti Pesosen kotisivut (Internet Archive).
 Sunnuntaidebatti: EU:n perustuslaista järjestettävä kansanäänestys. Helsingin Sanomat, 19.3.2006.
 Antti Pesosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Itsenäisyyspuolueen poliitikot
Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
Alajärven kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vuonna 1963 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Maniokki

Maniokki eli kassava eli  tapioka (Manihot esculenta) on tyräkkikasveihin kuuluva puolipensas, joka kasvaa viisi metriä korkeaksi ja kukkii syyskuusta marraskuuhun. Maniokki on kotoisin Etelä-Amerikasta.

Maniokkia on viljelty ainakin 5 000 vuotta. Portugalilaiset toivat maniokin Länsi-Afrikkaan 1500-luvulla, minkä jälkeen se levisi nopeasti päiväntasaajan eteläpuolella. Sri Lankaan kasvi tuotiin 1786 ja Jaavalle 1835.

Maniokki tekee 30–60 cm pitkiä mukuloita, joissa on runsaasti tärkkelystä, mutta vain vähän proteiinia. Mukulat eivät ole sellaisinaan syömäkelpoisia, vaan osa lajikkeista on ennen ravinnoksi käyttöä keitettävä, osa vaatii teollisen käsittelyn. Elintarviketeollisuuden sivutuotteena syntyneestä kasvijätteestä voidaan valmistaa myös asetonia ja etanolia. 

Koska maniokin viljely ei vaadi pistokkaita lukuun ottamatta ulkopuolisia panoksia, maniokkilajikkeiden jalostus ja uusien lajikkeiden levittäminen läntiseen ja eteläiseen Afrikkaan on osoittautunut maanosan maanviljelyn yhdeksi nykyajan menestystarinaksi. Kun kasvanut maniokin tuotanto on ylittänyt paikallisen tarpeen, sen toimittaminen muualle on synnyttänyt uusia työpaikkoja jalostus- ja kuljetusyrityksissä.

Maniokki ravintona 
Suuri osa maailman väestöstä, erityisesti tropiikissa, käyttää maniokkia pääasiallisena ravintonaan. Mukuloista voidaan valmistaa jauhoja ja ryynejä, joita kutsutaan tapiokaksi. Keitettyä maniokkia käytetään perunan tapaan, ja tapiokalla voi korvata esimerkiksi vehnäjauhoja.

Maniokkia voi myös hapattaa, jolloin siitä häviävät sen sisältämät haitalliset aineet. Maniokkia ei saa syödä raakana sen sisältämän sinihapon vuoksi, jota voi myös jäädä ruokaan, jos se valmistetaan väärin. Afrikassa ja Etelä-Amerikassa syödään maniokkia paljon, ja myrkytykset ovatkin ongelma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Manihot esculenta 
 United States Department of Agriculture (USDA): Manihot esculenta 
 Flora of China: Manihot esculenta 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Manihot esculenta 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Manihot esculenta (cassava) 

Tyräkkikasvit
Juurekset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokkakaavio

Luokkakaavio on UML-mallinnuksessa käytettävä kaavio. Sen avulla kuvataan olio-ohjelmointikielien luokkia. Luokat vastaavat tietoja, niiden ominaisuuksia (attribuutteja) sekä tietoon kohdistuvia toimenpiteitä. Luokkakaaviossa luokkia yhdistää assosiaatiot. Assosiaatioissa voi olla yhden suhde yhteen, yhden suhde moneen, monen suhde moneen -yhteyksiä. Voi olla myös nollan suhteita, joka tarkoittaa, että toisen luokan ilmentymää ei ole.

Luokkakaavioissa voi olla periytymissuhteita. Periytymiskaaviot auttavat ohjelmoijaa valitsemaan sopivan luokan ja sen metodin tehtävään. Luokkakaavio auttaa myös hahmottamaan missä johdetuissa luokissa metodi näkyy. Kirjastoja ovat mm. Microsoftin MFC, Sun Javan JDK SDK Api.

Ohjelmointiympäristö voi osata luoda luokkakaaviosta ohjelmointikielen mukaista ohjelmakoodia. Koodi on runko luokasta, attribuuteista ja toiminnoista (metodit). Metodeihin tulee automaattisesti parametrit. Tämä nopeuttaa ohjelmointia kun rutiinitoimenpiteet syntyvät automaattisesti.

Ohjelmointi
Unified Modeling Language
Paul Young

Paul Antony Young (s. 17. tammikuuta 1956, Luton, Bedfordshire) on englantilainen poplaulaja.

Ennen soolouraansa Young oli jäsenenä yhtyeissä Kat Kool & The Kool Kats, Streetband ja Q-Tips. Vuonna 1982 hän lähti soolouralle ja julkaisi kaksi singleä "Iron Out The Rough Spots" ja "Love Of The Common People", jotka eivät olleet menestyksekkäitä. Kolmas single, joka oli cover Marvin Gayen klassikosta "Wherever I Lay My Hat (That's My Home)", sen sijaan nousi Isossa-Britanniassa listaykköseksi ja pysyi siellä kolme viikkoa.

Young menestyi ympäri Eurooppaa, sillä debyyttisooloalbumi No Parlez myi platinaa useissa maissa. Vuonna 1985 hän julkaisi singlen "Everytime You Go Away", josta tuli maailmanlaajuinen hitti.
Young esiintyi vuonna 1988 Nelson Mandelan 70-vuotissyntymäpäivän kunniaksi järjestetyssä konsertissa, jossa hän lauloi Crowded Housen kappaleen "Don't Dream It's Over". 1992 hän esitti kappaleen "Radio Ga Ga" yhdessä Queenin kanssa konsertissa, joka järjestettiin aiemmin menehtyneen Freddie Mercuryn kunniaksi.

Youngilla ja hänen ex-vaimollaan Stacey Smithillä on kolme lasta.

Studioalbumit
 No Parlez (1983)
 The Secret of Association (1985)
 Between Two Fires (1986)
 Other Voices (1990)
 The Crossing (1993)
 Reflections (1994)
 Paul Young (1997)
 Rock Swings – On the Wild Side of Swing (2006)
 Good Thing (2016)

Aiheesta muualla
 Paul Young - virallinen kotisivu

Englantilaiset poplaulajat
1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Rostra

Rostra oli Forum Romanumin puhujalava Curian vieressä, josta pidettiin puheita paikalle kokoontuneille kansanjoukoille. Sen nimi tulee siihen vuonna 338 eaa. kiinnitetyistä vihollislaivojen puskureista (rostrum, monikossa rostra).

Lähteet

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Forum Romanum
Dr. Feelgood (albumi)

Dr. Feelgood on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen viides studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa 1989. Albumi äänitettiin sekä miksattiin Kanadan Vancouverissa ja sen tuotti kanadalaistuottaja Bob Rock. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen selvin päin nauhoitettu ja sen äänittäminen vei kuukausia, siinä missä vertailun vuoksi yhtyeen esikoislevy Too Fast for Love äänitettiin kolmessa päivässä. 

Singleistä menestyivät Billboardin listoilla parhaiten ”Dr. Feelgood” (6. sija), ”Don’t Go Away Mad (Just Go Away)” (13. sija), ”Without You” (13. sija) sekä ”Kickstart My Heart” (18. sija). Lisäksi albumi itsessään ylsi Billboard 200 -listan ykköspaikalle yhtyeen ensimmäisenä albumina. Suomen virallisella listalla albumi saavutti kuudennen sijan pysyen listalla yhteensä 11 viikon ajan. Dr. Feelgood on Mötley Crüen menestynein studioalbumi ja monet kriitikot sekä fanit pitävät sitä yhtyeen parhaimpana albumina.

Yleisradion konserttilähetyksessä Dr. Feelgood suomennettiin Tohtori Höpöoloksi tammikuussa 2017.

Kappaleluettelo

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Record Collector: 
 Rolling Stone:

Kokoonpano 
 Vince Neil – laulu
 Nikki Sixx – basso
 Mick Mars – kitara
 Tommy Lee – rummut, piano

Lähteet 

Vuoden 1989 albumit
Mötley Crüen albumit
Bob Rockin tuottamat albumit
Peli-Karhut

Peli-Karhut (PeKa) on kotkalainen, vuonna 1945 Kymissä perustettu urheiluseura. Seura perustettiin nimellä Kymin Palloilijat palloilulajien erikoisseuraksi. Nimi vaihdettiin Karhulan kauppalan aikana Peli-Karhuiksi vuonna 1958. Seuran historian alkuaikoina lajivalikoimaan ovat kuuluneet jalkapallo, jääkiekko, jääpallo, pesäpallo, koripallo ja lentopallo. Nykyiseen lajivalikoimaan kuuluvat koripallo ja jalkapallo.

Naisten koripallo 

Naisten koripallossa Peli-Karhut on pelannut SM-sarjassa kaudesta 1995–1996 lähtien. Joukkue on voittanut seitsemän Suomen mestaruutta, vuosina 2007, 2008, 2011, 2018, 2019, 2021 ja 2022 , sekä kolme hopeaa ja kuusi pronssia. Cup-mestaruuksia Peli-Karhuilla on neljä. Peli-Karhut pelasi kotipelinsä aiemmin Karhulan liikuntahallissa, mutta kaudesta 2010–2011 alkaen kotisalina on toiminut Steveco Areena, jossa Peli-Karhut pelasi jo aiemmin pudotuspelejään. 

Joukkueen päävalmentajana on toiminut Roope Mäkelä kaudesta 2016–2017 lähtien. Seppo Kurki toimi Peli-Karhujen päävalmentajana kaudesta 2003–2004 kauteen 2007–2008 ja kaudesta 2009–2010 kauteen 2015–2016. Hän toimi aikaisemmin myös Peli-Karhujen miesten edustusjoukkueen valmentajana vuodesta 1994 lähtien ennen ryhtymistään naisten edustusjoukkueen valmentajaksi. Kaudella 2008–2009 päävalmentajana oli Larry Pounds. Pounds oli joukkueen valmentajana myös voittamassa seuran ensimmäistä Cup-mestaruutta vuonna 2000. Mäkelän, Kurjen ja Poundsin lisäksi Peli-Karhujen SM-sarjajoukkueen päävalmentajina ovat toimineet kaudella 1995–1996 (SM-pronssia) ja 1998–1999 Petri Mikkola, 1996–1997 Mauri Laiho ja 1997–1998 Kari Sinijärvi.

Miesten koripallo 
Miesten koripallossa Peli-Karhut voitti Suomen Cupin vuonna 1979.

Miesten jalkapallo 
Miesten jalkapallossa Peli-Karhut on pelannut parhaimmillaan Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla viisi kautta vuosina 1957–1960 ja 1971. Kakkosdivisioonassa seura pelasi vuosina 1989–1992, jonka jälkeen kolmosdivisioonaa 1993–1998. Kauden 2006 päätteeksi seura päätti luopua 4. divisioonan paikastaan, jonka vuoksi 2007 seura ei osallistunut Kaakkois-Suomen piirin miesten sarjoihin.

Vuonna 2008 Peli-Karhut aloitti uudelleen 6. divisioonassa. Kauden päätteeksi seura nousi vuodeksi 2009 5. divisioonaan. Kaudella 2011 seura nousi 4. divisioonaan, mutta nostettiin kaudeksi 2012 suoraan 3. divisioonaan seuran saadessa Kotkan Reippaan luovuttaman sarjapaikan. Edustusjoukkueen lisäksi Peli-Karhuilla on nykyisin joukkueet A–D-junioreissa.

Seuran kasvatteja ovat muun muassa Jussi Kinnaslampi, Juho Nykänen, Tuomo Järvinen ja Jani Lauretsalo.

Lähteet 
 Peli-Karhut – Koripallo
 Peli-Karhut – Jalkapallo
 Peli-Karhut – Seuran historia 
 Finland – Divisional Movements

Viitteet 

Kotkalaiset urheiluseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset koripalloseurat
Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Salaisuus pinnan alla

Salaisuus pinnan alla (What Lies Beneath) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut  elokuva, jonka ohjasi Robert Zemeckis. Elokuvan pääosissa näyttelevät Harrison Ford, Michelle Pfeiffer ja Diana Scarwid. Elokuva kertoo Claire nimisestä naisesta, joka alkaa nähdä naisen haamun kotonaan. Hän luulee tulevansa hulluksi, kunnes saa tietää että haamu kuuluu kadonneelle naiselle. Mitä haamu haluaa ja miksi hän kummittelee juuri Clairen luona onkin sitten jo ihan eri asia.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Yliluonnolliset jännityselokuvat
Robert Zemeckisin ohjaamat elokuvat
DreamWorksin elokuvat
Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat
Deinotherium

Deinotherium oli muinainen keskimioseenilta varhaiselle pleistoseenille elänyt suuri norsueläin. Sen tuntee lyhyistä alaspäin sojottavista syöksyhampaista.

Eläin on suurimpia koskaan eläneitä maanisäkkäitä: se oli 3,5–4 metriä korkea ja painoi jopa 10 tonnia. Nykyinen afrikannorsu on 3–3,5 metriä korkea ja painaa 5–7 tonnia. Tämä tekee Deinotheriumista kolmanneksi suurimman tunnetuista maalla eläneistä nisäkkäistä. Deinotherium oli kehittynyt pienemmästä varhaismioseenin Prodeinotheriumista.

Suomen Suomusjärveltä löydettiin vuonna 1960 kivettynyt Deinotheriumin olkaluun kappale, joka kuitenkin määritettiin vasta 2000-luvulla. Se on vähintään viisi, todennäköisimmin 5–13,5 miljoonaa vuotta vanha, ja sen arvellaan kulkeutuneen Lounais-Suomeen Venäjältä jäävuoren mukana vasta miljoonia vuosia eläimen kuoleman jälkeen. Se on maailman pohjoisin tunnettu Deinotherium-löytö ja samalla Suomen vanhin nisäkäsfossiili.

Lajit 
Deinotherium giganteus Euroopassa myöhäismioseenilta keskiplioseenille, keskiplioseenilla Saksassa, alaplioseenilla Romaniassa. Se hävisi luultavasti 2–4 miljoonaa vuotta sitten.
Deinotherium indicus Aasiassa Intian ja Pakistanin seuduilla keskimioseenilta myöhäismioseenille, katosi 7 miljoonaa vuotta sitten 
Deinotherium bozasi Afrikassa myöhäismioseenilta varhaispleistoseenille (viimeinen noin miljoona vuotta sitten)

Mokele mbembe 
Afrikkalaisen taruhirviön, mokele mbemben, on joskus väitetty olevan Deinotherium. Monet retkikunnat ovat tutkineet olion väitettyä asuinaluetta, mutta todisteita sen olemassaolosta ei ole löytynyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FactFile: Deinotherium
Erään planeetan ihmeitä: Suomusjärven muinaisnorsu

Esihistorialliset norsut
Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
2-metyyli-2-propaanitioli

2-metyyli-2-propaanitioli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C4H10S ja rakennekaava on (CH3)3CSH. 2-metyyli-2-propaanitiolista käytetään myös nimeä tert-butyylimerkaptaani.

2-metyyli-2-propaanitiolin moolimassa on 90,2 g/mol, sulamispiste 0 °C, kiehumispiste 64 °C, suhteellinen tiheys 0,80 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste −26 °C c.c. ja CAS-numero 75-66-1.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja hengitysteitä.

Lähteet

Viitteet

Tiolit
Megaloceros giganteus

Megaceros (Megaloceros giganteus) eli jättiläispeura, jättiläishirvi, irlanninhirvi, jättisarvikauris tai jättisarvihirvi oli suuri plioseenilla, pleistoseenilla ja holoseenilla elänyt hirvieläin. Vanhin lajin fossiililöytö on ajoitettu 400 000 vuotta vanhaksi. Lajia esiintyi koko Euraasiassa ja erityisen paljon nykyisen Irlannin alueella. Uroksen säkäkorkeus oli yli kaksi metriä, paino noin 680 kg ja sarvien leveys 3,6–4 metriä kärjestä kärkeen. Sarvet olivat suurimmat kuin millään tunnetulla peuraeläimellä, ja urokset käyttivät niitä naaraiden kosiskeluun ja muiden urosten kanssa tappelemiseen. Sarvet irtosivat joka kevät ja kasvoivat seuraavaan syksyyn mennessä takaisin. Naaraiden säkäkorkeus oli noin 1,8–1,9 metriä, eikä niillä ollut sarvia. Lajin lähin nykyisin elävä sukulainen on pienikokoinen kuusipeura, jonka kantamuodosta se erosi noin kymmenen miljoonaa vuotta sitten.

Jättiläispeura söi sekalaista kasvisravintoa, johon kuului ruohoa ja puiden lehtiä.

Suurin osa Megaceroksista kuoli Euroopan alueelta noin 10 000 vuotta sitten, 1 000 vuotta ennen ensimmäisten ihmisten saapumista Irlantiin. Tuohon aikaan jääkausi läheni loppuaan ja ilmasto muuttui hyvin kylmäksi, mikä harvensi kasvillisuutta. Peurat olisivat kuolleet sukupuuttoon siksi, koska ne eivät löytäneet tarpeeksi ravintoa. Megaceroksen viimeiset, Keski-Siperiasta löydetyt edustajat ovat radiohiiliajoituksella kuitenkin sijoitettu vielä vuoteen 6000 eaa. Erään teorian mukaan uusi kasvillisuus sisälsi liian vähän kalsiumia ja fosfaatteja, joita eläin tarvitsi luuston ja sarvien rakentamiseen. Nuorimpien jäänteiden analyysi ei kuitenkaan puhu näiden ravintoaineiden puutteesta, joten kysymys lajin häviämisestä on yhä avoin. On ehdotettu, että joillain alueilla ihmisten harjoittama metsästys saattoi vaikuttaa lajin sukupuuttoon kuolemiseen.

Jättiläispeuraa esittäviä maalauksia on löydetty Etelä-Ranskassa sijaitsevista Cognacin luolamaalauksista.

Kaunokirjallisuudessa 

 Kurtén, Björn: Musta tiikeri, suom. Virve Kajaste. Tammi, 1982. Paleoantropologi Kurtén esittää teoksessaan teorian neandertalinihmisen häviämisestä. Jättiläispeura on teoksessa merkittävässä osassa.

Lähteet 

Esihistorialliset nisäkkäät
Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
Hirvieläimet
Arthur Edward Waite

Arthur Edward Waite (2. lokakuuta 1857 — 19. toukokuuta 1942) oli okkultisti ja yksi Rider-Waite-Tarot-korttien kehittäjistä.

A.E. Waite syntyi Yhdysvalloissa ja varttui Englannissa. Vuonna 1891 hän liittyi Hermetic Order of the Golden Dawn-järjestöön ja 1902 Societas Rosicruciana in Anglia-järjestöön. Golden Dawnia vaivasivat sisäiset riidat vuoteen 1914 saakka, jolloin Waite lähti järjestöstä. Vuotta myöhemmin hän perusti Fellowship of the Rosy Cross-järjestön, joka oli yksi monista Golden Dawnista syntyneistä järjestöistä. 

Waite oli tuottelias okkulttisten tekstien kirjoittaja. Kirjoissaan hän käsitteli mm. ennustamista, ruusuristiläisyyttä, vapaamuurariutta, mustaa- ja seremoniallista magiaa, kabbalaa ja alkemiaa. Hän myös käänsi englanniksi ja kommentoi useita tärkeitä okkulttisia teoksia, mm. Eliphas Lévin teoksen Transcendental magic. Etenkin hänen työnsä Holy Grail-teoksen kanssa oli huomattavaa. Joitakin hänen teoksistaan, mm. Book of Ceremonial Magic, The Holy Kabbalah ja New Encyclopedia of Freemasonry painetaan edelleen. 

Waite tunnetaan parhaiten yhtenä Rider-Waite-Smith Tarot-pakan tekijöistä. Lisäksi hän kehitti Pictorial Key to the Tarot-kortit, joka yhtenä ensimmäisistä esitti kaikki 78 korttia, aiemmin yleisen Major Arcanan 22:n kortin sijaan. Korttipakan kuvitti Golden Dawnin jäsen Pamela Colman Smith, ja se julkaistiin ensi kerran vuonna 1910.

Aiheesta muualla
 Arthur Waiten teoksia - www.sacred-texts.com 
 Short Biography
 The Masonic Career of A.E. Waite
 Genealogy and links

Lähteet
 Edward Waite - Inner and Outer Order Initiations of the Holy Order of the Golden Dawn. (Kanada, Burnaby, 2005) ISBN 0-9735931-7-2.

Okkultistit
Yhdysvaltalaiset henkilöt
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
L&M

L&M on Philip Morrisin (nykyään Altria Group) vuonna 1953 perustettu savukemerkki. Nimi tulee kehittelijäyhtiön Liggett & Myers alkukirjaimista. Nykyään L&M-tupakkaa myydään myös itsekäärittävänä (aromeina Full Flavor (Punainen) ja Blue Label (Sininen). Merkki ei ole kovin yleinen Yhdysvalloissa. Sitä on saatavilla useissa maissa eri puolilta maailmaa. Se on melko yleinen muun muassa Ruotsissa, Venäjällä, Ukrainassa, Benelux-maissa, Tanskassa ja Thaimaassa.

Suomessa L&M-savukkeita valmisti vuoteen 2004 saakka Philip Morrisin myöntämällä yksinoikeuslisenssillä Amer-Tupakka Oy, kunnes se luopui tupakkabisneksestä ja alkoi keskittyä urheiluvälineisiin nimellä Amer Sports.

L&M-savukkeita valmistava Philip Morris ilmoitti tammikuussa 2018 luopuvansa kokonaan savukkeiden valmistuksesta. Niiden valmistuksen lopettamisaikaa ei kuitenkaan ilmoitettu.

Suomessa myytävät L&M-savukkeet
 L&M Full Flavor (punainen) 
L&M Full Flavor (punainen) Maxi
 L&M First Cut red (lyhyellä suodattimella)
L&M First Cut blue (edullisempi versio sinisestä)
 L&M Blue Label (ent. lights, sininen)
L&M Blue Label (ent. lights, sininen) Maxi
 L&M Silver Label, tunnettu myös nimellä L&M One (ent. ultra lights, hopea)
 L&M Simply blue /Lisäaineeton lights (sini-ruskea)
 L&M Menthol nykyisin L&M White Label/vihreä rasia. (Menthol-savukkeiden myynti lopetettiin EU:ssa toukokuussa 2020)

Suomessa myytävät L&M-irtotupakat

 L&M Red Label
 L&M Blue Label

Haitta-ainearvot

L&M Full Flavor
tervaa 10 mg
nikotiinia 0,8 mg
hiilimonoksidia 10 mg

L&M Red Label
tervaa 8 mg
nikotiinia 0,6 mg
hiilimonoksidia 9 mg

L&M Blue Label
tervaa 6 mg
nikotiinia 0,5 mg
hiilimonoksidia 7 mg

L&M Extra Menthol
tervaa 7 mg
nikotiinia 0,4 mg
hiilimonoksidia 6,0 mg

L&M Forward
tervaa 6,0 mg
nikotiinia 0,5 mg
hiilimonoksidia 7 mg

L&M Full Flavour Menthol
tervaa 10 mg
nikotiinia 0,7 mg
hiilimonoksidia 10 mg

Lähteet

Savukemerkit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mantelipistaasi

Mantelipistaasi (Pistacia vera) on pistaasien (Pistacia) sukuun kuuluva kasvi. Sen luumarjojen vaaleanvihreää siementä, niin sanottua pistaasipähkinää, käytetään muun muassa jälkiruoissa ja leivonnaisissa. Sitä myydään myös paahdettuina ja suolattuina.

Mantelipistaasi kasvaa luonnonvaraisena Aasian keski- ja lounaisosien vuoristoalueilla kuten Iranissa, Afganistanissa ja Turkmenistanissa. Sitä viljellään yleisesti muun muassa Välimeren seudulla, Kaliforniassa ja Australiassa. Välimerellä on kasvanut luonnonvaraisena pienempisiemenisiä mantelipistaaseja.

Puu kasvaa noin kymmenmetriseksi. Sen lehdet ovat kapeat, 10–20 senttimetriä pitkät. Se on kaksikotinen: hede- ja emikukat kasvavat eri yksilöissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fineli: Pähkinä, pistaasipähkinä (Pistacia vera), energia- ja ravintosisältö
iNaturalist: Pistacia vera
United States Department of Agriculture (USDA): Pistacia vera 
Flora of Pakistan: Pistacia vera 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pistacia vera 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pistacia vera (pistachio) 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pistacia vera 

Pistaasit
Hedelmät
Pähkinät
Silmälläpidettävät kasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dordogne (joki)

Dordogne on joki Ranskan lounaisosissa. Dordogne saa alkunsa Ranskan keskiylängöltä Puy de Sancy -vuoden rinteiltä Auvergnen alueella. Joki virtaa noin 500 kilometriä länteen ennen kuin luovuttaa vetensä Girondeen, joka on Dordognen ja Garonnen yhteinen estuaari.

Dordogne kuuluu niiden muutamian jokien joukkoon, jossa esiintyy vuorovesiporras-nimistä ilmiötä. Dordognen laakso on tunnettu kauneudestaan. Se houkuttelee runsaasti matkailijoita ja vaikuttaa merkittävästi koko alueen matkailuelinkeinoon. Matkailijoiden pääkausi on kesäkuulta syyskuulle.

Dordognen merkittävin sivujoki on Vézère, jonka laaksoista on löytynyt merkittäviä esihistoriallisia luolapaikkoja.

Lähteet 

Ranskan joet
Peevo de Luxe

Peevo de Luxe eli Petri Peevo (s. 1963) on ollut The Flaming Sideburns -yhtyeen kitaristi vuodesta 2003 lähtien. 1980-90 -luvuilla hän soitti useissa kokoonpanoissa, joita olivat mm. Clifters, The Balls ja Duo Harjateräs. Peevo on myös rakennusartesaani ja tekee alan töitä. Hän keikkailee aktiivisesti usean eri yhtyeen kanssa.

Keikkaillut satunnaisesti myös yhtyeissä: Jimsonweed, Topi Sorsakoski, Rawhead, Visions, Pietarinkadun Oilers, Koivuniemen Herrat ja Bardon

Vieraillut myös levyillä 

 Problems? (2010)
 Koivuniemen Herrat (2010)
 H.C Andersen (1996)
 Smilers (1993)

Lähteet

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Raquel Welch

Raquel Welch (s. 5. syyskuuta 1940 Chicago) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Welch syntyi Armando Carlos Tejadan ja Josephine Sarah Hallin kolmilapsisen perheen vanhimmaksi lapseksi ja sai kasteessa nimen Jo Raquel Tejada. Hänen isänsä oli bolivialainen siirtolainen, joka työskenteli avaruusinsinöörinä. Welchin äidillä oli puolestaan irlantilaisia sukujuuria.

Raquel Welch osallistui jo teini-iässä kauneuskilpailuihin ja saavutti niissä menestystä. High schoolin jälkeen hän aloitti opintonsa San Diegon osavaltion collegessa, jossa opiskeli teatteria. Vuotta myöhemmin hän avioitui James Welchin kanssa. Pari erosi vuonna 1964. Tämän jälkeen Welch on ollut kolme kertaa naimisissa. 1970-luvulla Welchillä oli lyhyehkö suhde shock rock -muusikko Alice Cooperin kanssa.

Ura
Welch työskenteli työuransa alussa muun muassa San Diegon television säätyttönä, mallina ja cocktail-tilaisuuksien emäntänä. Erottuaan James Welchistä hän muutti kahden lapsensa kanssa ensin Dallasiin ja myöhemmin Los Angelesiin. Näyttelijänura alkoi sivurooleista tv-sarjoissa Vaimoni on noita, McHale's Navy, The Hollywood Palace ja The Virginian. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän sai elokuvasta A Swingin' Summer. Tieteiselokuva Fantastinen matka nosti hänet lopulta tähdeksi.

Welchin tähdittämät elokuvat eivät koskaan osoittautuneet kassamagneeteiksi, mutta siitä huolimatta Welch kohosi yhdeksi 1960- ja 1970-lukujen nimekkäimmistä seksisymboleista.

Raquel Welch on luonut uraa myös kaupallisella alalla: hänen peruukkimallistonsa on ollut Yhdysvalloissa varsin suosittu, minkä lisäksi hänellä on oma korumallisto ja ihonhoitosarja, jotka eivät ole kuitenkaan yltäneet vastaavaan myyntimenestykseen.

Palkinnot ja saavutukset
 Golden Globe Paras naispääosa draamaelokuvassa, 1974
 Hollywood Walk of Fame -tähti nro. 7021

Filmografia

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Tert-oktyylimerkaptaani

tert-oktyylimerkaptaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H18S ja rakennekaava (CH3)2CSHCH2C(CH3)3. tert-oktyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä tert-oktaanitioli, 2,4,4-trimetyyli-2-pentaanitioli ja 2-metyyli-2-heptaanitioli.

tert-oktyylimerkaptaanin moolimassa on 146,3 g/mol, sulamispiste –74 °C, kiehumispiste 155 °C, suhteellinen tiheys 0,85 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), ei liukene veteen, leimahduspiste 46 °C o.c. ja CAS-numero 141-59-3.

Aiheesta muualla 

Tiolit
Kivitaipale

Kivitaipale on noin 300 asukkaan kylä Rovaniemen kaupungin eteläosassa, Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee kantatien 78 varrella noin 25 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta eteläkaakkoon, Ranuan suuntaan.

Kylä sijaitsee Vähäjoen vesistöalueen varrella vaarajonojen välisessä laaksossa. Noin kymmenen kilometrin päässä kylän eteläpuolella sijaitsee liki sadan kilometrin mittainen vaarajono, Kivalot.

Kivitaipaleen kylällä toimii Taipaleen koulu, jonne oppilaita kuljetetaan myös lähikylistä Välijoelta ja Narkauksesta. Ala-asteen yhteydessä on myös Rovaniemen seurakunnan tiloja ja samassa pihapiirissä kylän keskustassa sijaitsee myös Kivitaipaleen päiväkoti ja Kivitaipaleen vpk:n tilat.

Kivitaipaleen nuorisoseuran (KiNu) 50-luvulla rakennettu ja 70- ja 80-luvuilla saneerattu ja laajennettu seurantalo sijaitsee kylän eteläpuolella. Nuorisoseura tosin lakkautettiin vuonna 2018 ja seurantalo siirtyi Kivitaipaleen kyläyhdistyksen omistukseen jatkaen toimintaansa kylätalona.

Kylätalo on kyläläisten, etenkin nuorison käytössä ja sitä on kunnostettu 2020 luvulla. Kylätalolla järjestetään mm. kyläiltoja, kokouksia ja viihde- ja kulttuuritapahtumia.

Alueella toimii marttayhdistys Kivitaipaleen Marttayhdistys ry sekä kaksi metsästysseuraa. Kivitaipaleen Erän maja on kylätalon lähistöllä (Ranuantie 2564) ja Välijoen Riistamiesten maja Välijoentien varressa (Välijoentie 1095).

Kylätalon pihapiiristä löytyy Rovaniemen kaupungin kunnossapidossa oleva luistelukaukalo sekä Ranuantien ja Välijoentien risteyksestä valaistu latu. Lisäksi kyläyhdistys talkoilee hiihtolatua kylän keskustaan niin päiväkodin, koulun kuin kyläläisten tarpeisiin.

Parhaimmillaan kylän palvelut olivat 1980-luvulla, jolloin Kivitaipaleen kylässä toimi kaksi kauppaa ja baari sekä polttonesteen jakeluasema. Vimeisin kyläkauppa on lopettanut toimintansa vuonna 2006, baari joitakin vuosia aikaisemmin. Kivitaipaleessa toimii edelleenkin useita yrityksiä, mm. kotileipomo, maanrakennus- ja saneerausalan yrityksiä ja pienimuotoista majoitustoimintaa.

Kylältä löytyy kunnan vuokra-asuntoja. Vapaita tontteja voi tiedustella Rovaniemen kaupungilta. 

Kyläyhdistyksellä on oma Facebook-sivusto nimellä Kivitaipaleen kyläyhdistys sekä kylällä oma Facebook-ryhmä nimellä Kivitaipale.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Rovaniemen kylät
Tuhkakuppi

Tuhkakuppi on tupakantuhkalle ja -tumpeille tarkoitettu astia. Monissa tuhkakupeissa on reunoilla lovia, joita voidaan käyttää lepotelineenä savukkeen tai sikarin vielä palaessa.

Tyypillisessä tuhkakupissa on ympyränmuotoinen astia, jossa on matala reuna. Esimerkiksi autoissa on oman mallinen tuhkakuppinsa. Tuhkakupit valmistetaan yleensä lasista, kivestä, posliinista tai metallista, kuten hopeasta tai alumiinista. 

Jokaisessa lentokoneessa on yhä oltava tuhkakuppi, vaikka tupakointi onkin kielletty. Tämä johtuu siitä, että mikäli joku kuitenkin sytyttäisi koneessa savukkeen, sen voi sammuttaa turvallisesti.

Lähteet 

Tupakointi
Astiat
23 (luku)

23 (kaksikymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 22 ja seuraa luku 24.

Matematiikassa 
 23 on alkuluku, eli se ei jakaudu tekijöihin.
 23 on kertoma-alkuluku: .
 23 on Sophie Germainin alkuluku.
 23 on turvallinen alkuluku.
 23 on 19:n alkulukuserkku.
 23 on Woodallin luku.
 23 on palindromi kolmijärjestelmässä: .
 23 voidaan muodostaa kolmen peräkkäisen alkuluvun summana: .
 23 ensimmäisen alkuluvun summa on jaollinen luvulla 23.
 Hilbertin ratkaisemattomien matemaattisten ongelmien listassa on 23 ongelmaa.

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 23 on vanadiinin järjestysluku.
 Natrium-23 on natriumin vakaa isotooppi.
 Ihmisen sukusoluissa on 23 kromosomia. Muissa ihmisen soluissa on 23 kromosomiparia.

Muualla 
 Vuonna 2007 ilmestyi elokuva Numero 23 (The Number 23), joka kertoo, miten numero 23 ilmenee läpi päähenkilön elämän ja saa tämän sekoamaan. 
 Koripalloilija Michael Jordan esiintyy pelinumerolla 23.
 Niin kutsuttu 23-arvoitus (engl. 23 enigma) on taikauskoinen käsitys luvun 23 merkityksestä.
 Valtatie 23 kulkee Porin ja Joensuun välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Israelin lippu

Israelin lippu otettiin käyttöön Israelin kansallisena lippuna 28. lokakuuta 1948, viisi kuukautta maan itsenäisyysjulistuksen jälkeen. Lipun mittasuhteet ovat 8:11. Lipun keskellä on daavidintähti, jota oli käytetty juutalaisten eri lipuissa jo vuosisatojen ajan. Lipun sinivalkoisten raitojen kerrotaan tulevan tallitista, juutalaisesta rukousvaatteesta. Lipun sininen on määritelty ainoastaan tummaksi taivaansiniseksi. Lipun suunnitteli David Wolfsohn alun perin sionistiselle liikkeelle vuonna 1891, ja sionistit ottivat sen käyttöönsä ensimmäisessä sionistikongressissa vuonna 1897.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valtioiden liput
22 (luku)

22 (kaksikymmentäkaksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 21 ja seuraa luku 23.

Matematiikassa 
 22 on puolialkuluku ja siten yhdistetty luku.
 22 on viisikulmioluku.
 22 on keskitetty seitsenkulmioluku.
 22 on kuusikulmiopyramidiluku.
 22 voidaan muodostaa kolmen alkuluvun neliöiden summana: .
 
 Taso voidaan jakaa kuudella suoralla enintään 22 osaan.

Luonnontieteissä 
 Jaksollisessa järjestelmässä titaanin järjestysluku on 22.
 Neon-22 on neonin vakaa isotooppi.

Muualla 
 Eurooppatie E22 kulkee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Venäjän välillä.
 Valtatie 22 kulkee Oulun ja Kajaanin välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
21 (luku)

21 (kaksikymmentäyksi) (joskus myös yksikolmatta) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 20 ja seuraa luku 22.

Matematiikassa 
 21 on puolialkuluku ja siten yhdistetty luku.
 21 on kuudes kolmioluku (kuva alla), sillä se on kokonaislukujen 1…6 summa.
 21 on kahdeksankulmioluku.
 21 esiintyy Fibonaccin lukujonossa.
 21 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä.
 21 on palindromi binäärijärjestelmässä: .
 21 on palindromi nelijärjestelmässä: .
 21 on alkulukuserkkujen (19, 23) keskiarvo.
 21 voidaan muodostaa kolmen neliöluvun summana: .

Sisäkkäisiä kolmioita, joissa on yhteensä 21 pistettä:
     *
    * *
   * * *
  * * * *
 * * * * *
* * * * * *

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 21 on skandiumin järjestysluku.
 Neon-21 on neonin vakaa isotooppi.

Muualla 
 Korttipelissä 21 on ventti.
 Tavallisessa kuusitahkoisessa nopassa on 21 silmää.
 Mikojan-Gurevitš MiG-21 on neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä.
 S-21 oli Tuol Slengin vankilan koodinimi.
 Valtatie 21 kulkee Tornion ja Kilpisjärven välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
20 (luku)

20 (kaksikymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 19 ja seuraa luku 21.

Matematiikassa 
 20 on yhdistetty, runsas ja puolitäydellinen luku.
 20 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä ja binäärijärjestelmässä (101002).
 20 on Pythagoraan kolmikon hypotenuusa: .
 20 on palindromi kolmijärjestelmässä (2023).
 20 on tetraedriluku.
 20 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen luonnollisen luvun tulona: .
 20 voidaan muodostaa kahden neliöluvun summana: .
 Dodekaedrissa on 20 kärkipistettä.
 Ikosaedrissa on 20 tahkoa.
 Vigesimaalijärjestelmän kantaluku on 20.

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 20 on kalsiumin järjestysluku.
 Neon-20 on neonin vakaa isotooppi.
 Ydinfysiikassa luku 20 kuuluu maagisiin lukuihin.
 Vedyn kiehumispiste on noin 20 kelviniä.

Muualla 
 Kananmunista käytetty kappalemitta tiu sisältää 20 munaa.
 G20 on rikkaiden tai köyhien maiden ryhmä.
 M20 on ranskalainen ydinohjus.
 Egyptin kansainvälinen suuntanumero on 20.
 Eurooppatie E20 kulkee Irlannin ja Venäjän välillä.
 Valtatie 20 kulkee Oulun ja Kuusamon välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Leeds-Bradfordin kansainvälinen lentoasema

Leeds-Bradfordin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Leedsin ja Bradfordin kaupunkien välissä West Yorkshiressa, Englannissa.

Lentoasema tunnettiin alun perin Yeadon Aerodromena, kun siellä aloitettiin klubi-lennot ja harjoitukset vuonna 1931. Säännölliset lennot aloitettiin neljä vuotta myöhemmin Newcastleen, Edinburghiin, Blackpooliin ja Mansaarelle.

Lentoyhtiöt
Aer Arann (Cork, Galway)
Air Southwest (Bristol, Newquay, Plymouth)
Astraeus (Algarve, Alicante, Chambery, Dalaman, Faro, Funchal, Gran Canaria, Heraklion, Ibiza, Lanarca, Las Palmas, Madiera, Mahon, Malaga, Menorca, Palma de Mallorca, Reus, Rhodes, Zakynthos)
British Midland International (Brussels, Edinburgh, Glasgow, London-Heathrow, Pariisi-Charles de Gaulle)
Eastern Airways (Aberdeen, Inverness, Southampton)
Flybe (Aberdeen, Belfast-City, Bergerac, Exeter, Southampton)
KLM Royal Dutch Airlines
KLM Cityhopper (Amsterdam)
Jet2.com (Alicante, Almería, Amsterdam, Barcelona, Belfast International, Chambéry, Düsseldorf, Faro, Geneve, Ibiza, Kraków, Lanzarote, Málaga, Menorca, Murcia, Milan-Bergamo, Nizza, Palma de Mallorca, Pariisi-Charles de Gaulle, Pisa, Praha, Rooma-Fiumicino, Salzburg, Teneriffa-etelä, Valencia, Venetsia)
Manx2 (Isle of Man)
Ryanair (Dublin)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englannin lentoasemat
West Yorkshiren rakennukset ja rakennelmat
Kansainvälinen politiikka

Kansainvälinen politiikka on politiikan tutkimuksen eli yleisen valtio-opin alaan sijoittuva tutkimusala.

Yleisesti tarkastellen kansainvälinen politiikka jakaantuu muun muassa ulkopolitiikan ja diplomatian tutkimukseen, rauhan- ja konfliktintutkimukseen sekä maailmanlaajuisen talouden ja hallinnan tutkimukseen. Kansainvälinen politiikka keskittyy esimerkiksi valtiosuvereniteetin, diplomatian ja kansainvälisen oikeuden toimintaan ja vaikutuksiin sekä eri valtioiden aseman muuttumiseen, valtioiden ulkopolitiikan muotoutumiseen ja keskeisiin poliittisiin päätöksentekoprosesseihin. Myös turvallisuuden ja valtiollisten, kansallisten ja alueellisten identiteettien tutkimus sekä kysymys oikeutetusta sodasta ovat kuuluneet kansainvälisen politiikan keskeisiin kysymyksiin.

Kansainvälistä politiikkaa saattoi aiemmin opiskella Suomessa Tampereen yliopistossa ja nimekkeellä Lapin yliopistossa (nimikkeellä kansainväliset suhteet). Lukuvuodesta 2012–2013 se sulautui Tampereella valtio-opin kanssa politiikan tutkimuksen tutkinto-ohjelman opintosuunnaksi. Helsingin yliopiston valtio-opin laitos on muuttanut kansainvälisen politiikan linjan maailmanpolitiikan linjaksi, joka lukeutuu siellä yhdeksi valtio-opin osa-alueista.

Englannin kielessä kansainvälisen politiikan sijaan käytetään usein nimitystä international relations (IR) eli kansainväliset suhteet. Nimitystä käytetään myös suomenkielisessä kirjallisuudessa ja sillä on hieman eri merkitys kuin kansainvälisellä politiikalla. Kansainväliset suhteet nähdään käsitteellisesti laajempana näistä kahdesta.

Kirjallisuutta

Katso myös 
 Kansainvälinen turvallisuus

Lähteet

Politiikan tutkimus