joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ivo Štakula

Ivo Štakula (, 25. helmikuuta 1923 Dubrovnik, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 26. lokakuuta 1958 Melbourne, Australia) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.

Štakula saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952, EM-hopeaa Torinossa 1954 ja EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.

Lähteet 
 Profiili Kroatian olympiakomitea

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Jugoslavialaiset vesipalloilijat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Marko Brajnović

Marko Brajnović (, 17. heinäkuuta 1920 Split, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 16. lokakuuta 2010 Wien, Itävalta) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.

Brajnović saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.

Lähteet 
 Profiili Kroatian olympiakomitea

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Jugoslavialaiset vesipalloilijat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Zdravko Ježić

Zdravko Ježić (, 17. elokuuta 1931 Niš, Jugoslavian kuningaskunta – 19. kesäkuuta 2005 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.

Ježić saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956, EM-hopeaa Torinossa 1954 ja Budapestissa 1958 sekä EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös Rooman kesäolympialaisissa 1960.

Lähteet 
 Profiili Kroatian olympiakomitea

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Jugoslavialaiset vesipalloilijat
Jugoslavialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Veli Hohenthal

Veli (Weli) Gunnar Hohenthal, vuodesta 1920 Veli Gunnar Bogislaus von Hohenthal (15. marraskuuta 1880 Raippaluoto – 23. kesäkuuta 1966 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen Venäjän armeijassa ja Suomen armeijassa palvellut everstiluutnantti.

Hohenthalin vanhemmat olivat rovasti Klas Emil Hohenthal (1846–1917) ja Leonie Reichnitz. Hänen veljiään olivat kauppaneuvos Arno Hohenthal ja  Lennart Hohenthal, joka ampui vuonna 1905 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen. Veli Hohenthal kävi Vaasan ruotsalaista lyseota vuoteen 1900 saakka. Hän meni sitten sotilasuralle opiskellen Pietarissa Nikolain ratsuväkikoulussa 1902–1905 ja Upseerien ratsukoulussa 1912–1914. Hohenthal toimi muun muassa leskikeisarinna Dagmarin adjutanttina. Vuonna 1905 hänet komennettiin Venäjään silloin kuuluneeseen Puolaan veljensä tekemän murhan aiheuttaman julkisen kohun vuoksi. Hän palveli Puolassa kolmen vuoden ajan Sotilasritarikunnan rakuunarykmentissä Garbalinissä Varsovan lähistöllä. Hohenthal oli myös aktiiviurheilija ja hän osallistui Tukholman olympialaisiin 1912 viisiottelijana. Kisoissa Venäjän nykyaikaisen viisiottelun viisimiehisessä joukkueessa oli neljä suomalaista upseeria : luutnantti Carl Aejmelaeus, tykistön alikapteeni Arno Almqvist, Henkikaartin rakuunarykmentin luutnantti Oskar Wilkman ja kaartinluutnantti Veli Hohenthal.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Henkikaartin reserviratsurykmentin everstinä viimeksi toiminut Hohenthal palasi Suomeen ja hän pääsi Suomen armeijan palvelukseen everstiluutnanttina vuonna 1918 toimien sitten Hämeen ratsurykmentin komentajana. Hohentahl erosi vuonna 1923 armeijan palveluksesta ja toimi sitten vakuutusyhtiö Pohjolan tarkastajana. Hohenthalin armeijasta eron syynä oli hänen liian läheinen seurustelunsa venäläisemigranttien kanssa. Vuonna 1938 hän perusti Oy Veli Hohenthal & Co-nimisen yhtiön ja johti sitä vuoteen 1944 saakka. Hohenthal siirtyi Ruotsiin lokakuussa 1944 soutaen Ahvenanmaalta Simpnäsklubbin majakalle Tukholman saaristoon. Hän asui Ruotsissa loppuikänsä ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1952. Hohenthalin kuoltua hänen tuhkansa haudattiin Siipyyn hautausmaalle sukuhautaan.

Veli Hohenthal oli naimisissa Natalia Pardelos-Stollnikoffin (s. 1878 Ukrainassa) kanssa.

Kirjallisuutta 
 Viacheslav Nikitin : Suomen armeijan venäläinen perintö: tsaarin upseerit ja itänaapurin kalusto Suomen puolustusvoimissa 1918-1948; venäjän kielestä kääntänyt Mirko Harjula.  Minerva Kustannus Oy, Helsinki 2018. ISBN 9789523127067
 Kaisa Kyläkoski : Hohenthalit painomusteessa 1762-1904. Books on Demand 2015. ISBN 9789523302570
 Mirko Harjula : "Ryssänupseerit" - Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914-1956. Books on Demand 2013. ISBN 9789522861429

Lähteet 

Suomalaiset everstit
Venäläiset sotilaat
Suomalaiset nykyaikaiset viisiottelijat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Vaakunarekisteri

Vaakunarekisteri on Suomessa toimivan Suomen heraldinen seura ry:n ylläpitämä epävirallinen aatelittomien vaakunoiden rekisteri jossa vaakuna numeroidaan ja arkistoidaan. Suomessa Porvarisvaakunoihin lukeutuu henkilövaakunat, yhdistysmuotoisten sukuseurojen, säätiöiden, sekä kirkollisten ja presidenttien vaakunakilvet. Rekisterissä on luetteloitu kaikki suomessa rekisteröidyt aatelittomat vaakunat. Porvarillisten vaakunoiden kokoaminen Suomen Heraldisen Seuran rekisteriin aloitettiin sukututkimukseen Suomessa tapahtuneen kiinnostuksen myötä 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa.

Rekisterin ja rekisteröinnin perusajatukseksi esitetään vaakunan rekisteröintisuojaa vaakunan yksilöllisen suojan säilyttämiseksi, ettei toista samankaltaista vaakunaa rekisteröitäisi, näin pyritään valvomaan suomalaisen heraldisen vaakunataiteen yleistä tasoa. Toimikunnan jäsenet edustavat heraldiikan eri osa-alueita yksi jäsenistä edustaa lisäksi Suomen kansallisarkiston heraldisessa lautakunnassa.

Toimielimet 
Rekisterin toimielimiä ovat rekisterinhoitaja ja lausuntotoimikunta. Lausuntotoimikunnan tehtävänä on tarkastaa rekisteröintiä hakeneiden vaakunoiden heraldinen moitteettomuus ja päättää hyväksyttyjen vaakunoiden rekisteröinnistä. Rekisterinhoitaja kirjaa vaakunan rekisteriin ja valmistaa vaakunasta vaakunadiplomin joka lähetetään vaakunan saajalle. Jokainen hyväksytty vaakuna piirretään käsin ammattiheraldikon toimesta ja usein vaakunan alkuperäinen ilme voi työvaiheiden edetessä muuttua, työn valmistuttua vaakuna rekisteröidään järjestysnumerolla avoimelle rekisterin sivulle. Vuoden 2019 mennessä hyväksyttyjä vaakunoita on rekisterissä noin (kaksituhatta) kappaletta.

Katso myös 

 Suomen Heraldinen Seura
 Vaakuna

Lähteet 

 http://www.heraldica.fi/fi/vaakunarekisteri/ Suomen heraldinen seura, vaakunarekisteri. Viitattu 20.6.2020.
 https://docplayer.fi/16458011-Ituolcmnjii-llcn-nlti-cn-ultu-c-n-ro-1-e-1995-i-vuosikerta.html Suomen heraldisen seuran rekisterin säännöt (s.10–11). Viitattu 20.6.2020.
 https://arkisto.fi/fi/kansallisarkisto/tehtavat_organisaatio/heraldinen-lautakunta. Viitattu 18.6.2022.
Suomalaiset heraldikot
Vaakunat
Heraldiikka
Adolph Knigge

Adolf Franz Friedrich von Knigge (1752–1796), vapaaherra, oli saksalainen kirjailija. Hän kuului jonkin aikaa Illuminati-nimiseen salaseuraan. Seuran jäsenenä hän harjoitti salanimellä Philo vilkasta poleemista toimintaa ja ahdisteli muun muassa jesuiittoja.

Knigge kirjoitti romaaneja, yleistajuista filosofiaa, näytelmiä, toimi sanomalehtimiehenä ja muusikkona. Hänen romaaneistaan on tunnetuin Der Roman meines Lebens (1781–1787) ja hänen muista teoksistaan kirja Über den Umgang mit den Menschen (1788).

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset kirjailijat
Saksalaiset aateliset
Salaliittojen jäsenet
Vuonna 1752 syntyneet
Vuonna 1796 kuolleet
Kusilvakin väestönlaskenta-alue

Kusilvakin väestönlaskenta-alue () on Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa sijaitseva väestönlaskenta-alue. Sen väkiluku oli 8 314 vuonna 2019. Alueen kaupunkeihin kuuluu muun muassa Hooper Bay, Chevak ja Mountain Village. Alue perustettiin vuonna 1980.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alaskan väestönlaskenta-alueet
Wang Jingwein hallitus

Wang Jingwein hallitus, joka tunnetaan myös nimellä Kiinan uudelleenorganisoitu hallitus, oli Kiinassa vuosina 1940–1945 Japanin tuella toiminut nukkehallitus.

Hallituksen muodosti Wang Jingwei, joka aluksi tuki Kuomingtanin vasemmistolaista siipeä, mutta välien kärjistyttyä Wang hylkäsi Kuomingtangin perustaakseen oman hallituksen ja hallinnon Tšiang Kai-šekin vaikutusvallan ulkopuolella. Hallitus kesti viisi vuotta (1940-1945).

Hallitus perustetaan 1940 
Wang Jingwei sai perustetuksi hallituksensa vasta kun Japani hyväksyi yhteistyösopimuksen sen kanssa. Samalla Wang Jingwei sai valtionpäämiehen aseman.

Hallitus väitti olevansa Sun Yat-senin Kiinan tasavallan ainoa laillinen seuraajavaltio. Siksi se yritti usein laajentaa valtapiiriään ja saada enemmän vaikutusvaltaa Kiinassa, siinä kuitenkaan onnistumatta.

Elämää hallituksen alla 1940-1945 
Hallituksen alla elävien kiinalaisten arkielämä kallistui huomattavasti. Tämä johti siihen, että harvalla oli varaa esimerkiksi tupakkaan, riisiin tai ruokaan. Vaikka heillä olisi ollut niihin varaakin, niin näitä tuotteita ei ollut saatavana sillä suurin osa niistä meni japanilaisille. Tämä rasistinen ja kallis talous teki hallituksesta erittäin epäsuositun.

Taloustilanne sekä hallituksen maine vajosivat yhä alemmas, kun sota pitkittyi ja hankaloitui.

Wang Jingwein hallituksen loppu 1945 
Kun Japani antautui elokuussa 1945, Wang Jingwein hallitus kaatui. Moni sen vaikutusvaltainen jäsen teloitettiin tai teki itsemurhan. Wang itse kuoli leikkausta seuranneiden komplikaatioiden takia vuonna 1944. Sodan jälkeen Wang on leimattu maanpetturiksi.

Japanin historia
Kiinan historia
Uudenmaan vaakuna

Uudenmaan vaakuna on Uudenmaan historiallisen ja nykymaakunnan heraldinen tunnus. Sisäministeriön 18.1.1962. vahvistama vaakunaselitys kuuluu: "Sinisessä kentässä kaksi aaltokoroista hopeahirttä ja niiden välissä kultainen, peräsimellä varustettu vene. Kilven päällä kreivikunnan kruunu." Erotukseksi historiallisen maakunnan vaakunasta nykymaakunta ei käytä vaakunan päällä kreivikunnan kruunua.

Vaakunan historiaa 

Vanhin tunnettu Uudenmaan tunnus on 1300-luvulla käyttöön otettu sinetti, jossa on kuvattuna Pyhä Olavi valtaistuimellaan, käsissään valtakunnanomena ja kirves. Samaa aihetta oli käytetty myös Ahvenanmaan ja Satakunnan sineteissä.

Varsinaisen vaakunansa Uusimaa sai 1500-luvulla. Vanhin tunnettu esimerkki on peräisin vuodelle 1599 ajoitetusta Johannes Bureusin riimukirjoitustaulusta, josta myös Helsingin vaakuna on lähtöisin. Vaakunan veneen on katsottu kuvaavan ruotsalaista uudisasutusta ja maakunnan sijainti meren rannalla, kun taas aaltokoroiset hirret on tulkittu kuvaavan maakunnan jokia.

Historiallisen maakunnan lisäksi kruunullinen vaakuna oli Uudenmaan läänin tunnuksena vuoteen 1996 asti, sekä osana Etelä-Suomen läänin vaakunaa 1997-2009.

Vaakunan pohjalta on tehty myös maakuntalippu, ja sen värit esiintyvät Uudenmaan isännänviireissä.

Galleria

Katso myös
Uudenmaan maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet 
 Iltanen, Jussi: Suomen kuntavaakunat (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1

Viitteet  

Vaakuna
Suomen maakuntien vaakunat
André Calisir

André Jack Calisir (s. 13. kesäkuuta 1990 Spångan kunta, Tukholma) on ruotsalais-armenialainen jalkapalloilija, joka pelaa IFK Göteborgissa Allsvenskanissa. Hän edustaa maajoukkuetasolla Armeniaa. 

Elävät henkilöt
Vuonna 1990 syntyneet
Armenialaiset jalkapalloilijat
Ruotsalaiset jalkapalloilijat
Late Lammas -elokuva

Late Lammas -elokuva () on stop motion -tekniikalla valmistettu vaha-animaatioelokuva, joka valmistui vuonna 2015.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 2015 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset animaatioelokuvat
Brittiläiset komediaelokuvat
Late Lammas -elokuva: Farmageddon

Late Lammas -elokuva: Farmageddon () on stop motion -tekniikalla valmistettu vaha-animaatioelokuva, joka valmistui vuonna 2019.

Näyttelijät

Lähteet 

Vuoden 2019 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset animaatioelokuvat
Brittiläiset komediaelokuvat
Domen Novak

Domen Novak (s. 12. heinäkuuta 1995 Dolenja vas, Novo mesto) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Adria Mobil -joukkueessa 2014–2016 ja on vuodesta 2017 edustanut Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden 2019.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycoing Archives

2013
Maantieajon junioreiden Slovenian-mestaruus
2014
Cycling Tour of Sibiu, nuorten kilpailun voitto
2015
Slovenian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2016
Kroatian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, mäkikirikilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Tour of Malopolska, nuorten kilpailun voitto
2017
Japanin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2019
Maantieajon Slovenian-mestaruus
2022
Italian ympäriajo, 20. etapilla toinen
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas

Lähteet 

Slovenialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Jan Tratnik

Jan Tratnik (s. 23. helmikuuta 1990 Ljubljana) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Radenska-joukkueessa 2009–2010, edusti Quick Stepiä 2011, uudelleen Radenskaa 2012, Tirol Cycling Teamia 2013, Amplatz-BMC-joukkuetta 2014–2016, CCC–Sprandi–Polkowiceä 2017–2018, ja on vuodesta 2018 kilpaillut Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallissa. 

Tratnik voitti maantieajon alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012 sekä Tour de Romandien prologin 2019. Hän voitti 16. etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän on voittanut Slovenian-mestaruuden maantieajossa 2016 sekä aika-ajossa 2015, 2021 ja 2022.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2010
Gran Premio della Liberazione, voitto
2012
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa kultaa
2015
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Unkarin ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
East Bohemia Tour, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2016
Istrian Spring Trophy, pistekilpailun voitto
Slovakian ympäriajo, 5. etapin voitto
Slovenian ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
East Bohemia Tour, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
2017
Slovakian ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
2018
Settimana Internazionale Coppi e Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Volta Limburg Classic, voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, 1. etapin (aika-ajo) voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
2019
Tour de Romandie, prologin voitto
Ranskan ympäriajo, 9. etapilla kolmas
2020
EM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
Italian ympäriajo, 16. etapin voitto
2021
Italian ympäriajo, 14. etapilla toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 1. etapilla (aika-ajo) kolmas
MM-kilpailut, aika-ajossa 15:s
2022
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
MM-kilpailut, maantieajossa 12:s

Lähteet 

Slovenialaiset maantiepyöräilijät¨
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Arnold Knüpffer

Arnold Friedrich Johann Knüpffer, myös Knüpfer, (1777–1843) oli virolainen kansanrunouden keräilijä ja kielentutkija. Hän opiskeli teologiaa Jenan yliopistossa 1794–1897 ja oli Kadrinan seurakunnan kirkkoherra vuodesta 1800 kuolemaansa saakka. Hänelle tarjottiin 1833 Vironmaan superintendentin virka, jota hän ei kuitenkaan ottanut vastaan. 

Osan laajoista kansanrunouskokoelmistaan Knüpffer julkaisi Johann Heinrich Rosenplänterin Beiträgeissä (XI ja XVIII, muun muassa runot Salme ja Tammelaul). Suuri osa Neusin julkaisemista virolaisista kansanlauluista on Knüpfferin keräämiä. Knüpfferin kielitieteellisistä julkaisuista ovat merkittäviä arvokas Über die Bildung und Ableitung der Wörter in der Ehstnischen Sprache (Beiträge III ja VIII) sekä Bemerkungen über die Declinations- und Casusformen der Ehstnischen Sprache (1817).

Lähteet 

Virolaiset kielitieteilijät
Folkloristit
Virolaiset papit
Vuonna 1777 syntyneet
Vuonna 1843 kuolleet
Jakov Knjažnin

Jakov Borisovitš Knjažnin (1742–1791) oli venäläinen näytelmäkirjailija. Hän palveli virkamiehenä ulkoasiain kollegissa ja sittemmin kouluasiain järjestäjän Ivan Betskoin apulaisena. Jo hänen ensimmäinen näytelmänsä Dido (1769) herätti Katariina II:n huomiota. Hän kirjoitti vielä lisää näytelmiä, jotka saavuttivat suuren menestyksen näyttämöllä. Keisarinna oli niihin niin ihastunut, että antoi painattaa kokoelman Knjažninin näytelmiä valtion kustannuksella.

Knjažninin paras teos, historiallinen murhenäytelmä Vadim novgorodilainen, ilmestyi vasta Katariinan kuoleman jälkeen 1793, mutta se kiellettiin heti, koska siinä Venäjän valtakunnan perustajaa oli käsitelty vallananastajana ja siinä oli myös ylistetty poliittista vapautta.

Knjažninilla oli aikalaistensa keskuudessa suuri maine. Häntä sanottiin "Venäjän Racineksi". Hänen historialliset näytelmänsä, joista Vadimin lisäksi ovat mainittavia esimerkiksi Rosslav sekä Vladimir ja Jaropolk, ovat Venäjälle sijoitettuja mukaelmia Pierre Corneillen, Racinen ja Voltairen draamoista. Knjažnin hallitsee kuitenkin taitavasti muodon. Lähempänä venäläistä elämää ovat hänen huvinäytelmänsä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1742 syntyneet
Vuonna 1791 kuolleet
Inari Fernández

Inari Fernández on suomalainen ammattitubettaja ja viestintäyrittäjä. Hän on tullut tunnetuksi YouTubessa pitämästään Äidin Puheenvuoro -kanavasta sekä Fernándezin perheen ja Sodankylän kunnan tekemästä Vaihtovuosi Sodankylässä -haasteesta, jossa Fernándezit muuttavat vuodeksi Lappiin asumaan. Vuoden mittainen vaikuttajamarkkinointisopimus Sodankylän kunnan kanssa oli ensimmäinen laatuaan kuntamarkkinoinnissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Äidin Puheenvuoro -kanava YouTubessa
 Tubettaja Inari Fernandez kuvaa perheensä elämää Sodankylässä miljoonille katsojille, Yle Uutisluokka Triplet Yle Areenassa, 29.4.2020
 Helsinkiläinen Inari muutti Lappiin – ”Ahdistava tunne katosi rinnasta”, Iltalehti, 9.7.2021

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset tubettajat
Lukáš Rousek

Lukáš Rousek (s. 20. huhtikuuta 1999 Ostrov nad Ohří, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresssa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura

Seuraura 
Rousek on HC Letňanyn kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kaudella 2016–2017 Rousek voitti koko Tšekin B-nuorten sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 37+45=82 sekä tehotilaston lukemalla +39. Hän jakoi myös viidellä osumallaan sarjan alivoimamaalipörssin voiton HC Kladnon Matyáš Filipin kanssa.

Kaudeksi 2017–2018 Rousek siirtyi HC Sparta Prahan organisaatioon. Hän debytoi seuran Extraliga-joukkueessa, jossa Rousek pelasi 26 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Rousek teki Extraliga-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 10. syyskuuta 2017 HC Dukla Jihlavaa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.01 minuuttia. Rousek keräsi myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Petr Kalinann tekemään maaliin. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden ottelun lainalla Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan HC Litoměřicessa sekä neljä ottelua sarjatasoa alempana 2. česká hokejová ligaa kasvattajaseurassaan HC Letňnanyssa. Ison osan kaudestaan Rousek pelasi vielä myös Spartan A-nuorissa. Kaudella 2018–2019 hän teki Extraligassa 34 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Hän teki ensimmäisen Extraliga-maalinsa 28. joulukuuta 2018 HC Pardubicea vastaan. Rousek oli pudotuspeleissä Spartan paras pistemies. Hän pelasi kauden aikana myös 16 ottelua lainalla 1. ligan HC Litoměřicessa.

Buffalo Sabres varasi Rousekin "yli-ikäisenä" (20 vuotta) kuudennella kierroksella 160. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudella 2019–2020 hän teki Extraligassa 52 runkosarjaottelussa tehot 14+15=29. Rousek jakoi Spartan sisäisen maalipörssin toisen sijan Jan Košťálekin kanssa edellään Michal Řepík.

Maajoukkueura 
Rousek pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Yhteensä hän on pelannut 20 nuorten ja kolme poikien maaottelua. Tšekin A-maajoukkueessa Rousek on pelannut kymmenen ottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa Beijer Hockey Gamesin avausottelussa 7. helmikuuta 2019 Tukholman Hovetissa turnauksen isäntäjoukkue Ruotsia vastaan. Rousek merkittiin Tšekin 13. hyökkääjäksi.

Muuta 
Rousekin isä Martin pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Tšekkoslovakian liigassa ja Extraligassa yhteensä 570 ottelua. Hän loi pääsarjauraa myös Tanskassa ja Latviassa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Buffalo Sabresin pelaajat
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Kätyrit: Grun tarina

Kätyrit: Grun tarina () on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut Kyle Baldan ohjaama 3D-tietokoneanimaatioelokuva. Se on jatkoa vuoden 2015 elokuvalle Kätyrit. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 29. kesäkuuta 2022 ja Yhdysvalloissa 1. heinäkuuta 2022. Ensi-iltaa siirrettiin sitä ennen kahdesti koronaviruspandemian vuoksi.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2022 yhdysvaltalaiset elokuvat
3D-elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Daisy (nimi)

Daisy on englanninkielinen naisen etunimi. Se on luontoaiheinen nimi, joka tarkoittaa kaunokaista tai (amerikanenglannissa) päivänkakkaraa.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Daisy on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä 320 naisella. Daisylla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta koirien nimipäiväluettelossa Daisyn nimipäivä on 16. kesäkuuta.

Tunnettuja Daisyja
 Daisy Cleverley (s. 1997), uusiseelantilainen jalkapalloilija
 Daisy Dee, oik. Desiree Rollocks (s. 1970), saksalainen laulaja ja näyttelijä
 Daisy Head (s. 1991), englantilainen näyttelijä
 Daisy ja Violet Hilton (1908–1969), englantilaissyntyiset siamilaiset kaksoset
 Daisy Ridley (s. 1992), englantilainen näyttelijä

Kuvitteellisia Daisyja
 Daisy, hahmo televisiosarjassa Pokka pitää
 Daisy, Helmin ja Heikin Sirkka-koiran englanninkielinen nimi
 Daisy Duck, Iines Ankan englanninkielinen nimi
 Daisy Johnson, Marvel Comicsin luoma sarjakuvahahmo
 Daisy Kenyon, päähenkilö samannimisessä elokuvassa
 Prinsessa Daisy, Mario-peleissä esiintyvä hahmo

Lähteet

Aiheesta muualla

 Etunimien taivutus: Daisy (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Karl Korte

Karl Richard Korte (s. 25. elokuuta 1928 Ossining, New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Korte varttui Englewoodissa, New Jerseyssä. Hänen isänsä oli kuvanveistäjä ja ensimmäinen, joka tutustutti pojan klassiseen musiikkiin. High school -aikoinaan Korte keskittyi enimmäkseen jazziin ja populaarimusiikkiin. Hän soitti trumpettia eri kokoonpanoissa ja Yhdysvaltain maavoimien yhtyeessä. Tämän jälkeen hän pääsi Juilliard Schooliin, jossa hänen opettajiensa joukossa olivat Peter Mennin, William Bergsma ja Vincent Persichetti. Myöhemmin häntä opettivat Goffredo Petrassi, Otto Luening ja Aaron Copland. Vuonna 1969 Korte voitti Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun. Hän on työskennellyt sävellysprofessorina Texasin yliopistossa, Austinissa.

Korten tuotantoon kuuluu esimerkiksi kamarimusiikkiteoksia, sinfonioita ja erilaisia kuoroteoksia, kuten oratorioita. Osa Korten sävellyksistä on elektronisia ja elektroakustisia.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Pierluigi Gollini

Pierluigi Gollini (s. 18. maaliskuuta 1995 Bologna) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa kaudella 2021–2022 Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenhamia lainalla italialaisseura Atalantasta.

Gollini pelasi vuosina 2012–2014 englantilaisseura Manchester Unitedin junioreissa. Hän palasi Italiaan kesällä 2014 ja pelasi Hellas Veronassa kahden kauden aikana 29 Serie A -ottelua. Kesällä 2017 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Aston Villaan, jossa hän pelasi 20 liigaottelua. Tammikuussa 2018 hän siirtyi italialaisseura Atalantaan, aluksi lainalle. Atalantassa hän on pelannut 89 Serie A -ottelua ja kymmenen Mestarien liigan ottelua.

Gollini on pelannut useissa Italian nuorisomaajoukkueissa. Italian A-maajoukkueessa hän pääsi vaihdosta kentälle marraskuussa 2019 Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan pelatun EM-karsintaottelun lopussa.

Lähteet 

Italialaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
August Kopisch

August Kopisch (1799–1853) oli saksalainen taidemaalari ja runoilija. Hän suoritti taideopintonsa Prahan ja Wienin taideakatemioissa ja harjoitti maalaustaidetta Dresdenissä 1819–1822, kunnes käteen syntynyt vika esti häntä maalaamasta.

Kopisch lähti silloin Italiaan ja alkoi kirjoittaa runoja. Taitavana uimarina hän löysi yhdessä Ernst Friesin kanssa Caprin kuuluisan Sinisen luolan. Merkittävimmät Kopischin kirjallisista tuotteista ovat hänen tonttu- ja peikkolaulunsa, jotka vaikka eivät suorastaan ole lapsille kirjoitettuja, vastaavat kuitenkin heidän mieltään. Kopischin kootut teokset julkaisi 1856 Carl Bötticher.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset runoilijat
Saksalaiset taidemaalarit
Vuonna 1799 syntyneet
Vuonna 1853 kuolleet
Remo Freuler

Remo Freuler (s. 15. huhtikuuta 1992 Ennenda) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.

Freuler on edustanut kotimaassaan Sveitsissä Winterhuria, Grasshoppersia ja Luzernia. Tammikuussa 2016 hän siirtyi italialaisseura Atalantaan. Hän pelasi Italian Serie A:ssa 6,5 kauden aikana 203 ottelua ja teki niissä 18 maalia. Eurooppa-liigassa hän teki maalin lokakuussa 2017 alkulohko-ottelussa kyproslaista Apollon Limassolia vastaan sekä Mestarien liigassa helmikuussa 2020 ensimmäisessä neljännesvälieräottelussa espanjalaista Valenciaa vastaan ja syyskuussa 2021 alkulohko-ottelussa espanjalaista Villarrealia vastaan.

Freuler siirtyi elokuussa 2022 englantilaisseura Nottingham Forestiin.

Freuler on pelannut useissa Sveitsin nuorisomaajoukkueissa. Sveitsin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2018 mutta ei päässyt kentälle. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on pelannut avauskokoonpanossa. Hän on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä 46 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan, toisen lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan, kolmannen marraskuussa 2020 Kansojen liigassa Espanjaa vastaan ja neljännen marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan..

Lähteet 

Sveitsiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Sarasmaa

Matti Olavi Antero Sarasmaa (s. 16. toukokuuta 1967) on suomalainen prikaatikenraali. Hän työskentelee Rajavartiolaitoksessa Rajavartiolaitoksen esikunnan raja-ja meriosaston osastopäällikkönä.

Sarasmaa on suorittanut upseerin virkatutkinnon vuonna 1990 ja yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999. Hän on aiemmin toiminut muun muassa Kainuun rajavartioston komentajana, Raja- ja merivartiokoulun apulaisjohtajana, Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston osastopäällikkönä ja erityisasiantuntijana Suomen pysyvässä EU-edustustossa Brysselissä.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Lauttakylän lukio

Lauttakylän lukio on Huittisissa sijaitseva toisen asteen oppilaitos. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1909 kotikouluna. Sen pohjalta perustettiin Lauttakylän yhteiskoulu vuonna 1920, joka sai toimiluvan vuonna 1921. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat keväällä 1949. Vuonna 1973 yhteiskoulun toiminta päättyi ja koulusta tuli Lauttakylän lukio. Pellonpuiston peruskoulu käyttää myös lukion tiloja, kuten liikuntasalia. Vuonna 2018 lukiossa opiskeli 195 lukiolaista. Rehtorina on toiminut vuodesta 2006 lähtien Timo Mäkinen.

Rehtorit 
Koulun rehtoreina ovat toimineet:

1909–1913 Ida Virtanen 
1913–1917 Hilja Tikka 
1917–1922 K. A. Kuitti 
1922–1925 Lyyli Konsti 
1925–1928 V. A. Haila 
1928–1930 Harald Högström 
1930–1932 Eero Karjalainen 
1932–1938 Yrjö Syvälahti

1938–1945 Toivo Vahervuo
1945–1950 Erkki Nuutinen
1950–1973 Olavi Ilola
1973–1997 Raimo Alppiranta
1997–1998 Ari Huovinen
1998–2005 Erkki Yli-Olli
2006– Timo Mäkinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lauttakylän lukion verkkosivut

Suomen lukiot
Huittisten oppilaitokset
Folke Woivalin

Folke Edvin Ossian Woivalin (s. 14. huhtikuuta 1928 Finström) on ahvenanmaalainen maanviljelijä ja poliitikko.

Woivalin valmistui agrologiksi 1947 ja hän viljeli kotitilaana Åmnäsissä 1951–1984. Woivalin oli Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä 1964–1978 sekä maakuntapäivien varapuhemiehenä 1971–1972 ja puhemiehenä 1972–1978. Ahvenanmaan maaneuvoksena Woivalin oli vuosina 1979–1988 ja hän edusti Ahvenanmaata Pohjoismaiden neuvostossa. Woivalin oli lisäksi muun muassa Ålandsbankenin hallintoneuvoston jäsenenä 1977–1997.

Lähteet 

Ahvenanmaalaiset poliitikot
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Robin Gosens

Robin Everardus Gosens (s. 5. heinäkuuta 1994 Emmerich am Rhein) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Interiä lainalla Atalantasta.

Gosens syntyi alankomaalaiselle isälle ja saksalaiselle äidille Eltenissä maiden välisellä rajalla. Pelattuaan ensin paikallisissa juniorijoukkueissa Gosens siirtyi alankomaalaisen Vitessen akatemiaan mutta aloitti liigauransa lainasopimuksella samassa maassa Dordrechtin joukkueessa tammikuussa 2014 ja jatkoi seurassa myös kauden 2014–2015 joukkueen noustua Eredivisieen. Kaudet 2015–2017 hän edusti Eredivisiessä Heracles Almeloa. Kesällä 2017 hän siirtyi italialaisseura Atalantaan, jossa hän on pelannut neljällä ensimmäisellä kaudellaan 115 Serie A -ottelua ja tehnyt niissä 24 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaudella 2019–2020 kahdeksan ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2020–2021 hän pelasi seitsemän Mestarien liigan ottelua ja teki niissä yhden maalin.

Gosens pelasi Saksan maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan otteluissa Espanjaa ja Sveitsiä vastaan kieltäydyttään ensin kutsusta Alankomaiden maajoukkueeseen. Hän on pelannut kesäkuun 28. päivään 2021 mennessä kymmenen maaottelua. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Latviaa vastaan Saksan voittaessa 7–1. Toisen maalinsa hän teki vajaat kaksi viikkoa myöhemmin EM-kilpailujen toisessa alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Marten de Roon

Marten de Roon (s. 29. maaliskuuta 1991 Zwijndrecht) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa.

De Roon nousi Sparta Rotterdamin junioreista edustusjoukkueeseen kauden 2009–2010 lopulla. Kesällä 2012 hän siirtyi Heerenveeniin, jossa hän pelasi kolme kautta. Kauden 2015–2016 hän pelasi Italian Serie A:ssa Atalantan joukkueessa ja kauden 2016–2017 Englannin Valioliigassa Middlesbrough'n joukkueessa, jonka pudottua mestaruussarjaan hän palasi Atalantaan elokuussa 2017. Hän on pelannut 175 Serie A -ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia, ja 33 valioliigaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Mestarien liigassa hän on kaudella 2019–2020 pelannut yhdeksän ottelua, joista kahdeksassa täydet minuutit, ja kaudella 2020–2021 kuusi ottelua, joista viidessä täyden ajan.

De Roon pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan. Kesäkuun 26. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 25 maaottelua, joissa 19 kertaa avauskokoonpanossa. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi ensimmäistä ottelua.

Lähteet 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
MacOS Big Sur

macOS Big Sur on macOS-käyttöjärjestelmän seitsemästoista merkittävä macOS-julkaisu Applen Macintosh tietokoneisiin. Se paljastettiin 22. kesäkuuta 2020 WWDC 2020. Versio on nimetty Kalifornian rannikkoalueen Big Surin mukaan. macOS Big Sur julkaistiin 12 marraskuuta 2020. Käyttöjärjestelmän uusin versio on (11.7) ja se julkaistiin 12. syyskuuta 2022.

Toisin kuin macOS Catalina:ssa, joka tuki samoja koneita, joita macOS mojave tuki macOS Big Sur ei tukenut vuoden 2012-(joitakin) 2013 koneita.

macOS Big Sur tukee näitä koneita:

 iMac (Mid 2014 or later)
 iMac Pro
 MacBook (Early 2015 or later)
 MacBook Air (Mid 2013 or later)
 MacBook Pro (Late 2013 or later)
 Mac Mini (Late 2014 or later)
 Mac Pro (Late 2013 or later)

Lähteet 
 https://en.m.wikipedia.org/wiki/MacOS_Big_Sur
 https://support.apple.com/kb/sp833?locale=fi_FI

MacOS
Thaimaan terveysvirasto

Thaimaan terveysvirasto (; , lyhennys Thai NIH) on Thaimaan pääkaupungin Bangkokin vieressä Nonthaburissa sijaitseva kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen. Se toimii maan kansanterveysministeriön alaisuudessa.

Thai NIH on toiminut kansallisena referenssilaboratoriona esimerkiksi covid-19-tautitapausten analysoinnissa vuonna 2020.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Thai NIH - History   (moph.go.th)
 Corona Virus Disease (COVID-19) - Thailand situation  (moph.go.th)

Thaimaa
Kansanterveyslaitokset
Alasjärv

Alasjärv tai myös Piipse järv on järvi Viron Võrumaassa Rõugen kunnassa.

Maantietoa 
Järven pituus on 380 metriä, leveys 260 metriä ja pinta-ala 7,2 hehtaaria. Keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys 7,1 metriä. Järvi sijaitsee kolmen mäen, Tammõmägi, Utsämägi ja Haavamägi, välisessä soistuneessa painaumassa. Sitä ympäröivät metsäiset suot ja itäpuolella niitty. Rannat ovat autiot, mutta järven luoteispuolella sijaitsee Villan kylä, etelässä Piipsemäen kylä ja koillisessa Kirbun ja Mäe-Suhkan kylät. Järvelle ei tule tietä.

Luontoarvoja 
Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (, SD).

Vesistösuhteita 
Alasjärv sijaitsee Piusa jõen valuma-alueella siten, että se on Piusa jõen läpivirtausjärvi. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Alasjäveen laskee kolme metsäojaa sekä neljäs pieni yhdysoja, joka alkaa viereisestä Küläjärvestä. Yhdysojaa kutsutaan myös Piusa jõeksi, joten kummatkin järvet kuuluvat joen alkulähteisiin. Yhdysojalla on pudotusta 4,4 metriä ja laskujoella jatkuu samanlainen nopea pudotus.

Huomautuksia

Lähteet 

Võrumaan järvet
Piusa jõen valuma-alue
Rõuge
Need for Speed Heat

Need for Speed Heat on Ghost Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ajopeli Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Se on Need for Speed videopelisarjan 24. osa.

Pelaaminen 
Need for Speed Heat keskittyy avoimen maailman Palm Cityyn, joka on kuvitteellinen versio Miamista. Aika ei kulu dynaamisesti, vaan pelaaja voi itse valita pelaako yö- vai päiväkisoja. Päivisin pelaajat voivat osallistua laillisiin ajokilpailuihin, joista saa palkinnoksi rahaa. Pelaajat voivat öisin osallistua laittomiin katukisoihin, jolloin voi kerätä mainetta itselleen. Mitä enemmän mainetta pelaaja kerää, sitä aggressiivisemmiksi poliisit tulevat. Pelaajien täytyy karata poliiseilta, sillä kiinni jäädessään menettää yöllä kerätyn maineen.

Kehitys 
Videopeli paljastettiin trailerilla 14. elokuuta 2019 ja julkaistiin 8. marraskuuta 2019. Electronic Arts päätti siirtää tulevien Need for Speed -pelien kehittämisen takaisin Criterion Gamesille. Videopelin viimeisenä päivityksenä tuli ristiinpeluu kesäkuussa 2020, joka on myös ensimmäinen EA:n peli sillä ominaisuudella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Need for Speed Heat MobyGamesissa 

Avoin pelimaailma -pelit
Need for Speed -pelit
PlayStation 4 -pelit
Ruotsissa kehitetyt videopelit
Vuoden 2019 videopelit
Windows-pelit
Xbox One -pelit
Ludwig Kosegarten

Ludwig Theobul  (myös: Gotthard) Kosegarten (1758–1818) oli saksalainen runoilija. Hänestä tuli 1785 Wolgastiin koulunrehtori, 1792 pappi Altenkircheniin Rügenin saarelle, 1808 historian professori Greifswaldin yliopistoon. Hänen mainittavimmat runoteoksensa ovat Gedichte (1788), Rhapsodien (1790–1794), Romantische Dichtungen (1800–1806) ja Legenden (1804).

Kosegartenin runoja haittaa liiallinen koristelevien lisäsanojen käyttäminen, ja ne muistuttavat yleensä Hofmannswaldaun koulukunnan mahtipontista runotyyliä. Yleistä suosiota nauttivat hänen eeppis-idylliset kuvauksensa Die Inselfahrt (1805) ja varsinkin Jucunde (1808), joka on Johann Heinrich Vossin Luise-runoelman jäljitelmä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset runoilijat
Vuonna 1758 syntyneet
Vuonna 1818 kuolleet
Pál Kovács

Pál Kovács (1808–1886) oli unkarilainen kirjailija ja lääkäri. Hän saavutti 1830- ja 1840-luvuilla suuren suosion hilpeillä, myönteistä huumoria huokuvilla novelleillaan, joiden aiheet hän otti hyvin tuntemansa keskisäädyn elämästä. Kirjoitti myös – vaikka vähemmän menestyneitä – näytelmiä. Kovácsin kirjallisessa tuotannossa Károly Kisfaludyn vaikutus on tuntuva. Erikseen on ilmestynyt Thalia I–III (kokoelma näytelmiä, 1833–1837). Beszélyfüzér I–III (novellikokoelma. 1841–1846), Eredeti színmüvek  ('Alkuperäisiä näytelmiä' , 1846).

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarilaiset kirjailijat
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1886 kuolleet
Rauhanlaki-aloite

Rauhanlaki oli SKDL:n kansanedustaja Mirjam Vire-Tuomisen ehdottama laki, josta hän teki eduskunnassa lakialoitteen (LA 28/1973) 15. helmikuuta 1973. Aloitteen allekirjoitti Tuomisen lisäksi yhteensä 12 SKDL:n kansanedustajaa. Aloitteen takana oli myös useita SDP:n kansanedustajia, kuten Tellervo M. Koivisto, Erkki Liikanen, Kaisa Raatikainen ja Ulf Sundqvist.

Aloitteen perustelut alkoivat: Rikoslaissamme ei vielä ole säännöstä, joka kieltäisi sodan aloittamisen ja sotapropagandan harjoittamisen. Kuitenkin on sota kansainvälisen oikeuden mukaan oikeudenvastainen teko, jonka estäminen on kaikkien valtioiden velvollisuutena.

Tällä perusteella aloitteessa ehdotettiin Suomen rikoslain 12. lukuun, joka käsitteli maanpetosta, lisättäväksi seuraava 5 a §:
Joka suunnittelee, valmistelee, aloittaa tai jatkaa hyökkäyssotaa tai sotaa, joka on vastoin Suomea velvoittavan kansainvälisen sopimuksen tai yleisesti tunnustettujen kansainoikeudellisten perusteiden määräyksiä, on tuomittava rikoksesta rauhaa vastaan kuritushuoneeseen elinkaudeksi tai määräajaksi, vähintään kahdeksi vuodeksi.Joka julkisesti kiihottaa edellä 1. momentissa tarkoitetun tai muun kansainoikeudellisten sääntöjen tai periaatteiden vastaisen sodan alkamiseen tai jatkamiseen tai sodalla uhkaamiseen taikka julkisesti ihannoi sellaista sotaa, on tuomittava sotapropagandan harjoittamisesta vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi tai, jos teon vaikutus on katsottava vähäiseksi, sakkoon.
''Tässä pykälässä mainittujen rikosten yritys on rangaistava.

Lakialoite koettiin julkisuudessa yritykseksi kieltää Neuvostoliiton kritisoiminen, mutta Vire-Tuominen perusteli sitä varsinkin YK:n kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen (1966) 20 artiklan kohdalla 1 ("Kaikki propaganda sodan puolesta on kiellettävä lailla"), johon Suomi kuitenkin muiden Pohjoismaiden tavoin oli tehnyt varauman hyväksyessään sopimusta, koska artiklan oli katsottu olevan ristiriidassa saman sopimuksen takaaman sananvapauden kanssa.

Ehdotus ei Vire-Tuomisen ehdottamassa muodossa tullut eduskunnassa edes äänestykseen, mutta kun hallitus saman vuoden lopulla laati esityksen rikoslain täydentämisestä rikoksia ihmisyyttä vastaan koskevilla säädöksillä, siihen sisältyi myös hyökkäyssodan aloittamisen, mutta ei sotapropagandan kriminalisointi. Asian eduskuntakäsittelyn aikana 26. marraskuuta 1974 Anna-Liisa Hyvönen ehdotti rikoslain 13. lukuun lisättäväksi sotapropagandaa koskevan pykälän. Hallituksen ehdottama laki säädettiinkin, mutta Hyvösen lisäysehdotus hylättiin.

Lähteet 

Suomen oikeushistoria
Taistolaisuus
Silvije Strahimir Kranjčević

Silvije Strahimir Kranjčević (1865–1908) oli kroatialainen runoilija. Hän syntyi ja vaikutti Bosniassa. Hänen syvämietteiset runonsa kuvastavat surumielisyyttä ja synkkää maailmankatsomusta.

Kranjčević työskenteli kansakoulunopettajana Bosniassa, sen jälkeen opettajaseminaarissa Sarajevossa. Hän toimitti jonkin aikaa bosnialaista aikakauskirjaa Nadaa. Hänen esikoiskirjansa, runokokoelma Bugarkinje (lähinnä slaavilais-isänmaallisia aiheita) ilmestyi 1885. Sen jälkeen seurasi syvämietteisiä runoja kokoelmissa Izabrane pjesme (1898) ja Trsaji (1902). Ruumiilliset vaivat saivat hänet resignoitumaan, vaipumaan epäilyksiin ja pessimismiin, ja ne saavat kauniin ilmentymän hänen runoissaan. Siinä suhteessa hän oli ehkä aikanaan omaperäisin ja modernein runoilija eteläslaavilaisessa kirjallisuudessa. Näytelmäallegoria Prvi grijeh ('Suurin synti', 1893) ja pikku runot ("Eli! Eli! lama azávtáni?" ja "Viimeinen Adam") käsittelevät runomuodossa uskonnollista maailmankysymystä ja kristinuskon asemaa historiallisessa kehityksessä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kroatialaiset runoilijat
Bosnialaiset runoilijat
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Vera Bulitš

Vera Sergejevna Bulitš (2. maaliskuuta 1898 Pietari – 2. heinäkuuta 1954 Helsinki) oli venäläinen Suomessa asunut runoilija, proosakirjailija ja kriitikko sekä kirjastonhoitaja. Hän käytti nimimerkkejä Vera Bull ja Verbena.

Vera Bulitšin isä oli Pietarin yliopiston professori, kielitieteilijä ja säveltäjä Sergei Bulitš (1859–1921). Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Bulitšin perhe pakeni Suomeen lokakuussa 1917 Karjalan kannaksen Kuolemajärvelle, jossa perheellä oli huvila. Vera Bulitš itse tuli Suomeen myöhemmin syyskuussa 1918. Sergei Bulitšin kuoltua perhe muutti 1924 kannakselta Helsinkiin. Vera Bulitšista tuli vuonna 1932 Helsingin yliopiston kirjaston Slaavilaisen kirjaston kirjastovirkailija ja myöhemmin hän työskenteli myös Suomi-Neuvostoliitto-Seuran kirjastoapulaisena. Vuonna 1948 hän meni työhön 1947 perustetun Neuvostoliittoinstituutin kirjastoon. Bulitš kuoli keuhkosyöpään Helsingissä heinäkuussa 1954. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

Bulitš aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla satuja, joista muutamia julkaistiin Anni Swanin toimittamissa Sirkka-lehdissä, suomennettuja satuja julkaistiin myös kirjana vuonna 1927. Ensimmäisen runokokoelmansa Heiluri Bulitš julkaisi 1934. Hänen runonsa tulivat tunnetuiksi maailmalla venäläisen emigranttilehdistön kautta ja hän myi runokokoelmiaan lukijoilleen omistuskirjoituksilla varustettuina. Vera Bulitš julkaisi myös kirjallisuusarvioita ja esseitä venäläisestä kirjallisuudesta ja kulttuurista Suomessa ja ulkomailla ilmestyneissä emigranttilehdissä. Lisäksi hän käänsi suomalaista ja ruotsinkielistä runoutta venäjän kielelle. Bulitš kirjoitti nimimerkillä Verbena radiopakinoita Yleisradion ruotsinkieliselle puolelle vuosina 1947–1951. Hän osallistui myös ruotsinkielisellä puolella Kirjallinen radioalbumi -ohjelmasarjan toimittamiseen kääntämällä yhdessä Karin Mandelstamin kanssa otteita uudesta neuvostorunoudesta ja proosasta sekä lukemalla ruotsin kielellä kirjallisuuskatsaukset ohjelmassa.

Vera Bulitšin kuoltua hänen veljensä Konstantin ja Bulitšin ystävätär Vera Vladimirovna Leino keräsivät hänen kirjallisen jäämistönsä vuonna 1967 ja lahjoittivat sen Helsingin yliopistolle.

Teoksia 
 Satu pikkiriikkisestä prinsessasta; nimimerkillä Vera Bull, käänt. Toivo T. Kaila. WSOY 1927, laajennettu kokoelma julkaistu venäjän kielellä nimellä Satuja (Skazki). Belgrad 1931 
 Heiluri (Majatnik), runokokoelma. Helsinki 1934
 Vangittu tuuli (Plennyij veter), runokokoelma. Tallinna 1938
 Myrskyn kaatamia puita (Vurelom), runokokoelma. 1947
 Oksat (Vetvi), runokokoelma. Pariisi 1954
 Outo kevät (Tšužaja vesna) ; Vera Bulitšin kootut teokset, toimittanut Sergei Kovner. 2010

Lähteet 

Venäläiset runoilijat
Kielenkääntäjät
Suomen venäläiset
Suomalaiset kirjastonhoitajat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Syke-elokuva: Hätätila

Syke-elokuva: Hätätila on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, joka pohjautuu vuodesta 2014 esitettyyn suomalaiseen Syke-sairaaladraamasarjaan. Elokuvan on ohjannut televisiosarjan tuotantokaudet 6–9 ohjannut Toni Laine ja sen käsikirjoittajaa sarjan alun perin luonut Petja Peltomaa. Naispääosaa esittää Iina Kuustonen, jonka roolihahmo Iiris Ketola esiintyi sarjassa sen kuudella ensimmäisellä tuotantokaudella vuoteen 2019 asti. Miespääosassa näyttelee Riku Nieminen, jonka hahmoa Antonia ei alkuperäissarjassa ole nähty. Elokuvassa ovat mukana myös sarjasta tutut näyttelijät kuten Lena Meriläinen, Tiina Lymi, Leena Pöysti, Antti Luusuaniemi, Jarkko Niemi ja Matti Ristinen.

Elokuvan tunnuskappaleen ”Sut puhallan pois” on tehnyt Anssi Kela. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin helmikuussa 2021.

Syke-elokuva: Hätätila -palkittiin yleisön suosikkielokuvana Jussi-gaalassa toukokuussa 2022.

Juoni 
Elokuva on tarinaltaan itsenäinen, eivätkä sen tapahtumat liity televisiosarjaan. Elokuvassa Iina Kuustosen esittämä Iiris on juuri eronnut puolisostaan Artturista (Juha-Tapio Arola), kun tapaa lohdutusta tarjoavan Antonin (Riku Nieminen). Alkava suhde ei kuitenkaan pääse alkua pidemmälle, kun Iiriksen Niilo-poika joutuu sairaalaan. Sairaala joutuu verkkohyökkäyksen kohteeksi ja sairaalassa joudutaan priorisoimaan potilaiden tärkeysjärjestys.

Elokuvan julkaisu 
Elokuvan oli tarkoitus saada ensi-iltansa tammikuussa 2021, mutta ensi-ilta siirrettiin myöhemmin ilmoitettavaan ajankohtaan elokuvateattereita koskevien COVID-19-rajoitusten takia. Elokuvan uusi ensi-iltapäivä oli tarkoitus olla 10. syyskuuta 2021, kunnes elokuussa ilmoitettiin ajankohdan siirtyvän toistamiseen samasta syystä. Lopulta elokuva sai ensi-iltansa 5. marraskuuta 2021.

Elokuva julkaistiin maksullisessa Ruutu+-suoratoistopalvelussa 1. toukokuuta 2022. Televisiossa elokuva esitettiin Nelosella 3. kesäkuuta 2022. Elokuvaa katsoi televisiossa keskimäärin 192 000 katsojaa.

Rooleissa

Arvosteluja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elokuvan traileri YouTubessa

Vuoden 2021 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
Berndt Herman Ivar Lagermarck

Berndt Herman Ivar Lagermarck (2. kesäkuuta 1843 Turku – 15. marraskuuta 1907 Harkova, Venäjän keisarikunta) oli suomalainen filosofian tohtori, todellinen valtioneuvos ja Harkovan yliopiston kemian professori.

Lagermarckin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Adam Johan Lagermarck (1802–1879) ja Augusta Margareta Aminoff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Turun kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1866 sekä filosofian maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1869.

Lagermarck työskenteli laboraattorina Helsingin yliopiston kemian laboratoriossa 1866–1869. Hän oli Harkovan yliopistossa yksityisdosenttina 1871–1872, kemian dosenttina 1872–1873, kemian ylimääräisenä professorina 1873–1885 ja varsinaisena kemian professorina 1885–1902. Yliopiston rehtorina Lagermarck oli 1899–1901. Hän oli viimeksi keisarillisen Nikitskan puutarhan ja Nikitskan puutarhanhoidon ja viininviljelyn oppilaitoksen johtajana 1903–1905.

Lagermarck oli naimisissa vuodesta 1874 Katarina Stonowskin (1850–1909) kanssa. Lagermarckin veljiä olivat Uudenmaan läänin lääninsihteeri, valtiopäivämies August Carl Adam Lagermarck (1851–1917) ja paperitehtailija Sigvard Fredrik Lagermarck (1854–1929).

Teoksia 
 Om broms inverkan på brandvinsyra, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1868

Lähteet 

Venäläiset professorit
Suomalaiset kemistit
Vuonna 1843 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Eliška Krásnohorská

Eliška Krásnohorská  (o.s. Pechová, 1847–1926) oli tšekkiläinen kirjailija ja libretisti. Hän julkaisi muutamia huomattavia runokokoelmia, kuten Z máje žitl ('Elämän toukokuu' 1871), Ze Šumavy ('Böhmerwaldista', 1874) ja novelleja sekä oivallisia käännöksiä muutamista Adam Mickiewiczin, Byronin ja Aleksandr Puškinin teoksista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tšekkiläiset kirjailijat
Vuonna 1847 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Broomfield (Colorado)

Broomfield on kaupunki ja piirikunta Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden  väestönlaskennassa 55 889. 
Patrick Quinn toimii Broomfieldin pormestarina. Kaupungista tuli oma piirikuntansa 15. marraskuuta 2001.

Väestö 
Kaupungin asukkaista 77,6 prosenttia on valkoisia, 10,37 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 8,51 prosenttia aasialaisa. 95,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 37,8 vuotta.

Kuvia kaupungista

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Kaupungin kotisivut

Coloradon kaupungit
Coloradon piirikunnat