William Merritt Chase

William Merritt Chase (1. marraskuuta 1849 Niniveh, Indiana – 25. lokakuuta 1916 New York City) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänen maalauksiaan luonnehditaan lahjakkaan taiteilijan kuvauksiksi aikansa kaupunkilaiselämästä ja vapaa-ajan vietosta.

Elämäkertaa

Lapsuus ja nuoruus 
William Merritt Chase syntyi kauppiasperheen esikoispojaksi. Kaikkiaan lapsia syntyi kuusi. Pojan taiteellinen lahjakkuus huomattiin jo varhain, sillä hän vietti aikaansa kopioimalla kuvia kirjoista. Koulussa tulevaa taiteilijaa kiusattiin, taiteellisuus erotti hänet muista pojista ja he heittelivät Chasea esineillä. Myös vanhempien antama kasvatus oli tiukkaa, he eivät suvainneet korttipeliä, tanssia eivätkä näyttelemistä. Isä yritti saada pojastaan kaupalleen jatkajan ja otti tämän sinne töihin. Pian kuitenkin selvisi, että Chasella ei ollut haluja eikä lahjoja liikealalle.

19-vuotiaana Chase halusi merimieheksi. Saatuaan luvan isältään, hän pestautui kauppalaivaan. Pian kuitenkin selvisi, että toiset merimiehet kiusasivat häntä julmasti ja isänsä avulla hän pääsi pois laivasta kesken sopimuksen. Nyt hän palasi jälleen työhön isänsä kauppaan. Tällä kertaa isä oli kuitenkin hankkinut pojalleen taideopettajiksi kaksi paikallista taiteilijaa, Jacob Coxin ja Barton S. Haysin. 

Paikalliset opettajat havaisivat Chasen kyvyt ja innostivat häntä menemään New Yorkin taidekouluun. Chase saapui New Yorkiin vuonna 1869, missä häntä opettivat Joseph Oriel Eaton ja muotoilua hänelle opetti Lemuel Wilmarth.

Taiteilijaksi 
Oleskelu New Yorkissa jäi vain vuoden mittaiseksi. Chasen piti muuttaa New Orleansiin auttamaan perhettään. New Orleansissa hän pääsi paikallisiin taidepiireihein ja piti näyttelyn. Paikalliset varakkaat taiteenystävät päättivät kustantaa Chaselle kaksi vuotta kestävän opintomatkan Eurooppaan. Vastalahjaksi Chasen piti antaa heille maalauksiaan ja etsiä Euroopasta töitä heidän kokoelmiinsa. 

Useimmat yhdysvaltalaiset taiteilijat suosivat opinnoissaan Pariisia, mutta Chase päätti mennä Münchenin taideakatemiaan. Siellä hänen tyylistään tuli tumma, veistoksellinen ja rikas. Hän ihastui siellä vanhojen mestareiden, kuten Peter Paul Rubensin , Frans Halsin  ja Diego Velázquezin töihin loppuelämäkseen. 

Yhdessä opiskelutovereidensa kanssa Chase matkusti Italiaan, Venetsiaan vuonna 1877. Sieltä palattiin kotiin Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna. Venetsiassa sai alkunsa Chasen keräilyharrastus, häntä kiinnostivat erityisesti kellot ja sormukset, mutta hän keräili myös vanhoja taulunkehyksiä ja huonekaluja. Kotiin palatessaan Chase edusti Euroopassa koulutettujen yhdysvaltalaisten taiteilijoiden uutta aaltoa. Hän otti tuolloin vastaan myös ensimmäiset opetustehtävänsä.

Uran huipulla 
Chasen ura osui aikaan, jolloin Yhdysvaltojen taide-elämä vakiintui ja ammatillistui. Hänen opetustilanaan oli rakennus, joka oli ensimmäinen vartavasten taiteilijoita varten rakennettu tila New Yorkissa. Opettajana Chase oli suosittu. Hänen ateljeessaan oli koiria ja papukaija ja opettajan lempeän boheemin dandymainen olemus herätti oppilaissa huomiota. Taiteilija piti itsekin opettamisesta ja oppilaistaan, hänen mukaansa nuorten ihmisten läsnäolo piti hänet itsekin nuorena.

Chase matkusti uudelleen Eurooppaan vuonna 1881. Hän tapasi tuolloin Alfred Stevensin, jolta sai arvokasta oppia muotokuvamaalaamiseen. Stevensin mielestä Chase oli jäänyt liikaa kiinni vanhojen mestareiden tyyliin. Matkalla oli kaksi merkittävää seurausta; Chase otti vaikutteita impressionismista ja ryhtyi maalaamaan New Yorkin puistoissa ja hän esitteli  Édouard Manetin taiteen yhdysvaltalaiselle yleisölle. Matkallaan hän tapasi myös John Singer Sargentin ja miehet ystävystyivät.

Uudelle Euroopan matkalle Chase lähti vuonna 1885. Tuolloin hän tapasi Lontoossa James McNeill Whistlerin. Whistler oli hankalan miehen maineessa, mutta aluksi taiteilijat tulivat hyvin toimeen keskenään. Whistler aloitti maalaamaan Chasen muotokuvaa joka ei todennäköisestri koskaan valmistunut. Sen sijaan Chase maalasi Whistelerin muotokuvan. Miesten välit katkesivat ja Whistler arvosteli Chase koko loppuelämänsä hyvin ankarasti.

Uutta sisältöä ja onnea Chasen elämään tuli vuonna 1887, kun hän solmi avioliiton itseään viisitoista vuotta nuoremman Alice Gersonin kanssa. Aviopari sai kahdeksan lasta ja tämän jälkeen Chasen elämään mahtuivat vain taide ja perhe.

Vuosien 1891–1902 kesät Chase vietti perheineen Shinnecock Hillsissä, Long Islandilla. Hän piti siellä myös kesäkoulua kahtena päivänä viikossa. Hänellä oli opetustoimi Pennsylvania Art Academyssa vuosina 1896–1909 sekä Art Students Leaguessa 1878–1896 ja 1907–1911. Lisäksi oli paljon muita lyhyempiä opetustehtäviä. Chase pidetään nykyään 1800–1900-lukujen vaihteen merkittävimpänä yhdysvaltalaisena taideopettajana.

Vanhuus 
Chasen ei onnistunut saamaan perheensä taloutta tasapainoon, mutta hän silti luopui vuonna 1896 opetustyöstä ja matkusti perheineen Espanjaan seuraamaan härkätaistelua. Edellisenä vuotena hänen oli pitänyt luopua omasta ateljeesta. Sieltä palattuaan hän perusti Manhattanille oman taidekoulun, Chase Schoolin. Se ei kannattanut ja sille piti löytää uudet vetäjät. Koulu toimii nykyään nimellä Parsons School of Desingn.

Viimeisinä vuosina Chasen luovuus väheni ja hänen töiden suosio laski, sillä niitä alettiin pitää vanhanaikaisina. Vuosien 1902–1913 väliset kesät Chase matkaili Euroopassa. Hän jatkoi maalaamista innokkaasti ja antoi yksityistunteja. Vuonna 1914 kesällä hän kävi opettamassa Kaliforniassa. Terveysongelmat alkoivat vuonna 1916, sillä Chasella diagnosoitiin maksakirroosi. Hän kuoli kotonaan New Yorkissa vuonna 1916.

Arviointia 
Useimpien muiden aikansa yhdysvaltalaisten taiteilijoiden tapaan Chase lainasi taiteeseensa sekä menneitä että oman aikansa tyylejä. Tavattuaan belgialaistaustaisen Alfred Stevensin hänen tyylinsä alkoi uudistua. Toinen merkittävä vaikuttaja oli Édouard Manet. Uudistunutta Chasea pidetäänkin yhdysvaltaisen taiteen johtavana impressionistina.

Chase maalasi myös asetelmia läpi koko uransa. Niihin hän käytti usein keräilemiään antiikkiesineitä, mutta kuuluisiksi tulivat myös hänen kala-aiheiset asetelmansa. Niissä taiteilijan virtuuosimainen siveltimen käyttö saa kalat näyttämään lähes abstrakteilta esineiltä. Niiden maalaamiseen häneltä meni noin kolme tai neljä tuntia.

Nykyään Chasen opetustyötä pidetään merkittävänä impulssina yhdysvaltaisen taiteen kehityksessä. Hän oli aikansa oloihin nähden ennakkoluuloton ja otti oppilaikseen myös naisia, sillä hänen mukaansa "nerous ei tunne sukupuolta". Hänen naispuolisista oppilaistaan kuuluisutta saavuttivat Georgia O’Keeffe ja Lucia Fairchild Fuller. Muita kuuluisuutta saavuttaneita oppilaita olivat Charles Seeler, Marsden Hartley ja Edward Hopper. Jokaista oppilastaan hän kannusti löytämään oman tyylinsä. 

Viimeisinä vuosinaan Chase sai kuulla kritiikkiä, että hän on tyypillinen ajastaan jälkeen jäänyt akateeminen taiteilija. Abstraktin taiteen astuessa esiin hänen arvostuksensa laski. Nykyään häntä pidetään mestarina ja melko vallankumouksellisena taidemaalarina.

Valikoituja teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.mfa.org/exhibitions/william-merritt-chase

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet