joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Solumuisti

Solumuisti (, cellular memory) on näennäistieteellinen teoria, jonka mukaan elinsiirrossa saatu elin voisi sisältää luovuttajan aivojen ulkopuolisia muistikuvia tai muunkaltaista tietoa. Yläkäsitteenä solumuistista voidaan pitää kehomuistia, joka kattaa kaikki aivojen muistiosion ulkopuolisen tiedon (muuallakin kuin soluissa oleva tieto). Ilmiölle ei ole tieteellistä näyttöä.

Hypoteesin mukaan elinsiirrossa saatu elin voisi muuttaa ihmisen muistikuvia ja persoonallisuutta samankaltaseksi kuin luovuttajan. Teorian kannattajat ovat esittäneet teorian tueksi yksittäistapauksia, kuten korkeanpaikankammosta kärsinyt nainen, joka ryhtyi elinsiirron jälkeen vuorikiipeilijäksi, jota luovuttajakin oli harrastanut. Toinen esimerkki on tyttö, joka alkoi nähdä painajaisia ja "näkyjä" kuolleen luovuttajansa murhaajasta.

Elokuva The Eye (2008) kertoo sokeasta viulistista joka saa näkönsä takaisin saatuaan toisen henkilön silmät. Hän alkaa nähdä paranormaaleja asioita ja entisen silmien omistajan näkemiä asioita.

Lähteet

Näennäistiede
Anteeksipyyntö

Anteeksipyyntö on tapa osoittaa katumusta normin rikkomisesta tai sosiaalisesta virheestä. Anteeksipyynnön tavoitteena on saada anteeksipyynnön kohde antamaan tekijälle anteeksi.

Anteeksipyyntöä voi edeltää rikkomuksen tehneen henkilön kokema tunnontuska ja syyllisyydentunto. Pyytäessään anteeksi tekijä usein ilmaisee katumusta sosiaalisten odotusten rikkomisesta ja antaa lupauksen toimia vastedes paremmin. Tällä tavoin hän ilmaisee tunnistavansa oman moraalisen epäonnistumisensa.

Anteeksipyynnön voi esittää vieraiden tai tuttavien kesken, läheisessä ihmissuhteessa, tai julkisessa tilanteessa, kuten oikeudenkäynnissä.

Vaikutelmien hallinnassa
Sosiologi Erving Goffmanin mukaan anteeksipyyntö on strategia, jota ihminen käyttää sosiaalisessa vuorovaikutustilanteessa, kun hän on rikkonut kyseistä tilannetta määritteleviä sosiaalisia odotuksia vastaan niin, että jotakuta uhkaa kasvojen menetys. Anteeksipyynnön kautta ihminen käsittelee tilanteen aiheuttamaa nolostumista ja ahdistusta.

Anteeksi voi pyytää jo etukäteen, jos pyytäjä aikoo tietoisesti rikkoa jotain odotusta. Näin tehdään esimerkiksi silloin, kun halutaan esittää henkilökohtainen kysymys, joka voi vaikuttaa tunkeilevalta ja aiheuttaa kasvojen menetyksen.

Teon tapahtumisen jälkeen anteeksi voidaan pyytää uhrin kasvojen menetyksen uhan edessä esimerkiksi silloin, kun läikytetään vahingossa juomaa toisen henkilön päälle. Anteeksipyytäjä voi samalla lisäksi soimata itseään kömpelyydestä. Näin tapahtuman todistajat saadaan vakuuttuneiksi siitä, että uhri ei itse ollut syyllinen onnettomuuteen, ja hän säilyttää kasvonsa.

Pieni onnettomuus, kuten tönäisy jalkakäytävällä, voidaan kuitata lyhyellä ”sori”-anteeksipyynnöllä silloin, kun teko oli tahaton.

Jos anteeksipyyntö on falski, kuten jos vanhemmat pakottavat lapsensa esittämään sen, vastaanottaja ja kuulija voivat päätellä sen vilpillisyyden puhujan äänensävystä ja ilmeistä.

Ihmissuhteiden vaalimisessa
Lapset oppivat jo nuorina anteeksipyynnön tärkeyden perhesuhteiden ylläpidossa. Avioliitossa täyden anteeksipyynnön esittämisen tarkoitus on saada täysi anteeksianto puolisolta. Tällöin anteeksipyytäjä myöntää virheensä, ilmaisee katumusta ja vannoo parantavansa tapansa. Joskus hän lupaa lisäksi korvaavansa tekonsa jollain tavoin. Täydellinen anteeksipyyntö auttaa suhteen korjaamisessa yleensä paremmin kuin tekosyyt, syyllisyyden kiistäminen tai omien tekojen puolustelut. Vakavimpia rikkomuksia, kuten uskottomuutta, anteeksipyyntö ei kuitenkaan aina pysty korjaamaan.

Oikeudessa
Oikeuden tuomarit antavat joskus lievemmän tuomion, jos rikoksentekijä tunnustaa tekonsa ja pyytää sitä anteeksi. Jotkut tutkijat arvelevat rikoksen uhrin pelon ja katkeruuden vähenevän, jos hän saa tekijältä anteeksipyynnön. Toisaalta vilpillisten anteeksipyyntöjen esittämisen tiedetään olevan rikollisille tyypillistä.

Julkisuudessa
Valtionjohtajat, järjestöt ja valtiot ovat joskus pyytäneet julkisesti anteeksi toimiaan. Esimerkiksi Australia on pyytänyt anteeksi maan alkuperäisasukkaiden kohtelua.

Lähteet

Sosiologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lapinkaurake

Lapinkaurake eli lapinkaurakko eli lapinkaura (Trisetum subalpestre) on Euroopassa hyvin harvinainen, Suomessa rauhoitettu heinäkasvi. Lapinkaurake on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV. Direktiivi velvoittaa Suomen suojelemaan lajin kasvupaikkoja ja rauhoittamaan kasvin myös suojelualueiden ulkopuolella. Lapinkaurakkeen eurooppalaisesta kannasta yli 45 prosenttia on Suomessa.

Ulkonäkö ja koko 
Lapinkaurake on monivuotinen, mätästävä heinäkasvi. Se kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Korsi on kalju, mutta solmujen alapuolelta karvainen. Lehdet ovat kapeat, korkeintaan pari millimetriä leveät ja laidoilta karvaiset. Tähkä on monihaarainen röyhy, mutta pysyy yleensä kapeana supussa. Lapinkaurake muistuttaa läheisesti keltakauraketta eli keltakauraa (T. flavescens), mutta lajit eivät esiinny samoilla alueilla.

Levinneisyys 
Lapinkaurakkeen pääesiintymisalueet ovat keskittyneet Siperian suurten jokien varsille, kuten Lenalle ja Jeniseille. Lapinkauraketta tavataan myös pääesiintymisalueestaan hyvin erillisenä Fennoskandiassa Pohjois-Norjassa, Pohjois-Ruotsissa sekä Enontekiöllä Käsivarren alueella Suomessa. Fennoskandian esiintymät ovat ainoita Euroopassa. Enontekiön esiintymät sijaitsevat lähinnä Könkämäenon ja Lätäsenon varsilla. Lapinkaurake kuvattiin tieteelle Könkämäenon varrelta Maunun kylän kohdalta kerätystä näytteestä 1830-luvun alussa.

Elinympäristö 
Lapinkaurake kasvaa paljailla kallioilla, polunvarsilla, rantaniityillä sekä soraisilla jokirannoilla. Sitä tavataan korkeintaan 580 metrin korkeudella.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Väre, Henry: Lapinkaura. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 261.

Viitteet

Aiheesta muualla  
 Kasviatlas 2021: Lapinkaurakkeen (Trisetum subalpestre) levinneisyys Suomessa.
 Den virtuella floran: Venhavre 

Kaurakkeet
Drilon Shala

Drilon Shala (s. 20. maaliskuuta 1987 Prizren, Kosovo, Jugoslavia) on kosovolais-suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2019 Suomen Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta kykenee pelaamaan myös vasemmalla.

Shala debytoi Veikkausliigassa 24. syyskuuta 2006 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Hän edusti FC Lahtea kausina 2006–2012 ja pelasi yhteensä 101 Veikkausliiga-ottelua, joissa teki 16 maalia. Kaudella 2011 Ykkösessä hän onnistui maalinteossa kahdeksan kertaa 21 ottelussa. Kaudella 2012 hän oli joukkueensa paras maalintekijä seitsemällä maalillaan.

Shala pelasi kevätkaudella 2013 Turkin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Tavşanlı Linyitsporissa 14 ottelua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Shala FC Lahden sivuilla 
 Shala Veikkausliigan sivuilla
 Veikkausliigan Hall of Fame

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen kosovolaiset
Pietarin valtionyliopisto

Pietarin valtionyliopisto () on venäläinen julkinen yliopisto Pietarissa ja yksi Venäjän vanhimmista yliopistoista. Yliopiston kampuksista toinen on kaupungin keskustassa Vasilinsaarella ja toinen keskustan ulkopuolella Pietarhovissa.

Yliopistossa on 20 tiedekuntaa ja niissä 32 000 opiskelijaa joista 4 000 jatko-opiskelijoita. Opetushenkilökuntaa on 6 000 henkeä, heistä tuhat on professoreita.

Pietarin valtionyliopisto arvioidaan yleisesti Venäjän toiseksi parhaaksi yliopistoksi Moskovan valtionyliopiston jälkeen niin kansallisissa kuin kansainvälisissä yliopistorankingeissa.  Shanghain yliopistovertailussa vuonna 2016 Pietarin valtionyliopiston sijaluku oli välillä 301–400 maailman 500 huippuyliopiston listalla.

Historia
Pietari Suuri perusti vuonna 1724 Pietarin akatemian, josta kehittyi Venäjän tiedeakatemia. Pietarin yliopisto katsoo olevansa Pietarin akatemian perinteen jatkaja ja siten maan vanhin yliopisto. Opetus ei kuitenkaan ole ollut yhtäjaksoista. Vuonna 1803 akatemia määritteli, ettei sen tehtäviin kuulunut koulutus vaan ainoastaan tutkimus. Pietarin kaupungissa ei siten kuuteentoista vuoteen saanut korkeakouluopetusta, mutta opettajaseminaari toimi edelleen. Vuonna 1819 keisari Aleksanteri I järjesti opettajaseminaarin ympärille kolmitiedekuntaisen yliopiston, johon kuului oikeustieteellinen tiedekunta, matematiikan ja fysiikan tiedekunta sekä historian ja kielitieteen tiedekunta. 

Euroopan hullun vuoden 1848 jälkeen Venäjän senaatti päätti, että kansanvalistusministerin tulee nimittää yliopiston rehtori. Vuonna 1887 joukko opiskelijoita pidätettiin Aleksanteri III:n murhayrityksestä. Vuonna 1924 yliopisto nimettiin uudelleen Leningradin valtionyliopistoksi, ja toisen kerran vuonna 1948 Andrei Ždanovin mukaan sen nimitti Neuvostoliiton ministerineuvosto. 1991 yliopisto nimitettiin jälleen Pietarin valtionyliopistoksi.

Tiedekunnat
Luonnontieteet:
Biologian ja maaperätieteen tiedekunta
Geologian tiedekunta
Fysiikan tiedekunta
Kemian tiedekunta
Lääketieteellinen tiedekunta
Maantieteen ja geoekologian tiedekunta
Matematiikan ja mekaniikan tiedekunta
Sovelletun matematiikan tiedekunta

Ihmistieteet:
Filologian ja taiteiden tiedekunta
Filosofian ja valtiotieteen tiedekunta
Historian tiedekunta
Idäntutkimuksen tiedekunta
Johtamistaidon laitos
Journalistiikan tiedekunta
Kansainvälisten suhteiden tiedekunta
Kielitieteen tiedekunta
Oikeustieteellinen tiedekunta
Psykologian tiedekunta
Sosiologian tiedekunta
Taloustieteiden tiedekunta

Kuuluisia entisiä opiskelijoita 
Kahdeksan Pietarin yliopistosta valmistunutta tiedemiestä on saanut Nobelin palkinnon, vaikka kukaan heistä ei tehnyt palkintoon johtanutta tutkimusta tässä yliopistossa eikä työskennellyt siellä palkinnon saadessaan: Ivan Pavlov (lääketiede 1904), Ilja Metšnikov (lääketiede 1908), Nikolai Semjonov (kemia 1956), Lev Landau (fysiikka 1962), Aleksandr Prohorov (fysiikka 1964), Wassily Leontief (taloustiede 1973), Leonid Kantorovitš (taloustiede 1975) ja Joseph Brodsky (kirjallisuus 1987).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Diagram of the Russian education system  (russianenic.ru)

Pietarin yliopistot ja korkeakoulut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Poikkipuoliainen

Poikkipuoliainen on rehevä ja lyhytviipymäinen, kahdesta altaasta koostuva järvi Vihdin kunnan eteläosassa Siuntionjoen vesistöalueella. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä ja keskisyvyys vain 1,4 metriä. Järven pintaa laskettiin 1920-luvulla 70 senttimetriä.

Maantiede 
Poikkipuoliaisen pituus lounaasta koilliseen on 4,8 kilometriä. Järven levein kohta on länsirannan Linnalahden kohdalla. Koillisen rannan Holma-niemen kohdalla leveys on noin sata metriä. Holmasta pohjoiseen järvi on kapea, mutta aivan pohjoisin järvenosa Elimäenlahden kohdalla on noin puoli kilometriä leveä. Poikkipuoliaisen niemimaita ovat Holman ohella eteläisen rannan Papinniemi ja sen pohjoispuolinen niemi sekä länsirannan Kotoniemi. Noin puolet Poikkipuoliaisesta on yhdestä kahteen metriä syvä. Vähintään kolme metriä syvää on vain kahdeksisen hehtaaria. Syvin alue sijaitsee järven keskivaiheilla itärannan tuntumassa.

Poikkipuoliaisen eteläisten rantojen läheisyydessä on joitakin vähäisiä luotoja. Järven ranta-alueilla on sekä huvila-asutusta että vakituista asutusta. Koillisrannalla on rakentamatonta metsämaata, joka kohoaa noin 105 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 55 metriä järven pintaa korkeammalle. Linnalahden rannan Linnakallion huippu on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven lounaisrannan Hankainmäen huippu on noin 90 metriä merenpinnan yläpuolella. Peltomaata järven rannoilla on vähemmän kuin muilla Siuntionjoen vesistöalueen järvillä.

Enäjärven vedet purkautuvat Hulttilanjoen kautta Poikkipuoliaiseen, joka puolestaan purkaa vetensä Siuntionjokea Tervalammen kautta Huhmarjärveen. Poikkipuoliaisen luusua sijaitsee järven eteläkolkassa. Poikkipuoliaisen kaakkoispuolella sijaitsee Nuuksion kansallispuisto ja koillispuolella Salmen ulkoilualue.

Poikkipuoliaisen vesitilavuus on 2 692 000 kuutiometriä. Vedenlaatu on luokiteltu tyydyttävän ja välttävän välille. Ongelmia ovat toistuvat sinileväkukinnot sekä rantojen mataluus. Järven pinnan laskusta johtuen rannat ovat laajalti alavia. Poikkipuoliaisen happipitoisuus on talvisinkin melko hyvä. Vedenlaatua on pyritty parantamaan muun muassa hoitokalastuksella. Poikkipuoliainen on särkikalavaltainen.

Poikkipuoliaisen kuormitus on paljolti riippuvainen Enäjärven vedenlaadusta. Enäjärven tilavuus on noin kuusinkertainen Poikkipuoliaiseen nähden.

Poikkipuoliaisen mataluus on lisännyt vesikasvillisuuden määrää ja tuulesta johtuvaa pohjan resuspensiota (sedimentin pöllyämistä vesimassaan).

Poikkipuoliainen (22.004.1.008) kuuluu Palojärvenkosken alueeseen (22.004), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Poikkipuoliainen on laajin Palojärvenkosken alueen 15:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedesta. Seuraavaksi laajimmat ovat Tervalampi ja Huhmarjärvi.

Flora 
Poikkipuoliaisen rannoilla kasvaa runsaasti järviruokoa, seassa on osmankäämää, kurjenmiekkaa ja järvikaislaa. Ulpukka ja lumme ovat yleisiä lahtien rannoilla.

Lähteet 
Luke.fi
Ahven.net
Esittelyvideo.1g.fi
Tageo.com

Viitteet 

Vihdin järvet
Siuntionjoen vesistö
Neil Bogart

Neil Bogart (3. helmikuuta 1943 – 8. toukokuuta 1982) oli yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkialan vaikuttaja. Hän perusti vuonna 1973 Casablanca Records -levy-yhtiön, joka julkaisi muun muassa Kissin ja T. Rexin levyjä. 

Bogart kuoli lymfoomaan 39-vuotiaana vuonna 1982. 

Kissin albumi Creatures of the Night on omistettu Neil Bogartin muistolle.

Tuottajana
Kiss
 
 
 

Yhdysvaltalaiset musiikkivaikuttajat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Tigger’s Honey Hunt

Tigger’s Honey Hunt Disney Interactiven kehittämä Nalle Puh -aiheinen seikkailupeli. Peli julkaistiin PlayStationille, Nintendo 64:lle ja Microsoft Windowsille vuonna 2000.

Juoni 

Nalle Puh päättää järjestää juhlat ystävilleen, mutta hänellä ei ole riittävästi hunajaa. Hän pyytää Tiikeriä etsimään tarpeeksi hunajaa juhliinsa. Tiikeri saa apua Pöllöltä, joka antaa vinkkejä ja laskee hunajan määrän jokaisen tason lopussa.

Pelaaminen 
Pelissä on kaksi eri pelimuotoa. Ensimmäinen on pääpeli, jossa pelataan Tiikerin kanssa läpi alueiden etsien hunajaa. Toinen pelimuoto sisältää kolme minipeliä, jotka on voitettava päästäkseen pelissä eteenpäin ja mahdollisesti oppimaan uusia taitoja.

Pääpelissä Tiikerin on kerättävä tietty määrä hunajapurkkeja päästäkseen eteenpäin. Pelaaja voi palata takaisin jo läpipäästylle kentälle opittuaan taitoja, joiden avulla pääsee alueille, joissa viimeiset purkit ovat saaden näin kaikki (100) hunajapurkit jokaisesta kentästä. 

Jokaisessa kentässä on myös salainen paikka (jossa on paljon hunajapurkkeja), jonne on päästävä, jos haluaa päästä seuraavassalle tasolle. Yleensä joku Tiikerin ystävistä (esim. Myyrä) antaa vinkin tällaisesta paikasta ollen sen läheisyydessä tai menemällä sinne.

Jokaisessa kentässä on myös joku Tiikerin ystävistä (esimerkiksi Ihaa, Nasu tai Kengu), joka tarvitsee tämän apua löytääkseen hukkaamansa tavaran/esineen/henkilön, ja kun tämä on löydetty ja palautettu, aikahaaste ilmestyy kyseiselle kentälle.

Jokaisessa kentässä on aluksi sininen Ruun kuva, joka täytyy kerätä. Keltainen Kanin kuva ilmestyy kyseiselle kentälle, josta on kerätty 100 hunajapurkkia. Punainen Nalle Puh kuva ilmestyy kyseiselle kentälle, jossa aikahaasteen aika on alitettu. Kuvia kerätessä, ne ilmestyvät päävalikosta käsin pääsevään Valkokuvakirjaan, jossa voi nähdä taidetyötä pelin kentistä.

Minipelit 
Pelissä on kolme minipeliä, jotka ovat erilaisia muusta pääpelistä, jotka perustuvat klassikkopeleihin. Pelejä pystyy myös pelaamaan moninpelitilassa 2 –4 pelaajaa eri vaikeustasoissa.

 Rabbit Says: Kanin versio kapteeni käskee -leikistä.
 Pooh Sticks: pelissä heitetään tikku mahdollisimman kauas sillasta, ja voittaja on se, jonka tikku tulee nopeiten takaisin virran mukana.
 Owl, Paper, Scissors: Pöllön versio kivi, paperi ja sakset -leikistä.

Lähteet

Nalle Puh
Disney-videopelit
PlayStation-pelit
Nintendo 64 -pelit
Windows-pelit
Vuoden 2000 videopelit
Kirjoihin perustuvat videopelit
Lintudirektiivin I liite

Lintudirektiivin I liite on Euroopan talousyhteisön neuvoston 2. huhtikuuta 1979 hyväksymän direktiivin eli Euroopan talousyhteisön silloisille jäsenvaltioille sitova kansallisten lainsäädäntöjen ohjeen liite, jossa määriteltiin suojeltavat villieläinlinnut. Lintudirektiiviksi puhekielessä ja lyhennetyssä asiatekstissä mainitun direktiivin diaarionumero on 79/409/EEC, jonka Euroopan talousyhteisön seuraaja Euroopan yhteisö ja Euroopan unioni ovat hyväksyneet. 

Suomen tultua Euroopan unionin jäseneksi toteutettiin lintudirektiivin I liitteessä lueteltujen lajien suojelu Suomessa Natura 2000 -luonnonsuojelualuein, joilla suojellaan myös

Liitteen lajit (1979)

I liitteen suojelemat lajit on mainittu Euroopan talousyhteisön virallisessa lehdessä 1979L0409-EN 

Direktiivi yksilöi 181 uhanalaista lintulajia, joiden suojeluun on kiinnitettävä erityistä huomiota. Suomessa esiintyvistä linnuista suojeltuja ovat seuraavat 63 lintulajia:

Allihaahka
Ampuhaukka
Haarahaukka
Heinäkurppa
Helmipöllö
Hiiripöllö
Harmaapäätikka
Huuhkaja
Kaakkuri
Kalasääski
Kalatiira
Kangaskiuru
Kapustarinta
Kaulushaikara
Kehrääjä
Keräkurmitsa

Kiljuhanhi
Kiljukotka
Kirjokerttu
Kuikka
Kuningaskalastaja
Kurki
Lapinpöllö
Lapintiira
Laulujoutsen
Liro
Luhtahuitti
Maakotka
Mehiläishaukka
Merikotka
Metso
Mustakurkku-uikku

Mustatiira
Muuttohaukka
Niittysuohaukka
Palokärki
Peltosirkku
Pikkujoutsen
Pikkulepinkäinen
Pikkulokki
Pikkusieppo
Pikkutiira
Pohjantikka
Punakuiri
Pyy
Rantakurvi
Ruisrääkkä
Ruskosuohaukka

Räyskä
Sinirinta 
Sinisuohaukka
Suokukko
Suopöllö
Suosirri
Teeri
Tunturihaukka
Tunturipöllö
Uivelo
Valkoposkihanhi
Valkoselkätikka
Varpuspöllö
Viirupöllö
Vesipääsky

Lähteet 

Euroopan talousyhteisö
Luonnonsuojelu
Uhanalaiset linnut
Euroopan unionin direktiivit
Divinaatio

Divinaatio (latinan divinatio) tarkoittaa ennustamisen taitoa tai ennustamisen lahjaa. Antiikin kreikkalaiset korostivat enemmän ennustustaidon irrationaalisuutta, roomalaiset sen jumalallisuutta. Molemmat ajattelivat, että oli olemassa kaksi mahdollisuutta saada tietoja tulevaisuudesta: spontaani eli luonnollinen, jossa jumalat pyytämättä antoivat vihjeitä tulevasta esimerkiksi unissa, ja tietoinen pyrkimys saada selville jumalten tahto jonkin tietyn hankkeen suhteen enteitä tai eläinten käyttäytymistä tarkkailemalla.

Enneunien näkemistä pyrittiin tehostamaan viettämällä yö sopivassa temppelissä lähellä ennustavaa jumaluutta. Yleensä kuitenkin papit tai muut asiantuntijat toimivat välikäsinä jumalten ja ihmisten välillä. Kreikkalaisilla tällaisia pappeja kutsuttiin nimellä profetes ja roomalaisilla vates. Roomalaisilla oli myös erikoistuneita ennustajapappeja eli auguureja, jotka tutkivat lintujen käyttäytymistä sekä uhrieläinten sisälmyksiä tutkivia haruspekseja. Lisäksi ennustuksissa hyödynnettiin yhteyttä vainajiin eli nekromantiaa ja tähdistäennustamista eli astrologiaa.

Ennustuksia kirjoitettiin muistiin kokoelmiksi, joista kuuluisimpia olivat roomalaisten käyttämät Sibyllan kirjat. Huomattavin antiikin ennustustaitoa kuvaava lähde on Ciceron De divinatione (Ennustustaidosta).

Lähteet 
Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
 Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Uskonto
Parapsykologia
Ennustaminen

de:Weissagung
es:Videncia
ru:Гадания
Sal (joki)

Sal () on Donin sivujoki Etelä-Venäjällä Kalmukian tasavallassa ja Rostovin alueella. Sal saa alkunsa Kalmukian länsiosasta ja laskee Doniin lähellä Semikarakorskin kaupunkia Rostovin alueella. 

Kalmukian joet
Rostovin alueen joet
Donin vesistö
US Monastir

Union Sportive Monastirienne () on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1923, jolloin se tunnettiin nimellä Ruspina Sports. Joukkue nimettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1942. Sen kotistadion on Stade Mustapha Ben Jannet, joka sijaitsee Monastirissa.

Entisiä pelaajia
  Aymen Ayari
  Najeh Braham
  Mehdi Meriah
  Jaouhar Mnari
  Majdi Mosrati
  Adel Nefzi
  Piracaia

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 

Monastir, US
Land of Tales

Land of Tales on suomalainen melodista rockia soittava yhtye. Yhtyeen perustajat Kristian ja Palle olivat soittaneet yhdessä jo viidentoista vuoden ajan rockyhtye Naiskalassa, mutta perustivat Land of Talesin tehdäkseen englanninkielistä musiikkia. Yhtye solmi kesällä 2007 levytyssopimuksen italialaisen Frontiers Recordsin kanssa, ja debyyttialbumi Land of Tales ilmestyi heinäkuussa 2008.

Historia

Land of Tales perustettiin vuonna 2006 laulaja-kitaristi Kristian ja kosketinsoittaja Palle johdosta. Molemmat olivat soittaneet aikaisemmin noin 15 vuotta Naiskala -nimisessä yhtyeessä, mutta halu tehdä toisenlaista musiikkia englanniksi oli suuri. Lokakuussa 2006 Kristian aloitti kirjoittamaan kappaleita tulevaa albumia varten. Petri Lahtinen ja Mika Mäkiranta kirjoittivat sanoitukset albumille. Yhtye latasi kappaleitaan MySpace -sivuilleen ja sai erinomaista palautetta ympäri maailmaa. Levytyssopimus solmittiin Frontiers Recordsin kanssa. Keväällä 2007 basisti Sami ja rumpali Sami O liittyivät yhtyeeseen kesken nauhoitussessioiden. Debyyttialbumi Land of Tales näki päivänvalon kesällä 2008.

Vuonna 2009 Kristian alkoi kirjoittamaan uusia kappaleita, Pallen ja Samin kanssa nauhoitukset aloitettiin vuonna 2013. Land of Tales palasi vuonna 2015 ja julkaisi lokakuussa uuden kappaleen Kindred Spirit.  Helmikuussa 2016 yhtye julkaisi uuden kappaleen Surmise.  Toukokuussa 2016 Land of Tales julkaisi kappaleen Debutant, josta julkaistiin myös lyriikkavideo.

Diskografia

Studioalbumit
Land of Tales (2008)

Singlet
Kindred Spirit (2015)
Surmise (2016)
Debutant (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla
Yhtyeen virallinen sivusto
Land of Talesin virallinen Facebook

Suomalaiset hard rock -yhtyeet
Nicolás Gianella

Carlos Nicolás Gianella (s. 14. helmikuuta 1978 La Plata) on argentiinalainen koripalloilija. Hänen nykyinen seuransa on CB Granada ACB-liigassa, joka on Espanjan korkein sarjataso. Aiemmin urallaan Gianella on edustanut mm. Baloncesto Leónia. Maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 1997 alkaen. Gianella valittiin Argentiinan joukkueeseen Pekingin olympialaisiin 2008.

Aiheesta muualla 
ACB:n pelaajaprofiili 

Argentiinalaiset koripalloilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Trevor Immelman

Trevor Immelman (16. joulukuuta 1979 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen golfaaja. 

Hän voitti vuoden 2008 The Masters Tournamentin lyöden ennakkosuosikki Tiger Woodsin. Mastersin lisäksi hän on voittanut useita pienemmän tason golfkilpailuita. 

Hän on ollut naimisissa lapsuudenaikaisen rakkaansa Carmenitan kanssa vuodesta 2003 lähtien. Pariskunnan ensimmäinen lapsi syntyi 2006.

Aiheesta muualla 
Profile on the European Tour's official site
Profile on the PGA Tour's official site
Profile on the Suine Tour's official site

Eteläafrikkalaiset golfaajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen luonnonsuojelulaki

Suomen luonnonsuojelulaki (, ) on Suomen luonnonsuojelulainsäädännön päälaki, jolla on liittymäkohtia moniin muihin luonnonsuojeluun liittyviin lakeihin tai direktiiveihin.

Luonnonsuojelulain toimeenpanoa valvoo Suomen ympäristöministeriö. Valvontaa suorittaa Suomen ympäristökeskus, siihen liittyvät alueelliset ympäristökeskukset ja kunnat.

Lain sisältö

Tavoitteet ja sovellusala
Luonnonsuojelulain tavoitteena on luonnon monimuotoisuuden ylläpitäminen, luonnonkauneuden ja maisema-arvojen vaaliminen, luonnonvarojen ja luonnonympäristön kestävän käytön tukeminen, luonnontuntemuksen ja yleisen luonnonharrastuksen lisääminen sekä luonnontutkimuksen edistäminen.

Luonnonsuojelulakia sovelletaan luonnon ja maiseman suojeluun ja hoitoon. Sitä ei joitain poikkeuksia lukuun ottamatta sovelleta metsien hoitoon ja käyttöön, joihin sovelletaan pääasiassa metsälakia (1093/1996).

Luonnonsuojelualueet
Laki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.

Suojellut luontotyypit
Luonnonsuojelulaissa on määrätty suojeltaviksi eräitä luontotyyppejä. Näitä ovat:

 Luontaisesti syntyneet, merkittäviltä osin jaloista lehtipuista koostuvat metsiköt (Jalopuumetsiköt)
 Pähkinäpensaslehdot
 Tervaleppäkorvet
 Luonnontilaiset hiekkarannat
 Merenrantaniityt
 Puuttomat tai luontaisesti vähäpuustoiset hiekkadyynit
 Katajakedot
 Lehdesniityt
 Avointa maisemaa hallitsevat suuret yksittäiset puut ja puuryhmät

Kasvi- ja eläinlajien rauhoitus 
Suomessa luonnonvaraisina esiintyvät nisäkkäät ja linnut ovat ympäristölain mukaan rauhoitettuja lukuun ottamatta riistaeläimiä, joiden metsästysajoista säädetään metsästyslaissa, sekä muutamia niin ikään metsästyslaissa lueteltuja rauhoittamattomia eläimiä. Asetuksella voidaan rauhoittaa muitakin kuin nisäkkäisiin ja lintuihin kuuluvia eläinlajeja.

Laissa kielletään rauhoitettujen eläinten tahallinen tappaminen tai pyydystäminen, pesien sekä munien ja yksilöiden muiden kehitysasteiden ottaminen haltuun, siirtäminen toiseen paikkaan tai muu tahallinen vahingoittaminen sekä tahallinen häiritseminen, erityisesti eläinten lisääntymisaikana, tärkeillä muuton aikaisilla levähdysalueilla tai muutoin niiden elämänkierron kannalta tärkeillä paikoilla. Lain mukaan rauhoitettuja ovat myös sellaiset rauhoitetun linnun pesäpuut, jotka on asianmukaisesti merkitty, samoin kuin suurten petolintujen pesäpuut, joissa pesä on säännöllisessä käytössä ja selvästi nähtävissä.

Luonnonsuojelulain nojalla annetulla asetuksella on myös suuri joukko kasvilajeja rauhoitettu. Rauhoitettuja kasveja tai niiden osia ei saa kerätä tai hävittää.

Lähteet

Suomen ympäristölaki
Luonnonsuojelu Suomessa
Viktor Emanuel II:n monumentti

Viktor Emanuel II:n monumentti on suuri marmorinen monumentti Rooman keskustassa, toiselta nimeltään Altare della Patria eli Isänmaan alttari. Monumentin suunnitteli Giuseppe Sacconi vuonna 1885, sen tekemiseen osallistuivat monet kuvanveistäjät Italian eri osista, se vihittiin 1911 ja valmistui lopullisesti 1925. Monumentti on pystytetty yhdistyneen Italian ensimmäisen kuninkaan Viktor Emanuel II:n kunniaksi. Monumentissa on majesteetillinen portaikko, korinttilaisia pylväitä, kuninkaan ratsastajapatsas ja kaksi jumalattaren kuvaa. Koko teos on 135 metriä leveä ja 70 metriä korkea. Materiaalina on käytetty poikkeuksellisen hohtavan valkoista marmoria Botticinosta Bresciasta. Patsaan jalustassa on Italian yhdistymisen museo. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen monumenttiin lisättiin Italian tuntemattoman sotilaan hauta. 

Rooman rakennukset ja rakennelmat
Italian patsaat ja veistokset
Uusklassinen arkkitehtuuri
Avenged Sevenfold (albumi)

Avenged Sevenfold on Avenged Sevenfold -yhtyeen neljäs täysimittainen albumi ja se julkaistiin 26. lokakuuta 2007. Levyllä ei varsinaisesti ole nimeä, mutta sitä kutsutaan yleisesti Self titled albumiksi.

Albumi jatkaa samassa hengessä kuin yhtyeen edellinen albumi (City of Evil) samalla heavy metal/hard rock soundilla, mutta yhtye kirjoitti albumia varten jotain uutta. Kappale "A Little Piece of Heaven" on Avantgardemetallia, jonka on kirjoittanut The Rev ja Kappale "Dear God" on country rock kappale.

Kappaleet

Kokoonpano 
 M. Shadows – laulu
 Synyster Gates – kitara, taustalaulu
 Zacky Vengeance – kitara, taustalaulu
 Johnny Christ – basso, taustalaulu
 The Rev – rummut, taustalaulu ja laulu kappaleissa 1,3,4,8,9

Arvostelut 
 Metacritic: 56/100
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: B
 Rolling Stone: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Avenged Sevenfoldin albumit
Arenaria

Arenaria on tieteellinen suvun nimi, joka voi tarkoittaa lintu- tai kasvisukua.

 Arenaria – karikukot, kurppien suku
 Arenaria – arhot, kohokkikasvisuku (Caryophyllaceae)
MADtv

MADtv on yhdysvaltalainen komediasarja, jota esitettiin vuosina 1995–2009 ja 2016. Sarja perustuu huumorilehteen Mad, jolta tuottaja David Salzman ja musiikkialan vaikuttaja Quincy Jones ostivat nimen käyttöoikeudet televisiosarjaansa. Sarjassa tehdään eniten pilaa julkisuuden henkilöistä, kuten esimerkiksi Oprah Winfreysta ja John Maddenista. Sarjassa on näytellyt vuosien varrella erittäin monta näyttelijää. Yhdysvalloissa sarjaa esitti televisiokanava Fox, Suomessa taas Sub. 

Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 14. lokakuuta 1995. MADtv:tä tehtiin 15 tuotantokauden aikana yhteensä 329 jaksoa. Fox lopetti sarjan tilaamisen loppuvuonna 2008, koska sen tuottamista pidettiin liian kalliina. Rahoituksen lisäksi sarjan markkinointi oli haastavaa, koska sitä verrattiin naapurikanavilla lähetettyyn Saturday Night Liveen. Salzman yritti lopettamispäätöksen jälkeen saada sarjan jonkin toisen televisiokanavan ohjelmistoon, mutta tuloksetta. Sarjan viidestoista ja samalla viimeinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa uudella näyttelijäkaartilla 26. heinäkuuta 2016 lähtien. Viimeisellä tuotantokaudella tunnin mittaisia jaksoja esitettiin yhteensä kahdeksan. Viimeinen jakso esitettiin 27. syyskuuta 2016.

Näyttelijät

Aikaisempien tuotantokausien näyttelijöitä 
Luettelossa on viimeisen tuotantokauden näyttelijät: 

Kaikkiaan 12 näyttelijää on tehnyt MADtv:ssä yli sata jaksoa. Seuraavassa lista eniten jaksoja tehneistä näyttelijöistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Satiirisarjat
Mad
Foxin televisio-ohjelmat
The CW:n televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Pomarkun taistelut

Pomarkun taistelut käytiin Suomen sisällissodassa 25. helmikuuta – 9.maaliskuuta 1918. Vastakkain olivat valkoisten Satakunnan Ryhmä ja Porin rintaman punaiset, komentajinaan ensin Kustaa Salminen Helsingistä ja sittemmin toimittaja Hannes Uksila. Punaiset yrittivät Noormarkusta käsin useaan otteeseen vallata Pomarkun kirkonkylän, mutta kärsivät kaksi kertaa tappion ja joutuivat perääntymään menetettyään useita kaatuneita. Taisteluun otti osaa Helsingin punakaartilaisia. Taistelut päättyivät valkoisten voittoon.

Punaisten saapuminen 21. helmikuuta
Punaisten osasto saapui Noormarkun suunnasta Pomarkkuun ja jakaantui kahdeksi eri osastoksi. Paikkakunnalla olleet kymmenkunta suojeluskuntalaista vetäytyivät Kankaanpäähän ilmoittamaan tilanteesta. Pimeässä yhteyden valkoisiin kadottaneet punakaartin osat aloittivat sekavassa tilanteessa taistelun keskenään sillä seurauksella, että kaksi punakaartilaista sai surmansa.

Taistelu 25. helmikuuta 
Satakunnan Ryhmän komentaja Ernst Linder päätti vallata Pomarkun. Porin Rykmentin 2. komppanian oli määrä hyökätä Leväsjoen suunnalta ja katkaista punaisten vetäytyminen Noormarkkuun ja Kiilholmaan samanaikaisesti kun 1. komppania hyökkäisi idästä kirkolle. Punaisilla oli taistelussa mukanaan tykki, joka sijaitsi Noormarkun tien varrella, noin parin kilometrin päässä kirkolta. Taisteluun osallistui myös aluksi reservissä ollut Porin Rykmentin 5. komppania. Taistelu päättyi valkoisten voittoon. Taistelussa kaatui 10 valkoista sekä punaisia eri lähteiden mukaan 20-30, joukossa myös venäläisiä. Punaiset ehtivät paetessaan ottaa osan kaatuneistaan mukaan. Osa haudattiin Pomarkun kirkkomaahan yhteishautaan.

Punaiset yrittävät vastahyökkäystä 9. maaliskuuta 
Jälleen Noormarkun suunnasta hyökänneet punaiset yrittivät Pomarkun takaisinvaltausta, mutta valkoiset torjuivat hyökkäyksen. Taistelussa kaatui 2 valkoista ja punaisia useita kymmeniä.

Muistomerkki
Vapaussodan Satakunnan perinneyhdistys on kiinnittänyt Riutantiellä olevaan kiveen taisteluiden muistolaatan. Taistelun jälkiä on näkyvissä myös itse kirkossa. 

Vapaussodan Varsinais-Suomen perinneyhdistys on hankkinut Honkakosken taistelun muistomerkin vanhan Porintien kallioleikkaukseen, Rosendahlin ahteeseen. Turun komppania (vain 40 miestä) eli Porin Rykmentin 5. komppania sai siellä tulikasteensa 22. helmikuuta 1918. Paikalla on kiveen kiinnitetty muistolaatta. Muistomerkille on valtatie 23:lta opasteviitta, josta muistomerkille on sadan metrin matka.

Lähteet 

Satakunnan rintaman taistelut
Taistelut
Satakunnan historia
Otohime

Otohime eli  Toyotama-hime on kuvitteellinen prinsessa ja jumalatar japanilaisessa mytologiassa, merenjumala Ryūjin vanhin tytär. Tarinban mukaan Otohime meni naimisiin Hōri-metsästäjän kanssa ja synnytti pojan, josta tuli ensimmäisen keisarin, Jinmun, isä. Synnytettyään poikansa Otohime muuttui lohikäärmeeksi ja lensi pois.

Otohimen mukaan on nimetty laite, joka tuottaa ääniä, joilla häveliäät henkilöt voivat peittää vessassakäyntinsä äänet japanilaisessa käymälässä. Otohime-laitteen nimi kirjoitetaan jumalattaren nimestä poiketen merkillä, joka tarkoittaa ääntä.

Lähteet 

Šintolaisuus
Shogun (albumi)

Shogun on floridalaisen metalliyhtye Triviumin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. syyskuuta 2008.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Matt Heafy – laulu, kitarat
 Corey Beaulieu – kitarat, taustalaulu
 Paolo Gregoletto – basso, taustalaulu
 Travis Smith – rummut

Arvostelut 
 Metacritic: 66/100
 About.com: 
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 MetalSucks: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Shogun Discogsissa 
 

Vuoden 2008 albumit
Triviumin albumit
Jyrki Joutsensalo

Jyrki Johannes Joutsensalo (s. 7. heinäkuuta 1966, Kiukainen) on tutkija, joka toimi vuoteen 2010 saakka Jyväskylän yliopiston tietotekniikan, erityisesti tietoliikenteen professorina.

Jyrki Joutsensalo pääsi ylioppilaaksi Lauttakylän lukiosta Huittisista 1985, jonka jälkeen hän aloitti sähkö- ja tietotekniikan opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Joutsensalo valmistui diplomi-insinööriksi 1992, tekniikan lisensiaatiksi 1993 ja tekniikan tohtoriksi 1994. Joutsensalo  toimi vuosina 1997–2010 professorina Jyväskylän yliopistossa.

Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiuskiinne

Hiuskiinne on yleisnimitys hiusten muotoiluun käytettäville aineille, joita ovat ainakin hiuslakka, hiusgeeli, hiusvaahto ja hiusvaha.

Kosmetiikka
Hiukset
Taivaannapa

Pohjoinen ja eteläinen taivaannapa ovat taivaalla kohdat, joissa maan kiertoakselin ajateltu jatke lävistää kuvitteellisen taivaankannen, jonka mukana tähdet näennäisesti kiertävät.
Maapallon pohjois- tai etelänavalta katsottuna vastaava taivaannapa on suoraan yläpuolella.

Katso myös
Pohjannaula

Lähteet
Tiede.fi
 Library.Thinkquest.org
Napatähden sijainti

Pallotähtitiede
Edu Ardanuy

Edu Ardanuy (20. kesäkuuta 1967 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen kitaristi, joka on soittanut mm Dr. Sin, A Chaveissa sekä Blezqi Zatzasissa.

Ardanuy aloitti akustisen kitaran soiton sähkökitaraan 13-vuotiaana. 16-vuotiaana hän oli jo parissa yhtyeessä ja soitti yökerhoissa São Paulossa. 25-vuotiaana Ardanuy oli perustamassa Angraa, jossa hän vielä tänäpäivänäkin soittaa.

Tuotanto 

 A New Revolution - The Key
 Anjos da Noite - Anjos da Noite
 Encoleirado - Supla
 Dr. Sin - Dr. Sin
 Brutal / Silent Scream - Dr. Sin
 Insinity - Dr. Sin
 Alive / Live in Brazil - Dr. Sin
 Dr. Sin II / Shadows of Light - Dr. Sin
 10 Years Live - Dr. Sin
 Listen to the Doctors - Dr. Sin
 Bravo - Dr. Sin

Aiheesta muualla 
 Edu Ardanuyn verkkosivut
 Dr. Sinin verkkosivut

Brasilialaiset kitaristit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Car Talk

Car Talk on yhdysvaltalainen viikoittainen NPR-radioasemien kautta lähetettävä autoaiheinen huumorisävytteinen keskusteluohjelma.

Car Talk sai alkunsa vuonna 1977 Bostonin yliopiston WBUR-radioasemalla, jonne Tom Magliozzia oli pyydetty toimittamaan autoaiheista call-in-ohjelmaa. Viikkoa myöhemmin Tom pyysi mukaan myös veljensä Ray Magliozzin. Nykyään heidät tunnetaan kutsumanimillä Click ja Clack. Veljesten humoristisesta keskustelusta muodostui vähitellen ohjelman pääasiallinen sisältö.

Car Talk siirtyi NPR:lle vuonna 1987, aluksi osaksi Sunday Weekend Edition -ohjelmaa, ja seuraavana vuonna omana ohjelmanaan.. Nykyään ohjelma on kuultavissa 600 radioaseman kautta ja sillä on 4,3 miljoonaa kuulijaa. Se on kaikkien aikojen menestynein julkisen verkon radio-ohjelma Yhdysvalloissa sekä taloudellisesti että kuulijamääriltään.

Ohjelmaan soittaneiden julkisuuden henkilöiden joukossa ovat muun muassa Geena Davis, Morley Safer, Ashley Judd, Gordon Elliott, Bill Lee sekä astronautti John Grunsfeld, joka soitti ollessaan avaruussukkulalennolla 1 120 kilometriä Havaijin yläpuolella.

Heinäkuussa 2008 alkoi PBS:llä Car Talkiin pohjautuva animaatiosarja Click and Clack's As the Wrench Turns.

Car Talk voitti vuonna 1991 Peabody-palkinnon ja vuonna 1998 se pääsi Radio Hall of Fameen.

Thomas Louis "Tom" Maggliozzi kuoli 3.marraskuuta 2014 Alzhaimerin tautiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut
NPR Car Talk podcast

Yhdysvaltalaiset radio-ohjelmat
Radio Hall of Fame
Carpaccio

Carpaccio on italialaisperäinen alkupala. Se on yleensä kypsentämätöntä naudanlihaa, joka on leikattu ohuenohuiksi siivuiksi. Kastikkeena on mausteinen öljykastike. Carpaccio on ruokalajiksi suhteellisen uusi – tosin varmaa tietoa ei ole sen syntyajasta, joka vaihtelee eri lähteissä 1930-luvusta 1950-luvulle; todennäköisimpänä kuitenkin pidetään vuotta 1950. Syntypaikaksi mainitaan yleensä venetsialainen ravintola Harry's Bar, jonka baarimestari Giuseppe Cipriani perusti vuonna 1931.

Ruokalaji on nimetty taidemaalari Vittore Carpaccion mukaan, jonka suosikkiväri oli vaalea lihanpunainen sävy.

Carne cruda
Carne cruda on perinteiseen Piemonten alueen tapaan valmistettu versio carpacciosta. Se tehdään jauhelihasta ja valkosipulista.

Nykyään
Nykyään nimitystä carpaccio on alettu käyttää alkuperäisen lisäksi mistä tahansa, esimerkiksi kalasta tai vihanneksista valmistetusta, ohuina viipaleina raakana tarjottavasta ruokalajista.

Lähteet
Raholan syötäviä sanoja

Italialainen keittiö
Liharuoat
Suomen parhaat (televisiosarja)

Suomen parhaat oli vuosina 1994-1997 pyörinyt televisiosarja, jossa tuotteita nimettiin omassa lajissaan koko maan parhaiksi. 

Sarjan juontajina toimivat Tapio Liinoja ja Santeri Kinnunen.  Sen tuotti Broadcasters. Ohjelman tunnuksen lauloi Pate Mustajärvi.

Suomen parhaaksi jäätelöksi valittiin Helsingin Jäätelötehtaan jäätelö. Maan parhaaksi lakritsiksi valittiin Kouvolan lakritsi. Suomen parhaaksi ruisleiväksi valittiin tamperelaisen Leivon Leipomon ruisleipä. Suomen parhaaksi kelluvaksi ravintolaksi palkittiin myöhemmin palanut Kotkan Kerttu.

Lähteet

Suomalaiset televisiosarjat
Birger Geffert

Birger Oscar Geffert (27. tammikuuta 1898 Porvoo – 1. marraskuuta 1935) oli suomalainen Jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat Muolaassa vuonna 1906 murhattu sahanisännöitsijä Oscar Geffert ja Henrika Karolina Kuhlberg.

Opinnot
Geffert kävi viisi luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota ja kolme lukukautta Turun kauppaopistoa. Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssi hän kävi vuonna 1928.

Jääkärikausi

Geffert liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Katso myös: Suomen sisällissota
Geffert astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ensin pataljoonan esikuntavääpeliksi ja taistelulähetiksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui taisteluihin sisällissodassa Raudussa ja Suomen rajaseudulla.

Sisällissodan jälkeinen aika
Geffert palveli sisällissodan jälkeen Vuoristoprikaatin esikuntavääpelinä, josta hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919 Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja 31. tammikuuta 1919 Pohjolan jääkäripataljoonaan, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kajaanin sissipataljoonaksi. Hän toimi aluksi pataljoonan adjutanttina ja 9. maaliskuuta 1921 alkaen 1. komppanian nuorempana upseerina ja 16. toukokuuta 1923 lähtien konekiväärikomppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin päälliköksi Karjalan kaartin rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan 11. toukokuuta 1928, josta hän erosi 10. joulukuuta 1929 ja siirtyi sen jälkeen liike-elämän palvelukseen. Uudelleen hän astui armeijan palvelukseen 19. joulukuuta 1934 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Savon jääkärirykmentin 1. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi toistamiseen 16. huhtikuuta 1935. Lyhyempiaikaisia työtehtäviä hänellä oli urallaan muun muassa Reserviharjoituspataljoonan komppanianpäällikkö Parolassa 15. kesäkuuta – 15. heinäkuuta 1926 välisen ajan ja Utissa 15. heinäkuuta – 15. elokuuta 1927 sekä Jääkäriprikaatin aliupseerikoulun johtaja 27. elokuuta – 10. lokakuuta 1927. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaahan (vanha alue, kortteli 13, rivi 5).

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Michael Massee

Michael Massee (1. syyskuuta 1955 Kansas City, Missouri – 20. lokakuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin muun muassa vierailevasta roolistaan televisiosarjassa 24. Massee esiintyi myös televisiosarjoissa Carnivàle, Alias ja Supernatural. Lisäksi hän teki muutamia äänirooleja animaatioihin, kuten Ultimate Avengers ja The Batman. Massee vieraili sarjassa Rizzoli & Isles, jota esitettiin Yhdysvalloissa vuodesta 2010 lähtien. Siinä hän näytteli sarjamurhaajaa nimeltä Hoyt, jolla on pakkomielle rikostutkija Jane Rizzolista (Angie Harmon).

Massee oli mukana 31. maaliskuuta 1993 tapahtuneessa onnettomuudessa, jossa hän ampui vahingossa The Crow -elokuvan kuvausten aikana Brandon Leetä kohtalokkain seurauksin. Onnettomuuden jälkeen Massee oli järkyttynyt, jätti Hollywoodin ja piti taukoa näyttelemisestä.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Hilkka Hakola

Hilkka Hakola (s. 23. helmikuuta 1934 Helsinki) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.

Hakola oli ensimmäinen kansainvälisen huipputason suomalainen naiskoripalloilija. Hän edusti Suomen maajoukkuetta EM-kisoissa Moskovassa 1952 sekä Prahassa 1956 ja oli Prahan kisoissa koko turnauksen paras korintekijä 187 pisteellä (keskiarvo ottelua kohden 23,4). Kaikkiaan Hakola pelasi vuosien 1952–1964 aikana 28 maaottelua, joissa teki 406 pistettä. Hänen Sveitsiä vastaan 1956 heittämänsä 41 pistettä on yhä naisten yhden maaottelun ennätys.

Hakola edusti urallaan Helsingin Tarmoa, Helsingin Visaa ja Helsingin Työväen Uimareita ja voitti yhdeksän naisten koripalloilun Suomen mestaruutta, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän on toiminut myös naisten maajoukkueen päävalmentajana ja Työväen Mailapoikien naisten joukkueen päävalmentajana sen voittaessa Suomen mestaruuden vuonna 1968. Urheilutoimittajat valitsivat hänet vuoden parhaaksi suomalaiskoripalloilijaksi vuonna 1956.

Monipuolisena urheilijana Hakola kunnostautui myös lentopallossa, jossa voitti Helsingin Ponnistuksen riveissä Suomen mestaruuden 1962 ja hopeaa 1960. Lisäksi hän kunnostautui yleisurheilussa voittaen korkeushypyssä kolme SM-hopeaa vuosina 1950–1952 ja edustaen Suomea myös yhdessä maaottelussa.

Aktiiviuransa jälkeen Hakola on osallistunut urheilun järjestötoimintaan. Hän on ollut vuosikausia Suomen Koripalloliiton eri luottamustehtävissä ja varapuheenjohtajana vuosina 1985–1989. Hän on Koripalloliiton kunniajäsen (1995) ja saanut opetusministeriön myöntämän urheilun kultaisen ansioristin (1985) ja Pro Urheilu -mitalin (2001).

Aiheesta muualla 
 
 Hilkka Hakolan SM-sarjatilastot Suomen koripalloliitto
 Hilkka Hakolan maaottelutilastot  Suomen koripalloliitto

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Suomalaiset lentopalloilijat
Suomalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät

Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät on Unescon maailmanperintöluettelon kohde Slovakiassa, Ukrainassa ja Saksassa. Se koostuu 10 suojelualueesta Karpaattien vuoristossa ja viidestä metsästä Saksassa.

Maailmanperintökohteeseen kuuluvat Karpaattien alueet sijaitsevat kahdessa ryppäässä, joista toinen sijaitsee Slovakian itäosassa ja Ukrainan lounaisosassa lähellä Puolan rajaa. Toinen ryväs on Ukrainan lounaisosassa lähellä Romanian rajaa. Kolme neljästä Slovakian puolella olevasta alueesta kuuluu Poloninyn kansallispuiston ja yksi muodostaa Vihorlatin suojellun maisema-alueen. Ukrainassa viisi aluetta kuuluu Karpaattien biosfäärialueeseen ja yksi Užanskjin kansalliseen luonnonpuistoon. Karpaateilla kohteeseen kuuluu noin 293 neliökilometrin laajuinen alue. Vuonna 2011 kohdetta laajennettiin ja siihen liitettiin viisi metsää Saksassa. Uusien metsien yhteispinta-ala on noin 44 neliökilometriä.

Euroopanpyökki on merkittävin kliimaksivaiheen puulaji Euroopan lauhkealla vyöhykkeellä Ruotsin eteläosista Espanjaan ja Balkanille. Maailmanperintöluetteloon Karpaattien pyökkimetsät otettiin pyökkien suvun laajan levinneisyyden ja ekologisen tärkeyden takia. Kohteen metsät edustavat suurinta osaa alkuperäisistä metsätyypeistä 300 metristä yli 2000 metriin. Alueen metsät ovat Euroopan suurimmat jäljellä olevat pyökkivaltaiset aarniometsät.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät Unescon sivuilla  

Slovakian luonnonsuojelualueet
Ukrainan luonnonsuojelualueet
Unescon maailmanperintökohteet Ukrainassa
Unescon maailmanperintökohteet Slovakiassa
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Poloninyn kansallispuisto

Poloninyn kansallispuisto () on kansallispuisto Slovakian itäosassa Puolan ja Ukrainan rajalla Karpaatteihin kuuluvan Bukovské vrchy -vuoriston alueella.

Kansallispuisto perustettiin vuonna 1997 ja se on kokonaispinta-alaltaan 298,05 neliökilometriä puskurivyöhyke mukaan luettuna. Se sijaitsee kokonaisuudessaan Prešovin alueeseen kuuluvassa Sninan piirissä. Puolan puolella puisto jatkuu Bieszczadyn kansallispuistona. Kansallispuistoon kuuluu kolme aarniometsäaluetta, jotka kuuluvat Unescon maailmanperintökohteeseen Karpaattien pyökkimetsät.

Luonto 

Noin 80% kansallispuiston pinta-alasta on metsän peitossa. Pääasiassa metsät ovat pyökki- tai pihta-pyökki-metsiä. Alueella on Slovakian suurin aarniometsien keskittymä. Toinen kansallispuiston luonnon ominaispiirteistä ovat vuoristoniityt.

Poloninyn kansallispuisto on ainutlaatuinen Slovakiassa, sillä alueelta löytyy monia lajeja, joita ei löydy muualta Slovakiasta. Kansallispuistossa on laskettu olevan noin 3600 selkärangaton- ja 294 selkärankaislajia, joista sammakkoeläimiä on 13, matelijoita 8, lintuja 198 ja nisäkkäitä 55. Kansallispuisto muodostaa Puolan puolen Bieszczadyn kanssa yhtenäisen alueen, ja esimerkiksi visentti- ja hirviyksilöitä vierailee Poloninyssä satunnaisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puiston viralliset sivut 
Puisto Sninan piirin sivuilla 

Slovakian luonnonsuojelualueet
Kansallispuistot
Svetlana Nageikina

Svetlana Vjatšeslavovna Nageikina (, s. 2. helmikuuta 1965 Tambov) on venäläinen uransa lopettanut hiihtäjä.

1988 Calgaryn olympialaisissa Nageikina voitti kultamitalin Neuvostoliiton naisten viestijoukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä kahdeksas ja kymmenellä kilometrillä neljäs. 1991 Val di Fiemmen MM-kisoissa hän oli 30 kilometrillä viides ja 15 kilometrillä kahdeksas, mutta ei mahtunut kultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen. 

Puolen vuosikymmenen ajaksi Nageikinan arvokisasijoitukset painuivat kymmenennen sijan heikommalle  puolelle, eikä häntä otettu mukaan viestijoukkueisiin. 1999 Ramsaun MM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. 

2002 Salt Lake Cityn kisoihin Nageikina siirtyi edustamaan Valko-Venäjää. Hän oli 15 kilometrin kilpailussa viides ja pääsi ensimmäistä kertaa 14 vuoteen viestijoukkueeseen, joka kuitenkin jäi mitaleitta sijoituttuaan viidenneksi. Nageikina hiihti viestijoukkueessa myös vuotta myöhemmin Val di Fiemmen MM-hiihdoissa, missä joukkue oli jälleen viides. Samoissa kisoissa hän sijoittui takaa-ajokilpailussa kahdeksanneksi.

Maailmancupissa Nageikina on saavuttanut yhden henkilökohtaisen osakilpailuvoiton, helmikuussa 1990 10 kilometrin kilpailussa Jugoslaviassa. Palkintokorokesijoituksia hänellä on kaikkiaan 18. 

Venäjän mestaruuden Nageikina voitti vuonna 2001 30 kilometrillä ja saavutti samana vuonna hopeaa kymmenellä kilometrillä. Lisäksi hän on saavuttanut kaksi pronssia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Neuvostoliittolaiset maastohiihtäjät
Venäläiset maastohiihtäjät
Valkovenäläiset maastohiihtäjät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt