joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko

Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. United Latter-day Church of Jesus Christ, tunnetaan myös lyhenteellä ULDC ja nimillä United Latter-day Church of Jesus Christ International, United Latter-day Church ja United Latter-day Church International) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva fundamentalistinen yhteisö. Tällä hetkellä yhteisö toimii neljässä Yhdysvaltain osavaltiossa ja kolmessa muussa maassa. 

Vuodesta 2007 kirkon johtajana on toiminut Steven H. Tucker, joka valittiin virkaansa Heber G. Smithin kuoleman jälkeen.

Jäsenistö
Yhdistyneeseen myöhempien aikojen pyhien kirkkoon kuuluu 100–200 jäsentä. Jäseniä asuu Utahissa, Kaliforniassa, Arizonassa ja Wyomingissa sekä kolmessa muussa valtiossa.

Opit
Kirkko opettaa moniavioisuuden periaatetta. Sen mukaan miehellä on oltava useita vaimoja päästäkseen Jumalan välittömään läsnäoloon eli "korotukseen". Fundamentalistisen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin yhdistynyt kirkko opettaa, että miehellä on oltava vähintään kolme vaimoa päästäkseen korotukseen. Useimpien muiden mormoniryhmittymien tavoin Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien kirkko opettaa ihmiselle olevan mahdollista kehittyä kuolemansa jälkeen Jumalaksi, mikäli hän on ollut uskollinen Jumalan kanssa solmimilleen liitoille.  

Kirkko soveltaa "sijoituksen lakia" (engl. Law of Placing). Sen mukaan liikkeen jäsenet eivät itse valitse puolisoaan, vaan kirkon johtajat valitsevat heille puolison rukoiltuaan asian puolesta. Kirkon johtajat voivat myös ottaa kirkkoon kuuluvan miehen vaimon ja antaa hänet "arvokkaammalle" jäsenelle.
 
Kirkko kehottaa myös jäseniään soveltamaan "pyhityksen lakia" eli jakamaan omaisuutensa jäsenten kesken. Tämä merkitsee siis eräänlaisessa yhteistaloudessa asumista. Pyhityksen laki ei kuitenkaan ole kirkon jäsenille pakollinen, ja osa jäsenistä elääkin yksityistalouksissa ja hallitsee omaa omaisuuttaan.

Sekä miehet että naiset seuraavat tarkkaa pukukoodia. Naisia kehotetaan käyttämään hametta tai mekkoa ja kasvattamaan pitkät hiukset. Miehillä on yleensä yksinkertaiset vaatteet, yleensä paita ja suorat housut. Useimmat yhteisön jäsenet käyttävät kotona tehtyjä vaatteita. Lisäksi jäsenet käyttävät 1800-luvun mallista garmenttia. Jäsenet eivät saa käyttää tatuointeja eivätkä lävistyksiä, ja naisten make-upin tulisi olla huomaamatonta. 

Yhdistynyt kirkko opettaa kaikkien olevan tervetulleita Herran työhön, rodusta, kansallisuudesta ja taustasta huolimatta. Kuitenkaan kirkko ei suostu vihkimään mustaihoisia jäseniään pappeuteen. Sen mukaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko oli väärässä avatessaan pappeuden 1978 myös mustaihoisille.

Mormonismi
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset)

Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. Reorganized Church of Jesus Christ) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Kirkko erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta vuonna 1907. Kiista elämän luonteesta tuhatvuotisen valtakunnan aikana hajotti Jeesuksen Kristuksen kirkon, ja lopulta puolet yhteisön kahdentoista apostolin koorumista erosi siitä ja perusti oman yhteisön, Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon.

Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko piti Joseph Smithiä Jumalan profeettana ja ilmoituksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan he pitivä Sidney Rigdonia ja tämän seuraajana taas William Bickertonia.

Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko sulautui myöhemmin yhteen toisen Jeesuksen Kristuksen kirkosta eronneen ryhmän, Jeesuksen Kristuksen alkuperäisen kirkon kanssa. Näin syntyneen yhteisön toiminta kuitenkin hiipui.

Mormonismi
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (bickertonilaiset)

Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (engl. Primitive Church of Jesus Christ) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Se erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta, eräästä toisesta mormonistisesta yhteisöstä, vuonna 1914. 

Kirkon hajottaneen kiistan aiheena oli kysymys kirkon johtamisesta. Eräs Jeesuksen Kristuksen kirkon apostoleista, James Caldwell, katsoi, että kirkon johdossa tulisi olla vain kahdentoista apostolin koorumin. Apostolien yläpuolella oleva "ensimmäinen presidenttikunta", johon kuului kirkon profeetta sekä tämän kaksi neuvonantajaa, oli hänestä luopumista Jeesuksen Kristuksen aikoinaan perustaman kirkon alkuperäisestä hallintomallista, johon ei kuulunut apostolien yläpuolella olevaa hallintoelintä. Lopulta kiista sai sellaiset mittasuhteet, että Caldwell seuraajineen perusti oman kirkon, jossa noudatettiin Jeesuksen antamaa "alkuperäistä" hallintomallia.

Caldwellin johtama kirkko piti Jeesuksen Kristuksen kirkon tapaan Joseph Smithiä kirkon alkuperäisenä profeettana ja ilmestyksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan se piti Sidney Rigdonia, tämän taas William Bickertonia.

Vaikka Caldwellin johtama kirkko pitikin Smithiä profeettana ja Mormonin kirjaa Jumalan sanana, se ei uskonut ensimmäisen näyn, siis Smithin alkuperäisen kutsumusnäyn, historiallisuuteen.

Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko sulautui myöhemmin yhteen Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon kanssa. Näin syntyneen ryhmän toiminta kuitenkin lamautui enne pitkää.

Mormonismi
Kolmas Intian–Pakistanin sota

Intian–Pakistanin sota vuoden 1971 joulukuussa liittyi Bangladeshin itsenäistymiseen. Varsinaiset sotatoimet kestivät kaksi viikkoa 3.–16. joulukuuta ja päättyivät Pakistanin tappioon. Bangladeshin itsenäisyyssodassa Intia asettui Bangladeshin (silloisen Itä-Pakistanin) puolelle. Länsipakistanilaisten arveltiin murhanneen kolme miljoonaa ihmistä, ja kymmenen miljoonaa pakolaista vyöryi Intiaan. 

Intian Indira Gandhi yritti koota kansainvälistä painostusta Euroopan matkallaan. Yhdysvaltain tiedettiin tukevan Länsi-Pakistania, Neuvostoliiton Itä-Pakistania. Intialaiset siirsivät joukkojaan lähemmäs rajaseutuja ja odottivat talven tuloa, mikä tukkisi Himalajan solat ja estäisi Kiinan sekaantumisen sotatoimiin.

Joulukuun 3. päivän iltana pakistanilaiset tekivät ilmaiskun Pohjois-Intian sotilaslentokentille. Intialaiset iskivät takaisin seuraavana päivänä, ja hyökkäisivät Itä-Pakistanissa olevien länsipakistanilaisten joukkojen kimppuun maalta, mereltä ja ilmasta. Länsi-Pakistanin armeija antautui kahdessa viikossa, ja intialaiset saivat 90 000 sotavankia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bangladeshin historia  Taksvärkki 2002 
Subcontinent com 

1900-luvun sodat
Intian sotahistoria
Pakistanin historia
1971
Seulonnan keskeiset artikkelit
Salla Tuomivaara

Salla Maria Tuomivaara (s. 13. elokuuta 1975 Sotkamo) on suomalainen sosiologi ja eläinoikeusaktivisti. Hän työskentelee Animalian toiminnanjohtajana.

Tuomivaara oli perustamassa Oikeutta eläimille -yhdistystä vuonna 1995 ja oli alkuaikoina sen näkyvimpiä aktiiveja. Hän oli toiminut jo 1980-luvulla perinteisissä eläinsuojeluyhdityksissä, kuten Animaliassa. Tuomivaara on ollut myös perustamassa Maan ystäviä, ja hän on lisäksi ollut aktiivisesti mukana Muutoksen kevät- ja Voima-lehtien taustaryhmissä.

Tuomivaara on ollut Vihreiden eläintyöryhmän puheenjohtajana ja ympäristötyöryhmän sihteerinä. Espoossa teini-ikänsä asunut Tuomivaara oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1999 Uudenmaan vaalipiirissä, minkä jälkeen hän työskenteli kansanedustaja Anni Sinnemäen eduskunta-avustajana vuodet 1999–2004.

Tuomivaara on valmistunut Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan sosiologia. Hän tekee väitöskirjaa sosiologian eläinkäsityksen muotoutumisesta.

Tuomivaara asuu Helsingissä ja on avoliitossa Harri Lammin kanssa, joka on työskennellyt muun muassa Pohjoismaiden Greenpeacen ohjelmajohtajana ja Itä-Aasian Greenpeacen ilmasto- ja energianeuvonantajana.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Salla Tuomivaaran Kiina-blogi Suomen Kuvalehden sivuilla 

Suomalaiset ympäristöaktivistit
Vihreän liiton poliitikot
Suomalaiset eläinaktivistit
Suomalaiset sosiologit
Suomalaiset järjestöjohtajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Cronstedt

Cronstedt on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena sukuna numero 50. Marten Gavelius, Axel Oxenstiernan tilanhoitaja aateloitiin nimellä Cronstedt 17. joulukuuta 1686. Suomessa suku on omistanut muun muassa Herttoniemen kartanon.

Suvun jäseniä 
 Axel Fredrik Cronstedt (1722–1765), ruotsalainen mineralogi, kemisti
 Carl Anton Reinhold Ludvig Cronstedt (1858–1914), juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies, Gabriel Anton Cronstedtin poika
 Carl Olderman Cronstedt (1672–1750), käskynhaltija Suomessa
 Carl Johan Cronstedt (1709–1779), arkkitehti, kaakeliuunin kehittäjä.
 Carl Olof Cronstedt vanhempi (1756–1820), Ruotsin merivoimien vara-amiraali, Viaporin komendantti Suomen sodassa
 Carl Olof Cronstedt nuorempi (1800–1883), eversti, kuvernööri, salaneuvos ja senaattori, vapaaherra 1870
 Claes August Cronstedt (1785–1860), amiraali, Kaarle XIV Juhanan adjutantti
 Fredrik Adolf Ulrik Cronstedt (1744–1829), maaherra, taiteilija
 Fredrik Cronstedt (1807–1869), ruotsalainen maaherra
 Gabriel Cronstedt (1670–1757), sotilas
 Gabriel Anton Cronstedt (1798–1893), kenraalimajuri, valtiopäivämies ja kuvernööri
 Gabriel Benjamin Cronstedt (1870–1913), pankinjohtaja ja valtiopäivämies, Johan (Jean) Frans Andreas Galindon poika
 Jakob Cronstedt (1668–1751), maaherra, valtaneuvos
 Jean Cronstedt (1932–) Ruotsiin muuttanut telinevoimistelun EM-mitalisti ja lääkäri
 Johan Adam Cronstedt (1749–1836), kenraaliluutnantti, Itä-Götanmaan läänin maaherra
 Johan (Jean) Frans Andreas Galindo (1832–1907, vuodesta 1870 Cronstedt), Suomen Yhdyspankin toimitusjohtaja ja Carl Olof nuoremman vävy ja adoptoitu poika
 Karl Alfred Cronstedt (1860–1879), kääntäjä
 Rudolf Cronstedt (1826–1903), ruotsalainen insinööri
 Sigge Cronstedt (1869–1958), ruotsalainen arkkitehti

Lähteet 

Ruotsin aateli
Suomalaiset aatelissuvut
Rudolph A. Marcus

Rudolph Arthur Marcus (s. 21. heinäkuuta 1923, Montreal, Quebec Kanada) on kanadalainen kemisti, joka sai vuoden 1992 kemian Nobelin palkinnon kemiallisen systeemin atomien ja molekyylien elektroninsiirtoreaktioiden teorioiden tutkimisesta. Marcus tunnetaan myös RRKM-teorian kehittäjänä.

Opiskelu, tutkimus ja ura yliopistossa

Marcus suoritti kandidaatin tutkinnon v. 1943 ja tohtorin tutkinnon v. 1946 McGill'in yliopistossa. Täällä hän suoritti laajat opinnot matematiikassa ja sai vaikutteita RRK-teoriasta ja liuoskinetiikasta. Tämän jälkeen hän siirtyi kokeellisesti tutkimaan vapaiden radikaalien valokemiaa Kanadan kansallisessa tutkimusneuvostossa, NRC. Vuonna 1948 NRC:ssä hän sovelsi teoreettista lähestymistapaa tekemiinsä käytännön tutkimuksiinsa ja siirtyi Oscar Ricen kutsumana tutkijaksi Pohjois-Caroliinan yliopistoon. Siellä hän keskittyi kemiallisen reaktion kineettisiin teorioihin ja aloitti kvanttimekaniikan opiskelun, jota sovelsi myöhemmin kehittämiinsä teorioihin. Muutamassa kuukaudessa hän loi pohjan RRKM-teorialle tutkimalla RRK-teoriaa tilastolliselta kannalta ja siirtymätilateoriaa. Vuonna 1951 hän sai pysyvän työpaikan Brooklynin Polyteknisessä Instituutissa mikä mahdollisti tutkijan uran jatkamisen. Hän jatkoi RRKM-teoriaa käsittelevien tutkimustensa julkaisemista v. 1952 ja tämän jälkeen hän siirtyi tutkimaan polyelektrolyyttejä ja elektrostatistiikkaa. Nämä edesauttoivat häntä elektroninsiirtoreaktioiden perehtymisessä 1960-luvun alussa New Yorkin yliopiston matematiikan laitoksella. Vuonna 1964 hän siirtyi Illinoisin yliopistoon (Urbana-Champaign) ja tämän jälkeen hän omistautui täysin teoreettiseen tutkimukseen. Hänen keskeisinä tutkimusaloina olivat elektroninsiirtoreaktiot, reaktiodynamiikka, ja semiklassisten tutkittavat törmäykset ja sidottujen tilat. Vuodet 1975-6 hän oli vierailevana professorina teoreettisen kemian laitoksella Oxfordin Yliopistossa ja Münchenin Teknisessä yliopistossa. Vuonna 1978 hänet kutsuttiin Kaliforniaan Caltec:iin, jossa palasi tutkimaan unimolekulaarisia reaktioita, molekyylien välistä dynamiikkaa, ja elektroninsiirtoprosesseja. Marcus palkittiin kemian Nobelin lisäksi kemian Wolf Prize-palkinnolla v. 1985.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kanadalaiset kemistit
Nobelin kemianpalkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset kemistit
Vuonna 1923 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdyskuntatekniikka

Yhdyskuntatekniikka on rakennustekniikan osa-alue, johon kuuluu ihmisyhdyskuntien infrastruktuurin kehittäminen ja rakentaminen. Yhdyskuntatekniikkaan luetaan esimerkiksi 

 vesihuolto ja viemärit, 
 liikennejärjestelmät, tiet ja liikennesuunnittelu sekä
 jätehuolto.

Läheinen tekniikan ala on ympäristötekniikka.

Yhdyskuntatekniikan tärkein vuotuinen tapahtuma on Yhdyskuntatekniikan näyttely ja sen yhteydessä järjestettävät seminaarit eri yhdyskuntatekniikan toimialueista.
Margaret Kilpinen

Margaret Darling Maria Kilpinen (o.s. Alfthan; 25. toukokuuta 1896 Helsinki – 24. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pianotaiteilija. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1918 säveltäjä Yrjö Kilpinen, jonka sävellyksiä hän esitti ja myös levytti. Margaret Kilpistä on luonnehdittu "hienostuneeksi pianistiksi, joka ainutlaatuisen innostuneesti on syventynyt miehensä säveltuotantoon ja sen tulkitsemiseen". Hän on esittänyt myös Yrjö Kilpisen kamarimusiikkia ja esiintynyt orkesterien solistina. Pianon lisäksi hän on soittanut cembaloa niin radiossa kuin konserteissakin.

Margareta Kilpinen toimi Sibelius-Akatemiassa pitkäaikaisena pianonsoiton opettajana ja lehtorina vuodesta 1922.

Kilpinen sai Pro Finlandia -mitalin 1962.

Diskografia
Kilpinen: Lieder – Gerhard Hüsch, baritoni, Margareta Kilpinen, piano, 2003 Dutton W 115973
Maassa marjani makavi/ Aina laulan/ Onpa tietty tietyssäni – Aune Antti, sopraano, Margaret Kilpinen, piano ST 9

Lähteet

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset pianistit
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Ensimmäinen huomautus roskaväelle

Ensimmäinen huomautus roskaväelle on oululaisen punk metal-yhtyeen Tuiran Miliisin vuonna 2007 julkaisema esikoisalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Erkki Seppänen – laulu, kitara
 Juha-Pekka Maaninen – bassokitara
 Allan Seppänen – rummut
 Kanninen

Vierailevat muusikot 
 Mikko Kanninen – taustalaulu
 Yanus Xavier – pianosyntikka (kappale 1)

Muut tekijät 
 Aake Otsala – äänittäjä, miksaaja Studio Kuu, Helsinki (16.-19.12.2005, 1.-2.4.2005 ja 4.-6.8.2006)
 Jaakko Viitalähde – masteroija

Arvostelut 
 Inferno: 
 Mesta.net: 
 desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Rumba:

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ensimmäinen huomautus roskaväelle yhtyeen kotisivuilla 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Suomalaiset punkalbumit
Suomalaiset metallialbumit
Päntäneenjoki

Päntäneenjoki on noin 44 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Kauhajoen länsiosista. Kokonkylässä joki yhtyy 24 kilometriä pitkään Kainastonjokeen. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. 
Päntäneenjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa tyydyttävä. Päntäneenjoen alaosa on kuormittunut raskaasti hajakuormituksesta johtuen.

Päntäneenjoen rannoilla sijaitsee peltoalueita, jotka ovat pysyvässä käytössä. Joki on erittäin eroosioherkkä ja mutkainen. 

Tavallisia Päntäneenjoen yläosan ja sivu-uomien kaloja ovat kivennuoliainen, harjus, purotaimen ja kivisimppu. Harjus- ja taimenkannat lienevät kuitenkin riippuvaisia vuosittain tapahtuvista istutuksista. Joen keski- ja alaosassa tavallisia kaloja ovat kiiski, ahven, made, hauki ja särki.

Lähteet 

Suomen joet
Kauhajoen luonto
Kyrönjoen vesistö
Strateginen ydinase

Strateginen ydinase on ydinase, jolla tuhotaan strategisia kohteita, kuten ydinohjuksia, komentokeskuksia ja suuria kaupunkeja. Vertailun vuoksi taktiset ydinaseet on tarkoitettu käyttöön taistelukentällä. Strategisten aseiden räjähdysvoima on paljon suurempi, vähintään 100 kilotonnia, suurimmillaan monta megatonnia. Voimakkain aktiivisessa käytössä ollut ydinase oli 25 megatonnin B41. Nykyisellään tehokkain on B83, jonka räjähdysvoima on 1,2 megatonnia. Jotkut aseet voivat toimia sekä taktisina että strategisina, esimerkiksi B61.

Strategisilla ydinaseilla on suurempi kantama kuin taktisilla. Strategisten aseiden päätehtävänä nykyisin on estää erityisesti ydinsota, molemminpuolisen pelotteen opin mukaisesti; toinen puoli ei uskalla laukaista ydinaseitaan, koska toisen puolen vastaisku tuottaisi liian suurta vahinkoa sodan aloittajalle.

Kuljetusjärjestelmät
Puhuttaessa strategisesta ydinasetriadista tarkoitetaan kolmea järjestelmää:
 Mannertenväliset ohjukset
 Sukellusveneistä laukaistavat ohjukset
 Pommikoneet

Aiheesta muualla
Nuclear Files - Carlucci Report 
Public Broadcasting Service - Tracking Nuclear Proliferation  

Ydinaseet
Hora

Hora (,  tanssi) on romanialainen ja moldavialainen kansantanssilaji. Se on erityisesti juhlissa tanssittava piiritanssi, jossa on paljon osanottajia.

Tanssin kreikankielinen nimi on käytössä piiritanssin yleiskäsitteenä laajalti koko Balkanin alueella ja sen kreikankielinen alkumuoto myös kreikkalaisessa kansanmusiikissa. 

Muita tanssin nimivariantteja ovat venäläinen horovod, bulgarialainen horo, makedonialainen oro, gagauzialainen huro, ukrainalainen ja serbialainen kolo ja Mustanmeren alueen turkkilaisten horon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kansantanssi
Kreikkalaiset tanssit
Johanna Kokko

Johanna Kokko (s. 16. joulukuuta 1976 Nakkila) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt tv-sarjoissa ja elokuvissa. Hän on myös näytellyt mm. Suomen Kansallisteatterissa,  Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän on naimisissa näyttelijä Kristo Salmisen kanssa. Parilla on kolme lasta.

Filmografia
 Luokkajuhla (2002)
 Kohtalon kirja (2003)
 Hovimäki (2003) (sarja)
 Tie Eedeniin (2003) (sarja)
 Heitelläänhän kääpiöitäkin (2006) (lyhytelokuva)
 V2 – Jäätynyt enkeli (2007)
 Alavilla mailla hallanvaara (2011) (sarja)
 Virta (2011) 
 Rakkauden rasvaprosentti (2012)
 Syke (2014)
 Rakkaus ja laki: Lähimmäisenrakkaus (2017)
 Hotel Swan Helsinki (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Johanna Kokko Elonetissä

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko

Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko (engl. Perfected Church of Jesus Christ of Immaculate Latter-day Saints) on William C. Conwayn (1865–1969) perustama myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Se yhdisti mormoniprofeetta Joseph Smithin ajatuksia druidilaisuuteen ja Aleister Crowleyn filosofiaan. 

Conway kuului nuoruudessaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän oli ylipappi Melkisedekin pappeuden järjestyksen mukaan. Conway kuului myös Aleister Crowleyn perustamaan Ordo Templi Orientis -salaseuraan. 

1950-luvun alkupuolella Conway kertoi saaneensa haltuunsa urimin ja tummimin sekä näkykiven, jota Smith oli käyttänyt kääntäessään Mormonin kirjaa. Hän hyväksyi vieläkin myöhempien aikojen pyhien opetukset, mutta alkoi opettaa MAP-kirkon tehneen virheen hylätessään moniavioisuuden periaatteen. Conway hyväksyi myös joitakin muinaisen druidi-uskonnon periaatteita, ennen muuta jälleensyntymisen ajatuksen, ja halusi yhdistää ne mormonismiin. 

1955 Conway muutti Kaliforniasta Meksikoon, Jukatanin niemimaalle. Hän asettui asumaan paikallisen zapoteekkiheimon luo, joka alkoi pitää Conwayta jumalallisena sanansaattajana. Conway alkoi opettaa olevansa jälleensyntynyt profeetta Moroni Mormonin kirjasta, samoin hän selitti jälleensyntyneen Joseph Smithin ilmestyneen hänelle. 1958 Conway julkaisi kirjoituksen, joka sisälsi hänen uskonnonfilosofiansa pääpiirteet. Conway selitti esimerkiksi, että kuukautisveri oli saastaista ja että kuukautiset voi saada päättymään vanhurskaalla elämällä. Hän selitti myös, että pappeuden vallalla ja alkemialla oli mahdollista muuttaa epäjaloja metalleja kullaksi. Lisäksi hän selitti Mormonin kirjan muinaisen profeetta Mulekin siunanneen San Diegon pyhien tulevaksi kokoontumispaikaksi. Conway perusti uskonnollisen yhteisön, jolle hän antoi nimen Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko. Nimi kuvastaa hänen vakaumustaan, jonka mukaan pyhien oli mahdollista saavuttaa täydellisyys jo tässä elämässä uskon ja vanhurskaiden elämäntapojen kautta. 

Conwayn puoliso, eräs paikallinen zapoteekkinainen, synnytti tälle kaksoset vuonna 1956. Conway tosin selitti lasten syntyneen "tahrattoman sikiämisen" kautta. Conway kuoli 1969 104 vuoden iässä. Hänen kuolemansa jälkeen hänen perustamansa liike hajosi. 

Mormonismi
José Luis Calva

José Luis Calva Zepeda () oli meksikolainen kauhukirjailija, jota epäiltiin murhasta ja kannibalismista. 

José Calvan epäiltiin murhanneen tyttöystävänsä Alejandra Galeana Garaviton, 32. Galeana löytyi Calvan kotoa paloiteltuna ja lautasella oli Galeanan käsivarren paloja paistettuina. Calva sai lieviä vammoja yrittäessään paeta poliiseja hyppäämällä alas parvekkeeltaan.

Calvan epäiltiin tappaneen myös kaksi muuta naista, joiden ruumiit löytyivät Mexico Citystä vuosina 2004 ja 2007.

Calva hirttäytyi sellissään 11. joulukuuta 2007 ennen oikeudenkäynnin päätöstä.

Ura 
José Luis Calva tunnettiin kauhukirjailijana, joka kirjoitti useita teoksia. Hänen uusimman kirjansa, nimeltään Kannibaalin vaisto, kannessa on kuva Uhrilampaiden Hannibal Lecteristä, jonka tilalle hän oli muokannut omat kasvonsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Artikkeli Iltalehdessä 16.10.2007

Calva Zepeda, José Luis
Calva Zepeda, José Luis
Calva Zepeda, José Luis
Calva Zepeda, José Luis
Etelä-Afrikan Grand Prix 1984

Etelä-Afrikan Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. huhtikuuta 1984 Kyalamin radalla Etelä-Afrikassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli hänen uransa 20:s ja kauden ensimmäinen. Kilpailun aikana johdossa kolme kuljettajaa Keke Rosberg, Nelson Piquet ja Niki Lauda.

Aika-ajo

Aika-ajojen nopein oli Nelson Piquet. Hän kiersi 4 104 metrin pituisen radan ajassa 1.04,871. Hänen keskinopeutensa 227,694 km/h oli rataennätys. Keijo Rosberg starttasi toisesta lähtöruudusta ja Nigel Mansell kolmannesta.

Ennen kilpailua kauden alussa voimaan tullut polttoainesääntö puhutti kuljettajia. Auton tankissa sai olla lähtöhetkellä vain 220 litraa polttoainetta ja tankkaaminen kilpailun kuluessa oli kielletty. Tallien oli otettava autoistaan mahdollisimman suuri teho ja varottava samalla käyttämästä liikaa polttoainetta, jotta se riittäisi maaliin saakka. Patrick Tambaysta tuli ensimmäinen uuden polttoainesäännön uhri, sillä hänen autostaan loppui polttoaine yhdeksän kierrosta ennen maalia. Kilpailussa ajettiin kaikkiaan 75 kierrosta.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.04,871
Nopein kierros: Patrick Tambay – 1.08,877 (kierroksella 64)
Alain Prost lähti kilpailuun varikolta.
20:s Etelä-Afrikan Grand Prix
Ayrton Sennan ensimmäinen MM-piste
Niki Laudan 20:s GP-voitto
Derek Warwickin ensimmäinen palkintosija (3.)
Brabham-tallin 30:s paalupaikka
 Tämä kilpailu radioitiin jälleen suorana lähetyksenä Rinnakkaisella selostajana Höyry Häyrinen.

Lähteet 

Etelä-Afrikan Grand Prix
Belgian Grand Prix 1984

Belgian Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. huhtikuuta 1984 viimeistä kertaa Zolderin radalla Belgiassa. Edellisellä kaudella Belgian GP ajettiin Spassa, mutta vielä tässä kilpailussa palattiin Zolderiin. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michele Alboreto, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.

Aika-ajo ja kilpailu 

Ferrarin Michele Alboreto sai F1-uransa ensimmäisen paalupaikan ajamalla Zolderin 4 262-metrisen radan aikaan 1.14,846, jolloin keskinopeudeksi muodostui 204,996 km/h. Toisesta lähtöruudusta lähti toinen Ferrari eli René Arnoux. Keijo Rosberg lähti kolmannesta ruudusta. Paalupaikalta lähtenyt Alboreto johti kilpailua koko ajan, eikä hän menettänyt johtoaan edes renkaidenvaihdon aikana.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Michele Alboreto – 1.14,846
Nopein kierros: René Arnoux – 1.19,294 (kierroksella 64)
10:s Zolderin radalla ajettu Belgian GP
Andrea de Cesarisin 50:s kilpailu
Michele Alboreton ensimmäinen paalupaikka
Ferrari saavutti 2100 MM-pisteen rajan
Kaksi kuljettajaa hylättiin
 Kisa näytettiin Suomessa TV2:ssa, selostajana Matti Lammi. Kilpailu näytettiin koosteena. Kaudella 1984 F1-kilpailuissa oli usein radiolähetyksiä. Yllättävän muutoksen takia Zolder televisioitiin koosteena ja kisan radiolähetys peruttiin. Kilpailu Zolderista piti alun perin lähettää radiossa ja sittemmin peruttu Imolan televisioitu kilpailu olisi alun perin ollut televisioitu kilpailu. Imola lähetettiin radiosta.
 Helsingin Sanomat 29.4.1984

Lähteet 

Belgian Grand Prix
Moroni (profeetta)

Moroni on mormonismissa enkeli, joka kyseisen uskonnon perustajan, Joseph Smithin mukaan ilmestyi 23. syyskuuta 1823 alkaen useita kertoja hänelle. Smithin mukaan ensimmäisellä käynnillään hän oli kertonut tälle, että Smithien asuintalon lähelle Kumoran kukkulalle New Yorkin osavaltiossa oli haudattu kultalevyjä, jotka sisälsivät Amerikan muinaisten asukkaiden aikakirjat sekä "iankaikkisen evankeliumin täyteyden". Enkeli Moronin kerrotaan näyttäneen Joseph Smithille kultalevyjen hautapaikan sallimatta niitä kuitenkaan vielä hänen haltuunsa, sillä Smith ei vielä ollut osoittautunut arvolliseksi. Smithin mukaan enkeli Moroni vasta nelisen vuotta myöhemmin oli sallinut hänen ottaa levyt haltuunsa. Smith kertoi kääntäneensä levyillä olleen, "reformoidulla egyptin kielellä" kirjoitetun tekstin läpikuultavien "selvännäkijänkivien" (seer stones) avulla englanniksi. Tämä käännösteksti tunnetaan nykyään nimellä Mormonin kirja.

Mormonismi
Aukusti

Aukusti on suomalainen asu latinan Augustus-nimen lyhentymästä August. Augustus (kunnianarvoisa) oli alkujaan Rooman ensimmäiselle keisarille, Octavianukselle myönnetty kunnianimi.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Aukusti on Digi- ja väestötietoviraston mukaan saanut 20 684 miestä ja muutama nainen.

Tunnettuja Aukusteja 

 Aukusti Aho, suomalainen poliitikko, kauppa- ja teollisuusministeri 1922–1924
 Aukusti Aitto-oja, jääkärivääpeli
 Aukusti Alhovuori, Aamulehden päätoimittaja 1905–1912
 Aukusti Alopaeus, taidemaalari
 Aukusti Asko-Avonius, Asko-konsernin perustaja 
 Aukusti Eronen, kunnallisneuvos ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja
 Aukusti Hiltula, Suomalaisen puolueen kansanedustaja
 Aukusti Kallio, kielitieteilijä ja sanakirjan laatija
 Aukusti Koivisto, suomalainen taidemaalari
 Aukusti Koivisto, muusikko, laulaja ja lauluntekijä 
 Aukusti Koivisto, Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja
 Aukusti Korhonen, näyttelijä ja kirjailija
 Aukusti Valdemar Koskimies, suomen kielen ja kirjallisuuden tutkija, runoilija
 Aukusti Luoma, pankinjohtaja ja Kokoomuksen kansanedustaja
 Aukusti Juhana Mela, suomalainen luonnontieteilijä
 Aukusti Mäenpää, kansanedustaja (Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä)
 Aukusti Bernhard Mäkelä, suomalainen kirjailija, poliitikko ja työväenliikkeen varhaisvaiheen vaikuttaja
 Aukusti Mäkipeska, maanviljelijä, valtiopäivämies
 Aukusti Neitiniemi, kansanedustaja (Kokoomus), kunnallisneuvos
 Aukusti Robert Niemi, kansanrunouden tutkija ja professori
 Aukusti Oravala, herännäispappi, kirjailija
 Aukusti Pasanen, kansanedustaja (Suomen kansanpuolue), varatuomari
 Aukusti Salo, kasvatustieteilijä ja professori
 Aukusti Sihvola, kilpapainija, olympiamitalisti
 Aukusti Simojoki, suomalainen sanoittaja, kääntäjä ja kirjailija
 Aukusti Tuhka, suomalainen taidegraafikko
 Aukusti Turunen, kansanedustaja (Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä, SKDL)
 Aukusti Uotila, suomalainen taidemaalari
 Aukusti Veuro, kuvanveistäjä
 Aukusti Vuorelainen, Aku Vuorelainen, päätoimittaja ja näytelmäkirjailija

Nimen muita merkityksiä 

 Aukusti, Jalasjärvellä vuosittain järjestettävä kulttuuritapahtuma
 Aukusti-palkinto, Etelä-Suomen Sanomien myöntämä kulttuuripalkinto
 Aukusti-klovni, sirkuksen punanenäinen klovnihahmo

Lähteet 

Etunimet
Vispipuuro

Vispipuuro, joka tunnetaan myös muun muassa nimillä lappapuuro (sana "lappa" tulee ruotsin kielen sanasta klappa) ja marjapuuro on kuohkeaksi vatkattua puuroa. Se valmistetaan useimmiten mannasuurimoista ja marjoista, yleensä puolukoista ja viinimarjoista. Yleensä sitä tarjotaan sokerin ja maidon kanssa. Useimmiten puuro syödään jäähdytettynä, mutta sitä voidaan tarjota myös lämpimänä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vispipuuron teko-ohje

Puurot
Ruotsalainen keittiö
Suomalainen keittiö
Virolainen keittiö
Palmén

Palmén on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku.

Suvun jäseniä 
Aikajärjestyksessä
 Johan Philip Palmén (1811–1896), Helsingin yliopiston varakansleri, aateloitiin 1875, sai vapaaherran arvon 1883.
 Fanny Palmén (1842–1905), köyhäinkoulun perustaja, Johan Philip Palménin tytär
 Johan Axel Palmén (1845–1919), eläintieteilijä ja professori, Johan Philip Palménin poika
 Ernst Gustaf Palmén (1849–1919), valtioneuvos, eduskunnan varapuhemies, Helsingin yliopiston historian professori, Johan Philip Palménin poika
 Karl Evert Palmén (1857–1940), vuorineuvos, Johan Philip Palménin poika
 Hjalmar Filip Palmén (1858–1901), juristi ja virka- ja valtiopäivämies, Johan Philip Palménin poika
 John Palmén (1884–1952), kemisti, professori, Karl Evert Palménin poika
 Arne Palmén (1885–1974), lääkäri, professori
 Ludvig Ilmari Palmén (1882–1945), helsinkiläinen juristi, Ernst Gustaf Palménin poika
 Rolf Palmén (1897–1976), kirjailija ja kääntäjä
 Erik Palmén (1898–1985), meteorologian tutkija, akateemikko
 Helmi Palmén (1905–2004), Yleisradion kouluradion päällikkö 1946–1966
 Lars Palmén (1922–2011), vakuutusmatemaatikko, Varman varatoimitusjohtaja ja sulkapalloilija
 Ernst Philip Palmén (1916–1991), Helsingin yliopiston eläintieteen professori, yliopiston rehtori 1973–1978 ja kansleri 1978–1983, Ernst Gustaf Palménin pojanpoika
 Aili Palmén (1917–2012), kustannustoimittaja, kirjailija ja kääntäjä

Aakkosjärjestyksessä
 Aili Palmén (1917–2012), kustannustoimittaja, kirjailija ja kääntäjä
 Arne Palmén (1885–1974), lääkäri, professori
 Erik Palmén (1898–1985), meteorologian tutkija, akateemikko 
 Ernst Gustaf Palmén (1849–1919), valtioneuvos, eduskunnan varapuhemies, Helsingin yliopiston historian professori
 Ernst Philip Palmén (1916–1991), Helsingin yliopiston eläintieteen professori, rehtori 1973–1978 ja kansleri 1978–1983
 Fanny Palmén (1842–1905), köyhäinkoulun perustaja, Johan Philip Palménin tytär
 Hjalmar Filip Palmén (1858–1901), juristi ja virka- ja valtiopäivämies, Johan Philip Palménin poika
 Helmi Palmén (1905–2004), Yleisradion kouluradion päällikkö 1946–1966
 Ludvig Ilmari Palmén (1882–1945), helsinkiläinen juristi
 Johan Axel Palmén (1845–1919), eläintieteilijä ja professori, Johan Philip Palménin poika
 Johan Philip Palmén (1811–1896), Helsingin yliopiston varakansleri
 John Palmén (1884–1952), kemisti, professori, Karl Evert Palménin poika
 Karl Evert Palmén (1857–1940), vuorineuvos, Johan Philip Palménin poika
 Lars Palmén (1922–2011), vakuutusmatemaatikko, Varman varatoimitusjohtaja ja sulkapalloilija
 Rolf Palmén (1897–1976), kirjailija ja kääntäjä

Suvun jäsenten puolisoita 

Sukunimi Palmén on ollut myös seuraavilla Palmén-suvun jäsenten puolisoilla:

 Annikki Palmén, o.s. Saarisalo (1929–2016), kasvitieteilijä, professori Ernst Palménin puoliso

Lähteet 

 
Suomalaiset aatelissuvut
Sukunimet
Kivekäs

Kivekäs on suomalainen sukunimi, jota esiintyy useassa suvussa. Eräät nimen kantajat ovat suomentaneet nimen nimestä Stenbäck.

Tunnettuja Kivekkäitä 

 Aarne Kivekäs (1902–1982), suomalais-neuvostoliittolainen yleisurheilija
 Ansu Kivekäs (s. 1964), varhaiskasvatuksen erityisopettaja ja kirjailija
 Antti Kivekäs (1942–2012), yritysjohtaja, Esan Kirjapainon toimitusjohtaja
 Emma Kivekäs (1898–1956), taidemaalari
 Esa Kivekäs (1916–1992), keskimatkojen juoksija, teologian tohtori ja uskonnonopettaja
 Herkko Kivekäs (1910–2010), rovasti, virsirunoilija ja kirjailija
 Kaarlo Edward Kivekäs (1866–1940), kenraali, Suomen armeijan päällikkö 1919
 Kaarlo Jooseppi Kivekäs (1870–1930), rovasti ja Porin kirkkoherra
 Kaarlo Oskari Kivekäs (1880–1957), kauppaneuvos ja lehtikustantaja
 Konrad Fredrik Kivekäs (vuoteen 1876 Stenbäck, 1847–1918), toimittaja ja suomenmielinen vaikuttaja
 Lauri Kivekäs (vuoteen 1876 Gustaf Laurentius Stenbäck, 1852–1893), fennomaani ja ylioppilaspoliitikko
 Lauri Kivekäs (1903–1989), vuorineuvos, STK:n puheenjohtaja, ministeri
 Markku Kivekäs (1947–2008), Disney-asiantuntija, Aku Ankan päätoimittaja
 Matti Kivekäs (1888–1918), Suomen Kuvalehden ensimmäinen päätoimittaja
 Mikko Kivekäs (1911–2004), rovasti ja kirjailija.
 Ossi Kivekäs (1908–1992), varatuomari ja lehtikustantaja, Esan Kirjapainon johtaja
 Otso Kivekäs (s. 1979), kaupunginvaltuutettu ja kansalaisaktivisti
 Pekka Kivekäs (s. 1937), lehtori ja virsirunoilija
 Reino Kivekäs (1936–2004), nyrkkeilijä
 Saga Kivekäs (s. 1997), seitsenottelija
 Kivekäs, inkeriläinen talonpoika ja isonvihan aikainen sissipäällikkö, jonka mukaan sissejä alettiin kutsua "kivekkäiksi"
 Antti Kivekäs : historiallinen romaani Isonvihan ajoilta, Eevrertti Pätnäsen romaani vuodelta 1923

Katso myös
 Laulu 20 perheestä
Espoon Palloseura (jääkiekko)

Espoon Palloseura (EPS, virallisesti Espoon Palloseuran Jääkiekko ry) on vuonna 1970 perustettu espoolainen jääkiekkoseura. Jääkiekkojaostosta muodostettiin EPS Jääkiekko ry vuonna 1980. Jalkapalloa pelaa Espoon Palloseuran Jalkapallo. Toiminta on keskittynyt Espoonlahteen, missä sijaitsee kaksi jäähallia, kolme tekonurmikenttää, Espoon kaupungin omistama Forum-halli ja EPS:n hallinnoima harjoitushalli jääkiekkojunioreille. 

EPS oli yksi kolmesta Espoo Bluesin kasvattajaseurasta. EPS:n edustusjoukkue on pelannut kaksi kautta kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla eli Suomi-sarjassa, mutta nykyään seuralla ei enää ole edustusjoukkuetta. EPS saavutti Suomi-sarjan hopeaa kaudella 2000–2001. Kauden 2000–2001 päätteeksi EPS:n Suomi-sarjan lisenssi siirtyi Kirkkonummen Salamoille. 

EPS voitti kaudella 1988 C-nuorten SM-kullan.

Seuran kasvatteja

Toni Kähkönen
Juuso Riksman
Noora Räty
Teemu Selänne
Joni Töykkälä
Ville Uusitalo
Matti Uusivirta
Kasper Björkqvist

Jääkiekon Suomi-sarjan hopeakauden 2000–2001 tilastot
runkosarja

play-off

Lähteet
 EPS Suomi-sarja ('00/'01). Eurohockey. 
 EPS Suomi-sarja playoff ('00/'01). Eurohockey.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 EPS Jääkiekko

Espoo Blues
Espoolaiset urheiluseurat
Suomalaiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1970 perustetut urheiluseurat
Von Hellens

Von Hellens on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku. Professori Carl Niclas Hellenius aateloitiin vuonna 1816 ja otti käyttöön nimen von Hellens. Suku introdusoitiin Ritarihuoneeseen sukuna numero 173. Hänen pojanpoikansa Lars Theodor von Hellens korotettiin vuonna 1895 vapaaherraksi ja introdusoitiin numerolla 61. Suvun aatelinen haara sammui vuonna 1901, jonka jälkeen vain vapaaherrallinen jäi jäljelle.
 
Suku hallitsi Kuusiston kartanoa Piikkiössä. Myös af Enehielm -aatelissuku on lähtöisin porvarillisesta Hellenius-suvusta.

Suvun jäseniä

Aateliset
 Carl Niclas von Hellens, vuoteen 1816 Hellenius (1745–1820), lääkäri ja luonnontutkija, aateloitiin 1816
 Lars Gustaf von Hellens, vuoteen 1816 Hellenius (1787–1850), Turun hovioikeuden varapresidentti, Carl Niclas von Hellensin poika

Vapaaherrat
 Lars Teodor von Hellens (1826–1896), Turun hovioikeuden presidentti, maamarsalkka, Lars Gustaf von Hellensin poika, korotettiin vapaaherraksi 1895
 Ivar Theodor von Hellens (1861–1908), agronomi, tilanomistaja, Lars Teodor von Hellensin poika
 Gustaf Waldemar (Valde) Hirvikanta, vuoteen 1906 von Hellens (1863–1911), Turun hovioikeuden presidentti, Lars Teodor von Hellensin poika
 Harald Wilhelm von Hellens (1865–1926), valtiopäivämies sekä Porin ja Loviisan pormestari, Lars Teodor von Hellensin poika
 Oskar von Hellens (1867–1948), hygienian professori, Lars Teodor von Hellensin poika
 Lars Hjalmar von Hellens (1869–1953), kenraalimajuri, Lars Teodor von Hellensin poika
 Albert von Hellens (1879–1950), maaherra ja oikeuskansleri, Lars Teodor von Hellensin poika
 Maximilian von Hellens (1898–1967), majuri, Lars Hjalmar von Hellensin poika, tuomittiin 1942 sotaylioikeudessa kuolemaan sotapetoksesta.
 Arno Albert von Hellens (1909–1984), kirurgi, Albert von Hellensin poika 
 Yrjö Arno Albert von Hellens (s. 1938), insinööri, Arno Albert von Hellensin poika
 Alberto von Hellens (s. 1963), uransa lopettanut SM-tason aitajuoksija
 Petra von Hellens, Miss Suomi -kisan ensimmäinen perintöprinsessa 1994, Albert von Hellensin pojanpojan tyttärentytär

Muita 

 Olli V. Lounasmaa (1930-2002) Akateemikko ja kylmäfyysikko. Perusti Teknillisen korkeakoulun Kylmälaboratorion. Albert von Hellensin tyttärenpoika
 Kiti Müller (s. 1954, o.s. Lounasmaa), tutkimusprofessori ja neurologi. Olli V. Lounasmaan tytär.

Avioliiton kautta sukunimen on saanut Turun kauppakorkeakoulun professori Liisa von Hellens o.s. Valtakari (s. 1948), joka on myös Petra von Hellensin äiti.

Lähteet 

Hellens, von
Triton

Triton voi viitata seuraaviin asioihin:

Triton, kreikkalaisen mytologian jumala
Triton, Neptunuksen kuu
Triton, Marvel Comics-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari
Triton, ruotsalainen demoskene-ryhmä
SNCASO SO.6000 Triton, ranskalainen suihkulentokone
 Triton, Pieni merenneito -elokuvan päähenkilön, Arielin isä
Merivakuutus Oy Triton, Suomessa 1889−1924 toiminut merivakuutusyhtiö
Triton alpestris, nyk. Triturus alpestris, alppivesiliskon tieteellinen nimi.

Merenkulku 
Triton-NN, venäläisen Lazurit-suunnittelutoimiston suunnittelema pienoissukellusvene (aiemmin NL:ssä mallit Triton-1, Triton-2)
Yhdysvaltain laivasto
USS Triton (YT-10), hinaaja 1889-1930
USS Triton (ID-3312), hinaaja 1918
USS Triton (SS-201), sukellusvene 1940-1943
USS Triton (SSRN-586), ydinkäyttöinen sukellusvene 1959-1969
Yhdysvaltain rannikkovartiosto
USCG Triton (WPC-116), rannikkovartioston kutteri
Britannian kuninkaallinen laivasto
HMS Tryton (1702), 42-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Tryton (1741), sluuppi
HMS Tryton (1745), 24-tykkinen kuudennen luokan alus (fregatti)
HMS Triton (1771), 28-tykkinen kuudennen luokan alus (fregatti)
HMS Triton (1796), 32-tykkinen viidennen luokan alus (fregatti)
HMS Triton (1846), siipiratassluuppi
HMS Triton (1882), siipirattainen tutkimusalus
HMS Triton (N15), T-luokan sukellusvene
Ranskan merivoimat
FS Triton, 42-tykkinen linjalaiva
Tanskan kuninkaallinen laivasto
 KDM Triton (1791), fregatti
 KDM Triton, A-luokan sukellusvene
 KDM Triton (1915), B-luokan sukellusvene
 Triton-luokka, Tanskan laivaston korvettiluokka, käytössä 1955–1981
 KDM Triton (F347), Triton-luokan korvetti
 KDM Triton (F358), Thetis-luokan merivalvonta-alus
Hatra

Hatra () on muinainen raunioitunut kaupunki, jossa eli parhaimmillaan 50 000 – 60 000 asukasta, Ninawan maakunnassa, Irakissa. Hatra on osa Unescon maailmanperintöluetteloa.

Historia 

Hatra sijaitsee pienessä notkossa Eufratin ja Tigrisin välisellä puoliaavikolla. Tämän linnoitetun kaupungin perustamisajasta ei ole varmuutta. 200-luvulla eaa. pienestä assyrialaisesta kylästä kehittyi linnoituskaupunki ja kauppakeskus ja seuraavalla vuosisadalla se oli jo kukoistava pysähdyspaikka kuuluisalla silkkitiellä. Hatra oli vahvasti linnoitettu ja roomalaiset keisarit yrittivät kahteen otteeseen valloittaa sitä. Trajanus epäonnistui valtausyrityksessään vuonna 116 ja Septimus Severus vuonna 198. On kuitenkin olemassa todisteita, että Hatra oli myöhemmin Rooman liittolainen. Tämä tapahtui luultavasti Gordianus III:n aikana 230-luvun lopulla.

Hatraan oli noussut noin vuonna 156 arabihallinto Parthian valtakunnan sisälle. Kaupunkia hallitsivat useat arabikuninkaat, jotka myös rakensivat temppeleitä. Sassanidien dynastia valtasi Hatran noin vuonna 240 tai 241 joko Ardašir I:n tai Sapor I:n aikana. Tällöin kaupunki hävitettiin.

Rauniot 
Saksalaisten johdolla Hatrassa on tehty kaivauksia 1900-luvun alusta saakka. Irakilaiset aloittivat omat kaivaukset 1950-luvulla. Hatra oli persialaiseen tapaan  ympyrän muotoon rakennettu kaupunki. Sitä  ympäröi kaksi muuria, joiden välissä oli syvä oja. Ulompi muuri oli maavalli ja sisempi rakennettu kivestä, ja siinä oli neljä porttia. Ulompi muuri on pituudeltaan 8 kilometriä ja sisempi 6 kilometriä.

Keskellä kaupunkia on temppelikeskittymä, joka on myös ympäröity muurilla. Merkittävimmät rakennukset ovat Šamašin temppeli ja Šahiron pyhäkkö. Tämä kaupungin keskus on suorakulmainen ja läpimitaltaan kaksi kilometriä. Pyhäköillä oli  sekä uskonnollinen että kaupallinen tehtävä.

Raunioiden tuhoaminen 
7. maaliskuuta 2015 kerrottiin ääri-islamistisen Isis-järjestön tuhonneen Hatran raunioita. Tuhojen laajuutta ei vielä tiedetä. Isis pitää islamia edeltävää kulttuuriperintöä epäjumalanpalvontana. Isis tuhosi aiemmin samalla viikolla Nimrudin rauniokaupunkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hatra Unescon sivuilla  

Arkeologiset kohteet Irakissa
Unescon maailmanperintökohteet Irakissa
Morbid

Morbid oli ruotsalainen, Mayhemissä toimineen Deadin perustama death metal -yhtye. Yhtye julkaisi kaksi demoa. Morbid hajosi Deadin tehtyä itsemurhan. Yhtye ei koskaan saavuttanut suurta suosiota, mutta underground-piireissä yhtye on arvostettu. Deadin kuoleman jälkeen yhtye kuitenkin julkaisi aiemmin äänitetyt live-levyt.

Diskografia 
 Rehearsal 07/08/1987 (1987)
 December Moon (1987)
 Last Supper (1988)
 Death Execution (1995)
 Live in Stockholm (2000)
 Death Execution III (2001)
 Year of the Goat (2011, kokoelma)

Lähteet 
Revolvermag: Dead 
Morbid Encyclopaedia Metallum-sivustolla

Ruotsalaiset death metal -yhtyeet
Ninawa

Ninawa tai Nineve (, , , Nīnwē) on maakunta (kuvernoraatti) Irakin pohjoisosassa. Maakunnan pinta-ala on 37 323 neliökilometriä eli kuvernoraatti kattaa 8,6 prosenttia Irakista. Maakunta rajoittuu lännessä Syyrian koillisosiin, pohjoisessa Dahukin, idässä Erbilin, etelässä Saladinin (Salah al-Din) ja Anbarin maakuntiin.

Vuoden 1997 väestönlaskennan aikaan siellä asui 2 042 852 henkeä. Vuonna 2013 väkiluvuksi arvioitiin 3 041 940 (9,6 % Irakin väestöstä). Kaupunkilaisia on 60,1 % ja maaseudulla asuu 39,9 prosenttia väestöstä. Pääosa maakunnan asukkaista on sunnimuslimeita tai kurdeja.

Jihadistijärjestö Isisin vallattua suuria osia maakunnan etelä- ja keskiosista, pelkästään vuoden 2014 aikana, syyskuun alkuun mennessä noin 500 000 eri uskontokuntiin kuuluvan irakilaisen arvioitiin muuttaneen maakunnasta turvallisemmille alueille, suojaan väkivallalta ja terroristijärjestön toimilta. Evakkoon lähteneet muuttivat erityisesti Irakin Kurdistanin puolelle. 

Kuvernoraatti jakautuu paikallishallintoa varten yhdeksään piirikuntaan, joista osa kuuluu Kurdistanin autonimiseen alueeseen (esimerkiksi piirikuntakartan koillisosan "Aqra"). Kuvernoraatilla on ollut kiistoja joidenkin piirikuntien (mm. Sinjar, Telafar, Tilkaif) hallinnasta Irakin Kurdistanin Dahukin kuvernoraatin kanssa.

 Sinjar (10 % väestöstä),
 Tal Afar (17 %),
 Tilkaif (7 %),
 Al-Shikhan (1 %),
 Al-Hamdaniya (7 %),
 Makhmur (7 %),
 Mosul (43 %),
 Hatra (2 %), ja
 Al-Ba’aj (6 %).

Ninawan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Mosul. Muita kaupunkeja ovat esimerkiksi Tal Afar (Telafar) ja Sinjar (Sindžar).

Vuoteen 1976 saakka Ninawa oli osa Mosulin provinssia, johon kuului myös nykyinen Dahukin maakunta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ninewa  (iau-iraq.org)
Mustafa Saadoun: Why Iraqi Christians are against the establishment of their own autonomous region (3.11.2015)  (al-monitor.com)
Some Iraqis are ditching the fight against ISIS for life in Europe (Reuters, 21.9.2015)  (businessinsider.com)
Ninewa governorate profile, May 2015  (iomiraq.net)
After ISIS: Perspectives of Displaced Communities from Ninewa on Return to Iraq’s Disputed Territory  (iraqicivilsociety.org)
ISIL Attacks in Ninewa Province (3.8.2014)  (state.gov)
Gov. of Irak, Sept. 2011: Strategic Planning for the Ninawa Province (pdf)  (iau-iraq.org)
Ninewa NCCI Governorate Profile (Compiled in Dec. 2010, pdf)  (ncciraq.org)

Irakin maakunnat
Alsing Andersen

Alsing Emanuel Andersen (5. helmikuuta 1893 Kööpenhamina – 5. joulukuuta 1962) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Tanskan puolustusministeri vuosina 1935–1940.

Andersen liittyi sosiaalidemokraattiseeen puolueeseen vuonna 1917 ja nousi kansankäräjille vuonna 1929. Hän kohosi puolueessa keskeiseen asemaan ja oli sosiaalidemokraattisen kansankäräjäryhmän puheenjohtaja vuosina 1932–1935.

Vuosina 1935–1940 Andersen toimi Tanskan puolustusministerinä. Hänen johdollaan puolustusta heikennettiin voimakkaasti vuonna 1937, ja Natsi-Saksan hyökättyä maahan huhtikuussa 1940 hän yhdessä kuningas Kristian X:n ja ulkoministeri P. Munchin kanssa teki antautumispäätöksen. Vuonna 1941 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Toisen maailmansodan aikana Andersen toimi myös lyhyesti valtiovarainministerinä vuonna 1942.

Sodan jälkeen Andersen joutui kohtaamaan paljon arvostelua sodanaikaisesta antautumispäätöksestä, ja hänen täytyi vuonna 1947 erota sisäministerin virasta vain reilun viikon jälkeen. Hän siirtyi tämän jälkeen sisäpolitiikasta Tanskan YK-delegaation jäseneksi ja johti sosialistista internationaalia vuodesta 1957 kuolemaansa asti vuonna 1962.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alsing Andersen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla 

Sosiaalidemokraattiset poliitikot
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskan sisäministerit
Tanskan puolustusministerit
Tanskan valtiovarainministerit
Opetusministerit
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Coloradojoki

Coloradojoki on Lounais-Yhdysvalloissa ja Luoteis-Meksikossa virtaava joki. Sen pituus on arviolta noin 2 330 kilometriä ja valuma-alueen pinta-ala 637 000 km2.

Coloradojoki kulkee Kalliovuorilta Coloradon osavaltiosta Utahiin, sitten Arizonaan, jossa se kulkee ensin Arizonan ja Nevadan ja sitten Arizonan ja Kalifornian rajajokena päätyen Meksikoon. Joki virtasi aiemmin Kalifornianlahteen, mutta ei kuivina aikoina yletä sinne kastelukäytön aiheuttaman kuivumisen vuoksi. 

Joki on tunnettu muun muassa Hooverin padosta sekä Grand Canyonista, jonka se on vuosimiljoonien saatossa uurtanut.

Hooverin padon jälkeen rakennettiin Parkerin pato. Sen muodostamasta tekojärvestä kuljetetaan vettä Los Angelesin ja San Diegon tarpeisiin. Muita patoja ovat Davis, Imperial, Laguna ja Morelos. Osa joen virtaamasta ohjetaan kasteluvedeksi maanalaisten tunnelien kautta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon joet
Yhdysvaltain joet
Kalifornian joet
Nevadan joet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Plymouth Laser

Plymouth Laser on yhdysvaltalaisen Diamond Star Motorsin valmistama Mitsubishi Eclipseen perustuva urheilullinen, coupe-mallinen, 4-paikkainen henkilöauto.  

Plymouth Laser on yksi variaatio Diamond Star Motorsin valmistamista autoista, joita myyntiin kolmella eri tuotemerkillä: Mitsubishi Eclipse, Eagle Talon ja Plymouth Laser. Nämä tuotemerkit erottuvat toisistaan lähinnä logojen, muovisten korin osien ja sisustan osien vuoksi. Valmistusvuodet olivat 1989–1994. Plymouth Laserin valmistusmäärät olivat näiden kolmen pienimmät. Vuonna 1994 Laserin tuotanto lopetettiin kesken vuotta heikon myyntimenestyksen takia. 
Laserin myyntivaikeuksien syitä olivatkin kolmen lähes samanlaisen auton päällekkäinen valmistus ja heikompi markkinointi verrattuna Eagleen ja Mitsubishiin, joiden mallien valmistamista ja myymistä vielä jatkettiin.

Laserin kori on suunniteltu ja valmistettu Yhdysvalloissa. Auton pääkomponentit eli moottorit, vaihteistot ja suuri osa sähkölaitteista ovat Mitsubishin valmistamia. 
Laser RS turbo -mallin kaksilitraista 4G63-moottoria ja vaihteistoa käytettiin mm. Mitsubishin Lancer Evolutionissa WRC-rallikäyttöön muunnettuina versioina.

Varsinkin Yhdysvalloissa nämä alun perin halvat ja tavallaan aikaansa edellä olleet autot ovat nykyään suosittu kohde tuning-piireissä. Varsinkin RS Turbo AWD -versio on haluttu malli ja niistä on rakennettu paljon drag racing -kilpureita tai ralliautoja.

Vakion RS turbo AWD:n suorituskyky
 1/4-maili 14,6 s 
 0-100 km/h 6,9 s

Moottorit
Perusmalleissa oli 1,8-litrainen nelisylinterinen moottori. Vaihtoehtona oli 2-litrainen vapaastihengittävä (135 hv) tai turboahdettu (195 hv) moottori.

Vaihteistot
Vakiona 5-vaihteinen manuaali. Vaihtoehtona 4-vaihteinen automaatti.

Valmistusmäärät

1990, 	42 105
1991, 	30 198
1992, 	24 094
1993, 	14 300
1994, 	5 284 (tuotanto lopetettu kesken vuotta)

Yhteensä 115 981

Laser RS Turbo oli Yhdysvalloissa ilmestyvän Car and Driver -lehden kymmenen parhaan auton listalla vuodesta 1989 vuoteen 1992.
Autoja löytyy jonkin verran myös Euroopasta tuontiautoina.

Aiheesta muualla 

http://plymouthlaser.com/
http://consumerguideauto.howstuffworks.com/1990-to-1994-plymouth-laser.htm

Laser
S-segmentin autot
1980-luvun autot
1990-luvun autot