joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hasbro

Hasbro on yhdysvaltalainen yritys, joka valmistaa leluja ja pelejä. Se on maailman toiseksi suurin lelujen  tuottaja. Hasbro on myös maailman eniten myydyn lautapelin, Monopolyn, julkaisija. Yrityksen perustivat vuonna 1923 veljekset Henry ja Helal Hassenfeld. Yhtiön nimi oli aluksi Hassenfeld Brothers. Alkuvaiheessa se valmisti enimmäkseen tekstiilejä, ensimmäiset lelunsa yritys valmisti 1940-luvulla.

Yhtiöllä oli videopelien julkaisuun keskittynyt tytäryhtiö Hasbro Interactive, joka myytiin joulukuussa 2000 Infogramesille. Vuonna 2005 Hasbro osti takaisin oikeudet eräisiin peleihin.

Hasbron osake noteerataan New Yorkin pörssissä.

Tunnettuja tuotemerkkejä 
 Transformers
 Action Force
 My Little Pony
 Trollz
 Littlest Pet Shop
 FurReal
 Beyblade
 Action Man
 Wizards of the Coast
 Nerf

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lautapelien valmistajat
Yhdysvaltalaiset leikkikaluvalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Ray Ozzie

Ray Ozzie (s. 20. marraskuuta 1955) on Microsoft-yhtiön johtava ohjelmistoarkkitehti. Hänet nimitettiin tehtävään 15. kesäkuuta 2006 Bill Gatesin seuraajaksi. 

Ozzien aiemmat ansiot sovelluskehityksessä liittyvät pääosin Lotus Notes -ohjelmistoon, jonka ensimmäisen version hän suunnitteli 1980-luvulla. Ozzie on perustanut myös Groove Networks -yhtiön (nykyään osa Microsoftia).

Yhdysvaltalaiset ohjelmoijat
Microsoftin henkilöstö
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Muovimies

Muovimies () on Quality Comicsin vuonna 1941 luoma sarjakuvasupersankari. Hahmon ensiesiintyminen oli Police Comics -lehden numerossa #1. Hahmo pystyy venyttämään itseään mihin suuntaan haluaa. Hahmon luoja ja ensimmäinen tekijä oli Jack Cole.

Jack Cole teki itsemurhan vuonna 1958, ja sarjakuva päättyi. DC Comics oli hankkinut Muovimiehen oikeudet, kun Quality oli lopettanut toimintansa, ja uuden supersankarimuodin myötä Muovimies sai oman lehtensä joksikin aikaa.

Muovimies on parhaimmillaan kuitenkin humoristisissa sarjoissa, joissa on mukana usein apulainen Woozy Winks.

1970-luvun tv-julkisuuden jälkeen Grant Morrison otti "Plasin" mukaan Oikeuden Puolustajiin. Silloin selvisi että Muovimies on kuolematon. Hän oli JLA:n aikamatkailun vuoksi kappaleina meren pohjalla 3000 vuotta.

Historia
Patrick "Eel" O'Brian oli alun perin varas, jonka vartija ampui erään ryöstön aikana. O'Brian putosi happoa täynnä olevaan altaaseen. Hänet pelasti salaperäinen ryhmä munkkeja, jotka myös paransivat O'Brianin rikollisuuden polulta. Happo antoi erikoiskyvyt O'Brianille, ja hän kykeni muuttamaan kehoaan minkälaisiin muotoihin tahansa. O'Brian käytti sankarina nimeä Muovimies ja piti tummia laseja sekä punaisen ja keltaisen väristä asua, joka oli yhtä taipuisa kuin hän itse. Myöhemmin Muovimies otti apulaisekseen kömpelön Woozy Winksin, jolla oli taianomainen yhteys luontoon, mikä suojeli häntä vahingoilta. Myöhemmin tämä kyky unohdettiin ja Woozysta tuli pelkkä tyhmä ja uskollinen Muovimiehen ystävä.

Muovimies muissa medioissa

Animaatioissa

The Plastic Man Comedy/Adventure Show
Hahmo tuli tunnetuksi  1970-luvun lopulla, kun se alkoi seikkailla lauantaiaamuisin piirretyssä sarjassa The Plastic Man Comedy/Adventure Show.

Batman – pelottomat
Muovimies palasi takaisin televisioon vuonna 2008 animaatiosarjaan Batman – pelottomat, jossa hän esiintyy vierailevana hahmona. Hahmon alkuperää oli hivenen muokattu. Alun perin vartija ampui hänet, ja O'Brian putosi happoa täynnä olevaan altaaseen, kun taas animaatiossa Batman pudotti hänet vahingossa altaaseen, mutta pelasti O'Brianin ja auttoi tätä olemaan kunnollinen kansalainen rikollisuuden sijasta.

Videopelit
Muovimies esiintyy vuonna 2011 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
Muovimies on pelattavana hahmona Batman: The Brave and the Bold – The Videogame -pelin Nintendo DS versiossa.

Hahmoa näytelleet 

DC-universumin supersankarit
Oikeuden Puolustajat
Zatanna

Zatanna on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, supersankaritar, Oikeuden Puolustajien jäsen ja taikuri, jonka loivat Gardner Fox ja Murphy Anderson. Hän teki ensiesiintymisensä Hawkman sarjakuvan numerossa 4, vuonna 1964. Hänen taikasanansa ovat tavallisia sanoja puhuttuna takaperin.

Zatannan tunnusmerkit ovat perinteisesti olleet silinterihattu ja verkkosukat, joskin nykyaikaisissa Vertigo-sarjakuvissa Zatanna esiintyy vähemmän huomiota herättävissä vaatteissa.

Alkuperäinen, jopa mahtavampi taikuri oli "Zeen" isä Zatara, joka on yhtä vanha hahmo kun Teräsmies, molemmat ovat esiintyneet ensi kerran Action Comicsin ensimmäisessä numerossa vuonna 1938.

Muissa medioissa

Videopelit
Zatanna esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa hän ei ole pelattavana hahmona.

DC Comicsin noidat
DC-universumin supersankarit
Oikeuden Puolustajat
Uutuuteen vetoaminen

Uutuuteen vetoaminen eli argumentum ad novitatem  on argumentointivirhe, jossa pyritään perustelemaan jotain vetoamalla sen uutuusarvoon, ”uusi luuta lakaisee paremmin kuin vanha”, mutta ei perustella, miksi uusi asia olisi parempi kuin vanha. Sen yleinen kaava on:

 A edustaa uutta, radikaalia tai käänteentekevää näkökantaa
 A on siksi tosi

Toisessa muodossaan argumentum ad novitatem menee:

 A on uudempi teoria kuin B
 A on siksi tosi ja B epätosi.

Esimerkkejä uutuuteen vetoamisesta voisivat olla vaikkapa:

Nyt on markkinoilla uusi ja paranneltu vaippa. Se on siksi tehokkaampi kuin muut.

Uutuuteen vetoamisen vastakohta on perinteisiin vetoaminen.

Tunnepohjainen argumentointi
Argumentaatiovirheet
Juha Kangas (kapellimestari)

Juha Jaakko Antero Kangas (s. 27. marraskuuta 1945 Kaustinen) on suomalainen kapellimestari, joka perusti Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin 1972.

Kangas opiskeli Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa. Vuosina 1972-1986 hän opetti sitä itse Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Kangas toimi myös viiden vuoden ajan vuoteen 1972 Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulistina. Hän oli kaustislaisen pelimanniyhtyeen Kankaan pelimannien jäsen 1960- ja 1970-luvulla.

Kangas on saanut muun muassa säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1992. Hän ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri saivat vuonna 1998 Madetoja-palkinnon.

Kangas jä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterista eläkkeelle 2010 ja on sen jälkeen jatkanut vierailevana kapellimestarina erityisesti Suomessa ja myös ulkomailla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tarpila, Laila: Kapellimestari Juha Kangas on Kokkolan musiikkielämän rakentaja. Musiikin syntymäpäiväkalenteri 27.11.2020. Yleisradio.

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset viulistit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset alttoviulistit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Madetoja-palkinto

Madetoja-palkinto on Suomen Säveltäjät ry:n jakama palkinto ansioituneille suomalaisen nykymusiikin esittäjille. Vuonna 1988 perustettu palkinto on nimetty säveltäjä Leevi Madetojan mukaan.

Palkinto jaetaan suomalaiselle tai ulkomaalaiselle henkilölle tai yhteisölle, joka on toiminut erityisen ansiokkaasti suomalaisen luovan säveltaiteen hyväksi. Pääpaino on uuden musiikin esiintuomisessa. Palkintona luovutetaan kuvanveistäjä Matti Koskelan suunnittelema veistos.

Madetoja-palkinnon saajat 
 pianotaiteilija Liisa Pohjola (1988)
 kapellimestari Paavo Rautio (1989)
 Radion sinfoniaorkesteri (1990) 
 huilutaiteilija Mikael Helasvuo (1992)
 kapellimestari Ulf Söderblom (1993)
 Radion kamarikuoro (1995)
 kapellimestari Juha Kangas & Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri (1998)
 Sinfonia Lahti (2000)
 laulaja, baritoni Jorma Hynninen (2003)
 sellotaiteilija ja Kuhmon pitkäaikainen taiteellinen johtaja Seppo Kimanen (2005)
 tietokirjailija, toimittaja ja Suomalaisen Musiikin tiedotuskeskuksen entinen johtaja Pekka Hako (2007)
 kapellimestari Susanna Mälkki (2016)
 laulaja, sopraano Anu Komsi (2020)

Lähteet 

Musiikkipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Leevi Madetoja
Rehtorit

Rehtorit oli vuonna 1995 perustettu punkrock-powerpop-ramopunk-yhtye. Ensimmäisessä kokoonpanossa oli kolme Ne Luumäet -yhtyeen soittajaa: Kaide, Finski ja Heko Luumäki. Bassoa soitti Stindy-boy ja laulusta vastasi Rehtori Pajunen. Rehtorit levytti tällä kokoonpanolla Poko Rekordsille singlen Frankenstein ja yhtyeen ensimmäisen albumin Millionääri, minkä jälkeen laulamaan tuli Janne. Hänen kanssaan Rehtorit levytti singlet Born to lose ja Mä hyppään järveen!. Born to lose -singlen mukana tuli Suomen ensimmäinen 3D-video. Se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle 19. 

Vuonna 1999 kokoonpano muuttui jälleen. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpuihin Artsi, bassoon Rehtori Mikkola ja toiseksi kitariksi Rehtori Reponen Jr. Hieman myöhemmin laulamaan siirtyi Kuraattori Kurki. Tämän kokoonpanon ensimmäinen levytys oli Helsingin helmoissa -kokoelmalta löytyvä "Kolmatta linjaa lakaisin". Vuonna 2001 yhtyeeltä julkaistiin singlet Perjantain ja maanantain välinen yö sekä Naurettavaa?.

Vuonna 2002 oli tällä kokoonpanolla levyn julkaisun aika. Syntyi Hiljaa!-niminen levy. Vuoden kuluttua ilmestyi viimeinen Kuraattori Kurjen laulama julkaisu: EP Apina ja Corolla, jolla yhdellä kappaleella soitti jo uusi rumpali Mikko. Kuraattori Kurjen jälkeen laulamaan tuli jälleen Rehtori Pajunen. Hän joutui lähtemään yhtyeestä kuitenkin jo muutaman esiintymisen jälkeen ja kitaristi Rehtori Reponen Jr. rupesi kitaran soiton ohella laulamaan. Tällä kokoonpanolla Rehtorit on julkaissut kappaleen Punk Rock Woimasoinnun julkaisemalla 1-2-3-4-kokoelmalla ja julkaisi vuonna 2006 levyn nimeltään Klassista musiikkia.

Viimeiseksi jäänyt studioalbumi Kansainvälinen salaliitto julkaistiin 2010. Elokuussa 2013 Rehtorit ilmoitti lopettavansa, ja viimeinen keikka soitettiin Helsingissä talvella 2014.

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Singlet 
 ”Frankenstein (1995)
 ”F.C. Born to Lose” 1996)
 ”Mä hyppään järveen” (1997)
 ”Perjantain ja maanantain välinen yö” (2001)
 ”Naurettavaa?” (2001)
 ”Rehtorit / Häiriköt” (2002, Häiriköt-split)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rehtoreiden kotisivut
 Ramopunk.com -sivuston Rehtorit-sivut

Suomalaiset punkyhtyeet
M/S Stena Saga

M/S Stena Saga (aikaisemmin Silvia Regina ja Stena Britannica) oli sisaraluksensa M/S Finlandian (nykyisin M/S Moby Dada) ohella 1980-luvun suurimpia autolauttoja. Alukset kuuluivat aluksi Silja Linen laivastoon, mutta poistuivat laivastosta varustamon vastaanottaessa M/S Silja Serenaden ja vuotta myöhemmin M/S Silja Symphonyn.

Historiaa 

Laiva rakennettiin Wärtsilän Pernon telakalla Turussa ja laskettiin vesille 21. lokakuuta 1980. Se siirrettiin viimeisteltäväksi Wärtsilän Turun telakalle, jossa sen kastoi Silvia Reginaksi Ruotsin kuningatar Silvia. Laiva luovutettiin 10. kesäkuuta 1981 Suomen Yritysrahoitukselle, joka vuokrasi sen maarianhaminalaiselle Oy Svea Linelle. Silvia Regina alkoi liikennöidä Silja Linen väreissä Helsinki–Tukholma-reitillä, jota väliä se kulki vuoteen 1991.

Vuonna 1988 Stena Ab oli ostanut lautan, mutta se jatkoi vuokrattuna edelleen Silja Linen liikenteessä. Vuonna 1991 laivaan tehtiin muutostöitä Bremerhavenissa, se kastettiin uudelleen Stena Britannicaksi ja siirtyi Stena Linen reitille Hoek van Holland–Harwich. Vuonna 1994 laiva kastettiin Stena Sagaksi ja siirrettiin Oslo–Frederikshavn-reitille. Muutostöitä laivaan on tehty vuosina 2000, 2002, 2005 ja 2008 Cityvarvet-telakalla Göteborgissa. Tammikuussa 2011 alus oli uudistettavana Damen Shipyardilla Göteborgissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Stena Line – M/S Stena Saga  

Stena Line
Tallink Siljan entiset alukset
Mikael Helasvuo

Mikael Johannes Helasvuo (s. 23. heinäkuuta 1948 Helsinki)  on suomalainen huilisti ja huilunsoiton professori. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1966 ja Prahan konservatoriossa 1967 sekä Freiburgin Musiikkikorkeakoulussa 1968–1970. Lisäksi hän on ollut Jean-Pierre Rampalin (1966), Severino Gazzellonin (1967) ja S. Baronin (1975) oppilaana. 

Vuosina 1973–1976 Helasvuo soitti Helsingin kaupunginorkesterissa ja 1976–1988 Radion sinfoniaorkesterissa huilun äänenjohtajana. Helasvuo on toiminut Sibelius-Akatemian puhallinmusiikin lehtorina 1976–1998, virkaa tekevänä professorina 1993–1998 ja huilunsoiton professorina vuodesta 1998. Helasvuo sai vuonna 1992 Madetoja-palkinnon ja 1993 Pro Finlandia -mitalin.

Mikael Helasvuo piti ensikonsertin 1971 Helsingissä ja on sen jälkeen esiintynyt paljon Suomessa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, New Yorkissa ja Tokiossa. Hän on myös soittanut duo Helasvuo–Savijoen jäsenenä, Cluster-yhtyeessä, Les Goûts-Réunis -yhtyeessä, Ensemble Petalsissa sekä Sibelius-Akatemian barokkiyhtyeessä. Helasvuo on toiminut Suomen huiluseuran puheenjohtajana 1986–1993 ja Suomen solistiyhdistyksen puheenjohtajana 1997–2004. Helasvuolla on monia oppilaita, jotka ovat menestyneet muusikon uralla.

Helasvuon isä on professori Veikko Helasvuo. Vuodesta 1999 Mikael Helasvuon puoliso on ollut professori Tuija Hakkila-Helasvuo.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset huilistit
Sibelius-Akatemian professorit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Ylen henkilöstö
Ilari Lehtinen

Ilari Lehtinen (s. 1947, Helsinki) on suomalainen huilisti. Lehtinen aloitti teini-ikäisenä huiluopintonsa Turun konservatoriossa, jossa häntä opetti Kosti Mattsson. Lisäksi hän osallistui mm. Severino Gazzellonin ja Jean-Pierre Rampalin mestarikursseille. 

Vuonna 1969 Ilari Lehtinen suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa aineyhdistelmänään psykologia, filosofia ja fonetiikka. Samaisena vuonna hän opiskeli huilunsoittoa Freiburgin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik Freiburg), jossa hänen opettajinaan olivat mestariluokalla prof. Aurèle Nicolet ja kapellimestariluokalla prof. Francis Travis. 

Vuonna 1970 Lehtinen voitti toisen palkinnon skandinavialaisten puhallinsoitinten kilpailussa Norjassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi "vuoden debytanttina" Jyväskylän kesässä. 

Lehtinen on toiminut vuodesta 1974 alkaen Turun filharmonisen orkesterin soolohuilistina.  Hän soittaa noin 100 LP- ja CD-levyllä ja on kantaesittänyt suuren määrän kamarimusiikkia.

Lehtinen on suorittanut Sibelius-Akatemian tohtorintutkinnon; väitöskirja: Frederic the Great and His Influence on Flute Music (1993).

Toiminut myös huilunsoitonopettajana Espoon musiikkiopistossa ja Turun Konservatoriossa, taiteellisena assistenttina Sibelius-Akatemiassa sekä kapellimestarina Porin Kaupunginorkesterissa.

Ilari Lehtinen on esiintynyt paitsi useassa Euroopan maassa, myös USA:ssa, Perussa ja Japanissa sekä pitänyt luentoja ja mestarikursseja Suomen lisäksi Puolassa, Perussa ja Virossa. 

Hän on ollut Suomen Huiluseuran puheenjohtajana 1993-2004.
Ilari Lehtinen julkaisi 2015 kirjan "Jean Sibeliuksen henkisen kasvun jäljillä" (kust. Sininen säätiö, Raisio). Huilisti-lehti on julkaissut pitkän artikkelisarjan "Sibelius soitintajana" ja artikkelin "Sibelius kapellimestarina".

Lähde 
 Suomen Huiluseuran luettelo 

Suomalaiset huilistit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Waldemar Schauman

Fredrik Waldemar Schauman (10. elokuuta 1844 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 16. syyskuuta 1911 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen salaneuvos, valtiopäivämies ja kenraaliluutnantti.

Ura armeijassa
Schauman aloitti opinnot 1855 Suomen kadettikoulussa Haminassa ja valmistui luutnantiksi 1862, minkä jälkeen hän palveli 7. tarkk’ampujapataljoonassa ja osallistui Puolan kapinan kukistamiseen muiden venäläisten joukkojen kanssa 1862–1863. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1864 ja siirrettiin 85. Viipurin jalkaväkirykmenttiin 1865. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1867, kun hän oli suorittamassa Nikolain yleisesikunta-akatemian yleisesikuntaupseerikurssia 1866–1868 ja majuriksi 1868 kurssin tultua suoritetuksi. Majurina hänet komennettiin Suomen sotilaspiirin esikuntaan kapteenin vakanssille. Hänet määrättiin Suomen sotilaspiirin paikallisjoukkojen esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi Helsinkiin 1869 ja 1870 23. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi.

1872 Schauman ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin Harkovan sotilaspiirin esikuntaan. Siellä hän sai sotilaspiiriin päälliköltä erityistehtäviä 1875 ja hänet ylennettiin everstiksi. Everstinä hänet määrättiin 7. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi Rodomiin Puolaan 1878. Vuonna 1885 hänestä tuli Venäjän sotaministerin Suomen sotilasasiain esittelijä, kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1886. Vuonna 1888 hänestä tuli Suomen sotaväen esikunnan esikuntapäällikkö ja vuotta myöhemmin Suomen Ylisotaoikeuden puheenjohtaja. 1894 hänestä tuli Vaasan kuvernööri, 1896 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.

Muu toiminta
Schauman edusti aatelissukuaan valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1900 ja 1905–1906. Vuonna 1898 Schaumanista tuli Suomen senaatin talousosaston jäsen ja sotilastoimikunnan päällikkö, seuraavana vuonna hänelle myönnettiin ero armeijan palveluksesta. Schauman vastusti senaatissa helmikuun manifestin julkaisemista pitäen sitä laittomana. Hän sai eron senaattorin virasta 1900. Vuodesta 1906 alkaen Schauman toimi Suomen kaupunkien yleisen paloapuyhtiön taloudenhoitajana.

Kun Schaumanin poika Eugen Schauman oli ampunut Nikolai Bobrikovin, suoritettiin kotitarkastus, jonka yhteydessä löydettiin suunnitelma yleisen ampumaseurajärjestön perustamiseksi lakkautetun Suomen sotaväen tilalle. Schauman vangittiin valtiopetoksesta epäiltynä ja vietiin tutkintavankeuteen Pietariin. Ministerivaltiosihteeri von Plehwen murhan jälkeen asia kuitenkin palautettiin Suomeen Turun hovioikeuden käsiteltäväksi, josta hän sai vapauttavan tuomion ja hänet vapautettiin 1905.

Waldemar Schaumanin tytär oli taidemaalari Sigrid Schauman. Schaumanin ja hänen toisen puolisonsa Charlotte Ramsayn poika, eversti Carl-Gustaf Schauman (s. 1892) oli talvisodassa II armeijakunnan tykistönkomentaja; hän joutui auto-onnettomuuteen helmikuussa 1940 ja kuoli saamaansa vammaan saman vuoden toukokuussa.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vaasan läänin maaherrat
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Kalkkisten kanava

Kalkkisten kanava on Asikkalassa sijaitseva Päijänteen ja Kymijoen alkuosan yhdistävä automaatti- ja osin kauko-ohjattava kanava. Kymijoki virtaa pian Ruotsalaiseen viiden kilometrin jälkeen. Kanava ohittaa 700 metriä etelämpänä virtaavan Kalkkistenkosken, joka on vajaa 300 metriä pitkä. Koskessa vesi putoaa karttojen mukaan noin 0,8 metriä . Kanava on valmistunut vuonna 1878. Kanavahankkeesta oli keskusteltu jo 1850-luvulla, mutta kanavan rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1875. Kalkkisten kanava uusittiin uittokanavaksi  vuosina 1961–1964. Kanava on 1 315 metriä pitkä ja sen 500 metriä pitkä sulku on pisin Euroopan makeanveden kanavista. Vedenpintojen korkeusero sulussa on 0,90–1,15 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään vaaka-akselisia segmenttiportteja, sulkuportti laskeutuu veden alle ja alus ajaa sen yli.

Kanava on itsepalvelusulku mutta sen etävalvonta ja palvelusulutukset suoritetaan kaukokäytöllä Vääksyn kanavalta. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla

Väylävirasto: Kalkkisten kanava
Suomen kanavat – Kalkkinen 

Asikkalan nähtävyydet
Suomen kanavat 
Ruotsalaisen alue
Päijänteen alue
Salvador

Salvador () voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:

 Salvador, kaupunki Brasiliassa
 El Salvador, valtio Väli-Amerikassa
 San Salvador, edellisen pääkaupunki
 San Salvador, yksi Bahamasaarista
 Salvador, yhdysvaltalainen kristillinen yhtye, joka soittaa englanniksi ja espanjaksi
 Salvador, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1986
 Salvador, miehen etunimi
 Salvador sukunimenä:
 Alexya Salvador (s. 1980), brasilialainen poliittinen aktivisti
 Ângelo Domingos Salvador (1932–2022), brasilialainen katolinen piispa
 Bryce Salvador (s. 1976), kanadalainen jääkiekkoilija
 Henri Salvador (1917–2008), ranskalainen laulaja
 Maja Salvador (s. 1988), filippiiniläinen näyttelijä, malli, laulaja ja tanssija
Rakkularauhanen

Rakkularauhanen () on miehen lisäsukupuolirauhasiin kuuluva rauhanen, joka tuottaa suurimman osan siemennesteen nestemäisestä osasta.

Anatomiaa

Rakkularauhanen on muutaman senttimetrin mittainen, parillinen, pitkänomainen ja kiemurainen rauhanen, joka sijaitsee eturauhasen takana siemenjohtimien loppupäässä virtsarakon ja peräsuolen välissä.

Rakkularauhasta ympäröi sileän lihaksen kerros, joka supistelee siemensyöksyn aikana tyhjentäen rakkularauhasen eritteen siemenheittotiehyiden kautta virtsaputkeen.

Rakkularauhasen merkitys

Rakkularauhanen tuottaa suurimman osan siemennesteen plasmasta, jota suurin osa siemennesteen tilavuudesta on. Rakkularauhasen erite sisältää ravinteita siittiöitä varten, ja siittiöt kulkeutuvat sen mukana. Rakkularauhasen supistelu siemensyöksyn yhteydessä aiheuttaa siemennesteen pumppautumista elimistöstä pois.

Rakkularauhasen sairaudet

Tavallisin rakkularauhasen sairaus on rakkularauhasen tulehdus eli vesikuliitti tai vesiculitis. Usein eturauhasen tulehdukseen voi liittyä myös rakkularauhasen tulehdus, jolloin kyseessä on prostatovesikuliitti tai prostatovesiculitis. Etu- ja rakkularauhasen tulehdukset ovat yleensä vaarattomia, joskin ikäviä. Tulehdusten yhteydessä voi mm. verta esiintyä siemennesteessä.

Lähteitä

 www.uku.fi
 www.tohtori.fi
 www.ess.fi
 www.tohtori.fi Vesikuliitti

Katso myös

 Siemenneste
 Eturauhanen
 Siemenjohtimet

Avoeritysrauhaset
Linda Blair

Linda Blair (s. 22. tammikuuta 1959 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli on Manaaja-elokuvasta (1973) pahan riivaaman pikkutytön rooli. Hän esiintyi myös elokuvan jatko-osassa Manaaja II: Luopio.

Manaajan suosion jälkeen Blair näytteli 1970-luvulla useassa elokuvassa ja tv-tuotannossa, mutta sen jälkeen hänen uransa hiipui ja häntä nähtiin pääasiassa erilaisissa pienen budjetin kauhuelokuvissa. 1980-luvun alkupuolella Blairilla oli suhde laulaja Rick Jamesiin, mutta suhde päättyi, koska Blair ei pystynyt hallitsemaan huumeriippuvuuttaan. Vuonna 1990 Blair näytteli Manaaja-parodiassa Manattu mikä manattu Leslie Nielsenin kanssa. 1990-luvun lopulla Blair sai tunnustusta esityksestään Grease-musikaalissa. 

Blair tunnetaan aktiivisesta osallistumisestaan hyväntekeväisyystoimintaan, erityisesti eläinrääkkäystä vastustavaan toimintaan (muun muassa PETA).

Filmografiaa 
 Manaaja (1973)
 Airport 1975 (1974)
 Manaaja II: Luopio (1977)
 Wild Horse Hank (1979)
 Roller Boogie (1979)
 Ruckus (1981)
 Hell Night (1981)
 Night Patrol (1984)
 Savage Streets (1984)
 Red Heat (1985)
 Moving Target (1988)
 Zapped Again (1990)
 Manattu mikä manattu (1990)
 Fetal Bond (1992)
 Scream (1996)
 Cousin Sarah (2011)

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Haitinalmikki

Haitinalmikki (Solenodon paradoxus) on Karibialla elävä, hieman kissaa suurempi nisäkäs.

Koko ja ulkonäkö 

Haitinalmikki on kuubanalmikkia hieman suurempi, eikä sen turkki ole yhtä paksu ja karkeakarvainen. Selän väri vaihtelee mustanruskeasta punaiseen; sillä on myös näkyvä täplä. Ruumiin pituus on noin 56 senttiä ja hännän 25 senttiä. Täysikasvuinen yksilö on noin kilon painoinen. Leuanalusen sylkirauhaset erittävät myrkyllistä sylkeä toisessa etuhampaassa olevaan uurteeseen.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Haitinalmikki elää vain Hispaniolan saarella Haitin ja Dominikaanisen tasavallan alueella. Haitista sitä tavataan vain kahdelta massiivilta, mutta Dominikaaisessa tasavallasta se elää monin paikoin. Haitinalmikin elinympäristö vaihtelee tiheistä ylänkömetsistä puolikuiviin pensastoihin. Se elää myös peltojen ja laitumien ympäristössä.

Haitinalmikista 2010-tehdyt tutkimukset ovat paljastaneet, että laji saattaa olla Hispaniolassa aiemmin ajateltua yleisempi. Sen levinneisyysalue ei ole myöskään niin pirstoutunut kuin aiemmat tutkimukset ovat antaneet olettaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto muutti vuonna 2020 lajin erittäin uhanalaisesta elinvoimaiseksi. Lajin kantaa ei tunneta, mutta monet sen asuinalueet ovat suojeltuja, vaikka toisaalta sitä uhkaa osalla levinneisyysalueesta elinympäristöjen tuhoutuminen.

Elintavat 
Päivällä haitinalmikki nukkuu puun- tai kallionkolossa ja etsii yöllä ruokaa taipuisalla ja herkkätuntoisella kuonollaan. Eläimen äänivalikoima on laaja ja vaihtelee vihaisesta kimakasta vingunnasta poikasiaan kutsuvan emon kirkkaisiin, punarinnan laulua muistuttaviin ääniin. Perärauhasen rasvainen ja vihertävä erite on ilmeisesti sukupuolisesti tärkeä. Aikuisen uroksen takapuoli on aina vihreä, naarailla ilmeisesti vain kiima-aikana. Naaras synnyttää 1–2 poikasta kerrallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Solenodon paradoxus 

Almikit
Uhanalaiset nisäkkäät
Salainen poliisi

Salainen poliisi on poliisin elin, jonka tarkoitus on suojella valtiota ja voimassa olevaa valtiomuotoa valtion sisäisiä uhkia vastaan. Salaista poliisia kutsutaan myös nimellä poliittinen poliisi. Salainen poliisi on usein sisäministeriön alainen organisaatio, eikä sitä aina pidä sekoittaa salaiseen palveluun, vastavakoiluun tai tiedustelupalveluun. 

Salaisen poliisin toiminta on yleensä näkymätöntä ja ei-julkista. Valtiota, jossa salaisen poliisin toiminta on näkyvää ja voimakasta kutsutaan poliisivaltioksi. Usein totalitaristisissa poliisivaltioissa salaisen poliisin tehtävä on tukahduttaa vastarinta ja toisinajattelijoiden poliittinen toiminta.

Salaisia poliisia muistuttavia historiallisia valtiollisia organisaatioita ovat esimerkiksi Iivana Julman Venäjää rautaisessa otteessa pitänyt Opritšnikki ja Ming-dynastian ajan Kiinassa toiminut Jinyiwei. Nykyaikaisen salaisen poliisin esikuvana pidetään Napoléon Bonaparten aikana Ranskassa toiminutta valtiollista poliisia, jonka perusti poliisiministeri Joseph Fouché. Tämä edelsi vuonna 1812 Eugène-François Vidocq’n perustamaa Sûretéa.

Tunnettuja salaisia poliisiorganisaatioita 
Organisaatiot ovat lueteltuna perustamispäivämäärän mukaan:
La Sûreté Nationale – Ranskan ensimmäinen keisarikunta
Ohrana – Keisarillisen Venäjän sisäministeriön alainen salainen poliisi (1886–1917)
Tšeka – Venäjän SFNT:n kommunistisen puolueen salainen poliisi (1917–1922)
GPU – Neuvosto-Venäjän salainen poliisi (1917–1922), myöhemmin Neuvostoliiton salainen poliisi (1922–1923)
OGPU – Neuvostoliiton sisäministeriön NKVD:n salainen poliisi (1923–1934)
Gestapo (Geheime Staatspolizei) – natsi-Saksan salainen poliisi (1933–1945)
KGB (Komitet gosudarstvennoi bezopasnosti) – Neuvostoliiton salainen poliisi
PIDE (Polícia Internacional e de Defesa do Estado) – Portugalin salainen poliisi (1945–1969)
StB (Státní bezpečnost / Štátna bezpečnosť ) – Tšekkoslovakian kommunistinen salainen poliisi (1945–1990)
UDBA – Jugoslavian salainen poliisi (1946–1991)
Securitate (Departamentul Securităţii Statului) – Romanian kansantasavallan kommunistinen salainen poliisi (1948–1989)
AVO (Államvédelmi Osztály) – László Rajkin perustama Unkarin kansantasavallan salainen poliisi (1948–1956)
Shin Bet – Israelin salainen poliisi (tunnetaan myös nimellä Shabak, 1949–)
Stasi (Staatsichherheit) – Itä-Saksan salainen poliisi (1950–1989)
SAVAK – Iranin salainen poliisi (1957–1979)
DINA - Chilen salainen poliisi (1973–1977)

Salainen poliisi Suomessa 

Organisaatiot ovat lueteltuna perustamispäivämäärän mukaan:
Etsivä keskuspoliisi EK (1919–1938)
Valtiollinen poliisi Valpo I (Valkoinen Valpo, 1939–1945)
Valtiollinen poliisi Valpo II (Punainen Valpo, 1945–1948)
Suojelupoliisi (Suopo, myöhemmin Supo, 1948–)

Katso myös 
Cointelpro
Lavrenti Berija

Lähteet 

Poliisitoimi
Maxi Rodríguez

Maximiliano Rubén ”Maxi” Rodríguez (s. 2. tammikuuta 1981 Rosario, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelaa kotimaansa Newell's Old Boysissa. Maxi Rodríguezin lempinimi on La Fiera ().

Rodríguez aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Newell's Old Boysissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi vain viisi ottelua eikä tehnyt yhtään maalia. Toisella kaudellansa hän pelasi 18 ottelua ja teki viisi maalia. Kolmannella kaudellaan Rodríguez teki 33 ottelussa 15 maalia, jonka jälkeen suuret eurooppalaiset seurat alkoivat kiinnostua hänen taidoistaan. Rodríguez siirtyi vuonna 2002 espanjalaiseen Espanyoliin, jossa hän kolmen pelaamansa kauden aikana teki 26 maalia. Espanyol myi hänet vuonna 2005 Atlético Madridiin, jossa hän pelasi yli sata ottelua. Vuonna 2007 Maxi peri joukkueen kapteeniuden Englantiin siirtyneeltä Fernando Torresilta. Maxi siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin tammikuussa 2010 solmien kolmen ja puolen vuoden mittaisen sopimuksen. Vuonna 2012 hän siirtyi kotimaansa Newell's Old Boysiin.

Rodríguezilla on sekä Italian että Argentiinan kansalaisuus, mutta hän on aina edustanut Argentiinaa maaotteluissa. Vuonna 2001 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden ja vuodesta 2003 hän on edustanut Argentiinan maajoukkuetta muun muassa Confederations Cupissa ja MM-karsinnoissa. Hyvien karsintaotteluiden jälkeen hänet valittiin myös vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuihin. Hän on pelannut kaikkiaan 57 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia.

Seurat 

 1999–2002 Newell's Old Boys
 2002–2005 Espanyol 
 2005–2010 Atlético Madrid
 2010–2012 Liverpool
 2012–2017 Newell's Old Boys
 2017–2018 Peñarol
 2019 Newell's Old Boys

Saavutukset 

 Nuorten maailmanmestaruus 2000

Lähteet 

 Maxi Rodríguezin tilastot National Football Teams -sivustolla

Viitteet 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Mario & Luigi: Superstar Saga

Mario & Luigi: Superstar Saga on AlphaDreamin kehittämä ja Nintendon vuonna  julkaisema roolipeli Game Boy Advancelle. Se on kolmas Mario-roolipeli ja ensimmäinen osa Mario&Luigi-sarjassa. Pelin musiikin sävelsi Yōko Shimomura, jonka muihin projekteihin lukeutuvat muun muassa Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars ja Kingdom Hearts.

Mario & Luigi: Superstar Sagassa on uniikki taistelusysteemi, samanlainen kuin sarjan aiemmissa peleissä Super Mario RPG ja Paper Mario, missä tärkeintä on näppäinten oikeaan aikaan painaminen saavuttaakseen onnistuneen hyökkäyksen tai puolustautumisen. Superstar Sagassa tämä ominaisuus on kuitenkin tärkeämmässä roolissa, sillä hyvin ajoitetulla näppäimen painalluksella voi kasvattaa hyökkäyksen voimaa jopa kolminkertaiseksi tai puolustautuessa tainnuttaa vihollisen.

Superstar Sagassa sekä Mario että Luigi, taistelemista unohtamatta, pystyvät kummatkin ratkomaan puzzleja, tavoittamaan uusia alueita yhteisillä hypyillä sekä tehdä yhdessä erilaisia hyökkäyksiä. Marion täyttäminen vedellä on yksi hyökkäyksistä: Luigi voi lyödä täytettyä Mariota vasaralla tai hypätä sen päälle, jolloin Mario ruiskuttaa vedet ulos. Huippunopeus syntyy kun Mario polttaa Luigin housut.

Aiheesta muualla 
 Superstar Saga MobyGames-sivustolla 
 Superstar Saga Nintendo Suomen kotisivuilla

Mario-roolipelit
Game Boy Advance -pelit
Virtual Console -pelit
Vuoden 2003 videopelit
Nintendon julkaisemat videopelit
Kuha (Ranua)

Kuha on noin 200 asukkaan kylä Ranuan kunnassa, seututeiden 858 ja 941 risteyskohdassa, noin kymmenen kilometrin päässä Ranuan kuntakeskuksesta itään. Kylä on muodostunut pääasiassa Kuhajärveä ja Kuhan Takajärveä erottavalle kannakselle.

Kuhan kylämaisema on luokiteltu arvokkaaksi kulttuuriympäristöksi Lapin kulttuuriympäristöohjelmassa. 

Ranuan kylät
Teiskon VPK

Teiskon VPK on Tampereen aluepelastuslaitoksen sopimuspalokunta Kämmenniemessä 26 km Tampereen keskustasta. Asema on samassa rakennuksessa kuin Kämmenniemen terveysasema.

VPK on perustettu 1938.

Kalusto 
Sammutusautot ja kalusto on saatu Tampereelta siitä lähtien kun Tampere liitettiin Teiskoon. Teiskon VPK:n hälytyskäytössä olevat yksiköt ovat PI151 (pelastusyksikkö), PI153 (säiliöauto), PI157 (ensivaste/miehistönkuljetus) ja PI1582 (vene).

Lähteet 

Vapaaehtoiset palokunnat
Kämmenniemi
Aleksander Lampén

Aleksander Lampén (20. heinäkuuta 1879 Petroskoi – 25. heinäkuuta 1935 Viipuri) oli suomalainen vuorineuvos ja kokoomuslainen Tulenheimon hallituksen puolustusministeri. 

Lampénin vanhemmat olivat valimomestari Viktor Lampén ja Ida Kristina Filander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui sekä kone- että kemisti-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1903. Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa New Yorkissa Lampén opiskeli 1904–1906 ja Saksassa Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa Berliinissä 1906–1907. Tornator Oy:n teknillinen johtaja hänestä tuli 1908, mistä hänet tunnetaan muun muassa selluloosan ominaisuuksia mittaavien laitteiden kehittäjänä. Yhtiön toimitusjohtajana hän työskenteli 1918–1932 ja 1933-1935 hän toimi vielä Suomen Puunvienti Oy:n toimitusjohtaja.  Vuodesta 1932 hän toimi Kansallispankin asiantunttijana teollisuuskysymyksissä. Lampén osallistui myös useisiin valtionkomiteoihin, oli rautatiehallituksen neuvottelukunnan jäsen ja kuului Paperi-insinöörit -yhdistyksen perustajiin. Vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1923.

Lampén oli vuonna 1925 puolustusministerinä Antti Tulenheimon hallituksessa. Eduskunnan hylkäämä Lampénin esitys määrärahojen saamiseksi uusien laivojen rakentamiseksi merivoimille johti lopulta hallituksen eroon vain yhdeksän kuukauden istumisen jälkeen.

Lampénin puoliso vuodesta 1909 oli Lucie Kottke. Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulu jakaa edelleen vuosittain Aleksander ja Lucie Lampénin rahastosta apurahoja biotuotetekniikan, kemian tekniikan ja puunjalostustekniikan opiskelijoille.

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 
  Sivu 436.

Aiheesta muualla
 Paperi-insinöörit  (Viitattu 12.4.2014)

Suomen puolustusministerit
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Kemin Jalokivigalleria

Kemin Jalokivigalleria on Euroopan suurin jalokivikokoelma. Galleriassa on malli Suomen kuninkaan kruunusta sekä useita jäljennöksiä Euroopan hovien kruununjalokivistä, esimerkiksi Ison-Britannian Imperial State Crown -kruunu, Venäjän tsaarin valtikka, Tanskan kuningasparin valtakunnanomenat ja Marie Antoinetten 647 timantin kaulakoru.

Jalokivigallerian perusti kemiläinen kultaseppämestari Teuvo Ypyä. Galleria avattiin yleisölle 26. huhtikuuta 1986. Galleria siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1994.

Gallerian jugend-tyylinen rakennus on entinen tullikamari, jonka on suunnitellut arkkitehti Valter Thomé. Rakennus on valmistunut vuonna 1912.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kemin Jalokivigallerian sivut 

Kemin nähtävyydet
Kemin rakennukset ja rakennelmat
Sauvosaari
Villit kuviot

Villit kuviot (Wild Things) on vuonna 1998 julkaistu eroottinen trilleri. Elokuvan on ohjannut John McNaughton.

Sam Lombardo (Dillon) työskentelee opinto-ohjaajana ja saa pian syytteen raiskauksesta. Tämän jälkeen alkaa huikea jännitystarina, jossa kaikki kieroilevat kaikkia vastaan. Tarina saa loppujen lopuksi aivan uskomattomat juonikäänteet.

Juoni 

Elokuva sijoittuu Floridan Blue Bayhin jossa asuu pääasiallisesti rikkaita ihmisiä. Opinto-ohjaajana työskentelevä Sam Lombardo (Matt Dillon) on koulussaan naisoppilaiden tuijotuksen kohteena joista kaunis Kelly Van Ryan (Denise Richards) on ihastunut Samiin. Eräänä päivänä Kelly rupeaa syyttämään että Sam Lombardo on raiskannut hänet ja muutamaa päivää myöhemmin köyhemmistä oloista oleva Suzie Toller (Neve Campbell) väittää myös tulleensa raiskatuksi ja tekijä olisi myös Sam Lombardo.

Rikosetsivä Ray Duquette (Kevin Bacon) rupeaa tutkimaan tilannetta. Oikeussalissa Suzie kuitenkin murtuu ja tunnustaa että oli suunnitellut tämän Kellyn kanssa, jotta Lombardo joutuisi huonoon valoon, kaikki syytteet Lombardoa kohtaan hylätään. Kellyn äiti joka on varakas joutui maksamaan korvauksia tästä Lombardolle suuren määrän rahaa. Kuitenkin myöhemmin selviää että kaikki kolme Sam, Suzie ja Kelly olivat suunnitelleet tämän jotta saisivat korvausrahat itselleen.

Etsivä Duquette oli ainoa oikeudenkäynnin jälkeen joka uskoi että koko touhu oli lavastusta ja huijausta. Duquette piti silmällä tarkkaan tätä kolmikkoa ja heidän tekemisiään ja hän alkoi painostaa Suzieta joka alkoi murtua paineen alla. Sam ja Kelly olivat suunnitelleet että Suzie on ylimääräinen heidän joukossaan ja näin ollen he hankkiutuivat Suziesta eroon tappamalla hänet.

Suzien kadottua Duquetellä alkoi enemmän heräämään epäilykset että Sam ja Kelly olivat hankkiutuneet eroon hänestä. Duquette alkoi painostaa Kellya ja eräänä iltana Duquette saapui Kellyn luo ja ampuu hänet, lavastaen kuitenkin että Kelly olisi ampunut häntä ensin olkapäähän. Tämän tapauksen jälkeen käy ilmi että etsivä Duquette on sekaantunut juttuun mukaan. Duquette lähtee sairauslomalle ja kohtaa hotellihuoneessaan Lombardon ja käy ilmi että he ovat rikoskumppaneita. Ray ja Sam lähtevät purjehtimaan merelle ja Sam hankkiutuukin eroon Duquetesta hänen tippuessaan mereen, Ray kuitenkin pääsee takaisin ylös ja yllättäen Suzie ilmestyy ja ampuu häntä harppuunapyssyllä. 

Suzien kuolema olikin lavastettu, koska ruumista ei koskaan löydetty. Sam ja Suzie jäävät kahden purjehtimaan kunnes Sam huomaa että hänen juomaansa on sekoitettu jotain ainetta ja Suzie hankkiutuikin näin eroon Samista. Elokuvan lopussa Suzie tapaa vielä asianajajansa Kenneth Bowdenin (Bill Murrayn) jolle Suzie antaa osansa rahoistaan.

Näyttelijät 

Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset eroottiset elokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Krypta

Krypta (, , kryptē) on kivinen kammio tai holvi, joka useimmiten sijaitsee kirkon lattian alla. Alkujaan krypta sijaitsi alttarin alla ja toimi marttyyrin hautapaikkana. Kryptassa voidaan myös säilyttää vainajille kuuluneita arvoesineitä sekä pyhäinjäännöksiä.

Joidenkin kirkkorakennusten, kuten Pyhän Mikaelin kirkko Hildesheimissa Saksassa, lattiataso rakennettiin maanpinnan yläpuolelle, jotta niiden alla olevat kryptatilat saataisiin maanpinnan tasolle. Useimmiten kryptat sijaitsevat kirkon laivojen tai siipien alapuolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirkkoarkkitehtuuri
Tilat
Djémila

Djémila, antiikin Cuicul tai Curculum, on pieni vuoristokylä Algerian Algerin itäpuolella. Siellä sijaitsee joitakin parhaimmista Rooman valtakunnan aikaisista raunioista Pohjois-Afrikassa.

Djémila on UNESCOn maailmanperintöluettelossa, jonne se lisättiin vuonna 1981. Se on tunnustettu, sillä se edustaa roomalaisen arkkitehtuurin ainutlaatuista sovittamista vuoristoympäristöön.

Aiheesta muualla

Djémila UNESCOn sivuilla 
Adventures of Algeria: Djémila  
Algerian matkailusivut 

Arkeologiset kohteet Algeriassa
Unescon maailmanperintökohteet Algeriassa
Rooman valtakunnan kaupungit
Saudi-Arabian Valioliiga

Saudi-Arabian valioliiga on Saudi-Arabian jalkapallon pääsarja. Sarjaa on pelattu vuodesta 1976 lähtien.

Mestarit

Lähteet

Valioliiga
Valfrid Perttilä

Matti Valfrid Perttilä (23. syyskuuta 1878 Isokyrö – 17. elokuuta 1953 Kontupohja) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914 ja 1917. Sisällissodan aikana Perttilä toimi työväen pääneuvoston puheenjohtajana ja pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle.

Elämä 
Isokyrössä syntynyt Perttilä muutti Helsinkiin tehdastyöläiseksi vuonna 1893 ja liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen 1899. Vuosisadan vaihteessa hän oli merimiehenä ja työskenteli kirvesmiehenä. Suurlakon aikana Perttilä oli Helsingin suurlakkokomitean jäsen ja toimi vuodesta 1906 lähtien SDP:n Uudenmaan piirisihteerinä. Perttilä valittiin kansanedustajaksi vuoden 1907 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1910–1911 hän toimi myös Helsingin Työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Myöhemmin Lahdessa asunut Perttilä oli vuonna 1916 perustamassa Merimies-Unionin edeltäjää Helsingin merimiesten ja lämmittäjäin ammattiosastoa ja lisäksi hän oli muun muassa Suomen Kuljetustyöntekijäin liiton sihteerinä. 

Sisällissodan käynnistyttyä Perttilä toimi kansanvaltuuskunnan huolto-osastossa jaostopäällikkönä ja hänet valittiin myös työväen pääneuvoston puheenjohtajaksi. Sodan loppuvaiheessa Perttilä pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän elokuussa 1918 osallistui SKP:n perustavaan kokoukseen. Joulukuussa Perttilä siirtyi poliittisena pakolaisena Ruotsiin. Lehtitietojen mukaan hän oli Tukholmassa SKP:n Venäjällä toimineen johdon edustajana yhdessä Hanna Karhisen kanssa.

Perttilä palasi Neuvosto-Venäjälle 1920 työskennellen aluksi NKP:n Suomen osastossa Moskovassa. Vuonna 1922 Perttilä muutti Leningradiin, jossa hän työskenteli Kustannusliike Kirjassa sekä Vapaus-sanomalehdessä. Perttilän puoliso teloitettiin Stalinin vainoissa, jonka jälkeen hänet siirrettiin 1938 Neuvosto-Karjalaan. Perttilä vietti eläkevuotensa Kontupohjassa, jossa hän kuoli vuonna 1953. Suomessa hänet julistettiin kuolleeksi vuonna 1969.

Perhe 
Valfrid Perttilän vanhemmat olivat Matti Jaakonpoika Perttilä (1848–1937) ja Sanna Antintytär Ahlberg (s. 1855). Kansanedustaja Emil Perttilä oli hänen velipuolensa. 

Perttilän puoliso oli Jokioisessa syntynyt Augusta Påhlsson (1887–1937), joka toimi aktiivisesti työväenliikkeessä ja oli sisällissodan jälkeen vangittuna. Hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vakoilusta syytettynä. Pariskunnalla oli kolme lasta, joista Yrjö Mauno Perttilä (1910–1938) valmistui Frunzen sotilasakatemiasta 1933 ja palveli Itämeren laivastossa vartiolaivan varakapteenina. Hänet teloitettiin myös vakoilusta syytettynä.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Työväen pääneuvoston jäsenet
Uudenmaan vaalipiiri
Hämeen vaalipiiri
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Matti Airola

Matts Alexander (Matti Aleksanteri) Airola, entinen Bruus (18. maaliskuuta 1882 Ruokolahti – 12. lokakuuta 1939 Leningrad) oli suomalainen sosiaalidemokraattien kansanedustaja, ensin viipurilaisena Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1908–1917 sekä sittemmin lahtelaisena Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1917–1918. Hän työskenteli sanomalehdessä ja kotiopettajana Viipurissa 1892–1906, Työ-lehden päätoimittajana 1906–1911, Raivaaja-lehden toimittajana Lahdessa 1911–1912 sekä asianajajana Lahdessa 1912–1918. Airola joutui vankilaan majesteettirikoksesta vuonna 1912. Hän oli Lahden sosialidemokraattisen piirineuvoston jäsen.

Suomen sisällissodan aikana Airolasta tuli Suomen Punaisen Kaartin yleisesikunnan jäsen ja Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasiain valtuutettu eli sisäministeri. Hän oli myös työväen pääneuvoston jäsen. Sodan loppuvaiheessa Airola pakeni Neuvosto-Venäjälle ja toimi Hatsinan suomalaisen seminaarin opettajana vuonna 1921 sekä myöhemmin suomen kielen opettajana Leningradin suomalaisessa teknikumissa. Stalinin vainojen aikaan vuonna 1938 hänet erotettiin virasta, pidätettiin ja tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen. Airola kuoli vankilasairaalassa lokakuussa 1939. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1957.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Hämeen vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset asianajajat
Suomen kansanvaltuuskunnan jäsenet
Työväen pääneuvoston jäsenet
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Maktum ibn Rašid Al Maktum

Šeikki Maktum ibn Rašid Al Maktum (, 1943, Šindagha, Dubai – 4. tammikuuta 2006) oli Arabiemiirikuntien varapresidentti ja pääministeri sekä Dubain emiiri.

Maktumista tuli pääministeri 9. joulukuuta 1971 ja toimi virassa 25. huhtikuuta 1979, jolloin virkaan nousi hänen isänsä šeikki Rašid ibn Sa’d Al Maktum. Isänsä kuoleman jälkeen 7. lokakuuta 1990 hän palasi pääministeriksi ja nousi myös Dubain hallitsijaksi. Hän oli molemmissa tehtävissä aina kuolemaansa asti.

Šeikki Maktum toimi myös Arabiemiirikuntien virkaatekevänä presidenttinä 2.–3. marraskuuta 2004 šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyanin kuoltua kunnes Khalifa ibn Zayid Al Nahayan astui virkaan 4. marraskuuta.

Maktoum kuoli 4. tammikuuta 2006 aamulla sydänkohtaukseen Palazzo Versace -hotellissa Gold Coastin kaupungissa Australiassa. Dubain hallitsijana häntä seurasi hänen veljensä Muhammad ibn Rašid Al Maktum.

Lähteet

Arabiemiirikuntien hallitsijat
Dubain hallitsijat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Arabiemiirikuntalaiset ministerit
Tassili n’Ajjer

Tassili n’Ajjer () on vuoristo Saharan autiomaassa Algerian kaakkoisosassa. Noin 500 kilometriä pitkän vuoriston korkein kohta on 2 158 metriin kohoava Adrar Afao. Vuoristo on muodostunut lähes kokonaan hiekkakivestä. Eroosion vaikutuksesta alueelle on muodostunut lähes 300 luonnollista holvikaarta ja muita näyttäviä luonnonmuodostelmia.

Korkeuden ja hiekkakiven vettä säilyttävän ominaisuuden ansiosta alueen kasvillisuus on monimuotoisempaa kuin ympäröivän aavikon. Tassili n’Ajjerissa on hajanaista metsikköä, jossa kasvaa uhanalaisia endeemisiä Cupressus dupreziana -sypressejä ja Myrtus nivellei -myrttikasveja. Vuoristosta löytyy myös esihistoriallisia kalliomaalauksia ja muita arkeologisia kohteita, jotka ajoittuvat jääkauteen, jolloin alueella oli huomattavasti kosteampi ilmasto ja savannia aavikon sijaan.

Suurin osa vuoristoalueesta on suojeltu Tassili n’Ajjerin kansallispuistolla. Lisäksi Tassili n’Ajjer kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.

Kirjallisuutta 

  Kirjan esittely

Aiheesta muualla

Tassili n'Ajjer UNESCOn sivuilla 
Tietoja luonnonalueesta World Conservation Monitoring Centerin sivuilta  

Sahara
Algerian kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Algeriassa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Balfourin julistus

Balfourin julistus oli Ison-Britannian hallituksen vuonna 1917 antama julkinen lausunto, joka ilmaisi Britannian tuen juutalaisten kansallisen kodin perustamiselle Palestiinaan. Julistus sisältyi ulkoministeri Arthur Balfourin Britannian juutalaisyhteisön johtajalle Walter Rothschildille kirjoittamaan 2. marraskuuta 1917 päivättyyn kirjeeseen, ja sen sisältö julkaistiin lehdissä viikkoa myöhemmin. Julistukseen sisältyi kuitenkin ehto, ettei paikallisen väestön oikeuksia saanut loukata. Julistus oli kiitos juutalaisille heidän tuestaan Britannialle Turkille kuuluneen Palestiinan valtauksessa ensimmäisen maailmansodan aikana.

Balfourin lupaus oli ristiriidassa brittien aiemmin ensimmäisen maailmansodan aikana Palestiinan arabeille antaman itsenäisyyslupauksen kanssa. Osin tästä julistuksesta juontuvat vielä nykyisinkin Israelin ja Palestiinan väliset jännitteet ja kiistat alueen hallinnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Julistukset
Israelin historia
1917
Syyllistäminen assosiaatiolla

Syyllistäminen assosiaatiolla on argumentaatiovirhe, jolla yritetään osoittaa argumentti epätodeksi vetoamalla sen esittäjän habituksen asianhaaroihin. Tämä argumentaatiovirhe on sukua kaivon myrkyttämiselle sekä argumentum ad hitlerumille, mutta selkeän loukkaamisen sijaan pyritään mustamaalaamaan argumentti sen asianhaaroihin vedoten. Sen yleinen kaava on:

 Henkilö X esittää argumentin A
 Henkilö Y assosioi argumentin A johonkin yleisesti vastenmielisenä pidettyyn
 A on siksi epätosi

 Kaikki hyväntekeväisyyskeräykset ovat huijauksia. Taaskin yksi keräysjärjestäjä tuomittiin petoksesta vankilaan.
 Natsit kannattivat eutanasiaa. Eutanasian täytyy olla suoraan Paholaisesta.
 Jokainen, joka on jonkun narkomaanin ystävä, on itsekin rikollinen.

Vastaavasti assosiaatiolla voidaan tehdä ansioton arvonnousu yhdistämällä jokin asia toisen asian assosiaatioon.

Aarosta tulee vielä hyvä rallikuski, kun hän on vielä vuoden Bertilin kartturina
Yamahan moottoripyörät ovat hyviä. Yamahan pianot ovat varmasti yhtä hyviä.

Lyhyesti: argumentin totuusarvo ei riipu sen assosiatiivisesta miellyttävyydestä.

Argumentaatiovirheet
No Remorse (Motörheadin albumi)

No Remorse on Motörheadin ensimmäinen ja tunnetuin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Se oli yhtyeen viimeinen Bronze Recordsille tekemä ja ensimmäinen uudella kokoonpanolla (Kilmister, Campbell, Burston, Gill) tehty albumi. Vanhojen kappaleiden lisäksi albumille tehtiin neljä uutta kappaletta: ”Snaggletooth”, ”Steal Your Face”, ”Locomotive” ja ”Killed By Death”. Viimeksi mainittu on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ja säilyi keikkaohjelmistossa loppuun asti. No Remorsen ensimmäiset julkaistut LP-versiot oli pakattu nahkaisiin kansiin (erikoispainos oli pakattu keinonahkaiseen tikattuun koteloon, jossa oli nahalle haisevaa esanssia, sisäkansissa sanoitukset ja valokuvia: Motor1 823 301 Special leather edition double album, 1984 PROTV).

Kappaleet 
Albumista on olemassa useampia versioita, joiden kappalemäärä ja -sisältö hieman vaihtelevat.

CD 1

CD 2

CD-painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Lemmy Kilmister − basso, laulut
 ”Fast” Eddie Clarke − kitara
 Brian ”Robbo” Robertson − kitara
 Phil Campbell − kitara 
 Phil ”Philthy Animal” Taylor − rummut
 Würzel − kitara
 Pete Gill − rummut
 Joe Petagno − kansitaide

Arviot 
 Allmusic: 
 Robert Christgau: A−

Lähteet

Aiheesta muualla 
 No Remorse discogs.com-sivustolla

Vuoden 1984 kokoelma-albumit
Motörheadin albumit