joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Souvenir (vuoden 2016 elokuva)

Souvenir on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut Bavo Defurnen ohjaama ranskalais-belgialais-luxemburgilainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Kévin Azaïs. Elokuvan käsikirjoittajina olivat Bavo Defurne, Jacques Boon ja Yves Verbraeken, joka oli myös elokuvan tuottajana.

Juoni 

Keski-ikäinen Liliane Cheverny (Isabelle Huppert) on elintarviketyöntekijä liha-alan tehtaalla ja musiikkiteollisuuden unohdettu laulajatähti Laura. Hän tapaa nuoren 22-vuotiaan Jean Leloupin (Kévin Azaïs), ammattilaisnyrkkeilijäksi aikovan miehen, johon hän rakastuu. Jeanin suostuttelemana ja tuella Liliane yrittää tehdä paluuta musiikin pariin.

Näyttelijät

Tuotanto 
Souvenirin kuvaukset alkoivat Luxemburgissa syyskuussa 2015. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalainen Avenue B Productions, belgialaiset Bonjour Pictures ja Frakas Productions sekä luxemburgilainen Deal Productions. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 9. marraskuuta 2016.

Julkaisu ja vastaanotto 
Souvenir sai ensi-iltansa Angoulêmen ranskankielisten elokuvien elokuvajuhlilla Ranskassa 24. elokuuta 2016. Elokuvan teatteriensi-ilta oli Ranskassa 21. joulukuuta 2016 ja Belgiassa 18. tammikuuta 2017. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa ARP Sélection ja Belgiassa Alternative Films. Souvenir keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 53 869 katsojaa ja tuotti 269 753 dollarin lipputulot. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia, kuten vuoden 2016 Toronton elokuvajuhlat Kanadassa. Elokuva sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta ja yleisöltä lähinnä myönteisen vastaanoton.

Souvenir julkaistiin Ranskassa DVD:lle 2. toukokuuta 2017.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Souvenir ARP Sélectionin sivustolla 
 
 
 Souvenir AlloCinéssä 
 Souvenir UniFrancessa 
 Souvenir JP’s Box-Officessa 

Vuoden 2016 ranskalaiset elokuvat
Vuoden 2016 belgialaiset elokuvat
Ranskalaiset draamakomediaelokuvat
Romanttiset draamakomediaelokuvat
Petri Keto-Tokoi

Petri Keto-Tokoi on metsänhoitaja ja metsäekologian lehtori Tampereen ammattikorkeakoulussa. Hän on erikoistunut metsiensuojeluun ja metsäbiodiversiteetteihin sekä erilaisiin metsänhoitotapoihin. Hän on tutkinut myös metsänhoidon historiaa ja metsien kulttuurimerkityksiä.

Teokset 
 Petri Keto-Tokoi, Puukauppapeli. Keto-Tokoi, Petri, 1992. (lautapelin suunnittelija)
 Petri Keto-Tokoi: Kurun alue-ekologinen suunnitelma, Metsähallitus, 1996. - (Metsähallituksen metsätalouden julkaisuja, ISSN 1239-1670 ; 4.). ISBN 951-53-0822-4.
 Petri Keto-Tokoi ja Timo Kuuluvainen: Suomalainen aarniometsä, Maahenki, 2010 ISBN 978-952-5870-06-0.
 Petri Keto-Tokoi and Timo Kuuluvainen: Primeval forests of Finland : cultural history, ecology and conservation, Maahenki, 2014

Lähteet 

Suomalaiset metsänhoitajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Timo Kuuluvainen (metsänhoitaja)

Timo Kuuluvainen on metsänhoitaja, Helsingin yliopiston lehtori ja metsäekologian dosentti. Hän on erikoistunut luonnonmetsien ekologiaan, metsien ennallistamiseen ja ekosysteemipohjaiseen metsienhoitoon.

Teokset
 Antti Erkkilä ja Timo Kuuluvainen (toim.). Tropiikin metsät. Joensuun yliopisto, 1988 - (Silva Carelica, ISSN 0780-8232; 12.). ISBN 951-696-788-4.
 Timo Kuuluvainen. Effect of crown and canopy architecture on radiation interception and productivity in coniferous trees. University of Joensuu: 1991. - (Joensuun yliopiston luonnontieteellisiä julkaisuja, ISSN 0781-0342; n:o 20.). ISBN 951-696-975-5.
 Timo Kuuluvainen ym. toim.: Metsän kätköissä: Suomen metsäluonnon monimuotoisuus. [julkaisija: Fibre]. Helsinki: Edita, 2004. ISBN 951-37-3849-3.
 Paavo Ojanen, Harri Vasander ja Timo Kuuluvainen (toim.). Marjatan marjamailla: matka pohjoisen Karjalan luontoon ja kulttuuriin. Helsinki: Helsingin yliopiston metsäekologian laitos, 2006 - (Helsingin yliopiston metsäekologian laitoksen julkaisuja, ISSN 1235-4449; 35.). ISBN 952-10-2951-X.
 Paavo Ojanen, Anni Vanhatalo, Timo Kuuluvainen ym.(toim.) Kultakäkösen kukuntakunnailla: matka eteläisen Karjalan luontoon ja kulttuuriin. Helsingin yliopiston metsäekologian laitos, 2008 - (Helsingin yliopiston metsäekologian laitoksen julkaisuja, ISSN 1235-4449; 38.). ISBN 978-952-10-4656-8.
 Heikki Kauhanen, Timo Kuuluvainen, ym. Pohjoiset havumetsät: tutkimustuloksia ekologiseen metsänhoitoon. Metsäntutkimuslaitos, 2008 ISBN 978-951-40-2108-4.
 Petri Keto-Tokoi ja Timo Kuuluvainen: Suomalainen aarniometsä. Maahenki, 2010 ISBN 978-952-5870-06-0.
 Anni Vanhatalo, Pekka Niemelä, Timo Kuuluvainen ja Harri Vasander (toim.). Turjan vuonoilta Vienanmerelle: matka Kuolan niemimaan luontoon ja kulttuuriin. Helsingin yliopiston metsätieteiden laitos, 2012 - (Helsingin yliopiston metsätieteiden laitoksen julkaisuja, ISSN 1799-313X; 4.). ISBN 978-952-10-4532-5.

Lähteet 

Suomalaiset metsänhoitajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Payette (joki)

Payettejoki on noin 134 kilometriä (83 mailia) pitkä joki Yhdysvalloissa Idahon osavaltiossa. Se saa alkunsa osavaltion keskiosien vuoristoissa ja laskee Snakejokeen osavaltion länsirajalla. Snakejoki on edelleen Columbiajoen sivujoki. Nimensä Payettejoki on saanut Francois Payettelta, North West Companylle työskennelleeltä turkiskauppiaalta.

Joen valuma-alue on noin 8 392 km2. Keskimääräinen virtaama vuosina 1935–2005 Payetten mittauspaikalla ennen joen laskemista Snakeen oli 84,2 m3/s. Suurin mitattu virtaama on 906 m3/s (2. tammikuuta 1997) ja pienin 0,5 m3/s (25. kesäkuuta 2001).

Jokeen ja sen sivujokiin on rakennettu kolme patoa joen virtauksen säätelemiseksi keinokastelua, karjanhoitoa, tulvimisen ehkäisyä ja sähkön tuotantoa varten. Black Canyon Diversion -pato sijaitsee Emmettin koillispuolella alueella, jossa joki laskeutuu vuoristosta. Cascade-pato on joen pohjoisessa sivuhaarassa ja Deadwood-pato joen eteläisen sivuhaaran Deadwoodin sivujoella. Marraskuussa 2012 Boise- ja Payettejokien alueella toimivan kastelujärjestelmän arvioitiin tuottavan vuodessa 1 181 miljoonan dollarin arvosta maataloustuotteita, 31 miljoonan arvosta vapaa-ajan toimintaa ja 13 miljoonan arvosta sähköä sekä ehkäisevän 171 miljoonan edestä tulvavaurioita.

Joen kulku 
Joki lasketaan alkavaksi sen pohjois- ja etelähaarojen yhtymäkohdasta Sawtoothvuorilla Banksin kylässä. Joki virtaa etelälounaaseen ja noin 20 kilometrin jälkeen Horseshoe Bendin kaupungissa kääntyy länteen ja virtaa Black Canyonin tekojärveen. Tekojärven jälkeen joki virtaa lounaaseen ja Emmettin kaupungin jälkeen kääntyy luoteeseen. Joki laskee Idahon ja Oregonin rajalla kulkevaan Snakejokeen Payetten kaupungin luoteislaidalla.

Sawtoothvuorilta alkunsa saavista joen kahdesta päähaarasta pohjoinen on noin 180 kilometriä pitkä, ja sen alkulähteet ovat noin 1 850 metrin korkeudella merenpinnasta. Eteläisen sivuhaaran alkulähteet ovat noin 2 690 metrin korkeudella merenpinnasta.

Kalasto 
Joen suun ja Black Canyonin padon välillä joessa on havaittu seuraavia kalalajeja vuodesta 1990 alkaen tehdyissä tutkimuksissa:
 Aurinkoahven (Lepomis gibbosus)
 Ictalurus punctatus
 Isobassi (Micropterus salmoides)
 Kelta-ahven (Perca flavescens)
 Kirjolohi (Oncorhynchus mykiss)
 Lepomis macrochirus
 Pikkubassi (Micropterus dolomieu)
 Pomoxis annularis
 Pomoxis nigromaculatus
 Prosopium williamsoni
 Pylodictis olivaris

Black Canyonin padon jälkeen joessa on havaittu lisäksi taimenta.

Lähteet 

Idahon joet
Columbiajoen vesistö
Owyhee (joki)

Owyheejoki on noin 557 kilometriä (346 mailia) pitkä joki Yhdysvaltojen luoteisosassa. Se saa alkunsa Nevadan osavaltion pohjoisosien vuoristoissa ja virtaa Idahon ja Oregonin osavaltioiden kautta jälkimmäisten rajalla virtaavaan Snakejokeen. Snake on edelleen Columbiajoen sivujoki.

Joen valuma-alue on noin 28 900 km2. Vuodesta 1932 alkaen joen virtaamaa on säännöstelty Lake Owyheen ja useiden pienempien tekojärvien avulla. Vuosilta 1933–2005 laskettu keskimääräinen virtaama ennen Snakejokeen yhtymistä oli 11,3 m3/s. Suurin mitattu virtaama on 648 m3/s (15. huhtikuuta 1952), ja joessa ei ollut lainkaan virtausta 8. ja 9. elokuuta 1932, kun väliaikainen veden uudelleenohjaustunneli Owyheen padolla oli suljettu.

Joen kulku 

Joki saa alkunsa Nevadan pohjoisosien vuoristoissa 2 100 metrin korkeudessa noin 75 kilometriä Elkon kaupungista pohjoiseen. Joki virtaa aluksi pohjoiseen 15 kilometriä alkulähteiltään olevaan Wild Horsen tekojärveen. Tekojärven jälkeen joki virtaa luoteeseen Idahon osavaltion lounaisosan läpi Kaakkois-Oregoniin, jossa se kääntyy Romen kylän jälkeen ensin pohjoiseen ja sitten koilliseen. Joki kulkee Owyheen tekojärven läpi ja laskee Snakeen noin 7 kilometriä Nyssan kaupungista etelään. Lähes samalla paikalla Idahon puolella Snakeen laskee myös Boisejoki.

Kalasto 
Joen vesistössä tavataan 49 kalalajia. Särkikalat ovat yleisimpiä, ja myös lohikalat ja aurinkoahvenet ovat yleisiä.

Ennen Owyheen padon valmistumista joessa tavattiin myös kuningaslohta, kirjolohen merestä jokiin kudulle nousevaa muotoa ja mahdollisesti myös hopealohta, nahkiaisia ja sampia. Padon valmistumisen myötä näiden vaelluskalojen pääsy jokeen estyi, eikä niitä enää tavata joessa.

Historia

Joen nimi 
Vuonna 1818 North West Company lähetti retkikunnan tutkimaan aluetta. Osa retkikunnan jäsenistä oli kotoisin Hawaijilta, jonka vanha kirjoitusasu on Owyhee. Kolme hawaijilaista lähti tutkimaan jokea, mutta ei koskaan palannut. Joki ja sitä ympäröivä alue nimettiin heidän mukaansa Owyheeksi.

Kaivostoiminta 
1860-luvulla Owyheen Jordan Creekin sivujoelta löytyi kultaa ja Owyheen alueelle syntyi runsaasti kaivostoimintaa. Toisin kuin useilla kullanhuuhdontaan perustuvilla kaivosalueilla Owyheellä sijoitettiin myös maanalaisiin kaivoksiin ja malminmurskaimiin, mikä johti pitkäaikaisempaan kaivostoimintaan.

Kastelujärjestelmät 

Kullan houkuttelemien uudisasukkaiden myötä joen varrelle syntyi myös maataloutta, joka käytti jokea viljelystensä kasteluun. Yksityisillä tahoilla ei kuitenkaan ollut varaa rakentaa laajamittaisen kastelujärjestelmän vaatimaa patoa. Vuonna 1902 Yhdysvaltain kongressin hyväksymä Reclamation Act mahdollisti padon rakentamisen, ja Owyheen padon sekä siihen kuuluvan kanavajärjestelmän rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. 127 metriä korkea pato valmistui vuonna 1932 ja oli valmistuttuaan maailman korkein. Uusi kanavajärjestelmä toimitti ensimmäiset vetensa vuonna 1935 ja valmistui lopullisesti vuonna 1939. Padon rakennuksesta saatuja oppeja käytettiin hyödyksi Hooverin padon rakennuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Columbiajoen vesistö
Idahon joet
Oregonin joet
Nevadan joet
Ralph Richardson

Sir Ralph David Richardson (s. 19. joulukuuta 1902, Cheltenham, Gloucestershire, Englanti – 10. lokakuuta 1983, Marylebone, Lontoo) oli brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän oli Laurence Olivierin ja John Gielgudin ohella suurimpia 1900-luvun tähtinimiä Ison-Britannian näyttämöllä.

Richardson syntyi 1902, ja kasvoi roomalaiskatolisen opettajaäitinsä hoivissa. Hänen toivottiin ryhtyvän papiksi, mutta näyttämöura oli alusta alkaen Richardsonin haaveena ja hän pääsi toteuttamaan unelmaansa 1920-luvun puolivälissä. Hän saavutti suurta mainetta mm. West Endin teatterissa Shakespearen näytelmien hienovaraisena tulkitsijana, mutta teki hienoja roolisuorituksia myös mm. Somerset Maughamin ja J. B. Priestleyn näytelmissä. Toisen maailmansodan jälkeen yhdessä Olivierin kanssa hän toimi Lontoon Old Vic-teatterin apulaisohjaajana.

Teatteriuran lisäksi Richardson teki yli 50 vuoden mittaisen uran valkokankaalla, ja myöhemmin radiossa ja televisiossa. Hänen debyyttiroolinsa nähtiin Kleopatran timantissa (1933), jossa hänen vastanäyttelijöitään olivat Boris Karloff ja Cedric Hardwicke. Richardson nähtiin mm. noir-elokuvassa Valheitten talo (1948) ja Vivien Leighin rinnalla Anna Kareninassa (1948). Roolistaan Perijätär-elokuvasta 1949 hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Myöhäisuran tunnetuimpiin elokuviin lukeutuivat mm. Rikhard III (1955), Pitkän päivän matka yöhön (1962) ja Tohtori Zivago (1965). Greystoke: Legenda Tarzanista, apinain kuninkaasta (1984) jäi hänen viimeiseksi elokuvaesiintymiseksi, ja hän oli elokuvasta postuumisti Oscar-ehdokkaana.

Ralph Richardson lyötiin ritariksi 1947. Hän oli kahdesti naimisissa, ja toisesta avioliitostaan hänellä oli yksi lapsi. Hän menehtyi 80-vuotiaana Lontoossa 1983, ja hänet on haudattu Highgaten hautausmaalle.

Lähteet 
 Schneider, Steven Jay : 501 elokuvatähteä, joiden elokuvat jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään, 2009

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Albrecht

Albrecht voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä

Hallitsijoita 

Albrecht on ollut keskiajan lopulla ja uuden ajan alussa nimenä useilla saksalaisilla hallitsijoilla, joista suomenkielisessä kirjallisuudessa kuitenkin käytetään vakiintuneesti nimeä Albrekt. Heidät luetellaan sivulla Albrekt.

Muita, Albrecht sukunimenä 

 Berty Albrecht (1893–1943), ranskalainen feministi ja Ranskan vastarintaliikkeen jäsen
 Brigitte Albrecht-Loretan (s. 1970), sveitsiläinen maastohiihtäjä
 Conrad Albrecht (1880–1969), saksalainen amiraali
 Daniel Albrecht (s. 1983), sveitsiläinen alppihiihtäjä ja maailmanmestari
 Émile Albrecht (1897–1927), sveitsiläinen soutaja
 Ernst Albrecht (1907–1976), saksalainen jalkapalloilija
 Gerd Albrecht (1935–2014), saksalainen kapellimestari
 Gunnar Albrecht (1874–1947), suomalainen varatuomari, Postihallituksen pääjohtaja
 Hermann Albrecht (1915–1982), saksalainen shakkitehtävien laatija, journalisti ja tehtäväshakin tuomari
 Jan Philipp Albrecht (s. 1982), saksalainen vihreä poliitikko
 Otto Albrecht (1844–1911), suomalainen juristi, Helsingin kaupunginviskaali
 Theo Albrecht (1922–2010), saksalainen liikemies ja miljardööri
 Uno Albrecht (1866–1939), suomalainen mekaanisen teknologian professori

Muita, Albrecht etunimenä 

 Albrecht (1865–1939), Württembergin herttua ja Saksan armeijan sotamarsalkka
 Albrecht Adam (1786–1862), saksalainen taidemaalari
 Albrecht Altdorfer (1480–1538), saksalainen taidemaalari, painokuvien tekijä ja piirtäjä
 Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle (1785–1859), suomalainen senaattori
 Albrecht Dittrich, Jack Barsky (s. 1949), saksalais-yhdysvaltalainen kirjailija, it-asiantuntija ja entinen KGB:n agentti
 Albrecht Dürer (1471–1528), saksalainen taidemaalari ja graafikko
 Albrecht von Hagen (1904–1944), saksalainen lakimies ja upseeri, heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen
 Albrecht von Haller (1708–1777), sveitsiläinen fysiologi, biologi, ensyklopedisti ja runoilija 
 Albrecht Haushofer (1903–1945), saksalainen näytelmäkirjailija ja runoilija
 Albrecht Holder (s. 1958), saksalainen fagotisti
 Albrecht Kossel (1853–1927), saksalainen lääkäri ja solubiologi, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Albrecht von Kunowski (1864–1933), saksalainen lääkäri ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä 
 Albrecht Mertz von Quirnheim (1905–1944), saksalainen eversti ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen
 Albrecht Moser (s. 1945), sveitsiläinen kestävyys- ja maastojuoksija
 Albrecht Penck (1858–1945), saksalainen maantieteilijä ja geologi
 Albrecht von Roon (1803–1879), preussilainen upseeri ja sotaministeri
 Albrecht von Wallenstein (1583–1634), Friedlandin ja Mecklenburgin herttua, böömiläinen sotapäällikkö ja poliitikko

Muita merkityksiä 

 Albrecht Diskont, Aldi, saksalainen halpakauppaketju
Tokoi

Tokoi voi viitata tai liittyä seuraaviin:

Henkilöitä 
 Oskari Tokoi (1873–1963), suomalainen poliitikko ja toimittaja
 Tyyne Tokoi (1903–1937), suomalainen SKP:n Leningradin toimiston johtaja

Muut 
 Lex Tokoi, laki tasavallan presidentin armahdusoikeuden väliaikaisesta laajentamisesta (1944)
 Tokoin senaatti,  toiseksi viimeinen Venäjän alaisuudessa toiminut Suomen senaatti
 Tokoinranta, puisto Helsingin Kalliossa

Katso myös
 Keto-Tokoi
Superdepressio


Superdepressio on EBM-yhtye Tähtiportin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Yhtye kertoi tiedotteessaan albumin olevan ”pohjimmiltaan täysin nyanssiton levy, joka vaikuttaa suhtautuvan kaikenlaisiin musiikillisiin vivahteisiin ja ’iloitteluun’ torjuvan umpimielisesti”. Kaaoszinen Niko Kuusela sanonut albumin teeman olevan kahtiarepeytynyt kokemusmaailma, jossa kuljetaan vastakohtien, kylmän ja kuuman, iloisen ja surullisen, riemun ja depression välillä.

Albumista tehtiin 500:n kappaleen vinyylipainos, joista 300 mustalla ja 200 vihreällä vinyylillä. Se julkaistiin myös CD-formaatissa yksissä kansissa yhtyeen toisen studioalbumin Eetterimessu kanssa. Kappaleesta ”Parkettien partaveitsi” kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Albert Witchfinder – laulu
 Randy Barracuda – instrumentit
 Stiletti-Ana – instrumentit
 Vilunki 3000 – instrumentit

Vierailevat muusikot 
 Jimi Tenor – saksofoni
 Lauri Porra – basso
 Pekka Airaksinen – puhe

Lähteet 

Vuoden 2017 albumit
Tähtiportin albumit
Svart Recordsin albumit
Elorinne

Elorinne on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Aleksi Elorinne (s. 1990), jääkiekkoilija
 Erkki Elorinne (1935–2021), kirjailija
 Jorma Elorinne (s. 1946), oopperalaulaja
 Jippu, oik. Meri-Tuuli Elorinne (s. 1985), laulaja-lauluntekijä
 Villemarkus Elorinne, Vuoden mies 1993
L’amour est bleu

L'amour est bleu on ranskalainen chanson vuodelta 1967. Sen sävelsi André Popp ja sanoitti Pierre Cour. Teoksen esitti kreikkalaislaulaja Vicky Leandros Eurovision laulukilpailussa 1967.

"L'amour est bleu" - rakkaus on sininen - kuvaa rakkauden ihanuutta ja tuskaa sekä väreinä (sininen ja harmaa) että luonnon elementteinä (vesi ja tuuli). Teoksen englanninkielinen versio ("Blue, blue, my world is blue …") keskittyy yksinomaan väreihin (sininen, harmaa, punainen, vihreä ja musta) kuvaten niillä menetetyn rakkauden komponentteja.

Versiot 
Vicky Leandros levytti "L'amour est bleun" useana versiona: "Love Is Blue", "Colours of Love", "Blau wie das Meer", "L’amore è blu" ja "Liefde is zacht". Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Al Martino ja Bing Crosby. Espanjankielisen version "Mi amor es azul" tulkitsi Lea Zafrani 1967.

Britt Bergström levytti ruotsinkielisen version "Blå, blå är kärleken", se julkaistiin singlen "Fri hos dej" B-puolena. Suomenkielisen version "Rakkaus on sininen" levytti Jukka Kuoppamäki 1968, teos on Kuoppamäen saman nimisen studioalbumin nimiraita. Myös Yölintu on levyttänyt kappaleen suomenkielisen version.

Sinfonista metallia esittävä ruotsalaisyhtye Therion versioi sävellyksen vuonna 2016 EP:llään "Les Epaves".

Loppuvuonna 1967 Paul Mauriat teki sävellyksestä instrumentaaliversion, joka menestyi hyvin Yhdysvalloissa: se oli listaykkönen viisi viikkoa helmi–maaliskuussa 1968. Mauriatin single oli ainoa yhdenkään ranskalaisartistin sävelteos Billboard Hot 100 -listan kärjessä aina vuoteen 2017, jolloin Daft Punk (kanadalaisartisti The Weekndin kanssa) ylsi listakärkeen kappaleellaan "Starboy".

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viisukuppila.fi

Vuoden 1967 kappaleet
Ranskalaiset musiikkikappaleet
Iskelmäkappaleet
Haapajärvi (Kirkkonummi)

Haapajärvi on kylä läntisellä Uudellamaalla, Kirkkonummen kunnan pohjoisosassa samannimisen järven itärannalla. Kylän pohjoispuolella on Veikkolan kylä ja Navalanmäen kukkula.

Kylän talot sijaitsevat pääosin yhdystien 1130 eli Lapinkyläntien varrella. Haapajärven tiloja ovat Nissilä, Seppälä, Pussila ja Skinnars sekä Navala ja Maula, joiden mailta on tehty kivikautisia muinaislöytöjä. Varhaisin maininta Haapajärven kylästä on vuodelta 1540, jolloin asutuksen yleisluettelossa mainitaan kylässä olleen kolme taloa. 

Kylässä on oma Haapajärven kirkko, joka toimi vuosina 1944–1956 Kirkkonummen seurakunnan pääkirkkona, koska Kirkkonummen kirkko oli suomalaisilta suljetulla Porkkalan vuokra-alueella. Kylän entisen kappelin paikka sijaitsee nykyisestä kirkosta lounaaseen, Lapinkyläntien ja järven välisellä kumpareella.

Kylän länsipuolella oleva Haapajärvi suojeltiin vuonna 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirkkonummen kylät
Uudenmaan maakunnan entiset taajamat
Iñigo Urkullu

Iñigo Urkullu Renteria (s. 18. syyskuuta 1961 Alonsotegi, Espanja) on espanjalainen poliitikko. Hän on koulutukseltaan opettaja (erikoistunut   baskin kieleen).

Urkullu on Espanjan Baskimaan aluejohtaja eli lehendakari (virallisesti baskiksi Eusko Jaurlaritzako lehendakaria, espanjaksi Presidente del Gobierno Vasco). Hän aloitti virassa 15. joulukuuta 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1961 syntyneet
Espanjalaiset poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Elävät henkilöt
Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas

Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas on suomalaisen Cornfox & Bros kehittämä toimintaseikkailupeli.

Peli on julkaistu vuonna  iOS-laitteille ja myöhemmin Androidille, Windowsille, OS X:lle, PlayStation 4:lle ja Xbox One:lle.
Peli on julkaistu myös Nintendo Switch -alustalle.

Pelille on kehitteillä jatko-osa Oceanhorn 2: Knights of the Lost Realm.

Kehitys 
Pelin luova johtaja ja Cornfoxin perustajajäsen Heikki Repo on kertonut inspiraatiota peliin tulleen käsikonsoleista ja niille julkaistuista peleistä. Suosikikseen Repo mainitsee Game Boyn ja Link's Awakening -pelin. Muita inspiraation lähteitä ovat olleet Final Fantasy ja Seiken densetsu -pelit. Kehittäjät pyrkivät kunnioittamaan näiden klassikoiden perintöä ja tarjoamaan tuoreen pelikokemuksen.

Vastaanotto 
Metacritic -kerääjäsivustolla Windows-versiolla on 74/100 pistettä ja iOS-versiolla on 85/100 pistettä.

Myynti 
Peli on myynyt yli miljoona kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomessa kehitetyt videopelit
Vuoden 2013 videopelit
Android-pelit
iOS-pelit
Mac OS -pelit
Nintendo Switch -pelit
PlayStation 4 -pelit
Windows-pelit
Xbox One -pelit
Koiranen

Koiranen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Koirasia:

 Juha Koiranen (s. 1968), elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
 Juho Koiranen (1979–2004), pelimanni ja säveltäjä
 Marko Koiranen, tallipäällikkö
 Vilho Koiranen (1932–2011), suurlähettiläs ja päätoimittaja.
Tokyo Ghoul

Tokyo Ghoul () on Sui Ishidan luoma manga- ja animesarja. Mangasarjan ensimmäinen osa julkaistiin 8. syyskuuta 2011, ja 12-osaisen animesarjan ensimmäinen jakso julkaistiin 3. heinäkuuta 2014. Tokyo Ghoulin tarina kertoo Ken Kanekista, joka muuttuu sarjassa puoliksi ghouliksi, elinsiirron seurauksena. Ghoulit ovat sarjassa ihmisen kaltaisia olentoja, joiden on syötävä ihmislihaa selviytyäkseen.

Lähteet

Mangasarjat
Animesarjat
Kuikkula

Kuikkula (joissakin asiakirjoissa Kuikula) on yksi Nummen ryhmäkylän kantatiloista.

Historia 
Kuikkulan tila on perimätiedon mukaan 1500-luvulta. Ensimmäiset säilyneet kirjalliset dokumentit Kuikkulasta ovat isojaon ajalta. Nummen alueen isojako suoritettiin 1787. 

Kuikkulan tila mainitaan Suomen maatilat tietokirjassa vuodelta 1932.   

"Kuikkala ja Alitalo, 1 km Turusta. Omistajat v:sta 1898 Frans ja Hulda (o. s. Heinonen) Rinne. Ollut isännän suvulla 52 v. Erotettu n. 20 tonttimaata. Pinta-ala 106 ha, josta puutarhaa 0,2, peltoa 42, luonnonniittyä 3, metsämaata 60 ja joutomaata 0,8 ha. Rakennukset tasaisten savimultapeltojen päässä, kirkon vieressä, taajan asutuksen keskellä. Päärakennus (6 huon.) puusta, yli 100 v. vanha. Karjakartano, jossa 30 lehmän navetta ja 5 hevosen talli, rakennettu sementtitiilistä 1925; siinä on vesijohto (sähköpumppu) ja automaattiset juomakupit. Viljelyskiertoja 2: A, 2 kevätviljaa, 2 heinää, juurikasvit; B. kesanto, syysvilja, 3 heinää, laidun, 3 kevätviljaa. V. 1929 oli rukiilla 5 ha, kauralla 14, ohralla 2,2, sekaviljalla 2, perunalla 1,6, rehujuurikasveilla 1,5, heinällä 6,2, laitumena 4,5 ja kesantona 5 ha. Kotieläimiä: 7 hevosta, 24 lehmää, 1 sonni, 8 sikaa ja 40 kanaa. Siat SY-rotua. Turkuun myydään viljaa, maitoa, lihaa, munia, perunoita ja rehuja. Hoidettu havumetsä, josta myyty saha- ja polttopuita. Sähkövalo ja -voima Maarian Sähkö Oy:ltä. Kotitarvemylly, katkaisusirkkeli ja osuus traktoriin"

Asukkaita/omistajia 
1608-1629 Thomas Perss
1629-1650 Clemet Thomass
1650-1669 Paul Perss
1670-1687 Henric Bertilss
1687-1720 Jöran Henricss Kuikkula
1720-1730 Anders Jöranss Kuikkula /Brita
1731-1737 Johan Simonss
1737- ?      Jacob Mattss/Maria Andersd Kuikkula
1755-1775 Michel Johanss Kuikkula
1786-1800 Johan Michelss Kuikkula
1800-1829 Henric Åkerberg [kauppias Heikosta]
1829- ?       Anders Nyman [kauppias]
1840-1844 Christian Blanqvist [kirkkoherra]
1844-1877 Concordia Christiansd Blanqvist
1844-1877 Edla Christiansd Blanqvist
1877-1879 Johan August Kajander [räätälimestari]/ Eva Christina Bang
1879-1897 Gustaf Henricss/Johanna Carlsd
1897-1939  Frans Alfred Kustaanp Rinne/Hulda Maria(o.s.Heinonen)
1939-1979? Frans Urpo Rinne
1979-?         Turun Ylioppilaskyläsäätiö
? - 2016       Turun kaupunki
2016 -          Yksityinen omistaja

Lähteet
http://users.utu.fi/isoi/talot/kaarina.htm
Suomen maatilat 1-5 - Tietokirja maamme keskikokoisista ja suurista maatiloista (Uudenmaan lääni, Hämeen lääni, Turun ja Porin lääni Ahvenanmaa, Kuopion, Mikkelin ja Viipurin läänit, Oulun ja Vaasan läänit)

Turku
Maatilat
Dream Theaterin diskografia

Tämä on luettelo Dream Theaterin diskografiasta.

Studioalbumit

Livealbumit 

 
 
 
 
 
Chaos in Motion 2007–2008 (2008)

Kokoelmat

EP:t

Singlet 

 Status Seeker (1989)
 Afterlife (1989)
 Pull Me Under (1992)
 Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper” (1992)
 Take the Time (1992)
 Another Day (1993)
 Caught in a Web (1994)
 Lie (1994)
 The Silent Man (1994)
 Burning My Soul (1997)
 Hollow Years (1997)
 You Not Me (1997)
 Home (1999)
 Through Her Eyes (2000)
 As I Am (2003)
 Constant Motion (2007)
 Forsaken (2008)

 A Rite of Passage (2009)
 Wither (2009)
 On the Backs of Angels (2011)
 Build Me Up, Break Me Down (2011)
 The Enemy Inside (2013)
 Along for the Ride (2013)
 Illumination Theory (2014)
 Our New World (2016)
 Untethered Angel (2018)
 Fall into the Light (2019)
 Paralyzed (2019)
 Barstool Warrior (2019)
 At Wit's End (2019)
 The Holiday Spirit Carries On (2020)
 The Alien (2021)
 Invisible Monster (2021)
 Awaken the Master (2021)

Videot 

 Images and Words–Live in Tokyo (VHS) (1993)
 5 Years in a LIVEtime (VHS) (1998)
 Metropolis 2000: Scenes from New York (DVD / VHS) (2001)
 Images and Words–Live in Tokyo / 5 Years in a LIVEtime (DVD) (2004)
 Live at Budokan (DVD / Blu-ray) (2004)
 Score (DVD) (2006)
 Chaos in Motion 2007–2008 (DVD) (2008)
 Live at Luna Park (DVD) (2013)
 Breaking the Fourth Wall (DVD) (2014)
 Distant Memories (2020)

Musiikkivideot 

 Pull Me Under (1992, ohj. David Roth)
 Another Day (1992, ohj. Chris Painter)
 Take the Time (1993, ohj. Chris Painter)
 Lie (1994, ohj. Ralph Ziman)
 The Silent Man (1994, ohj. Pamela Birkhead)
 Hollow Years (1997, ohj. Axel Baur)
 Constant Motion (2007, ohj. Andrew Bennett)
 Forsaken (2008, ohj. Yasufumi Soejima)
 A Rite of Passage (2009, ohj. Ramon Boutiviseth)
 Wither (2009, ohj. Ramon Boutiviseth)
 On the Backs of Angels (2011)
 Build Me Up, Break Me Down (2012)
 The Dark Eternal Night

 The Enemy Inside (2013)
 Metropolis Pt. 1 (2013)
 The Looking Glass (2014)
 Engima Machine (2014)
 Strange Déjà Vu (2014)
 The Gift of Music (2016)
 Our New World (2016)
 Unterhered Angel (2018)
 Pale Blue Dot (2020)
 Fatal Tragedy (2020)
 The Alien (2021)
 Invisible Monster (2021)
 Awaken The Master (2021)
 Transcending Time (2022)

Diskografiat
Diskografia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vapaa-ajanpuku

Vapaa-ajanpuku () on perinteistä pukua tai arkipukua epämuodollisempi yhtenäinen asu, joka ei noudata totuttuja etikettisääntöjä materiaalin, värien, leikkauksen, yksityiskohtien tai asusteyhdistelmien osalta. 

Vapaa-ajanpuvut olivat erityisen suosittuja 1970-luvun puolivälissä etenkin miesten pukeutumisessa. Myös naisten housupukuja kutsuttiin tuolloin usein vapaa-ajanpuvuiksi. Toisinaan miehet ja naiset pukeutuivat samanlaisiin pukuihin unisex-periaatteen mukaisesti. Vapaa-ajanpuvuissa ei yleensä ollut kovikkeita tai muita perinteisen puvun tukirakenteita, ja materiaalina käytettiin konepestäviä kankaita. Housut olivat ajan tyyliin matalavyötäröisiä ja leveälahkeisia. Vapaa-ajanpuku saattoi olla myös yksiosainen, haalarimainen jump suit, jonka tyyli-ikonina toimi Elvis Presley, tai denimkankaasta ommeltu farkkupuku.

Tyylejä ja materiaaleja

Puvuntakin käännekaulusten sijaan vapaa-ajanpuvuissa on usein kauluspaidan kaltainen kaulus, jolloin puvun alla pidetään ylhäältä napittamatonta kauluspaitaa, t-paitaa tai poolopaitaa. Suosituin vapaa-ajanpuku 1970-luvun puolessavälissä perustui khakinväriseen safaripukuun paljetaskuineen, epoletteineen, vöineen tai tamppeineen ja joskus lyhyine hihoineen. Toinen suosittu malli perustui toisen maailmansodan aikaiseen vyötäröpituiseen pusakkaan, niin sanottuun ’’Eisenhower jacketiin’’ tai samantapaiseen lentäjänpusakkaan. Kevein vapaa-ajanpuku on niin sanottu ’’paitapuku’’, jossa sekä yläosa että housut on tehty ohuehkosta paitakankaasta. 

Miesten vapaa-ajanpuku saattoi leikkaukseltaan muistuttaa myös varsinaista miestenpukua, mutta olla materiaaliltaan ja rakenteeltaan kevyempi, voimakkaammin leikattu ja kuvioitu sekä värikkäämpi. Tällaiset puvut liittyivät usein diskokulttuuriin, esimerkkinä John Travoltan käyttämä valkoinen puku elokuvassa Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa.

Vapaa-ajanpukujen materiaaleina käytettiin etenkin 1970-luvulla muun muassa polyesterikankaita, denimiä ja vakosamettia sekä muita puuvillakankaita, pellavaa sekä erilaisia nahkalaatuja, jopa säämiskää. Nykyisin vapaa-ajanpukuja pidetään usein malliesimerkkinä 1970-luvun mauttomasta pukeutumisesta.

Vapaa-ajanpuku Suomessa
Suomessa tunnetuimpia vapaa-ajanpukuja oli Marimekon vuonna 1972 esittelemä, Pentti Rinnan suunnittelema vakosamettinen Kuski-puku, joka oli alun perin tarkoitettu miehille mutta sai pian oman naisille tarkoitetun muunnelmansa. Pystykauluksisesta Kuski-puvusta ja sen kanssa käytetystä Marimekon Jokapoika-paidasta tuli Suomessa erityisesti vasemmistoälykköjen tunnusmerkki. Myös muunlaiset vakosamettipuvut olivat 1970-luvulla suosittuja , samoin kuin farmarihousuista ja samasta kankaasta ommellusta denim-pusakasta muodostuva farkkupuku. Matti Seppänen suunnitteli Tiklakselle 1970-luvun alussa jersey-neulekudoksesta ommeltuja miesten vapaa-ajanpukuja vyöllä varustettuine jakkuineen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuvia 1970-luvun amerikkalaisista vapaa-ajanpuvuista
Miesten ja naisten suomalaisia vapaa-ajanpukuja muotinäytöksessä, Yle Elävä arkisto
Vaatteet
1970-luku
Chicago Med

Chicago Med on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ovat luoneet Dick Wolf ja Matt Olmstead. Se on kolmas televisiosarja Dick Wolfin Chicago-aiheisista sarjoista.

Yhdysvalloissa sarjan esittäminen aloitettiin 17. marraskuuta 2015 NBC-kanavalla. Toukokuussa 2017 NBC tilasi sarjalle kolmannen tuotantokauden.

Chicago Fire ja Chicago P.D. ovat Chicago Medin sisarsarjoja.

Tarina 
Sarjassa keskitytään Gaffney Chicago Medical Centerin ensiapuhenkilökunnan arkeen.

Pääosissa

Tuotantokaudet

Crossover-jaksot 
Chicago Med sijoittuu samaan maailmaan Chicago Firen, Chicago P.D.:n ja Chicago Justicen kanssa. Sarjoilla on useita crossover-jaksoja.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Chicago Med NBC.comissa 
 
 Chicago Med TV.comissa  

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Yhdysvaltalaiset sairaalasarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Lasse Jääskeläinen

Lasse Juhani Jääskeläinen (s. 26. marraskuuta 1957 Helsinki) on karaten katan (liikesarjat) kuusinkertainen SM-mitalisti ja Suomen Mestari vuodelta 1984. Hän aloitti karaten harjoittelun vuonna 1974 Vantaan Jukarassa. 1. danin (asteen) mustan vyön Jääskeläinen suoritti 1982 ja hänen nykyinen vyöarvonsa on 8. dan, joka hänelle myönnettiin vuonna 2022. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin mestaria tarkoittava arvonimi ’hanshi’ ja vuonna 2017 lisäksi arvostetun opettajan titteli ’shihan’.

Jääskeläinen oli useita vuosia eri urheiluseurojen puheenjohtajana 1979-94 sekä Suomen Karateliiton hallituksen ja eri valiokuntien jäsen vuosina 1978-85. Hän toimi myös Helsingissä vuonna 1979 järjestettyjen Karaten EM-kisojen tiedotuspäällikkönä. Hän on opettanut karatea Vantaan Jukaran lisäksi mm. Espoon Urheilijoissa, jonka päävalmentajana hän toimi 1979-1992, Kauniaisten Karatessa jota hän oli perustamassa vuonna 1989, Kirkkonummen Sokutossa, Meidokanissa Helsingissä ja monissa muissa seuroissa. 

Siviilissä Jääskeläinen toimi erilaisissa toimittajan tehtävissä 1980-1998 ollen muun muassa Suomen ensimmäinen pörssitoimittaja niin kutsuttuina kasinotalousvuosina. Hänen kommenttejaan sai lukea muun muassa Helsingin Sanomissa sekä STT:n kautta lähestulkoon kaikissa Suomen medioissa. Vuodesta 1998  lähtien Jääskeläinen on työskennellyt ICT-alan asiantuntija-, suunnittelu- ja päällikkötehtävissä.

Jääskeläinen tuli aikoinaan tunnetuksi myös viihdyttäjänä, sillä hän työskenteli vuosina 1978-1984 pääkaupunkiseudulla deejayna muun muassa Lönnrotinkadulla sijainneessa Studio Poli jättidiskossa, jonka malli oli kopioitu tunnetusta Studio 54 diskosta New Yorkissa.

Jääskeläinen on ollut naimisissa vuodesta 2002, ja hänellä on aiemmasta avioliitosta kaksi lasta.

Suomalaiset karatekat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Sori siitä 5.–6.7.2014

Sori siitä 5.–6.7.2014 on julkinen taideteos, toteutettiin Poriin Kokemäenjoen rannalle. Sen on tehnyt Aalto-yliopiston opiskelija muistoksi Harjavallan nikkelipäästössä kuolleille simpukoille. Teoksen huomasi Rauno Korhonen 16.4.2017 ja teos nousi julkisuuteen Satakunnan Kansan uutisoimana. Teoksen nimi viittaa Alexander Stubbin pahoittelevaan tokaisuun. Se koski kiistellystä hallintarekisteristä annettuja lausuntoja. Teoksen yksi osa sijaitsee Kirjurinluodossa, kolme muuta Kokemäenjoen rannalla Porin keskustan liepeillä. Teoksen tekijä ei halua paljastaa muiden teoksen osien sijaintia, koska myöskään simpukat eivät ole helposti löydettävissä.

Teos on osa Aalto-yliopiston taideopiskelijan lopputyötä. Hän haluaa pysyä nimettömänä, jotta keskustelu käsittelisi teoksen viittaamaa ympäristökatastrofia eikä sen tekijää. Teos on toteutettu lupia hankkimatta, ja tekijä on todennut että ”Anteeksi saa helpommin kuin luvan”. Tekijä sanoi huomanneensa, että valtakunnallisesti nikkelivuodosta uutisoitiin melko vähän. Hän halusi toteuttaa muistomerkin kuolleille simpukoille muistutukseksi siitä, ettei vastaavaa enää tapahtuisi. Teos on valettu metallista, ja mallina ovat olleet nikkelivuotoon kuolleiden simpukoiden kuoret.

Yksi teoksen osa havaittiin rikotuksi 19.4.2017. Pohjoisrannassa sijanneesta simpukka-asetelma oli jäljellä betonivalu ja ruuvi. Kesällä 2017 loputkin simpukat varastettiin. Mahdollista on, että teoksen tekijä toteuttaa uudet simpukat, jotka kiinnitetään aikaisempia tukevammin.

Lähteet

Porin patsaat ja veistokset
Hörtsänän arboretum

Hörtsänän arboretum on Oriveden Onnistaipaleella sijaitseva alun perin koeviljelyyn tarkoitettu suojeltu puutarha . Puutarhan on perustanut Hugo Hörtsänä vuonna 1909. Helsingin yliopisto on tehnyt alueelle hoitosuunnitelman. Puutarha on avoinna kesäisin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hörtsänän arboretum
Hörtsänän unohdettu arboretum Yle Areena – Metsäradio. 21.9.2016.
Yle: Unohtunut puutarha herää unestaan Orivedellä
 Oriveteläisen talonpojan loistopuutarha, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.06.1932, nro 23, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Oriveden yrttitarha, Seura, 06.10.1937, nro 40, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineisto

Suomen arboretumit
Oriveden nähtävyydet
Olli-Pekka Kallioniemi

Olli-Pekka Kallioniemi (s. ) on molekulaarisen täsmälääketieteen professori Karoliinisessä instituutissa ja Science for Life Laboratoryn (SciLifeLab) johtaja. SciLifeLab on neljän ruotsalaisen yliopiston – Karoliininen instituutti, Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu, Tukholman yliopisto ja Uppsalan yliopisto – yhdessä perustama, noin 1 200 työntekijän tutkimuskeskus. 

Kallioniemi kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1979 Tampereelta. Hän valmistui lääkäriksi ja erikoistui Tampereen yliopistossa ja Tampereen yliopistollisessa sairaalassa (LL 1985, LKT 1988, kliinisen kemian erikoislääkäri 1991).

Kallioniemi oli TAYS:n kliinisen kemian apulaislääkäri vuosina 1986–1989, Tampereen yliopiston onkologisen laboratoriotekniikan dosentti 1990–1995 ja TAYS:n kliinisen kemian yksikön apulaisylilääkäri 1992–. Vierailevana tutkijana San Fransiscossa vuosina 1990–1993 (UC San Francisco). Suomen Akatemian vanhempi tutkija vuosina 1993–1995.

Kallioniemi toimi vuodesta 1996 lähtien Tampereen yliopiston lääketieteellisen teknologian ja bioteknologian professorina. Kallioniemi toimi tutkimusryhmineen myös Yhdysvaltain terveysvirasto NIH:issä (National Human Genome Research Institute) ja Helsingin yliopistossa. Hän oli soveltavan syöpäbiologian professori Valtion teknillisessä tutkimuskeskuksessa Turussa ja akatemiaprofessorina kauden 1.8.2004–30.11.2007 (myönnetty kausi alkujaan 1.8.2004–31.7.2009). Hän siirtyi Helsingin yliopiston yhteydessä toimineen Suomen molelyylilääketieteen instituutin (FIMM, Institute for Molecular Medicine Finland) johtajaksi vuonna 2007. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kliinisen kemian professorin tehtävään (2/2015–). Hän kuitenkin siirtyi Ruotsiin jo vuonna 2015.

Kallioniemi on julkaissut tutkimuksia muun muassa rinta- ja eturauhassyövän geenimuutoksista ja genomitutkimuksen alalta. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kallioniemi Group (research intrests)  (scilifelab.se)
 Olli Kallioniemi group (old page)   (vtt.fi)
 Olli Kallioniemi   (fimm.fi)

Akatemiaprofessorit
Tampereen yliopiston professorit 
Suomalaiset professorit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
VTT
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kultakuume (televisiosarja)

Kultakuume (, ensimmäisellä kaudella Gold Rush: Alaska) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, joka seuraa kolmen toistensa kanssa kilpailevan ryhmän kullankaivuuta Kanadan Yukonissa.

Sarjan pohjalta on tehty myös erikoisjaksoja, kuten esimerkiksi talkshow Gold Rush: The Dirt, jossa tiimien jäsenet käyvät läpi kuluneen kauden tapahtumia ja mahdollisesti paljastavat joitain knoppeja tulevasta kaudesta. Lisäksi sarja on saanut muutaman spin-off-sarjan, jossa sarjan henkilöt huuhtovat kultaa mm. Etelä-Amerikan viidakossa. Joulukuussa 2019 sarjasta ilmestyi myös Tankavaaraan sijoittuva Gold Rush Suomi -osio.

Kultakuume-sarjaa on tähän mennessä tehty kymmenen kautta. Sarjan ensimmäinen kausi alkoi vuonna 2010, ja yhdeksännen tuotantokauden ensiesitys Yhdysvalloissa oli lokakuussa 2018.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
Weird Loners

Weird Loners on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka on luonut Michael J. Weithorn. Sarjaa tuotettiin yhden tuotantokauden verran, yhteensä 6 jaksoa. Sarjan viimeinen osa esitettiin yhdysvalloissa 5. toukokuuta 2015. MTV3 aloitti sarjan esittämisen Suomessa vuoden 2016 alussa.

Sarjassa keskitytään neljän nuoren aikuisen elämään, jotka asuvat samassa kerrostalossa naapureina tai kämppiksinä.

Näyttelijät

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Hammarin Sähkö

Hammarin Sähkö Oy on sähköalan yritys Oulussa, vuonna 1909 perustettu liike on Suomen vanhin toiminnassa oleva sähköliike. Vuonna 1939 yritys muutettiin osakeyhtiöksi, jolloin nykyinen nimi Hammarin Sähkö Oy tuli yrityksen nimeksi.

Historia 

Joulukuussa vuonna 1909 sähköinsinööri Gunnar Hammar avasi Ouluun Kansallis-Osake-Pankin taloon Kirkkokadulle sähköliikkeen, joka toimi yrityksen alkuaikoina nimellä Oulun Uusi Sähköliike. Vuonna 1920 liikkeen nimeksi muutettiin Hammarin Sähkö, joka oli käytössä osakeyhtiöksi muuttumiseen asti. Liike muutti omaan kiinteistöön Kirkkokatu 27:ään vuonna 1925, jossa se toimi 1980-luvun loppuun asti siirtyen nykyisiin tiloihin Limingantulliin. 
Yritys on ollut Hammar-suvun omistuksessa ja johdossa sen perustamisesta lähtien.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Yrityksen sivut

Suomalaiset yritykset
Case

Case on islantilainen rikossarja. Suomessa sitä on esittänyt Ylen Teema-kanava, ja se on ollut katsottavissa myös Yle Areenassa.

Sarjan alussa nuori balettikoululainen löytyy hirttäytyneenä, mutta pian tapausta aletaan tutkia rikoksena.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Case - yksi murha, kolme etsimässä totuutta Yle
 Case: a chilly crime drama that uncovers something rotten in Reykjavík The Guardian 
Islantilaiset televisiosarjat
Rikossarjat
Turvantalo

Turvantalo on entinen Lammin suojeluskuntatalo Hämeenlinnan Lammilla Kanta-Hämeessä. Kolmikerroksisen rakennuksen on suunnitellut Väinö Louhio, ja se valmistui syyskuussa 1935. Suojeluskuntatalo oli paikallisen suojeluskunnan ja Lotta Svärd -yhdistyksen käytössä syksyyn 1944 saakka. Rakennus sijaitsee Lammin kirkonkylässä osoitteessa Mommilantie 7.

Historia
Ensimmäinen suojeluskuntatalo Lammille rakennettiin jo vuonna 1925. Se oli kuitenkin puurakenteinen ja niinpä se tuhoutui tulipalossa perustuksiaan myöten 22.9.1934. Samalle paikalle päätettiin rakentaa uusi, tiilirakenteinen talo, jonka piirrustukset teki rakennusinsinööri Väinö Louhio. Hankkeen pääurakoitsijana toimi Veljekset Mäkinen, minkä lisäksi vapaaehtoiset suojeluskuntalaiset avustivat rakennusurakassa merkittävästi. Hintaa rakennukselle kertyi  2 204 000 markkaa. Uuden suojeluskuntatalon vihkiäisiä vietettiin tasan vuosi tulipalon jälkeen 22.9.1935. Talon nimeksi tuli Suojeluskuntatalo osakeyhtiö Turva. Vuonna 1937 osakkaita uudella yhtiöllä oli 137, jotka koostuivat paikallisista yksityisistä ihmisistä sekä erilaisista yrityksistä ja yhteisöistä.

Jatkosodan jälkeen lokakuussa 1944, ennen Suojeluskuntajärjestön lakkauttamista, Lammin suojeluskunta lahjoitti Turvan osakkeet Lammin manttaalikunnalle. Joulukuussa talon nimi muutettiin muotoon Osakeyhtiö Turva. Vuonna 1945 yhtiö vuokrasi rakennuksen Lammin kunnalle kunnanvirastoksi. Sittemmin talon tiloja oli eri toimijoiden, kuten Lammin yhteiskoulun, autokoulun ja Vapaakirkon käytössä. Vuonna 1959 yhtiön nimeksi muutettiin Lammin Seuratalo osakeyhtiö Turva. Lammin kunta osti lopulta koko yhtiön vuonna 1978. Taloa remontoitiin ja se otettiin kuntalaisten käyttöön kokous- ja juhlatilana. Vuoden 2009 alussa tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen kiinteistön omistus siirtyi Hämeenlinnan kaupungille. Tämän jälkeen lammilaisten keskuudessa ilmeni kiinnostusta ostaa rakennus, joten he perustivat uuden Lammin Turvantalo Oy -nimisen osakeyhtiön, jonka omistukseen talo siirtyi 1.2.2012. Vuonna 2014 yhtiöllä oli 217 osakasta, joista yksi on Hämeenlinnan kaupunki.

Nykyinen toiminta
Nykyisin Lammin Turvantalo toimii erilaisten juhlien ja muiden tilaisuuksien pitopaikkana. Rakennuksen ensimmäinen kerros on vuokrattu Vanajaveden opistolle, minkä lisäksi siellä oleva yhdistystila on varattavissa pienten kokousten järjestämiseen. Toisessa kerroksessa on suurehko juhlasali, jossa on myös esiintymislava sekä flyygeli. Samaan tilaan on yhdistettävissä myös kahviotila, jolloin siihen mahtuu yli 200 henkeä. Toisessa kerroksessa sijaitsevat myös nykyaikaiset keittiötilat. Ullakkokerroksessa on varastotiloja. Rakennuksen pihassa on pysäköintitilaa noin 50 autolle.

Aiheesta muualla
Turvantalon kotisivut
Hämewiki: Turvantalo

Hämeenlinnan rakennukset ja rakennelmat
Lammi
Seurantalot
Suojeluskuntatalot
Battle of Los Angeles (elokuva)

Battle of Los Angeles on The Asylumin luoma tieteistoimintaelokuva, joka julkaistiin suoraan Syfyn kanavalla 12. maaliskuuta 2011. Elokuvan tuottajana, käsikirjoittajana ja kuvaajana toimii Mark Atkins. Se on suora mockbuster Jonathan Liebesmanin elokuvalle World Invasion: Battle Los Angeles.

Elokuvan trailerissa käytettiin kohtauksia The Asylumin elokuvasta War of the Worlds 2: The Next Wave.

Juoni 
Elokuvassa eletään lähitulevaisuudessa, kunnes tunnistamaton avaruusalus ilmestyy Los Angelesin yläpuolelle, joka johtaa ihmisten vastatoimiin, hyvin heikoilla menestyksellä.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset independent-elokuvat
Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Vuoden 2011 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Ulkomaalaistaustainen

Ulkomaalaistaustainen on Tilastokeskuksen määrittelemä käsite henkilöistä, joiden molemmat vanhemmat tai ainoa tiedossa oleva vanhempi on syntynyt ulkomailla. Ulkomaalaistaustaisia ovat myös ulkomailla syntyneet henkilöt, joiden kummastakaan vanhemmasta ei ole tietoa väestötietojärjestelmässä.

Ulkomaalaistaustaiset tilastoidaan ulkomailla syntyneiden ensimmäiseen sukupolveen ja Suomessa syntyneiden toiseen sukupolveen.

Ulkomailta adoptoitujen lasten osalta ottovanhemmat rinnastetaan biologisiksi vanhemmiksi, jonka vuoksi tilastoissa Suomessa syntyneiden henkilöiden ulkomailta adoptoima lapsi on suomalaistaustainen.

Ulkomaalaistaustaisiksi tilastoidaan ainoastaan ne henkilöt, joiden kotipaikka on rekisteröity väestötietojärjestelmään. Tilastoinnin ulkopuolelle jäävät laittomasti maassa oleskelevat ulkomaalaiset, päätöstä odottavat turvapaikanhakijat sekä lyhytaikaisesti Suomessa oleskelevat muiden Euroopan unionin jäsenmaiden tai Euroopan talousalueeseen kuuluvien maiden kansalaiset.

Määrä 
Vuonna 1990 Suomessa oli 37 618 ulkomaalaistaustaista. Vuonna 2015 ulkomaalaistaustaisten määrä Suomessa oli Tilastokeskuksen syntyperä-luokituksen mukaan 339 900. Vuoden 2020 lopussa heitä oli 444 031.

Katso myös 

 Maahanmuuttajat Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Syntyperä ja taustamaa, Tilastokeskus

Väestötiede
Kulta-aika (täsmennyssivu)

Kulta-aika voi tarkoittaa jotain seuraavista:
 Kulta-aika mytologiassa
 Kulta-aika, Luis Buñuelin elokuva
 Kulta-aika, Dmitri Šostakovitšin baletti
 Kulta-aika, Kauko Röyhkän albumi

Kultakausi metaforana voidaan käyttää useisiin ajanjaksoihin liittyen sekä voi tarkoittaa jotain seuraavista:
 Kultakausi, Jukka Heinäsen käsikirjoittama Suomi 100 -ohjelmistoon kuuluva näytelmä

Historiallisia jaksoja 
 Islamin kulta-aika

Tieteessä ja taiteessa 
 Suomen taiteen kultakausi

Viihteessä ja populaarikulttuurissa 
 Kolikkopelien kulta-aika
 Radion kultakausi
 Sarjakuvien kultakausi
 Tieteiskirjallisuuden kulta-aika
Kultakausi

Kultakausi on ajanjakso, jolle ajoittuu suuria saavutuksia tai kehitysaskeleita. Termi on lähtöisin kreikkalaisilta ja roomalaisilta runoilijoilta.

Termiä Suomen taiteen kultakausi käytetään Suomen kuvataiteen kaudesta, joka ajoittuu 1800-luvun loppuvuosikymmeniin ja vuosisadan vaihteeseen.

Mytologiassa käytetään termiä kulta-aika.

Lähteet 

Terminologia
Tiitola

Tiitola voi tarkoittaa:

 Antti-Jussi Tiitola (1936–2021), urheiluvälineiden kehittäjä
Heikki Tiitola (1874–1952), rakennusmestari
 Jussi Tiitola (1910–1939), jääkiekkohyökkääjä ja varatuomari
 Keijo Tiitola (s. 1964), ampumahiihtäjä
 Olli Tiitola (1939–2017), koripalloilija ja lääkäri
 Risto Tiitola (1915–2015), jääkiekkohyökkääjä ja diplomi-insinööri
Taupojärvi

Taupojärvi on järvi Uudessa-Seelannissa Pohjoissaarella Taupon tulivuoren kalderassa. Sen pinta-ala on 616 neliökilometriä, ja se on siten Uuden-Seelannin suurin järvi. Sen kaakkoisosassa on Motutaikosaari. Järven ympärysmitta on 193 kilometriä, ja syvimmillään se on 186 metriä.

Aiheesta muualla 

Great Lake Taupo Official Visitor Information Website
Turangi and Lake Taupo Website
Lake Taupo Webcam
Lake Taupo at the Waikato Regional Council
Lake Taupo area at the Department of Conservation

Uuden-Seelannin järvet
Kraatterijärvet
Taupo

Taupo on kaupunki Uudessa-Seelannissa Pohjoissaaressa Taupojärven rannalla. Se on Waikaton hallintoalueella, ja siellä on Taupon piirin (district) piirivaltuusto.

Aiheesta muualla

 Aluevaltuuston sivusto
  Taupōjärven matkailuinformaatiosivusto

 Turangi and Lake Taupō Website
 Taupōn katukartta 
 Taupōn kirjasto 

Uuden-Seelannin kaupungit