joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Koiran suolinkainen

Koiran suolinkainen (Toxocara canis) on sukkulamatoihin kuuluva koiran loiseläin, jota tavataan koko maailmassa. Aikuinen suolinkainen on 9–18 sentin pituinen, kellanvalkoinen mato, joka elää koiran suolistossa. Madon toukkavaiheet tunkeutuvat koiran verenkiertoon ja kudoksiin, esimerkiksi maksaan, keuhkoihin ja aivoihin, ja voivat jäädä sinne lepovaiheeseen. Toukat voivat elää myös ihmisessä ja aiheuttaa vakavia oireita.

Koiran suolinkainen on varsin yleinen koirilla Keski-Euroopassa mutta jokseenkin harvinainen Pohjoismaissa. Koirat saavat toukkatartunnan yleensä jo emältään sikiövaiheessa istukan kautta tai pentuna imetyksen yhteydessä. Toisaalta koirat voivat saada tartunnan munista syödessään loista kantavan eläimen ulostetta taikka oksennusta. Peruspiirteiltään koiran suolinkaisen elämänkaari on samanlainen kuin ihmisen suolinkaisella. Koiran suolinkainen esiintyy myös luonnonvaraisissa ketuissa.

Suolinkainen aiheuttaa pienillä koiranpennuilla hengitysvaikeuksia ja sierainvuotoa, hieman isommilla pahoinvointia ja ripulointia, vatsan turvotusta, anemiaa, kasvun hidastumista sekä joskus sappiteiden tukkeutumisia ja harvoin aivo-oireita. Aikuisilla koirilla on harvoin oireita. Koiran suolinkaisen häätöön voidaan käyttää lääkkeitä, joissa tehoaineena on flubendatsoli.

Infektio ihmisessä
Koiran suolinkainen voi elää myös ihmisessä ja aiheuttaa vakavan sairauden. Se ei kuitenkaan kasva aikuiseksi, eikä ihmisen suolessa siis esiinny lisääntymiskykyisiä matoja.

Mato joutuu ihmiseen munina, jotka ovat peräisin koiran ulosteesta, ja toukka tunkeutuu suolen läpi verenkiertoon ja kudoksiin käyden läpi samat kehitysvaiheet kuin koirassakin. Sairauden oireita voivat olla mahakivut, kuumeilu, huonovointisuus, hengityksen vinkuminen ja yskä. Vaellustoukat saattavat päätyä aivoihin ja aiheuttaa epileptisiä kohtauksia. Pahimmillaan suolinkainen sokeuttaa ihmisen, mikäli toukka päätyy näköhermoon taikka verkkokalvolle aiheuttaen tulehduksen. Tartunnan syytä voi olla joskus vaikea määrittää, mikäli infektio on ollut vähäinen eikä vasta-ainetutkimuksista löydy reaktiivisia aineita. Näkökyvyn menetys saattaa pahimmillaan olla pysyvä ja useimmiten toispuolista.

Suomessa koiran suolinkainen on jokseenkin harvinainen muihin Euroopan maihin nähden; ihmistartuntoja on vähän. Pitkä talvi ja jäinen maa rajoittavat suolinkaisen leviämistä. Sulana pysyvät maat sen sijaan ovat otollisia niin koiran kuin ihmisen suolinkaisen munille, jotka saattavat esimerkiksi maassa ryömineen lapsen vaatteissa ja käsissä kulkeutua kotiin, elintarvikkeisiin, suuhun ja elimistöön.

Vuonna 2002 Suomessa tehdyssä tutkimuksessa suolinkaisen munia löydettiin ulosteesta noin kolmella prosentilla koirista.

Lähteet 
 Arno Forsius: Koiran suolinkainen (ESS:ssä 1994 julkaistu kirjoitus)
 Seppo Saari Koirien sisäloiset luultua harvinaisempia Suomessa.  Oma Plus Apteekki.
Lääkeaineen seloste  (pdf)

Aiheesta muualla 
UniProt, Taxonomy: Toxocara canis 
Animal Diversity Web: Toxocara canis 

Koirien loistaudit
Sukkulamadot
Zoonoosit
Erkki Saaristo

Erkki Saaristo (s. 27. maaliskuuta 1954 Helsinki) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija, joka on uransa jälkeen toiminut myös koripallovalmentajana. Saaristo pelasi pääsarjatasolla Helsingin NMKY:n ja Uudenkaupungin Urheilijoiden riveissä. Saaristo on edelleen SM-sarjan historian kuudenneksi paras pistemies. Korihait jäädytti hänen pelinumeronsa huhtikuussa 2014.

Hänen poikansa Heikki Saaristo on myös pelannut koripalloa pääsarjatasolla.

Ura

Seurajoukkueet 
Saaristo on Leppävaaran Pyrinnön kasvatti, mutta hän debytoi pääsarjatasolla Helsingin NMKY:n joukkueessa kaudella 1971–1972. Tulokaskaudellaan hän teki keskimäärin 8,3 pistettä ottelua kohden ja kauden päätteeksi joukkue saavutti SM-hopeaa. Lisäksi hän saavutti Suomen cupin hopeaa vuosina 1978 ja 1979. Pisteiden valossa Saaristo pelasi parhaan kautensa kaudella 1980–1981, jolloin hän teki 25,3 pistettä ottelua kohden.

Hän pelasi HNMKY:n paidassa kauden 1981–1982 loppuun asti, jonka jälkeen hän siirtyi Uudenkaupungin Urheilijoihin. Saaristo saavutti SM-pronssia kausina 1984–1985 sekä 1986–1987 ja voitti cup-mestaruuden vuonna 1986. Uudenkaupungin Urheilijat menestyi Saariston aikana cup-kilpailussa, josta se voitti hopeaa vuonna 1987 sekä kultaa vuonna 1988. Hän voitti uransa ainoan Suomen-mestaruuden kaudella 1989–1990. Saaristo lopetti pääsarjauransa kauteen 1991–1992, jolloin seura juhli vielä SM-pronssia.

Maajoukkue 
Saaristo edusti Suomen nuorisomaajoukkueita viidessätoista ottelussa. Hän debytoi miesten maajoukkueessa vuonna 1972 ottelussa Viroa vastaan ja teki yksitoista pistettä. Saaristo oli mukana vuoden 1977 EM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa 6,5 pisteen ottelukohtaisella pistekeskiarvolla ja teki pisteiden valossa parhaassa pelissään kaksitoista pistettä Jugoslaviaa vastaan. Saaristo pelasi viimeisen ottelunsa maajoukkueessa vuonna 1986. Hän pelasi tällöin ottelussa Norjaa vastaan ja teki yksitoista pistettä. Kaiken kaikkiaan Saaristo pelasi miesten maajoukkueessa 133 ottelua ja teki niissä keskimäärin 6,9 pistettä.

Valmennusura 
Saaristo toimi ensimmäistä kertaa Korihaiden edustusjoukkueen päävalmentajana kaudella 2000–2001. Kaudella 2001–2002 joukkueen valmentajaksi palkattiin Jukka Mantere, joka sai kuitenkin potkut marraskuussa 2001. Tämn myötä Saaristo palasi joukkueen valmentajaksi loppukauden ajaksi.

Katso myös 
 Luettelo 5 000 pistettä saavuttaneista Korisliiga-pelaajista
 Luettelo 500 ottelua pelanneista Korisliiga-pelaajista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Korisliigan pelaajaprofiili 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanqingshanin kansallispuisto

Sanqingshanin kansallispuisto on kansallispuisto ja Unescon maailmanperintöluettelon kohde Kiinassa, Jiangxin maakunnassa. Se sijaitsee Huaiyun vuoristossa ja on pinta-alaltaan 229,5 neliökilometriä.

Geologisesti Sanqingshanin alue on mielenkiintoinen. Kansallispuiston ytimen muodostaa Sanqingshanvuori, joka nousee 1 817 metrin korkeuteen merenpinnasta. Vuori on metsäinen graniittimassiivi. Puiston kivilajit ovat pitkälti muodostuneet graniitista, josta on maan kohoamisen, rapautumisen ja eroosion ansiosta kehittynyt omalaatuisia graniittimuodostelmia. Lisäksi puiston pinnanmuotoja edustavat useat v-laaksot, vesiputoukset, joista suurimmat ovat 60 metriä korkeita, järvet ja lähteet.

Sanqinshanissa on merkittävä taolaisuuden keskus. Puistosta löytyy useita taolaisia muistomerkkejä, kivikaiverruksia ja temppeleitä. Sanqinshan on ollut taolainen pyhäkkö 400 vuoden ajan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sanqinshanin viralliset sivut 

Kiinan kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Jiangxi
Alma Suppanen

Alma Erika Henriette Suppanen, o. s. Bonsdorff (25. tammikuuta 1858 Jokioinen – 24. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkiä A-a. Hän oli naimisissa vuodesta 1882 suomentaja ja kirjailija Aatto Suppasen kanssa.

Suppanen suomensi muun muassa Björnstjerne Björnsonin, Fredrika Bremerin ja Alexander Friedrich Franz Hoffmannin teoksia. Hän käänsi suomeksi myös keittokirjoja sovittaen niitä tarvittaessa suomalaisiin oloihin. Alma Suppanen suomensi kaikkiaan noin 30 kaunokirjallista teosta. Useimmat niistä julkaistiin ensin Uusi Suometar-lehden nurkkanovelleina ja sitten myytiin kustantajille, etupäässä K. E. Holmille tai G. W. Edlundille sekä myös Yrjö Weilinille. Alma Suppanen suomensi ruotsalaisia, tanskalaisia, saksalaisia ja ranskalaisia teoksia.

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Alma Suppasen elämäkerta Kansallisbiografiassa.

Suomentajat
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Jousiammunta kesäolympialaisissa 1900

Jousiammunta kesäolympialaisissa 1900 käytiin 15. heinäkuuta – 14. elokuuta. Se oli ensimmäinen kerta, kun jousiammunnassa kilpailtiin olympialaisissa. Kilpailuja oli kuusi ja niihin osallistui 153 urheilijaa kolmesta eri valtiosta. Ranskassa käytiin useita muitakin Pariisin maailmannäyttelyyn liitettyjä jousiammuntakilpailuja, jotka nostaisivat osallistujamäärän yli 5 000:een, mutta Kansainvälinen olympiakomitea ei ole luokitellut niitä olympiakilpailuiksi, koska niitä pidetään enemmän Ranskan-mestaruuskilpailuina, sillä ne olivat pääasiassa karsintoja olympialajeihin.

Mitalit

Osallistuvat maat 

Suluissa maan lähettämien urheilijoiden määrä.

  (6)
  (18)
  (129)

Mitalitaulukko

Lähteet

 http://www.the-sports.org/archery-olympic-games-1900-results-men-s22-c0-b0-g139-t2330-u219-v1.html#35651

Jousiammunta kesäolympialaisissa 1900
Mongolin kirjaimisto

Mongolin kirjaimisto on mongolin kieltä varten uiguurilaisen kirjaimiston pohjalta kehitetty kirjoitusjärjestelmä. Sen vanhimmat muistomerkit ovat peräisin 1200-luvulta.

Mongolin kirjaimisto koostuu 20 kirjaimesta sekä 8 lisämerkistä, jotka välittävät vieraiden kielten äänteitä. Ne kaikki perustuvat 14 uiguurilaisen kirjaimiston merkkiin. Kirjaimilla on kaksi tai kolme varianttia riippuen niiden asemasta sanan alussa, keskellä tai lopussa. Kirjoituksen suunta on ylhäältä alas ja rivit luetaan vasemmalta oikealle.

Eräitä merkkejä käytetään useiden eri äänteiden merkintään, minkä ansiosta kirjaimistoa on voitu soveltaa useisiin mongolikieliin. 1200-luvun lopulla luotiin tiibetiläiseen kirjaimistoon perustuva nelikulmainen variantti ja 1600-luvulla Zaja-Panditan kehittämä ”selkeä kirjoitus” eli todo bitšig, jota käytettiin varsinkin oiraatin ja kalmukin kielissä. Burjatiassa klassista mongolin kirjoitusjärjestelmää sovellettiin vuoteen 1931 ja Mongolian alueella vuoteen 1945 saakka. Kiinan Sisä-Mongoliassa asuvat mongolit käyttävät kirjaimistoa vielä nykyäänkin. 

1990-luvulta lähtien Mongoliassa on pyritty palaamaan mongolilaiseen kirjaimistoon, mutta käytännön syistä kyrillinen aakkosto on edelleen vallitseva. Omaperäistä kirjoitusjärjestelmää on popularisoitu myös Burjatiassa ja Kalmukiassa. Vuonna 2020 Mongolian opetusministeriö ilmoitti, että mongolin kirjaimisto otetaan virallisesti käyttöön vuoteen 2025 mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lingua Mongolia: the Mongolian (Uighur) script 
 Luigi Kapaj: Mongol Scripts 
 Omniglot: Mongolian alphabet 

Aakkostot
Mongolilaiset kielet
Köprülü-suku

Köprülü-suku oli Osmanien valtakunnassa vaikuttanut ylimyssuku, josta nousi kaikkiaan kuusi suurvisiiriä, mukaan lukien suvun adoptoima Merzifonlu Kara Mustafa pašša. Suvun merkittäviä uudempia jälkeläisiä oli Mehmet Fuat Köprülü, turkkilainen historioitsija ja kansatieteilijä. 

Suvun perustaja ja ensimmäinen suurvisiiri oli Albaniassa syntynyt Köprülü Mehmet pašša, joka perusti perheen pohjois-Anatoliassa sijaitsevassa Köprün (nyk. Vezirköprü) kaupungissa. 

Muita merkittäviä suvun jäseniä ovat Köprülü Abdullah Pasha (1684–1735, Köprülü Fazıl Mustafa paššan poika), valtiomies ja sotilas, joka aikanaan toimi komentajana Persiaa vastaan käydyissä sodissa ja kuvernöörinä useissa Osmanien valtakunnan provinsseissa.

Köprülü-suvun suurvisiirit 

</center>

1 Kara Mustafa pašša todennäköisesti adoptoitiin Köprülü-sukuun lapsena. Hän myös meni naimisiin sukuun kuuluneen naisen kanssa.
2 Abaza-taustainen Abaza Siyavuş pašša oli Köprülü Mehmet paššan palvelija, joka adoptoitui Köprülü-sukuun avioliiton kautta.

Katso myös 

 Luettelo Osmanien valtakunnan suurvisiireistä

Osmanien valtakunta
Suvut
Tarzan, apinain kuningas

Tarzan, apinain kuningas (Tarzan of the Apes) on Edgar Rice Burroughsin romaani, joka on ensimmäinen osa viidakkomies Tarzanista kertovassa seikkailuromaanisarjassa. Tarina julkaistiin ensimmäisen kerran amerikkalaisessa lehdessä jatkokertomuksena vuonna 1912 .

Kirjan ensimmäinen suomennos oli Lauri Karilan Tarzan, apinain kuningas vuonna 1921. Seppo Ilmarin käännös ilmestyi vuonna 1964 samalla nimellä. Pekka Markkulan käännös vuodelta 1997 on nimeltään Apinoiden Tarzan. 

Ensimmäinen tähän kirjaan perustuva elokuva valmistui Yhdysvalloissa vuonna 1918. Tämän Tarzan of the Apes -mykkäelokuvan ohjasi Scott Sidney. Kymmenvuotiasta Tarzania näytteli Gordon Griffith ja aikuista Elmo Lincoln.

Juoni 

Tarzanin vanhemmat, Lordi ja Lady Greystoke, jätetään laivakapinan seurauksena Afrikan länsirannikolle. Tarzan syntyy hänen isänsä rakentamaan majaan. Kun hän on vuoden ikäinen, hänen äitinsä kuolee luonnollisista syistä, kun taas hänen isänsä kuolee ihmisapinaheimon johtajan surmaamana. Saman heimon naaras, Kala, ottaa hänet kasvatikseen. Poika saa apinanimekseen Tarzan, joka tarkoittaa valkoista ihoa.

Tarzan kasvaa apinaheimonsa neuvokkaaksi ja vahvaksi johtajaksi ja viidakon valtiaaksi. Hän löytää isänsä majan ja oppii englantia ja ulkomaailman asioita lukemalla sieltä löytämiään kirjoja. Kun rannikolle ajautuu ryhmä valkoisia, Tarzan suojelee heitä ja rakastuu amerikkalaisnaiseen Jane Porteriin. Ryhmän pelastauduttua kotimaahansa Tarzan seuraa heitä Amerikkaan pelastamansa ranskalaisupseerin Paul D'Arnot'n avulla. Tarzan saa tietää olevansa John Clayton II, lordi Greystoken poika, mutta pitää salaisuuden itsellään ja sallii rakastamansa Janen mennä naimisiin sulhasensa kanssa tämän omaksi parhaaksi.

Lähteet

Edgar Rice Burroughsin romaanit
Vuoden 1912 kirjat
Käärmekotkat

Käärmekotkat (Circaetus) on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintusuku. Käärmekotkien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kuusi lajia.

Käärmekotkiin kuuluvia lajeja 
 Jokikäärmekotka (Circaetus cinerascens)
 Käärmekotka (Circaetus gallicus)
 Pikkukäärmekotka (Circaetus fasciolatus)
 Ruskokäärmekotka (Circaetus cinereus)
 Sahelinkäärmekotka (Circaetus beaudouini)
 Savannikäärmekotka (Circaetus pectoralis)

Aiheesta muualla 
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) 
ITIS: Circaetus 

Haukat
STS-128

STS-128 (ISS:n kokoonpanolento 17A) oli Discoveryn järjestyksessä 37. avaruussukkulalento. Lennon ensimmäinen suunniteltu laukaisuyritys oli 25. elokuuta 2009. Ukkosen vuoksi lähtöä lykättiin seuraavaan päivään. Myös tämä laukaisuyritys peruttiin avaruussukkulan polttoainetankissa havaitun venttiilivian takia. Sukkula laukaistiin lopulta onnistuneesti matkaan Kansainväliselle avaruusasemalle 29. elokuuta 2009 kello 6.59 Suomen aikaa.

Discovery telakoitui Kansainväliseen avaruusasemaan 30. elokuuta ja irtautui siitä 8. syyskuuta. Avaruussukkulan suunniteltiin laskeutuvan Floridan Cape Canaveraliin 11. syyskuuta. Myrkysään vuoksi laskeutumista lykättiin seuraavaan päivään. Floridan Cape Canaveralissa vallinneen ukkossään vuoksi Discovery laskeutui 12. syyskuuta 2009 kello 3.53 Suomen aikaa varalaskupaikalleen Edwardsin lentotukikohtaan Kaliforniaan.

Lennon pääasiallinen hyötykuorma oli Multi-Purpose Logistics Module Leonardon joukko mikrogravitaation fysiikkaa ja kemiaa tutkivia kokeita.

Lennolla suoritettiin kolme yli kuuden tunnin avaruuskävelyä. Avaruuskävelyillä poistettiin ja vaihdettiin Euroopan avaruusjärjestön Columbus-moduulin ulkopuolinen materiaalikoe ja vaihdettiin ammoniakkitankki tyhjän tilalle. Discovery toimitti ISS:lle tarvikkeita muun muassa uutta makuuhuonetta varten, koomikko Stephen Colbertin mukaan nimetyn juoksumaton (C.O.L.B.E.R.T. – Combined Operational Load Bearing External Resistance Treadmill), pakastimen ja ruokaa. Avaruusasemalla työskentelevä Timothy Kopra palasi Discoveryn mukana Maahan Nicole Stottin korvatessa hänet. 

Euroopan avaruusjärjestö nimesi lennolle osallistuvan Euroopan astronauttijoukkojen Christer Fuglesangin tehtävän ISS:ssä Alisséksi. Fuglesang osallistui muun muassa kahdelle avaruuskävelylle.

Miehistö

Avaruuskävelyt

Kansainväliseltä avaruusasemalta suoritettiin kolme avaruuskävelyä (). Kunkin avaruuskävelyn suunniteltu kesto oli noin 6,5 tuntia.

Tilastoja

159.  Yhdysvaltain miehitetty avaruuslento
128. sukkulalento STS-1:n jälkeen
37. Discoveryn lento
103. avaruussukkula Challengerin onnettomuuden jälkeinen lento
15. avaruussukkula Columbian onnettomuuden jälkeinen lento
30. avaruussukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle

Media

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nasan STS-128 kotisivu
 Nasan STS-128:n lehdistöpaketti (pdf)
 Nasan avaruussukkulasivu
 CBS News Coverage of STS-128: Status Report 
 STS-128 Kennedyn avaruuskeskuksen mediagalleriassa  (kuvia ja videoita)
 Christer Fuglesangin rooli lennolla 

Avaruussukkulalennot
Vuoden 2009 avaruustoiminta
Thrash Anthems


Thrash Anthems on saksalaisen thrash metal -yhtyeen Destructionin yhdeksäs studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 2007. Kahta täysin uutta kappaletta, ”Deposition (Your Heads Will Roll)” ja ”Profanity”, lukuun ottamatta albumi sisältää uudelleen äänitetyt versiot Destructionin 1980-luvulla julkaisemista menestyskappaleista.

Kappaleet 
 Bestial Invasion
 Profanity
 Release from Agony
 Mad Butcher
 Reject Emotions
 Death Trap
 Cracked Brain
 Life Without Sense
 Total Desaster
 Deposition (Your Heads Will Roll)
 Invincible Force
 Sign of Fear
 Tormentor
 Unconscious Ruins
 Curse the Gods

Kokoonpano 
 Mike – kitara
 Schmier – laulu, bassokitara
 Marc "Speedy" Reign – rummut, taustalaulu

Tuotanto 
 Marco Schirmer – grafiikka
 Frank Winkelmann – äänittäjä
 Gerd Krenz – äänittäjä
 V.O. Pulver – äänittäjä
 Jacob Hansen – miksaaja, masteroija
 Katja Piolka – valokuvat

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Thrash Anthems discogs.com -sivustolla

Vuoden 2007 kokoelma-albumit
Destructionin albumit
Belgian vaakuna

Belgian vaakuna on Belgian tunnus lipun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 17. maaliskuuta 1837. Siihen on kuvattu mustalle pohjalle kultainen leijona, jolla on punainen kieli ja punaiset kynnet. Suureen vaakunaan on kuvattu myös kaksi leijonaa kilvenkantajina käsissään Belgian liput. Kilven alla olevaan nauhaan on kirjoitettu Belgian motto, Yhtenäisyydessä on voimaa, joko ranskaksi tai flaamiksi: L'union fait la force / Eendracht maakt macht.

Punakyntinen leijona vaakunan keskellä tunnetaan virallisesti nimellä Leo Belgicus.

Lähteet 

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Steve Bridges

Steve Bridges (22. toukokuuta 1963 Dallas, Texas – 3. maaliskuuta 2012 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja imitaattori. Hänet tunnettiin erityisesti George W. Bushin ja Arnold Schwarzeneggerin imitoinneistaan. Hän esiintyi vuonna 2006 Valkoisen talon illallisilla pitäessään puhetta yhtä aikaa presidentti Bushin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Steve Bridgesin verkkosivut
 

Imitaattorit
Yhdysvaltalaiset koomikot
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Maggie Vessey

Maggie Vessey (s. 23. joulukuuta 1981) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.

Elokuussa 2009 hän juoksi Monacon GP-kilpailussa 800 metrillä ajan 1.57,84 ja alitti ensimmäistä kertaa urallaan kahden minuutin rajan. Kilpailussa hän alitti Berliinin MM-kilpailuiden A-rajan ja varmisti pääsynsä Yhdysvaltain MM-kisajoukkueeseen. Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli kuudes Daegun MM-kilpailuissa ajalla 1.58,50.

Lähteet
 

Yhdysvaltalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Keski-Suomen keskussairaala

Keski-Suomen keskussairaala on Keski-Suomen sairaanhoitopiiriin entinen keskussairaala Jyväskylässä. Sairaala sijaitsee noin kahden kilometrin päässä keskustasta Kukkumäessä. Sairaalan on suunnitellut arkkitehtitoimisto Cedercreutz-Railo. Rakennus valmistui vuonna 1954, jolloin siellä oli 375 potilaspaikkaa ja runsaat 3000 työntekijää. Sairaala laajennettiin ja peruskorjattiin vuosina 1982–2002. 

Keski-Suomen sairaanhoitopiiri käynnisti uuden sairaalan rakentamisen Keski-Suomen keskussairaalan länsipuolelle elokuussa 2016. Potilaat siirtyivät Keski-Suomen Sairaala Novaan 18.-19.1.2021. Osa  keskussairaalan rakennuksista on suojeltuja, esimerkiksi 1954 rakennettu tornitalo.   Sairaala muutettua tiloihin jää 100 0000 rakennusneliömetriä käyttämättä.  Alueen kehittämiseksi on käynnistetty  Kukkulan kehittämishanke. Alueen kehittämiseen on arvioitu kuluvan noin kymmenen vuotta. Nyt voimassa oleva asemakaava ei mahdollista asumista alueella.  Jyväskylän kaupunki on laatimassa alueelle uutta asemakaavaa vuonna 2021.

Pörssiyhtiö Investors House Oyj, kiinteistösijoitusyhtiö Ovaro Kiinteistösijoitus Oyj ja kiinteistösijoitusyhtiö Royal House Oy ovat käyneet Keski-Suomen sairaanhoitopiirin kanssa neuvotteluja vanhan keskussairaala-alueen ostosta. Kauppaan kuuluu 85 000 neliötä sairaalakiinteistöjä. Kauppahinta on noin 46 miljoonaa euroa. Osa kiinteistöistä on tarkoitus purkaa ja osa kunnostaa uuteen käyttöön. Kaupassa on tarkoitus myydä myös Sisä-Suomen sairaala Äänekoskella.  Kiinteistökauppa solmittiin 11.10.2021 Keski-Suomen sairaanhoitopiirin ja näiden kolmen yhtiön välillä.

Katso myös 

 Luettelo Suomen sairaaloista

Lähteet

Aiheesta muualla

 Rakennustaito Sadan vuoden elinkaari alkaa perustuksista

Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat
Suomen sairaalat
Roomalainen teatteri

Roomalainen teatteri () oli näkyvä osa maailmanvallan monumentaaliarkkitehtuuria, jossa yhdistyivät kreikkalaisilta saadut vaikutteet ja etruskeilta peritty holvaustekniikka. Julkisivultaan, rakennusperiaatteiltaan ja materiaaliltaan teatteri muistutti paljon taistelunäytöksille pyhitettyä amfiteatteria, mutta pohjakaavaltaan se oli tästä vain puolikas.

Kehitys 

Roomalainen teatteri kehittyi kreikkalaisesta teatterirakennuksesta omaksi lajityypikseen. Roomalaiset käyttivät teatterirakennuksissaan alkuperän mukaisia käsitteitä ja osia soveltaen niitä roomalaisen rakennustekniikan ja taiteen vaatimuksiin.

Alun perin roomalaiset teatterit olivat puusta rakennettuja tilapäisrakennuksia. Rooman ensimmäinen pysyvä teatterirakennus oli Pompeiuksen rakennuttama ja hänen mukaansa nimetty teatteri, joka on sittemmin hävinnyt. Marcelluksen teatteri on sen sijaan säilynyt meidän päiviimme.

Keskeiset osat 

Roomalainen teatteri rakennettiin kreikkalaisesta poiketen useimmiten tasamaalle käyttäen hyväksi holveja, jotka kannattivat katsomoa (cavea) ja yleisön poistumisteitä (vomitorium). Cavea oli osittain katettu ja sen pohjakaava oli tasapäinen puolikaari, toisin kuin kreikkalainen theatron (θέατρον), jonka kehä jatkui pidemmälle.

Kreikkalaisen teatterin orkestra (ὀρχήστρα) teki täyden ympyrän, ja se oli varattu tanssijoille ja kuorolle. Roomalaisessa teatterissa orchestra oli pienempi ja siitä tuli osa katsomoa, jonne sijoitettiin yläluokan, kuten senaattorien, istuimet. Orchestrassa ei myöskään ollut thymeleä (θυμέλη), joka kreikkalaisessa teatterissa oli varattu Dionysoksen alttarille.

Näyttämö (proscaenium) oli roomalaisen teatterin keskipiste. Se oli korotettu ja katettu, ja sen taustalla katsomoa vastapäätä oli koko teatterin levyinen monitahoinen koristeltu seinä scaenae frons.

Esimerkkejä teattereista 

Roomalaiset rakensivat teattereitaan kaikkialle valtakunnan alueelle, ja niitä on säilynyt lukuisia. Parhaimpia esimerkkejä roomalaisesta teatteriarkkitehtuurista on Orangen teatteri. Muita hyvin säilyneitä teattereita on Pompejissa, Aspendoksessa, Douggassa, Taorminassa (Taorminan teatteri) ja Miletoksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Rooman arkkitehtuuri
Alessandro Gramigni

Alessandro "Alex" Gramigni (s. 29. joulukuuta 1968 Firenze) on italialainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1992.

Gramigni aloitti 125-kuutioisten MM-sarjassa kaudella 1990. Hän oli heti debyyttikaudellaan kahdesti palkintosijoilla. Ensimmäinen osakilpailuvoitto tuli kaudella 1991. Kausi 1992 oli selvästi Gramignin uran paras, kun hän voitti maailmanmestaruuden ja oli seitsemän kertaa palkintopallilla. Maailmanmestaruuskauden jälkeen Gramigni ei päässyt enää palkintosijoille GP-luokissa tai Superbike-sarjassa.

Kaudeksi 1993 Gramigni siirtyi 250-kuutioisiin. Hän ajoi sarjassa kolme kautta ollen parhaimmillaan kokonaispisteissä vasta 23. 11 MM-pisteellä. 250-kuutioisten jälkeen Alessandro Gramigni piti käytännössä kaksi välivuotta. Vuonna 1996 hän ajoi kaksi osakilpailua Superbike-sarjassa ja vuonna 1997 yhden osakilpailun MotoGP:ssa. Kausina 1998-2003 pois lukien vuosi 2002 Gramigni ajoi Superbike-sarjaa ollen kokonaispisteissä parhaimmillaan 14. Vuonna 2004 hän voitti Italian Superbike-mestaruuden ja ajoi vielä vuonna 2005 yhden osakilpailun Superbike-sarjassa kunnes lopetti uransa.

Saavutukset

125cc-luokka
Maailmanmestaruus 1992
3 osakilpailuvoittoa, 3 kakkossijaa, 6 kolmossijaa

Superbike
Italian mestaruus 2004

Lähteet

Italialaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Sutton

Sir Robert Sutton (1671 – 13. elokuuta 1746) oli brittiläinen diplomaatti ja poliitikko.

1694 pappisvihkimyksen jälkeen Sutton matkusti Wieniin toimiakseen serkkunsa Lexingtonin paroni Robert Suttonin johtaman lähetystön pastorina. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin lähetystön sihteeriksi. Vuonna 1700 paroni Sutton järjesti hänet brittien Osmanien valtakunnan suurlähettilääksi ja hän saapui Edirneen 1702. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1717 ja vielä seuraavana vuonna hän toimi Abraham Stanyanin kanssa välittäjänä, kun Itävalta ja Osmanien valtakunta neuvottelivat Passarowitzin rauhasta. Hänen viimeinen diplomaattitehtävänsä oli Ranskan suurlähettilään virka 1720, mutta hänet korvattiin korkea-arvoisemmalla virkamiehellä seuraavana vuonna. Diplomaattikautenaan hän oli vaurastunut, sillä hän osti kaksi tilaa, toisen Lincolnshirestä ja toisen Nottinghamshirestä, (arvoltaan lähes 5000 puntaa vuodessa) sekä asunnon Broughtonista.

Seurauksena vaurastumisesta hänet valittiin parlamentinjäseneksi Nottinghamshiresta 1722. Hänestä tuli hyväntekeväisyysosakeyhtiön komitean jäsen 1725 ja hän tienasi rahaa yhtiön osakkeilla tekemällä sisäpiirin kauppoja. Hänet erotettiin alahuoneesta 1732 seurauksena valheelliselle lausunnolleen, jonka mukaan yhtiön valtuuttama pääoma oli käytetty loppuun, jolloin hän sai oikeuden laskea liikkeelle lisää osakkeita rahoittaen samalla muiden johtajien keinottelun. Hän toimi myös Royal Africa Companyn alikuvernöörinä vuodesta 1726. Keinotteluista ja erottamisesta huolimatta hänet valittiin parlamenttiin uudelleen Grimsbystä 1734.

Sutton on yhä tunnettu Englannin laukkaurheilupiireissä, sillä hänen mukanaan tuoma hevonen Alcock Arabian oli yksi ensimmäisiä englannintäysiverisiä.

Brittiläiset poliitikot
Brittiläiset diplomaatit
Brittiläiset papit
Vuonna 1671 syntyneet
Vuonna 1746 kuolleet
Kapıkulu

Kapıkulu oli Osmanien valtakunnan vakinainen armeija, jota itse sulttaani johti.

Osmanien valtakunnan aiempi armeija oli palkka-armeija, joka kävi ajan myötä liian kalliiksi ylläpitää. Samoin palkka-armeijan johtajat timarit käyttivät joukkojaan poliittisen vaikutusvallan saamiseksi ja kävivät vaaraksi sulttaanille. 1300-luvun puolivälissä sulttaani Murad I kokosi oman armeijansa käyttäen oikeutta viidesosaan sotasaaliista. Murad tulkitsi myös sotavankien kuuluvan sotasaaliiseen ja muodosti heistä oman armeijansa kapıkulun. Alkuperäiset kapıkulu-sotilaat olivat siis vangiksi saatuja islamin uskoon käännytettyjä sotavankeja. Kapıkulun kuuluisin osa oli janitsaarit, mutta armeijaan kuului muitakin joukkotyyppejä kuten mm. baltacı, pertuskajoukot ja sipahi-ratsuväki. Kapıkulu-joukkojen lukumäärä kasvoi nopeasti ja siitä tuli osmanien armeijan tärkein osa. Myöhemmin kapıkulu tuli tarkoittamaan yleisesti vakinaista väkeä.
Ennen Kapikulu-joukkoja, Osmanien armeija koostui lähinnä jalkaväestä ja "müsellemeista". Näitä joukkoja tukivat ratsuväki, azapit, voynukit, martolot ja kerahorit.

Historialliset joukkotyypit
Osmanien valtakunta
Hospodar

Hospodar on herraa tai isäntää merkitsevä termi, joka oli myös arvonimi joissakin slaavilaisissa maissa.

Moldovan ja Valakian ruhtinaita kutsuttiin hospodareiksi slaavilaisissa kirjoituksissa 1400-luvulta vuoteen 1866, jolloin ne itsenäistyivät Osmanien valtakunnan alaisuudesta Tonavan ruhtinaskunniksi ja myöhemmin Romanian kuningaskunnaksi. Moldovassa ja Valakiassa titteliä hospodar käytettiin voivodin lisäksi, kun latinaksi kirjoittaessa ruhtinaista käytettiin arvonimeä Domn. 

Ukrainassa hospodar saattaa tarkoittaa suvun päämiestä ja talon tai tilan omistajaa.

Arvonimet
Nel blu dipinto di blu

”Nel blu dipinto di blu”, joka tunnetaan nykyisin paremmin nimellä ”Volare”, on Domenico Modugnon säveltämä kappale, jonka sanoituksen Modugno teki yhdessä Franco Migliaccin kanssa. Se voitti vuonna 1958 San Remon musiikkifestivaalit, jossa sen esittivät Modugno ja Johnny Dorelli. Kappale edusti Italiaa saman vuoden Eurovision laulukilpailussa, jossa Modugno esitti sen italiaksi ja sijoittui kolmanneksi.

Vaikka kappale sijoittui euroviisuissa vasta kolmanneksi, se nimettiin uudelleen kilpailujen jälkeen ”Volareksi”, ja siitä tuli ensimmäinen kansainvälinen euroviisuhitti. Se nousi listoille ympäri Euroopan ja peräti listaykköseksi Yhdysvalloissa, missä se on nykyisinkin kaikkien aikojen suosituin euroviisukappale. Kymmenet artistit ovat laulaneet kappaleesta oman versionsa, mukaan lukien Dean Martin, Louis Armstrong, Frank Sinatra ja Petula Clark. Suomeksi kappaleen on levyttänyt muun muassa Olavi Virta.

”Volare” oli yksi 14 kappaleesta, jotka valittiin ehdolle ”kaikkien aikojen euroviisuksi” vuonna 2005 Eurovision 50-vuotista taivalta juhlistaneeseen Congratulations-tapahtumaan. Se sijoittui toiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kappaleen sanat

Vuoden 1958 euroviisuedustuskappaleet
Italian euroviisuedustuskappaleet
San Remon musiikkifestivaalit
Grammy-palkitut kappaleet
Fanariootit

Fanariootit () olivat Konstantinopoliin kaupungin valloituksen 1453 jälkeen jääneitä kreikkalaisia, erityisesti ylimysperheitä. He asuivat Konstantinopolissa Fanarin kaupunginosassa, ja jotkut heistä nousivat merkittävään asemaan ottomaanien valtakunnan palveluksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Istanbulin historia
Osmanien valtakunta
Kalabaliikki

Kalabaliikki, ’kahakka, metakka, meteli’, on ruotsiin ja suomeen lainautunut alkujaan turkin kielen sana kalabalık, 'ihmisjoukko, lauma, tungos, sekamelska', joka ei ole käytössä muissa Länsi- eikä Pohjois-Euroopan kielissä. Romanian kielessä sana on muodossa calabalâc ja tarkoittaa ’erilaisia tavaroita epäjärjestyksessä, sekasotku’.

Sanan lainautumisen taustalla on Kaarle XII:n oleskelu joukkoineen, joissa oli mukana oletettavasti myös suomalaisia, romanialaisten asuttamalla alueella ja siellä tapahtunut Benderin kalabaliikki.

Lähteet 

Terminologia
Historia
Roman Wick

Roman Wick (s. 30. joulukuuta 1985 Zuzwil, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Wick pelaa Sveitsin pääsarjajoukkue ZSC Lionsissa. 

Wickin pääsarjaura alkoi kaudella 2002–2003 kun hän pääsi pelaamaan Kloten Flyersin edustusjoukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua. Kauden 2003–2004 Wick pelasi vielä Klotenissa ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan WHL:n Red Deer Rebelsiin. Kesällä 2004 Ottawa Senators varasi Wickin NHL:ään viidennellä kierroksella varausvuorolla 156.  Ensimmäisellä kaudellaan Red Deerissä Wick teki tehot 32+38=70 66:ssa ottelussa. 

Kaudella 2005–2006 Wick siirtyi kesken kauden Red Deeristä Lethbridge Hurricanesiin. Wick pelasi Lethbridgessä 38 ottelua tehoilla 14+17=31. Kaudeksi 2006–2007 Wick palasi takaisin Kloteniin. 

Vuonna 2010 Wick siirtyi Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoihin. Hän aloitti kauden 2010–2011 AHL:n Binghamton Senatorsissa, ja ensimmäisen NHL-ottelunsa hän  pelasi 25. helmikuuta 2011, jolloin Ottawa kohtasi Buffalo Sabresin. Wick edusti Ottawaa lopulta NHL:ssä seitsemässä ottelussa. Pääosan kaudesta hän pelasi Binghamtonissa, joka voitti keväällä 2011 sarjan mestaruuden, Calder Cupin. Wick päätti yhden Senators-kauden jälkeen palata Eurooppaan, kun hän teki sopimuksen Klotenin kanssa.

Wick on edustanut Sveitsin maajoukkuetta vuosien 2008 ja 2009 MM-kisoissa.

Lähteet

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Martina Ratej

Martina Ratej (s. 2. marraskuuta 1981) on slovenialainen keihäänheittäjä.

Ratej karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000 ja Göteborgin EM-kilpailuissa 2006. Hän sijoittui toiseksi heittolajien Euroopan talvicupissa Splitissä 2008 Slovenian ennätystuloksella 63,16. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. 

Ratej saavutti 2009 pronssia Välimeren kilpailuissa Pescarassa tuloksella 59,08 sekä oli kymmenes Berliinin MM-kilpailuissa ja seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän voitti Euroopan talviheittocupin maansa tuolloisella ennätyksellä 65,96 Arles'ssa 2010. Hän heitti ennätyksensä ja Slovenian ennätyksen 67,16 Dohassa 14. toukokuuta 2010. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 Ratej sijoittui kuudenneksi. Ratej voitti Euroopan talviheittocupin Montenegron Barissa 2012 tuloksella 63,59. Hän karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Helsingin EM-kilpailuissa.  

Lontoon olympialaisissa Ratej sijoittui alun perin seitsemänneksi. Hänen suorituksensa kuitenkin hylättiin myöhemmin dopingin takia. Hänen Lontoon olympialaisissa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen vuonna 2020, ja siitä löytyi merkkejä klostebol-nimisen anabolisen steroidin käytöstä. Ratej sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 9.3.2020–8.3.2022 ja hänen tuloksensa hylättiin aikaväliltä 9.8.2012–9.8.2014. Hylättyihin tuloksiin sisältyi vuoden 2013 Välimeren kilpailuiden voitto (tuloksella 60,28), Moskovan MM-kilpailuiden karsiutuminen ja vuoden 2014 Euroopan talviheittocupin kolmossija.

Zürichin EM-kilpailuissa Ratej sijoittui kuudenneksi. Hän voitti Euroopan talviheittocupin Leiriassa 2015 tuloksella 62,43. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Amsterdamin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa.

Ratej voitti heittolajien Euroopan talvicupin Las Palmasissa 2017 tuloksella 60,66. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi, Berliinin EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 kymmenenneksi. Kilpailukieltonsa jälkeen hän oli viides Münchenin EM-kilpailuissa 2022.

Huomautukset

Lähteet 

Slovenialaiset keihäänheittäjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut slovenialaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Alonso Edward

Alonso Reno Edward Henry (s. 8. joulukuuta 1989 Panama, Panama) on panamalainen pikajuoksija.

Edward sai Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa São Paulossa 2007 pronssia miesten 4 × 400 metrin viestissä ja kultaa alle 20-vuotiaiden 100 metrillä. Vuonna 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän jäi 100 metrin juoksussa alkueriin. Vuonna 2009 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa 100 ja 200 metriä.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Edward juoksi 200 metrillä toiseksi tuloksella 19,81 s. Kilpailun voitti Usain Bolt maailmanennätysajalla 19,19 s. Edwardin aika oli uusi Etelä-Amerikan ennätys ja hänestä tuli nuorin MM-mitalisti miesten 200 metrillä. Hänestä tuli myös Usain Boltin jälkeen toinen alle 20-vuotias, joka on juossut 200 metriä alle 20 sekunnin.

Edward voitti Panaman Keski-Amerikan kisoissa 2010 kultaa 100 metrillä ajalla 10,24. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 200 metrillä loppukilpailuun, jossa hän ei kuitenkaan päässyt maaliin asti. Hän voitti 200 metrin Keski-Amerikan mestaruuden Managuasa 2012. Hänet hylättiin samalla matkalla Lontoon olympialaisten alkueräjuoksussa.

Edward voitti kultaa Keski-Amerikan kisojen 200 metrillä San Joséssa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan välierissä. Hän voitti 200 metriä maanosien cupissa 2014 ajalla 19,98 ja sai pronssia Pan-Amerikan kisoissa 2015 ajalla 19,90. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi ajalla 19,87. Rion olympialaisissa 2016 hän oli seitsemäs juosten ajan 20,23. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.

Edward voitti Etelä-Amerikan kisoissa 2018 kultaa 100 metrillä Panaman ennätysajalla 10,01. Saman vuoden Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän sai 200 metrillä pronssia. Hän voitti 2018 Maanosien cupissa 200 metriä. Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti 200 metrin välieräjuoksun. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä Eugenen MM-kilpailuissa 2022.

Edwardilla on Panaman ennätykset 100 metrillä (10,01) ja 200 metrillä (19,81).

Henkilökohtaiset ennätykset
 100 metriä: 10,01 (2018)
 200 metriä: 19,81 (2009)

Lähteet

Viitteet

Panamalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Intendentti

Intendentti ( ’laitoksen tai osaston johtaja’ <  ’suunnata, aikoa’) on tiede- tai taidelaitoksen johtajan virka tai orkesterin hallinnollisen ja usein myös taiteellisen johtajan virka. Eri aikoina intendentuuri on merkinnyt erilaisia esimiehen, valvojan tai tarkastajan tehtäviä.

Suomeen perustettiin 1800-luvulla Yleisten rakennusten intendentinkonttori johtamaan ja valvomaan valtion rakennustöitä. Konttorin päällikkö oli virkanimikkeeltään intendentti. Pääesikunnan taloushuolto-osaston nimi oli vuoteen 1960 saakka intendenttiosasto, ja talouspäällikön nimike oli intendentti. Sen vuoksi varusteissa luki SA int., josta tuli puolustusvoimien puhekielinen nimitys intti. Ranskassa intendentti puolestaan oli ennen vallankumousta hallituksen korkein edustaja maakunnissa.

Myös Suomen toiseksi vanhin pursiseura NJK perusti intendentin viran: tehtävänä oli toimia seuran paviljongin vastaavana hoitajana, nykytermein isännöitsijänä.

Aluksi Korkeasaaren eläintarhan toimintaa johti intendentti, mutta nimike muutettiin vuonna 1988.

Intendentin arvonimi 

Intendentti on myös suomalainen arvonimi.

Lähteet 
Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

Viitteet 

Julkishallinto
Musiikkialan ammatit
Sanomia Turusta

Sanomia Turusta oli Turussa vuosina 1850–1903 ilmestynyt sanomalehti.

Turun Wiikko-Sanomien lakattua Turku jäi kahdeksi vuosikymmeneksi vaille suomenkielistä sanomalehteä. Uuden lehden perusti Åbo Underrättelseriä julkaissut J. W. Lillja. Vuoden 1850 kieliasetuksen rajoittama Sanomia Turusta oli aluksi hyvin vaatimaton pieni lehti, joka sisälsi lähinnä maatalousvalistusta ja uskonnollista aineistoa. Vuonna 1853 toimittajaksi tuli G. E. Eurén, joka teki siitä hyvin toimitetun uutislehden. 1860-luvulla Sanomia Turusta oli läntisen suomen maaseudun valtalehti, jonka levikki hipoi Suomettaren lukuja.

Sanomia Turusta oli linjaltaan maltillisen suomenmielinen. Poliittisesti värittömänä uutislehtenä sen suosio kääntyi 1870-luvulla jyrkkään laskuun. G. W. Wilenin vuodesta 1863 lähtien julkaisema lehti vuokrattiin vuonna 1900 sen toimitussihteerille Kaarle Hemmille. Turun perustuslailliset nuorsuomalaiset ottivat sen haltuunsa vuoden 1902 lopulla. Viranomaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet sille uutta päätoimittajaa, minkä takia lehden oli lakattava. Sen tilalle nuorsuomalaiset perustivat Turun Sanomat.

Lehti ilmestyi vuosina 1851–1852 joka toinen viikko, vuodesta 1853 lähtien kerran, vuodesta 1876 kahdesti, vuodesta 1880 kolmesti, vuodesta 1882 neljästi ja vuodesta 1884 kuudesti viikossa. Vuonna 1902 ilmestyi myös viikkopainos ja vuonna 1903 kolmipäiväinen painos. Levikki kohosi vuonna 1855 yli tuhannen, vuonna 1863 kahden tuhannen, vuonna 1875 kolmen tuhannen ja oli suurimmillaan lähes 4 500 kappaletta vuonna 1878. 1880- ja 1890-luvuilla levikki vakiintui kahden ja kolmen tuhannen välille. Päätoimittajina työskentelivät Fredrik Bergstadi (1851–1853), Gustaf Erik Eurén (1853–1857), Antti Liljefors (1857–1862 ja 1864–1870), J. Aulén (1863), Paavo Salonius (1871–1873), Erkki Almberg (1873–1875), Johan Aksel Malmgren (1875–1886 ja 1888–1901), Simo Hirvonen (1887), Kaarlo Hemmi (1901–1903) ja Hugo K. Eneberg (1903).

Vuonna 1857 lehdessä julkaistiin ensimmäinen suomennettu sarjakuva, sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin Herra Koipeliini.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sanomia Turusta digitoituna kansalliskirjastossa

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Turun media
Laurikainen

Laurikainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Bengt Laurikainen (s. 1748), lautamies ja lähetyskunnan talonpoikaisedustaja
 Eetu Laurikainen (s. 1993), jääkiekkoilija
 Fanny Laurikainen, Fanny Pajula  (1857–1918), suomalainen opettaja, kansanrunouden kerääjä ja ylioppilasaktiivi
 Joonas Laurikainen (s. 1983), jalkapalloilija ja futsal-pelaaja
 Kalervo Vihtori Laurikainen (1916–1997), ydin- ja hiukkasfyysikko
 Kauko Laurikainen (1924–1993), näyttelijä ja teatteriohjaaja
 Mertsi-Ilmari Laurikainen (1916–1984), lasten- ja nuortenkirjailija
 Mika Laurikainen (s. 1963), jalkapallovalmentaja
 Tuomas Laurikainen (1841–1904), maakauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies, Fanny Laurikaisen puoliso
Kauhajärvi (Lapua)

Kauhajärvi on Lapualla sijaitseva kylä samannimisen järven rannalla. Lapuan ydinkeskustaan kylästä on matkaa noin 30 kilometriä. Kylässä sijaitsee Kauhajärven kirkko.

Kylä kuului 1500-luvulla Pietarsaaren seurakuntaan ja vuodesta 1637 Lappajärven seurakuntaan. 1700-luvun puolessa välissä se siirrettiin Alajärven seurakuntaan ja vuonna 1780 takaisin Lappajärven seurakuntaan. Lappajärven kunnan perustamisesta 1865 asti se kuului osaksi Lappajärven kuntaa, ja vuodesta 1938 kylä on kuulunut Lapuaan.

Lähteet 

Lapuan kylät
Etelä-Pohjanmaan maakunnan entiset taajamat
Bruno Kivisalo

Bruno (Bruuno) Kivisalo (27. marraskuuta 1904 Pietari – 7. tammikuuta 1993 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Teknillisen korkeakoulun sillanrakennusopin professorina vuosina 1956–1969.

Kivisalo kirjoitti ylioppilaaksi Terijoen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1923 ja valmistui insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1928. Hän työskenteli lyhyen aikaa Hämeenlinnan kaupungininsinöörin apulaisena, kunnes siirtyi Tie- ja vesirakennushallituksen siltaosastolle 1930, jossa Kivisalo hoiti eri tehtäviä vuoteen 1956 saakka. Hän oli ennen sotavuosia alansa johtavia suunnittelijoita, joka piirsi kymmeniä teräs- ja puurakenteisia siltoja. Kivisalo oli varsinkin teräksen käytön taitaja. Hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun professoriksi ainoana hakijana heinäkuussa 1956. Kivisalo jäi eläkkeelle elokuussa 1969.

Kivisalon suunnittelemia siltoja
Harjavallan silta
Jorvaksen silta
Jännevirran silta
Koskenniskan silta
Kulosaaren silta
Louhunsalmen riippusilta
Tornion maantiesilta

Teokset

Lähteet

Suomalaiset professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Kivisalo

Kivisalo on suomenkielinen sukunimi.
Tunnettuja Kivisaloja ovat muun muassa:
Bruno Kivisalo, Teknillisen korkeakoulun professori
Otto Kivisalo, runoilija
Väinö Kivisalo, sosialidemokraattinen kansanedustaja
Vladimir Džanibekov

Vladimir Džanibekov (; s. 13. toukokuuta 1942 Iskandar, Uzbekistan) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka teki viisi avaruuslentoa.

Džanibekov syntyi Iskandarissa Taškentin alueella, Uzbekistanissa. Hän opiskeli vuodesta 1960 Leningradin yliopistossa fysiikkaa alkaen harrastaa lentämistä. Vuonna 1961 hän alkoi opiskella V. M. Komarovin sotilaslentokoulussa. Hän valmistui neljä vuotta myöhemmin ja toimi lennonopettajana Neuvostoliiton ilmavoimissa. Vuonna 1970 hänet valittiin kosmonautiksi.

Džanibekov lensi Sojuz 27-, Sojuz 39-, Sojuz T-6-, Sojuz T-12- ja Sojuz T-13 -avaruusaluksilla. Hän vietti 145 vuorokautta avaruudessa ja teki 8,5 tuntia avaruuskävelyitä.

Vuonna 1986 Džanibekov siirtyi avaruustoiminnasta politiikkaan Uzbekistanin neuvostotasavallassa vuoteen 1990 asti.

Džanibekov on tehnyt avaruusaiheista taidetta, maalauksia.

Aiheesta muualla 

http://english.ohmynews.com/articleview/article_view.asp?article_class=4&no=363760&rel_no=1
http://www.spacefacts.de/bios/cosmonauts/english/dzhanibekov_vladimir.htm
http://www.zarya.info/Diaries/StationsDOS/Salyut6Ex5.php
http://www.zarya.info/Diaries/StationsDOS/Salyut6Ex1.php
http://www.astronautix.com/astros/dzhbekov.htm
http://www.balloonlife.com/publications/balloon_life/9711/rtwretro9711.htm 
http://groups.google.co.nz/groups?selm=9505221540.AA07052%40urania.harvard.edu
http://books.nap.edu/books/0309085489/html/index.html

Neuvostoliiton sankarit
Neuvostoliittolaiset avaruuslentäjät
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Uzbekistanilaiset henkilöt
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Mukavuuslippulaiva

Mukavuuslippulaiva on laiva, joka on rekisteröity muun kuin kotivaltion lipun alle esimerkiksi verotuksen ja palkkakustannusten alhaisuuden vuoksi tai valtion sääntelyn välttämiseksi. Termiä on käytetty 1950-luvulta lähtien, ja se perustuu siihen, että laivan lippu kuvaa maata, jonka alusrekisterissä laiva on. Alusrekisterissä oleva aluksen kotimaa taas määrittelee sen, minkä maan lainsäädäntöä ja verotusta aluksella sovelletaan.

Nykyisin noin puolet maailman kauppalaivastosta toimii mukavuuslippulaivoina.

Suomi oli 1920- ja 1930-luvulla suosittu ”mukavuuslippumaa” Länsi-Euroopan maita alhaisempien kustannustensa takia, joskaan termiä ei vielä tuolloin käytetty vaan puhuttiin vain lippulaivoista ja lippuvarustamoista. Esimerkiksi vuonna 1932 suomalainen höyrylaivan lämmittäjä ansaitsi 500 markkaa kuukaudessa, kun englantilaiselle lämmittäjälle piti maksaa noin 1 200 markkaa. Brittilaivojen liputuksen Suomeen aloitti Antti Wihuri, ja myöhemmin Suomeen liputettiin eniten ruotsalaisia laivoja. Toimintaan tuli mukaan myös alankomaalaisia, norjalaisia, tanskalaisia ja saksalaisia varustamoja niin, että 1930-luvun lopulla Suomen lipun alla purjehti 56 muunmaalaista laivaa, mikä vastasi noin viidennestä Suomen kauppalaivaston kuljetuskapasiteetista.

Katso myös 
Veroparatiisi

Lähteet 

Merenkulku
Verotus
Kansainvälinen kauppa
Turkmenistanin energiapolitiikka

Turkmenistanin energiapolitiikka kertoo Turkmenistanin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Turkmenistanilla on laajat maakaasuvarat.

Kaasu
Turkmenistanissa räjähti merkittävä kaasuputki hämärissä olosuhteissa huhtikuussa 2009. Turkmenistanin maakaasun ostajiin on sisältynyt Gazprom ja Naftogaz.

Venäjä solmi pitkäaikaisia kaasusopimuksia vuonna 2008 korkeiden hintojen vallitessa Keski-Aasian maiden kanssa. Turkmenistanin kanssa on 25 vuoden kaasusopimus. Koska kysyntä laski vuonna 2009 Gazpromilla oli ylitarjontaa. Dayletbat-Dariyalyk-kaasuputki räjähti rikki 9. huhtikuuta 2009 Turkmenistanissa lähellä Uzbekistanin rajaa. Putkessa oli painetta, joka aiheutti räjähdyksen. Putki on rakennettu vuonna 1979. Kaasu lakkasi virtaamasta Turkmenistanista Venäjälle eikä putkea oltu korjattu ainakaan vielä 24. huhtikuuta 2009. Keski-Aasiasta kulkee neuvostoaikana rakennettu öljyputki ja kaasuputki Venäjän kautta Eurooppaan Slovakiaan ja Puolaan.

Turkmenistanista on rakenteilla kaasuputki Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.

Katso myös
 Kestävä kehitys alueittain ja maittain
 Turkmenistanin ympäristöpolitiikka

Lähteet

Energiapolitiikka
Turkmenistan
Waqf

Waqf tai wakf tai waaf, on laillistettu uskonnollinen säätiö islamilaisessa kulttuurissa. Tyypillisesti waqfia perustettaessa rakennus tai maa-alue säädetään hyväntekeväisyyskäyttöön. Waqf toimii trustin tavoin.

Islamin laki waqfeista otettiin käyttöön 900-luvulla. Lain ansiosta sairaaloiden määrä moninkertaistui nopeasti kautta islamilaisissa maissa ja 1000-luvulla jokaisessa islamilaisessa kaupungissa oli useita sairaaloita. Waqfit kustansivat sairaaloiden kulut kattaen lähes kaiken ylläpidon palkoista ja tarvikkeista kunnossapitoon. Säätiöt rahoittivat myös lääkäreiden koulutuksesta vastaavia kouluja.

Waqf on hyvin samanlainen kuin englantilainen trust-järjestely, jota jotkut tutkijat pitävät ristiretkien aikana islamilaisesta maailmasta kopioituna järjestelynä. Waqfissa täytyy olla asettaja (waqif), edunvalvoja (mutawillis), tuomari (qadi) sekä edunsaajat.

Lähteet

Viitteet  

Hyväntekeväisyys
Islamilaiset käsitteet
Osmanien valtakunta
 
sr:Вакуф
tr:Vakıf (hukuk)