joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Islamilainen pelastusrintama

Islamilainen pelastusrintama (, FIS, ) oli algerialainen islamistinen puolue, joka pyrki maan muuttamiseen šaria-lain mukaan hallituksi islamilaiseksi valtioksi. Puolue voitti vuoden 1991 vaalit ja sai yli 2/3 parlamenttipaikoista, mikä olisi riittänyt perustuslain muuttamiseen. Puolue kiellettiin 1992.

Marraskuussa 1988 Algerian perustuslaissa sallittiin muutkin puolueet kuin FLN, jonka jälkeen FIS perustettiin Algerissa 18. helmikuuta 1989. Perustajina olivat šeikki Abbassi Madani ja saarnaaja Ali Belhadj. Puolueen kannatus kasvoi nopeasti ja se voitti kesän 1990 paikallisvaalit. Toukokuussa 1991 puolue järjesti yleislakon valtapuolue FLN:n pyrittyä piirtämään vaalipiirien rajat uudelleen varmistaakseen kannatuksensa.

26. joulukuuta 1991 FIS sai parlamenttivaalien ensimmäisellä kierroksella 48 % äänistä (Algeriassa käytettävän ranskalaisen järjestelmän mukaan vaalipiireissä joissa voittaja sai alle 50 % järjestettiin toinen kierros), mikä takasi sille jo 188 paikkaa parlamentin 231:sta. Armeija puuttui tuolloin asiaan ja pakotti presidentti Chadli Bendjedidin eroamaan ja nosti maanpaossa Marokossa olleen Mohamed Boudiafin presidentiksi. Maa julistettiin hätätilaan, FISin vielä vapaalla olleet johtajat pidätettiin ja tuomittiin ja puolue kiellettiin.

FIS perusti vuonna 1993 aseelliseksi siivekseen AIS:n (Armée Islamique du Salut). Algerian sisällissodassa AIS taisteli sekä maan armeijaa että toista islamilaista ryhmää, GIA:ta (Groupe Islamique Armé) vastaan.

Lähteet

Islamistiset puolueet
Algerialaiset puolueet
Pedro Nicolás Bermúdez Villamizar

Pedro Nicolás Bermúdez Villamizar (s. 8. kesäkuuta 1929 Rubio) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen ja Marian kongregaation eli eudistien papiksi 15. elokuuta 1953 ja nimitettiin Caracasin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lamsortin titulaaripiispaksi 15. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Ignacio Velasco Garcia, jota avustivat Miguel Antonio Salas Salas ja Vicente Ramón Hernández Peña.

Bermúdez Villamizar jäi eläkkeelle 17. tammikuuta 2009.

Lähteet 

Venezuelalaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Dara (linnoitus)

Dara tai Daras (, myös Anastasiopolis) oli linnoitettu kaupunki Pohjois-Mesopotamiassa. Sen rakennutti Itä-Rooman keisari Anastasios I vuosina 505–507 linnoitukseksi Itä-Rooman ja Persian väliselle rajalle. Daran rauniot sijaitsevat Kaakkois-Turkissa, Mardinin maakunnassa lähellä Syyrian rajaa. Paikalla on nykyään turkkilainen Oğuzin kylä.

Kaupunki oli vuosina 527–532 Mesopotamian sotilaskomentajan eli duxin asemapaikka ja ehkä myös magister militum per Orientemin asemapaikka vuodesta 540 vuoteen 573, jolloin persialaiset valtasivat sen. Dara palautettiin roomalaisille vuonna 591, mutta persialaiset valtasivat sen uudestaan vuonna 604. Roomalaiset saivat sen takaisin vuonna 628, mutta se menetettiin lopullisesti arabeille vuonna 639.

Kaupungin lähellä käytiin Daran taistelu vuonna 530.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Historialliset kaupungit
Arkeologiset kohteet Turkissa
Juri Urytšev

Juri Olegovitš Urytšev (, 3. huhtikuuta 1991 Jaroslavl, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi vuosina 2009–2011 KHL-liigaa Lokomotiv Jaroslavlin joukkueessa yhteensä 23 runkosarja- ja 16 playoff-ottelun verran tehden kaksi maalia. Jäähyminuutteja kertyi 41. Isokokoinen Urytšev pelasi rightilta.

Ura

Seuraura
Urytšev oli Lokomotiv Jaroslavlin oma kasvatti ja pelasi siellä koko uransa ajan. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2008–2009 Lokomotiv Jaroslavlin kakkosjoukkueessa, Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa.

Kaudella 2009–2010 Urytšev debytoi KHL:ssä, jossa hän pelasi kolme runkosarja- ja 11 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Urytšev edusti kuitenkin Loko Jaroslavlia nuorten sarjassa, MHL:ssä. Kaudella 2010–2011 KHL tuli hänelle tutuksi 20 runkosarja- ja viiden playoff-ottelun verran. Urytšev teki niissä kaksi maalia.

Urytšev kuoli 7. syyskuuta 2011, kun Lokomotiv Jaroslavlin joukkuetta kuljettanut Jakovlev Jak-42 -tyyppinen kone syöksyi maahan Venäjällä, lähellä Jaroslavlin kaupunkia. Kone oli matkalla Minskiin, jossa joukkueen oli tarkoitus pelata kauden ensimmäinen ottelu Dinamo Minskiä vastaan.

Maajoukkueura

Urytšev oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2011.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1991 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
3-metyylibentsaldehydi

3-metyylibentsaldehydi eli m-tolualdehydi on orgaaninen yhdiste ja bentsaldehydin johdos, jota käytetään esimerkiksi meklotsiini-nimisen pahoinvointilääkkeen valmistuksessa. 3-metyylibentsaldehydin kemiallinen kaava on C8H8O, moolimassa 120,149 g/mol, kiehumispiste 199 tai 93-4 (17 mmHg) °C ja tiheys 1,019 kg/dm³. Yhdisteen CAS-numero on 620-23-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 3-Methylbenzaldehyde 
ChemBlink: m-Tolualdehyde 

Aldehydit
Imaginaerum

Imaginaerum on metalliyhtye Nightwishin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa keskiviikkona 30. marraskuuta 2011 Spinefarmin kautta ja muualla maailmassa Nuclear Blastin ja Roadrunnerin kautta kahta päivää myöhemmin. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin yhtyeen verkkosivujen mukaan 10. tammikuuta 2012. 

Albumin lisäksi on tehty Stobe Harjun ohjaama elokuva Imaginaerum, joka perustuu albumiin.

Tuotanto 
Kappaleen "Song of Myself" inspiraatio on Walt Whitmanin runosta ja kolmetoistaminuuttinen kappale sisältää kuusi minuuttia puhetta. Tuomas Holopaisen mukaan siinä on kyseessä itsensä arvostaminen ilman syrjintää. Kappaleen puhutussa osuudessa on havaintoja, jotka Holopainen teki eri tilanteissa Whitmanin tyyliin.
Kappaleen "The Crow, the Owl and the Dove" inspiraatio on peräisin Henry David Thoreaun teoksesta Elämää metsässä ().

Kaupallinen menestys 
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1, jolla se vietti kolme ensimmäistä listaviikkoaan.

Imaginaerum sai Vuoden 2011 myydyin albumi -palkinnon Suomen Emma-gaalassa, vaikka levy julkaistiin vain nelisen viikkoa ennen vuodenvaihdetta.
Toiseksi tullut Adelen albumi 21 oli ollut myynnissä lähes koko vuoden. Albumi voitti vuoden 2012 metallialbumi Emma-palkinnon

Imaginaerum myi Suomessa tuplaplatinaa jo julkaisupäivänään , ja on yltänyt Suomessa triplaplatinaan, sekä kultalevyyn ainakin Kreikassa, Saksassa, Slovakiassa ja Sveitsissä. Lisäksi levy on myynyt suhteellisen hyvin Yhdysvalloissa. Albumista on tehty myös erikoisversio nimeltään Imaginaerum Tour Edition.

Kappaleet 

Albumin musiikki on myös julkaistu nimellä Imaginaerum - The Score elokuvaan liittyen.

Singlet
Ensimmäinen single "Storytime" julkaistiin Suomessa keskiviikkona 9. marraskuuta. Kappaleesta tehty musiikkivideo julkaistiin samana päivänä yhtyeen virallisella YouTube-kanavalla.

Singletietoja

Kokoonpano 
Nightwish
 Anette Olzon – laulu
 Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet, piano
 Emppu Vuorinen – sähkökitara, akustinen kitara
 Marco Hietala – basso, akustinen kitara, laulu
 Jukka Nevalainen – rummut
Vierailijat
 Troy Donockley – säkkipilli kappaleissa 5 ja 13; tinapilli kappaleissa 1, 8 ja 10; taustalaulu, bodhrán, busuki
 Pekka Kuusisto – viulu

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Angry Metal Guy: 
 Audiovideo.fi: positiivinen
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Inferno: 
 Metalliluola.fi: 8+/10
 Rumba: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nightwishin virallinen sivusto
 Imperiumin Imaginaerumin ennakkokuuntelu
 "Imaginaerum" kappale kappaleelta @ Kaaoszine
 A semiotic analysis of Nightwish’s Dark Passion Play (2007) and Imaginaerum (2011) (PDF) 

Nightwishin albumit
Vuoden 2011 albumit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gaetano Bonicelli

Gaetano Bonicelli (s. 13. joulukuuta 1924 Vilminore di Scalve) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 22. toukokuuta 1948 ja nimitettiin Albanon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mustin titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Poma, jota avustivat Clemente Gaddi ja Enrico Bartoletti.

Bonicelli sai 11. kesäkuuta 1977 nimityksen Albanon piispaksi, ja 28. lokakuuta 1981 hän sai siirron Italian sotilasarkkipiispaksi sekä Italican titulaariarkkipiispaksi. 14. marraskuuta 1989 hän sai uuden nimityksen Siena-Colle di val D'Elsa-Montalcinon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 23. toukokuuta 2001.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Luigi Bettazzi

Luigi Bettazzi (s. 26. marraskuuta 1923 Treviso) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. elokuuta 1946 ja nimitettiin Bolognan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thagasten titulaaripiispaksi 10. elokuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giacomo Lercaro, jota avustivat Gilberto Baroni ja Franco Costa.

26. marraskuuta 1966 Bettazzi sai nimityksen Ivrean hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. helmikuuta 1999. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1923 syntyneet
Elävät henkilöt
Oliokaavio

Oliokaavio on UML-mallinnuksessa käytetty kaavio, joka kuvaa olioita ja niiden välisiä suhteita tiettynä ajankohtana. Sitä voi siten pitää luokkakaavion erikoistapauksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unified Modeling Language
Augusto Farfus

Augusto Farfus Jr. (s. 3. syyskuuta 1983 Curitiba) on brasilialainen moottoriurheilija. 

Farfus aloitti uransa vuonna 1991 minibike-kilpailuissa voittaen useita paikallisia lajimestaruuksia. Vuonna 1992 hän siirtyi kartingiin, voittaen Párana State Cadet Class -luokan mestaruuden. Vuonna 1999 Farfus voitti Italian Wintercup-sarjan mestaruuden ja sijoittui toiseksi Pohjois-Amerikan mestaruussarjassa. Vuonna 2000 hän kilpaili Italian Formula Renault -sarjassa. Seuraavana vuonna hän voitti Eurocup Formula Renault -sarjan mestaruuden. Vuosina 2002–2003 Farfus kilpaili Euroseries 3000 -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2003. 

Vuosina 2004–2006 Farfus kilpaili European Touring Car -mestaruussarjassa Alfa Romeolla. Hän myös kilpaili WTCC-sarjassa vuosina 2005–2010 voittaen 13 kilpailua ja sijoittui sarjan kolmanneksi vuosina 2006 ja 2009. Vuosina 2010 ja 2011 Farfus kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa. Vuonna 2011 Farfus kilpaili Intercontinental Le Mans Cupissa BMW:llä. 

Vuonna 2012 hän kilpaili DTM-sarjassa paluun sarjaan tehneellä BMW:llä, jossa hän voitti kauden aikana yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Seuraavana vuonna Farfus jatkoi DTM:ssä voittaen kolme kilpailua sijoittuen sarjan toiseksi. Vuodesta lähtien Farfus on ajanut enimmäkseen erilaisia kestävyysajoja, kuten DTM:ää, GT-sarjoja ja 24 tunnin ajoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brasilialaiset autourheilijat
World Touring Car Championship -kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Soinniton velaarinen frikatiivi

Soinniton velaarinen frikatiivi eli soinniton velaarifrikatiivi on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [x]. Kansanomaisesti sitä kutsutaan joskus kurkku-h:ksi, vaikka se tarkkaan ottaen ääntyykin suun takaosassa. Varsinainen kurkku-h on nimeltään Soinniton faryngaalinen frikatiivi.

Esiintyminen
Soinniton velaarinen frikatiivi esiintyy useissa eri kielissä. Saksan kielessä se kirjoitetaan <ch> ja esiintyy vain takavokaalin jäljessä (niin sanottu ach-äänne, ). Etuvokaalin edellä saksan <ch> ääntyy palataalisena (niin sanottu ich-äänne, ).

Suomessa tämä äänne esiintyy glottaalifrikatiivin allofonina joissakin sanoissa, mm. lahti [ˈlɑxt̪i].

Katso myös

Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Lähteet

Viitteet

Konsonantit
Soinniton palataalinen frikatiivi

Soinniton palataalinen frikatiivi eli soinniton palataalifrikatiivi on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [ç].

Ääntäminen
Soinniton palataalinen frikatiivi äännetään suun keskiosassa. Kieli nostetaan kohti kovaa suulakea siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Kieli on suunnilleen samassa asennossa kuin äännettäessä suomen kielen j-kirjainta, mutta ilmavirta kulkee pakotetummin, eivätkä äänihuulet värähtele äänteen tuottamisen aikana.

Esiintyminen
Äänne [ç] esiintyy useissa kielissä. Norjan kielessä äänne kirjoitetaan <kj> tai toisinaan etuvokaalin edellä <k>. Saksan kielessä se kirjoitetaan <ch> ja esiintyy vain etuvokaalin jäljessä (niin sanottu ich-äänne, ). Takavokaalin edellä saksan <ch> ääntyy velaarisena (niin sanottu ach-äänne, ).

Katso myös

Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Lähteet 

Konsonantit
Leppäkoski (Janakkala)

Leppäkoski on kylä ja taajama Janakkalan kunnassa. Siellä asuu n. 500 asukasta. Kylässä toimii kaksi koulua, Haukankallion erityiskoulu ja Leppäkosken alakoulu, samassa koulurakennuksessa. Lähimpään kauppaan Ryttylässä on matkaa seitsemän kilometriä Leppäkosken omien palveluiden rajoittuessa urheiluseura Woiman omistamaan kesäkioskiin. 

Kylän läpi virtaa Puujoki, jonka koski sijaitsee Leppäkosken kartanon kohdalla. Leppäkoski sijaitsee myös vuonna 1862 valmistuneen pääradan varrella, mutta junat eivät ole pysähtyneet asemalla enää vuoden 1981 jälkeen.

Tiilitehtaat 
Leppäkosken savipitoinen maaperä ja kylän läpi kulkevan Helsinki–Hämeenlinna-rautatien valmistuminen 1862 vaikuttivat siihen, että Leppäkoskesta tuli tärkeä tiiliteollisuuskeskus. Kylässä toimi Leppäkosken kartanon mailla vuonna 1860 perustettu Leppäkosken kartanon tiilitehdas, 1862 perustettu Sipilän tiilitehdas ja 1874 perustettu Rauhaniemen tiilitehdas. Sipilän ja Rauhaniemen tehtaat yhdistyivät vuonna 1960 Rauhaniemi-Sipilä Oy:ksi. Rauhaniemi-Sipilä Oy teki konkurssin 1971. Leppäkosken kartanon tiilitehdas fuusioitiin Perusyhtymään vuonna 1977 ja tiilenvalmistus Leppäkoskella päättyi 1987. Nykyisin tehtaista on jäljellä Rauhaniemen tehtaan savupiippu.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leppäkoski; Janakkalan kunta
 Leppäkoski (Häme-Wiki)

Janakkalan kylät
Kanta-Hämeen maakunnan taajamat
Nils Bielke (1644–1716)

Nils Bielke (7. helmikuuta 1644 Tukholma – 26. marraskuuta 1716) oli ruotsalainen vapaaherra, sotilas, kuninkaan neuvostonjäsen, diplomaatti, poliitikko, kenraaliluutnantti 1678, Ranskan lähettiläs 1679–1682, Pommerin kenraalikuvernööri 1687 ja vuodesta 1690 sotamarsalkka. 

Bielke johti vuonna 1676 henkivartioväen ratsurykmenttiä Lundin taistelussa, jossa hän myös johti taistelua jatkanutta osastoa Kaarle XI:n johtaessa tanskalaisen ratsuväen takaa-ajoa. Bielke osallistui 1684–1687 Itävallan ja Turkin väliseen sotaan, jonka jälkeen hänet nimitettiin Ruotsin Pommerin kenraalikuvenööriksi. Hän hoiti virkaa vuoteen 1698 saakka.

Ura 
Nils Bielke oli Salestadin vapaaherran Ture Nilsson Bielken ja Kristina Anna Banérin pojanpoika. Hän sai jo vuonna 1649 Korppoon vapaaherran arvon. Hänet lähetettiin 1661 Klaus Tottin jälkeen Ruotsin Ranskan-lähettilääksi. Palattuaan vuotta myöhemmin kotimaahansa hän palveli hovissa. Vain 29-vuotiaana hänet nimitettiin everstinä henkivartioväen ratsurykmentin komentajaksi, missä tehtävässä hän osallistui sotaan Tanskaa vastaan. Bielke sai 1678 kenraaliluutnantin arvon. Seuraavana vuonna hänet lähetettiin lähettilääksi Ranskaan ja vuonna 1685 hän siirtyi Saksan keisarin palvelukseen.

Palattuaan Ruotsiin 1687 hän oli kuninkaallisen neuvostonjäsen, Pommerin kenraalikuvernööri ja ylipäällikkö. Hänet korotettiin kreiviksi 1687 numerolla 29 nimettynä Bielke af Åkeröksi. Bielke joutui Kaarle XII:n epäsuosioon ja hänet tuomittiin kuolemaan sekä menettämään kunniansa ja omaisuutensa, mutta hänet armahdettiin ja hän vapautui myöhemmin vankilasta.

Bielke avioitui 1669 sotamarsalkka Kustaa Hornin tyttären kreivitär Eeva Horn af Björneborgin (1653–1740) kanssa. Puolison äiti oli Sigrid Bielke. Avioparille syntyivät pojat kenraalimajuri Carl Gustaf Bielke (1683–1754) ja valtiomies Ture Gabriel Bielke (1684–1763).

Lähteet

Aiheesta muualla
G. Wittrock: Nils Bielke, Svenskt biografiskt lexikon

Ruotsin sotamarsalkat‎
Kenraalikuvernöörit
Vuonna 1644 syntyneet
Vuonna 1716 kuolleet
Heikki Varja

Heikki Varja (27. heinäkuuta 1918 Jyväskylä – 26. heinäkuuta 1986) oli suomalainen kuvanveistäjä. Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Veistosten ohella Varja on tunnettu mitalitaiteestaan. Varjalle  myönnetty Pro Finlandia -mitali vuonna 1963 ja Uudenmaan läänin taidepalkinto vuonna 1972. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin Suomen Mitalitaiteen killan ansiomitali. Varja sai professorin arvonimen vuonna 1983.

Yksityiselämä 

Varjan vanhemmat olivat salkkumestari Olli Varja ja Martta Varja (s. Nikonen). Perhe muutti Jyväskylästä Tampereelle vuonna 1920. Varjan puoliso oli lehtori Marjatta Sylvi Susanna Sihvonen, ja parille syntyi kolme lasta. Varja kuoli vuonna 1986; hänet haudattiin Mäntsälään.

Koulutus 
Varja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1940–1941 ja 1944–1945 sekä Tukholman Kungliga Akademien för de Fria Konsterna -koulussa vuosina 1945–1946. Sen jälkeen hän oli lisäksi Wäinö Aaltosen assistenttina ja oppilaana vuosina 1947–1952. Hän oli työskennellyt myös Essi ja Ben Renvallin kanssa. Hänen teoksiaan oli ensimmäistä kertaa esillä näyttelyssä Helsingissä vuonna 1943.

Tuotanto 
Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Hänen veistämiään ovat muun muassa Lauri Viidan hautamuistomerkki Tampereella vuodelta 1966 ja Rudolf Waldénin muistomerkki Valkeakoskella vuodelta 1973. Varjan tunnetuimpia teoksia on vuonna 1961 paljastettu Saarijärven Paavon patsas, joka sijaitsee Saarijärvellä. Myös Mäntsälässä on monia hänen veistoksiaan.

Veistosten ohella Varja tunnettiin mitalitaiteestaan. Hän suunnitteli lähes 70 mitalia erityisesti 1970- ja 80-luvuilla. Hänen muotoilemiaan mitaleita ovat muun muassa Suomen kuvanveistäjäliiton vuodesta 1960 lähtien jakama Pro Sculptura -mitali (yhdessä Kauko Räsäsen kanssa) ja Lahden kaupungin vuodesta 1966 lähtien jakama Lahti-mitali.

Teoksia 
Vihdin sankaripatsas, 1951
Joutsan sankaripatsas Siunaus, pronssi 1955
Lieksan sankaripatsas, 1959
Kortesjärven sankaripatsas',' 1959
Mikkelin sankaripatsas Rauhaan, 1961Ehnroosin koulun muistomerkki, Mäntsälä 1961Johannes Linnankosken patsas, Askola 1965Karjalan neito, Mäntsälä 1965
Anttolan sankaripatsas, 1969Tuolta se tulee, tuolta se tulee, rautatieläismuistomerkki, Seinäjoki 1979
 Tytöt rantakivellä, Mäntsälä 1979Uutinen, Tampere 1981Nälkävuosien 1866–68 uhrien muistomerkki, Mäntsälä 1984Levon hautausmaan sankarimuistomerkki, Lahti 1985 Rakentajien ja raivaajien muistomerkki'', Mäntsälä 1985

Kuvia teoksista

Lähteet 
Kuvataiteilijamatrikkeli
Heikki Varja (1918-1986). Tampereen nykytaiteen museo
Mäntsälän muistomerkit

Viitteet 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Rautiainen (täsmennyssivu)

Rautiainen voi tarkoittaa seuraavia:

 rautiaiset (Prunellidae), varpuslintuheimo ja sen ainoa suku (Prunella)
 rautiainen (Prunella modularis), suvun tunnetuin laji

Sukunimi 
 Aaro Rautiainen (s. 1891), jääkärieversti
 Aleksi Rautiainen (s. 1986), pesäpalloilija
 Antti Rautiainen (s. 1979), kansalaisaktivisti, kirjailija ja anarkisti
 Eemeli Rautiainen (s. 1902), neuvostoliitonsuomalainen kirjailija
 Esko Rautiainen (s. 1960), kunnanjohtaja
 Hjalmar Rautiainen (1879–1961), taidemaalari
 Iina Rautiainen (s. 1999), jalkapallomaalivahti
 Immo Rautiainen (s. 1987), pesäpalloilija
 Jutta Rautiainen (s. 1964), jalkapalloilija ja valmentaja
 Kalle Rautiainen (1889–1969), taidemaalari
 Kirsti Rautiainen, myöhemmin Pajari, (1921–2010), televisiojuontaja (Tupla tai kuitti)
 Kosti Rautiainen (s. 1987), pesäpalloilija
 Lassi Rautiainen (s. 1957), luontovalokuvaaja, kirjailija ja matkailuyrittäjä
 Liisa Rautiainen (1919–2018), suomalainen kuvataiteilija ja kuvataideopettaja
 Markus Rautiainen (s. 1993), futsalpelaaja
 Matti Rautiainen (s. 1955), jääkiekkoilija
 Mika Rautiainen (s. 1962), toimitusjohtaja
 Pasi Rautiainen (s. 1961), jalkapallovalmentaja
 Paula Rautiainen, pesäpalloilija
 Pauli Rautiainen (s. 1981), valtiosääntöasiantuntija, tutkija ja apulaisprofessori
 Pentti Rautiainen (s. 1934), jalkapalloilija ja valmentaja
 Pentti Rautiainen (1935–1995), nyrkkeilijä
 Petra Rautiainen (s. 1988), kirjailija
 Petri Rautiainen, (1965–1999), jääkiekkoilija
 Roope Rautiainen (s. 1989), jalkapalloilija
 Taneli Rautiainen (s. 1983), kuvataiteilija
 Tauno Rautiainen (1912–1962), radiotoimittaja, Viisasten kerhon perustaja
 Teemu Rautiainen (s. 1992), jääkiekkoilija
Terho Rautiainen (s. 1960), ravivalmentaja ja -ohjastaja
 Timo Rautiainen (s. 1964), kartanlukija
 Timo Rautiainen (s. 1963), muusikko ja näyttelijä
 Timo Rautiainen (s. 1974), pesäpalloilija
 Tommi Rautiainen, rumpali
 Veikko Rautiainen (1917–1999), taidemaalari
 Väinö Rautiainen (1932–2011), kansanedustaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Avioliittoyhtiö

Avioliittoyhtiö  on Hannu Lemisen ohjaama elokuva vuodelta 1942 ja hänen toinen ohjaustyönsä. Roolinimiä ei ole mainittu alkuteksteissä, ja osaa näyttelijöistä ei ole kreditoitu.

Juoni
Elokuvan päähenkilö on arkkitehti Paavo Kannas (Tauno Palo), joka omistaa sisustukseen keskittyvän yrityksen. Naiset pyörivät hänen ympärillään. Hän ottaa työntekijäkseen ahkeran ja rumaksi arvioimansa naisen, joka yllättäen paljastuukin varsin sieväksi neitoseksi.

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva saa sekä kiitosta että kritiikkiä. Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) piti elokuvaa ”onnistuneena kotimaisena elokuvakomediana”, kun taas Paula Talaskiven (Helsingin Sanomat) mielestä se oli ”ylen kevyt, harmiton ja tavanmukainen laitos, josta etsimälläkään ei löydä uutta virkistävää piirrettä”.

Tv-kriitikko Arto Pajukallio arvioi elokuvan kokemattoman ohjaajan väkinäiseksi ja sovinistiseksi komediaksi.

Näyttelijät

Lähteet

Vuoden 1942 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset uudelleenfilmatisoinnit
Hannu Lemisen ohjaamat elokuvat
Bronopoli

Bronopoli eli 2-bromi-2-nitro-1,3-propaanidioli (dioli) on palava orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, hajutonta, väritöntä tai valkoista, kiteistä ainetta. Sen kemiallinen kaava on C3H6BrNO4 ja rakennekaava HOCH2CBr(NO2)CH2OH. Bronopolista käytetään myös nimeä ß-bromi-ß-nitrotrimetyleeniglykoli.

Bronopolin moolimassa on 199,988 g/mol, sulamispiste 120–122 °C, tiheys 1,1
 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 52-51-7. Bronopoli liukenee veteen, alkoholeihin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja muihin poolisiin liuottimiin.

Ainetta käytetään teollisuudessa limaa tuottavien mikro-organismien torjunnassa sekä siemenviljan käsittelyssä. Bronopolia käytetään myös liimoissa ja maaleissa, puunsuoja-, pesu- ja desinfiointiaineissa sekä antiseptisenä säilöntäaineena kosmetiikka- ja hygieniatuotteissa.

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Bronopoli
PubChem: Bronopol 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Bronopol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Bronopol 
ChemBlink: 2-Bromo-2-nitro-1,3-propanediol 
Bronopolin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.

Alkoholit
Karl Marx -monumentti

Karl Marx -monumentti on Karl Marxille omistettu muistomerkki, joka sijaitsee Chemnitzin kaupungissa Saksassa. Muistomerkki pystytettiin vuonna 1971. Muistomerkki esittää Karl Marxin päätä, joten paikalliset kutsuvat sitä nimellä Nischel, ’pää’. Veistoksen teki neuvostoliittolainen taiteilija Lev Kerbel. Muistomerkki on 7,1 metriä korkea (alustan kanssa 13 metriä korkea), ja se on valmistettu graniitista.

Aiheesta muualla

Lähteet 

Chemnitz
Muistomerkit
Saksan taide
Karl Marx
Marvin Ogunjimi

Marvin Ogunjimi (s. 12. lokakuuta 1987 Mechelen, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija. Hän edustaa belgialaista Standard Liègeä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Ogunjimi edusti Genkiä yhteensä kuuden kauden ajan, joista yhden välissä lainasopimuksella Waalwijkissa. Hän pelasi lainakautensa aikana 27 ottelua ja teki niissä 10 maalia. Palattuaan takaisin omistajaseuraansa kaudeksi 2008–2009 Ogunjimi nousi yhdeksi joukkueen luottopelaajista. Kauden 2010–2011 Genk päätti maan pääsarjamestaruuteen.

Maajoukkueura 
Ogunjimi teki ensiesiintymisensä Belgian maajoukkueessa 8. lokakuuta 2010 vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan. Samaisessa ottelussa hän avasi myös maalitilinsä maajoukkueessa tehden joukkueensa molemmat osumat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marvin Ogunjimin tilastot National Football Teams -sivustolla 

Belgialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Formula Renault Eurocup

Formula Renault Eurocup on Euroopassa ajettava formulasarja. Nykyisin sarjassa ajetaan Formula Renault -luokan Tatuus T-318-merkkisillä autoilla. Sarja toimi oheisluokkana Formula Renault 3.5 -sarjan kanssa ja se kuului osaksi World Series by Renault -luokkaa vuosina 2005–2015.

Sarja perustettiin vuonna 1991 nimellä Rencontres Internationales de Formule Renault. Vuonna 1993 sarjan nimeksi vakiintui Eurocup Formula Renault. Kaudesta 2000 lähtien sarja on ollut yksityyppiluokka. Vuosina 2000–2009 ainoa sallittu auto oli Tatuus FR2000 ja kaudella 2010 sen korvasi uusi Barazi-Epsilon EB01. Vuodet 2013–2018 ajettiin Tatuus FR2.0/13 mukaisilla autoilla. Sarjan rengastoimittajana toimi vuosina 2005–2018 Michelin.

Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Jason Plato, Pedro de la Rosa, Olivier Couvreur, James Matthews, Cyrille Sauvage, Enrique Bernoldi, Jeffrey van Hooydonk, Bruno Besson, Gianmaria Bruni, Felipe Massa, Augusto Farfus, Eric Salignon, Esteban Guerrieri, Scott Speed, Kamui Kobayashi, Filipe Albuquerque, Brendon Hartley, Valtteri Bottas, Albert Costa, Kevin Korjus, Robin Frijns, Stoffel Vandoorne, Pierre Gasly, Nyck de Vries, Jack Aitken, Lando Norris, Sacha Fenestraz ja Max Fewtrell. 

Eniten tallimestaruuksia on JD Motorsportilla, joka voitti mestaruuden seitsemän kertaa vuosina 1996–2000, 2003 ja 2006. Renault Sports on luvannut 500 000 euron rahapalkinnon sarjan mestarille.

Mestarit

Lähteet

World Series by Renault
Sligo

Sligo () on kaupunki Luoteis-Irlannissa Sligon kreivikunnassa. Kaupunkialueella asuu 17 892, esikaupungeissa 1 510. Kaupungin historia ulottuu kivikaudelle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Irlannin kaupungit
Bernard Nsayi

Bernard Nsayi (1943 – 12. helmikuuta 2021) oli brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin Nkayin hiippakunnan piispaksi 7. heinäkuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Ignace Matondo Kwa Nzambi ja Ernest Kombo.

Nsayi erosi tehtävistään 16. lokakuuta 2001.

Lähteet 

Brazzavillenkongolaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Buklitsiini

Buklitsiini on antihistamiini ja antikolinergi, joka on rakenteeltaan piperatsiinijohdos. Buklitsiini muistuttaa läheisesti syklitsiiniä ja meklotsiinia, ja buklitsiinia voidaan samoin käyttää pahoinvoinnin ja oksentelun ehkäisyyn. Buklitsiini on yksi migreenilääke Migraleven kolmesta ainesosasta. Lääkettä on ollut saatavilla Suomessa ainakin 1970-luvulta saakka, sitä on valmistanut belgialainen UCB Pharma -lääkeyhtiö tuotenimellä Longifen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ChemSpider: Buklitsiini (6473) 
 ChEMBL: Buklitsiini (CHEMBL1201271)
 UNII: Buklitsiini (0C94V6X681) 

Antihistamiinit
Antikolinergit
Piperatsiinit
Muskariiniantagonistit
Pikisaari (Lappeenranta)

Pikisaari on Saimaan saari Lappeenrannan keskustan pohjoispuolella Kariniemen ja Rapasaaren välissä. Saari on yhdistetty mantereeseen sillalla. Matkaa keskustasta Pikisaareen on reilut 2 kilometriä. Pikisaaressa on paljon asuinkerrostaloja. Saaren pohjoisosassa sijaitsee puistoalue, sekä uimaranta ja venepaikkoja. Ulkoilureitti kiertää saaren ympäri. Paikallisliikenteen linja 8 liikennöi Pikisaaren kautta.

Pikisaari kuuluu Linnoituksen kaupunginosaan.

Historia
Nykyinen Pikisaari koostuu Tervasaaresta, Peltosaaresta ja Katajasaaresta. Saaret on liitetty toisiinsa täyttömaalla. Suurin yhdistetyistä saarista oli pitkulainen Pikisaari, jota on aiemmin kutsuttu nimellä Tervasaari. Pikisaaresta on aiemmin voinut siirtyä Voisalmensaareen kevyenliikenteen siltaa pitkin. Tuolloin alue oli Rauma-Repolan omistuksessa. Alueella sijaitsi saha ja sahan kuivaamo.

Lähteet
Pikisaaren asukasyhdistys

Viitteet 

Lappeenrannan saaret
Saimaan saaret
Ratsastushousut

Ratsastushousut ovat ratsastuksessa käytettävät housut. Ratsastushousujen tärkeimmät ominaisuudet ovat riittävä väljyys tai joustavuus, jotta normaali ja tehokas ratsastus on mahdollista, sekä hankaamattomuus ja muutenkin mukavuus käytössä. Hankauksen välttämiseksi ratsastushousut ovat yleensä hyvin tyköistuvat, jotta ryppyjä ei muodostu, ja ne ommellaan siten että ratsastajan ja hevosen väliin tulee mahdollisimman vähän saumoja. Lahkeen sisäsivulla ei yleensä ratsastushousuissa olekaan saumaa.

Nykyaikaiset eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa käytettävät ratsastushousut on yleensä tehty joustavasta materiaalista ja ne ovat hyvin vartalonmyötäiset. Lahkeen malli vaihtelee sen mukaan, onko housut tarkoitettu käytettäviksi ratsastussaappaiden kanssa (saappaanvarren sisään tuleva kapea säärenmyötäinen lahje, jonka suussa yleensä tarrakiinnitys ja joka saattaa yltää vain puoleenväliin pohjetta) vai ratsastuskenkien kanssa ("jodhpurhousut", joissa on polvesta alaspäin jonkin verran levenevä kengän varren päälle tuleva lahje ja usein jalkaterän alle tuleva lenkki hiihtohousujen tapaan).

Ratsastushousujen lahkeiden sisäsivua eli satulaa vasten tulevaa aluetta on tavallisesti vahvistettu niin kutsutuilla paikoilla. Alun perin paikkojen tarkoituksena oli varsinaisten housujen suojaaminen kulumiselta, ja ne usein ommeltiin tai teetettiin heti uusiin housuihin. Tällaiset paikat olivat kankaiset ja laajuudeltaan nykyisten polvipaikkojen luokkaa eli ylsivät lahkeen sisäsivulla hieman polvitaipeen ylä- ja alapuolelle. Nykyisin Suomessa käytetyissä ratsastushousuissa ovat yleisimpiä niin kutsutut kokopaikat, jotka yltävät lahkeensuusta aina ylös takamukselle peittäen käytännössä koko hevosen (satulan) kanssa kosketuksiin tulevan alueen, joskin myös pelkkiä polvipaikkoja näkee. Nykyiset paikat ovat usein mokkanahkaa tai samantyyppistä synteettistä materiaalia, joka lisää housujen ja siten ratsastajan istunnan "pitoa" satulassa. Myynnissä ja käytössä on kuitenkin edelleen myös kangaspaikkaisia housuja, joissa erityistä lisäpitoa ei ole.

Ratsastushousujen materiaali vaihtelee housujen käyttötarkoituksen ja käyttövuodenajan sekä muodinkin mukaan (mm. farkkukankaiset ratsastushousut). Talvikäyttöön myydään paikoilla varustettuja toppahousuja ja -haalareita mutta myös enemmän normaalien ratsastushousujen mallisia esimerkiksi softshell-housuja. Housujen värit ja kuosit vaihtelevat arkikäytössä paljolti muodin mukaan. Esimerkiksi este- ja kouluratsastuksessa kilpailuasu kuitenkin edellyttää vaaleita, käytännössä tavallisesti valkoisia ratsastushousuja.

Ennen joustavien ja kestävien housukankaiden yleistymistä ratsastushousut ommeltiin joustamattomista kankaista, jolloin reiden ja vyötärön alueelle jouduttiin käytännön syistä jättämään liikkumavaraksi "pussit". Pussihousuja saatetaan edelleenkin toisinaan kutsua ratsastushousuiksi, vaikkeivät tällaiset housut lainkaan välttämättä ole muuten ratsastukseen sopivaa mallia.

Ratsastus
Housut
Uukuniemi (kirkonkylä)

Uukuniemen kirkonkylä on kylä Parikkalan kunnassa. Se oli vuoden 2005 alussa Parikkalaan liitetyn Uukuniemen kunnan kirkonkylä. Kylällä on vanha kirkko sekä matkailukeskus Papinniemi. Uukuniemellä sijaitsee myös hautausmaa. 

Uukuniemestä on saanut nimensä punkeista eristetty Uukuniemi-virus, jonka professori Ralf Pettersson 1960-luvun alussa eristi. Tähän Bunya-virusten ryhmään kuuluu muun muassa Suomessa myyräkuumetta aiheuttava virus. Kyseistä virusta käsittelee kolmasosa Petterssonin 120 alkuperäisjulkaisusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Uukuniemen sivusto

Uukuniemen kylät
Suomen kirkonkylät
Víctor Manuel López Forero

Víctor Manuel López Forero (s. 29. maaliskuuta 1931) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan 27. lokakuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Afufenian titulaaripiispaksi 6. toukokuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aníbal Muñoz Duque, jota avustivat José Gabriel Calderón Contreras ja Alfonso López Trujillo.

López Forero sai 6. joulukuuta 1980 nimityksen Socorro y San Gilin hiippakunnan piispaksi ja 7. kesäkuuta 1985 Kolumbian sotilaspiispaksi sekä Cilibian titulaaripiispaksi. 21. kesäkuuta 1994 hänet nimitettiin Nueva Pamplonan ja 27. kesäkuuta 1998 Bucaramangan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 2009.

Lähteet 

Kolumbialaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuliterä

Tuliterä on Timo Parvelan   kirjoittama romaani, joka aloittaa Sammon vartijat -sarjan. Teoksen kustansi Tammi vuonna 2007.

Lähteet 
  
 

Timo Parvelan teokset
Suomalaiset nuorten fantasiaromaanit
Vuoden 2007 kirjat
Kadonneen valkoisen naisen syndrooma

Kadonneen valkoisen naisen syndrooma () tai kadonneen kauniin tytön syndrooma  () on termi, jota media- ja yhteiskuntakriitikot käyttävät kuvatakseen traagista katoamistapausta. Yleensä tapaukseen liittyy nuori, viehättävä valkoihoinen tyttö tai nainen. Tapauksen seuranta on mediassa usein ylimitoitettua suhteessa kadonneisiin miehiin, eri etnistä alkuperää oleviin naisiin tai vähemmän viehättäviin henkilöihin verrattuna.

Yhdysvalloissa on tutkittu, että media tahtoo keskittyä ”neitoihin hädässä”, usein juuri nuoriin valkoisiin naisiin. Yhdysvalloissa esimerkkinä on käytetty Irakin sotaa, jossa yhdysvaltalainen sotilaspartio joutui väijytykseen. Partiossa oli kolme naispuolista sotilasta, Jessica Lynch, Shoshana Johnson ja Lori Piestewa. Heistä Lynch oli valkoihoinen ja vaaleahiuksinen, Johnson tummaihoinen yksinhuoltajaäiti ja Piestewalla oli hopi-intiaanien sukujuuret. Piestewa kuoli väijytykseen, kun taas Lynch ja Johnson otettiin sotavangeiksi. Kun heidät lopulta vapautettiin, media kohdisti huomionsa valkoihoiseen Lynchiin, ei tummaihoiseen Johnsoniin tai partion miehiin. Lynch kertoi myöhemmin hämmästelleensä, miksi hänestä tehtiin mediassa sankari ja muut unohdettiin lähes täysin.

Tapauksia 
Seuraavien tapauksien yhteydessä on puhuttu kadonneen valkoisen naisen syndroomasta:

Suomi 
 Piia Ristikankare (lokakuu 1988) – ei löydetty.
 Raisa Räisänen (lokakuu 1999) – ei löydetty.
 Karoliina Kesti (heinäkuu 2011) – kateissa kuukauden, löydettiin hukkuneena; ei rikosta.

Yhdistynyt kuningaskunta 
 Sarah Everard (maaliskuu 2021) – siepattiin, löydettiin kuolleena; murhaaja tuomittiin.

Yhdysvallat 
 Polly Klaas (lokakuu 1993) – löydettiin murhattuna; murhaaja tuomittiin.
 Chandra Levy (toukokuu 2001) – kateissa seitsemän kuukautta; luurangon jäänteet löydettiin; murhaaja tuomittiin.
 Dru Sjodin (marraskuu 2003) – löydettiin murhattuna; murhaaja tuomittiin.
 Brooke Wilberger (toukokuu 2004) – siepattiin, murhaaja paljasti ruumiin sijainnin ja hänet tuomittiin.
 Taylor Behl (syyskuu 2005) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja tuomittiin.
 Michelle Gardner-Quinn (lokakuu 2006) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja tuomittiin.
 Gabby Petito (elokuu 2021) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja oli muutaman viikon kateissa ja lopulta löytyi kuolleena.

Lähteet 

Journalismi
Kadonneet henkilöt
Kriminologia
Kulttuurisosiologia
Luokkayhteiskunta
Mediatutkimus
Rasismi
Seksismi
Vihdin Pallo

Vihdin Pallo on vuonna  1967 perustettu sekä naisten että miesten tasolla maakuntasarjassa pelaava vihtiläinen pesäpalloseura. Vihdin Pallo on voittanut 14 naisten SM-sarjakauden aikana neljä SM-mitalia. Vihdin Pallo voitti naisten Suomen mestaruuden viimeksi vuonna 1998. Vuonna 2004 seura putosi naisten Superpesiksestä, mutta nousi takaisin kauden 2011 päätteeksi voittaen neljännessä finaalissa Kempeleen Kirin 2–0.

Vihdin Pallolla on kaudella 2012 naisten joukkueet Superpesiksessä sekä Ykköspesiksessä ja suomensarjassa.
Miesten edustusjoukkue pelaa suomensarjan etelälohkossa ja kakkosjoukkue maakuntasarjassa.
Tyttöjen ja poikien juniorijoukkueita seuralla on useissa ikäluokissa.

Historia 

Vihdin Pallo on perustettu vuonna 1967. Pesäpallo oli seuran tärkein laji alusta saakka. Sen lisäksi ensimmäisinä vuosikymmeninä seuran toimintaan kuului useita muitakin palloilulajeja. Vuonna 1990 lentopallolle perustettiin erikoisseura, ja ViPasta tuli samalla käytännössä pesäpallon erikoisseura.

Pesäpallon ja lentopallon eriytyminen omiin erikoisseuroihinsa osui ajankohtaan, jolloin ViPa aloitti ensimmäisen kautensa naisten superpesiksessä. Samoihin aikoihin alkoi myös ViLePassa voimakas nousu lentopallon eliittiä kohden.

1990-luvulla ViPa saavutti naisten superpesiksessä kultaa (1998), hopeaa (1992), ja pronssia (1994, 1999). Lisäksi joukkue oli useaan kertaan mitalien tuntumassa. Kauden 2003 ViPa pelasi ykköspesiksessä, nousten heti takaisin superiin. Kausi 2004 on Vihdin Pallon 14:s superpesiksessä.

90-luvun alkuvuosien väkevän nousubuumin ja suuren yleisönsuosion siivittäessä toimintaa, Nummelaan, Vihdin suurimpaan taajamaan, rakennettiin uusi uljas pesäpallostadion. Vihdin Pallon runsaslukuinen talkooväki teki tuhansia työtunteja stadionin rakentamisessa ja kehittämisessä. Kunta avusti ajanmukaisen kentän saamisessa rahallisesti, ja ViPan talkooväki teki vastineeksi kunnan omistukseen mainion liikuntapaikan komeine katsomoineen, kioskeineen ja sosiaalitiloineen.

Miesten joukkue pelasi 1990-luvulla yhden kauden ykköspesiksessä, mutta joukkueen sarjatasoksi on vakiintunut suomensarja, jossa se on usean kauden ajan kuulunut lohkonsa parhaisiin

Junioritoiminta

Palkinnot ja huomionosoitukset

Palkitut 

Kärkilyöntikuningatar:
 Virpi Hukka (2012)

Vuoden jokeri:
 Satu Laine (1994)

Kultainen räpylä:
 Pirjo Haukkamaa (1994, 1996)

Vuoden pelinjohtaja:
 Heikki Reunanen (1998)

Naisten Itä-Länsi-valinnat 

 Heli Ruoho (1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995)
 Satu Hakala (1991, 1992)
 Jaana Pulliainen (1991, 1992)
 Taina Iso-Kungas (1992)
 Pirjo Haukkamaa (1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998)
 Minna Niemelä (1993, 1994)
 Anne Nurmela (1993, 1994, 1995)
 Mirkka Oinonen (1993)

 Tiina Paananen (1994)
 Kaisu Eronen (1995)
 Marika Nurminen (1997)
 Eevamari Polvi (1998)
 Niina Jakonen (1999)
 Krista Laurila (1999, 2000)
 Päivi Väistö (1999)

Lähteet 
 Seuran viralliset sivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Vihtiläiset urheiluseurat
Pesäpalloseurat
Sandringhamin kartano

Sandringhamin kartano on Britannian kuningasperheen omistama kartano Sandringhamin kylässä Norfolkissa. Kartanoon kuuluu 8 000 hehtaarin tilukset, ja se on ollut kuningasperheen omistuksessa vuodesta 1862. Alkuperäinen kartano oli rakennettu 1700-luvulla, ja nykyisen ulkoasunsa kartano sai 1860-luvun jälkeen Walesin prinssi Edwardin omistusaikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norfolkin rakennukset ja rakennelmat
Kartanot
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset residenssit
Finnhits 3

Finnhits 3 on suomalaisia iskelmiä sisältävän Finnhits-albumisarjan kolmas albumi, joka ilmestyi vuonna 1976. Levyn kappaleet on äänitetty vuosien 1967 ja 1976 välillä. Levytyksistä suurin osa on kuitenkin levytetty vuosina 1975 ja 1976. Vanhemmista levytyksistä kokoelmaan on valikoitu "Kanssasi sun", joka on äänitetty vuonna 1970 mutta nousi hittilistoille vasta vuonna 1975. "Ruusut hopeamaljassa" -levytyksestä on julkaistu vuonna 1967 levytetty versio, vaikka laulusta nousi vuonna 1975 listoille saman vuoden maaliskuussa levytetty versio nimeltään "Ruusuja hopeamaljassa".

Albumi oli Mitä Suomi soittaa -listan ykkösenä huhti- ja toukokuussa 1976.

Kappaleet 
A-puoli
Katri Helena: 
Erkki Liikanen: 
Markku Aro: 
Seppo Närhi: 
Pekka Himanka: 
Reijo Taipale: 
Eija Sinikka: 
Gulliver: 
B-puoli
Vicky Rosti: 
Fredi: 
Erkki Junkkarinen: 
Erkki Liikanen: 
Merja Rantamäki: 
Tapani Kansa: 
Matti Esko: 
Danny:

Lähteet

Viitteet 

Finnhits-albumit
Vuoden 1976 kokoelma-albumit
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2011 pelattiin Itävallassa ja Tšekin tasavallassa 10.–18. syyskuuta 2011. Serbian lentopallomaajoukkue voitti loppuottelun Italiaa vastaan.

Osallistuvat maat

Kotijoukkueet
 Itävalta
 Tšekki
Suoraan vuoden 2009 kisojen perusteella
 Puola
 Ranska
 Bulgaria
 Venäjä
 Serbia
Karsintojen kautta
 Slovenia
 Suomi
 Portugali
 Saksa
 Slovakia
 Italia
 Belgia
 Viro
 Turkki

Pelipaikat
Wiener Stadthalle D, Wien, Itävalta – Lohko A ja loppupelit
KV Arena, Karlovy Vary, Tšekin tasavalta – Lohko B ja loppupelit
Olympiahalle Innsbruck, Innsbruck, Itävalta – Lohko C
O2 Arena, Praha, Tšekin tasavalta – Lohko D

Sijoituksen määräytyminen
Otteluvoitto 3–0 tai 3–1: 3 pistettä voittajalle, 0 hävinneelle
Otteluvoitto 3–2: 2 pistettä voittajalle, 1 hävinneelle
tasapisteissä ratkaisee järjestyksen:
a) voitetut ottelut, b) eräsuhde ja c) eräpistesuhde.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Lopulliset sijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Confédération Européenne de Volleyball
http://www.cev.lu/mmp/online/website/news/news_online/754/12786_EN.html
Home Page

Euroopan-mestaruuskilpailut miesten
Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2011
Euroopan-mestaruuskilpailut 2011 miesten
Tšekin urheilutapahtumat
Itävallan urheilutapahtumat
Hohtopensasyökkönen

Hohtopensasyökkönen (Amphipyra pyramidea) on eteläisessä Suomessa jokseenkin yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Hohtopensasyökkönen on melko kookas yöperhonen. Etusiivet ovat kauttaaltaan voimakkaan kiiltävät ja pohjaväriltään tummanruskeat. Rengastäplä ja ulompi poikkiviiru ovat terävärajaiset, vaaleat ja erottuvat selkeästi. Sisempi poikkiviiru on yleensä ruskeampi, voimakkaasti mutkitteleva ja tekee siiven etureunassa jyrkän mutkan kohti siiven tyveä. Poikkiviirujen väliin jäävä siiven osa on jokseenkin tasaleveä ja ulomman poikkiviirun luona väriltään hyvin tumma. Takasiivet ovat terävärajaisesti erottuvaa ruskeaa etureunaa lukuun ottamatta voimakkaan kuparinruskeat. Pään etuosan huulirihmat ovat kokonaan vaaleat. Siipiväli on 47–52 mm.

Hohtopensasyökkösen voi sekoittaa vain harvinaisempaan hämypensasyökköseen (Amphipyra berbera). Lajien erottaminen toisistaan voi olla varsin hankalaa.

Levinneisyys ja lentoaika 
Hohtopensasyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta ja Etelä-Euroopasta Keski-Euroopan ja Venäjän läpi aina Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Vaasa-Joensuu-linjalle saakka. Perhosia voi tavata heinäkuun lopusta lokakuun alkupuoliskolle.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji viihtyy kosteissa lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä. Aikuiset perhoset lentävät pimeän laskeuduttua ja tulevat valolle, mutta huomattavasti useammin makealla nesteellä kostutetulle syötille. Toukka koteloituu kotelokopan sisään maahan. Muna talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka elää tammella (Quercus) ja muutamilla muilla lehtipuilla sekä kuusamilla (Lonicera) ja syreenillä (Syringa) .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 lepiforum.de 
 ohjeita lajien A. pyramidea ja A. berbera erottamiseen 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Pensasyökköset
Joe Kocur

Joseph George ”Joe” Kocur (s. 21. joulukuuta 1964) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Sukutaustaltaan hän on puolalainen.

Pelaajaura 
Kocur pelasi ennen ammattilaisuraansa Yorkton Terriersissä juniorisarja SJHL:ssä ja Saskatoon Bladesissä juniorisarja WHL:ssä. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:ään numerolla 88 varaustilaisuuden 1983 viidennellä kierroksella. Hänen ammattilaisuransa alkoi Red Wingsin silloisessa farmijoukkueessa Adirondack Red Wingsissä AHL:ssä. 

Kocur pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 1984–1985 (debyytti helmikuussa 1985) ja vakiinnutti paikkansa seuraavalla kaudella. Hän oli kovaa taklaava alempien ketjujen laitahyökkääjä, joka hoiti myös poliisin roolia. Hänestä ja joukkuetoveristaan Bob Probertista alettiin 1980-luvulla käyttää yhteistä lempinimeä Bruise Brothers. Kocur oli kaudella 1985–1986, jolla hän sai yhteensä 377 jäähyminuuttia, koko NHL:n jäähytilaston kärkinimi, minkä lisäksi hän oli joukkueensa eniten jäähyminuutteja saanut pelaaja myös kausina 1986–1987 ja 1989–1990. Hän teki NHL-uransa ennätyspisteet, 36 tehopistettä (16 maalia ja 20 syöttöpistettä 71:ssä runkosarjaottelussa), kaudella 1989–1990. Kaikkina muina runkosarjakausina hän teki alle 20 pistettä.    

Kocur siirtyi maaliskuussa 1991 New York Rangersiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai hänen lisäkseen Pär Djoosin, ja jossa Red Wingsiin siirtyivät Jim Cummins, Kevin Miller ja Dennis Vial. Siirron jälkeisinä kausina hänen jäähylukemansa laskivat selvästi NHL-uransa alkuvuosiin verrattuna. Vuonna 1994 hän oli voittamassa ensimmäisen kerran urallaan Stanley Cupia. Maaliskuussa 1996 Kocur siirtyi Vancouver Canucksiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai vaihdossa maalivahti Kay Whitmoren. Hän edusti Canucksia vain kauden 1995–1996 lopun.

Kocur pelasi syksyllä 1996, jolloin oli ilman NHL-sopimusta, San Antonio Dragonsissa IHL:ssä ennen kuin palasi saman vuoden joulukuussa Detroit Red Wingsiin. Hän oli voittamassa Red Wingsissä Stanley Cupin mestaruutta vuosina 1997 ja 1998. Hänen viimeiseksi kaudekseen jäi kausi 1998–1999, jolla hän oli sivussa yli 40:stä ottelusta loukkaantumisten vuoksi.

Kocur pelasi 15 kautta kestäneellä NHL-urallaan 820 runkosarja- ja 118 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 162 tehopistettä, 80 maalia ja 82 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 22 tehopistettä, 10 maalia ja 12 syöttöpistettä. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runkosarjassa 2 519 ja pudotuspeleissä 231.

Pelaajauran jälkeen 
Pelaajauransa jälkeen Kocur toimi 2000-luvun alussa aluksi Detroit Red Wingsin videovalmentajana ja vuosina 2002–2004 apuvalmentajana. Hän on toiminut myös seuran alumniyhdistyksen puheenjohtajana. Kocur on myös perustanut oman yrityksen nimeltä Kocur Enterprises.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Detroit Red Wingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Hämypensasyökkönen

Hämypensasyökkönen (Amphipyra berbera) on yleisehkö loppukesän yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Hämypensasyökkönen on suhteellisen kookas, tummanruskea yöperhonen, jonka siipien pinta on melko kiiltävä. Etusiivet ovat pohjaväriltään tummanruskeat. Rengastäplä ja ulompi poikkiviiru ovat vaaleat ja erottuvat selvästi. Sisempi poikkiviiru on sävyltään ruskeampi, ja mutkittelustaan huolimatta se on siiven etureunassa lähes suora. Poikkiviirut eivät ole yhdensuuntaiset, vaan niiden väliin jäävä alue on siiven takareunassa huomattavasti kapeampi kuin siiven etureunassa, eikä siiven keskivaiheilla näkyvä tumma varjostuma kosketa ulompaa poikkiviirua. Takasiivet ovat etureunastaan ruskeat, mutta muuten kuparinruskeat. Etureunan väri sulautuu siipeen ilman selvää rajaa, ja siipisuonet näkyvät takasiivissä yleensä muuta siipeä tummempina. Imukärsän sivuilla sijaitseat huulirihmat ovat tummat ja niissä on vaalea kärki. Siipiväli on 47–52 mm.

Hämypensasyökkönen muistuttaa huomattavan paljon yleisempää hohtopensasyökköstä (Amphipyra pyramidea), josta se tunnistettiin omaksi lajikseen vasta vuonna 1968. Joskus lajin varmistamiseksi perhosen genitaalien tutkiminen voi olla tarpeen.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja eteläiseen Skandinaviaan. Suomessa hämypensasyökkönen on etelärannikon ja Lounais-Suomen laji, josta ei ole juurikaan havaintoja Pori–Kouvola-linjan pohjoispuolelta. Perhosia voi tavata heinäkuun lopulta syyskuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji on kosteapohjaisten, erityisesti tammea kasvavien lehto- ja sekametsien asukki. Sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta voi olla sopivalla paikalla runsaskin. Perhoset lentävät hämärässä ja tulevat valolle, mutta huomattavasti helpommin syötille. Täysikasvuinen toukka koteloituu kotelokopan sisään maahan. Muna talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka elää erityisesti tammilla (Quercus), mutta kelpuuttaa ravinnokseen myös muita lehtipuita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 lepiforum.de 
 ohjeita lajien A. pyramidea ja A. berbera erottamiseen 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Pensasyökköset