joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Saurus (autonvalmistaja)

Saurus-nimisiä palo- ja pelastusajoneuvoja suunnitellaan, valmistetaan ja markkinoidaan Saurus Oy:n (ent. Sammutin Oy) tehtailla Jyväskylän Säynätsalossa. Yritys kuuluu Nordic Rescue Group-konserniin. Yhtiön noin 20 miljoonan euron myynnistä 40% tulee ulkomailta ja se on ainoa palo- ja pelastusajoneuvoja ulkomaille vievä yritys Suomessa.   Paloautoja valmistuu vuodessa seitsemänkymmentä esimerkiksi Scanian, Volvon, MAN:n ja Sisun alustoille. Tehtaalla on 80 prosenttia Suomen markkinoista.

Telinekeskus Oy (nyk. Bronto Skylift) perusti Säynätsalon aktiivisen teollistamispolitiikan seurauksena Brontosaurus Oy -nimisen tytäryhtiön paikkakunnalle 1983. Telinekeskuksen päätuotteet olivat nostolava-autot, mutta Säynätsalossa tehtiin ja markkinoitiin paloautoja sekä palokalustoa. Kunnan takaamat yrityksen tilat valmistuivat 1983. Tuolloin henkilökuntaa oli 20–25, vuonna 1992 keskimäärin 50 ja 15 alihankintatöissä Teollisuustalolla. Säynätsalossa valmistettiin autojen kori ja tarpeellinen erikoistekniikka. Vuonna 1983 paloautoja valmistui 28 ja 1990 jo 65. Aluksi tuotanto myytiin lähes yksistään kotimaahan, jossa yhtiöllä oli 70–80 prosentin markkinaosuus. Viennin osuus oli alkuvuosina noin 10–15 prosenttia mutta noin 60 prosenttia vuonna 1993. Tuolloin liikevaihto oli 35–40 miljoonaa markkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saurus

Palo- ja pelastustoimi
Autonvalmistajat
Suomalaiset teollisuusyritykset
Jyväskyläläiset yritykset
Anna Bondestam

Anna Karoliina Bondestam (o.s. Elfving, (1. huhtikuuta 1907 Pietarsaari – 6. maaliskuuta 1995 Pietarsaari) oli suomenruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja historioitsija.

Henkilöhistoria 
Pietarsaaressa syntyneen Bondestamin vanhemmat olivat kansanedustaja Otto Elfving ja tupakkatehtaan työnjohtaja Lina Elfving (o.s. Hiltunen). Bondestamin puoliso oli päätoimittaja Henning Bondestam, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1936.

Bondestam valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1932. Myöhemmällä urallaan hän sai mainetta historiantutkijana, 1977 hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvo. Bondestam palasi samana vuonna pääkaupunkiseudulta Pietarsaareen, jossa hän kuoli 1995. Hän testamenttasi jäämistönsä Pietarsaaren kaupungille, ja hänen kirjakokoelmansa pääsi Pietarsaaren kaupunginkirjastoon.

Kirjallinen tuotanto 
Bondestam julkaisi ensimmäisen teoksensa 1936. Romaanien ohella hän julkaisi muun muassa novellikokoelmia, runoja ja näytelmiä sekä ruotsinsi suomalaista kirjallisuutta. Hänen viimeiseksi kaunokirjalliseksi teoksekseen jäi runokokoelma Jordnära (1972).

Teokset 
 Panik i Rolleby, 1936
 Fröken Elna Johansson, 1939
 Lågt i tak (suom. Urhea nuoruus), 1943
 Klyftan (suom. Kuilu), 1946
 Sällboda frivilliga deckarkår, 1949
 Enskilt område, 1952
 Vägen till staden (suom. Tie kaupunkiin), 1957
 Stadens bröd, 1960
 Jakobstads svenska arbetarförening 60 år, 1964
 Arbetet. En tidning i Åbo på 1910-talet och människorna kring den, 1968
 Åland vintern 1918, 1972
 Jordnärä, 1972
 En stad förvandlas, 1978
 Som en stubbe i en stubbåker. Finlands svenska arbetarförbund 1899−1974, 1978 
 Sallys Saga. En bok om Sally Salminen till 50-årsminnet av ”Katrina”. 1986 
 Jakobstad, vintern 1918 : Pietarsaaren talvi 1918, 1990 (Ruotsiksi ja suomeksi). Suom. Mikkonen, Maija
 Eldsjälar, 2001
 Se även Finlands författare 1917−1944, 1981
Lähde:

Suomennetut teokset 
 Urhea nuoruus: romaani, suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Tammi, 1944.
 Veikko Huovinen, Havukka-ahon ajattelija . Helsinki: Työväen sivistysliitto , 1953. − (Työväen sivistysliiton opintosuunnitelmia.). 
 Tie kaupunkiin, suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Tammi, 1958.
 Kuilu, Suom. Elvi Sinervo. Hki: Tammi, 1967.
 Kaupunki muuttuu, suom. Elvi Sinervo . Pietarsaari: Pietarsaaren kaupunki, 1981 ISBN 951-95104-2-7.

Palkinnot 
 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto, 1973
 Pro Finlandia -mitali, 1988

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kielenkääntäjät
Suomalaiset historioitsijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Suomalaiset työläiskirjailijat
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Työväentalo

Työväentalo on työväenyhdistyksen kokoontumistilakseen rakentama talo. Suomessa on yleensä kyse lähinnä sosiaalidemokraattisten ja vasemmistoliittolaisten yhdistysten rakennuksista. Tunnettu työväentalo on esimerkiksi Helsingin työväentalo.

Muiden aatteellisen yhdistyksen kuin työväenyhdistysten kokoontumistilakseen rakentamista taloista käytetään Suomessa nimitystä seurantalo. 2000-luvulla seurantaloja ja työväentaloja ylläpitävien yhdistysten valtakunnallisilla  yhteenliittymillä on Suomessa ollut yhteistoimintaa.

Suomen ohella työväentaloja on monissa muissa Euroopan maissa, joissa niistä käytetään nimitystä "kansantalo" (esimerkiksi ). Työväentaloja on esimerkiksi Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa. Venäjälle rakennettiin myös työväentaloja, mutta vuoden 1917 vallankumousten jälkeen niitä alettiin kutsua työntekijöiden klubeiksi tai kulttuuritaloiksi.

Katso myös
Haali
Kansantalojen Liitto‎

Lähteet

Aiheesta muualla
 Työväentalot, Kansantalojen liitto
Marjatta Pokela

Anna Marjatta Pokela (o.s. Nikula; 5. tammikuuta 1925 Kouvola – 13. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen laulaja, sanoittaja ja säveltäjä.

Pokela opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän kirjoitti uransa aikana kolmisensataa laulua, ja hänet muistetaan parhaiten lastenmusiikin säveltäjänä: hänen tuotantoaan ovat mm. ”Vaarin saari”, ”Mörrimöykky”, ”Mörköooppera”, ”Mörrimöykyn suvi”, ”Mörkö se lähti laivaan”, ”Ihme ja kumma”, ”Pupu Tupunan lauluja” ja ”Karamelliooppera”. Hän esitti myös kansanmusiikkia yhdessä puolisonsa, kanteletaiteilija Martti Pokelan ja tyttärensä Eveliinan (nyk. Eeva-Leena Pokela) kanssa. 

Pokelalle myönnettiin mm. erityis-Emma 1984, Valtion Lastenkulttuuripalkinto ja Artium Cultori -mitali. 

Marjatta Pokela kuoli 77-vuotiaana syöpään Helsingissä. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.

Nukkearkku 
Nukkearkku on Marjatta Pokelan jäämistöstä löytynyt musiikkikuunnelma, jonka viimeistelivät hänen tyttärensä Eeva-Leena Pokela sekä tyttärenpoikansa Jyri Sariola (joka myös sovitti ja sävelsi musiikin lopulliseen muotoonsa). Marjatta Pokela työsti musiikkisatua, ennen kuolemaansa mutta sairauden edetessä energiaa ei enää riittänyt laulujen ja tarinan viimeistelyyn. Hän myös mietti, olisiko satu jopa liian jännittävä pienille lapsille. 

Kuunnelman tarina kertoo, kuinka maalta isoäidin luokse kaupunkiin muuttavat lapset löytävät ullakolta taianomaisen Nukkearkun, johon liittyy useita outoja asioita.

Kahden CD:n julkaisu vuodelta 2012 sisältää itse musiikkikuunnelman kertojanaan Eeva-Leena Pokela ja toisella levyllä Marjatta Pokelan sanoittamia lauluja kuunnelmasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Perkiö, Pia: Marjatta Pokela: Laulaen laulujen luojaksi. (Elvis 4/2001)
 
 
 Setä-Hermannin valssi 25.9.1965 (YLE:n Elävä arkisto)

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Richard Tötterman

Richard Evert Björnson Tötterman (10. lokakuuta 1926 Helsinki – 11. joulukuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan lakitieteen lisensiaatti ja filosofian tohtori. Hän oli tasavallan presidentin kansliapäällikkö 1966–1970, ulkoasiainministeriön valtiosihteeri 1970–1975 ja sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Lontoossa 1975–1983 ja Bernissä 1983–1990.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset valtiosihteerit
Suomalaiset juristit
Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Hindinkielinen Wikipedia

Hindinkielinen Wikipedia ( Wikipīḍiyā) on hindinkielinen Wikipedia. Se perustettiin heinäkuussa 2003 ja sen muokkaajat ovat pääasiassa intialaisia. Hindinkielisessä Wikipediassa on yli  artikkelia.

Hindinkielinen Wikipedia
Vironkielinen Wikipedia

Vironkielinen Wikipedia () on Wikipedian vironkielinen versio. Se aloitettiin 24. heinäkuuta 2002. Uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista vironkielinen on artikkelimäärältään kolmanneksi suurin heti suomen- ja unkarinkielisen jälkeen. Se oli järjestyksessä 41. Wikipedian kieliversio, joka saavutti 100 000:n artikkelin virstanpylvään. Tällä hetkellä vironkielisiä artikkeleita on 221 067 (1.8.2021).

Virstanpylväitä
 15. toukokuuta 2005 — 10 000 artikkelia
 30. lokakuuta 2006 — 25 000 artikkelia
 4. kesäkuuta 2008 — 50 000 artikkelia
 18. toukokuuta 2010 — 75 000 artikkelia
 25. elokuuta 2012 — 100 000 artikkelia
 23. tammikuuta 2014 — 120 000 artikkelia
 6. joulukuuta 2015 — 140 000 artikkelia
 25. maaliskuuta 2016 — 145 000 artikkelia
 5. lokakuuta 2016 — 150 000 artikkelia
 13. elokuuta 2017 — 160 000 artikkelia
 27. helmikuuta 2018 — 170 000 artikkelia
 24. elokuuta 2018 — 180 000 artikkelia
 4. huhtikuuta 2019 — 190 000 artikkelia
 12. elokuuta 2019 — 200 000 artikkelia

Katso myös 
 Wikipedia:Võronkielinen Wikipedia

Vironkielinen Wikipedia
Moritz Rabinowitz

Moritz Moses Rabinowitz (20. syyskuuta 1887 Rajgrod, Puola – 27. helmikuuta 1942 Sachsenhausen, Saksa) oli menestyvä norjalainen liikemies. Hän joutui keskitysleirille juutalaisen syntyperänsä tähden ja menehtyi siellä.

Moritz Rabinowitz muutti Norjaan Bergeniin vuonna 1909. Vuonna 1911 hän siirtyi Haugesundiin, jossa avasi pienen vaatekaupan. Hänen liikeideansa on myydä laatuvaatteita kohtuuhintaan norjalaiselle maanviljelijä- ja työväestölle. Hän ryhtyi tuomaan Saksasta miestenvaatteita ja kenkiä. Hän avasi liikkeitä myös Bergeniin, Stavangeriin, Saudaan, Egersundiin ja Kristiansandiin. Haugesundin keskustaan ilmestyi vielä 1938 hänen moderni vaateliikkeensä Condor. Vuonna 1940 hänelle työskenteli jo 140 työntekijää.

Rabinowitz käytti yhteyksiään ja omaisuuttaan yhteisöllisesti. Jouluisin hän hankki uudet kengät orpokotien lapsille ja lähetti joululahjoja vankiloihin jaettavaksi vangeille, sekä jakoi lahjoja myös merimiesunionin ja sinisen ristin joulujuhlissa. Talvisodan sytyttyä Rabinowitz puhui Suomen tukemisen puolesta ja järjesti vaatekeräyksiä apupakettien lähettämiseksi Suomeen. 

Moritz Rabinowitz oli niin ikään yhteiskuntakriitikko. Vuonna 1933 häneltä ilmestyi kriittinen kirja Hitleristä ja kansallissosialismista. Hän kirjoitti poleemisia artikkeleita myös Haugesunds Avis -nimiseen paikallislehteen. Kun saksalaiset miehittäessään Norjan saapuivat Haugesundiin, he olivat hyvin tietoisia tämän antinatsistisista kannanotoistaan.  Rabinowitz oli haluton pakenemaan, mutta suostui lähtemään Åkrafjordeniin, jossa hän piileskeli saaressa kuusi kuukautta, mutta joutui vangituksi. Hän menehtyi perheineen keskitysleireillä.

Rabinowitzin vaiheita käsittelee dokumenttielokuva Mannen som elsket Haugesund.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lyhytelämäkerta norjaksi
Elämäkertaa elokuvan pohjalta norjaksi

Norjalaiset liikemiehet
Holokaustissa kuolleet
Toisen maailmansodan siviiliuhrit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Husby (Tukholma)

Husby on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman eli Västerortin alueella ja kuuluu hallinnollisesti Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Akallan, Kistan ja Tenstan kaupunginosat. Vuosina 1971–1980 kaupunginosa tunnettiin nimellä Husby gård. Siellä on nykyisin 11 790 asukasta, ja maa-alaltaan kaupunginosa on 1,85 neliökilometrin laajuinen. Vuonna 2007 Husbyn väestöstä 81,7 % oli taustaltaan joko ensimmäisen tai toisen sukupolven maahanmuuttajia.
Husbyssä on uimahalli sekä seikkailukylpylä Husbybadet. 

Husbyssä on paljon yhdistyksiä. Rakennuskanta on peräisin 1970-luvun Miljoonaohjelmasta.

Husby oli aiemmin varsin rauhallinen. Tukholman mellakat saivat 19. toukokuuta 2013 alkunsa Husbystä ampumavälikohtauksesta. Muutamien päivien aikana kymmeniä autoja poltettiin. Alueella on senkin jälkeen ilmennyt paljon levottomuuksia, ja siellä on väkivaltaisia jengejä.

Liikenne
Tukholman metron Husbyn metroasema otettiin käyttöön 5. kesäkuuta 1977. Asema sijaitsee kalliotunnelissa Husby centrumin alapuolella.

Lähteet

Tukholman kaupunginosat
Tohtori Katinkoski

Tohtori Katinkoski (Dr. Catorkian) on kuvitteellinen hullu tiedemies Prätkähiiret-sarjassa, jonka loi Rick Ungar. Hänen ensiesiintymisensä oli animaatiosarjan jaksossa Muistikatkos vuonna 2006.

Hahmo
Tohtori Katinkoski on Karvapallon henkilökohtainen tiedemies, jota pidetään hulluna. Hän onnistui kehittämään samanlaisen uudistajan, jonka Rontti keksi ja on myös löytänyt muutamia Nuikin kehittämiä keksintöjä, joiden avulla Katinkoski on auttanut Karvapalloa ja Kattinaattoria yrittämään tuhota prätkähiiret. Karvapallon lisäksi Katinkoski työskentelee Palkin palkkalistoille, kuten Nuikki teki samanlaisia keksintöjä Lalli Leipäjuustolle.

Esiintymiset 

 Muistikatkos
 Desperado
 Saturnuksen surffaavat kissat
 Jyrinää kilparadalla
 Kyberhiiret Marsista
 Taistelu tulevaisuudesta

Prätkähiiret-sarjan hahmot
Kuvitteelliset tieteilijät
Kuvitteelliset kissat
Kuvitteelliset avaruusolennot
Ӛ

Ӛ, ӛ on tarkkeella varustettu kyrillinen kirjain, joka sisältyy hantin aakkosiin. Kirjain on muodostettu kyrillisestä švaa-kirjaimesta (ә) lisäämällä siihen treema.

Ääntäminen
Ӛ ääntyy hantissa laveana puolisuppeana keskivokaalina .
Ӣ

Ӣ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy tadžikin aakkosiin. Kirjain on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta и lisäämällä siihen pituusmerkki.

Ääntäminen
Ӣ ääntyy tadžikissa sanan lopussa painollisena laveana suppeana etuvokaalina //.
95 S 58–61

95 S 58–61, lempinimeltään Musti, on Suomen puolustusvoimien aikaisemmin käyttämä raskas sinko. Se oli pääasiassa jalkaväkiprikaatien kalustoa. Ase on saanut lempinimensä kovaäänisestä koiran haukahdusta muistuttavasta laukausäänestä. Raskas sinko on korvattu 2010-luvulla NLAW-ohjuksella.

Raskas sinko on kehitetty vuonna 1958 ja sen pyörillä varustettu jalusta on vuodelta 1961. Toimintaperiaatteeltaan ase on rekyylitön tykki, jossa taakse purkautuva suihku kumoaa rekyylin. Tulisuihku ja sen paineaalto ovat vaarallisia 30 × 20 metrin alueella eikä singolla näin ollen voi ampua suljetussa tilassa.

Aseen kokonaispaino on 140 kg, josta putki 90 kg ja jalusta 50 kg. Kaliiperi on 95 mm. Suurin tehokas ampumaetäisyys liikkuvaan maaliin on 700 metriä ja paikallaan olevaan 1000 metriä. 
Singon ammus on patruuna, jossa kranaatti on kokonaisuus ajopanoksen kanssa. Hylsy on samalla seula, jonka muodostama paine-ero lähettää kranaatin matkaan. Vertailun vuoksi kevyessä singossa seula on erillinen ja vaihdettavissa.

Alkuperäinen ontelokranaatti läpäisee panssaria 300 mm ± 40 millimetriä. 
Käytössä oli myös elävää voimaa sekä pesäkkeitä vastaan tarkoitettu sirpalekranaatti. Sen suurin ampumaetäisyys on noin 2000 metriä. Sirpalekranaatti voidaan ampua herkästi syttyvänä tai jäykkänä. Jäykkänä lentonopeuden täytyy hidastua äkillisesti esteeseen osuessa. Herkkänä sytytin toimii osuessaan esimerkiksi ruohonkorteen.

Panssarintorjuntalaukauksen paino on 10,2 kg josta kranaatin osuus on 4,6 kg. Sen lähtönopeus on 615 m/s  Sirpalelaukauksen paino on 12,7 kg josta kranaatin osuus on 7,2 kg. Lähtönopeus on 400 m/s. Tulinopeus on 6−8 laukausta minuutissa.

1990-luvulla singolle hankittiin uusi ampumatarvike joka paransi läpäisyä. Sen läpäisykyky oli 560 mm tasakoosteista panssariterästä. Tämä ontelokranaatti on varustettu vaunujen reaktiivipanssaroinnin läpäisyä helpottavalla kovalla kärjellä.

Raskaan singon tähtäin on optinen. Tähtäin, sen tähtäyskuvio ja käyttöperiaate ovat samankaltaisia kuin kevyessä 55 S 55 -singossa tähtäyskuvion vastatessa raskaan singon ominaisuuksia. Vaakasuorat viivat ovat nopeuden ennakkomerkintöjä ja pystyviivat korotusmerkkejä panssarintorjunnalle. Suuremmat korotusmerkinnät ovat sirpalekranaateille. Kohteen etäisyys voitdaan mitata tähtäimen käyrillä sijoittamalla se käyrien väliin.

Raskassinkoryhmään kuului kahdeksan miestä: johtaja, ampuja, lataaja/vara-ampuja, kaksi ammusmiestä, ryhmän varajohtaja sekä kaksi raskain ja kevyin kertasingoin varustautunutta sinkomiestä. Ryhmä liikutti asetta ja muuta tuliasemakalustoa usein juosten tai talvella hiihtäen, vetämällä niitä ahkiossa perässään. Tällöin saatettiin puhua leikkisästi esimerkiksi "mustin ulkoiluttamisesta".

Katso myös 
 55 S 55
 M40

Lähteet 

 Puolustusvoimat: kalustoesittely: 95 S 58-61
 Panssarintorjuntaopas  (pdf)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kuvia, lähinnä Otso 2005 -harjoituksesta

Panssarintorjuntasingot
Suomen puolustusvoimien kalusto
Musti

Musti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 Musti, perinteinen suomalainen koiran nimi
 95 S 58–61, "musti", raskas sinko
 Musti, Eino Leinon romaani
 Musti Laiton, suomalainen yhtye.
 Musti, suomalaisen maastohiihtäjän Sami Jauhojärven lempinimi
 Haara-Musti, lampi Mikkelissä
 Pieni-Musti, lampi Mikkelissä
 Iso-Musti, lampi Laukaalla
 Vähä-Musti, lampi Laukaalla.
Ӄ

Ӄ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy hantin Surgutin murteen sekä tšuktšin aakkosiin. Tšuktšissa voidaan käyttää vaihtoehtoisesti myös kirjainta қ. Ӄ on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta к lisäämällä siihen koukku.

Ääntäminen
Ӄ ääntyy hantissa ja tšuktšissa soinnittomana uvulaarisena klusiilina //.
Ӎ

Ӎ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ainoastaan kiltinänsaamen aakkosiin. Kirjain on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta м lisäämällä siihen häntä.

Ääntäminen
Ӎ ääntyy kiltinänsaamessa soinnittomana bilabiaalisena nasaalina //.
Jakob Einstein

Jakob Einstein oli Albert Einsteinin setä ja yksi tärkeimmistä opettajista hänen nuoruudessaan. Jakob Einsteinilla oli Jakob Einstein & Co niminen yritys, jossa Albert Einsteinin isä, Hermann Einstein, oli osakkaana.

Jakob Einstein opetti Albert Einsteinia matematiikassa, jopa yli sen mitä koulussa opetettaisiin. Toinen merkittävä hahmo Einsteinin matemaattisessa oppimisessa oli Max Talmund.

Einsteinit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Michele Besso

Michele Besso (25. toukokuuta 1873– 15. maaliskuuta 1955) oli sveitsiläis-italialainen insinööri ja Albert Einsteinin hyvä ystävä heidän opiskellessa ETH Zürichissä ja koulujen jälkeen Sveitsin patenttitoimistossa. Besson ajatellaan johdattaneen Einsteinin Ernst Machin töihin, jotka ovat todella skeptisiä fysiikan suhteen.

Aiheesta muualla 
 http://www.aip.org/history/einstein/early3.htm
 http://physicsweb.org/articles/review/11/10/1
 http://www.tc.umn.edu/~janss011/pdf%20files/EBms.pdf 

Italialaiset insinöörit
Sveitsiläiset henkilöt
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Miep Gies

Miep Gies (15. helmikuuta 1909 Wien – 11. tammikuuta 2010) oli yksi henkilöistä, jotka piilottivat ja suojelivat Anne Frankin perhettä natsien juutalaisvainoilta Alankomaiden miehityksen aikana. Hän löysi ja talletti jälkipolville Anne Frankin päiväkirjat, jotka myöhemmin julkaistiin kuvauksena elämästä holokaustin keskellä.

Gies evakuoitiin joulukuussa 1920 Wienistä Leideniin, sillä hänen kotialueellaan oli yhä ruokapula ensimmäisen maailmansodan jäljiltä. Hän siirtyi Amsterdamiin 1922. 

Gies meni naimisiin Jan Giesin kanssa ja sai ainoan lapsensa vuonna 1950. Anne Frankin päiväkirjan julkaisun jälkeen hänet on mm. julistettu vanhurskaaksi kansakuntien joukossa. Hänelle on myönnetty vuonna 1994 Saksan Bundesverdienstkreuz, vuonna 1995 Yad Vashem -mitali sekä Raoul Wallenberg -palkinto. Alankomaiden kuningatar Beatrix löi hänet Orania-Nassaun ritarikunnan ritariksi vuonna 1997. Vuonna 1994 Miep Gies sai Saksan Liittotasavallan ansioristin. Hän vastaanotti Los Angelesissa yhdessä Jon Blairin kanssa Oscarin 1996 dokumenttielokuvasta Anne Frank Remembered. 

Hän on kirjoittanut kirjan Anne Frank, suojattini (; Tammi 1988).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Miep Giesin viralliset sivut 

Itävaltalaiset henkilöt
Alankomaalaiset henkilöt
Yli satavuotiaiksi eläneet itävaltalaiset
Yli satavuotiaiksi eläneet alankomaalaiset
Kansallissosialismi
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Abram Ioffe

Abram Fjodorovitš Ioffe (, 29. lokakuuta 1880 – 14. lokakuuta 1960) oli neuvostoliittolainen fyysikko.

Elämä 
Ioffe syntyi keskiluokkaisessa juutalaisperheessä nykyisen Ukrainan alueella Venäjän keisarikunnassa. Ioffe valmistui Pietarin valtionyliopistosta vuonna 1902, minkä jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta Münchenissä Röntgenin laboratoriossa. Ioffe väitteli tohtoriksi Münchenin yliopistossa vuonna 1905.

Koska Röntgen toimi myös Annalen der Physik-lehden toimittajana, pystyi Ioffe näkemään lehteen lähetettyjä julkaisuja. Ioffen mukaan hän näki Albert Einsteinin vuoden 1905 töissä, jotka julkaistiin Annalen der Physikissä, kahden tekijän nimet: Einstein ja Marić. Tämän mukaan Einstein olisi saanut huomattavan avun vaimoltaansa suppean suhteellisuusteorian muotoilussa. Varsinaisia todisteita Marićin osallisuudesta ei ole, mutta kukaan ei ole myöskään pystynyt kyseenalaistamaan Marićin osallisuutta. Myöhemmin Einstein lahjoitti merkittävän osa Nobel-palkintorahoistaan entiselle vaimolleen, Mileva Marićille.

Vuodesta 1906 lähtien Ioffe teki töitä Pietarin teknillisessä korkeakoulussa, missä hän myöhemmin eteni professoriksi. Ioffe kääntyi luterilaiseksi vuonna 1924 (vai 1911?), koska halusi mennä naimisiin ei-juutalaisen naisen kanssa. Hänestä tuli filosofian maisteri () vuonna 1913. Tätä ennen, vuonna 1911, hän oli tietämättä yhdysvaltalaisen Millikanin työstä sähkökenttäkokeen, jossa varautuneet mikropartikkelit leijuvat sähkökentässä  Vuonna 1915 hän väitteli tohtoriksi. Vuonna 1918 hän nousi Fysiikan ja teknologian osaston johtajaksi pietarilaiseen fysiikan instituuttiin.

1930-luvun alussa Puna-armeijan ilmapuolustus kehitti "radiopaikannusta" eli tutkaa. Useat tiedeinstituutit osallistuivat kehitystyöhön. Tammikuussa 1934 Tiedeakatemia organisoi konferenssin tästä teemasta - Ioffe oli sen koollekutsuja ja kokosi sen puheet raportiksi, joka julkistettiin ja tieto tutkan kehitystyöstä Neuvostoliitosta levisivät kautta maailman.

Vuonna 1942 Ioffe kieltäytyi osallistumasta Neuvostoliiton atomiase-projektiin vedoten suhteellisen korkeaan ikäänsä.

1950 Ioffe menetti johtoasemansa Leningradin fysiikan ja teknologian instituutissa. Vuodet 1952-54 hän toimi Tiedeakatemian puolijohdelaboratoriota. Ioffen kuoltua vuonna 1960 Leningradin fysiikan ja teknologian instituutti nimettii Ioffe-instituutiksi.

Tieteellinen ura 
Ioffe tutki paljon sähkömagnetismia, radiologiaa, kiteisen aineen rakennetta, valosähköistä ilmiötä ja lämpösähköistä ilmiötä. Hän oli yksi keskeisimmistä hahmoista ydinfysiikka, suprajohtavuutta ja radioaktiivisuutta tutkivien laboratorioiden rakentamisessa. Monista laboratorioista tuli myöhemmin itsenäisiä opistoja.
Ioffen pedagoginen työ näkyi neuvostoliittolaisessa koulufysiikassa. Hänen oppilaitaansa olivat muun muassa Aleksandr Aleksandrov, Jakov Dorfman, Pjotr Kapitsa, Isaak Kikoin, Igor Kurtšatov, Jakov Frenkel, Nikolai Semjonov ja Lev Artsimovitš.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sosialistisen työn sankarit
Venäläiset fyysikot
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Ulla-Leena Alppi

Ulla-Leena Alppi (s. 22. heinäkuuta 1949 Tampere) on suomalainen poliitikko, kirjailija ja sijaisvanhempikouluttaja. Alppi on ollut muun muassa Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustaja (1976–1987), kaupunginvaltuutettu Tampereella (1973–1980 ja 2013–) ja Porvoossa (2005–2009) sekä SKDL:n varapuheenjohtaja (1979–1988).

Alpin vanhemmat olivat kommunisteja ja hän kasvoi kansandemokraattiseen järjestöelämään. Vuosina 1970–1973 Alppi työskenteli Tampereella Valion pakkaajana ja oli vuosina 1971–1973 pääluottamusmiehenä. Hän kävi Sirola-opistoa vuonna 1974, minkä jälkeen hän toimi Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton (SDNL) Tampereen piirisihteerinä. Vuosina 1976–1980 Alppi oli SDNL:n varapuheenjohtaja. Eduskunnassa Alppi oli muun muassa sosiaalivaliokunnan, valtiovarainvaliokunnan ja Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Hän oli  presidentina valitsijamiehenä vuosien 1978 ja 1982 vaaleissa.

Alppi jätti politiikan 1980-luvun lopussa. Hän luopui kansanedustajuudesta ja päätti keskittää toimintansa naistyöhön Suomen Naisten Demokraattisessa Liitossa, myöhemmin Vasemmistonaisissa. Hän oli Vasemmistonaisten puhenainen 1990–1991.

Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Alppi palasi edustukselliseen politiikkaan. Hänet valittiin Porvoon kaupunginvaltuustoon Vasemmistoliiton listalta 233 äänellä. Toukokuussa 2010 Alppi päätti pyrkiä takaisin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän sai 4 008 ääntä, muttei tullut valituksi. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Alppi valittiin 1 436 äänellä Tampereen kaupunginvaltuustoon. Hän uusi valtuustopaikkansa vuoden 2017 kuntavaaleissa 1434 äänellä ja vuoden 2021 kuntavaaleissa 1220 äänellä.

Teokset

Lähteet 

Kansanedustajat
SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
Vasemmistoliiton poliitikot
Tampereen kaupunginvaltuutetut
Porvoon kaupunginvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Maurice Allais

Maurice Allais (31. toukokuuta 1911 Pariisi, Ranska – 9. lokakuuta 2010 Saint-Cloud, Ranska) oli tunnettu ranskalainen taloustieteilijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1988 Nobelin taloustieteen palkinto ”hänen uraauurtavasta työstään koskien markkinoiden teoriaa ja voimavarojen tehokasta hyödyntämistä”.

Allais valmistui École polytechniquesta. Hänen nimensä muistetaan myös Allais'n paradoksista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nobelin taloustieteen palkinnon saajat
Ranskalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Robert Brown

Robert Brown (21. joulukuuta 1773 – 10. kesäkuuta 1858) oli brittiläinen kasvitieteilijä. Robert Brown löysi lähes 2 000 vielä tieteelle tuntematonta kasvia elämänsä aikana. Robert Brown tunnetaan Brownin liikkeen löytämisestä, jonka Albert Einstein selitti vuonna 1905.

Elämä 
Brown syntyi Skotlannissa vuonna 1773 ja opiskeli lääketiedettä Edinburghin yliopistossa. Brown liittyi armeijaan vuonna 1795 ja toimi kirurgina. 

Brown lähti Länsi-Australiaan joulukuussa vuonna 1800 tekemään työtä kasvitieteen parissa kolme ja puoli vuotta. Australiassa olon aikana hän keräsi yhteensä 3 400 kasvia, joista 2 000 oli tuntemattomia. Suurin osa Brownin kokoelmasta on hävinnyt.

Robert Brown kuoli Soho aukiolla vuonna 1858 ja hänet haudattiin Kensal Greenin hautausmaalle

Ura

Brownin liike 

Brown tutki siitepölyä ja lehtisammalten sekä kortteiden itiöitä vedessä mikroskoopin avulla vuonna 1827. Brown huomasi tutkittavien kappaleiden liikkuvan epämääräisiä ratoja pitkin vedessä, vaikkei niihin pitäisi vaikuttaa ulkoisia voimia. Ilmiöstä hämmästyneenä hän päätti tutkia vastaavaa tilannetta tuhkan, eli aineella joka ei ole eloperäistä, avulla. Brown huomasi tilanteen toistuvan myös tuhkalla, joten kyseessä ei voinut olla itiöiden itse aiheuttama liike. Brownin liike säilyi selittämättömänä vuoteen 1905 asti, jolloin Albert Einstein selitti ilmiön.

Aiheesta muualla 
 Robert Brown Orchids.co.in:ssä
 Brian J. Fordin esitelmä Brownista
 PDF-tiedosto muutamista Brownin alkuperäistöistä

Brittiläiset kasvitieteilijät
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1773 syntyneet
Vuonna 1858 kuolleet
Anton Huotari

Anton Huotari (21. tammikuuta 1881 Nurmes – 7. marraskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja ja päätoimittaja. 

Mäkitupalainen Olli Huotarin ja Maria Korhosen poika Anton kävi kansakoulun ja ylemmän käsityöläiskoulun ja toimi sitten kirjanpitäjänä. Hän aloitti Työmiehen vakinaisena avustajana 1900. Viipuriin hän siirtyi 1902, jossa työskenteli toimittajana Viipurin Sanomissa ja Viipuri-lehdessä, mutta julkaisi myös omaa Viipurin työ -lehteä 1904–1905.

Tampereelle Kansan Lehteen Huotari siirtyi 1906. Lehden päätoimittajana hän toimi 1911–1918 ja työskenteli sen ohella Maanvuokraaja-lehden toimittajana 1911–1912. Sisällissodan aikana talvella 1918 Huotari toimi Suomen Pankin punaisen johtokunnan puheenjohtajana. Sisällissodan jälkeen hän joutui vankilaan poliittisista syistä neljäksi vuodeksi. Kansan Lehden toimittajaksi hän palasi vapauduttuaan 1922. Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajaksi Huotari valittiin seuraavana vuonna eli 1923. Tässä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka, Huotari hirttäytyi työhuoneessaan marraskuussa 1931.  Huotari oli paitsi sanomalehtimies ja Sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton perustajia, myös kaunokirjallisten tekstien tuottaja. Vuonna 1902 hän julkaisi kertomuskokoelman Kärsimysten tiellä.

Huotari oli Helsingin kaupunginvaltuutettu, eduskunnassa hän toimi SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1910 ja 1911–1918. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Myös Huotarin puoliso vuodesta 1902 Anni Huotari (o.s. Torvelainen, k. 1943) oli SDP:n kansanedustaja.

Teoksia 
 Kaikuja Karjalasta : kesälehti Suomen työväelle ; toim. Anton Huotari, F. E. Koponen. Viipurin uusi kirjapaino, Viipuri 1902
 Evankeliumi köyhille ja puutteenalaisille ; kirjoittanut A. H-i. Työväen sanomalehti, Helsinki 1903, 1906
 Yksimielisyyden voitto : kertoelma. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1903
 Kärsimysten teillä. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1905
 Ihanneliitto-työn opas. Suomen sosialidemokratinen naisliitto, Viipuri 1908
 Sosialistien "tuulentuvat" : vähän ajateltavaa vaalien aikana. Kansan lehti, Tampere 1908
 Ihanneliittotyön opas : Amerikan suomalaisten oloihin soveltuvia korjauksia tehty ; toim. Anton Huotari. Suom. sos. kustannusyhtiö, Fitchburg, Massachusetts 1915
 Pieni kunnallisasiain käsikirja : maalaiskuntain kunnallisten toimihenkilöiden ja yksityisten tarpeeksi ; käsikirjoituksen tarkastanut Ali Keskinen. Tekijä, Tampere 1915
 Kansa raittiiksi, kieltolaki kunniaan!. Sosialidemokraattinen raittiusliitto, Helsinki 1926

Lähteet 

 
  Sivu 316.

Viitteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Työväen pääneuvoston jäsenet
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
Pekka Huttunen (kansanedustaja)

Kalle Petter (Pekka) Huttunen (2. elokuuta 1871 Rantasalmi – 25. marraskuuta 1932 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918. Sisällissodan aikana Huttunen työskenteli punaisten hallinnossa ja siirtyi sodan loppuvaiheessa kansanvaltuuskunnan tehtävissä Neuvosto-Venäjälle.

Elämä 
Rantasalmen Putkisalossa syntyneen Huttusen vanhemmat olivat torppari Kalle Huttunen (1846−1921) ja Ulrika Maria Hirvonen (1845−1929). Huttunen viljeli isänsä kanssa Putkisalon kartanon mailla sijainnutta torppaa ja oli myöhemmin lampuotina. Vuonna 1917 Huttunen oli työmiehenä Säämingissä.

Huttunen kuului vuonna 1904 toimintansa aloittaneen Rantasalmen työväenyhdistyksen perustajajäsenin. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Huttunen oli kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 1918 saakka. 

Sisällissodan aikana Huttunen toimi kansanvaltuuskunnan maatalousasian osaston apulaisvalvojana. Huhtikuun puolivälissä hänet nimettiin Santeri Mäkelän valitsemaan ryhmään, joka lähti Venäjälle tutkimaan punapakolaisille tarkoitetun siirtokunnan sijoituspaikkaa. Huttusen ohella siihen kuuluivat kansanedustajat Jukka Pohjola ja Kalle Lepola.

Maanpakolaiseksi jäänyt Huttunen asettui lopulta perheineen Neuvosto-Karjalaan, jossa hän työskenteli vuodesta 1922 Petroskoin seminaarin suomenkielisen osaston taloudenhoitajana. Lehtitietojen mukaan Huttunen kuoli Petroskoissa marraskuussa 1932. Suomessa hänet julistettiin kuolleeksi vuonna 1975.

Perhe 
Huttusen puoliso oli Joroisessa syntynyt Iida Juutilainen (1874−1944), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1898. Pariskunnalla oli kahdeksan lasta. Heidän poikansa Armas Huttunen (1900−1918) kuului punakaartiin ja kuoli 17-vuotiaana Lahden vankileirillä.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Etelä-Savon vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Herut

Herut oli oikeistolainen puolue Israelissa vuodesta 1948 vuoteen 1988 asti, jolloin Herut ja Likud yhdistyivät. Puolueen perusti alun perin Menachem Begin.

Israelilaiset puolueet
Yhtä tyhjän kanssa

Yhtä tyhjän kanssa (Insignificance, suomenkielisessä DVD-julkaisussa nimellä She's the Bomb) on vuonna 1985 ilmestynyt draama/komedia-elokuva, jonka on ohjannut Nicolas Roeg. Elokuvan tapahtumat sijouttuvat vuoteen 1954 ja keskittyy neljään henkilöön, jotka ovat tunnettuja julkisuudenhenkilöitä, Marilyn Monroe, Joseph McCarthy, Joe DiMaggio ja Albert Einstein.

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat
Nicolas Roegin ohjaamat elokuvat
1950-luvulle sijoittuvat elokuvat
Mimmi Hämäläinen

Mimmi Margareta Hämäläinen (o.s. Turunen, 23. kesäkuuta 1884 Tohmajärvi – 22. heinäkuuta 1973 Lieksa) oli suomalainen ratavartijan vaimo ja kansanedustaja. Hämäläinen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1909–1911. Hänet valittiin kansanedustajaksi Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä.

Mimmi Hämäläinen syntyi Tohmajärvellä torppareiden Olli Turusen ja Riitta Kaisa Heikkisen tyttäreksi. Kansanedustajaksi hänet valittiin kolmansissa eduskuntavaaleissa 1909 vain 24-vuotiaana eli juuri ääni- ja vaalioikeus ikärajan ylittäneenä. Ennen häntä samasta vaalipiiristä nuorten naisten edustajana oli ollut Jenny Upari. 

Mimmi Hämäläinen meni 1914 naimisiin Pielisjärvellä ratavartijana toimineen Toivo Juhana Hämäläisen kanssa. Myöhemmin perhe muutti Lieksaan samoihin tehtäviin.

Aiheesta muualla

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kansanedustajat
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Lapset (EP)

Lapset on Sielun Veljien vuonna 1983 julkaistu EP. Levyn kappaleet löytyvät Hei soturit -albumin CD-versiolta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ismo Alanko
 Alf Forsman
 Jouko Hohko
 Jukka Orma

Aiheesta muualla 
 Lapset discogs.com -sivustolla

Lähteet 
 Discogs.com: Alangolla - Ismo Alangon lauluja

Viitteet 

Vuoden 1983 EP:t
Sielun Veljien albumit
Watkins Glen International

Watkins Glen International on kilparata Watkins Glenissä, Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa. Rata valmistui vuonna 1956.

Radalla ajettiin Formula 1 -sarjan Yhdysvaltain Grand Prix kausilla 1961–1975 ja Itä-Yhdysvaltain Grand Prix kausilla 1976–1980. Formula 1 -sarjan lisäksi rataa käyttävät – tai ovat joskus käyttäneet – muun muassa NASCAR, Indy Racing League, Formula 5000 ja Champ Car.

Formula 1 -sarjan osakilpailuissa Watkins Glenillä on kuollut kaksi kuljettajaa. 1973 kuoli aika-ajoissa ranskalainen François Cevert ja seuraavana vuonna 1974 itävaltalainen Helmuth Koinigg.

Lähteet 
 F1-ruutu – Watkins Glen
 Watkins Glen International

Yhdysvaltain moottoriradat
Formula 1 -radat
Champ Car -radat
NASCAR-radat

New Yorkin osavaltion urheilupaikat
Pulmanki

Pulmanki (, ) on kylä ja entinen kunta Finnmarkin läänissä Norjassa. Pulmanki sijaitsee lähellä Suomen rajaa ja Utsjoen Nuorgamin kylää. Pulmangin kylän itäpuolella pääosin Suomen alueella sijaitseva Pulmankijärvi laskee Pulmankijoen kautta Tenojokeen. Pulmanki erosi Uuniemen kunnasta 1. tammikuuta 1903. Siihen aikaan paikkakunnalla asui 450 asukasta. Pulmangissa puhutaan sekä pohjoissaamea että norjaa.

Pulmanki yhdistyi viereisen Tenon kunnan kanssa 1. tammikuuta 1964.

Lähteet

Finnmarkin läänin kylät
Teno (kunta)
Norjan entiset kunnat
Lykomedes

Lykomedes (), joka tunnettiin myös nimellä Lykurgos, oli kreikkalaisessa mytologiassa Skyroksen kuningas Troijan sodan aikana. Skyros ei lähettänyt joukkoja sotaan.

Kun Akhilleuksen äiti Thetis kuuli ennustuksen, joka vihjasi hänen poikansa saavan surmansa Troijassa, hän lähetti tämän Lykomedeen hovin suojiin. Piileskelynsä aikana Akhilleus solmi salaa rakkaussuhteen Lykomedeen vanhimman tyttären Deidameian kanssa, joka myöhemmin synnytti tälle Neoptolemoksen. Kun Odysseus ja Diomedes myöhemmin saapuivat Skyrokseen, etsimään Akhilleusta ja onnistuivat paljastamaan tämän Lykomedeen tyttärien joukosta, Akhilleus lähti heidän mukanaan Troijaan. Neoptolemos pysyi isoisänsä luona kunnes hänetkin pyydettiin mukaan sodan loppuvaiheissa.

Lykomedeen mainitaan myös surmanneen Theseuksen joko pelosta tai tehdäkseen Menestheukselle palveluksen työntämällä tämän kalliolta alas.

Lähteet

Kreikkalainen mytologia
Victoria Memorial Hall

Victoria Memorial Hall (usein vain lyhyemmin Victoria Memorial) on Kalkutassa Intiassa sijaitseva Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattarelle ja Intian keisarinnalle Viktorialle pystytetty muistomerkki.

Sen suunnittelusta on vastannut William Emerson, ja sen tyyli heijastelee Agran Taj Mahalia. Emersonia pyydettiin alun perin suunnittelemaan muistomerkki italialaiseen renessanssityyliin, mutta hän oli kuitenkin pelkästään eurooppalaisten tyylien käyttöä vastaan ja lisäsi muistomerkkiin Mughal-vaikutteita. Valvovana arkkitehtina toimi Vincent Esch, ja muistomerkkiä ympäröivien puutarhojen suunnittelusta vastasivat lordi Redesdale sekä David Prain. 

Muistomerkki rakennettiin vuosina 1906-1921. Sen julkisivu on verhoiltu valkoisella marmorilla. Rakennukseen on sijoitettu museo, ja sitä valvoo Intian kulttuuriministeriö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Intian monumentit ja muistomerkit
Museot
Kalkutan rakennukset ja rakennelmat
Ivar Hörhammer

Ivar Gabriel Hörhammer (11. helmikuuta 1884 Örebro – 3. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen taidekauppias ja kansanedustaja. Hörhammer tunnetaan parhaiten nimeään kantavasta taidegalleriasta. Taidekaupan Hörhammer aloitti 1916 osakkaana Stenmanin taidesalongissa. Oman taidekaupan ja gallerian hän aloitti 1917–1918.

Olutpanimonhoitaja Karl Ludwig Hörhammerin ja Josefine Charlotte von Wildenrath poika Ivar työskenteli konttoristina Helsingissä 1900–1907. Seuraavat kymmenen vuotta hän toimi muun muassa Folktribunen-lehden toimittajana, Arbetet-lehden päätoimittajana, SDP:n ja Suomen työläisliiton taloudenhoitajina. Hörhammer oli myös Suomen shakkiliiton puheenjohtaja. Hän kuului Ruotsalaisen työväenliiton hallitukseen.

Eduskunnassa Hörhammer kuului SDP:n ryhmään vuosina 1909–1911. Hänet valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä.

Galerie Hörhammer Oy:n toimitusjohtajana ja taidekauppiaana Hörhammer toimi kuolemaansa saakka. Galleria toimii edelleen Helsingissä Isolla Roobertinkadulla.

Hörhammer oli naimisissa neljä kertaa.

Aiheesta muualla

Suomalaiset taidekauppiaat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kansanedustajat
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Katekoli

Katekoli on orgaaninen yhdiste (fenyylialkoholi, dioli) muodostuen bentseenirenkaasta ja siihen liittyneestä kahdesta hydroksyyliryhmästä (OH). Katekoli on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä, joilla on tunnusomainen haju. Kiteet muuttuvat ruskeiksi ilman tai valon vaikutuksesta. Sen kemiallinen kaava on C6H6O2 ja rakennekaava on C6H4(OH)2. Katekolista käytetään myös nimityksiä pyrokatekoli, 1,2-bentseenidioli, ja 1,2-dihydroksibentseeni. Katekoli  on bentseenidiolin isomeerinen muoto resorsinolin (1,3-bentseenidioli) ja hydrokinonin (1,4-bentseenidioli) kanssa.

Katekolin moolimassa on 110,11 g/mol, sulamispiste 105 °C, kiehumispiste  245,5 °C, suhteellinen tiheys 1,344 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 127 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 510 °C sekä CAS-numero 120-80-9. Katekolia liukenee veteen 43 g/100 ml.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistus ärsyttää ihoa, hengitys- ja ruoansulatusteitä sekä syövyttää silmiä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, johtaen keskushermoston toiminnan heikkenemiseen, kouristuksiin ja hengitysvajeeseen. Altistuminen voi aiheuttaa verenpaineen nousua. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.

Valmistus ja käyttö 
Varhaisimmat katekolin valmistusmenetelmät perustuivat kivihiilitervan tislaukseen tai 2-kloorifenolin hydrolyysiin, mutta nämä menetelmät ovat nykyään vain vähän käytettyjä. Katekolia voidaan valmistaa fenolin ja vetyperoksidin välisellä reaktiolla, eliminaatioreaktiolla 1,2-syklohekseenidiolista tai kuumentamalla pfenoli-sulfonihappoa emäksen kuten kaliumhydroksidin läsnä ollessa. Katekolia käytetään hapetuksenestoaineena ja valokuvien kehityksessä reagenssina. Tärkeimmät käyttökohteet ovat kuitenkin muiden yhdisteiden, kuten guajakolin, väriaineiden ja maatalouskemikaalien karbofuraanin ja propoksuurin valmistaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

PubChem: Catechol 
DrugBank: 1,2-Dihydroxybenzene 
KEGG: Catechol 
ChemBlink: Pyrocatechol 

Fenolit
Lufthansa CityLine

Lufthansa CityLine GmbH on saksalainen alueellinen lentoyhtiö. Se on täysin Lufthansan omistuksessa ja osa Lufthansa Regionalia. Lufthansa City Line on Euroopan suurin alueellinen lentoyhtiö. Yhtiön virallinen kotipaikka on Köln-Bonnin lentoasema, ja tärkeimmät solmukohdat ovat Frankfurtin lentoasema ja Münchenin lentoasema.

Historia
Lentoyhtiö perustettiin nimellä Ostfriesische Lufttaxi vuonna 1958. Yhtiö uudelleenorganisoitiin ja nimettiin uudelleen DLT Luftverkehrsgesellschaftiksi 1. lokakuuta 1974. Se aloitti yhteistyön Lufthansan kanssa lyhyillä reiteillä vuonna 1978. Vuonna 1988 kaikki yhtiön toiminnot siirtyivät Lufthansan alaisuuteen. Maaliskuussa 1992 DLT:stä tuli kokonaan Lufthansan tytäryhtiö ja nimi vaihtui Lufthansa City Lineksi. Lufthansa City Line työllistää 2 332 henkilöä.

Kohteet 
Kotimaan kohteet: Berliini, Bremen, Köln, Dortmund, Dresden, Düsseldorf, Frankfurt, Friedrichshafen, Hampuri, Hannover, Leipzig/Halle, München, Nürnberg ja Stuttgart.
Ulkomaan kohteet: Amsterdam, Barcelona, Basel/Mulhouse, Belgrad, Bilbao, Birmingham, Bologna, Bordeaux, Bratislava, Bryssel, Budapest, Bukarest, Edinburgh, Firenze, Gdańsk, Geneve, Graz, Göteborg, Helsinki, Katowice, Kiova, Krakova, Kööpenhamina, Linz, Lontoo, Luxemburg, Lyon, Madrid, Manchester, Marseille, Milano, Napoli, Newcastle, Nizza, Oslo, Pariisi, Poznań, Praha, Riika, Rooma, Rostov, Sarajevo, Sofia, Stavanger, Tallinna, Torino, Toulouse, Tukholma, Varsova, Wien, Vilna, Zagreb ja Zürich.

Lufthansa CityLine on myös liikennöinyt Turkuun.

Laivasto 

Laivaston keski-ikä syyskuussa 2022 on 15,1 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lufthansa CityLine
Lufthansa CityLine Fleet
Lufthansa Group 
Miles & More 
Star Alliance

Lufthansa
Landau–Kleffnerin oireyhtymä

Landau–Kleffner syndrooma (LKS) on lapsuusiän epileptinen oireyhtymä, jolle on tyypillistä jo opitun puheen tuottamisen ja ymmärtämisen häviäminen. Diagnosoinnin kriteeri on poikkeavuus EEG- eli aivosähkökäyrässä. Poikkeavuus tarkoittaa unen aikana ilmenevää aivojen sähköistä häiriötä, joka näkyy aivosähkökäyrässä piikkeinä tai piikkihidasaaltoina. 70–80 prosentilla diagnosoiduista esiintyy varsinaisia epileptisiä kohtauksia, kuten yleistyviä tajuttomuus-kouristuskohtauksia tai poissaolokohtauksia.

Landau–Kleffner oireyhtymän syytä ei tunneta. Oireyhtymä puhkeaa lapsuusiällä (yli 2-vuotiailla, tavallisimmin 5–7-vuotiailla) niillekin, joilla ei aiemmin ole ollut minkäänlaisia puheen kehitykseen liittyviä ongelmia. Kuulohahmottaminen saattaa häiriintyä pahoin, alkuvaiheessa lapsi ei esimerkiksi välttämättä reagoi puhelimen tai ovikellon ääneen. Erityisiä piirteitä käytöksessä saattavat olla levottomuus, tarkkavaisuushäiriöt, masennus ja ärtyneisyys. Haastava käyttäytyminen johtuu suurelta osin puheen ymmärtämisen ja tuottamisen vaikeuksista.

Oireet ovat yleensä hyvin hoidettavissa epilepsia- tai kortisonilääkityksellä. Muita hoitokeinoja ovat epilepsiakirurgia ja immunoglobuliinihoito. Kohtaukset loppuvat yleensä murrosiän jälkeen, ja aivosähkökäyrä on tavallisesti normaali jo noin viidentoista vuoden iässä. Puheen ymmärtämisen ja tuottamisen palautumisennuste on hyvin yksilöllinen. Kielelliset ongelmat saattavat jatkua jonkinasteisina aikuisuuteen saakka, vaikka joillakin diagnosoiduilla edistystä tapahtuu ajan kanssa. Ennuste on sitä huonompi, mitä myöhemmin aivojen sähköinen häiriö saadaan hallintaan ja mitä varhaisemmin LKS puhkeaa.

Landau–Kleffnerin oireyhtymän esiintyvyys on suurempi miehillä kuin naisilla. Sairaus havaittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1957. Kuvattuja tapauksia on yhä alle 200.

Lähteet 
 

Oireyhtymät
Erkki Tuuli

Erkki Viktor Tuuli (25. heinäkuuta 1914 Johannes – 19. tammikuuta 1994 Vantaa) oli suomalainen varatuomari. Hän oli patentti- ja rekisterihallituksen pääjohtaja 1963–1978. Tätä ennen hän toimi Kouvolan kauppalan- ja kaupunginjohtajana vuosina 1949–1963. Hänelle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi 1981. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana 1954–1966.

Hänen vanhempansa olivat laivuri Joel Viktor Tuuli ja Hilja Maria Kaukiainen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1941 Eeva Lyylikki Alonen.

Aiheesta muualla

Lähteet 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vantaan kaupunginvaltuutetut
Kouvolan kaupunginjohtajat
Kymen vaalipiiri
Valtionlaitosten johtajat
Suomalaiset juristit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Rosemary Sutcliff

Rosemary Sutcliff (14. joulukuuta 1920 – 23. heinäkuuta 1992) oli brittiläinen romaanikirjailija, joka muistetaan parhaiten historiallisesta fiktiostaan. Hänen tuotantonsa on suunnattu etupäässä lapsille.

Vuonna 2008 The Times asetti Sutcliffin sijalle 49 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.

Elämä ja ura
Sutcliff syntyi Surreyssä, mutta merivoimien upseerina toimineen isän työn vuoksi perhe kiersi tukikohdissa eri puolilla maailmaa, kunnes tytär oli kymmenvuotias. Sutcliff sairastui kaksivuotiaana Stillin tautiin, vaikeaan niveltulehdukseen, joka rajoitti olennaisesti hänen liikkumiskykyään ja pakotti hänet lopulta pyörätuoliin.

Sutcliff sai varhaisen koulutuksen äidiltään mennen kouluun vasta yhdeksänvuotiaana. Äiti opetti häntä suurelta osin ääneen lukien, ja Sutcliff oli erityisen kiinnostunut legendoista ja muinaishistoriasta. Kirjallisuudesta hänen suosikkejaan olivat muun muassa H. C. Andersenin sadut sekä Nalle Puh ja Kaislikossa suhisee. Toisaalta hän kuunteli innolla myös isänsä ja tämän kollegoiden tosikertomuksia.

14-vuotiaana Sutcliff  siirtyi taidekouluun opiskelemaan maalariksi. Toisen maailmansodan aikana hän ansaitsi elantoaan maalaamalla miniatyyrikuvia sotapalveluksessa olevista miehistä heidän perheilleen tai puolisoilleen. Hänen vammansa vuoksi hänen ei katsottu voivan maalata suurempia maalauksia, joten hän kääntyi kirjoittamisen pariin – siitä huolimatta, että koulutodistuksissa häntä pidettiin käytännössä lukutaidottomana.

Sutcliff kirjoitti versioita brittiläisistä legendoista, ja hänen tietämättään eräs ystävä näytti käsikirjoitusta Oxford University Pressin edustajille. Sitä ei kelpuutettu, mutta Sutcliffiä kehotettiin kirjoittamaan Robin Hoodista ja hänelle tarjottiin 50 punnan etukäteismaksu. Sutcliffin esikoisteos, perinteisiin balladeihin pohjautuva The Chronicles of Robin Hood, ilmestyi vuonna 1950.

Vuonna 1960 Sutcliff palkittiin Carnegie-mitalilla edellisenä vuonna ilmestyneestä kirjastaan The Lantern Bearers. Se on kolmas osa sarjasta, joka sijoittuu roomalaisvallan alaisille Britteinsaarille. Sarjan ensimmäinen osa The Eagle of the Ninth ilmestyi vuonna 1954. Vuonna 1975 Sutcliffille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimi työstä lastenkirjallisuuden eteen.

Sutcliff asui suuren osan aikuisiästään Arundelissa, Sussexissa. Hän voitti vuonna 1985 Phoenix-palkinnon. Hän ei mennyt koskaan naimisiin ja kuoli Arundelissa 1992.

Suomennettu tuotanto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rosemary Sutcliff in viralliset kotisivut 

Brittiläiset kirjailijat
Brittiläiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Historiallisten romaanien kirjoittajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Monsanto Park

Monsanto Park oli 5,440 kilometriä pitkä maantierata Portugalissa lähellä Lissabonia. Rata isännöi Formula 1 -sarjan Portugalin Grand Prix'ta kaudella 1959.

Radalla ajamista pidettiin vaikeana, koska radan pinta oli vaihtelevaa. Yhdessä kohdassa rataa jouduttiin jopa ylittämään rautatiekiskot. Rata isännöi useita kilpailuja vuodesta 1954 vuoteen 1959, mutta sillä ajettiin vain yksi Formula 1 -sarjan Grand Prix, Portugalin Grand Prix 1959. Kilpailun voitti Stirling Moss.

Formula 1 -kilpailut

Lähteet 
 F1-ruutu – Monsanto

Portugalin moottoriradat
Formula 1 -radat

Lissabonin rakennukset ja rakennelmat
Lissabonin urheilu
Tusculum

Tusculum oli kaupunki Latiumissa noin 20 km Rooman kaupungista luoteeseen. Seutu oli roomalaisten suosimaa huvila-aluetta, missä Cicerolla oli huvila Tusculanum. Kaupunki hävitettiin 1191, ja siitä on jäljellä muutamia raunioita. Kuvaannollisesti Tusculum merkitsee paikkaa, jossa tieteen tai taiteen harjoittaja voi työskennellä häiriintymättä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian historia
Rooman valtakunnan kaupungit