joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maantiepyöräilyn klassikot

Klassikot ovat arvostetuimpia yksipäiväisiä kilpailuja maantiepyöräilyn kilpailukalenterissa. Suurin osa näistä läntisessä Euroopassa ajettavista kilpailuista on ollut ohjelmassa jo vuosikymmeniä, vanhimmat 1800-luvulta asti. Kilpailut pidetään osapuilleen samoihin aikoihin joka vuonna.

Suurin osa klassikoista kuului vuosina 2005–2008 kansainvälisen pyöräilyliiton pyörittämään UCI ProTouriin, 2009–2010 UCI World Rankingiin ja vuodesta 2011 UCI World Touriin. Tämä kilpailukiertue sisältää myös pidempiä etappiajoja kuten Italian, Ranskan ja Espanjan ympäriajot, Pariisi–Nizza-ajon, Dauphiné Libérén sekä yksipäiväisiä ei-klassikkoajoja. ProTour korvasi maantiepyöräilyn maailmancupin, joka koostui pelkästään yksipäiväisistä ajoista.

Viime aikoina viidestä kaikkein arvostetuimmasta klassikosta on alettu puhua 'monumentteina'.

Monumentit

Milano – San Remo (Italia) – vuoden ensimmäinen klassikko, italiaksi La Primavera (kevät), ajetaan yleensä maaliskuun lopulla. Ajettiin ensimmäistä kertaa 1907.
Ronde van Vlaanderen (Belgia) – ensimmäinen 'kevätklassikko', ajetaan huhtikuun alussa. Ensimmäistä kertaa 1913.
Pariisi–Roubaix (Ranska) – La Reine ("Klassikoiden kuningatar") tai l'Enfer du Nord ("Pohjoisen helvetti") sai alkunsa jo vuonna 1896 ja ajetaan viikko Ronde van Vlaanderenin jälkeen.
Liège–Bastogne–Liège (Belgia) – La Doyenne, tämä klassikoista vanhin (vuodesta 1892), ajetaan huhtikuun lopulla. 
Giro di Lombardia (Italia) – tunnetaan myös nimellä "Putoavien lehtien ajo", ajetaan lokakuussa.
Vain kolme ajajaa, kaikki belgialaisia, on voittanut kaikki 'monumentit': Roger De Vlaeminck, Rik Van Looy ja Eddy Merckx. Neljä muuta monumenttia voittanut irlantilainen Seán Kelly jäi täpärästi tämän joukon ulkopuolelle sijoituttuaan Flanderin ympäriajossa toiseksi kolmeen otteeseen (1984, 1986 ja 1987).

Viime vuosien voittajia

Muut klassikot
Gent–Wevelgem (Belgia) – ensimmäisen kerran 1934, ajettu perinteisesti Ronde Van Vlaanderenin ja Pariisi–Roubaix'n välissä 
Amstel Gold Race (Alankomaat) – tämä 1966 aloitettu kilpailu ajetaan yleensä huhtikuun puolessavälissä.
La Flèche Wallonne (Belgia) – "Vallonian nuoli" sijoittuu yleensä Amstel Goldin ja Liège–Bastogne–Liègen väliin. Ajettiin ensi kertaa 1936.
Eschborn-Frankfurt City Loop (Saksa), aiemmin Rund um den Henninger Turm, ajetaan vappuna, ensimmäinen kilpailu 1962. 
Clásica de San Sebastián (San Sebastian Classic) (Espanja), ajetaan yleensä heinä-elokuun vaihteessa, ensimmäisen kerran 1981.
Pariisi–Bryssel (Ranska/Belgia), ensimmäisen kerran jo 1893, ajettiin aiemmin keväällä, vuodesta 1973 syyskuulla.
Pariisi–Tours (Ranska), ensimmäisen kerran 1896, ajetaan lokakuussa.

Joitakin entisiä klassikkoajoja ei enää ajeta, muun muassa äärimmäisen raskasta, 560 kilometrin pituista yksipäiväistä Bordeaux–Pariisia, joka oli ohjelmassa 1891–1988. Nykyisin amatöörikilpailuna ajettava, vuonna 1914 aloitettu Züri-Metzgete (eli Zürichin mestaruus) kuului ammattilaisten kalenteriin vuoteen 2006 saakka.
NBK

NBK voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Syntyneet tappajiksi (Natural Born Killers), elokuva vuodelta 1994
 Natural Born Killers, suomalainen rikollisjärjestö
 NBK, Suvarnabhumin kansainvälisen lentoaseman väliaikainen IATA-koodi; nykyään BKK
 Nabeya Bi-tech Kaisha, japanilainen teollisuusyritys
 Kuwaitin kansallispankki (National Bank of Kuwait), kuwaitilainen pankki.
Sähkönsinistä sinfoniaa


Sähkönsinistä sinfoniaa on Kilven esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Petteri Kilpi, sanoittanut Taage Laiho sekä sovittanut Kilpi ja Laiho, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano

Yhtye 
 Tapio "Taage" Laiho – laulu
 Petteri "Pete" Kilpi – kitara ja taustalaulu
 Aleksi "Alba" Summe – kitara ja taustalaulu
 Janne Karttila – rummut
 Janne Laaksonen – basso ja taustalaulu
 Juha "Kukkis" Kukkola – koskettimet ja taustalaulu

Tuotanto 
 Petteri Kilpi – tuottaja, äänittäjä (Studio Salsvilla, Kopparö ja Studio Mielisholm, Parainen)
 Vekke Mäki – miksaaja, masteroija (Go Records Studio, Sandö, Nauvo)
 Juuso Rantasalo – miksaaja (kappale "Kaksihaarainen kieli")
 Sami Kuronen – kuvat
 Jerry Hellström – kuvat
 Eija Haapanen – kuvat
 Jari Alhanen – kannet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9+/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Kilven albumit
Paini kesäolympialaisissa 1924

Pariisin kesäolympialaisten 1924 painissa kilpailtiin kreikkalais-roomalaisessa painissa kuudessa sarjassa ja vapaapainissa seitsemässä sarjassa. Kaikki olivat miehille.

Mitalistit

Kreikkalais-roomalainen

Vapaapaini

Lähteet 
 Olympic Games Greco-Roman Seniors 1924-07-06 Paris (FRA) International Wrestling Database 
 Olympic Games Freestyle Seniors 1924-07-11 Paris (FRA) International Wrestling Database 
 Wrestling at the 1924 Paris Summer Games  Olympics at Sports-Reference.com 

Kesäolympialaiset 1924
1924
Olympialaisissa 1924
Kaius Peltonen

Kaius Peltonen (s. 15. toukokuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa 2008–2009 kaudella Vammalan Lentopallon riveissä, Lentopallon SM-liigassa.

Ura

Nuoruusvuodet 
Peltonen on opiskellut Kuortaneen urheilulukiossa maan parhaiden lukioikäisten lentopalloilijoiden kanssa. Peltosella on takana monia nuorten maaotteluita. Hänen kasvattajaseuransa on Raision Loimu, jossa hän pelasi uransa ensimmäiset SM-liigaottelut kaudella 2006.

SM-liiga 

Peltosen ensimmäinen SM-liigakausi kaudella 2006, kun hän esiintyi kasvattajaseuransa Raision Loimun riveissä. Seuraavalla kaudellaan SM-liigassa hän nousi Loimun joukkueen kantavaksi voimaksi passipelissä. Kaudella 2008 Peltonen oli jo joukkueen ykköspassari, ja eteni Loimun kanssa aina puolivälieriin saakka. Kaudella 2009 hän pelaa Vammalan Lentopallon riveissä.

Muuta 

Kaiuksen veli Markus Peltonen on myös lentopalloilija. Veljekset pelaavat samassa joukkueessa kaudella 2009.

Joukkueet 

 2006-2008 Raision Loimu
 2008-2009 Vammalan Lentopallo

Lähteet 

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Karvinen (piirrossarja)

Karvinen () on vuosina 1988–1994 tehty yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu Jim Davisin sarjakuvaan Karvinen. Alkujaan CBS-kanavalla esitetty sarja käsittää 121 puolituntista jaksoa. Sarjan on luonut yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja Phil Roman ja sen on käsikirjoittanut itse sarjakuvan luoja Jim Davis. Osa sarjan kohtauksista perustuu Davisin toiseen sarjakuvaan Orson. Sarja palkittiin vuonna 1989 Young Artist -palkinnolla parhaana piirrossarjana.

Suomessa sarjaa näytettiin MTV3:lla vuosina 1992–1994 sekä uusintana 1998–1999 Yle TV2 -kanavalla, jolloin sarjaa esitettiin ainoastaan puolet, eli 15 minuuttia kerralla. Sarja alkoi uudelleen  C More Juniorilla 31. elokuuta 2010 ja Subilla alkoi kesällä 2011. 

Sarjan tekstityksissä Eskon nimi oli suomennettu 1990-luvulla Esko Unohtumaton ja 2010-luvulla uusinnoissa Esko Kilpinen.

Sarjan sisältämät osiot

Karvinen
Juoni on hyvin samanlainen kuin Karvinen-sarjakuvissakin. Karvinen viettää aikaa syöden lasagnea, juoden kahvia, pelotellen postimiestä ja kiusaten Oskua. Esko on aivan epätoivoinen ja Osku aivoton. Joskus juoni kuitenkin menee erilaiseksi kuin sarjakuvissa. Karvinen joutuu usein Oskun kanssa erilaisiin kommelluksiin, ja monesti Eskokin joutuu mukaan.

Orsonin farmi
Näissä jaksoissa esiintyvät Orson-sarjakuvan hahmot: Orson, Roi, Polo, Bää, Lanoliini, Myssykkä ja Kirjuri. Yleensä näissä jaksoissa piilee opetus. Joissakin Orson taas opettaa jotakin. Esimerkiksi kerran hän opetti Pololle ja katsojille piirretyn tärkeimmät asiat.

Karvisen lyhykäinen
Nämä lisät ovat puolen minuutin pituisia animaatiopätkiä, joiden juoni on otettu suoraan Karvisen sunnuntaisarjoista.

Orsonin lyhykäinen
Sama kuin Karvisen lyhykäinen, mutta niissä seikkailevat Orson kavereineen. Suurin osa näistä lyhykäisistä on keksitty tv-sarjaa varten. Vain muutama on otettu suoraan sunnuntaisarjoista.

Kirku-Binky
Kirku-Binkyt ovat yhtä pitkiä kuin lyhykäiset. Ero lyhykäisiin on se, että jokin henkilö tekee yleensä jotain tarkkaavaisuutta vaativaa ja Binky-klovni tulee pilaamaan sen huutamalla esimerkiksi: "Heei golffari!!!!". Sitten Binkyn uhriksi joutunut henkilö hermostuu ja suuttuu Binkylle. Kirku-Binkyt on suunniteltu ainoastaan tv-sarjaa varten eli ne eivät perustu Davisin sarjakuviin.

Äänirooleissa

Suomenkieliset äänet

Julkaisut
Suomessa on julkaistu kolme Karvinen-televisiosarjan DVD:tä. 

 Karvinen TV-sarja #1
 Karvinen TV-sarja #2
 Karvinen TV-sarja #3

Lisäksi sarjan jaksoja on julkaistu myös 1990-luvulla VHS-kasetteina suomenkielisillä dubbauksella. Suomenkielelle dubatusta versiosta vastasi PVP Voice.

Katso myös
 Luettelo Karvisen tv-spesiaaleista

1980-luvun piirrossarjat
Karvinen
Lastenohjelmat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
Scum

Scum on grindcore-yhtye Napalm Deathin vuonna 1987 julkaistu debyyttialbumi. Sitä pidetään usein yhtenä ensimmäisistä grindcore-albumeista ja melko merkittävänä genren kehityksen kannalta. Albumin kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen rumpali Mick Harris.

Levyn a-, ja b-puolilla soittaa molemmilla eri kokoonpano (lukuun ottamatta rumpali Mick Harrisia, joka soittaa molemmilla puolilla) ja ne on äänitetty eri ajankohtina. A-puoli on äänitetty elokuussa 1986, B-puoli yhdeksän kuukautta myöhemmin, toukokuussa 1987.

Kappale You Suffer on mainittu Guinnessin Ennätysten Kirjassa maailman lyhimpänä kappaleena: sen pituus on ainoastaan 1,316 sekuntia.

Kokoonpanot

A-puoli 

Nicholas Bullen – laulu, basso
Justin Broadrick – kitara, laulu
Mick Harris – rummut

B-puoli 

Lee Dorrian – laulu
Jim Whitely – basso
Bill Steer – kitara
Mick Harris – rummut

Kappaleet

A-puoli 

Multinational Corporations – 1:06
Instinct of Survival – 2:26
The Kill – 0:23
Scum – 2:38
Caught...In a Dream – 1:47
Polluted Minds – 0:58
Sacrificed – 1:06
Siege of Power – 3:59
Control – 1:23
Born on Your Knees – 1:48
Human Garbage – 1:32
You Suffer – 0:01

B-puoli 

Life? – 0:43
Prison without Walls – 0:38
Point of No Return – 0:35
Negative Approach – 0:32
Success? – 1:09
Deceiver – 0:29
C.S. – 1:14
Parasites – 0:23
Pseudo Youth – 0:42
Divine Death – 1:21
As the Machine Rolls On – 0:42
Common Enemy – 0:16
Moral Crusade – 1:32
Stigmatized – 1:03
M.A.D. – 1:34
Dragnet – 1:01

Vuoden 1987 albumit
Vuoden 1987 esikoisalbumit
Napalm Deathin albumit
From Enslavement to Obliteration

From Enslavement to Obliteration on grindcore-yhtye Napalm Deathin vuonna 1988 julkaistu toinen albumi.

Kappaleet 

Evolved as One – 3:13
It's a M.A.N.S World! – 0:54
Lucid Fairytale – 1:02
Private Death – 0:35
Impressions – 0:35
Unchallenged Hate – 2:07
Uncertainty Blurs the Vision – 0:40
Cock-Rock Alienation – 1:20
Retreat to Nowhere – 0:30
Think for a Minute – 1:42
Display to Me... – 2:43
From Enslavement to Obliteration – 1:35
Blind to the Truth – 0:21
Social Sterility – 1:03
Emotional Suffocation – 1:06
Practice What You Preach – 1:23
Inconceivable? – 1:06
Worlds Apart – 1:24
Obstinate Direction – 1:01
Mentally Murdered – 2:13
Sometimes – 1:06
Make Way! – 1:36
Musclehead – 0:50
Your Achievement – 0:06
Dead – 0:05
Morbid Deceiver – 0:45
The Curse – 3:17

Kokoonpano 

Lee Dorrian – laulu
Shane Embury – basso
Bill Steer – kitara
Mick Harris – rummut

Vuoden 1988 albumit
Napalm Deathin albumit
Smear Campaign

Smear Campaign on grindcore-yhtye Napalm Deathin vuonna 2006 julkaistu albumi. Sanoituksiltaan levy on teema-albumi, joka kritisoi ja kyseenalaistaa uskontoja . Levyn kannessa symboloidaan teemaa monin tavoin: keskellä näkyy kommandopipoon puettu pääkallo, jonka otsassa on kristinuskon iktys-symboli. Kallon oikealla puolella on sirppi, jonka terässä lukee "Freedom is the wage of sin" (suom. Synnin palkka on vapaus). Kallon vasemmalla puolella näkyy mielenosoituskylttejä, joissa lukee iskulauseet "You are either with us or against us" sekä "No choice" (suom. Ei valinnanvapautta). Kuvan taustana on hautausmaa ja koko kuva on ympyröity patruunavyöllä.

Levy on julkaistu normaalin CD-version lisäksi myös pahvikantisena digipak-versiona, jolla on mukana 2 bonusraitaa.

Kappaleet 
Weltschmertz – 1:27
Sink Fast, Let Go – 3:22
Fatalist – 2:50
Puritanical Punishment Beating – 3:25
When All Is Said and Done – 3:00
Freedom Is the Wage of Sin – 3:08
In Deference – 3:13
Short-Lived – 3:05
Identity Crisis – 2:43
Shattered Existence – 3:10
Eyes Right Out – 3:13
Call that an Option – 3:02 - levyn Digipak-version bonusraita
Warped Beyond Logic – 1:59
Rabid Wolves (For Christ) – 1:23
Deaf and Dumbstruck (Intelligent Design) – 2:45
Persona Non Grata – 2:46
Smear Campaign – 2:47
Atheist Runt – 6:43 - levyn Digipak-version bonusraita 
Weltschmertz (pidennetty versio) – 4:38 - levyn Japani-version bonusraita

Kokoonpano 
 Mark "Barney" Greenway – laulu
 Shane Embury – basso, taustalaulu
 Mitch Harris – kitara, taustalaulu
 Danny Herrera – rummut

+

 Anneke van Giersbergen – vieraileva laulaja kappaleissa Weltschmertz ja In Deference

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 9.5/10
 Chronicles of Chaos: 9.5/10
 Imperiumi.net: 
 Sea of Tranquility: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Napalm Deathin albumit
Matti Haupt

Carl Gustaf Mattias "Matti" Haupt (8. toukokuuta 1912 Pietari, Venäjä – 11. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Haupt opiskeli vuosina 1928–1932 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Tämän jälkeen hän opiskeli Wäinö Aaltosen johdolla vuosina 1932–1933. Haupt muutti opiskelun takia Italiaan, missä hän opiskeli Marino Marinin ja Arturo Martinin johdolla vuosina 1937–1939. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän järjesti juuri Italiassa, Roomassa vuonna 1938. Ensimmäistä kertaa hänen teoksiaan oli kuitenkin näytteillä jo vuonna 1932. Matti Haupt palkittiin vuonna 1950 Pro Finlandia -mitalilla.

Hauptin veistos Flickan med flätor on Ruotsissa Uddevallan Margretegärdeparkenissa, jonne laivanvarustaja ja telakanomistaja Gustaf Thordén tilasi häneltä veistoksen. Thordénin kuoltua Haupt sai tehtäväkseen myös varustajan muistomerkin, joka valmistui varustamon pääkonttorin (nykyisen kaupungintalon) aulaan.

Haupt on suunnitellut Närpiön kirkon pronssisen sankaripatsaan vuonna 1952.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matti Hauptin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Matti Haupt Tampereen kaupungin teosluettelossa
 Matti Hauptin menestys Roomassa, Helsingin Sanomat, 18.06.1939, nro 161, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Teofylliini

Teofylliini (lat. thea "tee", kreik. fyllon "lehti") (1,3-dimetyyliksantiini) on alkaloidi, joka muun muassa rentouttaa keuhkojen lihaskudosta sekä stimuloi sydämen toimintaa. Teofylliini laajentaa keuhkoputkia, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa astman ja keuhkoahtaumataudin hoitoon. Teofylliinia esiintyy mm. kaakaopavuissa ja vähäisiä määriä teepensaan lehdissä.

Teofylliini on palamatonta, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, valkoista kiteistä jauhetta. Teofylliini on teobromiinin isomeeri.

Aikuisilla teofylliini poistuu elimistöstä pääasiassa maksan kautta, jossa aine hajoaa 1,3-dimetyylivirtsahapoksi (C7H8N4O3), 1-metyylivirtsahapoksi (C6H6N4O3) välituotteena syntyvän 1-metyyliksantiinin (C6H6N4O2) kautta sekä 3-metyyliksantiiniksi (C6H6N4O2). Alle 15 % teofylliinistä erittyy muuttumattomana virtsaan. Keskosilla ja vastasyntyneillä 50–90 % teofylliinin eliminaatiosta tapahtuu kuitenkin munuaisten kautta.

Teofylliinivalmisteiden kauppanimiä ovat Accurbrom, Bilordyl, Bronchorectard, Elixicon, Lasma, Retafyllin, Sabidal, Theo-Dur, Theochram, Xanthium.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Terveysportti: Teofylliini
Retafyllin: Valmisteyhteenveto 
PubChem: Theophylline 
DrugBank: Theophylline 
Human Metabolome Database: Theophylline 
KEGG: Theophylline 
ChemBlink: Theophylline 
Liber Herbarum II: Luettelo teofylliinia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Theophylline 

Alkaloidit
Ksantiinit
Japanin kommunistinen puolue

Japanin kommunistinen puolue () on japanilainen poliittinen puolue. Se on perustettu 15. heinäkuuta 1922 ja sen puheenjohtaja on Kazuo Shii. Sen pääkonttori sijaitsee Tokiossa Shibuyan erillisalueella. 

Puolue kannattaa asteittaista luopumista kapitalismista ja sosialismiin, demokratiaan ja rauhaan perustuvan yhteiskunnan rakentamista. Puolue vastustaa militarismia ja Japanin sotilaallista yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, jonka se näkee Japanin itsemääräämisoikeutta rajoittavana. Tavoitteidensa saavuttamiseksi kommunistinen puolue haluaa toimia "demokraattisen muutoksen kautta kapitalistisessa ympäristössä". Puolue haluaa muuttaa Japanin talouspolitiikan, joka sen mielestä suosii suuryrityksiä kansalaisten kustannuksella. Kommunistinen puolue vastustaa lisäksi Japanin perustuslain sodan kieltävän pykälän muuttamista. 

Japanin kommunistinen puolue on yksi suurimmista ei-vallassaolevista kommunistisista puolueista maailmassa. Sillä on noin 400 000 jäsentä 24 000 osastossa. Toisin kuin kommunistiset puolueet Euroopassa ja muualla maailmassa puolue ei ole kärsinyt mittavaa sisäistä kriisiä Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen, eikä se ole radikaalisti muuttanut perustavoitteitaan. Vuoden 2014 vaaleissa puolue sai 11,37 prosenttia äänistä (noin 6,06 miljoonaa ääntä) ja 21 paikkaa Japanin alahuoneeseen. Puolue enemmän kuin kaksinkertaisti paikkamääränsä, ja tämä oli vuoden 1996 jälkeen ensimmäinen merkittävä vaalivoitto puolueelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolueen internetsivut  

Japanilaiset puolueet
Kommunistiset puolueet
The Best of Judas Priest

The Best Of Judas Priest on Judas Priestin kokoelma-albumi vuodelta 1978. Sen julkaisi yhtyeen vanha levy-yhtiö ja se sisältää kappaleita yhtyeen kahdelta ensimmäiseltä albumilta sekä varhaisen version kappaleesta "Diamonds And Rust".

Kappaleet 
A-puoli:
Rocka Rolla
Never Satisfied
Dying To Meet You
Diamonds And Rust

B-puoli:
Victim Of Changes
Island Of Domination
Deceiver
The Ripper

Kokoonpano 
Rob Halford – laulu
Ian Hill – basso
K.K. Downing – kitara
Glenn Tipton – kitara
John Hinch – rummut (A1–3)
Alan Moore – rummut (A4, B1–4)

Vuoden 1978 kokoelma-albumit
Judas Priestin kokoelma-albumit
Wiener Zeitung

Wiener Zeitung on Itävallan pääkaupungissa Wienissä julkaistava päivittäinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1703 nimellä Wiennerisches Diarium. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 8. elokuuta vuonna 1703, mikä tekee siitä maailman vanhimman edelleen julkaistavan sanomalehden. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1780 asti.

Wiener Zeitungin omistajaksi tuli 1857 Itävallan hallitus, vaikkakin lehti oli toiminut hallituksen virallisena äänitorvena jo vuodesta 1812 lähtien. Lehteä painoi vuoteen 1997 asti Itävallan valtio-omisteinen painoyritys. Sanomalehti yksityistettiin vuonna 1998, mutta hallitus toimii edelleen sen julkaisijana ja lehdessä julkaistaan hallituksen virallisia tiedotuksia. Lehti ilmestyy broadsheet-koossa.

Päätoimittajia
 Friedrich Uhl
Reinhard Göweil

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Wiener Zeitungin viralliset Internet-sivut

Itävaltalaiset sanomalehdet
Wienin kulttuuri
Sōka Gakkai

Sōka Gakkai () on Japanissa vaikuttava uskonnollinen maallikkoliike, jonka puitteissa harjoitetaan Nichiren-buddhalaisuutta. Liikkeen perusti Tsunesaburō Makiguchi vuonna 1930. Se on ollut varsinkin aiemmin hyvin lähellä Kōmeitō-puoluetta, jonka perustaja oli Sōka Gakkain silloinen johtaja. Sōka Gakkai poikkeaa muusta Japanin buddhalaisuudesta siinä, että se ei hyväksy muun uskonnon harjoittamista buddhalaisuuden rinnalla, ei edes šintolaisuuden. Tämän takia liikkeen kannattajia on pidetty epäisänmaallisina, mikä on ollut ongelma varsinkin toisen maailmansodan alla.

Vuonna 2003 Sōka Gakkaihin laskettiin kuuluvan Japanissa 8 210 000 perhettä.

Japanin ulkopuolella liikkeen kattojärjestönä toimii Soka Gakkai International, jolla on jäsenjärjestöjä 192 eri maassa. Suomessa järjestö on toiminut vuodesta 1975 lähtien, ja se on nykyisin rekisteröitynyt uskonnollinen yhdyskunta, jolla on noin 150 jäsentä 15 eri paikkakunnalla (2008).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Soka Gakkai International Suomen sivusto

Buddhalaisuus Japanissa
Uudet uskonnolliset liikkeet
Yli-Olhava

Yli-Olhava on kylä Iin kunnassa. Kylä sijaitsee noin 16 kilometriä Olhavasta itään seututien 855 varrella Oijärven suunnalla.

Asutus on keskittynyt Olhavajoen läheisyyteen ja sen varrelle. Asukaslukuun (noin 200) lasketaan mukaan myös lähellä sijaitseva Väli-Olhavan kylä. Aikoinaan jokivarren alueella asui lähes toista tuhatta asukasta, jotka harjoittivat lähinnä maa- ja metsätaloutta.

Historiaa

Yli-Olhava kuuluu maakirjoissa Olhavaan ja luultavasti asutus alueella on alkanut useampi sata vuotta sitten. Jokivarsi pysyi pitkään kehittymättömänä verrattuna Iin Haminaan. Tässä syynä olivat usein sattuneet hallat, jotka saattoivat viedä sadon koko kylältä. Lisäksi Olhavajoen tulviminen keväisin alaville pelloille heikensi edelleen viljelyn kannattavuutta.  Koulun kylä sai 1923 ja 1930-luvulla Soinin taloon Tuomelaan perustettiin kauppa. Kauppoja oli kylällä vielä 1960-luvulla useita. Tuomelan tilan isäntä Artturi Soini oli mukana Iin valtuustossa ajamassa kylän asioita ja sai muun muassa puhelinpaikan kylään 1950-luvun alussa sekä vesijohdon 1970-luvun ensimmäisinä vuosina.

Palvelut

Palvelut kylällä ovat nykyisin vähäisiä. Kylästä on matkaa Iin kunnan keskustaan noin 37 kilometriä, eikä siellä ole enää omaa koulua eikä kauppaa. Yli-Olhavan koulu oli toiminnassa vuodesta 1923 vuoteen 2005, jolloin koulu lakkautettiin ja oppilaat siirrettiin Olhavan kouluun. Koulun vieressä seututien 855 toisella puolella on Yli-Olhavan maamiesseuran talo sekä talvisin jäädytetty luistelukenttä.

Aiheesta muualla 

 Yli-Olhavan metsästysyhdistys ry kotisivut  
 Jokivarren puutarha kotisivut   

Iin kylät
The Lunatics

The Lunatics on vuonna 1996 perustettu instrumentaalista rockia esittävä yhtye.

Jäsenet

Nykyiset
 Sami Paananen — kitara
 Antti Tukio — kitara
 Veli-Matti Yli-Hukka — basso
 Mika Moilanen — rummut

Entiset
 Mika Kallio — rummut
 Mervi Tervo — basso
 Raimo Iskulehto — kitara

Diskografia

Albumit 
 Tour du Monde
 Beware!
 No sleep 'till Twang

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu
Lunatics, The
Pitkäkoski

Pitkäkoski voi tarkoittaa seuraavia:

 Pitkäkoski, koski Vantaanjoessa Helsingissä. Tämän lähellä sijaitsevat:
 Pitkäkosken maja, ulkoilumaja
 Pitkäkosken vedenpuhdistamo, vedenpuhdistamo
 Pitkäkoski, kylä Perttelissä Salossa, myös samanniminen koski Uskelanjoessa kylän alueella
 Pitkäkoski, koski Saramojoessa Nurmeksessa
Herning Blue Fox

Herning Blue Fox tai Herning IK on tanskalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Herning. Joukkue on perustettu vuonna 1947 ja se pelaa Tanskan pääsarjatasolla Superisligaenissa. Kauden 2006–2007 päätteeksi seura juhli myös Tanskan mestaruutta. Se oli seuralle kaikkiaan 13. ja jo neljäs 2000-luvulla. Mitaleita on kauden 2006–2007 jälkeen kertynyt yhteensä 23. 

Seuran kotikenttänä toimii Herning Isstadion eli KVIK Hockey Arena, jonka katsojakapasiteetti on noin 3800. Seuran yleisöennätys on kaudelta 2006, jolloin Tanskan liigapeliä oli seuraamassa 4004 katsojaa. Yksi parhaista Blue Foxissa pelanneista pelaajista on tanskalainen Frans Nielsen.

Suomalaiset
Seura on myös suomalaisittain mielenkiintoinen, sillä esimerkiksi kaudella 2006–2007 seurassa pelasi kaikkiaan kuusi suomalaista: Mikko Luovi, Pekka Tirkkonen, Timo Leinonen, Mikko Suvanto, Tuomas Immonen ja Matti Kaipainen. Kaudella 2007–2008 seurassa pelasi muun muassa suomalainen Jouni Loponen. 2008-2009 Juha Kiilholma pelasi Herningissä. Suomalaisista seurassa on pelannut myös esimerkiksi Timo Koskela, joka pelasi seurassa kaikkiaan viisi kautta.

Joukkue kautena 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Pekka Tirkkonen 
 Apuvalmentaja: Dan Jensen 
 Maalivahtivalmentaja: Simon Nielsen 
 Fysiikkavalmentaja: Andreas Gladov 
 Toimitusjohtaja: Martin Struzinski 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset
 Kultaa: 1973, 1977, 1987, 1991, 1992, 1994, 1995, 1997, 1998, 2001, 2003, 2005, 2007
 Hopeaa: 1975, 1985, 1990, 1993, 2000
 Pronssia: 1974, 1981, 1989, 1996, 2002

NHL- ja WHA-pelaajat

 Frederik Andersen
 Oliver Bjorkstrand
 Brodie Dupont
 Bryan Felsner
 Nicklas Jensen
 Petr Kalus

 Frans Nielsen
 Peter Regin
 Seppo Repo
 Todd Simpson
 Petri Skriko
 Jerred Smithson

Lähteet

Aiheesta muualla
 Herning Bluefox
 Herning IK

Tanskalaiset jääkiekkoseurat
Herningin kunta
Suomenpihlaja

Suomenpihlaja eli härkäpihlaja (Hedlundia hybrida) on Lounais-Suomessa kasvava pihlajalaji. Lajin aiempi tieteellinen nimi on Carl von Linnén antama Sorbus hybrida. Pietari Kalmin antama nimi S. fennica ei ole kelvannut nimistötieteilijöille. Kuten lajin tieteellinen lajinimi hybrida kertoo, suomenpihlaja on syntynyt kahden eri lajin risteydyttyä noin 6 000 vuotta sitten Litorinameren rannikolla; kantalajit olivat ilmeisesti kotipihlaja (Sorbus aucuparia) ja saksanpihlajiin kuuluva "itämerenpihlaja" Sorbus rupicola.

Ulkonäkö ja koko 

Suomenpihlaja kasvaa enintään 10–15 metriä korkeaksi puuksi. Muodoltaan se muistuttaa ruotsinpihlajaa, josta sen voi erottaa lehtien perusteella: suomenpihlajan lehden tyvellä on 1 tai 2 lehdykkäparia, joskus useampiakin, kun taas ruotsinpihlajan lehden tyvellä ei yleensä ole yksittäisiä lehdykkäpareja.

Suomenpihlaja kukkii juhannuksen aikoihin. Kukinto on vaaleankeltainen tai lähes valkoinen huiskilo. Kukan halkaisija on suurempi kuin kotipihlajalla, noin puolitoista senttimetriä. Kukasta kypsyvä hedelmä on punainen ja pyöreä pohjusmarja.

Levinneisyys 
Suomenpihlaja kasvaa luonnonvaraisena Ahvenanmaalla, lounaissaaristossa ja Lounais-Suomen rannikolla. Joidenkin lähteiden mukaan sitä esiintyisi myös Suomen ulkopuolella Ruotsin Södermanlandin ja Uplannin maakuntien rannikoilla, Gotlannissa, Tanskan Bornholmin saarella ja Norjassa.

Elinympäristö 
Kasvupaikan suhteen laji on vaatimaton, mutta mieluiten se kasvaa valoisassa kuivassa rinteessä. Luonnossa sen tyypillisintä esiintymisympäristöä ovat kivikkoiset niittyrinteet, kalliolehdot, laidunkedot ja karjalaitumet, yleensä lähellä meren rantaa.

Käyttö 
Suomenpihlajan marjoista voi tehdä mehua. Puusepänteollisuudessa kysytty puuaines on lujaa ja vaaleaa. Suomenpihlajaa viljellään yleisesti puistopuuna Etelä-Suomessa, joskin ruotsinpihlaja on tavallisempi. Ainakin Lounais-Suomessa, Uudellamaalla ja Etelä-Hämeessä laji on levittäytynyt istutusalueilta myös ympäröivään luontoon.

Lähteet 
 Retkeilykasvio (toim. Leena Hämet-Ahti, Juha Suominen, Tauno Ulvinen, Pertti Uotila, Seppo Vuokko). Suomen Luonnonsuojelun tuki. Helsinki, 1984. ISBN 951-9381-02-3

Viitteet 

Limipihlajat
Marjat
Yrjö-palkinto

Yrjö-palkinto on Suomen Jazzliiton vuosittain ansioituneelle suomalaiselle jazzmuusikolle myöntämä palkinto. Sitä pidetään yleisesti arvostetuimpana suomalaiselle jazzmuusikolle myönnettävänä tunnustuksena. Yrjö-palkinnon saajan päättää Jazzliiton hallitus, ja palkinto jaetaan Valtakunnallisten Jazzpäivien yhteydessä. Yrjö-palkintoon ei sisälly rahaa vaan taideteos, jonka tekijä on yleensä kotoisin Jazzpäivien kulloisestakin isäntäpaikasta.

Ensimmäinen Yrjö-palkinto jaettiin 11. marraskuuta 1967 saksofonisti Eero Koivistoiselle. Vuonna 2002 Yrjö jaettiin ensimmäistä kertaa naismuusikolle, kun palkinnon vastaanotti Anna-Mari Kähärä. Rumpali Edward Vesala on ainoa muusikko, joka on saanut Yrjön kahdesti, vuosina 1972 ja 1980.

Yrjö-palkinnon voittajista koottiin vuonna 2006 Jazzliiton 40-vuotisjuhlan kunniaksi juhlaorkesteri, Iso Yrjö. Orkesteri esiintyi ympäri Suomea esittäen jäsentensä uudelleen sovitettuja sävellyksiä, ja kiertue päättyi Savoy-teatteriin, Helsinkiin Jazzliiton 40-vuotispäivänä 25. marraskuuta.

Yleisradion Jazzradio on vuodesta 2003 jakanut Varjo-Yrjön suomalaista jazzkulttuuria edistäneelle taholle.

Yrjö-palkitut

Lähteet 

Musiikkipalkinnot
Suomalainen jazz
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Mauritz Frohm

Mauritz Frohm (1840 – 1912) oli ruotsalainen arkkitehti. Hän toimi Helsingborgin kaupunginarkkitehtina vuosina 1868–1903 ja suunnitteli useita merkittäviä rakennuksia kaupunkiin.

Frohm syntyi Helsingborgissa Jonas Frohmille ja Christina Frohmille (o.s. Ramberg). 16-vuotiaana hän muutti Göteborgiin, jossa hän opiskeli rakennustaidetta Chalmersin koulussa. Opiskelujen jälkeen hän asui jonkin aikaa Tukholmassa, jossa työskenteli yhdessä Helgo Zettervallin kanssa.

Vuonna 1865 palasi Frohm Helsingborgiin ja 1868 hänestä tehtiin kaupungin kaupunginarkkitehti. Kaupunginarkkitehtina hänen suunnittelemiensa rakennusten ulkonäköä dominoivat koristerikkaat ja usein klassisistiset rakennukset. Hän lopetti työssään vuonna 1903. Frohm ei koskaan mennyt naimisiin ja hän kuoli vuonna 1912. Kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Alfred Hellerström.

Ruotsalaiset arkkitehdit
Vuonna 1840 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Kastekäsky

Kastekäsky, joka tunnetaan myös nimellä lähetyskäsky, on kristinuskon kastetoimitukseen liittyvä käsky, joka on löydettävissä Raamatusta, Matteuksen evankeliumista, luku 28, jakeet 19–20.

Vanhan käsikirjoituksen mukaan Jeesus ei antanut kastekäskyä, vaan Hän antoi omille opetuslapsilleen lähetyskäskyn.

Luterilainen kirkko suosittelee lapsen kastamista kuukauden kuluessa syntymästä.

Matt. 28: 18–20 eri suomenkielisten Raamatun käännösten mukaan 

 

Raamattua ei tule tulkita vain yksittäisten jakeiden perusteella. On huomioitava koko Raamatun ilmoitus kokonaisuudessaan. Myös vanhat käännökset sekä muut kasteasiaa käsittelevät kohdat selventävät asiaa. Raamatussa käsitellään kasteasiaa useassa kohdassa; myös sitä, että pelastukseen tarvitaan muutakin kuin vesikaste.

Lähteet
 Raamattu
 Evankelisluterilaisen kirkon toimitukset

Viitteet

Kristinusko
Uusi testamentti
Kaste
Scutum (kilpi)

Scutum on latinankielinen nimi kilvelle, vaikka se nykyään yhdistetään Rooman legioonalaisten kantamaan puolisoikeaan vakiokilpeen. Tasavallan aikaan kilpi oli muodoltaan soikea, mutta aikaisin keisarikaudella se kehittyi enemmänkin suorakulmaiseksi.

Kaarevat kilvet valmistettiin usein limittäin asetetuista vanerilevyistä. Rakenteensa ansiosta kilpi oli vahva mutta silti tarpeeksi keveä, jotta sitä pystyttäisiin kantamaan pitkiä matkoja.

Parhaiten säilynyt, Syyriasta peräisin oleva kilpi on 5-6 cm paksu, 106 cm korkea ja 66 cm leveä, sen leveyden ollessa pintaa pitkin 86 cm kaarevuuden takia. Kilpi on valmistettu vanerista, se on värjätty punaiseksi ja sitä koristavat kaksi siivekästä Victoriaa, kotka ja leijona. Kilven kaarevan ulkopinnan takia siihen tulleet iskut ja nuolet "liukuivat" osittain pois, koska reunat viettivät poispäin hyökkääjästä. Täten scutum saattoi selvitä raskaistakin iskuista, koska kaikki iskun voima ei välittynyt kilpeen ja sen kantajaan. Raskaasta raudasta tai pronssista tehtyä kupuraa keskellä kilpeä (”umboa”) käytettiin sellaisenaan hyökkäävästi, sillä se on itsessään kyllin raskas ja kestävä tainnuttamaan vihollinen tai tönäisemään tätä, helpottaen legioonalaista iskemään miekallaan gladiuksella.

Sotilaat etenivät joskus scutumin suojissa aivan kiinni vihollisiin, estäen normaalipituisten miekkojen käytön. Tällöin legioonalaiset nostivat hieman kilpeä iskeäkseen lyhyellä miekalla vastustajaa. Scutumin reunat olivat pronssisia lujittaakseen kilpeä, ja reunojakin voitiin käyttää hyökkäävästi.

Nimi scutum on kantasanana romaanisten kielten "kilpeä" tai "vaakunaa" tarkoittaville sanoille, kuten italian scudo, ranskan ecu, espanjan ja portugalin escudo, katalaanin escut jne.

Lähteet
 James, Simon (2004). Excavations at Dura-Europos 1928--1937. Final Report VII. The Arms and Armour and Other Military Equipment. London: British Museum Press. ISBN 0-7141-2248-3.
 Robinson, H.R. (1975). The Armour of Imperial Rome. London: Arms and Armour Press. ISBN 0-85368-219-4.

Viitteet

Sotilaalliset suojavarusteet
Rooman valtakunta
Beyond Abilities

Beyond Abilities on suomalaisen metalliyhtyeen Warmenin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Albumi levytettiin Sonic Pump- ja Warmen-studioilla, joista jälkimmäinen on sittemmin nimetty Beyond Abilities -studioksi. Levyn tuottajana toimi yhtyeen kosketinsoittaja ja perustaja Janne Wirman.

Albumin viidessä kappaleessa kuullaan vierailevia solisteja, muut kappaleet ovat instrumentaalisia. Kimberly Gossin laulama ”Alone” on cover-versio yhdysvaltalaisen Heart-yhtyeen kappaleesta. Kappale julkaistiin myös singlenä, joka sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan 15:nneksi. Singlen B-puolena oli alun perin Warmenin debyyttialbumin Unknown Soldierin Japanin-painoksella julkaistu kappale ”Dead Reflection”. Albumin ja sen nimikappaleen sekä kappaleen ”Salieri Strikes Back” nimet ovat viittauksia elokuvaan Amadeus. Albumilla on myös lyhyitä lainauksia elokuvasta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lauri Porra – basso
 Mirka Rantanen – rummut
 Antti Wirman – soolokitara kappaleissa 1, 3, ja 4, rytmikitara kappaleissa 1-4, 6, 7, 9 ja 10
 Janne Wirman – kosketinsoittimet
 Sami Virtanen – soolokitara kappaleissa 2, 5-7 ja 9-11, rytmikitara kappaleissa 5 ja 11

Vierailijat 
 Kimberly Goss – laulu kappaleissa 3 ja 7
 Timo Kotipelto – laulu kappaleissa 2 ja 6
 Pasi Nykänen – laulu kappaleessa 5

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Beyond Abilities Scythes of Bodomin Murder Archivessa

Vuoden 2001 albumit
Warmenin albumit
Bertha Lindberg

Bertha Karolina Lindberg (10. marraskuuta 1882 Viipuri – 31. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteripedagogi ja -ohjaaja.

Hän oli alkuun näyttelijänä paroni Alexander Uexküll-Gyllenbandin Ida Aalberg -teatterissa ja Elli Tompurin Vapaalla näyttämöllä. Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu teatteripedagogi ja hän toimi Suomen teatterikoulussa plastiikan opettajana. Lindberg esiintyi Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa Varastettu kuolema (1938).

Lindberg kävi koulunsa Viipurissa. Hän valmistui alunperin piirustuksen, käsitöiden ja kaunokirjoituksen opettajaksi ja hän opiskeli piirustusta vuoden ajan Tukholmassa. Hän meni sitten Helsingissä Ruotsalaisen teatterin teatterikouluun ja oli sitten kahden vuoden ajan näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa. Vuonna 1912 Lindberg siirtyi Tampereen Teatteriin ja vuonna 1914 hän perusti yhdessä Paavo Jänneksen, Aku Käyhkön ja Valle Sorsakosken kanssa Comoedia-teatterin. Kun tämä teatteri lopetti toimintansa vuonna 1916 Lindberg siirtyi Kansan Näyttämölle. Hän opiskeli vuonna 1917 Moskovan taiteellisessa teatterissa ja oli sen jälkeen mukana Ida Aalberg-teatterissa ja vuonna 1920 Tampereen Teatterin apulaisjohtajana.

Lindberg oli sitten näyttelijänä ja ohjaajana Turun Teatterissa, vuosina 1925–1926 Kotkan Näyttämön johtajana ja 1927 Ylioppilasteatterin johtajana. Hän oli myös Työväen Näyttämöliiton palveluksessa kiertävänä näyttämöohjaajana ja ohjaajakurssien opettajana. Lindberg toimi myös vierailevana ohjaajana eri teattereissa. Vuodesta 1929 alkaen hän oli Opistolan johdossa opettaen siellä näyttämötaiteellisia aineita.

Lindbergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1947.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Piispanvala

Piispanvala on joidenkin kristillisten kirkkojen käyttämä osa piispan virkaan vihkimisen kaavaa.

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Ruotsin kirkossa piispanvalaa ei ole enää. Suomessa se on jäänyt pois vuoden 1869 kirkkolaista. Ruotsin kirkossa se jäi pois vuoden 1886 kirkkolaista.

Kaava on hyvin samankaltainen kaikissa kristillisissä kirkoissa; piispaehdokas esitellään jumalanpalveluksen yhteydessä, minkä jälkeen hän lausuu uskontunnustuksensa, johon kuuluu myös laajennettu piispallinen osuus ja lukee piispanvalansa, jossa sitoutuu tottelemaan kyselemättä niin kirkollista kuin maallistakin esivaltaa. Ortodoksiseen piispanvalaan kuuluu myös anateema:

Tämän jälkeen toimitetaan virkaan asettaminen ja lopulta varsinainen piispaksi vihkiminen. Ortodoksisessa, roomalaiskatolisessa ja anglikaanisessa kirkossa nämä toimitetaan kahdessa vaiheessa: toimitus alkaa yleensä juhlapyhän aattona iltajumalanpalveluksen lopuksi, jolloin vihittävä esitellään seurakunnalle. Nyt vanhin läsnä oleva piispa lausuu virkaan asettamissanat, minkä jälkeen vihittävä pitää erillisen saarnan, jossa käsittelee kehityskulkua joka on tuonut hänet tähän paikkaan. Saarnan jälkeen vanhin piispoista siunaa vihittävän pyhällä vedellä vihmoen. 

Varsinainen piispaksi vihkiminen toimitetaan seuraavana aamuna liturgian yhteydessä. Se alkaa kaksiosaisella uskontunnustuksella: yleisen uskontunnustuksen jälkeen vihittävä lausuu laajennetun piispallisen uskontunnustuksen ja piispanvalansa. Kätten päällepaneminen toimitetaan Pyhän Kolminaisuuden virren jälkeen. Palveluksen lopuksi uusi piispa saa sauvansa opetuspuheen kera. 

Roomalaiskatolisessa kirkossa vihkiminen poikkeaa sikäli että vihkitoimitukseen sisältyvän kaikkien pyhien litanian ajan vihittävä piispa, (samoin kuin pappisvihkimyksessä vihittävät papit tai diakonin vihkimyksessä vihittävät diakonit), makaa kasvot lattiaan päin matolla alttarin edessä kuvaamassa sitä kuinka nöyrästi hän asettaa itsensä kirkon ja Pyhän Kolminaisuuden palvelijaksi, kun ortodoksinen piispakandidaatti on polvillaan alttaripöydän edessä otsa pöytään kiinni painettuna. 

Piispanvalastaan johtuen Suomen ortodoksisen kirkon viimeinen venäläinen arkkipiispa Serafim joutui niin hankalaan tilanteeseen kuin joutui ja lopulta lakkautuspalkalle.

Ylempään piispanvirkaan asetettaessa luetaan vain uskontunnustus, piispanvalan vahvistus sekä toimitetaan varsinainen virkaan asettaminen, johon viimeisenä osana kuuluu virallisten tunnusten luovuttaminen.

Tärkeä näkökohta tässä toimituksessa - kuten kaikissa kirkollisissa - on se, että vihittävä lukee kaiken käsikirjasta. Tämä siksi, että toimituskaavojen ulkoa opetteleminen katsotaan papiston jäsenelle sopimattomaksi ylpeilyksi, ja nöyryyden näytteenä kaikki luetaan kirjasta. Siksi diakoniksi ja papiksi vihkimisen lopuksi piispa ojentaa vihitylle avoimen papin käsikirjan.

Lähteet 
 Kirkon tiedotuskeskus
 http://www.ortodoksi.net
 Dimitri Tarvasaho: Ortodoksisen kirkon pyhät toimitukset
 Ortodoksisen piispanvalan teksti: http://www.ortodoksi.net/liturgiset_tekstit/rukoukset/lupaukset.htm

Viitteet 

 Kirkolliset toimitukset
Älä nuolase...

Älä nuolase... on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen komediaelokuva. Sen tuotti Suomen Filmiteollisuus Oy, ja se sai ensi-iltansa 9. helmikuuta 1962.

Elokuvassa huoltoasemalla työskentelevät duunarit Jaska (Leo Jokela) ja Timo (Tommi Rinne) voittavat veikkauksesta pienen summan rahaa, jonka avulla he päättävät päästä rikkaisiin naimisiin. He sijoittavat rahat vaatteisiin, autoon ja huvilaan ja tekeytyvät teksasilaisiksi öljymiljonääreiksi päästäkseen seurapiireihin. Suunnitelma mutkistuu, kun oikea amerikkalainen Bill Patton (Helge Herala) uhkaa paljastaa koko juonen.

Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan nuivasti, mutta yleisömenestykseltään se oli kuitenkin ensi-iltavuotensa parhaita. Myöhemmässä kritiikissä todetaan, että elokuva on vapautunut veijarikomedia.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset komediaelokuvat
Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1962 suomalaiset elokuvat
Mitsubishi Pajero (2006)

Mitsubishi Pajero mk4 on Mitsubishi Motorsin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 2006 esittelemä maastoauto. Vaikka kyseessä onkin kokonaan uusi malli, on se kuitenkin helposti tunnistettavissa edellisen korimallin seuraajaksi. Tuotanto tapahtuu Gifussa, Japanissa. Toimitukset Eurooppaan alkavat syyskuussa ja Japaniin sekä Australiaan lokakuussa.

Suomessa Pajerona tunnettu maastoauto on muun muassa Britanniassa nimeltään Mitsubishi Shogun. Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Montero. 3-ovisessa mallissa on takaovien puuttumisen vuoksi lyhyempi akseliväli. Pitkäakseliväliseen saa Mitsubishin Hide&Seat-järjestelmää avuksikäyttäen kolmannenkin penkkirivin. Turvallisuusvarusteita on muun muassa Mitsubishin patentoima RISE-turvakori.

Tekniikkaa 
Nelivetotekniikka
MATT - Mitsubishi All Terrain Technology
Active Stability Control (ASC)
Active Traction Control (ATC)
Engine Brake Assist Control (EBAC)
Super Select II
Multi-Mode Anti-lock Braking System (ABS)
Electronic Brakeforce Distribution (EBD)
100% taka-akselin tasauspyörästön lukko
Hill Hold Assist
Mitsubishi Body Optimised Suspension (MBOS)

Uudella Pajerolla voi ajaa 700 mm syvyydessä vedessä. Nelivetotapoja on neljä; 1) nopea takaveto (2H), 2) nopea neliveto (4H), jolloin voimanjako vaihtelee tarpeen mukaan etu- ja taka-akselien välillä aina 50:50 asti sekä 3) nopea neliveto (4HLC) jolloin keskitasauspyörästö on lukittu ja voimanjako menee tasan etu- ja taka-akselien välillä. Lisäksi on vielä vaikeaan maaston hidas neliveto (4LLC), jolloin keskitasauspyörästö on lukittu ja voimanjako menee tasan etu ja taka-akselin välillä. Normaalitilanteessa nopeaneliveto kytkettynä voimanjakautuu etu- ja taka-akseleille suhteessa 33/67.

Moottorit 
Moottorivaihtoehtoja on alkuun kolme: 2,5-litrainen turbodiesel (R4) 3,2-litrainen turboahdettu sekä ahtoilman välijäähdytyksellä varustettu CRD-turbodieselmoottori (R4) ja 3,8-litrainen MIVEC-bensiinimoottori (V6).

2.5 TD, R4, 8V, SOHC, ahtoilman välijäähdytys, 85 kW (115 hv) @ 4000 r/min, 240 Nm @ 2000 r/min
3.2 CRD Autom., R4, 125 kW (170 hv) @ 3800 r/min, 373 Nm @ 2000 r/min
3.2 CRD Manual, R4, 118 kW (160 hv) @ 3800 r/min, 381 Nm @ 2000 r/min
3.8 MIVEC, V6, 184 kW (250 hv)

Varusteet 
Suomessa Pajeroa myydään kolmella varustetasolla: Inform, Intense ja Instyle. Britanniassa Shogunia myydään neljällä varustetasolla: Equippe, Warrior, Elegance ja ylellisimpänä vaihtoehtona Diamond.

Mittoja 
 Pituus: 4385/4900 mm (lyhyt/pitkä akseliväli)
 Leveys: 1875/1875 mm
 Korkeus: 1880/1990 mm
 Maavara: 235/225 mm (riippuen moottorista)
 Max. kahluusyvyys 700 mm
 Polttoainesäiliön tilavuus: 88–92 l
 Omamassa: 2310 kg
 Kokonaismassa: 3030 kg
 Suurin sallittu perävaunumassa jarruin / ilman jarruja: 3300/750 kg

Lähteet

Aiheesta muualla 
Neljännen sukupolven Pajerosta on kuvia täällä
Pajeron euroopan sivut 
Pajero sivut 
Japanin sivut 
Pajero.com
Maahantuojan sivu
Uuden Pajero sivut 

Pajero (2006)
J-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Maserati Ghibli

Maserati Ghibli on 2-ovinen ja 2-paikkainen coupe, jonka Maserati esitteli vuonna 1966 Torinon autonäyttelyssä. V8-moottorinen Ghibli oli suosituin Maserati sen jälkeen kun yritys vetäytyi kilvanajosta 1950-luvulla. Ghibliä myytiin enemmän kuin kahta sen suurimpaa kilpailijaa Ferrari Daytonaa ja Lamborghini Miuraa. Ghiblin teräskorin muotoili Giorgetto Giugiaro. Giugiaro, joka nykyään johtaa omaa ItalDesign yritystään, oli tuolloin Ghian palveluksessa.

Ghibli I 
330 hevosvoimainen V8-moottori oli sijoitettu eteen. Auto kiihtyi 0–96 km/h 7,5 sekunnissa ja huippunopeus oli 246 km/h. Autossa oli joko 5-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 3-vaihteinen automaatti. Ghiblissä oli kaksi erillistä bensiinitankkia, jotka voitiin täyttää auton molempien puolien kattopilareissa sijainneista täyttöaukoista. Autossa oli myös konepellistä nousevat ajovalot, nahkasisusta ja alumiinivanteet.

Ghibli Spyder 

Avoauto  Ghibli Spyder tuli tuotantoon vuonna 1969. Spyder-mallit olivat suhteellisen harvinaisia ja coupéta myytiin lähes kymmenen kertaa enemmän.

Tehokkaampi Ghibli SS (340 hv) julkaistiin vuonna 1970. Ghiblin tuotanto päättyi vuonna 1973 ja sen seuraajaksi tuli seuraavana vuonna Bertonen Khamsin.

Moottorit 
Ghibli 4 719 cm3 V8 DOHC 16V 334 hv (246 kW) / 5 000 r/min, 393 Nm / 4 000 r/min
Ghibli SS 4 930 cm3 V8 DOHC 16V 340 hv (246 kW) / 5 500 r/min, 480 Nm / 4 000 r/min

Mitat 
akseliväli: 2 550 mm
pituus: 4 590 mm (4 684 mm SS)
leveys: 1 798 mm (1 791 mm SS)
korkeus: 1 158 mm (1 161 mm SS)
omamassa: 1 350 kg

Ghibli II 

Ghibli herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1992, jolloin julkaistiin Ghibli II (Tipo 336). Ghibli II:ssa oli päivitetyt Maserati Biturbo moottorit: 2,0-litrainen V6, ja a 2,8-litrainen V6. 

Vuonna 1994 mallia uudistettiin; Ghibli II sai uuden sisustuksen, vanteet ja säädettävän jousituksen sekä lukkiutumattomat jarrut. Ghibli II:sen viimeinen tuotantovuosi oli 1997, jonka jälkeen se korvattiin 3200 GT:lla.

Ghibli 2013 

Maserati Ghibli julkaistiin jälleen uudelleen vuonna 2013. Se on ensimmäinen Maserati, johon saa diesel-moottorin (3,0-litrainen 177 kW). Bensiinimoottorivaihtoehdot ovat kaksi ahdettua 3,0-litraista V6-moottoria, joista tehokkaampi on käytössä myös Maserati Quattroporte:ssa. Vaihteisto on 8-vaihteinen automaatti, perusversio on takavetoinen, ja nelivedon saa lisävarusteena.

Aiheesta muualla 

Maserati Ghibli

Ghibli
1960-luvun autot
1970-luvun autot
Barloworld

Barloworld (UCI-tunnus BAR) oli englantilainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka osallistui pääasiassa UCI Continental -sarjan kilpailuihin. Talli sai kuitenkin toisinaan osallistumisoikeuden ns. villillä kortilla joihinkin UCI ProTour-sarjan kilpailuihin.

Talli osallistui vuoden 2007 Ranskan ympäriajoon ja se on ensimmäinen Ranskan ympäriajoon osallistunut brittitalli vuoden 1987 jälkeen, jolloin ANC-Halfords-talli osallistui kilpailuun. Tallin ajajista kolumbialainen Mauricio Soler ja eteläafrikkalainen Robert Hunter saavuttivat kumpikin etappivoiton ympäriajossa. Soler voitti lisäksi mäkikilpailun, oli toiseksi nopein nuori kuljettaja ja sijoittui kokonaiskilpailun 11. sijalle. Hunter puolestaan sijoittui toiseksi pistekilpailussa.

Barloworld sai kutsun myös vuoden 2008 Ranskan ympäriajoon, mutta se ei onnistunut toistamaan edellisen vuoden hienoa saavutustaan. Hyvää kokonaiskilpailun tulosta hakemaan lähtenyt Mauricio Soler loukkaantui jo ensimmäisen etapin kaatumisessa ja joutui lopulta jättämään kilpailun kesken viidennellä etapilla. Ennen 11. etapin alkua tuli tieto, että joukkueen ajaja Moisés Dueñas oli antanut EPO-hormonia sisältäneen dopingnäytteen. Lisäksi kolme muuta joukkueen ajajaa joutui keskeyttämään kilpailun loukkaantumisten takia, joten yhdeksästä kilpailuun lähteneestä ajajasta vain neljä pääsi Pariisiin asti.

Dueñasin dopingkäryn jälkeen Barloworld ilmoitti, että se lopettaa tallin tukemisen heti Ranskan ympäriajon jälkeen. Barloworld-nimen piti hävitä joukkueen paidoista ja ajoneuvoista Ranskan ympäriajon jälkeen, mutta joukkue kuitenkin jatkoi kilpailemista Barloworldin väreissä normaalisti. Syyskuussa tallin johtaja Corti ilmoitti, että Barloworld on pyörtänyt päätöksensä ja jatkaa joukkueen tukijana ainakin kauden 2009 loppuun.

Barloworld-tallin toiminta päättyi kauden 2009 jälkeen, kun sen sponsori päätti lopettaa tallin tukemisen.

Tallin pyöräilijöitä

Lähteet

Aiheesta muualla
Tallin viralliset kotisivut 

Pyöräilytallit
Heikki Reivilä

Heikki Reivilä (s. 1955) on suomalainen kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.

Reivilän painettu tuotanto koostuu proosasta ja lyriikasta, jota hän vuodesta 1981 lähtien on julkaissut kaikkiaan neljän kirjan verran. Ensimmäinen runokirja Rienaaja (1981) toi Reivilälle J. H. Erkon palkinnon. Reivilä oli tuolloin vasta 26-vuotias. Reivilän muita runokirjoja ovat Kadonneet muistiinpanot (1983), Itseään suurempi kivi (1985) ja Maa on tähtien taivas (1989). Runoilijana Reivilää pidetään modernistina. Runojen lisäksi Reivilä on kirjoittanut myös novellikokoelmat Yksinäinen ja alaston (1996) ja Minän paino (2010). Hänen ensimmäinen romaaninsa Toinen Runeberg ilmestyi vuonna 2004 ja toinen romaani Ryöstö vuonna 2014.

Lyriikan ja proosan lisäksi Reivilältä on ilmestynyt myös näytelmiä ja kuunnelmia. Hän on toiminut Matti Ijäksen käsikirjoittajakumppanina tämän ohjaamissa elokuvissa Pilkkuja ja pikkuhousuja (1993), Pieniä valheita (1994), Haaveiden kehä (2002) ja "Puolin ja toisin" (2013). Tuloksena on ollut värikkäitä tyyppejä sekä nasevaa ja nerokasta dialogia.

Reivilä on opettanut luovaa kirjoittamista Pekkas-akatemiassa ja Kriittisessä korkeakoulussa. Hän asuu Lontoossa.

Teokset 
Rienaaja, runoja (Kirjayhtymä, 1981)
Kadonneet muistiinpanot, runoja (Kirjayhtymä, 1983)
Itseään suurempi kivi, runoja (Kirjayhtymä, 1985)
Maa on tähtien taivas, runoja (Kirjayhtymä, 1989)
Yksinäinen ja alaston, novellikokoelma (Kirjayhtymä, 1996)
Toinen Runeberg, romaani (Teos, 2004)
Minän paino, novellikokoelma (Teos, 2010)
Ryöstö, romaani (Teos, 2014)
Onnettomat Roomassa, romaani (Teos, 2017)
Kirjailija eli siitä harhasta josta elää, romaani (Teos, 2021)

Aiheesta muualla 
 Heikki Reivilä Teoksen sivuilla 

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Britanniansuomalaiset