joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oliivisiipibulbuli

Oliivisiipibulbuli (Pycnonotus plumosus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Oliivisiipibulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Filippiineillä, Singaporessa ja Thaimaassa. Se on kuvattu olevan runsaslukuinen koko levinneisyysalueellaan, ja sen kannankehutys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Lähteet

Bulbulit
Bombay Talkies (elokuva)

Bombay Talkies on vuonna 2013 ilmestynyt intialainen hindinkielinen episodielokuva. Se koostuu neljästä lyhytelokuvasta, jotka ovat ohjanneet Karan Johar, Dibakar Banerjee, Zoya Akhtar ja Anurag Kashyap. Elokuva julkaistiin 3. toukokuuta 2013 intialaisen elokuvan satavuotisjuhlan kunniaksi. Bombay Talkies esitettiin saman vuoden Cannesin elokuvajuhlilla.

Lyhytelokuvat 
Ajeeb Dastaan Hain Yeh
 Ohjannut Karan Johar

Star
 Ohjannut Dibakar Banerjee

Sheila Ki Jawaani
 Ohjannut Zoya Akhtar

Murabba
 Ohjannut Anurag Kashyap

Näyttelijät 

Erikoisesiintymiset laulussa ”Apna Bombay Talkies” (esiintymisjärjestyksessä)

Vastaanotto 
Bombay Talkies sai positiivisia arvosteluja, mutta ei menestynyt taloudellisesti. Box Office India julisti sen ”flopiksi”.

Soundtrack

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2013 intialaiset elokuvat
Episodielokuvat
Intialaiset draamaelokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Idols (7. tuotantokausi)

Idolsin seitsemäs tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla 16. syyskuuta – 19. joulukuuta 2013. Koelaulut järjestettiin elokuussa kolmella eri paikkakunnalla: Helsingissä, Oulussa ja Tampereella. Kilpailun voittaja solmii levytyssopimuksen Warner Music Finland -levy-yhtiön kanssa.

Kauden tuomareina toimivat alusta asti mukana ollut Jone Nikula sekä uusina tuomareina Sini Sabotage, Lauri Ylönen ja Jussi 69. Ohjelman juontajana jatkoi Heikki Paasonen.

Kilpailun voitti Mitra Kaislaranta.

Koelaulut 
Koelaulut järjestettiin yhteensä kolmella paikkakunnalla elokuussa 2013. Teatteriviikonloppuun koelauluista ja Jone's Roadtrip-osiosta pääsi yhteensä 63 laulajakokelasta.

Finaalit

Finalistit 
Lähde: MTV3

Finalistit jaettiin aluksi kahteen kuuden laulajan ryhmään, joista molemmat laulavat vuoroviikoin.

1. finaali 

Pudotusuhan alle joutuneet

2. finaali 

Pudotusuhan alle joutuneet

3. finaali 

Pudotusuhan alle joutuneet

4. finaali 

Pudotusuhan alle joutuneet

5. finaali

6. finaali

7. finaali

8. finaali

9. finaali

Jaksot 
Idolsia esitettiin seitsemännellä tuotantokaudella joka maanantai ja torstai koelaulu -ja teatteriviikonloppujaksojen ajan. Suorien lähetysten alettua jaksoja esitettiin joka torstai.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Idolsin virallinen sivusto

Suomen Idols
Tuotantokaudet
Planet Fun-Fun

Planet Fun-Fun on Aavikon minialbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2013 vinyylinä sekä digitaalisessa muodossa. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 33.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset sivut

Aavikon albumit
Vuoden 2013 albumit
Utö (täsmennyssivu)

Utö voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Paikkoja Suomessa
 Utö, saari Saaristomerellä
 Utön majakka, majakka Utön saarella
 Utö, suomeksi Ulkoluoto, saari Särkisalossa nykyisessä Salon kaupungissa

Paikkoja Ruotsissa
 Utö, Haningen kunnassa
 Utön piiri, piiri Haningen kunnassa
 Utö hus, keskiaikainen linna Enköpingin kunnassa

Aluksia
 Utö-luokka, Suomen merivoimien huoltoveneluokka
 HMS Utö (A261), Ruotsin laivaston alus
 HMS Utö (M56), Ruotsin laivaston alus

Katso myös
 Utøya, saari Holen kunnassa Norjassa
 Utöarna, suomeksi Ulkosaaret, saaria Helsingin edustalla

Täsmennyssivut
Pohjanmaa-sarja

Pohjanmaa-sarja on kirjailija Antti Tuurin kuusiosainen kirjasarja, joka kertoo fiktiivisen pohjanmaalaisen Hakalan suvun vaiheista Suomessa ja siirtolaisena Amerikassa. Kirjasarjan aikajänne ulottuu 1920-luvulta 1990-luvulle saakka.

Teossarjan ensimmäinen kirja Pohjanmaa ilmestyi vuonna 1982. Vielä tuolloin Tuuri ei suunnitellut kirjoittavansa sarjaa, mutta 1980-luvulla Pohjanmaa sai jatkokseen neljä teosta: Talvisota (1984), Ameriikan raitti (1986), Uusi Jerusalem (1988) ja Maan avaruus (1989). Vuonna 1997 julkaistiin vielä sarjan päättävä Lakeuden kutsu, josta Tuuri palkittiin Finlandia-palkinnolla.

Teoksista on filmattu kronologisessa aikajärjestyksessä neljä viimeisintä.

Teosten kronologia  

Pohjanmaa-sarjan teosten julkaisujärjestys ei vastaa todellista kronologiaa, joka on seuraava:

 Uusi Jerusalem, siirtolaisena 1920-1930-lukujen Amerikassa.
 Maan avaruus, siirtolaisena 1920-1930-lukujen Amerikassa.
 Talvisota, Hakaloiden suku talvisodassa.
 Pohjanmaa, vuosi 1978, Hakaloiden suku kokoontuu jakamaan isoisän Amerikan perintöä.
 Ameriikan raitti, 1980-luvun puoliväli, Erkki Hakala Floridassa.
 Lakeuden kutsu, vuosi 1996, Erkki Hakala palaa Yhdysvalloista takaisin Pohjanmaalle.

Aiheesta muualla 
 Markku Kulmala: Miss' laaja aukee? Antti Tuurin Pohjanmaa-sarjan merkitysrakenteita. Väitöskirja, Tampereen yliopisto 13.12.2003.

Lähteet 

Suomalaiset romaanit
Pyhän Johanneksen kirkko (Tallinna)

Pyhän Johanneksen kirkko, Tallinna (viroksi: Jaani kirik) on Viron pääkaupungissa Tallinnassa sijaitseva luterilainen kirkko. Nykyisin kirkon vieressä on Tallinnan Vapauden aukio ja Viron vapaussodan muistomerkki. Kirkko on nimetty evankelista Johanneksen mukaan. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1862, ja se avattiin 1867. Kirkko edustaa uusgoottilaista arkkitehtuuria.

Kirkon historia 
Pyhän Johanneksen kirkon rakentamista alettiin suunnitella, kun alueella sijaitseva Pyhän Hengen kirkko kävi noin 14 000 jäsenen seurakunnalle liian pieneksi. Rakentamista varten alettiin kerätä rahaa vuonna 1851. Tallinnan maistraatilta saatiin oikeus rakentaa kirkko kaupunginmuurien ulkopuolelle maapalstalle, jonka omisti Toomkilta.

Pyhän Johanneksen kirkon suunnitteli Tallinnassa syntynyt arkkitehti Christoph August Gabler. Kirkon peruskivi laskettiin 8. syyskuuta 1862, ja varsinaiset rakennustyöt kestivät viisi vuotta. Erityisen haasteen rakentamiselle asetti pehmeä maaperä, minkä vuoksi rakennusalue jouduttiin paaluttamaan tammihirsillä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tallinnan kirkot
Kivikirkot
Albrecht von Roon

Albrecht Theodor Emil von Roon (30. huhtikuuta 1803, Pleushagen (), lähellä Kolbergia, Pommeri – 23. helmikuuta 1879, Berliini) oli preussilainen upseeri, joka toimi Preussin sotaministerinä vuosina 1859–1873. Yhdessä Otto von Bismarckin ja Helmuth von Moltken kanssa hänellä oli keskeinen rooli Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa. Roon oli myös lyhyen aikaa Preussin pääministerinä vuonna 1873.

Myös Roonin isä oli upseeri Preussin armeijassa, mutta kuoli maan ollessa Ranskan miehittämä Napoleonin sotien aikana. Hänet kasvatti sen jälkeen äidinpuoleinen isoisä. Roon aloitti upseerinuransa 1821 ja opiskeli Berliinin sotilasakatemiassa 1824–1827. Vuodesta 1832 hän palveli armeijakunnan päämajassa Krefeldissä ja julkaisi samana vuonna kolmiosaisen teoksen Grundzüge der Erd-, Völker- und Staatenkunde (”Maan-, kansa- ja valtiotieteen perusteet”), joka sai laajan lukijakunnan Preussissa ja ulkomailla. Roon sai arvostusta myös muiden maantieteen oppikirjojen kirjoittajana. Hän oli vuodesta 1836 kapteenina yleisesikunnassa ja hänet nimitettiin 1848 kahdeksannen armeijakunnan esikuntapäälliköksi.

Roon auttoi kruununprinssi Vilhelmiä (tuleva Saksan keisari Vilhelm I) kukistamaan kansannousun Badenissa vallankumousvuoden 1848 aikana. Hänet nimitettiin 1850 rykmentin-, 1856 prikaatin- ja 1858 divisioonankomentajaksi sekä ylennettiin 1856 kenraalimajuriksi ja 1858 kenraaliluutnantiksi. Hänet nimitettiin myös armeijan uudelleenjärjestelystä vastanneeseen komiteaan. Roonista tuli joulukuussa 1859 Preussin sotaministeri ja vuonna 1861 myös laivastoministeri. Hän toteutti Preussin armeijassa suuren uudistussuunnitelmansa kuninkaallisen sotakabinetin johtajan Edwin von Manteuffelin ja yleisesikunnan päällikön Helmuth von Moltken tuella. Suunnitelmaan kuului Gerhard von Scharnhorstin aikanaan laatiman järjestelmän laajennus: kolmivuotinen yleinen asevelvollisuus sekä puolustustarkoituksiin varattu pysyvä reservi (Landwehr). Uudistukset tekivät Roonista aluksi vihatun miehen, mutta Preussin nopea voitto Itävallasta vuoden 1866 sodassa osoitti niiden hyödyllisyyden. Roon toteutti vielä joitain uudistuksia korjatakseen tämän sodan aikana armeijassa ilmenneitä heikkouksia, minkä jälkeen Preussi löi myös Ranskan vuosien 1870–1871 sodassa.

Roon korotettiin kreivin arvoon vuonna 1871 ja ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi 1873. Samana vuonna hän luopui ministerintehtävistään heikentyneen terveytensä vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Preussin pääministerit
Saksan sotamarsalkat
Vuonna 1803 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Dead Rising 3

Dead Rising 3 on Capcom Vancouverin kehittämä ja Microsoft Studiosin julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli julkaistiin Xbox Onelle marraskuussa 2013. Peli on jatko-osa peleille Dead Rising ja Dead Rising 2. Peli julkistettiin Microsoftin E3 2012 -tilaisuudessa 10. kesäkuuta 2013.

Peli on julkaistu Steam-palvelussa Microsoft Windows -alustalle 5. syyskuuta 2014.

Pelin tarinassa on kulunut kymmenen vuotta Dead Rising 2:n tapahtumista. Nick Ramos -niminen mekaanikko taistelee zombeja vastaan Los Perdidosissa, Kaliforniassa. Ramosin täytyy tehdä yhteistyötä muiden selviytyneiden kanssa ja lopulta paeta ennen kuin sotilaallinen isku tuhoaa kaupungin ja sen asukkaat.

Pelisarjan uusin osa, Dead Rising 4, julkaistiin vuonna 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

2020-luvulle sijoittuvat videopelit
Vuoden 2013 videopelit
Capcomin videopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Xbox One -pelit
Windows-pelit
Dead Rising
Tina (nimi)

Tina on monissa maissa yleinen naisen etunimi. Se on syntynyt lyhentymänä nimestä Christina (Kristiina) tai Martina.

Suomessa nimi Tina on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1560 henkilölle.  Sen suomalaisena rinnakkaisnimenä paljon yleisempi on Tiina.  Tinan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 24. heinäkuuta, joka suomenkielisen kalenterin mukaan on muun muassa Tiinan nimipäivä.

Tunnettuja Tinoja 
 Tina Aumont, ranskalainen näyttelijä
 Tina Bachmann, saksalainen ampumahiihtäjä 
 Tina Barrett, brittiläinen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä
 Tina Bru, norjalainen poliitikko ja ministeri
 Tina Bøttzau, tanskalainen käsipalloilija
 Tina Charles, yhdysvaltalainen koripalloilija
 Tina Cousins, brittiläinen elektronisen musiikin artisti
 Tina Fey, yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja
 Tina George, yhdysvaltalainen painija
 Tina Hanninen, suomalainen vapaaottelija
 Tina Karol, ukrainalainen poplaulaja
 Tina Louise, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Tina Majorino, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Tina Maze, slovenialainen alppihiihtäjä
 Tina Modotti, italialais-yhdysvaltalainen malli, valokuvaaja ja yhteiskunnallinen aktivisti
 Tina Morpurgo, kroatialainen taidemaalari
 Tina Månsson, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Tina Mäkelä, suomalainen poliitikko
 Tina Nedergaard, tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Tina Nordström, ruotsalainen tv-kokki
 Tina Paulino, mosambikilainen keskimatkojen juoksija
 Tina Robnik, slovenialainen alppihiihtäjä
 Tina Rättyä, suomalainen seitsenottelija
 Tina Šutej, slovenialainen seiväshyppääjä
 Tina Thörner, ruotsalainen ralliautoilun kartanlukija
 Tina Trstenjak, slovenialainen judoka
 Tina Turner, yhdysvaltalainen laulaja
 Tina Weirather, liechtensteinilainen alppihiihtäjä
 Tina Weymouth, yhdysvaltalainen rockmuusikko

Kuvitteellisia Tinoja 

 Tina Cohen-Chang, televisiosarjassa Glee

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Liberian dollari

Liberian dollari (LRD) on Liberian rahayksikkö. Ensimmäinen versio Liberian dollarista otettiin käyttöön jo vuonna 1847, mutta nykyisen muotoisena valuutta on ollut käytössä vuodesta 1937 lähtien. Liberian dollari jakaantuu 100 centiin.

Afrikan rahayksiköt
Liberian talous
Sierra Leonen leone

Sierra Leonen leone (SLL) on Sierra Leonen rahayksikkö, joka on ollut maassa käytössä vuodesta 1964 alkaen. Se korvasi 4. elokuuta 1964 Brittiläisen Länsi-Afrikan punnan, joka oli ollut maassa käytössä vuodesta 1912 alkaen. Sierra Leonen leone jakaantuu 100 centiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Afrikan rahayksiköt
Sierra Leonen talous
Djiboutin frangi

Djiboutin frangi (DJF) on Djiboutin rahayksikkö. Omat kolikot ovat Djboutissa olleet  käytössä vuodesta 1949 lähtien, seteleitä maassa alettiin painaa vasta vuonna 1952. Djiboutin frangi jakaantuu 100 centimeen.

Kuvia 

Afrikan rahayksiköt
Djibouti
Sambian kwacha

Sambian kwacha (ZMV) on Sambian rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1968 lähtien. Uudentyyppiset kolikot ja setelit Sambiassa kehiteltiin vuoden 2012 aikana ja otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2013. Sambian kwacha jakaantuu 100 ngweehen.

Afrikan rahayksiköt
Sambia
Guinean frangi

Guinean frangi (GNF) on Guinean rahayksikkö. Ensimmäinen versio Guinean frangista otettiin käyttöön vuonna 1959 ja nykyinen uusittu valuutta on ollut käytössä vuodesta 1985 lähtien. Guinean frangi jakautui alun perin 100 centimeen, mutta nykyään pieninkin kierrossa oleva maksuväine on 500 frangin arvoinen.

Afrikan rahayksiköt
Guinea
Kap Verden escudo

Kap Verden escudo (CVE) on Kap Verden rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1914 lähtien. Lopullisesti virallisen aseman valuutta sai Kap Verden itsenäistyttyä vuonna 1975. Tuolloin escudo ei ollut enää sidoksissa Portugalin escudoon. Kap Verden escudo jakaantuu 100 centavoon.

Afrikan rahayksiköt
Kap Verde
Antimonihohde

Antimonihohde eli stibniitti (<  "antimoni") eli antimoniitti (Sb2S3) on antimonisulfidimineraali. Se on muodostunut kiteytymällä vesiliuoksista alhaisessa lämpötilassa. Se esiintyy usein kvartsin, dolomiitin, kalsiitin ja baryytin kanssa "valkoisissa" antimoni- ja hopeamineraalijuonissa. Antimonihohde on tärkein antimonimalmimineraali.

Itä­maiden naiset käyttivät antimonihohdetta kulma­karvojen maalaamiseen, jotta silmät näyttäisivät suuremmilta. Antimonihohdetta on käytetty myös koruissa ja rahametallina.

Nykyään antimonia käytetään raudan ruosteenestoon, maalien ja lakkojen valmistuksessa sekä suojautumisvärinä.

Katso myös 
 Lyijyhohde

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sulfidimineraalit
Malmimineraalit
Tony Gallopin

Tony Gallopin (s. 19. huhtikuuta 1988 Dourdan) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Auber 93 -joukkuetta kausilla 2008–2009, Cofidista 2010–2011, RadioShackia 2012–2013, Lotto-Belisol / Lotto Soudal -tallia 2014–2017 ja AG2R -joukkuetta 2018–2021. Vuodesta 2022 hän on ajanut Trek-Segafredossa.

Gallopin voitti Clásica de San Sebastiánin 2013 karattuaan 13 ajajan kärkiryhmästä Arkalen nousussa 15 kilometriä ennen maalia. Hän voitti toiseksi sijoittuneen Alejandro Valverden 28 sekunnilla.

Ranskan ympäriajossa 2014 Gallopin voitti 11. etapin ja oli seitsemännellä etapilla kolmas. Hän ajoi myös yhden etapin ajan kokonaiskilpailun johtajan keltaisessa paidassa. Espanjan ympäriajossa 2018 hän voitti seitsemännen etapin.

Saavutuksia 
Lähde: Cycling Archives

2006
Junioreiden EM-kilpailut, aika-ajossa hopeaa
Junioreiden MM-kilpailut, maantieajossa ja aika-ajossa pronssia
2008
Pariisi–Tours, alle 23-v. kilpailun voitto
2009
Välimeren kilpailut, aika-ajossa hopeaa
2010
Luxemburgin ympäriajo, 3. etapin voitto
2011
Flèche d'Emeraude, voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Tour du Limousin, 2. etapin voitto
2012
Omanin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, 8. etapilla kolmas
2013
Clásica de San Sebastián, voitto
2014
Brabantse Pijl, kolmas
Ranskan ympäriajo, 11. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
Clásica de San Sebastián, viides
Grand Prix Cycliste de Montréal, kolmas
Grand Prix de Wallonie, toinen
MM-kilpailut, maantieajossa kuudes
2015
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Pariisi–Nizza-ajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Amstel Gold Race, kuudes
MM-kilpailut, maantieajossa seitsemäs
Lombardian ympäriajo, seitsemäs
2016
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailussa toinen
Brabantse Pijl, kolmas
Clásica de San Sebastián, toinen
Grand Prix de Wallonie, voitto
2017
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, 15. etapilla kolmas
Clásica de San Sebastián, toinen
Grand Prix Cycliste de Montréal, kuudes
Grand Prix de Wallonie, toinen
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
2018
Etoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
Tour Cycliste International La Provence, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, 7. etapin voitto
2019
Italian ympäriajo, 7. etapilla toinen

Lähteet 

Ranskalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Ercole l’invincibile

Ercole l’invincibile (”Voittamaton Herkules”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alvaro Mancori alias Al World. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Dan Vadis.

Juoni
Herkules pelastaa prinsessa Teikan leijonan kynsistä ja vapauttaa hänen isänsä kuningaskunnan lohikäärmeen ikeestä. Sillä aikaa tulivuoren sisällä sijaitsevan Demioksen kuningatar ja tämän apuri Kabaol ovat orjuuttaneet Teikan ja hänen kansansa, joita Herkules lähtee pelastamaan. Kabaolin tytär Melissa tappaa kuningattaren ja aikoo uhrata Teikan, mutta Herkules vapauttaa orjat, pelastaa rakastettunsa, ja tulivuorenpurkaus tuhoaa kaupungin.

Näyttelijät

Tuotanto
Techniscope-tekniikalla Technicolor-väreissä kuvattu Ercole l’invincibile on tavanomainen peplumseikkailu, joka on täynnä reipasta toimintaa. Elokuvan kliseisiin kuuluvat sankarin kamppailut leijonaa, lohikäärmettä, karhua ja norsuja vastaan, pelastajaansa odottava kahlittu neito, paha kuningatar, orjuutettu kansa ja kaiken tuhoava tulivuorenpurkaus. Dan Vadis on energinen toimintasankari, mutta hänen vaalea partansa on yksi peplumhistorian surkeimmista esityksistä. Alkuteksteissä koko näyttelijäkunnalle on keksitty englanninkieliset taiteilijanimet.

Yhdysvalloissa elokuva muokattiin uudelleen osaksi television Sons of Hercules (”Herkuleen pojat”) -sarjaa nimellä Son of Hercules in the Land of Darkness (”Herkuleen poika pimeyden maassa”). Samalla siihen vaihdettiin toinen lohikäärme Steve Reevesin Voittamattomasta Herkuleesta, josta myös musiikki on lainattu.

Julkaisut 
Harvoin nähdystä elokuvasta ei ole laadultaan tyydyttävää DVD-julkaisua. Sen amerikkalainen TV-versio on saatavilla useilta public domain -sivustoilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Italialaiset seikkailuelokuvat
Vuoden 1964 italialaiset elokuvat
Lepakko-skandaali

Lepakko-skandaali oli Helsingissä marraskuussa 1876 tapahtunut kulttuuriskandaali, jossa Lauri Kivekkään johtamat radikaalit fennomaaniylioppilaat häiritsivät Johann Straussin Lepakko-operetin ensi-iltaa.

Syksyllä 1876 Helsingin uuden teatterin (nykyinen Ruotsalainen teatteri) ohjelmistoon tullut Lepakko – tuolloiselta suomenkieliseltä nimeltään Nahkasiipi – herätti siihen sisältyneiden ”siveettömyyksien” vuoksi yleistä arvostelua. Kivekkään mielestä operetti loukkasi suomalaista kansaa. Fennomaaniylioppilaat arvostelivat nimenomaan sopimattoman teoksen esittämistä valtionapua nauttivassa teatterissa. Heitä ärsytti myös valtionteatterin ruotsinkielisyys, kun Suomalainen teatteri joutui toimimaan yksityiseltä pohjalta. Ensi-illasta 16. marraskuuta alkaen Kivekäs kannattajineen häiritsi operetin jokaista esitystä viheltämällä ja taputtamalla äänekkäästi yleisöstä. Yliopiston rehtori Zachris Topelius pyysi poistamaan teoksen ohjelmistosta, ja Uudenmaan läänin kuvernööri Georg von Alfthania pyydettiin kieltämään sen esittäminen, mitä hän ei kuitenkaan katsonut voivansa tehdä. Poliisit saapuivat 19. marraskuuta valvomaan esitystä, mutta metelöiviä ylioppilaita kukkopilleineen oli joka puolella salia. Lopulta yliopiston sijaiskansleri Johan Philip Palmén kielsi Lepakon esittämisen. Rangaistuksena häiriköinnistä Kivekäs erotettiin yliopistosta lukukaudeksi ja Hjalmar Appelgren kahdeksi kuukaudeksi, minkä lisäksi eräät muut saivat varoituksen.

Lepakko-skandaali puhutti koko Helsinkiä kahden viikon ajan.

Lähteet

Helsingin historia
1876
Suomen kulttuuriskandaalit
Samuel K. Allison

Samuel King Allison (13. lokakuuta 1900 – 15. syyskuuta 1965) oli eräs tiedemies, joka osallistui Manhattan-projektiin. Hän johti luvunlaskua Trinity-ydinkokeessa.

Tohtori Allison osallistui Chicagossa suoritettuihin, niin kutsutun CP-1 -nimisen ydinreaktorin käynnistystöihin. Reaktori oli lajissaan maailman ensimmäisin. Se käynnistettiin kirpeänä talviaamuna, 2. joulukuuta vuonna 1942.

Samuel Allison menehtyi sydänkohtaukseen vuonna 1965.

Lähteet

http://www.mphpa.org/classic/HF/Biographies%20-%20Men/allison.htm
Popp, Georg & Pleticha, Heinrich: Miljoona Vuotta - Viisi sekuntia (Wir leben seit fünf sekunden, alk. saks. 1958, Arena-Verlag. Würzburg, Länsi-Saksa), Wsoy 1962

Yhdysvaltalaiset fyysikot Ydinfyysikot
Prinsessa Kaguyan taru

Prinsessa Kaguyan taru () on japanilainen animaatioelokuva, jonka on tuottanut Studio Ghibli ja ohjannut sekä käsikirjoittanut Isao Takahata. Elokuva sai ensi-iltansa Japanissa 23. marraskuuta 2013.

Elokuvan tarina perustuu japanilaiseen kansantarinaan prinsessa Kaguyasta.

Ääninäyttelijät

Lähde

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Studio Ghiblin elokuvat
Vuoden 2013 japanilaiset elokuvat
João Francisco Braga

João Francisco Braga (24. elokuuta 1868 Pelotas – 13. lokakuuta 1937) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 23. joulukuuta 1899 ja papiksi 17. huhtikuuta 1900. Hänet nimitettiin Petrópolisin hiippakunnan johtoon 9. huhtikuuta 1902, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cláudio José Gonçalves Ponce de Leão. Braga asetettiin virkaansa 26. lokakuuta.

Braga sai 27. lokakuuta 1907 nimityksen Curitiban piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 17. helmikuuta 1908. 10. toukokuuta 1926 Curitibasta tehtiin arkkihiippakunta ja Bragasta sen arkkipiispa. Hän erosi tehtävistään 22. kesäkuuta 1935, jolloin hänet nimitettiin Soteropoliin titulaariarkkipiispaksi.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Aleksandr Kaljanin

Aleksandr Igorevitš Kaljanin (ven. Александр Игоревич Калянин) (24. syyskuuta 1987 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 7. syyskuuta 2011) oli venäläinen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi KHL-joukkue Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaljanin menehtyi miltei koko joukkueensa kanssa lento-onnettomuudessa Venäjällä lähellä Jaroslavlin kaupunkia. Joukkue oli matkalla Minskiin Valko-Venäjälle, missä joukkueen oli tarkoitus pelata kauden ensimmäinen peli.

Aleksandr Kaljanin aloitti peliuransa Traktor Tšeljabinskin kakkosjoukkueessa kaudella 2003–2004. Seuraavana vuonna hän oli jo ykkösjoukkueessa kahden ottelun verran. Kaudella 2005–2006 hän aloitti Lokomotiv Jaroslavlissa, jossa pelasi ykkösjoukkueessa viisi ottelua ja teki kaksi maalia. Nämä olivat hänen ensimmäiset pelinsä Venäjän pääsarjassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi alemmassa sarjassa Dizel Penzan joukkueessa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi Jaroslavlissa jälleen yhden ottelun, mutta siirtyi pääsarjaan palanneen Tšeljabinskin Traktoriin, jonka vakiokokoonpanoon hän pääsi ja pelasi 30 peliä tehden kuusi maalia ja syöttäen yhdeksän. Traktor pääsi myös playoffseihin, joissa Kaljaninille kertyi kolme peliä. Ammattilaisliiga KHL aloitti toimintansa vuonna 2008, ja siitä asti Kaljanin kuului lähes koko ajan Jaroslavlin vakiomiehistöön kohtalokkaaseen lento-onnettomuuteen saakka.

Lähteet 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1987 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Luettelo IFK Mariehamnissa Veikkausliiga-otteluita pelanneista jalkapalloilijoista

Jalkapalloseura IFK Mariehamn nousi Suomen pääsarjatasolle Veikkausliigan vuonna 2005 ja on pelannut Veikkausliigassa siitä lähtien. Tämä artikkeli on luettelo IFK Mariehamnissa vähintään yhden Veikkausliiga-ottelun pelanneista jalkapalloilijoista.

Luettelo IFK Mariehamn -pelaajista 
 Fernando de Abreu
 Alanzo Adlam
 Daniel Ahnström
 Ukeiyma Akombo
 Rezgar Amani
 Sasha Anttilainen
 Paulus Arajuuri
 Samuel Barlay
 Arash Bayat
 Luca Bellisomo
 Ludvig Bergström
 Travis Binnion
 Andreas Björk
 Peter Blomberg
 Linus Blomster
 Scott Boden
 Olivier Boumelaha
 Kris Bright
 Patrick Byskata
 David Carlsson
 Johan Carlsson
 Daniel Chilom
 Mate Dujilo
 Jordan Eagers
 Amos Ekhalie
 Jonas Emet
 Peter Enckelman
 Simon Enqvist
 Petteri Forsell
 Craig Foster
 Andreas Friman
 Giuseppe Funicello
 Ermin Gadzo
 Arsim Gashi
 Tamas Gruborovics
 Médoune Gueye
 Kenneth Gustafsson
 Mats Gustafsson
 Clive Hachilensa
 Andre Hansell
 Hendrik Helmke
 Peter Holm
 Boussad Houche
 Niko Ikävalko
 Wilhelm Ingves
 Daniel Johansson
 Aleksei Kangaskolkka
 André Karring
 Kristian Kojola
 Kenneth Knudsen
 Antti Kuismala
 Niko Kukka
 Pekka Lagerblom
 Toni Lehtinen
 Erik Lundberg
 Peter Lundberg
 Tommy Lundberg
 Jani Lyyski
 Gustav Långbacka
 André Martins
 Lamar Neagle
 Hiros Nedim
 Mika Niskala
 Johannes Nordström
 Simon Nurme
 Willis Ochieng
 Ekhiabhi Okodugha
 Allan Olesen
 Marcus Olofsson
 Mikko Paatelainen
 Alexandros Pappas
 Akseli Pelvas
 Gabriel Petrović
 Jens Polviander
 Dmytro Ponevych
 Konsta Rasimus
 Moses Reed
 Patrik Rikama
 Matti Salkojärvi
 Erik Sandvärn
 Joakim Signell
 Ante Šimunać
 Sami Sinkkonen
 Peter Sjölund
 Saša Stević
 Sebastian Strandvall
 Jimmy Sundman
 Mikael Sundström
 Roger Thompson
 Mason Trafford
 Justus Vajanne
 Otso Virtanen
 Dmytro Vološyn
 Jarkko Värttö
 Alexander Weckström
 Kristoffer Weckström
 Josh Wicks
 Sebastian Wiklander
 Mathias Wiklöf
 Tommy Wirtanen
 Robin Östlind
 Anders Överström

IFK Mariehamn
Vuoden 2013 Atlantin hurrikaanikausi

Vuoden 2013 Atlantin hurrikaanikausi käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 29. marraskuuta 2013.

Kausi oli hiljaisin miesmuistiin: hurrikaaneja on ollut viimeksi näin vähän vuonna 1982. Trooppisia myrskyjä havaittiin vain 13, ja niistä vain kaksi kasvoi hurrikaaneiksi: Humberto ja Ingrid. Kumpikaan niistä ei noussut voimaakkaaksi hurrikaaniksi, jonka rajana NOAA pitää Saffir-Simpsonin 3. luokkaa.

Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se on silti aktiivinen yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Trooppista matalapainetta sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos sen tuulennopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 32 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuulennopeus ylittää 33 m/s.

Trooppisten myrskyjen ja hurrikaanien nimet tiedettiin jo ennalta, sillä ne poimittiin listalta:  Andrea, Barry, Chantal, Dorian, Erin, Fernand, Gabrielle, Humberto, Ingrid, Jerry, Karen ja Lorenzo. Ne ovat vuorotellen miesten ja naisten nimiä. Aakkoslistasta on kuitenkin poistettu kirjaimet Q, U, X, Y ja Z, koska niillä alkavia nimiä ei ole englannin kielessä tarpeeksi. Kuusi listaa kiertää niin, että samat nimet tulevat käyttöön kuuden vuoden välein, joten nyt käytettiin samoja nimiä kuin 2007. Paljon tuhoa aiheuttaneiden tai jotenkin muuten huomattavien myrskyjen nimet on "jäädytetty", kuten kuuluisien joukkuepelaajien pelinumerot. Jos vuodessa havaitaan enemmän kuin 21 hirmumyrskyä, niiden niminä aletaan käyttää kreikkalaisia kirjaimia (alpha, beta, gamma...).

Myrskyt 

Kauden aloitti trooppinen myrsky Andrea, joka aiheutti kaatosateita ja tulvia Kuubassa ja Floridassa 5.-7. kesäkuuta. Noin tuhat ihmistä joutui lähtemään kodeistaan evakkoon.

Toinen trooppinen myrsky Barry jäi lyhytikäiseksi: se laantui 20. kesäkuuta.

Kauden ainoat hurrikaanit olivat Humberto (8.-19. syyskuuta) ja Ingrid (12. - 17. syyskuuta). Molemmat jäivät heikoimpaan eli 1. luokkaan. Humberto kehittyi kaukana Atlantin itäosassa. Ingrid kehittyi joitakin päiviä myöhemmin ja aiheutti hurrikaanivaroituksen Meksikossa. Kummallakin tuulennopeus oli suurimmillaan noin 38 m/s.

Lähteet 

2013
Atlantin hurrikaanikausi
Sibylla (pikaruokalaketju)

Sibylla on vuonna 1932 perustettu ruotsalainen pikaruokalaketju. Yrityksellä on yli 3 500 ravintolaa eri puolella Eurooppaa. 

Suomessa Sibylla aloitti vuonna 1997, ja vuoteen 2013 mennessä shop-in-shop-periaatteella toimivia ravintoloita oli maassa 280. Ne toimivat lähinnä huoltoasemien yhteydessä.

Lähteet 
Sibyllan kotisivut

Pikaruokalat
Ruotsalaiset yritykset
Vally Weigl

Vally Weigl (o.s. Pick) (11. syyskuuta 1894 Wien – 25. joulukuuta 1982 New York) oli itävaltalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut säveltäjä ja musiikkiterapeutti.

Elämäkerta 

Weiglin vanhemmat, lakimies Josef Pick ja Charlotte Pick (o.s. Rubinstein), kasvattivat hänet assimiloituneessa ja poliittisesti liberaalissa juutalaiskodissa. Hänellä oli sisko, Katherina (Käthe) Marianne. Vally Weigl opiskeli musiikkitiedettä Guido Adlerin johdolla Wienin yliopistossa. Lisäksi hän muun muassa sai yksityisopetusta säveltäjä Karl Weigliltä, josta myös tuli hänen puolisonsa vuonna 1921. Pariskunnalle syntyi vuonna 1926 poika Wolfgang Johannes.

Itävalta liitettiin Natsi-Saksaan, ja Weiglit pakenivat vuonna 1938 Sveitsin ja Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Weiglin äiti teki itsemurhan 1939, ja Käthe-sisko surmattiin Ravensbrückin keskitysleirillä. Weigl sai miehensä kanssa Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1943. Hän aloitti uudessa asuinmaassaan vakavan sävellystyön ja tuotti laajan valikoiman piano-, kamari- ja vokaaliteoksia. Hänen sävellystyylinsä mallina oli 1800-luvun lopun musiikki, ja hän piti etäisyyttä avant gardeen sekä Wienissä että Yhdysvalloissa. Weigl sävelsi vielä vanhoilla päivillään lähes täydellisestä kuulon menetyksestä huolimatta. Hän loi uran musiikkiterapeuttina valmistuttuaan Columbian yliopiston Teachers Collegesta vuonna 1953. Lisäksi hän tunsi kiinnostusta kieliä ja sekä kirjallisuutta kohtaan ja työskentelikin toistuvasti käännöstehtävissä.

Weigl oli pasifisti ja aktiivinen kveekarien jäsen; kveekarit auttoivat häntä pääsemään Yhdysvaltoihin. Pasifismi on esillä joissain hänen teoksistaan (Requiem for Allison). Hänen musiikkiinsa vaikutti myös hänen rakkautensa luontoon. Laululla on tuotannossa keskeinen osa. Weigl omisti Jimmy Carterille Carl Sandburgin runoihin säveltämänsä kamarikantaatin The People, Yes!. Säveltäjä sai vuonna 1976 National Endowment for the Arts -apurahan.

Jäätyään leskeksi vuonna 1949 Weigl vaali kuolleen miehensä musiikillista perintöä ja perusti tätä varten Karl Weigl -muistosäätiön.

Lähteet 

Itävaltalaiset säveltäjät
Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Pasifistit
Musiikkiterapeutit
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailut 2013

Yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailut 2013 olivat järjestyksessään neljännet yleisurheilumaajoukkueiden väliset Euroopan-mestaruuskilpailut. Maat kilpailivat neljällä eri tasolla edellisten vuosien menestyksensä perusteella: Superliigassa (korkein), Ykkösliigassa, Kakkosliigassa ja Kolmosliigassa. 

Lajeja kunkin tason kilpailuissa oli yhteensä 40, 20 miehillä ja 20 naisilla. Kuhunkin lajiin maa asetti yhden edustajan.

Aikataulu

Superliiga

Mitalistit

Miehet
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Naiset
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Lopputulokset

Ykkösliiga

Mitalistit

Miehet
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Naiset
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Lopputulokset

Kakkosliiga

Mitalistit

Miehet
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Naiset
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Lopputulokset

Kolmosliiga

Mitalistit

Miehet
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Naiset
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys

Lopputulokset

Lähteet 
 Superliigan tulokset EAA. 
 Ykkösliigan tulokset EAA. 
 Kakkosliigan tulokset EAA. 
 Kolmosliigan tulokset EAA. 

2013
Vuoden 2013 yleisurheilu
Kuren pommitukset

Kuren pommitukset olivat toisen maailmansodan loppuvaiheessa liittoutuneiden tekemiä ilmahyökkäyksiä Kuren kaupunkiin ja satamaan Japaniin. Kaupunkia oli aikaisemmin pommitettu 5. toukokuuta ja 1. heinäkuuta, jolloin 40 % kaupungista oli tuhoutunut. Suurimmat pommitukset tapahtuivat 24. - 28. heinäkuuta 1945, jolloin lukuisia lentokoneita nousi ilmaan Yhdysvaltain ja Britannian laivaston lentotukialuksilta HMS Formidablelta, HMS Indefatigablelta ja HMS Victorious'lta. Keisarillisen Japanin laivasto menetti pommituksissa lentotukialus Amagin, risteilijä Ōyodon, taistelulaivat Hyūgan, Isen ja Harunan, raskaat risteilijät Tonen ja Aoban, vanhentuneet risteilijät Iwaten ja Izumon, saattuealukset No. 4:n ja No. 30:n sekä lukuisia pienempiä aluksia mataliin vesiin. Myös Osakaa pommitettiin hyökkäysten aikana. Lentotukialukset Katsuragi ja Kaiyō vaurioituivat pahoin pommituksissa. Liittoutuneet menettivät 133 lentokonetta ja 102 koneiden miehistönjäsentä. Japani menetti 306 lentokonetta. Pommitusten jälkeen ainoastaan taistelulaiva Nagato Yokosukan satamassa jäi jäljelle.

Tyynenmeren sodan taistelut toisessa maailmansodassa
Toisen maailmansodan lentopommitukset
1945
Luettelo Leninin patsaista

Luettelo Leninin patsaista on täydentyvä luettelo eri puolilla maailmaa olevista Vladimir Leninin muistoksi pystytetyistä patsaista.

Etelämanner  
 Lenin-patsas etelämantereella on maailman eteläisin Lenin patsas. Patsas pystytettiin vuonna 1958.

Ruotsi 
Ruotsin ainoa julkinen Lenin patsas sijaitsee Hässleholmin kunnan Vittsjön kylässä.

Suomi 
 Leninin patsas (Kotka), kyseinen patsas siirettiin pois julkiselta paikasta varastoon vastatoimina Venäjän aloittaman sodan vuoksi.
 Leninin patsas (Turku)
 Leninin patsas (Tampere) kyseinen patsas sijaitsee Suomen ainoassa Lenin museossa.

Ukraina  
Ukrainassa oli 1990-luvulla noin 5500 Lenin patsasta. Tänä päivänä Ukrainassa ei ole yhtään julkista Lenin patsasta. Lenin patsaiden poistaminen julkisista paikoista Ukrainassa alkoi Krimin miehityksen jälkeen ja viimeiset Lenin patsaat poistettiin Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022.

Venäjä 
 Leninin patsas (Suomen asema)
 Lenin-patsas Norilskissä Krasnojarskin aluepiirissä. Patsaan virallinen nimi on Norilskin Lenin-monumentti (). Sosialistista realismia tai virallista propagandaa edustava betoninen patsas sijaitsee keskeisellä paikalla Lokakuun aukiolla. Monumentti on kopio Sergei Merkurovin alkuperäisestä patsaasta ja se paljastettiin tammikuussa 1954 kovassa pakkasessa ja torvisoittokunnan musiikin säestyksellä. Vuonna 1976 patsasta päätettiin uudistaa, ja se sai valkoisen ja harmaan maalin. Vuonna 2008 patsasta myös kunnostettiin. 
 Lenin-patsas (Ulan-Ude) Ulan-Udenin Lenin-patsas on maailman suurin Leninin päätä esittävä patsas.

Yhdysvallat 
 Lenin-patsas (Seattle)

Katso myös 
 V. I. Leninin patsaat ja muistomerkit Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Veistokset
Lenin, Vladimir
patsaat, luettelo
Reijo Porkka

Reijo Porkka (s. 1947 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan 1970-luvun kuvistaan rock-konserttien ja -festivaalien sekä tanssilavojen esiintyjistä ja yleisöstä.

Vuonna 1964 vasta 17-vuotias Porkka pääsi oppiin mainosvalokuvaamoon. Seuraavana vuonna hän aloitti kolmivuotiset valokuvausopinnot Ateneumin iltalinjalla. Varusmiespalvelunsa Porkka suoritti pääesikunnan kuvakeskuksessa. Musiikkiharrastuksensa myötä alkoi kuvata harrastuksenaan myös rockmuusikoita esiintymistilanteissa. Vähitellen Porkka solmi suhteita konserttien ja festivaalien järjestäjiin niin, että oli usein ainoa esitystilannetta tallentamaan päästetty valokuvaaja, jolla oli pääsy myös takahuoneisiin ja lehdistötilaisuuksiin. Monet Porkan rock-kuvista ovat julistemaisen graafisia hänen käyttämänsä jyrkkäkontrastisen sävypelkistystekniikan ansiosta.

Rock-tilaisuuksien lisäksi Porkka kuvasi 1970-luvulla myös tanssilavakulttuuria eri puolilla Suomea. Kimmokkeen tähän Porkka sai perhetuttavaltaan Ilpo Hakasalolta. Kuvista syntyi tuoreeltaan maata kiertänyt valokuvanäyttely ja vuonna 1999 kuvateos Satumaa.

Porkan rock-kuvista koottiin vuonna 2007 kuvateos Korkealta ja kovaa. Hänen kuviaan oli esillä samana vuonna Tennispalatsin näyttelyssä Oi maamme! – Valokuvia Suomesta.

Näyttelyjä
Svengijengi, Suomen valokuvataiteen museo 1971.
Satumaa, Suomen valokuvataiteen museo 1977.
Oi maamme! Valokuvia Suomesta. Taidemuseo Tennispalatsi 2007.
Tangoa ja rockia. Killinkosken Kamerataivas, Virrat 2010.

Teoksia
Sodasta kuvin - TK-valokuvaus 1941–1944. Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1983.
Satumaa. Valokuvia suomalaisilta tanssilavoilta (johdanto Ilpo Hakasalo). Tosikuva Oy 1999.
Korkealta ja kovaa: rokkikuvia 70-luvulta (teksti Tommi Liuhala). Tammi 2007.

Palkintoja ja tunnustuksia
 Valokuvauksen valtionpalkinto 1974.
 ARPS 1969, FRPS 1972, Royal Photographic Society.

Lähteet

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Joseph Cheng Tsai-fa

Joseph Cheng Tsai-fa (, Zhèng Zàifā; s. 4. heinäkuuta 1932 Xiamen) on taiwanilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Tainanin hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Paul Ch'eng Shih-kuang, jota avustivat Joseph Ti-kang ja Paul Shan Kuo-hsi.

Cheng Tsai-fa sai 24. tammikuuta 2004 nimityksen Taipein arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 2007.

Lähteet 

Taiwanilaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Senan Louis O’Donnell

Senan Louis O'Donnell (s. 24. helmikuuta 1927 Inis Cathaigh) on Nigeriassa toiminut irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 17. heinäkuuta 1955 ja nimitettiin Maidugurin hiippakunnan johtoon 18. syyskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Patrick Francis Sheehan, jota avustivat Ayo-Maria Atoyebi ja Joseph Sunday Ajomo.

O'Donnell jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 2003.

Lähteet 

Irlantilaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
Megan Romano

Megan Romano (s. 2. helmikuuta 1991 St. Petersburg, Florida) on yhdysvaltalainen uimari, jonka päälajeja ovat selkäuinti ja vapaauinti. Hän pitää hallussaan 4 × 100 metrin vapaauinnin sekä lyhyellä radalla 200 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauinnin Amerikan ennätyksiä. Romano edustaa yhdysvaltalaista North Baltimore Aquatic Clubia, joka tunnetaan parhaiten sen olympialaisiin saakka kehittäneistä urheilijoista, joista kautta aikain viisi on saavuttanut olympiakultaa.

Ura
Romanon kansainvälisen ammattiuran voidaan katsoa alkaneen vuonna 2011, jolloin hän osallistui ensimmäisiin universiadeihin Shenzhenissä, Kiinassa. Siellä hän voitti neljä mitalia, joista tosin vain yksi oli henkilökohtainen. Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 2012 Romano jäi niukasti vaille olympiapaikkaa sijoittumalla 200 metrin vapaauintifinaalissa seitsemänneksi ja 100 metrin selkäuinnissa kahdeksanneksi, kun kunkin lajin kuusi parasta valittiin.

Uinnin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012 Romano voitti jälleen neljä mitalia, samoilta matkoilta kuin vuotta aiemmin. Vuotta 2012 voidaankin pitää hänen parhaanaan, sillä hän oli vasta 21-vuotias, ja MM-mitalit olivat hänelle uran ensimmäiset.

Barcelonan MM-kisoissa Romano jatkoi mitaliputkeaan ankkuroimalla Yhdysvaltain joukkueen mestariksi 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Erityisen voitosta tekee se, että Australia johti viimeiseen vaihtoon tultaessa, mutta Romano löi heidän ankkurinsa lopulta reilulla kymmenyksellä. Lisäksi joukkueen aika 3.32,31 oli uusi Amerikan ennätys. Hän ui ankkuriosuuden Yhdysvaltain kultajoukkueessa myös 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet

Aiheesta muualla
USA Swimming: Romanon profiili

Yhdysvaltalaiset uimarit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Hadash

Hadash (HaHazit HaDemokratit LeShalom VeLeShivion, hepr. החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון, arab. الجبهة الديمقراطية للسلام والمساواة‎) on israelilainen vihervasemmistolainen puolue. Hadashin sisällä toimii itsenäisenä organisaationa vuonna 1965 perustettu Israelin kommunistinen puolue Maki. 

Vuonna 1977 perustetulla puolueella on neljä paikkaa maan parlamentissa Knessetissä. Hadashin kansanedustajista kolme on Israelin arabeja.

Puolueen kansanedustajat 
Afu Agbaria
Mohammad Barakeh
Dov Khenin
Hana Sweid

Israelilaiset puolueet
Sosialistiset puolueet
Marjaana Väre

Marjaana Väre (s. 10. tammikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen vammaisurheilija. 

Hän on osallistunut paralympialaisiin vuosina 1992, 1996, 2004 ja 2008. Vuosien 1992 ja 1996 kisoissa Väre kilpaili uinnissa, vuosina 2000 ja 2004 keihäänheitossa. Vuonna 2000 hän osallistui myös kiekonheittoon. Väre voitti kultaa naisten keihäänheiton F42-46-luokassa Ateenan kisoissa 2004.

Lähteet 

Suomalaiset paralympiavoittajat
Suomalaiset vammaisurheilijat
Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuristusläppä

Kuristusläppä (kuristinläppä, kuristusventtiili, usein myös ”ryyppy” tai rikastin) on venttiili, jolla voi kuristaa moottoriin menevää ilmavirtaa pienemmäksi. Tällöin polttoaineen osuus moottoriin menevässä polttoaine-ilma-seoksessa kasvaa, mikä helpottaa käynnistymistä moottorin ollessa kylmä, mutta tuottaa tehottomampaa ja epäpuhtaampaa palamista.

Käsikäyttöinen kuristin oli yleinen 60–70-lukujen autojen kojelaudoissa.
Englannin kielessä puhutaan yleensä kuristimesta (choke) eli kaasuttimeen pääsevän ilman määrää vähennetään. Suomeksi asia ilmaistiin puhekielessä usein käänteisesti: Moottorille annettiin ikään kuin "ryyppy", koska kuristimen käyttö lisää polttoaineen osuutta kaasuttimeen menevässä seoksessa.

Uudemmissa autoissa ja nelitahtimoottoreissa kuristusläppä on tavallisesti automaattinen tai korvattu toisenlaisella kylmäkäynnistyspiirillä. Mopoissa ja muissa kaksitahtimoottoreissa kuritusläppää säädellään usein vaijerin ja vivun avulla.

Katso myös 
 Kaasutin

Aiheesta muualla 
Lyhyt kuristusläpän toimintaa kuvaava video moottorisahan kaasuttimessa 

Polttomoottorit
Irina Burjatšok

Irina Burjatšok (s. 5. heinäkuuta 1986) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 183 kesäkuussa 2010 ja nelinpelissä sijalla 66 maaliskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ukrainalaiset tennispelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Tikkabulbuli

Tikkabulbuli (Phyllastrephus flavostriatus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Tikkabulbulia tavataan Afrikan itä- ja kaakkoisosissa. Etelässä sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikan tasvaltaan ja pohjoisessa Ugandaan. Sen on kuvattu olevan yleinen tai paikallisesti runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elintavat
Tikkabulbuli elää metsissä merenpinnan tasosta 3 000 metrin korkeuteen asti. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa kovakuoriaisia, mutta myös hedelmiä. Se etsii ravintonsa metsän keski- ja yläkerroksista. Tikkabulbuli on äänekäs ja silmiinpistävä laji, joka liikkuu usein pienissä parvissa tai useiden lajien muodostamissa sekaparvissa.

Lähteet

Bulbulit
Tangutit

Tangutit (Tangyud) ovat tiibetiläissukuinen kansa, joka oli lähtöisin 200-luvulta nykyisen Qinghain maakunnan alueelta Kiinasta. Heidän valtakuntansa tunnetaan yleisesti nimellä Läntinen Xia (Xixia, 1038 - 1227), joka hallitsi nykyisten Gansun, Shaanxin ja Ningxian maakuntien alueita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Encyclopedia Britannica - Britannica.com

Kiinan etniset ryhmät
Jukka-Pekka Kauhanen

Jukka-Pekka Kauhanen (s. 19. joulukuuta 1963 Iisalmi) on suomalainen raviohjastaja, -valmentaja ja hevoskasvattaja. 

Hän on vuonna 1983 alkaneella urallaan ajanut yli 11 500 ravilähtöä ja saavuttanut niissä vuoden 2021 loppuun mennessä 1 370 voittoa. Uransa 1000. voiton Kauhanen ajoi Vieremällä juhannuksena 2012. 

Valmentajana ja kasvattajana hänet tunnetaan erityisesti Kauhasen perheen omistaman Dahlia-tallin hevosista. Niistä tunnetuimmat ovat kolminkertainen ravikuningas Santeri Dahlia, sekä kansainvälisestikin menestyneet lämminveriset Jexpress Dahlia ja Josef Dahlia. Jexpress Dahlia voitti Jorma Kontion ajamana Euroopan raviliiton UET:n suurimman nelivuotiskilpailun UET Grand Prix'n vuonna 1992 kaikkien aikojen ensimmäisenä suomalaishevosena.

Jukka-Pekka Kauhanen on toiminut myös Suomen Ravivalmentajat ry:n puheenjohtajana.. Hänen pikkuveljensä Sami Kauhanen on entinen Suomen Hippoksen ja nykyinen Helsingin Jokerien toimitusjohtaja.

Suurkilpailuvoittoja

Ohjastajana 
Kasvattajakruunu – Jexpress Dahlia (1992), Josef Dahlia (1993), Cap Nette (2002), Boy Robertto (2005), Geena Dahlia (2008)
Seinäjoki-ajo – Josef Dahlia (1997, 1998)
Ravikuningas – Santeri Dahlia (2001, 2002, 2005)
Kylmäverihevosten Suur-Hollola-ajo – Santeri Dahlia (2002)
Suomenhevosten Kriterium – Leevi Dahlia (2004)
Pikkukunkku – Gustav Dahlia (2011)

Valmentajana 
Kriterium – Jexpress Dahlia (1991)
UET Grand Prix – Jexpress Dahlia (1992)
Suur-Hollola-ajo – Josef Dahlia (1996)

Lähteet 
Suomen Hippoksen tilastot

Viitteet

Suomalaiset raviohjastajat
Suomalaiset ravivalmentajat
Ravihevosten kasvattajat ja omistajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lucky Star (kappale)

Lucky Star on amerikkalaisen pop-laulaja Madonnan kappale hänen samannimiseltä debyyttialbumilta. Kappaleen julkaisi Sire Records 8. syyskuuta 1983 albumin neljäntenä singlenä. Kappale on myös mukana hänen kahdella kokoelma-albumilla, The Immaculate Collectionilla ja Celebrationilla. "Lucky Starin" sanoitti Madonna ja tuotti Reggie Lucas. Nauhoituksen aikaan Madonna ei ollut kuitenkaan kovin vakuuttunut Lucasin versiosta. Hän kutsui senaikaisen poikakaverinsa, John "Jellybean" Benitezin remiksaamaan raitaa, jotta tämä vastaisi Madonnan ideoita.

Kokeneet ja uudet kriitikot molemmat yllättyivät kappaleesta, yllättyen sen johdannollisesta ja toiveikkaasta tanssimusiikista. "Lucky Starista" tuli Madonnan ensimmäinen viiden parhaan joukkoon yltänyt kappale Billboard Hot 100 -listalla, kun se ylsi 4. sijalle, ja siitä tuli samalla hänen ensimmäinen singlensä, joka oli kymmenen parhaan joukossa yhteensä 16 viikkoa putkeen. Siitä oli jo tullut valmiiksi Madonnan ensimmäinen kärkisijan saavuttanut single Billboardin tanssikappalelistalla, kun se pääsi aiemman singlen, "Holidayn" rinnalla listan huipulle.

Musiikkivideolla Madonna tanssii muiden tanssijoiden kanssa valkoisen taustan edessä. Madonna on esittänyt kappaleen lukuisissa live-esiintymisissä, viimeksi "Confessions Tourilla" vuonna 2006. Lukuisat artistit ovat versioineet kappaleen.

Kappalelista 
7" single

EU/UK 12" single

US 12" promo single

Germany / UK CD Maxi Single (1995)

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 1983 kappaleet
Madonnan kappaleet
Wahlgren

Wahlgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anna Wahlgren (1942−2022), ruotsalainen kirjailija
 Bianca Wahlgren Ingrosso (1994), ruotsalainen bloggaaja
 Jussi Wahlgren (1952−2021), suomalainen näyttelijä, kirjailija ja runoilija
 Kari Wahlgren (s. 1977), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
 Karl Wahlgren (1853–1894), suomalainen kirjailija
 Otto Wahlgren (1927–2022), suomalainen tietekniikan tutkija ja professori
 Pernilla Wahlgren (s. 1967), ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja tv-juontaja
 Väinö B. Wahlgrén (1922–1994), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Luuvartim Boja

Luuvartim Boja oli lauluyhtye Raumalta.

Kokoonpano
 Jouko Rajahalme
 Heikki Kiviluoto
 Jukka Lehtonen
 Tauno Koskela
 Erkki Helkelä

Diskografia
 Luanikast reissu - Raumlaissi veisui ja värsyi, (1974)
 Priki efrosiina, (1978)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset lauluyhtyeet
Rauma