joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Boris Berlin

Boris Berlin (27. toukokuuta 1907 – 24. maaliskuuta 2001) oli venäläissyntyinen, sittemmin kanadalaistunut ja uuden asuinmaansa kansalaisuuden vuonna 1931 saanut säveltäjä ja pianopedagogi. Hän opiskeli Sevastopolissa, Genevessä ja Berliinissä. Hänen opettajiaan viimeksi mainitussa kaupungissa olivat Mark Hambourg ja Leonid Kreutzer.

Berlin aloitti uransa pianistina, joka esiintyi Saksassa ja Sveitsissä, mutta keskittyi pian pianopedagogiikkaan. Hän opetti ensin Hampurissa, sittemmin The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto; vuodesta 1928) ja Toronton yliopistossa (vuodesta 1970). Berlin kirjoitti yli kaksikymmentä pedagogista teosta. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Louis Applebaum, Dorothy Sandler-Glick, Gwen Beamish MacMillan, Kenneth MacMillan, Bernadene Blaha, Andrew Markow, Adrienne Shannon, Christina Petrowska, Geraldine Schuster-Leder, Peter C. Simon, Lydia Wong, Rudy Toth ja Norman Amadio. 

Berlin sai vuonna 2000 Kanadan ritarikunnan upseerin arvon, mutta menehtyi ennen seremoniaa, jossa arvo olisi virallisesti annettu.

Lähteet 

Kanadalaiset pianistit
Musiikkipedagogit
Kanadalaiset säveltäjät
Musiikkikirjailijat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Porvoon naisopisto

Porvoon naisopisto oli Porvoossa vuosina 1912–1972 toiminut yksityinen tytöille tarkoitettu sisäoppilaitos jossa voitiin vuodesta 1932 alkaen suorittaa ylioppilastutkinto. Koulun nimenä oli vuoteen 1930 Porvoon naisopisto – Institutet för unga flickor i Borgå ja sen jälkeen Porvoon naisopisto ja tyttölukio. Pääsyvaatimuksena kouluun oli keskikoulun suorittaminen. 

Opiston perusti 1912 Edith Maria Bergholm (1867–1925), joka omisti koulun ja toimi koulun rehtorina kuolemaansas saakka. Koulu oli aluksi kaksivuotinen suomen- ja ruotsinkielinen tyttökoulu jossa opetettiin myös kotitaloutta ja käsityötä. Vuonna 1930 koulu muutettiin yksinomaan suomenkieliseksi ja sen yhteyteen perustettiin kolmevuotinen tyttölukio.

Porvoon naisopisto toimi Vesitornikadun ja Aleksanterinkadun kulmauksessa sijaitsevassa entisessä tehdasrakennuksessa aluksi vuokralla. Rakennus oli valmistunut 1902 Porvoon Uudeksi Panimoksi. Panimon mentyä konkurssiin rakennuksen osti 1912 Suomalainen Lelupaja Oy, jonka taidemaalari John Engelberg oli perustanut 1907. Lelupajan muutettua pois Porvoosta 1915 Edith Bergholm osti koko rakennuksen koulutaloksi 1916, ja lisärakennus valmistui koululle 1964.

Porvoon naisopisto lakkautettiin 1972 ja sen tilalle perustettiin Porvoon Matkailu- ja Ravintola-alan oppilaitos.

Koulun oppilaita 
 Miss Universum Armi Kuusela
 näyttelijä Marja Korhonen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Opistoyhtiön historiaa porssitieto.fi
 Uusimaa (lehti) 17.8.2019

Suomen lukiot
Suomen tyttökoulut
Porvoon oppilaitokset
Pizza Buffa

Pizza Buffa on suomalainen S-ryhmän omistama seisovapöytä -ravintola. Pizza Buffan noutopöydän valikoimassa on salaatteja, pizzoja, muita lämpimiä ruokia sekä juomia. Ne kuuluvat S-ryhmän Raflaamo-konseptiin. Pizza Buffia on Suomessa yhteesä 22 kappaletta. Ne sijaitsevat usein Prismojen yhteydessä.  Pizza Buffissa tarjotaan lounasaikaan lounasbuffet ja myöhemmin lounasajan fiestabuffet. Lisäksi on tarjolla jäätelöbuffet.

Pizza Buffat 

 Oulu:
 Linnanmaa
 Limingantulli

 Jyväskylä:
 Seppälä
 Sokos

 Lahti:
 Laune
 Holma

 Seinäjoki:
 Hyllykallio

 Pori:
 Mikkola

 Salo:
 Halikko
 Ylivieska
 Iisalmi
 Kuopio
 Joensuu
 Mikkeli
 Rauma
 Hämeenlinna
 Kouvola
 Forssa
 Riihimäki
 Kotka
 Lohja
 Lappeenranta
 Vaasa

Lähteet

S-ryhmä
Nokia 6085

Nokia 6085 on Nokian syyskuussa 2006 julkaistu matkapuhelin.

Lähteet 

6085
Vuoden 2006 matkapuhelimet
Ama Ata Aidoo

Christina Ama Ata Aidoo (s. 23. maaliskuuta 1942 Saltpond, Ghana), on ghanalainen prosaisti, runoilija, näytelmäkirjailija ja työskentelee myös yliopistossa. Hän on ollut Ghanan opetusministeri Jerry Rawlingsin kaudella. Hän asuu Ghanassa, jonne hän perusti vuonna 2000 Mbaasem-säätiön edistämään ja tukemaan afrikkalaisia naiskirjailijoita.

Aidoo on opiskellut englannin kieltä ja kirjallisuutta Ghanassa ja luovaa kirjoittamista Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa.

Teokset
 Muutoksia: eräs rakkaustarina, suomentanut Terhi Kuusisto. Helsinki: Kääntöpiiri, 2002 ISBN 951-8989-62-1.

 Antologioissa
 Ilon ja kivun kääntöpiiri: afrikkalaisia novelleja Saharasta etelään, toimittanut ja pääosin suomentanut Lauri Otonkoski, suomentanut Tarja Härkönen ym., Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-29029-7 (novelli "Tyttö joka pystyy")
 Sama meri, eri maa: aasialaista, afrikkalaista ja amerikkalaista kirjallisuutta, toimittanut Sara Eeva. Helsinki: Laatusana, 2010. ISBN 978-951-9062-67-9 (novelli "Tyttö joka pystyy")

Lähteet 

Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Ghanalaiset kirjailijat
Ghanalaiset poliitikot
Opetusministerit
Sunnuntailounas

Sunnuntailounas on Atte Järvisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen komediasarja, jonka pääosissa näyttelevät Taneli Mäkelä, Elena Leeve, Jarkko Niemi, Santtu Karvonen sekä Samuli Niittymäki.

Sarjan alussa perheen isä Tauno (es. Mäkelä) on juuri jäänyt eläkkeelle ja saanut oletetun sydänkohtauksen, joka paljastuu vain närästykseksi. Elämän rajallisuuteen havahtunut Tauno päättää alkaa järjestää viikoittaisia lounashetkiä lastensa Eevin (es. Leeve), Janin (es. Niemi), Taavin (es. Karvonen) ja Severin (es. Niittymäki) kanssa. Viikon tapahtumia käydään läpi niin lounaspöydässä kuin Eevin takaumissa, joita käydään läpi hänen terapia­istunnoissaan.

Sunnuntailounaan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin keväällä 2018 C More -suoratoistopalvelussa ja se esitettiin syksyllä 2018 MTV3-kanavalla. Sarjan toinen tuotantokausi kuvattiin huhti–toukokuussa 2019 ja sen julkaisu C Moressa alkoi heinäkuussa 2019. Sunnuntailounaan kolmannen tuotantokauden julkaisu alkoi marraskuussa 2020 C Moressa. MTV3-kanavalla kausi esitettiin syksyllä 2021.

Sunnuntailounaan neljäs tuotantokausi julkaistaan vuonna 2023.

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Vierailijat

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla

Toinen tuotantokausi 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla

Kolmas tuotantokausi 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä MTV3-kanavalla

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Suomalaiset komediasarjat
C More -alkuperäissarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Raision nuorisovaltuusto

Raision nuorisovaltuusto on Raision kaupungin vuonna 2018 perustama lakisääteinen nuorisovaltuusto. Sen toimintaa ohjaa yhteisöpedagogi Paula Mäkelä. Nuorisovaltuusto kokoontuu noin kerran kuukaudessa. Nuorisovaltuuston puheenjohtajistossa toimii puheenjohtajana vuosina 2021-2022 Essi Tuokko ja varapuheenjohtajina Emilia Sunden ja Miio-Ossian Ojanen ja sihteerinä Leia Kuorilehto. 

Valtuusto koostuu 15 jäsenestä, mukaan lukien puheenjohtaja, varapuheenjohtajat ja sihteerit. Kouluista edustajia tulee neljätoista, ja lisäksi kaupunginhallitus nimittää yhden edustajan. Jokaisella jäsenellä on varajäsen.

Nuorisovaltuuston tehtävänä on tuoda raisiolaisten nuorten ajatuksia esille ja edustaa lähiseudun nuoria sekä valvoa, että nuorten mielipiteet otettaisiin huomioon kunnallisessa päätöksenteossa. Nuorisovaltuusto on nykyään lakisääteinen toimielin, mutta se ei vaikuta kaupunginvaltuuston tekemiin päätöksiin. Nuorisovaltuustolla on kuitenkin oikeus tehdä aloitteita kaupungin eri toimielimille. Nuorisovaltuustolla on myös lautakuntapaikkoja.

Lähteet  

Raisio
Nuorisovaltuustot
Jalkapallon Suomen Cup 2018

Jalkapallon Suomen Cup 2018 oli 64. kerran järjestetty jalkapallon Suomen Cup. Turnauksen voitti Inter, joka voitti loppuottelussa HJK:n 1–0.

1. kierros

Toinen kierros

Kolmas kierros

Neljäs kierros

Lohkovaihe 
Lohkovoittajat etenevät suoraan puolivälieriin. Toiseksi sijoittuneet ja paras kolmanneksi sijoittunut karsivat puolivälieräpaikasta.

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Puolivälieräkarsinnat

Puolivälierät

Välierät

Loppuottelu

Lähteet 
Suomen Cup Suomen Palloliitto.

Viitteet 

Suomen Cup
Richard Carapaz

Richard António Carapaz Montenegro (s. 29. toukokuuta 1993) on ecuadorilainen maantiepyöräilijä. Hän on olympiavoittaja ja Italian ympäriajon voittaja.

Carapaz aloitti ammattilaisuransa Strongman Campagnolo Wilier -tallissa alkuvuodesta 2016. Kilpailuaan välillä amatöörinä Lizarte - A.D. Galibier -joukkueessa hän edusti heinäkuun 2016 lopulta lähtien Team Movistaria, kunnes siirtyi Ineos Grenadiersiin kaudelle 2020.

Carapaz voitti Montevergine di Mercoglianoon päättyneen kahdeksannen etapin Italian ympäriajossa 2018. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän voitti Frascatiin päättyneen neljännen etapin. Hän voitti lisäksi 14. etapin yli puolentoista minuutin erolla Simon Yatesiin ja nousi samalla kokonaiskilpailun johtoon. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja viiden sekunnin erolla Vincenzo Nibaliin. Espanjan ympäriajossa 2020 hän johti kokonaiskilpailua etappien 6–9 jälkeen. Hän sijoittui lopulta toiseksi 24 sekuntia Primož Rogličille hävinneenä. Hän voitti vuoden 2021 Sveitsin ympäriajon 17 sekunnin erolla Rigoberto Urániin. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän sijoittui kolmanneksi. Tokion olympialaisissa hän voitti maantieajon kultaa. Hän sijoittui toiseksi Italian ympäriajossa 2022 minuutin ja 18 sekuntia Jai Hindleylle hävinneenä. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti mäkikirikilpailun ja kolme etappia.

Saavutuksia 

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
2010
Maantieajon junioreiden Ecuadorin-mestaruus
2013
Vuelta a Guatemala, nuorten kilpailun voitto
Maantieajon alle 23-v. Pan-Amerikan-mestaruus
2015
Alle 23-v. Kolumbian ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä 3. ja 4. etapin voitto
Clásico RCN, 4. etapin voitto
2017
GP Industria & Artigianato, toinen
Route du Sud, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
2018
Settimana Internazionale Coppi-Bartali, kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta Asturias, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailussa toinen, 8. etapin voitto, 19. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
2019
Vuelta Asturias, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä 4. ja 14. etapin voitto
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa kolmas
2020
Puolan ympäriajo, 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, mäkikirikilpailussa toinen, 16. ja 18. etapilla toinen
Espanjan ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailussa toinen, mäkikirikilpailussa kolmas, 1. ja 8. etapilla toinen, 3. etapilla kolmas
2021
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 5. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 17. ja 18. etapilla kolmas
Olympialaiset, maantieajon kultaa
2022
Aika-ajon Ecuadorin-mestaruus
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 9. ja 14. etapilla kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, mäkikirikilpailun sekä 12., 14. ja 20. etapin voitto

Lähteet 

Ecuadorilaiset maantiepyöräilijät
Ecuadorilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Giro-voittajat
Ron Collier

Ronald William "Ron" Collier OC (3. heinäkuuta 1930 Coleman, Alberta – 22. lokakuuta 2003 Toronto, Ontario) oli kanadalainen pasunisti, säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän kuuluoi jazzia ja taidemusiikkia yhdistelleeseen liikkeeseen ja oli ensimmäinen Kanadan neuvoston stipendin saanut jazzsäveltäjä. Hänen merkittäviä sävellyksiään ovat The City (1960), Hear Me Talkin' To Ya (1964), Carneval (1969) ja Humber Suite (1973). Hän myös teki orkestraation Oscar Petersonin teoksesta Canadiana Suite (1997).

Collier tuli ehkä parhaiten tunnetuksi yhteistyöstään Duke Ellingtonin kanssa 1960–1970-lukujen aikana. Hän sävelsi myös elokuvia sekä televisiota varten ja opetti Toronton Humber Collegessa kahden vuosikymmenen ajan. Collier kuoli syöpään vuonna 2003, mutta pääsi samana vuonna postuumisti Kanadan ritarikunnan upseeriksi.

Lähteet 

Kanadalaiset pasunistit
Kanadalaiset säveltäjät
Kanadalaiset jazzmuusikot
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Guido Basso

Guido Basso (s. 27. syyskuuta 1937) on kanadalainen jazztrumpetisti, flyygelitorvensoittaja, säestäjä, säveltäjä, kapellimestari ja huuliharpisti. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Al Nicholsin, Maury Kayen, Pearl Baileyn, Louis Bellsonin, Peter Appleyardin, Dizzy Gillespien, Benny Goodmanin, Rob McConnellin, Ron Collierin, Doug Rileyn ja Dave Turnerin kanssa. 

Omalla nimellään Basso teki ensimmäisen jazzlevytyksensä, Guido Basso (Innovation) -julkaisun, vasta vuonna 1986. Hänen levytyksensä Lost in the Stars toi hänelle vuonna 2004 Juno-palkinnon perinteisen jazzin kategoriassa. Sidemanina Basso on esiintynyt muiden muassa Holly Colen, Gene Leesin, Jean-Pierre Ferlandin, Ranee Leen, Lenny Solomonin ja Oliver Jonesin levytyksillä. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1994.

Lähteet 

Kanadalaiset jazzmuusikot
Kanadalaiset trumpetistit
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Pauli Lyytinen

Pauli Lyytinen (s. 1983) on suomalainen saksofonisti ja säveltäjä. 

Pauli Lyytinen opiskeli musiikkia Kuopion konservatoriossa, Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja Göteborgin musiikkikorkeakoulussa. Maisteriopinnot hän suoritti yhteispohjoismaisessa maisteriohjelmassa (Nordic Masters in Jazz) Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Hän on valmistunut pohjoismaisen jazzmusiikin maisteriksi vuonna 2011.

Pauli Lyytinen on esiintynyt yhtyeidensä kanssa vuodesta 2006 lähtien kymmenillä kiertueilla ja lukuisilla festivaaleilla Euroopassa, Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Lyytinen on erityisesti tullut tunnetuksi kokeellisen popahtavaa jazzia soittavan Elifantree-yhtyeen jäsenenä, jossa soittavat Lyytisen lisäksi Olavi Louhivuori (rummut) sekä Anni Elif Egecioglu (laulu, kosketinsoittimet, sello). Vuonna 2007 perustettu yhtye (entinen rumpali: Tatu Rönkkö) on esiintynyt ulkomailla ja julkaissut viisi albumia: Love & Trees (2010), Time Out (2012), Movers and Shakers (2015), Anemone (2018) ja Hachi (2021). Brittiläinen jazzkriitikko Stuart Nicholson nimesi Elifantreen esiintymisen Maarianhaminan Alandia Jazz -festivaalilla vuoden 2009 keikaksi The Wire -lehdessä.

Vuonna 2018 Pauli Lyytinen työskenteli työryhmänsä kanssa Koneen Säätiön apurahalla, jonka turvin Hachi tehtiin seitsemässä eri maassa kahdeksan eri lyömäsoittajan kanssa.

Pauli Lyytinen opettaa vuonna 2012 perustetussa Laponia Improvisations -kollektiivissa. Hän voitti Jukka Perko -saksofonikilpailun vuonna 2007. Hänet on palkittu Pori Jazzin Ted Curson -palkinnolla vuonna 2017.

Diskografia

Sooloalbumit
 Machinery (2016)

Albumit joilla soittaa (valikoima) 
 Taistelu pahoja kelloja vastaan (2008)
 .​.​.​And He Woke Up in Petroskoi (2009)
 Mainio matka (2009)
 Planet Caravan (2010)
 Love & Trees (2010)
 Pete's Game Machine (2010)
 Urban Ritual (2012)
 Time Out (2012)
 Exploding Head (2014)
 Ville Vokkolainen & Kadotettujen Paratiisi (2014)
 Out of the Blue (2015)
 Movers and Shakers (2015)
 I (2016)1
 I (2017)2
 Edith (2017)
 Anemone (2018)
 Hachi (2021)

1  Ville Vokkolainen & Kusipäät  2 Pauli Lyytinen Magnetia Orkesteri

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu

Vuonna 1983 syntyneet
Suomalaiset saksofonistit
Suomalaiset säveltäjät
Elävät henkilöt
Johanna Laakso

Johanna Marja-Leena Laakso (s.  Helsinki) on Wienin yliopiston fennougristiikan professori.

Laakso kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnassa vuonna 1979. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa 1979–1985 suomen kieltä, suomalaisugrilaista kielentutkimusta ja yleistä kielitiedettä. Vuosina 1984–1985 hän opiskeli Unkarissa Budapestissä (ELTE yliopistossa). Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1985. Vuonna 1986 hän opiskeli Virossa Tallinnan opettajakorkeakoulussa, ja keräsi aineistoa; sekä Helsingissä. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1988 ja tohtoriksi 1990. Hänen väitöskirjansa (1990) nimenä oli Translatiivinen verbinjohdin NE itämerensuomalaissa kielissä.  

Laakso on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006. Hän on myös Itävallan tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 2008.

Laakso on naimissa, hänellä on kolme lasta.

Esimerkkejä julkaisuista
 Laakso, J. (2014) Who needs Karelian, Kven, or Austrian Hungarian, and why?. In: Vihman, Virve-Anneli; Praakli, Kristiina (Hrsg.), Negotiating Linguistic Identity: Language and Belonging in Europe; Oxford: Lang, pp. 35-58.
 Laakso, J. (2011) The Uralic Languages. In: Kortmann, Bernd; Van der Auwera, Johan (Hrsg.), The Languages and Linguistics of Europe: A Comprehensive Guide; Berlin/Boston: De Gruyter Mouton, pp. 179-197.
 Laakso, J. (2010) Contact and the Finno-Ugric Languages. In: Hickey, Raymond (Hrsg.), The Handbook of Language Contact; Malden: Wiley-Blackwell, pp. 598-617.
 Laakso, J. (2005) Our Otherness. Finno-Ugrian Approaches to Women’s Studies, or Vice Versa. In Reihe: Finno-Ugrian Studies in Austria, 2; Wien: LIT-Verlag (197 Seiten).
 Laakso, J. (2001) Native or borrowed, or both - is it possible to have many mothers?. Word, Bd. 52 (2), pp. 197-212.

Lähteet

Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kielitieteilijät

Suomalaiset professorit
Merja Koskela

Merja Kristiina Koskela (s. , Tyrnävä) on suomalainen filosofian tohtori ja Vaasan yliopiston soveltavan kielitieteen professori.

Koskela kirjoitti ylioppilaaksi Limingan lukiosta (1984). Hän opiskeli Vaasan yliopistossa, ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1989, lisensiaatiksi 1991 ja tohtoriksi 1996. Hänen ruotsinkielisen väitöskirjansa (1996) otsikkona oli Tema och rema i vetenskaplig och populärvetenskaplig text. Osana jatko-opintojaan hän opiskeli kieliä Islannissa (Háskóli Islands, 1990) ja Saksassa (Freiburgin yliopisto, 1991).

Koskelan tutkimus on keskittynyt asiantuntijaviestinnän eri näkökulmiin: tieteelliseen kirjoittamiseen, visuaalisuuteen sekä sijoittajaviestinnän kysymyksiin.

Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2017.

Lähteet

Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kielitieteilijät
Vaasan yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Marja-Liisa Helasvuo

Marja-Liisa Helasvuo (o.s. Alanko; s. 1962, Loppi) on suomalainen filosofian tohtori, joka toimii Turun yliopiston suomen kielen professorina.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin II normaalikoulusta vuonna 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1987 ja lisensiaatiksi 1988. Hän suoritti tohtoritutkintonsa (Ph.D.) Yhdysvaltain Kalifornian yliopistossa (Santa Barbara) vuonna 1997.

Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2013.

Lähteet

Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kielitieteilijät
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Annele Hatakka

Annele Inkeri Hatakka (s. 1948) on suomalainen Helsingin yliopiston ympäristöbiotekniikan professori emerita. 

Ennen professuuria hän työskenteli 24 vuotta Suomen Akatemian eri tehtävissä vuosina 1972–1996, ensin mikrobiologian laitoksella ja vuodesta 1992 soveltavan kemian ja mikrobiologian laitoksella. Vuonna 1997 hän tuli määräaikaiseksi ympäristöbiotekniikan professoriksi elintarvike- ja ympäristötieteiden laitokselle (31.12.2009 saakka soveltavan kemian ja mikrobiologian laitokselle), ja pysyvään tehtävään vuoden 2008 alusta alkaen. Hatakka-ryhmä kuului vuosina 2002–2007 mikrobiresurssien huippututkimusyksikköön. Suomen Akatemian nimeämä Annele Hatakka oli yksikön toinen varajohtaja. Hän toimi vuodesta 2004 eläkkeelle jäämiseensä vuonna 2016 vastuullisena professorina Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa pääaineessa bioteknologia, mikrobit ja ympäristöbiotekniikka sekä myöhemmin myös elintarvikebiotekniikka.

Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012. Hänen puolisonsa Pertti Hatakka on agronomi, maatalous- ja metsätieteiden maisteri ja jäänyt eläkkeelle Huoltovarmuuskeskuksesta.

Lähteet

Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Leena Kolehmainen

Leena Sinikka Kolehmainen (s. 1970) on Turun yliopiston saksan kielen professori.

Kolehmainen on julkaissut yhden monografian (Präfix- und Partikelverben im deutsch-finnischen Kontrast, Peter Lang 2006) ja lukuisia artikkeleita kieli- ja käännöstieteen alalta. Yhdessä kollegoitten kanssa hän on toimittanut kokoomateoksia ja tieteellisten lehtien teemanumeroita, kuten vertailusta kieli- ja käännöstieteen menetelmänä (Matti Miestamon ja Taru Nordlundin kanssa, SKS 2013), katsauksen ei-ammatillisen kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksesta (Esa Penttilän ja Nina Pilkkeen kanssa, Virittäjä 2015), katsauksen kääntämisen ja koodinvaihdon suhteista (Janne Skaffarin kanssa, Multilingua 2016), katsauksen kaunokirjallisuuden käännösten kielitieteellinen analyysistä (Esa Penttilän ja Piet Van Poucken kanssa, International Journal of Literary Linguistics 2016) ja kuvauksen suomalaisen käännöstieteellisen tutkimuksen ajankohtaisista trendeistä (Pekka Kujamäen kanssa, 2013).

Kolehmainen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2017.

Lähteet

Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kielitieteilijät
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Purcell-jousikvartetti

Purcell-jousikvartetti () on vuonna 1968 perustettu, vuoteen 1991 saakka aktiivisesti toiminnassa ollut jousikvartetti. Sen perustivat Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsenet Norman Nelson, Raymond Ovens, Simon Streatfeild ja Ian Hampton. Myöhemmin jäsenet vaihtelivat useaan otteeseen. Nelsonin jälkeen ensimmäisinä viulisteina toimivat Sydney Humphreys (1979–1987) ja sitten Marc Destrubé. Ovensia seurasi toisena viulistina vuonna 1970 Frederick Nelson, jota puolestaan seurasivat 1970-luvun loppupuolella kronologisessa järjestyksessä Robert Growcott, Joseph Peleg ja Bryan King. Alttoviulisti Streatfeildin korvasi vuonna 1969 Philippe Etter ja sellisti Hamptonin vuonna 1989 Heather Hay. 

Purcell-kvartetti piti ensimmäisen julkisen konserttinsa maaliskuussa 1969 Fou Ts'ongin kanssa CBC:lle. Paitsi lukuisissa kanadalaiskaupungissa, kvartetti esiintyi 1980-luvun kuluessa myös Neuvostoliitossa, Kuubassa, Meksikossa, Floridassa, Japanissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Moni kanadalaisteos oli kvartetin kantaesittämä. Näihin teoksiin kuuluu R. Murray Schaferin, Barbara Pentlandin, Harry Freedmanin, Bruce Davisin, Anton Kuertin, André Prévostin, Jean Coulthardin, John Fodin, Eugene Wilsonin ja Elliot Weisgarberin teoksia.

Lähteet 

Jousikvartetit
Kanadalaiset yhtyeet
Antero Nyman

Salli Kaarlo Antero Nyman (27. kesäkuuta 1893 Savonranta – 17. syyskuuta 1953 Jämsänkoski) oli suomalainen diplomi-insinööri ja jalkapallovaikuttajia, joka oli vuorineuvos Juuso Waldenin ohella toinen jalkapallon Suomen Cupin kehittäjistä ja alullepanijoista. Kilpailun ikuisesti kiertävä palkinto on nimetty hänen mukaansa Antero Nymanin muistopalkinnoksi.

Ura 
Nyman pelasi itse opiskeluaikoinaan jalkapalloa Helsingin Jalkapalloklubissa, Viipurin Reippaassa sekä Kiffenissä. Valmistuttuaan insinööriksi vuonna 1921 hän siirtyi Yhtyneiden Paperitehtaiden palvelukseen Myllykoskelle. Vuodesta 1924 lähtien Nyman toimi Jämsänkoskella Yhtyneiden Hovilanhaaran paperitehtaan teknillisenä johtajana, kunnes siirtyi 1940 samaan konserniin kuuluneen Jylhävaaran konepajan toimitusjohtajaksi Valkeakoskelle.

Yhtyneissä Paperitehtaissa Nyman oli aktiivisesti mukana yhtiön urheilutoiminnassa. Vuonna 1930 hän oli perustamassa Jämsänkosken Ilvestä ja kuului myös 1935 toimintansa aloittaneeseen Yhtyneiden Paperitehtaiden urheilulautakuntaan Jämsänkosken tehtaiden edustajana. Lautakunnan tarkoituksena oli kehittää työntekijöiden liikuntaharrastusta, jotta nämä eivät lähtisi vapaa-aikanaan mukaan esimerkiksi kommunistien toimintaan. Nymanilla oli merkittävä vaikutus erityisesti jalkapallon juurtumiseen Yhtyneiden tehdaspaikkakunnille, joita Valkeakosken ja Jämsänkosken lisäksi olivat muun massa Varkaus, Kajaani ja Myllykoski. 

Jämsänkoskella vaikuttaessaan hän värväsi paikkakunnalle pelaajia muun muassa Kuopiosta ja Helsingistä. Vuonna 1935 Nymanin johtama Jämsänkosken tehtaiden joukkue voitti Yhtyneiden Paperitehtaiden ensimmäisen jalkapallomestaruuden, ja Ilves puolestaan voitti samana vuonna Suomen Palloliiton Hämeen piirin mestaruuden. Hän oli myös Jämsänkosken suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuosina 1929–1930. Valkeakoskelle muutettuaan Nyman oli mukana käynnistämässä Hakan reservijoukkueeksi perustetun Pallo-Sepot 44:n toimintaa.

Jalkapallon Suomen Cup 
1950-luvun alussa Nyman ja Yhtyneiden toimitusjohtaja Juuso Walden ryhtyivät kehittämään suomalaisille jalkapalloseuroille tarkoitettua cup-kilpailua Englannista saadun mallin mukaisesti. Nyman kuitenkin kuoli äkillisesti syyskuussa 1953 kaksi vuotta ennen Suomen Cupin käynnistymistä. Vuonna 1954 Walden lahjoitti Suomen Palloliitolle Iso-Britanniasta hankkimansa pokaalin, jonka hän halusi nimettäväksi Nymanin mukaan. Vuonna 1955 ensimmäistä kertaa järjestettyä kilpailua kutsuttiin aluksi myös ”Antero Nyman Cupiksi” ennen nimen ”Suomen Cup” vakiintumista.

Perhe 
Nymanin puoliso oli Lappeenrannasta kotoisin ollut Ilmi Hyvönen. Heidän poikansa Atte Nyman (1922–2014) toimi pitkään Valkeakosken Hakan jalkapallojaoston puheenjohtajana.

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset jalkapallovaikuttajat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Defiance (televisiosarja)

Defiance on yhdysvaltalainen scifisarja, jonka kehittivät Rockne S. O'Bannon, Kevin Murphy ja Michael Taylor. Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa huhtikuussa 2015 Syfyn kanavalla.

Juoni 
Sarjan tapahtumat sijoittuvat post-apokalyptiseen tulevaisuuteen, jossa sotien raunioittamassa Maassa elää useita rotuja rinnakkain. Osa roduista saapui matkustamalla avaruudesta, mutta osa on erilaisten mutaatioiden lopputuloksia. Päähenkilö, sotasankari Joshua Nolan (Grant Bowler) adoptoi yksinjääneen ei-ihmislapsen Irisan (Stephanie Leonidas), ja tarina seuraa heidän selviytymiskamppailua Defiancen kaupunkivaltiossa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Kesäkuussa 2011 kerrottiin Trion Worldsin kehittävän verkkopeliä useille eri alustoille ja Universal Cable Productionsin kehittävän televisiosajraa nimelleä Defiance. Samoihin aikoihin vahvistettiin pelin ja televisiosarjan sijoittuvan samaan maailmaan. Tämä on ensimmäinen kerta kuin verkkopeliä pohjustetaan omalla televisiosarjalla.

Heinäkuussa 2012 Syfy kertoi pelin ja televisiosarjan julkaisupäivämäärän olevan huhtikuussa 2013. Sarjan ensimmäisen kauden kuvaukset aloitettiin huhtikuussa 2012 Torontossa.

Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 15. huhtikuuta 2015 Syfyn kanavalla. Syyskuussa 2014 vahvistettiin 13-osaisen kolmannen kauden tilaaminen.

Syfy ilmoitti 16. lokakuuta 2015 Defiancen jäävän kolmen tuotantokauden mittaiseksi.

Tuotantokaudet

Muissa medioissa 
Trion Worldsin kehittämä Defiance videopeli sai suuren Dark Metamorphosis päivityksen maaliskuussa 2016. Pelin Defiance 2050 niminen laajennus julkaistaan kesällä 2018 Xbox One, Playstation 4 ja Windows -laitteille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Post-apocalypse
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2010-luvun televisiosarjat
Syfyn televisio-ohjelmat
Apteekkimuseo, Joutsen apteekki

Helsingin XII Joutsen apteekki oli Suomen viimeinen säilynyt jugendapteekki Helsingin Kampissa Lapinlahdenkadun ja Eerikinkadun kulmassa. Se lopetti toimintansa 30. huhtikuuta 2018.

Historiaa 
Helsingin XII apteekki perustettiin vuonna 1911 Keisarillisen senaatin määräyksellä. Helsingin neljänteen kaupunginosaan, Ruoholahteen oli toivottu omaa apteekkia jo 1890-luvulta alkaen. Joutsen apteekki, Apotek Svanen, avasi ovensa ensimmäistä kertaa marraskuun 17. päivänä 1912. Helsingin XII apteekin oikeudet sai apteekkari Henrik Heickell.

Joutsen apteekki sijaitsee arkkitehti Selim Lindqvistin piirtämässä, vuonna 1908 valmistuneessa talossa Lapinlahdenkatu 1:ssä. Sen tiloissa oli aluksi olut- ja viinikauppa. Apteekki-interiöörin on suunnitellut arkkitehti Fr. Lüsch. Vuosisadan alussa oli ryhdytty uudelleen käyttämään eläinten nimiä apteekkien nimissä järjestysnumeron lisäksi. Joutsen apteekin ulko-oven yläpuolelle on sijoitettu joutsenta esittävä lasimaalaus, jonka on tehnyt taistelumaalarina tunnettu Hugo Backmansson.

Apteekkitoiminta 
Apteekissa työskenteli aluksi apteekkarin lisäksi kaksi proviisoria ja yksi farmaseutti. Ensimmäinen naisfarmaseutti palkattiin vuonna 1917. Naisten lukumäärä kasvoi niin, että 1930-luvun lopulla henkilökunnasta naisia oli puolet.

Apteekin offisiinin takana oli pitkään rohdoskeittiö, materiaalihuone ja laboratorio. Kellareita oli kaikkiaan kolmetoista. Vesi-, sprii- ja happokellareiden lisäksi kellareita oli rohdoksia ja kasvikokoelmia varten sekä siirappeja, tinktuureja, salvoja ja öljyjä varten. Patenttilääkkeitä säilytettiin offisiinin yhteydessä olevassa pimeässä huoneessa.

Apteekkimuseo 
Bengt Mattila aloitti Joutsen apteekin apteekkarina vuonna 1998. Ympäristöministeriö määräsi vuonna 1999 Joutsen apteekin 1900-luvun alun historiallisen interiöörin suojeltavaksi rakennussuojelulain ja asemakaavan mukaisesti.

Apteekin toiminta oli tappiollista, jolloin apteekkari hankki vuonna 2013 apteekkioikeudet Töölössä sijaitsevaan Carelia-apteekkiin ja lupaa säilyttää Joutsenen itsellään sivuapteekkina. Fimea ei kuitenkaan myöntänyt apteekkilupaa Joutsenelle sivuapteekkina.

Helmikuussa 2014 kansanedustaja Pekka Haavisto jätti sosiaali- ja terveysministeri Laura Rädylle kirjallisen kysymyksen apteekin tilanteesta ja maaliskuussa apteekkari Mattila luovutti Rädylle adressin, jonka allekirjoittaneet 3 537 ihmistä toivoivat apteekin pelastamista.

Samana vuonna Mattila perusti apteekin alakertaan museon, joka esitteli sekä Joutsen apteekin että koko apteekkilaitoksen historiaa. Kokoelmissa on erilaisia käyttöesineitä, työvälineitä ja lääkepakkauksia. Mattila luopui apteekista huhtikuun lopussa 2018, jolloin apteekin ja museon toiminta lakkasi.

Lähteet 

Apteekit
Helsingin museot
Helsingin suojellut rakennukset
Kamppi
Vapaamuurarimuseo

Vapaamuurarimuseo on Helsingissä toimiva museo, joka kertoo vapaamuurariuden historiasta alkuajoista nykypäivään asti. Painopiste on vuonna 1922 käynnistyneessä suomalaisessa vapaamuurariudessa. Erityishuomiota on omistettu eräille suomalaisen veljeskunnan merkkihenkilöille.

Vapaamuurarien suomalaisia merkkimiehiä 
Jean Sibelius oli suomalaisen vapaamuurariuden perustajajäsen ja sävelsi veljeskuntaa varten ainutlaatuisen, oman rituaalimusiikin, joka on käytössä Suomessa, Virossa ja Suomen suurloosin ruotsalaisissa looseissa. Sibeliuksella on oma vitriininsä, ja museosta löytyy myös hänen jäsenanomuksensa.

Risto Ryti on ainoa vapaamuurareihin kuulunut presidenttimme. Myös hänellä on oma vitriininsä, jonka erityisharvinaisuus on hänen henkilölehtensä sotasyyllisyysvankeudesta Helsingin keskusvankilasta. Muita museon erikoisuuksia ovat muurariveli Hannes Kolehmaisen palkinnot, Sibeliuksen puoltama Eliel Saarisen jäsenanomus ja jalkaväenkenraali Paavo Talvelan vapaamuurarisalkku.

Muuta kokoelmassa 
Viron vapaamuurarius on saanut oman vitriininsä, koska Viron itsenäistyttyä uudelleen vapaamuurarius tuli sinne suomalaisessa muodossaan, suomalaisten veljien avustuksella.

Vapaamuurarimuseolla on myös kattava kokoelma kaikkien Suomessa toimivien tunnustettujen vapaamuurarijärjestöjen varusteista. Esineistöä täydentävät mm. ulkomaiset varusteet eri maista sekä Suomen suurloosin saamat lahjaesineet.

Lähteet 

Helsingin museot
Suomen paikallismuseot
Vapaamuurarius Suomessa
Imad Khamis

Imad Mohammad Deeb Khamis (s. 1. elokuuta 1961) on syyrialainen poliitikko, joka oli Syyrian pääministeri 2016–2020. Hän oli ennen sitä Syyrian sähkoministerinä vuosina 2011–2016.

Khamis syntyi Damaskoksen maaseudulla vuonna 1961. Hän valmistui sähköinsinööriksi Damaskuksen yliopistosta vuonna 1984. Khamis oli Damaskuksen sähkölaitoksen pääjohtajana vuosina 2005–2008, jonka jälkeen hän oli julkisessa sähkönsiirtoyhtiössä pääjohtajana vuosina 2008–2011. Syyrian sähköministerinä hän oli vuosina 2011–2016. 

Vuonna 2016 3. heinäkuuta Syyrian presidentti Bašar al-Assad nimitti hänet pääministeriksi vuodesta 2012 tehtävässä olleen Wael al-Halkin tilalalle.

Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet  

Syyrian pääministerit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Oisavanjoki

Oisavanjoki on Oulujoen vesistöön kuuluva viitisen kilometriä pitkä joki, jonka alkulähde on Oisavanjärvi Muhoksella. 

Joen alussa luonnonuoma ja kaivetut ojat, mukaan lukien järvestä lähtevä Oisavanoja, yhtyvät useassa kohdassa. Oisavanjoen kulkusuunta on pääasiassa eteläkaakkoon, joki laskee Oulujokeen Pyhänsivulla, alitettuaan Yhdystien 8300. Jokea sivuaa metsäautotie luoteessa, koillisessa sen toinen haara ylittää joen ja jokirannalla on laavu. Jokeen laskee Raateoja-niminen oja Murronkankaan tienoilla. Jokivarsi on asumaton viimeistä reilua puolta kilometriä lukuun ottamatta.

Muhoksen joet
 Ala-Oulujoen alue
Apóstolos Andréas

Apóstolos Andréas ( eli Ακρωτήριο Αποστόλου Ανδρέα, Akrotírio Apostólou Andréa, ”Apostoli Andreaan niemi”; ) on Kyproksen saaren koillisin niemi Karpasían niemimaan kärjessä.

Niemi on ollut asuttu jo neoliittisella kaudella 6000 eaa. Tuon ajan löytöpaikka tunnetaan nimellä Kástros (myös Apóstolos Andréas-Kástros). Nykyisen nimensä niemi on saanut siellä sijaitsevasta Apostoli Andreaan luostarista. Niemen kärjen edustalla sen jatkeena sijaitsevat pienet Kleídes-saaret (”Avaimet”).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Famagustan alue
Kyproksen niemet ja niemimaat
Famagustanlahti

Famagustanlahti (Ammóchostoksenlahti, ) on lahti Välimeressä Kyproksen saaren itärannikolla.

Famagustanlahti ulottuu sen pohjoispään Elaían niemeltä, joka on Karpasían niemimaan etelärannikolla, eteläpään Kávo Gkrékon niemelle. Lahden rannikolla sijaitsevat pohjoisesta etelään Bogázi, Tríkomo, Ágios Sérgios, Famagusta (Ammóchostos), Derýneia ja Paralímni. Lahteen laskee Famagustan pohjoispuolella Kyproksen pisin joki Pediaíos. Lahdessa ei ole suuria saaria.

Lahden rannikosta pääosa on nykyisin de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Famagustan alue
Kyproksen lahdet
Karpasía

Karpasía (, ) on Kyproksen saaren koillispään käsittävä pitkä niemimaa. Niemimaan kärki tunnetaan Apóstolos Andréaksen (apostoli Andreaan) niemenä. Kärjen edustalla sijaitsevat pienet Kleídes-saaret.

Karpasían pinta-ala on noin . Se on suhteellisen harvaan asuttua aluetta. Niemimaa kuuluu virallisesti Kyproksen tasavallan Famagustan alueeseen. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa ja kuuluu sen aluehallinnossa İskelen alueeseen. Niemimaalla on 39 kylää, joista suurimmat ovat Rizokárpaso (Dipkarpaz) ja Tríkomo (İskele).

Antiikin aikana niemimaalla sijaitsivat Karpasian ja Uranian kaupungit. Niemimaan historiallisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kantáran linna sekä Apostoli Andreaan luostari.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Famagustan alue
Kyproksen niemet ja niemimaat
Mórfounlahti

Mórfounlahti () on lahti Välimeressä Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se on saanut nimensä Mórfoun kaupungista.

Mórfounlahden rannikko kuuluu suurimmaksi osaksi Nikosian alueeseen ja pohjoisosaltaan Kyrenian alueeseen. Rannikko on de facto pääosin Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa. Lahteen laskee useita pieniä jokia, jotka saavat alkunsa Tróodos-vuoristosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kyproksen lahdet
Kyrenian alue
Nikosian alue
Geroskípou

Geroskípou () on kylä ja kunta (Δήμος Γεροσκήπου, Dímos Geroskípou) Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on  (2011). 

Geroskípou on Páfoksen esikaupunkialuetta ja sijaitsee noin kolme kilometriä Páno Páfoksesta eli Ylä-Páfoksesta kaakkoon. Kylän nimi tarkoittaa ”Pyhää puutarhaa”, ja tarun mukaan paikalla oli jumalatar Afroditen (tai tälle omistettu) puutarha.

Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Páfoksen bysanttilainen museo sekä bysanttilaisaikainen Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko 800-luvulta. Kylässä on myös taidemuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Γεροσκήπου. Geroskípoun kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kunnat
Kyproksen kylät
Páfoksen alueen asutut paikat
Mórfou

Mórfou (, ) on kylä ja kunta (Δήμος Μόρφου, Dímos Mórfou) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Güzelyurtin alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Kylän väkiluku on  (2011). 

Mórfou sijaitsee Kyproksen luoteisosassa lähellä kylästä nimensä saaneen Mórfounlahden rantaa. Etäisyys pääkaupunki Nikosiaan on noin 46 kilometriä. Kylä sijaitsee noin 65 metrin korkeudella merenpinnasta.

Mórfoun nimen on selitetty tulevan Afroditen epiteetistä Morfo. Keskiajalla paikka tunnettiin nimillä Theomorfu ja Temorfu (Theomorphou, Temorphou). Mórfoun kunta on perustettu vuonna 1883. Kylä oli Mórfoun hiippakunnan piispanistuin vuodesta 1973. Mórfou on Turkin miehittämä ja kyproksenturkkilaisten asuttama muun Pohjois-Kyproksen tavoin vuodesta 1974. Nykyisin sekä kunnallishallinto että piispanistuin toimivat pakolaishallintona Kyproksen kreikkalaisella puolella. Mórfoun alue tunnetaan erityisesti sitrushedelmistään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Μόρφου. Mórfoun kreikkalaisen kunnan verkkosivut. 
 Güzelyurt Belediyesi. Güzelyurtin turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kunnat
Kyproksen kylät
Nikosian alueen asutut paikat
Roxolana Roslak

Roxolana Audry Roslak (s. 11. helmikuuta 1940) on ukrainalaissyntyinen, vuonna 1953 Kanadan kansalaisuuden saanut oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli lapsena Edmontonissa J. B. Carmichaelin kanssa. Myöhemmin hän sai opetusta Toronton yliopistossa ja The Royal Conservatory of Musicissa Howell Glynneltä, Irene Jessneriltä ja Ernesto Vinciltä. Hän sai taiteilijadiplominsa vuonna 1964.

Roslak teki Canadian Opera Company -debyyttinsä vuonna 1963 Millinerin roolissa Ruusunkavaljeerissa. Vietettyään kauden 1965–1966 Covent Gardenissa hän palasi Torontoon vuonna 1967 ja loi Margueriten roolin Harry Somersin Louis Riel -oopperassa, jossa hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Yhdysvalloissa. Muihin Roslakin Canadian Opera Company -rooleihin ovat lukeutuneet Musettan, Donna Elviran ja Micaëlan roolit. Hän teki monia esiintymisiä Stuart Hamiltonin Opera in Concert -sarjassa ja lauloi Odarkan roolin Anatole Vachnianyn Kupalo Pohjois-Amerikan-ensiesityksessä Torontossa 13. kesäkuuta 1979. Hän toisti kyseisen roolin teoksen esityksessä Edmontonissa vuonna 1981.

Roslak esiintyi myös resitalistina ja oratorioissa. Hän oli Toronton Mendelssohn-kuoron solistina sen Euroopan-kiertueella vuonna 1972. New Yorkin -debyyttinsä hän teki 19. joulukuuta 1978 Stuart Hamiltonin, Patricia Parrin, Lorand Fenyvesin ja Daniel Dombin toimiessa säestäjinä. Roslak myös levytti Glenn Gouldin kanssa Paul Hindemithin Das Marienlebenin ja sai tästä hyvästä vuonna 1979 Juno-palkinnon. Hän sai toisenkin Juno-palkinnon vuonna 1983.

Roslak tilasi ja kantaesitti teokset Dr. Faustus (Larysa Kuzmenko, 1984) ja Of Bells, Birds and Bees (Jean McPhailin ja Stuart Hamiltonin kanssa; Lothar Klein, 1985). Hän esiintyi myös Srul Irving Glickin The Hour Has Come -teoksen kantaesityksessä helmikuussa 1985. Vuonna 1986 hän aloitti opetustyöt The Royal Conservatory of Musicissa.

Lähteet 

Kanadalaiset oopperalaulajat
Sopraanot
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Claude Zidi

Claude Zidi (s. 25. heinäkuuta 1934 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan komediaelokuvistaan. Kotimaansa katsojamäärillä mitaten hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä ranskalaisohjaajista. Hänen ohjauksissaan on näytellyt monia Ranskan suosituimpia koomikoita, kuten Pierre Richard, Coluche, Louis de Funès ja Jean-Paul Belmondo. Yhdysvaltalaisen James Cameronin Hollywood-menestyselokuva Tosi valheita (1994) perustuu Zidin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan elokuvaan La Totale! (1991).

Zidi aloitti uransa 1960-luvun alussa kuvaajana erityisesti Claude Chabrolin elokuvissa.

Zidi palkittiin parhaana ohjaajana vuoden 1985 César-palkintogaalassa elokuvastaan Pariisin kytät.

Filmografiaa

1971: Hassut kaverit (Les Bidasses en folie)
1973: Le Grand bazar
1974: Pitkä vaalea punatukkainen (La Moutarde me monte au nez !)
1975: Tuhannen tempun mies (La Course à l'échalote)
1976: Kärpänen sopassa (L’Aile ou la cuisse)
1977: Villi mies (L’Animal)
1980: Eläköön – koulu palaa! (Les Sous doués)
1984: Pariisin kytät (Les Ripoux)
1987: Association de malfaiteurs
1990: Pariisin kytät 2 (Ripoux contre ripoux)
1991: La Totale!
1994: Naamiopeli (Profil bas)
1999: Asterix ja Obelix vastaan Caesar (Astérix et Obélix contre César)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Ranskalaiset elokuvaajat
Ranskalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Vogt

Vogt on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Achim Vogt (s. 1970), liechtensteinilainen alppihiihtäjä
 Alfred Elton van Vogt (1912–2000), kanadalainen tieteiskirjailija
 Augustus Stephen Vogt (1861–1926), kanadalainen kuoronjohtaja, pedagogi, urkuri ja pianisti
 Carina Vogt (s. 1992), saksalainen mäkihyppääjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari
 Heinrich Vogt (1890–1968), saksalainen tähtitieteilijä, toinen Vogt-Russellin teoreeman keksijöistä
 Henri Vogt (s. 1967), suomalainen valtio-opin professori
 Jordan Vogt-Roberts (s. 1984), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Kevin Vogt (s. 1991), saksalainen jalkapalloilija
 Lars Vogt (1970–2022), saksalainen pianisti ja kapellimestari
 Lucas Vogt (s. 1987), suomalainen taiteilija
 Nils Collett Vogt (1864–1937), norjalainen kirjailija ja runoilija
 Peter Allen Vogt, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Petra Vogt (1950–2017), itäsaksalainen pikajuoksija
 Stephanie Vogt (s. 1990), liechtensteinilainen tennispelaaja.
Lena Frölander-Ulf

Lena Frölander-Ulf (s. 1976) on suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja, joka asuu ja työskentelee Helsingissä. Frölander-Ulf kirjoittaa ensisijaisesti ruotsiksi mutta myös suomeksi. Kuvakirja Minä, Muru ja metsä oli ehdolla kolmen palkinnon saajaksi: Toisinkoinen 2016, Finlandia Junior 2016 ja Runeberg Junior 2017.


Teoksia

Teksti ja kuvitus
 Sagan om prinsessan Bulleribång (teksti yhteistyössä: Hannele Mikaela Taivassalo), Söderströms 2006
 Det är som det är, sa murmeln Pierre, Kontrabluff 2014
 Totta toinen puoli (suom. Ilpo Tiihonen), Teos & Söderströms 2014
 Minä, Muru ja metsä, Kustantamo S & S 2016
 Isä, minä ja meri, Teos 2018
Nelson Tigertass, Förlaget 2019

Kirjakuvituksia (valikoima)
 Sagan om prinsessan Bulleribång (teksti: LFU & Hannele Mikaela Taivassalo), Söderströms, 2006
 Hämäräkirja (teksti: Hannele Mikaela Taivassalo, suom. Henriikka Tavi), Söderströms 2009
 Adalminan Helmi (teksti: (Z. Topelius, suom. Asko Sahlberg), Söderströms 2011
 Det är som det är, sa murmeln Pierre (teksti: LFU), Kontrabluff 2014
 Totta toinen puoli (teksti: LFU, suom. Ilpo Tiihonen), Teos & Söderströms 2014
 Minä, Muru ja metsä (teksti: LFU), Kustantamo S & S 2016
 Kurre Keikari ja popcornit (teksti: Sanna Tahvanainen, suom. Katriina Huttunen), Me & Söderström/KSS 2017
 Isä, minä ja meri (teksti: LFU), Teos 2018

Näytelmiä 
 Pussas på riktigt, Teatteri Taimine, 2017

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lena Frölander-Ulfin sivusto.

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Killjoys

Killjoys on kanadalainen Michelle Lovrettan luoma scifisarja. Sen esittäminen alkoi Kanadassa Spacen kanavalla kesäkuussa 2015.

Näyttelijät

Tuotanto 
Lokakuussa 2013 annettiin virallinen tilaus Killjoysin 10 jakson mittaisesta ensimmäisestä kaudesta. Huhtikuussa 2014 vahvistettiin Syfyn liittyvän sarjan toiseksi tuottajaksi.

Sarjan pilottijakso esitettiin 19. kesäkuuta 2015. Syyskuussa 2017 Syfy ilmoitti tulanneensa 10 jakson mittaisen neljännen ja viiden kauden. Samalla kerrottiin viidennen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.

Tuotantokaudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Killjoys Spacen sivustolla 
 Killjoys Syfyn sivustolla 
 

Seikkailusarjat
Kanadalaiset scifi-sarjat
2010-luvun televisiosarjat
CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat
Syfyn televisio-ohjelmat
Ágios Dométios

Ágios Dométios () on kaupunki ja kunta (Δήμος Αγίου Δομετίου, Dímos Agíou Dometíou) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on  (2011). 

Ágios Dométios on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin kolme kilometriä Nikosian keskustasta länteen. Se on rakennettu 160 metrin korkeuteen merenpinnasta. Suurin osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää ja Pohjois-Kyproksen hallussa. Ágios Dométios on itsenäinen kunta vuodesta 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Αγίου Δομετίου . Ágios Dométioksen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kaupungit
Kyproksen kunnat
Nikosian alueen asutut paikat
Ágios Epíktitos

Ágios Epíktitos (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Turkkilainen Çatalköy muodostaa Çatalköyn kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on  ja varsinaisen Ágios Epíktitoksen kylän väkiluku  (2011). 

Ágios Epíktitoksen kylä sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla noin 11 kilometriä itään Kyrenian kaupungista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Çatalköy Belediyesi. Çatalköyn turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kylät
Kyrenian alueen asutut paikat
Akanthoú

Akanthoú (, ) on kylä ja kunta (Δήμος Ακανθούς, Dímos Akanthoús) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Koko kunnan väkiluku on  ja varsinaisen Akanthoún kylän väkiluku  (2011). 

Akanthoún kylä sijaitsee Pentadáktylos-vuorten pohjoisrinteessä noin kolme kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta ja linnuntietä noin 33 kilometriä pohjoisluoteeseen Famagustan kaupungista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Ακανθούς. Akanthoún kreikkalaisen kunnan verkkosivut. 
 Tatlısu Belediyesi. Tatlısun turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Famagustan alueen asutut paikat
Kyproksen kunnat
Kyproksen kylät
Karavás (Kyrenia)

Karavás (, ) on kylä ja kunta (Δήμος Καραβά, Dímos Karavá) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on  ja varsinaisen Karaváksen kylän väkiluku  (2011). 

Karavás sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla noin kymmenen kilometriä länteen Kyrenian kaupungista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Καραβά. Karaváksen kreikkalaisen kunnan verkkosivut. 
 Alsancak Belediyesi. Alsancakin turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kunnat
Kyproksen kylät
Kyrenian alueen asutut paikat
Kióneli

Kióneli (, ) on kaupunki Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefkoşan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Turkkilainen Gönyeli muodostaa Gönyelin kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on  ja varsinaisen Kiónelin kaupungin väkiluku  (2011). 

Kióneli on Nikosian turkkilaisen puolen esikaupunkialuetta ja sijaitsee noin seitsemän kilometriä Nikosian keskustasta luoteeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Gönyeli Belediyesi. Gönyelin turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kaupungit
Nikosian alueen asutut paikat
Kythréa

Kythréa (, myös Kythraía, Κυθραία ja Tzyrká, Τζυρκά, ) on kylä ja kunta (Δήμος Κυθρέας, Dímos Kythréas) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefkoşan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on  ja varsinaisen Kythréan kylän väkiluku  (2011). 

Kythréa sijaitsee Kyproksen pohjoisosissa noin 8,5 kilometriä saaren pohjoisrannikosta sisämaahan ja linnuntietä noin 16 kilometriä kaakkoon Kyrenian kaupungista. Kylä on perinyt nimensä antiikin ajan Khytroin kaupungista, joka sijaitsi sen lähellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δήμος Κυθρέας. Kythréan kreikkalaisen kunnan verkkosivut. 
 Değirmenlik Belediyesi. Değirmenlikin turkkilaisen kunnan verkkosivut. 

Kyproksen kunnat
Kyproksen kylät
Nikosian alueen asutut paikat