joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kamerun yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kamerun on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, jotka molemmat ovat kolmiloikkaaja Françoise Mbango Etonen saavuttamia. Pistesijoille ovat yltäneet Edmontonissa 2001 kuudenneksi 200 metrin juoksussa sijoittunut Myriam Mani ja seitsemänneksi 400 metrin juoksussa sijoittunut Mireille Nguimgo sekä Pariisissa 2003 seitsemänneksi sijoittunut naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue.

Kamerunin MM-mitalit kisoittain

Kamerunin MM-mitalit lajeittain

Naiset

Kamerunin MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Nigeria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Nigeria on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 11 mitalia, yhden kullan, viisi hopeaa ja viisi prossia. Se on saavuttanut mitaleja pääasiassa pikajuoksuissa.

Nigerian ainoa MM-kultamitalisti on Tobi Amusan, joka voitti 100 metrin aitajuoksun Eugenessa 2022. Maan ainoat kaksinkertaiset MM-mitalistit ovat Portugalia myöhemmin edustanut Francis Obikwelu, joka saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1997 ja pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 1999, Blessing Okagbare, joka Moskovassa 2013 saavutti hopeaa pituushypyssä ja pronssia 200 metrin juoksussa sekä sijoittui vielä 100 metrin juoksussa kuudenneksi sekä Ese Brume, joka saavutti pituushypyssä hopeaa 2022 ja pronssia 2019. Maan ensimmäinen naispuolinen MM-mitalisti on Espanjaan myöhemmin siirtynyt pika-aitajuoksija Glory Alozie, joka saavutti hopeaa vuonna 1999.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Nigeria saavutti vain kaksi pistesijaa, jotka molemmat tulivat 4 × 400 metrin viestijuoksusta: naiset sijoittuivat viidenneksi ja miehet kahdeksanneksi. Daegussa 2011 Blessing Okagbare sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi ja Doreen Amata korkeushypyssä kahdeksanneksi. Lisäksi naisten joukkue sijoittui sekä pikaviestissä että pitkässä viestissä kuudenneksi. Moskovassa 2013 Okagbaren lisäksi kahdeksan parhaan joukkoon ylsi viidenneksi sijoittunut naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue. Pekingissä 2015 kahdeksannen sijan saavutti Blessing Okagbare 100 metrin juoksussa sekä Tosin Oke kolmiloikassa. Pekingissä naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui alun perin viidenneksi, mutta se hylättiin myöhemmin joukkueessa juosseen Tosin Adeloyen dopingkäryn jälkeen. Lontoossa 2017 naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui viidenneksi ja Blessing Okagbare pituushypyssä kahdeksanneksi. Dohassa 2019 Ese Brumen pronssimitalin lisäksi Tobi Amusan sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja Chukwuebuka Enekwechi kuulantyönnössä kahdeksanneksi. Eugenessa 2022 Amusanin ja Brumen mitalien lisäksi Nigerian joukkue sijoittui neljänneksi naisten 4 × 100 metrin viestissä ja kuudenneksi 4 × 400 metrin sekaviestissä.

Nigerian MM-mitalit kisoittain

Nigerian MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Nigerian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Tansania yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Tansania on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa kaksi mitalia, molemmat miesten maratonilta. Helsingissä 2005 Christopher Isegwe sijoittui hopealle ja Lontoossa 2017 Alphonce Simbu pronssille. Pistesijoille tansanialaisista ovat yltäneet Helsingissä 1983 viidenneksi sijoittuneet Gidemas Shahanga 10 000 metrin juoksussa ja Agapius Masong maratonilla, kuudenneksi Roomassa 1987 maratonilla sijoittunut Juma Ikangaa sekä viidenneksi Helsingissä 2005 maratonilla sijoittunut Samson Ramadhani ja ainoana tansanialaisnaisena pisteille yltänyt Helsingissä 2005 kuudenneksi 5 000 metrin juoksussa sijoittunut Zakia Mrisho Mohamed.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 parhaat tansanialaisurheilijat olivat 13:nneksi 10 000 metrin juoksussa sijoittunut Fabiano Joseph Naasi ja 15:nneksi 5 000 metrin juoksussa sijoittunut Zakia Mrisho Mohamed. Daegussa 2011 Tansanian ainoa urheilija oli 5 000 metrin juoksussa 11:nneksi sijoittunut Zakia Mrisho Mohamed. Moskovassa 2013 Tansaniaa edustivat maratonilla 34:nneksi sijoittunut Faustine Mussa ja 39:nneksi sijoittunut Mohamed Ikoki Msandeki. Pekingissä 2015 Tansaniaa edusti neljä kestävyysjuoksijaa, joista parhaiten sijoittui maratonilla 12:nneksi päätynyt Alphonce Simbu. Lontoossa 2017 Tansanian joukkueessa oli kahdeksan kestävyysjuoksijaa. Dohassa Tansaniaa edusti neljä maratonjuoksijaa, joista ainoana maaliin asti juoksi 16:nneksi sijoittunut Alphonce Simbu. Eugenessa 2022 Tansanian kahdesta maratonjuoksijasta Gabriel Gerald Geay juoksi maaliin ja sijoittui seitsemänneksi.

Tansanian MM-mitalit kisoittain

Tansanian MM-mitalit lajeittain

Miehet

Tansanian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Egypti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Egypti on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen urheilijat ovat saavuttaneet yhden mitalin ja sijoittuneet kolmesti pistesijoille. Ihab Abdelrahman El Sayed sai keihäänheitossa hopeaa Pekingissä 2015 ja sijoittui seitsemänneksi Moskovassa 2013. Omar Ahmed el Ghazaly sijoittui kiekonheitossa kuudenneksi Osakassa 2007 ja Mostafa Elgamel moukarinheitossa seitsemänneksi Pekingissä 2015. Berliinissä 2009 el Ghazaly sijoittui yhdeksänneksi ja oli Egyptin nelimiehisen joukkueen ainoa loppukilpailuun selviytynyt. Daegussa 2011 Egyptillä oli viisi urheilijaa, joista Amr Ibrahim Mostafa Seoud selviytyi 200 metrin juoksussa välieriin. Moskovassa 2013 El Sayed oli viisihenkisen joukkueen ainoa alkueristä tai karsinnasta jatkoon päässyt. Pekingissä 2015 Egyptin joukkue muodostui kolmesta heittäjästä, joista vain kuulantyöntäjä Mostafa Amr Ahmed Ahmed Hassan jäi loppukilpailun ulkopuolelle. Lontoossa 2017 Egyptin joukkueessa kilpaili neljä urheilijaa ja Dohassa 2019 viisi urheilijaa. Eugenessa 2022 Egyptin joukkueessa kilpaili ainoastaan keihäänheittäjä Ihab Abdelrahman, joka sijoittui 12:nneksi.

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Rosalia Lombardo

Rosalia Lombardo (13. joulukuuta 1918 – 6. joulukuuta 1920) oli italialainen lapsi, joka kuoli kaksivuotiaana mahdollisesti keuhkokuumeeseen. Tohtori Alfredo Salafia palsamoi tytön ruumiin, joka haudattiin lasikantisessa arkussa Palermon kapusiiniluostarin katakombeihin. Rosalian muumio on edelleen nähtävissä  katakombin kappelissa.

Lähteet 

Italialaiset henkilöt
Muumiot
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Tunisia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Tunisia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 eli ensimmäisistä kisoista lähtien. Vain vuonna 1991 se ei kisoihin osallistunut. Se on saanut MM-kilpailuissa kolme mitalia ja kolme muuta pistesijaa.

Tunisian ainoat MM-mitalistit ovat 20 kilometrin kävelyssä pronssia Osakassa 2007 saavuttanut Hatem Ghoula sekä 3 000 metrin estejuoksussa kultaa Daegussa 2011 ja hopeaa Pekingissä 2015 saavuttanut Habiba Ghribi. Ghribi sijoittui Daegussa alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2016 voittajaksi kun Julija Zaripova hylättiin dopingin vuoksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 Ghoula sijoittui viidenneksi ja Berliinissä 2009 Ghribi viidenneksi. Heidän lisäkseen tunisialaisista on pistesijoille yltänyt vain Ali Hakimi, joka Ateenassa 1997 sijoittui 1 500 metrin juoksussa viidenneksi.

Tunisian MM-mitalit kisoittain

Tunisian MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Tunisian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Uganda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Uganda on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 11 mitalia, joista viisi on kultaa.

Ugandan maailmanmestarit ovat Dorcus Inzikuru, joka voitti Helsingissä 2005 ensi kertaa naisten MM-kisaohjelmassa olleen 3 000 metrin estejuoksun, Moskovassa 2013 maratonin voittanut Stephen Kiprotich ja Dohassa 2019 800 metrin juoksun voittanut Halimah Nakaayi ja Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022 10 000 metrin juoksun voittanut Joshua Kiprui Cheptegei.

Hopeaa ovat saavuttaneet Davis Kamoga 400 metrin juoksussa Ateenassa 1997 ja Joshua Kiprui Cheptegei 10 000 metrin juoksussa Lontoossa 2017. Pronssia ovat saavuttaneet Moses Ndiema Kipsiro 5 000 metrin juoksussa Osakassa 2007, Solomon Mutai maratonilla Pekingissä 2015, Oscar Chelimo 5 000 metrin juoksussa sekä Jacob Kiplimo 10 000 metrin juoksussa Eugenessa 2022.

Pistesijoille ovat yltäneet Boniface Kiprop (4. sija, 10 000 m, 2005), Alex Malinga (6. sija, maraton, 2005), Abraham Chepkirwok (4. sija, 800 m, 2007), Moses Ndiema Kipsiro (4. sija, 5 000 m, 2009) Jacob Araptany (6. sija, 3 000 m esteet, 2011), Stephen Kiprotich (8. sija maraton 2011 ja 6. sija maraton 2015), Timothy Toroitich (8. sija, 10 000 m, 2015), Winnie Nanyondo (4. sija, 800 m, 2019 ja 8. sija, 1 500 m, 2022) ja Peruth Chemutai (5. sija, 3 000 m esteet, 2019).

Ugandan MM-mitalit kisoittain

Ugandan MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Ugandan MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Tromssan lentoasema

Tromssan lentoasema () on lentoasema, joka sijaitsee kolme kilometriä Tromssan keskustasta Tromsøya -nimisellä saarella. Lentoasema on Norjan viidenneksi suurin lentoasema Oslon, Bergenin, Trondheimin ja Stavangerin jälkeen noin 2,3 miljoonalla vuotuisella matkustajalla. Se on myös Pohjoismaiden 12. vilkkain lentoasema. Lentoasemalla on yksi, noin 2 450 metriä pitkä kiitotie, jonka rinnalla on osan kiitotien pituudesta rullaustie. Asema valmistui 1963.
Lentoasemalta on yhteydet 25:een kotimaan ja kymmeneen kansainväliseen kohteeseen, mutta osa kansainvälisistä kohteista on sesonkikohteita. Lentoaseman kansainvälinen liikenne ei ole kovin vilkasta, mutta sen sijaan kotimaan liikenteen osalta asema on Norjan tärkeimpiä ja Pohjois-Norjan liikenteen keskipiste ja Widerøen tärkein tukikohta. Kentältä liikennöidään päivittäin kansainvälisten kohteiden osalta Lontooseen ja Riikaan. Tromssan lennoissa käytetään paljon Boeing 737 -koneita, mutta myös Dash 8 -koneet ovat tärkeässä osassa, sillä niillä lennetään kaikki Pohjois-Norjan lennot. Tärkein lentoreitti Tromssasta vie Osloon Scandinavian Airlinesin ja Norwegian Air Shuttlen siivin, Boeing 737:llä. Lentoaseman omistaa ja sitä ylläpitää Avinor. Lentoasemalla on yksi hotelli.

Terminaali 
Tromssan lentoasemalla on yksi terminaali, joka on valmistunut vuonna 1998. Terminaali on erittäin moderni ja lennonjohtotorni on sen yhteydessä. Terminaalissa seitsemän lähtöselvitystiskiä ja terminaalista lähtee kolme matkustajasiltaa, joihin lentokoneet voivat yhdistyä. Terminaalissa on suuri Tax-free-myymälä, joka myy makeisia, parfyymejä, kosmetiikkaa, juomia, elektroniikkaa ja lehtiä. Lisäksi terminaalissa on kaksi muuta myymälää ja neljä ravintolaa ja baaria, sekä pankki.

Kulkuyhteydet 
Lentoasemalle pääsee lukuisia kertoja päivässä linja-autoilla ja takseilla.

Lentoyhtiöt ja kohteet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Avinor – Tromssan lentoasema  

Tromssan läänin lentoasemat
Tromssan liikenne
Sambia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Sambia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 lähtien. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kolme mitalia, joista yksi on kultainen.

Sambian ainoa MM-kilpailujen mitalisti on Samuel Matete, joka saavutti 400 metrin aitajuoksussa kultaa Tokiossa 1991 sekä hopeaa Stuttgartissa 1993 ja Göteborgissa 1995. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sijoittui vielä viidenneksi. Hänen lisäkseen ei yksikään sambialaisurheilija ole yltänyt yleisurheilun MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Lontoossa 2017 Kabange Mupopo sijoittui 400 metrin juoksussa alun perin seitsemänneksi, mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin takia.

Sambian MM-mitalit kisoittain

Sambian MM-mitalit lajeittain

Miehet

Sambian MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Senegal yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Senegal on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–2015 ja 2019–2022. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, jotka molemmat ovat neljännesmaileri Amy Mbacke Thiamin saavuttamia. Hän voitti kultaa Edmontonissa 2001 ja saavutti pronssia kaksi vuotta myöhemmin Pariisin kisoissa. Senegalin miesten paras MM-kisasaavutus on Amadou Dia Ban viides sija 400 metrin aitajuoksussa Roomassa 1987. Dia Ba sijoittui Helsingissä 1983 seitsemänneksi ja hänen lisäkseen pistesijoille ovat yltäneet Cheikh Touré seitsemänneksi pituushypyssä 1997, 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue seitsemänneksi 1999, Kéné Ndoye kuudenneksi kolmiloikassa ja Amy Mbacke Thiam kahdeksanneksi 400 metrillä 2005, Ndiss Kaba Badji seitsemänneksi pituushypyssä 2007 sekä Mamadou Kasse Hanne seitsemänneksi 400 metrin aitajuoksussa 2013. Lontoon MM-kilpailuista 2017 Senegal jäi viime hetkellä pois kisoihin valitun pikajuoksijan Moulaye Sonkon loukkaannuttua.

Senegalin MM-mitalit kisoittain

Senegalin MM-mitalit lajeittain

Naiset

Senegalin MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Ron Rifkin

Ron Rifkin (syntyjään Saul M. Rifkin 31. lokakuuta 1939 New York, New York) on yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä sekä ohjaaja. Parhaiten hänet tunnetaan Arvin Sloanen roolista sarjassa Alias sekä Saul Holdenin roolista sarjassa Perhesiteet. Rifkin on esiintynyt myös kolmessa elokuvassa, jotka olivat ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi: JFK - avoin tapaus (1991), L.A. Confidential (1997) ja A Star Is Born (2018). Kaikki kolme elokuvaa olivat Warner Bros. -yhtiön tuottamia.

Rifkinillä todettiin huhtikuussa 2010 eturauhassyöpä, joka leikattiin saman vuoden kesäkuussa.

Rifkin on ollut naimisissa näyttelijätär Iva Rifkinin kanssa vuodesta 1966 lähtien. Rifkinillä ei ole lapsia. Rifkin on tuottaja Arnold Rifkinin isoveli.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Tony-palkinnon saajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
O’boy

O’boy on kaakaojuomajauhe, jota on myyty vuodesta 1959 lähtien. Kaakaojuomajauheen kehitti Marabou. Sitä valmisti alun perin Findusin tehdas Bjuvilla, joka myytiin Nestlélle vuonna 1961. Silti Marabou piti O’boyn itsellään Upplands Väsbyn suklaatehtaalle. Nykyään tuotemerkki on Mondelez Internationalin omistuksessa.

Lähteet

Kuumat juomat
Elintarvikealan tuotemerkit
Kraft Foodsin tuotemerkit
Mondelez Internationalin tuotemerkit
Kladno

Kladno on teollisuuskaupunki Keski-Böömin läänissä Tšekissä 25 kilometriä Prahasta luoteeseen. Kaupunki on perinteisesti tunnettu kivihiilikaivoksistaan sekä rauta- ja terästeollisuudestaan. Kladno on asukasluvultaan lääninsä suurin kaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 69 337 asukasta.

Tunnettuja Kladnossa syntyneitä ovat muun muassa Jaromír Jágr, Ivan Huml, Anton Cermak, Vladimír Kameš, Tomáš Plekanec, Jakub Voráček, Michael Frolík ja Petr Pithart. Kaupungin jääkiekkojoukkue HC Kladno on kuusinkertainen Tšekkoslovakian mestari.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut

Tšekin kaupungit
Klastinen

Klastinen on erillisistä kivi- tai mineraalilajeista muodostuneiden sedimenttikivilajien rakenne. Klastisessa rakenteessa alkuperäisen maalajin rakeiden välejä täyttää tavallisesti pohjavedestä saostunut iskosaine, kuten rautahydroksidi tai kvartsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sedimentologia

he:סלע משקע#סלעים קלאסטיים
Josef Klaus

Josef Klaus (15. elokuuta 1910 Kötschach-Mauthen – 26. heinäkuuta 2001 Wien) oli itävaltalainen poliitikko. Hän edusti Itävallan kansanpuoluetta. Klaus toimi finanssiministerinä 1961–1963, puolueensa puheenjohtajana vuodesta 1964 ja liittokanslerina 1964–1970.

Itävallan liittokanslerit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Panavia Tornado

Panavia Tornado tai MRCA (Multi-Role Combat Aircraft, suomeksi: monitoiminen taistelulentokone) Tornado on perhe kaksimoottorisia sotilaslentokoneita, joita kehitettiin yhdessä Yhdistyneen kuningaskunnan, Länsi-Saksan ja Italian kesken. Koneesta on kolme pääasiallista versiota:
Tornado IDS (Interdictor/Strike), hävittäjäpommittaja/rynnäkkökone
Tornado ADV (Air Defence Variant), torjuntahävittäjä
Tornado ECR (Electronic Combat/ Reconnaissance), tiedustelulentokone, elektroninen sodankäynti.

Tornado on yksi maailman monipuolisimmista ja kyvykkäimmistä hävittäjistä-/rynnäkkökoneista, jota luonnehtii suuri asekuorma, pitkä toimintamatka ja suuri selviytymiskyky.

Tornado on Panavian suunnittelema ja rakentama, kehitystöitten alullepano tapahtui vuonna 1967. Panavia on kolmen valtion muodostama yhteenliittymä ja sen muodostavat British Aerospace (aikaisempi British Aircraft Corporation), Messerschmitt-Bölkow-Blohm (Länsi-Saksa) ja Alenia Aeronautica (Italia). Tornadon ensilento tapahtui 14. elokuuta 1974. Britannian kuninkaallisten ilmavoimien, Italian ilmavoimien (AMI) ja Saudi Arabian kuninkaallisten ilmavoimien Tornadot osallistuivat Persianlahden sotaan Irakia vastaan. Seitsemän Tornadoa ammuttiin alas.

992 Tornadoa rakennettiin rakentajavaltioille ja Saudi-Arabialle vuosina 1979–1999. Italian Aeronautica Militare (AMI) sai sata hävittäjää, Britannian kuninkaalliset ilmavoimat 229 IDS-tyypin ja 155 ADV-tyypin lentokonetta, ja Länsi-Saksan ilmavoimat 212 sekä laivaston ilmavoimat 112 konetta. Osaan RAF:n koneista tehtiin päivitysmuutoksia ECR-tyypiksi, ja neljätoista uutta koneyksilöä rakennettiin tähän käyttötarkoitukseen. Saudi-Arabian Kuninkaalliset ilmavoimat saivat arviolta hieman yli sata Tornado-monitoimihävittäjää.

Neljätoista saksalaista Tornado ECR:ää otti osaa Naton suorittamaan serbialaisten pommitukseen Kosovon sodan aikana 1999. He käyttivät serbialaisia ilmatorjuntaohjuksia vastaan tutkaan hakeutuvia ohjuksia tässä Saksan ilmavoimien ensimmäisessä sotatoimessa sitten toisen maailmansodan.

Lähteet 
 Hallen Hävittäjäsivu: Panavia Tornado
 Panavia Tornado ADV (Air Defense Variant) Air Defense Fighter / Interceptor - History, Specs and Pictures - Military Aircraft
Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft - an illustrated history of war planes from 1945 to present day, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 102-103) ISBN 1-84215-991-7.
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets - 300 of the world's greatest aircraft. Friedman/Fairfax: Amber Books Ltd., 1999. ISBN 1-58663-301-5.

Viitteet

Aiheesta muualla 

http://www.aviastar.org/air/inter/inter_tornado.php
http://www.tornado-data.com/
http://www.globalsecurity.org/military/world/europe/tornado.htm
http://www.raf.mod.uk/equipment/tornado.cfm
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/tornado.htm

Sotilaslentokoneet
Somersetinsaari

Somersetinsaari () on saari pohjoisessa Kanadassa. Se kuuluu Kanadan arktisten saarten ryhmään, Bellotinsalmi erottaa sen Kanadan mantereen Boothian niemimaasta. Saaren pinta-ala on 24 786 km², saari on 45. suurin saari maailmassa ja 12. suurin Kanadassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön huippu saaren keskiosassa (), joka kohoaa 489 m merenpinnasta. Saarella ei ole pysyvää asutusta.

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta alueella ovat noin 1000-luvulta, jolloin saarella asuivat Thulen kulttuurin kansat, heidän ajaltaan alueelta on löydetty valaanluita, tunneleita ja kivirakennelmien raunioita.

James Clark Rossin tutkimusretkikunta, johon kuului kaksi laivaa, saapui saaren koillispuolelle vuoden 1848 loppupuolella ja perustivat Port Leopold tukikohdan viettääkseen talven saarella. Huhtikuussa retkikunta tutki Peelinsalmen rantoja koiravaljakkojen avulla etsien kadonnutta John Franklinin retkikuntaa.

Vuonna 1937 Hudson's Bay Company perusti saaren kaakkoispuolelle Fort Ross tukikohdan ja kauppapaikan, toimintaa jatkui vain yhdentoista vuoden ajan jonka jälkeen yhtiö päätti sulkea toimipaikan vaikeiden kulkuyhteyksien vuoksi, toisinaan jäämassat sulkivat kulkuyhteydet jopa pariksi vuodeksi kerrallaan. Paikalliset Taloyoakin kylän Inuitit käyttävät entistä kaupparakennusta ja johtajan asuntoa edelleen tundrakaribun metsästysmatkoillaan.

Saaren vanhat rauniot, runsas villieläimistö ja helppo kulkuyhteys Resoluten kylästä ovat tehneet saaresta suositun turistikohteen.

Lähteet 

Kanadan arktiset saaret
Nunavutin saaret
Jättiputket

Jättiputkiryhmä eli jättiputket (Heracleum persicum -ryhmä) on ukonputkien sukuun ja sarjakukkaiskasvien heimoon kuuluva lajiryhmä. Siihen luokitellaan kuuluvaksi kaukasianjättiputki (Heracleum mantegazzianum), persianjättiputki (Heracleum persicum, syn. H. laciniatum) ja armenianjättiputki (Heracleum sosnowskyi). Jättiputket ovat kotoisin alun perin Aasiasta, mistä ne ovat levinneet muihin maanosiin koristekasveina. 

Suomessa jättiputket luokitellaan nykyään selvästi haitallisiksi tulokaslajeiksi. Jättiputkien suuret, maanalaiset siemenpankit tekevät niistä hankalan hävitettävän – pelkän maanpäällisen osan poisto juurineen ei riitä, vaan jättiputkia ilmestyy samalle paikalle viimeistään seuraavana kesänä.

Jättiputkien kasvinesteen sisältämät myrkylliset furanokumariinit aiheuttavat iholle päästyään auringonvalon vaikutuksesta hitaasti paranevia palovammoja muistuttavia haavoja ja rakkuloita ihoon. Kasvinesteen sisältämät yhdisteet voivat aiheuttaa jopa näön menetyksen joutuessaan silmiin.

Jättiputket kasvavat suuriksi: puolestatoista jopa 4,5 metriä korkeiksi. Jättiputket tuottavat hyvin runsaasti siemeniä, leviävät helposti ja niiden hävittäminen on vaikeaa.

Torjunta 
Jättiputket valtaavat nopeasti alaa. Niiden kukintojen siemenaiheet voivat säilyttää itävyytensä, vaikka kukintovarsi katkaistaisiin. Siemenet ovat itämiskykyisiä ainakin 5–8, jopa 10 vuotta. Vanhat juurakot versovat kasvuun heti lumien sulettua, ja siementaimet ilmestyvät näkyviin parin viikon kuluessa. Suomessa ylivoimaisesti yleisimmin esiintyvä jättiputkilaji on kaukasianjättiputki.

Keski-Euroopassa kasvin hävittäminen vanhoilta kasvupaikoilta on kestänyt jopa kymmenen vuotta. Varmimmat ja nopeimmat torjuntatulokset saataneen yhdistämällä kemiallinen torjunta (glyfosaatti- tai MCPA-valmisteet) sekä mekaaniset menetelmät. Torjunta-aineen pitoisuuden tulee olla riittävä, ja vesistörajoituksia on noudatettava. Biomerkityillä glyfosaattivalmisteilla sallittu ruiskutusetäisyys on kolme metriä senhetkisestä veden pinnasta. Käsittelyn saa tarvittaessa tehdä bio-merkityillä valmisteilla vesirajaan asti, jos käytetään sivelymenetelmää. Suojaetäisyys on riskianalyysissä määritetty ruiskutuksen tuulikulkeuman perusteella. Glyfosaatti on vesieliöille haitallista. MCPA-valmisteilla suojaetäisyys on pidempi.

Torjunta-aine tappaa kasvit juurineen ja siementaimet poistetaan mekaanisesti, kun niitä ilmestyy. Naudat, lampaat ja siat voivat jossain määrin syödä jättiputkia ja myös tällaisesta torjunnasta on hyviä kokemuksia. Eläimet voivat kuitenkin saada vammoja silmiin, sieraimiin ja suuhun. Suuria määriä syöneille eläimille voi tulla ruoansulatuksen ongelmia.

Jättiputkia muistuttavia kasvilajeja 
 karhunputki (Angelica sylvestris)
 väinönputki (Angelica archangelica subsp. archangelica)
 meriputki (Angelica archangelica subsp. litoralis)
 etelänukonputki (Heracleum sphondylium)
 idänukonputki (Heracleum sibiricum)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Jättiputkiryhmän levinneisyys Suomessa vuonna 2021.
 Vieraslajit.fi: Jättiputket (Heracleum persicum -ryhmä)

Ukonputket
Seulonnan keskeiset artikkelit
Burundi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Burundi on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kolme mitalia. Useimpien muiden Afrikan maiden tavoin se on menestynyt parhaiten keskimatkojen juoksuissa ja kestävyysjuoksuissa.

Burundi saavutti ensimmäiset MM-mitalinsa Göteborgissa 1995. Arthémon Hatungimana saavutti hopeaa 800 metrin juoksussa ja Vénuste Niyongabo pronssia 1 500 metrin juoksussa. Lontoossa 2017 Francine Niyonsaba saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa. Pistesijoille on yltänyt Aloys Nizigama, joka sijoittui Tokiossa 1991 10 000 metrillä kuudenneksi sekä Stuttgartissa 1993 10 000 metrillä viidenneksi ja 5 000 metrillä seitsemänneksi.

Burundin MM-mitalit kisoittain

Burundin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Burundin MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Irlanti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Irlanti on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se oli mukana myös erillisessä naisten 3 000 metrin juoksun ja 400 metrin aitajuoksun MM-tapahtumassa vuonna 1980. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kuusi mitalia, joista neljä on kultaisia.

Irlannin ainoa kaksinkertainen MM-mitalisti on Sonia O'Sullivan, joka saavutti 1 500 metrin juoksussa hopeaa Stuttgartissa 1993 ja voitti 5 000 metrillä kultaa Göteborgissa 1995. Eamonn Coghlan voitti kultaa 5 000 metrillä Helsingissä 1983, Olive Loughnane 20 kilometrin kävelyssä Berliinissä 2009 ja Robert Heffernan 50 kilometrin kävelyssä Moskovassa 2013. Loughnane sijoittui Berliinissä alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2016 voittajaksi kun Olga Kaniskina hylättiin dopingin takia. Gillian O'Sullivan saavutti 20 kilometrin kävelyssä hopeaa Pariisissa 2003. Pistesijoille ovat yltäneet Mary Appleby neljänneksi 400 metrin aitajuoksussa 1980, Regina Joyce seitsemänneksi maratonilla 1983, Sonia O'Sullivan neljänneksi 3 000 metrin juoksussa ja Nick Sweeney kuudenneksi kiekonheitossa 1993 , Susan Smith seitsemänneksi 400 metrin aitajuoksussa ja Sonia O'Sullivan kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa 1997 , Brendan Reilly kahdeksanneksi korkeushypyssä 1999 , Robert Heffernan kuudenneksi 20 kilometrin kävelyssä ja Eileen O'Keeffe kuudenneksi moukarinheitossa 2007 , Derval O'Rourke neljänneksi 100 metrin aitajuoksussa ja David Gillick kuudenneksi 400 metrin juoksussa 2009, Deirdre Ryan kuudenneksi korkeushypyssä 2011, Robert Heffernan 50 kilometrin kävelyssä viidenneksi 2015 ja seitsemänneksi 2017, Brendan Boyce 50 kilometrin kävelyssä kuudenneksi 2019 sekä 4 × 400 metrin sekaviestijoukkue kahdeksanneksi 2022.

Irlannin MM-mitalit kisoittain

Irlannin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Irlannin MM-mitaliurheilijat

Lähteet

Viitteet 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Grenada yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Grenada on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kolme kultamitalia, yhden hopeamitalin, yhden pronssimitalin ja kahdeksan muuta pistesijaa.

Maan ensimmäinen mitalisti oli 400 metrin juoksija Kirani James, joka voitti kultaa Daegussa 2011, hopeaa Eugenessa 2022 ja pronssia Pekingissä 2015. Moskovassa 2013 hän sijoittui seitsemänneksi ja Dohassa 2019 viidenneksi. Toisena grenadalaisena mitaleille ylsi Anderson Peters, joka voitti keihäänheiton Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022. Pistesijaan ovat lisäksi yltäneet 400 metrin juoksijat Alleyne Francique, joka sijoittui kuudenneksi Edmontonissa 2001 ja Pariisissa 2003, sekä Rondell Bartholomew, joka oli kuudes Daegussa 2011, kymmenottelija Kurt Felix, joka oli kahdeksas Pekingissä 2015 ja seitsemäs Lontoossa 2017 ja kymmenottelija Lindon Victor, joka oli viides Eugenessa 2022.

Grenadan MM-mitalit kisoittain

Grenadan MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Turkki yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Turkki on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä neljä mitalia.

Turkin ensimmäinen MM-kisojen mitalisti oli Süreyya Ayhan, joka saavutti 1 500 metrin juoksussa hopeaa Pariisissa 2003. Edmontonissa 2001 hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi. Etiopialaissyntyinen Elvan Abeylegesse sijoittui Pariisissa 5 000 metrin juoksussa viidenneksi. Osakassa 2007 Abeylegesse sijoittui alun perin 10 000 metrin juoksussa toiseksi ja 5 000 metrillä viidenneksi, mutta hänen suorituksensa hylättiin dopingin takia vuonna 2017. Berliinissä 2009 Etelä-Afrikasta muuttanut Karin Mey Melis saavutti pituushypyssä lopulta hopeaa kun hänen edelleen sijoittunut Tatjana Lebedeva hylättiin myöhemmin dopingin takia. Lontoossa 2017 Ramil Quliyev voitti kultaa 200 metrin juoksussa ja Yasmani Copello hopeaa 400 metrin aitajuoksussa. Pistesijoille ovat edellisten lisäksi yltäneet Sevillassa 1999 Ebru Kavaklioglu viidenneksi 5 000 metrin juoksussa, Osakassa 2007 Halil Akkas kuudenneksi 3 000 metrin estejuoksussa, Daegussa 2011 Fatih Avan viidenneksi keihäänheitossa, Karin Mey Melis seitsemänneksi pituushypyssä ja Tugba Karakaya kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa, Pekingissä 2015 Yasmani Copello kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa, Ramil Quliyev kuudenneksi 200 metrin juoksussa ja Ali Kaya seitsemänneksi 10 000 metrin juoksussa, Lontoossa 2017 Eda Tugsuz viidenneksi keihäänheitossa ja miesten pikaviestijoukkue seitsemänneksi, Dohassa 2019 Ramil Quliyev viidenneksi 200 metrin juoksussa, Salih Korkmaz viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä ja Yasmani Copello kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa sekä Eugenessa 2022 Ersu Şaşma kahdeksanneksi seiväshypyssä.

Turkin MM-mitalit kisoittain

Turkin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Turkin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Israel yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Israel on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se oli mukana myös erillisessä miesten 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa Malmössä 1976 sekä naisten 3 000 metrin juoksun MM-kilpailussa Sittardissa 1980. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä neljä mitalia. Venäjältä muuttanut seiväshyppääjä Aleksandr Averbuh saavutti pronssia Sevillassa 1999 ja hopeaa Edmontonissa 2001 sekä sijoittui seitsemänneksi Osakassa 2007. Kenialaissyntyinen Lonah Chemtai Salpeter sai pronssia naisten maratonilla Eugenessa 2022. Ukrainalaissyntyinen kolmiloikkaaja Hanna Knjazeva-Minenko sijoittui kuudenneksi Moskovassa 2013, hopealle Pekingissä 2015 ja neljänneksi Lontoossa 2017. Heidän lisäkseen israelilaisurheilijoista on MM-pisteille yltänyt vain korkeushyppääjä Konstantin Matusevich, joka sijoittui seitsemänneksi Ateenassa 1997.

Israelin MM-mitalit kisoittain

Israelin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Naiset

Israelin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Kypros yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kypros on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Vain Edmontonin kisoista 2001 maa jäi pois, ja Daegun kisoihin 2011 se oli ilmoittanut kaksi urheilijaa, joista kumpikaan ei kuitenkaan kilpaillut. Kypros on saanut MM-kilpailuissa kaksi mitalia. Molemmat toi korkeushyppääjä Kyriakos Ioannou, joka saavutti Osakassa 2007 pronssia ja Berliinissä 2009 hopeaa. Hänen lisäkseen kahdeksan parhaan joukkoon ovat selviytyneet vain Eleni Artymata, joka Berliinissä 2009 sijoittui 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi, Apostolos Parellis, joka Dohassa 2019 sijoittui kiekonheitossa viidenneksi ja Pekingissä 2015 kuudenneksi, sekä aitajuoksija Milan Trajkovic, joka Dohassa 2019 sijoittui kahdeksanneksi.

Kyproksen MM-mitalit kisoittain

Kyproksen MM-mitalit lajeittain

Miehet

Kyproksen MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Tadžikistan yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Tadžikistan on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Sitä ennen maan urheilijat edustivat Neuvostoliittoa. Tadžikistanin ainoat MM-mitalistit ovat moukarinheittäjät Andrei Abduvalijev ja Dilšod Nazarov. Abduvalijev voitti kultaa Stuttgartissa 1993 ja Göteborgissa 1995 ja Nazarov hopeaa Pekingissä 2015. Näiden mitalisijojen lisäksi ainoa sijoitus kahdeksan parhaan joukkoon on Nazarovin seitsemäs sija Lontoossa 2017. Moskovassa 2013 Nazarov sijoittui alun perin viidenneksi, mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin takia. 

Berliinissä 2009 Tadžikistanin kisajoukkueeseen kuului vain kaksi moukarinheittäjää, joista Dilšod Nazarov sijoittui miesten kilpailussa 11:nneksi. Daegussa 2011 joukkueeseen kuului Nazarovin lisäksi yksi pikajuoksija. Nazarov sijoittui alun perin kymmenenneksi, mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin vuoksi. Samalla kahden urheilijan joukkueella maa oli matkassa myös Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Pekingissä 2015 ja Lontoossa 2017 joukkueeseen kuului Nazarovin lisäksi pikajuoksija Kristina Pronzhenko. Dohassa 2019 joukkueessa oli vain pikajuoksija Gulsumbi Sharifova. Eugenessa 2022 joukkueessa oli vain pikajuoksija Ildar Akhmadiev.

Tadžikistanin MM-mitalit kisoittain

Tadžikistanin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Tadžikistanin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Tadzikistan yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Endgame


Endgame on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin 9. syyskuuta 2009 julkaistu, järjestyksessään yhtyeen 12. studioalbumi. Albumi on ensimmäinen Megadeth-studioalbumi, jolla kitaraa soittaa Chris Broderick, joka korvasi yhtyeen entisen kitaristin, Glen Droverin vuonna 2008. Albumi on myös viimeinen, jolla bassoa soittaa James LoMenzo.

Ilmestymisviikollaan albumi oli Billboard Hot 200 -listan sijalla 9, sijoittuen yhden listapaikan huonommin kuin yhtyeen edellinen studioalbumi United Abominations vuonna 2007. Albumilta julkaistiin kaksi menestyksekästä singleä, Head Crusher ja The Right to Go Insane. 3. joulukuuta 2009 yhtye tiedotti virallisella sivustollaan Head Crusher -singlen olleen ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi parhaan metalliesityksen kategoriassa. Edellisen kerran Megadethin single oli ollut ehdolla samassa kategoriassa 13 vuotta sitten, Cryptic Writings -albumin kappaleella Trust. Albumin kappale Dialectic Chaos julkaistiin NHL 11-pelissä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine – soolo-, rytmikitara, laulu
 Chris Broderick – soolo-, rytmikitara, taustalaulu
 James LoMenzo – bassokitara, taustalaulu
 Shawn Drover – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8.5/10
 Consequence of Sound: 
 Imperiumi.net: 
 Rumba: negatiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Megadethin albumit
Vuoden 2009 albumit
Ketohavusammal

Ketohavusammal (Abietinella abietina) on ketohavusammalten sukuun ja havusammalten heimoon kuuluva lehtisammal.

Ulkonäkö
Ketohavusammal on keskikokoinen, 4–12 cm korkea sammal. Se on väriltään himmeän kellanruskea ja sulkamaisesti yhteen kertaan haarainen. Se kasvaa alustanmyötäisesti tai yläviistoon kohenevasti löyhinä peitteinä. Sen pienet lehdet ovat leveätyviset ja teräväksi kärjeksi kapenevat. Lehden tyvellä on kahdesta neljään pitkittäispoimua ja lehdissä on vankka keskisuoni, joka ei kuitenkaan ylety lehden kärkeen asti. Lehtien reunat ovat yläosasta hammaslaitaiset ja alaosasta taakäänteiset. Ketohavusammal on kaksikotinen, mutta itiöpesäkkeet ovat sillä harvinaisia ja se leviääkin itukappaleiden avulla.

Levinneisyys ja elinympäristö
Ketohavusammal on kalkinsuosija ja se viihtyy kuivahkoilla paikoilla koko Suomessa, etelässä yleisempänä kuin pohjoisessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Ketohavusammal (Abietinella abietina)
ITIS: Abietinella abietina 
United States Department of Agriculture (USDA): Abietinella abietina 

Havusammalet
Saksa yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Saksan liittotasavalta on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin mukaan lukien vuoden 1976 erillinen 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailu sekä vuoden 1980 naisten 3 000 metrin juoksun ja 400 metrin aitajuoksun MM-tapahtuma. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 135 mitalia, joista 42 on kultaisia. Se sijoittuu MM-kilpailujen kaikkien aikojen mitalitaulukossa neljänneksi Yhdysvaltain, Kenian ja Venäjän jälkeen. Ilman kultamitalia maa on täyden ohjelman MM-kilpailuissa jäänyt vain Roomassa 1987, jolloin liittotasavaltaan myöhemmin liitetty Saksan demokraattinen tasavalta oli mitalitilaston ykkönen, sekä Pariisissa 2003. Saksa on toiminut MM-kilpailujen isäntämaana vuonna 1993, jolloin kisat pidettiin Stuttgartissa, ja vuonna 2009, jolloin kisakaupunkina oli maan pääkaupunki Berliini.

Saksan menestynein MM-kisaurheilija on kiekonheittäjä Lars Riedel, joka voitti kultaa viidesti ja saavutti kerran pronssia vuosina 1991–2001. Astrid Kumbernuss voitti kuulantyönnössä kolme kultamitalia vuosina 1995–1999, ja samaan suoritukseen yltivät kiekonheittäjät Franka Dietzsch vuosina 1999–2007 ja Robert Harting vuosina 2009–2013. Pikajuoksija Katrin Krabbe, seitsenottelija Sabine Braun, kuulantyöntäjä David Storl ja pituushyppääjä Malaika Mihambo ovat kaksinkertaisia kultamitalisteja. Heike Drechsler voitti pituushypyssä kultaa Stuttgartissa 1993 ja Saksan demokraattisen tasavallan riveissä jo kymmenen vuotta aiemmin Helsingin kisoissa. Maan ensimmäinen kultamitalisti oli Birgit Friedmann, joka voitti 3 000 metrin juoksun Sittardissa 1980.

Saksan MM-mitalit kisoittain

Saksan parhaat MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 Osaka 2007 – mitalitaulukko IAAF . Viitattu 11.1.2018
 Berliini 2009 – mitalitaulukko IAAF . Viitattu 9.11.2019
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Etelä-Korea yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Etelä-Korea on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saavuttanut kaksi mitalia ja yhteensä kuusi kertaa on eteläkorealaisurheilija yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Ainoat mitalistit ovat kävelijä Kim Hyun-sub ja korkeushyppääjä Sanghyeok Woo. Hyun-sub sijoittui 2011 Daegussa 20 kilometrin kävelyssä lopulta pronssisijalle kun kolme hänen edelleen sijoittunutta venäläistä hylättiin dopingin takia. Woo sai korkeushypyssä hopeaa Eugenessa 2022. Kim Jae-ryong sijoittui maratonilla neljänneksi Stuttgartissa 1993. Lee Jin-Taek sijoittui korkeushypyssä kahdeksanneksi Ateenassa 1997 ja kuudenneksi Sevillassa 1999. Daegussa 2011 Park Chil-sung sijoittui kuudenneksi 50 kilometrin kävelyssä. 

Etelä-Korean kaupunki Daegu järjesti vuoden 2011 MM-kilpailut.

Lähteet 

 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Iran yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Iran osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1983. Sen jälkeen se on ollut poissa kisoista vuosina 1987, 1991 ja 1997. Kiekonheittäjä Ehsan Hadadi on ainoa kahdeksan parhaan joukkoon sijoittunut iranilainen. Hän sijoittui Daegussa 2011 kolmanneksi ja Osakassa 2007 sekä Dohassa 2019 seitsemänneksi.

Iranin MM-mitalit kisoittain

Iranin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Sri Lanka yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Sri Lanka osallistui yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1987 ja on ollut tauotta mukana vuodesta 1993. Sen ainoa MM-mitalisti on Susanthika Jayasinghe, joka saavutti 200 metrin juoksussa hopeaa Ateenassa 1997 ja pronssia Osakassa 2007. Maan muut urheilijat eivät ole yltäneet pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Moskovassa 2013 Nadeeka L. Babaranda Liyanage sijoittui keihäänheitossa 12:nneksi.

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Serbia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Serbia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se oli mukana myös Sittardissa 1980 käydyissä naisten 400 metrin aitajuoksun ja 3 000 metrin juoksun erilliskisoissa. Vuosina 1980–1991 ja 1995–2001 maa kilpaili Jugoslavian nimellä, vuonna 1993 maan urheilijat pääsivät MM-kisoihin poliittisista syistä niin sanottuina riippumattomina osanottajina, ja vuosien 2003 ja 2005 kisoissa maan nimenä oli Serbia ja Montenegro.

Ensimmäiset mitalinsa Serbia sai Moskovassa 2013, kun Ivana Španović saavutti naisten pituushypyssä ja Emir Bekrić miesten 400 metrin aitajuoksussa pronssia. Kahdeksan parhaan joukkoon on yltänyt vähintään yksi urheilija kaikissa muissa kisoissa paitsi Ateenassa 1997, Osakassa 2007 ja Dohassa 2019. Sittardissa 1980 Breda Pergar sijoittui 3 000 metrin juoksussa viidenneksi. Helsingissä 1983 Nenad Stekić oli pituushypyssä viides ja Dragan Zdravković 1 500 metrin juoksussa kahdeksas. Roomassa 1987 Slobodan Popović sijoittui miesten 800 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Slobodanka Čolović naisten vastaavassa lajissa kahdeksanneksi. Tokiossa 1991 Dejan Jovkovićin, Nenad Đurovićin, Ismail Mačevin ja Slobodan Brankovićin muodostama 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue sijoittui neljänneksi ja Dragan Perić oli kuulantyönnössä seitsemäs. Stuttgartissa 1993 Perić sijoittui viidenneksi, Sevillassa 1999 kuudenneksi ja Edmontonissa 2001 viidenneksi. Göteborgissa 1995 Aleksandar Raković päätyi 50 kilometrin kävelyssä kuudenneksi ja Dragutin Topić korkeushypyssä kahdeksanneksi. Vuonna 1999 Topić sijoittui neljänneksi. Pariisissa 2003 Olivera Jevtić sijoittui maratonilla kahdeksanneksi ja Helsingissä 2005 Dragana Tomašević kiekonheitossa seitsemänneksi. Berliinissä 2009 Biljana Topić sivusi maan siihen mennessä parasta MM-kisasaavutusta sijoittumalla kolmiloikassa neljänneksi. Daegussa 2011 Mihail Dudaš oli kymmenottelussa kuudes ja Tomašević kiekonheitossa seitsemäs. Moskovassa 2013 Serbia ei kahden mitalinsa lisäksi saanut sijoituksia kahdeksan parhaan joukkoon; keihäänheittäjä Tatjana Jelača sijoittui yhdeksänneksi. Pekingissä 2015 Ivana Španović saavutti jälleen pronssia. Lisäksi kuulantyöntäjä Asmir Kolašinac sijoittui seitsemänneksi. Lontoossa 2017 Španović sijoittui neljänneksi. Eugenessa 2022 Ivana Vuleta (o.s. Španović) sijoittui seitsemänneksi.

Lähteet

Viitteet 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Zimbabwe yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Zimbabwe on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista eli vuodesta 1983 lähtien. Maan urheilijat ovat saavuttaneet yhden mitalin ja kaksi pistesijaa. Ngonidzashe Makusha sijoittui pituushypyssä kolmanneksi Daegussa 2011. Ken Harnden sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi Göteborgissa 1995. Ateenassa 1997 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue, johon kuuluivat Harndenin lisäksi Tawanda Chiwira, Phillip Mukomana ja Savieri Ngidhi, sijoittui kuudenneksi.

Zimbabwen MM-mitalit kisoittain

Zimbabwen MM-mitalit lajeittain

Miehet

Zimbabwen MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Mosambik yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Mosambik on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista vuodesta 1983 lähtien. Vuoden 2022 kisoista se jäi pois. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista kolme on kultaisia.

Mosambikin ainoa MM-kisojen mitalisti on Maria Mutola, joka ensimmäisenä naisena voitti 800 metrin juoksun maailmanmestaruuden kolme kertaa. Mutolan kultamitalit ovat vuosilta 1993, 2001 ja 2003. Lisäksi hän saavutti hopeaa vuonna 1999 ja pronssia vuonna 1997, sijoittui neljänneksi vuosina 1991 ja 2005 sekä oli vielä vuonna 2007 mukana loppukilpailussa mutta keskeytti. Stuttgartissa 1993 naisten 800 metrin juoksun loppukilpailussa oli mukana toinenkin mosambikilainen, Tina Paulino, joka kuitenkin kaatui takasuoralla runsaan 200 metrin päässä maalista. Hän sijoittui seitsemänneksi käveltyään maaliin yli minuutin pääjoukon jäljessä ja sai ajan, joka on kyseisessä lajissa MM-kisahistorian heikoin kaikki alkueräjuoksutkin huomioon ottaen.

Daegun 2011 MM-kisoihin osallistui vain kaksi mosambikilaisurheilijaa, eivätkä he menestyneet: Anatercia Quive karsiutui naisten 100 metrin juoksun ja Kurt Couto miesten 400 metrin aitajuoksun alkuerissä. Moskovassa 2013 Mosambikin ainoa edustaja Flavio Seholhe karsiutui miesten 1 500 metrin juoksun alkuerissä. Pekingissä 2015 Kurt Couto pääsi 400 metrin aitajuoksussa välieriin. Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 Creve Armando Machava karsiutui miesten 400 metrin aitajuoksun alkuerissä.

Mosambikin MM-mitalit kisoittain

Mosambikin MM-mitalit lajeittain

Naiset

Mosambikin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Djibouti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Djibouti on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–1999 sekä väliin jääneiden Edmontonin kisojen jälkeen jälleen vuodesta 2003. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi hopeamitalia ja yhden pronssin. Ahmed Salah sijoittui maratonilla toiseksi Roomassa 1987 ja Tokiossa 1991. Ayanleh Souleiman sijoittui 800 metrin juoksussa kolmanneksi Moskovassa 2013. Muita djiboutilaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.

Djiboutin MM-mitalit kisoittain

Djiboutin MM-mitalit lajeittain

Miehet

Djiboutin MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Eritrea yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Eritrea on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1997 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi mitalia ja 13 muuta pistesijaa. Ghirmay Ghebreslassie voitti maratonilla kultaa Pekingissä 2015. Zersenay Tadese saavutti 10 000 metrin juoksussa hopeaa Berliinissä 2009 ja on lisäksi sijoittunut 5 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi Pariisissa 2003 ja 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi Helsingissä 2005 ja neljänneksi niin Osakassa 2007 kuin myös Daegussa 2011 sekä maratonilla kuudenneksi Dohassa 2019. Osakan kisoissa Yared Asmerom sijoittui maratonilla neljänneksi. Moskovassa 2013 Nguse Amlosom sijoittui 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Pekingissä 2015 Abrar Osman sijoittui 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi. Lontoossa 2017 Aron Kifle sijoittui 10 000 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Yohanes Ghebregergis maratonilla seitsemänneksi. Eugenessa 2022 Nazret Weldu sijoittui maratonilla neljänneksi, Rahel Daniel 10 000 metrin juoksussa viidenneksi ja Yemane Haileselassie 3 000 metrin estejuoksussa seitsemänneksi.

Eritrean MM-mitalit kisoittain

Eritrean MM-mitaliurheilijat

Lähteet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain