joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juho Karjalainen

Juho Vihtori Karjalainen (s. 15. maaliskuuta 1947 Säräisniemi) on suomalainen taidegraafikko ja kuvataiteilija. Hänen töitään oli ensi kerran julkisesti esillä Teiniliiton taidepäivillä Lahdessa vuonna 1966 ja jury-näyttelyiden osalta Oulussa vuonna 1969.

Karjalainen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1970–1974 ja suoritti grafiikan jatko-opintoja Lontoossa vuonna 1974.

Suurilla alastontutkielmilla on Karjalaisen tuotannossa merkittävä osa. Teoksissaan hän esittää ihmishahmot useimmiten katsojaan nähden selin päin kääntyneinä ja pelkistettyinä liioista yksityiskohdista. Selän ja vartalon suurista muodoista syntyy teosten keskeinen, maisemallinen elementti, jonka yksityiskohdissa on tuotu esiin valon ja varjon lankeaminen eri tavoin. Ulkoisesti niukka aiheen käsittelytapa näkyy myös Karjalaisen pelkistetyissä maisematutkielmissa.

Karjalainen on käyttänyt grafiikassaan erityisesti akvatinta-etsaustekniikkaa ja piirustuksissaan punaliitua. Hänen maalauksellista akvatintatekniikkaansa on luonnehdittu virtuoosimaiseksi ja silti samalla vaivattoman oloiseksi. Karjalaisen merkittäviin julkisiin töihin kuuluu Vantaan Rekolan kirkon alkuperäisen alttaritaulun toteutus teoksella Valo, joka on sittemmin siirretty kirkon toiseen seurakuntasaliin.

Karjalainen oli Keski-Suomen läänintaiteilija vuosina 1978–1980 ja taiteilijaprofessorina viisivuotiskauden 2005–2010. Läänintaiteilijana toimiessaan hän aloitti Jyväskylän kaupungin grafiikan pajan toiminnan. Karjalaiselle on myönnetty kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1979 ja Pro Finlandia -mitali vuonna 2010.

Lähteet
Uppslagsverket Finland
 Kuvataiteilijamatrikkeli
Timo Valjakka: Valon kauneus ja halu askeesiin. Helsingin Sanomien artikkeli 19.03.2007 Juho Karjalaisen sivuilla
Juho Karjalainen. Grafiikanpaja Himmelblau

Aiheesta muualla
Taiteilijan kotisivut
Ihmisyyden ytimessä. Kymen Sanomat 26.11.2008 

Suomalaiset taidegraafikot
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Ansermet

Ansermet on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Auguste Ansermet (1885-1976), sveitsiläinen insinööri
 Ernest Ansermet (1883-1969), sveitsiläinen kapellimestari
 Michel Ansermet (s. 1965), sveitsiläinen pistooliampuja
Tampereen yliopiston normaalikoulu, Nekalan koulutalo

Tampereen yliopiston normaalikoulun Nekalan koulutalo on peruskoulun ala-aste Tampereen Nekalassa. Koulussa on opetusluokat 1–6 ja se on osa Tampereen normaalikoulua. Koulun rehtorina toimii Vesa Toivonen. Koulu on aloittanut toimintansa vuonna 1931. Koulurakennus edustaa arkkitehtuuriltaan aikakautensa mukaan funktionalismia. Elokuussa 2012 koulu siirtyi osaksi normaalikoulua, kun peruskoulun alaluokat kattanut Tampereen yliopiston Hämeenlinnan normaalikoulu muutti Tampereelle.

Aiheesta muualla 
 Koulun kotisivut

Tampereen peruskoulut
Nekala
Jääpallon SM-sarja 1952

Jääpallon Suomen Palloliiton mestaruudesta 1952 pelasi 16 joukkuetta jaettuna kahteen lohkoon. Lohkovoittajat selvisivät loppuotteluun ja toiseksi sijoittuneet pelasivat pronssiottelun. Seuraavaksi kaudeksi sarja supistettiin yksilohkoiseksi, jolloin molempien lohkojen neljä viimeistä joukkuetta putosivat Suomensarjaan. Suomen jääpallomestaruus ratkaisiin liittojen Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto mestareiden välisessä loppuottelussa.

Länsilohkossa OPS oli selvä voittaja, mutta muiden joukkueiden kesken oli tasaista. Joukkueilla oli mahdollisuus joko selvitä pronssiotteluun tai pudota suomensarjaan. Pronssiotteluun selvisi lopulta HIFK, vain yhden pisteen erolla parhaasta putoajasta OLS:sta. VIFK ja HJK olivat maalieron turvin OLS:aa parempia ja säilyttivät sarjapaikkansa. OLS:n lisäksi länsilohkosta putosi toinen oululaisseura OPP. Porin Kärpille ja viipurilaistaustaiselle Tampereen Ilves-Kissoille kausi pääsarjassa oli viimeinen.

Itälohkossa JMP oli yllättää suurimmat suosikit WP-35:n ja Veiterän, mutta jäi lopulta maalieron turvin kolmanneksi. Loppuotteluun meni lohkovoittajana WP-35. Lahden Reipas oli lohkon neljäs ja viimeinen sarjapaikkansa säilyttäjä. Sarjasta putosivat tuleva mahtiseura KUV, kouvolalainen KUP, viimeistä kertaa pääsarjassa pelannut YVPS, sekä helsinkiläisseura Viipurin Sudet, jolle kausi pääsarjassa jäi viimeiseksi.

Pronssiottelussa Veiterä voitti HIFK:n 5-0. Loppuottelussa WP-35 voitti OPS:n 3-2, ja voitti näin seitsemännen jääpallomestaruutensa.

Palloliiton mestaruussarja

Länsilohko

Itälohko

Pronssiottelu

Loppuottelu 
9.maaliskuuta 1952 Helsinki

Lopulliset sijoitukset 

Lohkojaon purkamisen vuoksi sarjasta putosi peräti 8 joukkuetta. Sarjaan nousivat Borgå Akilles ja Seinäjoen Palloseura.

TUL:n mestaruussarja

Loppuottelu 

TuPy:n mestarijoukkue: Rainer Suojanen, Jukka Leino, Esko Heikkinen, Kalevi Lehtovirta, Pauli Vahtonen, Pentti Saari, Pertti Kärki, Reino Koskinen, Reino Suojanen, Pertti Laaksonen ja Rainer Forss.

Liittojen välinen mestaruusottelu

Lähteet 

 Juhani Pihlaja: Palloilun SM-kilpailut (ISBN 951-97170-1-3)
 Pekka Anttinen: Vuosisata jääpalloa, 2011
 TUL:n toimintakertomus 1952 
 Suomen Palloliiton toimintakertomus 

Jääpallon SM-sarja
Vuoden 1952 jääpallo
Budesonidi

Budesonidi on tulehdusta hoitava lääkeaine, jota käytetään pääasiallisesti astman oireiden ennaltaehkäisyyn. Se kuuluu glukokortikosteroidien lääkeryhmään. Budesonidi ei β2-agonistin (esim. salbutamoli) tapaan pysäytä jo alkanutta astmakohtausta , koska sillä ei ole ahtautuneita keuhkoputkia laajentavaa vaikutusta.

Budesonidi voidaan annostella mm. jauheena inhalaattorin avulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Budesonide 
ChemBlink: Budesonide 

Lääkkeet
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Risto Nivari

Risto Johannes Nivari (sukunimi vuoteen 1933 Arola ; 25. tammikuuta 1913 Mietoinen – 19. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli helsinkiläinen rovasti, kirkon perheterapian uranuurtaja ja aforismikirjailija.

Nivari tuli ylioppilaaksi 1933 Turun suomalaisesta yhteiskoulusta. Teologian erotutkinnon hän suoritti 1938 Helsingin yliopistossa. Nivari työskenteli pappina Suomen Luterilaisessa Evankeliumiyhdistyksessä ja Kallion seurakunnassa sekä uskonnon opettajana Helsingissä. Sodan aikana Nivari toimi rintamalla sotilaspappina. Suoritettuaan Therapeia-säätiössä psykoterapeutin tutkinnon hän teki elämäntyönsä perheterapeuttina kirkon perheasiain neuvottelukeskuksessa seurakuntien perheterapian kehittäjänä ja uranuurtajana. Nivari toimi Helsingin evankelisluterilaisten seurakuntien perheasiain neuvottelukeskuksen johtajana vuodesta 1957 lähtien. Hän otti työssään rohkeasti ja näkyvästi kantaa perhepolitiikkaan.

Kirjallisessa tuotannossaan Risto Nivari oli kirkollinen kapinoitsija ja pyrki jatkuvasti kyseenalaistamaan luterilaista oikeaoppisuutta. Nivari oli etsivä ja epäilevä pohdiskelija, ja hän kilpaili suomalaisen pappisaforistiikan kärkisijasta.

Teoksia 
 Pienuutta piilossa : aforismeja. WSOY 1956
 Avaimella suljettu. WSOY 1965
 Murrettu sinetti : mietteitä. WSOY 1987

Lähteet 
 
 Nivari Yleisradion keskusteluohjelmassa 18.3.1965

Viitteet 

 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset psykoterapeutit
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Scott Harrington

Scott Harrington (s. 10. maaliskuuta 1993 Kingston, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa NHL:ssä pelaavaa San Jose Sharksia.

Harrington on Pittsburgh Penguinsin toisen kierroksen varaus vuoden 2011 NHL:n varaustilaisuudesta.

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Pittsburgh Penguinsin varaamat pelaajat
San Jose Sharksin pelaajat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Mark Pysyk

Mark Pysyk (s. 11. tammikuuta 1992 Sherwood Park, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NHL-seura Detroit Red Wingsissa.

Ura
Pysyk pelasi vuodet 2008–2012 WHL-seura Edmonton Oil Kingsissa. Kaksi viimeistä kautta hän toimi myös joukkueen kapteenina. Kaudeksi 2012–2013 Pysyk siirtyi NHL-seura Buffalo Sabresin organisaatioon. Hän aloitti kauden AHL-seura Rochester Americansissa, mutta maaliskuussa 2013 hänet nostettiin loppukauden ajaksi NHL:ään.

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Detroit Red Wingsin pelaajat
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Nikita Gusev

Nikita Andrejevitš Gusev (, s. 8. heinäkuuta 1992 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edusti kaudella 2021–2022 KHL-joukkue SKA Pietaria. Gusevin vahvuuksiin kuuluvat ylivoimapeli sekä pelisilmä. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Ura 
Kaudeksi 2013–2014 Gusev siirtyi Jugra Hanty-Mansijskin riveihin vuoden mittaisella sopimuksella. Tammikuussa 2014 Gusev teki kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa.

Syksyllä kesken kauden 2015–2016 Gusev siirtyi Jugra Hanty-Mansijskista SKA Pietariin. Gusev teki SKA:n kanssa, kevääseen 2017 ulottuvan sopimuksen.

21. kesäkuuta 2017 NHL:n laajennusvaraustilaisuudessa tulokasjoukkue Vegas Golden Knights sai Gusevin pelaajaoikeudet, kun Golden Knights varasi puolustaja Jason Garrisonin Tampa Bay Lightningista. Vegas sai vaihdossa myös toisen kierroksen varausoikeuden vuoden 2017 NHL:n varaustilaisuuteen sekä neljännen kierroksen varausoikeuden vuoden 2018 NHL:n varaustilaisuuteen.

Heinäkuussa 2017 Gusev teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KHL-seura SKA Pietarin kanssa, joka pitää hänet seurassa kevääseen 2019 saakka.

Kaudella 2018–2019 Gusev teki viimeisellä sopimuskaudellaan uransa huippupisteet tehden 62 runkosarjaottelussa 17 maalia ja antaen 65 maaliin johtanutta syöttöä. Hän voitti KHL:n piste- ja syöttöpörssin. Pudotuspeleissä Gusev teki 18 ottelussa 19 tehopistettä. Yhdeksän KHL-kauden aikana Gusev teki 391 ottelussa 332 tehopistettä ja on näin 10. tehokkain pelaaja KHL:n historiassa. Gusev valittiin KHL:n tähdistöotteluun neljästi vuosina 2015, 2016, 2018 ja 2019.

14. huhtikuuta 2019 Gusev purki sopimuksensa SKA:n kanssa ja teki vuoden mittaisen sopimuksen NHL-seura Vegas Golden Knightsin kanssa. Hän liittyi joukkueen vahvuuteen kesken pudotuspelien. Gusev ei kuitenkaan pelannut ainuttakaan ottelua Golden Knightsissa. Joukkue kauppasi hänet kauden jälkeen New Jersey Devilsiin vaihdossa kahteen varaustilaisuuden varausvuoroon.

Huhtikuussa 2021 Devils osti ulos Gusevin sopimuksen. Tämän jälkeen hän teki Florida Panthersin kanssa yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Maajoukkueura 
Gusev on edustanut Venäjää alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa kerran vuonna 2012. Venäjän A-maajoukkuetta Gusev on edustanut urallaan kevään 2017, 2018 ja 2019 Jääkiekon MM-kisoissa. Hän edusti venäläisiä urheilijoita vuoden 2018 talviolympialaisissa.

Tilastot

Lähteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
Venäläiset olympiavoittajat
Tampa Bay Lightningin varaamat pelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Mark Stone

Mark Stone (s. 13. toukokuuta 1992 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Vegas Golden Knightsissa. Hän toimii myös seuran kapteenina. Ottawa Senators varasi hänet kuudennella kierroksella 178. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa kesällä 2010.

Ura

Seuraura
Stonen kasvattajaseura on Winnipeg M.H.A. Hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 WHL-seura Brandon Wheat Kingsiin, jossa teki tulokaskaudellaan 56 runkosarjaottelussa tehopisteet 17+22=39. NHL-seura Ottawa Senators varasi hänet kuudennella kierroksella 178. pelaajana kesällä 2010. Kauden 2009–2010 päätteeksi Brandon Wheat Kings pelasi turnauksen isäntäjoukkueena Memorial Cupissa, jossa se oli toinen.

Kaudella 2010–2011 Stone sijoittui tehopisteillä 37+69=106 WHL:n runkosarjan pistepörssissä kolmanneksi. Hän oli Wheat Kingsin paras pistemies ja syöttäjä, kuten myös kevään 2011 pudotuspeleissä pisteillä 1+9=10, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Scott Glennien kanssa. Stone valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. 

Syyskuussa 2011 Stone teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Ottawa lähetti hänet kuitenkin harjoitusleirin päätteeksi takaisin Wheat Kingsiin, jossa hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Wheat Kingsin uudeksi päävalmentajaksi tuli Ottawa Senatorsista erotettu Cory Clouston, joka oli Stonelle tuttu Ottawan harjoitusleireiltä. Stone edusti Team WHL:ää Subway Super Series -ottelussa Venäjän alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vastaan. Stone teki ottelussa tehopisteet 1+1=2 ja hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.

Maajoukkueura

Stone pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti pronssia. Stone oli tehoilla 7+3=10 turnauksen toiseksi paras maalintekijä Ruotsin Max Fribergin jälkeen sekä neljänneksi paras pistemies Suomen Teemu Pulkkisen kanssa. Hän oli myös Kanadan paras pistemies ja valittiin joukkueen top-3-pelaajaksi. Stonella oli myös koko turnauksen paras aloitusprosentti (73,08%).

Stone oli kultaa voittaneessa Kanadan joukkueessa aikuisten MM-kisoissa 2016. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 4+6=10.

Stone oli myös mukana hopeaa voittaneessa Kanadan joukkueessa vuoden 2019 MM-kisoissa, jolloin hänet palkittiin myös turnauksen arvokkaimpana pelaajana. Lisäksi hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.

Muuta

Stonen isoveli on jääkiekkoilija Michael Stone.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

79.32 Jääkiekko
Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Vegas Golden Knightsin pelaajat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Satapäiväinen keisarikunta

Satapäiväinen keisarikunta () eli Napoleonin sata päivää oli Ranskan historiassa ajanjakso, jolloin Elban saarelle syrjäytetty Napoléon Bonaparte palasi Ranskan valtaistuimelle noin sadaksi päiväksi 1. maaliskuuta – 22. kesäkuuta 1815. Napoleon syrjäytti senaatin valitseman mutta epäsuositun Ludvig XVIII:n ja aloitti valtakunnan jälleenrakentamisen. 

Hän joutui kuitenkin luopumaan vallasta, ja hänet karkotettiin St. Helenalle hävityn Waterloon taistelun jälkeen, sillä britit halusivat Napoleonista eroon.

Lähteet

Ranskan historia
Napoleonin sodat
Napoleon
1815
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luota minuun (vuoden 1989 elokuva)

Luota minuun (engl. Lean on Me) on vuonna 1989 kuvattu draamaelokuva, joka perustuu löyhästi Joe Louis Clarkin tarinaan newjerseyläisen Eastside-lukion rehtorina. Elokuvan pääosia esittävät Morgan Freeman, Beverly Todd, Alan North, Robert Guillaume, Ethan Phillips, Lynne Thigpen, Michael Beach, Sandra Reaves-Phillips ja Tony Todd. Elokuvan on ohjannut John G. Avildsen. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa dollaria ja voitti kaksi NAACP Image Award palkintoa.

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti Morgan Freemanin roolisuoritusta elokuvan parhaana antina ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Vuoden 1989 yhdysvaltalaiset elokuvat
John G. Avildsenin ohjaamat elokuvat
Väinölä (Jyväskylä)

Väinölä on kaupunginosa Jyväskylässä (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnassa). Alueen väkiluku oli 2 238 vuoden 2020 lopussa. 

Väinölässä sijaitsevat Komasin, Sampo Hydraulicsin ja Enermetin tehtaat. Aiemmin tehdasalueella toimivat Valmetin Jyskän tehtaat. Tehtaan ympärille syntynyt asuinalue on maakunnallisesti arvokas rakennettu kulttuuriympäristö. Tehtaiden lähistölle rakennettiin 1940-luvulla kahta eri tyyppiä olevia puisia tyyppitaloja: tyyppitalojen monenperheentaloja sekä puolitoistakerroksisia jälleenrakennuskauden kapealla vaakavuorauksella vuorattuja tyyppitaloja.

Alueen reunalla kulkee Jyväskylä–Vaajakoski-moottoritie, joka erottaa Väinölän Jyskästä, johon Väinölän aiemmin katsottiin kuuluvan. Väinölän eteläpuolella kaupunginosa rajoittuu Haapalahteen, joka on Päijänteen lahti. Kuokkalan alueesta Väinölän erottaa Äijälänsalmi. Väinölän alueen jakavat kahteen erilliseen asuinalueeseen tehdasalue ja sen vieressä oleva Jyskänvuori.

Aivan Väinölän kupeessa on Rauhalahden alue, joka on tunnettu puutarhayritys Viherlandiasta ja Rauhalahden voimalaitoksesta. Rauhalahti on virallisessa kaupunginosajaossa osa Halssilan kaupunginosaa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Jyväskylän kaupunginosat
 Jyväskylän maalaiskunta
Jyväskylän kylät
Vaajakoski–Jyskä
Jyskän tehtaat

Jyskän tehtaat oli Valmetin tuotantolaitosryhmä, joka sijaitsi nykyisen Väinölän kaupunginosan alueella Jyväskylässä. Tehtaisiin kuuluivat muun muassa Valmetin mittaritehdas sekä Valmetin ammustehdas, joka perustettiin 1930-luvun lopulla. Tehdasta pommitettiin paljon sotavuosina 1939-1944.

Tehdasaluetta kutsutaan nykyään Jyskänlaakson yritysalueeksi. Tehdasrakennukset ovat yhä käytössä, esimerkiksi mittaritehdas on nykyään Sampo Hydraulics:n omistuksessa ja tiloissa valmistetaan Black Bruin tuotemerkillä hydraulisia radiaalimäntämoottoreita, jotka alun perin tunnettiin nimellä Sisu-nestemoottorit.

Suomen teollisuusrakennukset
Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat
Uudenkoiviston VPK

Uudenkoiviston Vapaaehtoinen Palokunta ry on Porissa toimiva sopimuspalokunta, joka on perustettu vuonna 1900. Sen toimitilat sijaitsevat Uudenkoiviston kaupunginosassa.

Hälytysosaston lisäksi palokunnassa toimivat nais- ja nuoriso-osastot. Uudenkoiviston VPK on erikoistunut eläinpelastustehtäviin.

Aiheesta muualla
Uudenkoiviston VPK:n kotisivut 

Satakunnan pelastuslaitoksen sopimuspalokunnat
Porilaiset yhdistykset
Kitinoja

Kitinoja on kylä Seinäjoella entisen Ylistaron kunnan alueella Etelä-Pohjanmaalla. Vuonna 2012 siellä oli 413 asukasta. Kylä sijaitsee Kyrönjoen varrella noin 16 km:n päässä Seinäjoen ja noin 20 km:n päässä Ylistaron keskustasta. Kyrönjoen lisäksi kylää halkoo Yhdystie 7033. Palveluita kylässä edustaa muiden muassa Tarmo-lähikauppa sekä vuonna 1952 valmistunut kirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Kauno Kallio. Kitinojan koulu lakkautettiin keväällä 2016.

Suomen Kylätoiminta ry valitsi Kitinojan vuoden 2012 kyläksi maakuntien asettamista ehdokkaista. Sitä edellisenä vuonna Kitinoja oli valittu vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.

Lähteet 
http://koskenrannalta.blogspot.com/2011/11/19-kitinoja-on-vuoden-etelapohjalainen.html
http://www.saunalahti.fi/~vrekunen/Oppaat/kitinojankirkko.htm
http://www.ylistaro.fi/.ylistaro.html/37170.pdf

Viitteet 

Ylistaron kylät
Vuoden eteläpohjalaiset kylät
Suomen valtakunnalliset vuoden kylät
Etelä-Pohjanmaan maakunnan entiset taajamat
Skyteam Monkey

Skyteam Monkey on kiinalaisen Jiangsu Sacin Motorcycle Co. Ltd:n valmistama nelitahtinen mopo, joka perustuu Honda Monkeyyn. Monkeystä tehdään sekä 50cc että 125cc mallia. Skyteam Monkey 125 on Suomen halvin kevytmoottoripyörä uutena ostettuna. Skyteam on korjannut monta Honda Monkeyn painorajoitteista johtunutta ongelmaa (mm. etuhaarukka ja etulevyjarru) ja on EU -tyyppihyväksytty mopoksi.

Skyteam Monkey on hitaampi ja vähemmän tehokkaampi verrattuna honda Monkeyseen.

Hondaan verrattuna Skyteam Monkeyssä on mm. Nestevaimennettu teleskooppietuhaarukka, levyjarru edessä, pitkät valot ja vilkut, katalysaattori päästönormien täyttämiseksi sekä sähköstartti. Skyteam Monkeyssä on käsikäyttöinen kytkin ja vaihteiden järjestys on sama kuin Hondan vuosimalli 1987 ja sitä uudemmissa, eli 1-N-2-3-4.  Skyteam Monkeyssä on alaslaskettava kaksiosainen ohjaustanko kuljetuksen ja pienessä tilassa säilyttämisen helpottamiseksi.

Monkey-kopioita valmistavat muutkin merkit, jotka ovat: Jincheng, Keeway ja Zhenhua

Maahantuonti ja myynti 
Suomeen Skyteam Monkeyta tuo maahan Motorpower Finland Oy ja sitä on tuotu Suomeen vuodesta 2005 lähtien. Skyteam Monkey on Suomen myydyin Monkey-kopio ja yksi yleisimmistä mopoista nuorten keskuudessa. Skyteam Monkeyn suosio perustuu hinta-laatu-suhteeseen, hyvään vara- ja viritysosien saantiin sekä uutena edulliseen hintaan.

Nykyään moni pienipyöräistä mopoa etsivä kallistuukin usein kiinalaiseen Honda Monkeyn kopioon, koska Suzuki PVn, aitojen Hondien ja monen muun pienmopon mm. Helkama Ässän ja Tunturi Hopperin valmistus on lopetettu ja käytetyt yksilöt ovat usein kuntoonsa nähden kalliita, huonokuntoisia ja/tai huonosti tarjolla.

Skyteam Monkeystä on tehty muutamia Suomeen tuotuja erikoisversioita, kuten LeMans (mm.10 tuuman pyörät, levyjarru myös takapyörässä, +10 alumiininen takahaarukka, kromiosia, leveämpi ohjaustanko). Full Black -juhlamalli (mattamusta). MadNut edition, jota on saatavana 8 tuumaisilla renkailla, sekä 10 tuumaisilla.

Tekniset tiedot 

Skyteam Monkey 50:sen moottorin tehoa on laskettu, jotta se voidaan rekisteröidä mopoksi Suomessa. tehoa on laskettu kuristamalla mm. imukaulan sisähalkaisijan ja ilmansuodattimen muutoksin imuvirtauksen rajoittamiseksi ja pakoputkimuutoksilla suurennettu pakokaasuvastusta.

Aiheesta muualla 
Skyteam Monkey 50
Skyteam Monkey 125

Mopot
Eddie Brigati

Edward ”Eddie” Brigati (s. 22. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan etenkin popyhtye The Young Rascalsin laulajana ja toisena ryhmän pääasiallisista lauluntekijöistä. Brigati valittiin vuonna 1997 Rock and Roll Hall of Fameen ja vuonna 2009 Songwriters Hall of Fameen.

Elämä ja ura 
Edward Brigati syntyi Garfieldin kaupungissa New Jerseyssä 22. lokakuuta 1946. Hänen isoveljensä David Brigati oli myös muusikko. Eddie oli kiinnostunut soulista ja R&B-musiikista ja esiintyi laulajana useiden yhtyeiden kanssa New Jerseyssä ja New Yorkissa ennen pääsyään Joey Dee & The Starliters -ryhmään veljensä Davidin tilalle. Yhtyeessä soittivat myös muun muassa laulaja-urkuri David Cavaliere ja kitaristi Gene Cornish.

Vuonna 1964 Brigati, Cavaliere ja Cornish lähtivät The Starlitersistä perustaakseen oman yhtyeensä. Kokoonpanoon liittyi Lionel Hamptonin ja Little Willie Johnin yhtyeissä soittanut rumpali Dino Danelli, ja yhtyeen nimeksi otettiin The Young Rascals (suom. Nuoret riiviöt). Pääasiallisiksi lauluntekijöiksi tulivat Brigati ja Cavaliere. Ahmet Ertegün hankki yhtyeelle levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta.

The Young Rascalsin ”Good Lovin’” nousi listaykköseksi vuonna 1966. Seuraavana vuonna julkaistiin ”A Girl like You” sekä Brigatin ja Cavalieren yhteistyösävellykset ”Groovin’” ja ”How Can I Be Sure?”. Jälkimmäinen kappale nousi Ison-Britannian singlelistan kärkeen vuonna 1972. Vuonna 1968 yhtye lyhensi nimensä muotoon The Rascals. He saavuttivat menestystä singleillä ”A Beautiful Morning”, ”People Got to Be Free”, ”See” ja ”Carry Me Back”, mutta alkoivat sitten menettää suosiotaan. Brigati jätti yhtyeen vuonna 1970.

The Rascalsin jälkeen Brigati on nauhoittanut sooloalbumin Lost in the Wilderness. Hän ei ole yhtyeestä lähtemisen jälkeen esiintynyt Cavalieren kanssa, mutta on tehnyt yhteistyötä Cornishin ja Danellin kanssa The Rascalsin hajoamisen jälkeen. Eddie ja David Brigati ovat nauhoittaneet yhdessä nimellä Brigati.

The Rascals valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1997. Yhtyeen lauluntekijät Brigati ja Cavaliere valittiin vuonna 2009 Songwriters Hall of Fameen.

Lähteet 

Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Rock and Roll Hall of Fame
Songwriters Hall of Fame
Hevosurheilu (lehti)

Hevosurheilu on suomalainen vuonna 1924 perustettu raviurheiluun ja ratsastukseen keskittynyt urheilulehti. Lehteä julkaisee Suomen Hippos ry:n tytäryhtiö Suomen Hevosurheilulehti Oy. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Lisäksi kerran vuodessa julkaistaan aikauslehtimallinen jalostuskuvasto ylimääräisenä numerona. Hevosurheilun levikki vuonna 2012 oli 23 835 ja lukijamäärä noin 53 000. Lehden päätoimittajana on tammikuusta 2017 lähtien toiminut Stiina Ikonen.

Aikaisemmin keskiviikon numero keskittyi pelkästään raviurheiluun, mutta perjantain lehti sisälsi myös ratsastusliitteen. Kilpaurheilun ja hevosjalostuksen ohella lehti käsittelee muun muassa hevosurheilujärjestöjen toimintaa, hevostaloutta sekä hevosten lääkintää ja hoitoa. 

Lehteä julkaiseva Suomen Hevosurheilulehti Oy julkaisee myös viikoittain ilmestyvää 7 oikein -lehteä, joka sisältää kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lähtölistat.

Historia 
Hevoslehti-nimisenä ilmestymään alkaneen Hevosurheilun perusti vuonna 1924 toimittaja Aimo Ilmarinen, joka aikaisemmin oli työskennellyt muun muassa Päivälehden ja Helsingin Sanomien sekä useiden hevos- ja maatalouslehtien palveluksessa. Ennen uuden lehden perustamista hän oli pitkään toimittanut Maatalous-lehden liitteenä ilmestynyttä Hevoshoitoa. Vuonna 1927 Hevoslehti muutti nimensä Hevostaloudeksi, ja 1938 se siirtyi Ilmarisen omistuksesta Suomen Hevosjalostusliittojen Keskusliiton haltuun. Hevostalous ilmestyi vuosien varrella myös Suomen Ravirenkaan ja Suomen Ratsastajainliiton kustantamana, kunnes vuonna 1973 julkaisijaksi tuli vastaperustettu Suomen Hippos. Hevosurheiluksi lehti oli muuttanut nimensä 1972.

Päätoimittajia 
Erkki Sihvola
Risto Olamo
Jorma Kemiläinen (1996–2013)
Jussi Lähde (2013–2016)
Stiina Ikonen (2017–2021)
Jari-Pekka Rättyä (2021)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Hevosurheilun kotisivut.

Suomalaiset hevosurheilulehdet
The Suite Life Movie

The Suite Life Movie on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut elokuva, joka perustuu televisiosarjaan Viiden tähden merielämää. Elokuvassa ovat näyttelijöinä esimerkiksi Cole ja Dylan Sprouse. Elokuva näytettiin Disney Channelilla lokakuussa 2011.

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 elokuvat
Disney Channelin elokuvat
Pienin painajainen perheessä

Pienin painajainen perheessä () on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka on jatko-osa elokuville Perhe on painajainen ja Painajainen perheessä. Elokuvan on ohjannut Paul Weitz. Elokuvan pääosia esittävät Robert De Niro, Ben Stiller, Owen Wilson, Blythe Danner, Teri Polo, Jessica Alba, Dustin Hoffman ja Barbra Streisand. Kritiikistä huolimatta elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naissivuosasta.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 2010 yhdysvaltalaiset elokuvat
Paul Weitzin ohjaamat elokuvat
Fable II

Fable II on roolipeli, joka julkaistiin lokakuussa 2008. Se on jatkoa vuonna 2004 ilmestyneelle Fablelle. Pelin on kehittänyt Lionhead Studios ja julkaissut Microsoft Game Studios. 

Peli on voittanut BAFTA-palkinnon.

Pelin tapahtumat sijoittuvat Albion-nimiseen kuvitteelliseen maailmaan 500 vuotta alkuperäisen Fablen tarinan jälkeen. Alkuperäisestä Fablesta poiketen pelaajalla on mahdollisuus valita pelihahmonsa sukupuoli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Toimintaroolipelit
Xbox 360 -pelit
Vuoden 2008 videopelit
Britanniassa kehitetyt videopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Maire Halava

Maire Annikki Halava (oik. Hämäläinen; 26. maaliskuuta 1911 Helsinki – 18. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen pianisti.

Ura 
Halava oli kiinnostunut soittamisesta jo pikkutyttönä. Kouluaikana hän opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa ja toimi samalla jonkin aikaa Aino Achtén laululuokan pianistina. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä lokakuussa 1931, minkä jälkeen hän opiskeli lukuvuoden 1931–32 Pariisissa Nadia Boulangerin luokalla. Halava suoritti pianodiplomin 1933 mutta jatkoi edelleen opintojaan ulkomailla. Hän kuuluu puolalaisen Jan Hoffmanin sekä suomalaisten Elli Rängman-Björlinin ja Ingeborg Hymanderin oppilaisiin.

Halava soitti muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin ja Radio-orkesterin solistina. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muun muassa Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin sekä hänen suosikkisäveltäjäkseen tiedetyn Johannes Brahmsin teokset. Halava tuli erityisen tunnetuksi radioesiintymisistään, joista monet olivat suoria lähetyksiä. Hänen uransa huippuaikoja olivat 1940-luku ja 1950-luku, joskin radiota varten tehdy esitykset jatkuivat vielä 1960-luvulla. Hän toimi lisäksi tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa 1967–1974.

Yksityiselämä 
Halavan puoliso oli pankinjohtaja Juho Hämäläinen, jonka kanssa hän avioitui 1934. Pariskunnalla oli kolme lasta. Heidän poikansa oli varatuomari Pekka Hämäläinen.

Levytyksiä
 Piano Recordings 1951–1966 (3CD). Finlandia Classics FINCLA 23 (2016).

Lähteet
 Heinonen, Eero: Maire Halavan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat 18.7.2004. (Viitattu 14.8.2020.)
 Kuka kukin on 1978, s. 171. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04755-8

Viitteet 

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Metsämäen ravirata

Metsämäen ravirata on Turun kaupungissa Metsämäen kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1978 avattu ravirata.   

Radan toiminnasta vastaa Turun Hippos ry. Se sijaitsee seututie 222:n eli Vanhan Tampereentien varrella, kuuden kilometrin päässä Turun keskustasta. 

Metsämäen ravirata rakennettiin vanhan Metsämäen kartanon maille. Se korvasi vuonna 1973 käytöstä poistuneen Kupittaan raviradan. Ensimmäiset ravit Metsämäessä järjestettiin 2. maaliskuuta 1978. Vuonna 2003 radan omistava Turun Hippos osti kaupungilta raviradan alueella sijaitsevat kartanon rakennukset. Metsämäki on pelivaihdoltaan Suomen neljänneksi suurin ravirata.  

Kuninkuusravit Metsämäessä on järjestetty vuosina 1983 ja 2001. Vuoden 1983 Kuninkuusraveissa yleisöä oli kahden päivän aikana hieman yli 22 000, vuoden 2001 Kuninkuusravit tekivät Metsämäen yleisöennätyksen 47 000 kävijällä. Tavallisten iltaravien yleisömäärä on keskimäärin 900–1 000 henkeä. Suomen Hippos valitsi Metsämäen vuonna 2006 Vuoden raviradaksi.    

Metsämäen merkittävin vuosittainen suurkilpailu on syyskuussa järjestettävä Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruus.

Rata 
Radan ympärysmitta on 1000,09 metriä. Etusuoran pituus on 180 m ja sen leveys 25 m. Takasuoran pituus on 170 m ja leveys 20 m. Radan säde on 88 metriä.

Rataennätykset 
 Lämminveriset: 1.12,0aly, Present S – 8.6.2009.
 Kylmäveriset: 1.20,7ake, Järvsöfaks – 30.9.2006.
 Suomenhevoset: 1.21,2aly, Parvelan Retu – 9.10.2021.

Katsomorakennus 
Katsomorakennuksessa on 700 istumapaikkaa ja 400 paikkainen Ravintola Metsämäki, josta on näkyvyys raviradalle. Samassa rakennuksessa on myös Totohallissa kaksi kahviota ja yksi baari, sekä kolme 30-paikkaista kabinettia.

Vinttikoirarata 
Raviradan sisäkentällä sijaitsee Turun Greyhound Klubin omistama vinttikoirarata, Metsämäen Greyhound Stadion. Rata valmistui vuonna 1996 ja siellä järjestetään noin kymmenet kilpailut vuodessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Metsämäen raviradan kotisivut 

Suomen raviradat
Turun urheilupaikat
Tehnologitšeski institutin metroasema

Tehnologitšeski institut () (suom. Teknologinen instituutti) on Pietarin metron asema Kirovin-Viipurin- ja Moskovan–Petrogradin-linjoilla. Kirovin-Viipurin linjan asema avattiin 15. marraskuuta 1955 ja Moskovan-Petrogradin linjan asema 19. huhtikuuta 1961. Asema sijaitsee Kirovin-Viipurin linjalla asemien Puškinskaja (pohjoisessa) ja Baltijskaja (etelässä) välillä ja Moskovan-Petrogradin linjalla asemien Sennaja ploštšad (pohjoisessa) ja Frunzenskaja (etelässä) välillä. Asema on koristeltu 24 reliefillä, jotka kuvaavat venäläisiä ja neuvostoliittolaisia tiedemiehiä.

4. huhtikuuta 2017 sinisellä linjalla Sennaja ploštšadin ja Tehnologitšeski institutin välillä itsemurhapommittaja räjäytti pommin metrovaunussa, tappaen 14 ihmistä ja haavoittaen ainakin 49 ihmistä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvia asemasta 

Pietarin metroasemat
Linkkirutto

Linkkirutto (vapaa käännös sanoille link rot) tai linkkimätä on termi prosessille, jonka seurauksena yhä suurempi osa hyperlinkeistä ei enää toimi.  Linkkiruttoa esiintyy Internetin sivustojen välillä ja yksittäisten sivustojen sisällä. Termillä voidaan viitata myös päivittämättömiin sivuihin, jotka sotkevat hakukoneiden hakutuloksia. Toimimatonta linkkiä kutsutaan kuolleeksi linkiksi tai vanhentuneeksi linkiksi.

Katso myös 
 Internet Archive
 WebCite
 Wikiprojekti:Linkit -- Wikipedian linkkiprojektin tavoitteena on linkkimädän kitkeminen Wikipediasta. 
 Digitaalinen pitkäaikaissäilytys

Lähteet

Aiheesta muualla 

 W3C.org: "Cool URIs for the Semantic Web" (ohjeistus URL-osoitteiden suunnitteluun) 

World Wide Web
Jacob af Forselles

Jacob af Forselles (alk. Forsell, 17. elokuuta 1696 Vehkalahti – 27. elokuuta 1768) oli suomalainen kauppias ja teollisuusyrittäjä. Hänestä tuli tiettävästi ensimmäinen suomalainen kauppaneuvos, joka teki koko työuransa Suomessa. Hänet myös aateloitiin vuonna 1767 ja hän on af Forselles -aatelissuvun kantaisä.

Venäläismiehityksen aikana Forsell oli mukana venäläisten vastaisissa sissijoukoissa, mikä toi hänelle lempinimen Sissi-Jaakko. Myöhemmin af Forselles vaikutti erityisesti Haminassa ja Loviisassa, joissa hän toimi kauppiaana, laivanvarustajana sekä eri teollisuusyritysten omistajana. Loviisan pormestarina hän toimi vuosina 1747–1765. Hän oli myös porvarissäädyn edustajana valtiopäivillä 1746–1747, 1751–1752 ja 1755–1756. Hänen omistuksessaan olleita kartanoita olivat Petjärven kartano Ruotsinpyhtäällä, Mariebergin kartano Liljendalissa ja Peippolan kartano Elimäellä. 

Af Forsellesin puoliso oli Johanna Ulrika Schultz. Parille syntyi vuosina 1753–1757 neljä lasta, joista tunnetuin lienee vuorineuvos Henrik Johan af Forselles (1754–1790). Toinen poika Jakob af Forselles oli sotilas, joka sai sotaneuvoksen arvon.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
Kjellin, G. & Enckell, J. 2011. Sissi-Jaakko: en klassresa i svenskt 1700-tal. Helsingfors: Schildt. ISBN 978-951-50-2150-2 

Kauppaneuvokset
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset kauppiaat
Suomalaiset laivanvarustajat
Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet
Loviisan pormestarit ja kaupunginjohtajat
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1696 syntyneet
Vuonna 1768 kuolleet
Eurooppalaisten Amerikan kolonisaatio

Eurooppalaisten Amerikan kolonisaation katsotaan yleisesti alkaneen vuodesta 1492. Kristoffer Kolumbus vei espanjalaisten laivaston Amerikan rannikolle ensimmäisen kerran 1492. Tätä seurasi eurooppalaisten tutkimusmatkailu, valloitukset ja kolonisaatio. Väestöä on muuttanut Amerikkaan uskonnollisista ja taloudellisista syistä sekä pakolla. 

Ensimmäisiä valloittajamaita olivat Espanja ja Portugali, jotka Tordesillasin sopimuksessa 1494 jakoivat Euroopan ulkopuolisen maailman keskenään. Sopimukseen kirjattiin myös kohta Etelä-Amerikan jakamisesta.

Amerikan historia
Atlantin historia
Kolonialismi
Asutustoiminta

Seulonnan keskeiset artikkelit
Marjukka Kaakkola

Marjukka Kaakkola (s. 1961) on Muutos 2011 -puolueen aiempi puheenjohtaja (2012–2013). Kaakkolan puheenjohtajuuskaudella Muutos 2011 sai ensimmäisen ja ainoan kansanedustajansa James Hirvisaaren liityttyä Muutos 2011:een 8. lokakuuta 2013.

Kaakkola asui Lohjalla vuonna 2015. Hän oli ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä saaden 248 ääntä, mutta ei tullut valituksi. Hän oli ehdolla Uudeltamaalta myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta sai 234 ääntä eikä tullut valituksi.

Lähteet

Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Muutos 2011:n puheenjohtajat
Pattisonin telakka

Pattisonin telakka oli Italiassa Napolissa toiminut laivanrakennustelakka. Sen perusti 1864 Newcastlesta kotoisin ollut John Pattison (Giovanni Pattison).

Vuonna 1931 telakka yhdistyi Bacini e Scali Partenopein kanssa, jolloin muodostui Ansaldon hallinnoima Bacini e Scali Napolitane. Tämä sulautui 1939 Regio Cantiere di Castellammare di Stabiaan, josta alkoi Napoliin telakkateollisuuden keskittyminen Navalmeccanicaksi.

Lähteet

Viitteet
Pattison

Pattison viittaa muun muassa seuraaviin:

Pattisonin telakka, italialainen laivanrakennustelakka

Sukunimi
Jim Pattison (s. 1928), kanadalainen liikemies
John M. Pattison (1847-1906), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Matty Pattison (s. 1986), eteläafrikkalainen jalkapalloilija

Sukunimet
Parlamentin hajottaminen

Parlamentin hajottaminen tarkoittaa sitä, että parlamentin työskentely keskeytetään kesken vaalikauden ja järjestetään ennenaikaiset parlamenttivaalit. Useimmissa maissa parlamentin hajottaminen on vähintäänkin muodollisesti valtionpäämiehen yksinoikeus, joskin monissa maissa todellisen päätöksen tekee esimerkiksi pääministeri.

Eduskunnan hajottaminen Suomessa 

Suomessa eduskunnan hajottaminen on perinteisesti ollut tasavallan presidentin (aiemmin Venäjän keisarin ja suuriruhtinaan) yksinoikeus, mutta vuonna 2000 voimaanastuneen uuden perustuslain mukaan presidentti voi hajottaa eduskunnan vain pääministerin perustellusta aloitteesta ja eduskuntaryhmiä kuultuaan sekä eduskunnan ollessa koolla.

Suomen itsenäisyyden aikana eduskunta on hajotettu kaikkiaan kahdeksan kertaa:
Vuonna 1918 valtionhoitaja Gustaf Mannerheim hajotti eduskunnan, koska valtaenemmistö sosialidemokraattisista kansanedustajista ei päässyt osallistumaan eduskuntatyöhön sisällis­sodan jälkeen. 
 Vuonna 1924 presidentti K. J. Ståhlberg hajotti eduskunnan, koska se oli tullut vajaalukuiseksi Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) 27 kansanedustajan syksyllä 1923 tapahtuneen vangitsemisen jälkeen.
 Vuonna 1929 presidentti Lauri Kr. Relander hajotti eduskunnan, koska se ei ollut hyväksynyt Mantereen hallituksen esitystä eräiden virkamiesten palkkojen korottamisesta.
 Vuonna 1930 presidentti Relander hajotti eduskunnan, jolloin toimenpiteen syynä oli Svinhufvudin hallituksen pyrkimys kiirehtiä ns. kommunistilakien käsittelyä.
 Vuonna 1953 presidentti J. K. Paasikivi hajotti eduskunnan Kekkosen neljännen hallituksen kaaduttua, koska eduskuntaryhmät eivät päässeet neuvotteluissaan ratkaisuun uuden poliittisen hallituksen muodostamiseksi.
 Vuonna 1961 presidentti Urho Kekkonen hajotti eduskunnan noottikriisin vuoksi.
 Vuonna 1971 presidentti Kekkonen hajotti eduskunnan sen jälkeen, kun päähallituspuolueet SDP ja Keskusta olivat ajautuneet kiistaan maataloustulosta, mikä Kekkosen mielestä vaaransi punamultapohjaisen hallitusyhteistyön.
 Vuonna 1975 presidentti Kekkonen hajotti eduskunnan yleisen taloustilanteen aiheutettua kitkaa päähallituspuolueiden välille.

Lähteet 

Parlamentit
Vaalit
Gerrymanderointi

Gerrymanderointi () tarkoittaa vallassa olevan puolueen toimesta toimeenpantua vaalipiirijaon uudellenmuokkausta oman kannatuksen varmistamiseksi. Termillä tarkoitetaan myös vaalipiirin rajojen määrittelemistä poliittisesti tarkoituksenmukaisella eli voitokkaalla tavalla oman kannatuksen maksimoimiseksi. Gerrymanderoinnilla voidaan tarkoittaa myös epärehellistä temppua.

Yleensä menettelyn logiikkana on rajata vaalipiirit siten, että suosittavan puolueen äänestäjiksi oletettuja väestöryhmiä kasataan riittävä määrä samaan vaalipiirin toisistaan etäällä olevilta alueilta ja kilpailevien puolueiden potentiaaliset kannattajat hajotetaan usean vaalipiirin alueelle siten, että he eivät missään ole enemmistönä.

Käsitteen synty 

Käsite syntyi Yhdysvalloissa vuonna 1811, kun Massachusettsin osavaltion kuvernööri Elbridge Gerry allekirjoitti lain demokraattien kannatuksen lisäämiseksi. Lailla luodun uuden vaalipiirin sanottiin muistuttaneen kartalla salamanteria (), mikä provosoi bostonilaisen sanomalehden toimittajan kutsumaan sitä nimellä gerrymander.

Kritiikki 

Vaalipiirisuunnittelua pidetään kyseenalaisena, varsinkin jos se johtaa maantieteellisesti tai demografisesti epäluonnollisten vaalipiirien ja äänestysalueiden luomiseen.

Onnistunut vaalipiirisuunnittelu todennäköisesti johtaa kansalaisten äänestysinnon alenemiseen, sillä se vähentää todennäköisyyttä, että oppositioasemassa olevat ryhmät menestyisivät vaaleissa.

Yhteys eri vaalitapoihin 
Gerrymanderointia esiintyy todennäköisimmin enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa, joissa vaalipiirien rajoja on säännöllisesti korjailtava, jotta niiden asukasluku pysyisi samana – varsinkin, jos vallassa oleva puolue pääsee suvereenisti päättämään muutoksista. Joissain enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa on vaalipiirisuunnittelun estämiseksi annettu vaalipiirien rajoista päättäminen puolueista riippumattomille organisaatioille.

Suhteellista vaalitapaa käyttävissä maissa ilmiö on melko tuntematon, sillä varsinkin suuremmissa usean edustajan vaalipiireissä sillä saavutettava hyöty olisi vähäinen.

Lähteet

Vaalit
Poliittiset käsitteet
Milva

Maria Ilva Biolcati, eli Milva (17. heinäkuuta 1939 Goro, Italia – 23. huhtikuuta 2021 Milano, Italia) oli italialainen laulaja ja näyttelijä. Hän tunnettiin myös nimillä La Rossa (it. punainen) hänen hiustensä väristä johtuen ja Goron pantteri hänen synnyinkaupungistaan johtuen.

Ura

Milvan ura alkoi 1950-luvun lopulla, kun hän osallistui yleisradio Rain musiikkikilpailuun voittaen sen. Vuonna 1960 hän levytti Édith Piafin kappaleen Milord. Milva lauloikin monia Piafin kappaleita. Vuonna 1962 Milva lauloi Piafin ohjelmistoja Pariisin Olympia-teatterissa. Teatterinjohtaja Giorgio Strehler ”löysi” Milvan vuonna 1965 ja halusi tämän oman teatterinsa ohjelmistoon esiintymään. Milva oli hyvin eklektinen laulaja, koska hän yhdisteli pop- ja oopperamusiikkia. Milva esiintyi monissa 1960-luvun italialaisissa elokuvissa.  

Milva lauloi muun muassa Astor Piazzollan tangoja. Milva on lauloi myös saksaksi ja oli hyvin suosittu saksankielisissä maissa. Hän esitti muun muassa monia Weill/Brecht-lauluja, kuten ”Tango Balladea”, ”Mackie Messeriä”, ”Surabaya Johnnyä” ja ”Matrosen Tangoa”. Hän teki yhteistyötä muun muassa Ennio Morriconen vuonna 1965, Francis Lain vuonna 1973, Mikis Theodorakiksen vuonna 1978, Enzo Jannaccin vuonna 1980 ja Franco Battiaton kanssa vuosina 1982 ja 1986.

Milva ilmoitti vuonna 2010 lopettavan uransa. Hän oli aiemmin samana vuonna kertonut, että terveysongelmat estävät häntä esiintymästä. Milva kuoli Milanossa huhtikuussa 2021.

Valikoitu diskografia

1961 14 successi di Milva
1969 Milva singt Tangos deutsch und italienisch
1970 Canzoni di Edith Piaf
1981 Ich hab' keine Angst 
1981 Moi, Je n'ai pas peur 
1982 Das Konzert 
1983 Die sieben Todsünden der Kleinbürger 
1987 Milva canta della giapponesi
1988 Unterwegs nach Morgen 
1989 Das Beste Milva Live 
1990 The Threepenny Opera 
1997 Mia bella Napoli
2001 La chanson française
2004 Milva canta Merini 
2007 In territorio nemico
Weill: The Threepenny Opera / Mauceri, Lemper, Kollo, Milva

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kotisivut 
Diskografia 

Italialaiset laulajat
Italialaiset näyttelijät
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Nepalinvenuksenkenkä

Nepalinvenuksenkenkä (Paphiopedilum insigne) on itäaasialainen venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji.

Historia
Nepalinvenuksenkengän kuvasi Wallich ex Lindley vuonna 1821 julkaisussa Collectanea Botanica ja sen siirsi Pfitzer vuonna 1886 julkaisussa Morphologische Studien uber die Orchideenbluthe.

Kuvaus

Nepalinvenuksenkenkä on keskikokoinen venuksenkenkä. Jopa 32 cm pitkiä ja 3 cm leveitä lehtiä on viidestä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä vihreä, alta tyvestä violettipilkullinen. Kukkavana on jopa 25 cm pitkä, väriltään vihreä, lyhyen ja pehmeän violetin nukan peittämä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 7-12 cm leveä ja väritykseltään hyvin vaihteleva. Laji kukkii lokakuusta tammikuuhun.

Elinympäristö
Nepalinvenuksenkenkä kasvaa kevyessä varjossa kalkkipitoisilla kallioniemekkeillä vesiputousten lähistöllä 1000-1500 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu Itä-Intiaan Bhutanin ja Bangladeshin väliin jäävälle alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 11 ja 22 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.

Lähteet 

Venuksenkengät
Uhanalaiset kasvit
Kuukalat

Kuukalat (Monodactylidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista ja indopasifiselta merialueelta.

Taksonomia 
Varhaisimmat kuukalojen heimoon kuuluvain kalojen fossiilit on ajoitettu alatertiäärikaudelle. Nykyään eläviä sukuja on 2, ja niissä on yhteensä 5 tai 6 lajia. Lajit ovat kuukala (Monodactylus argenteus), juovakuukala (Monodactylus sebae), Monodactylus falciformis, Monodactylus kottelati, Schuettea scalaripinnis ja Schuettea woodwardi. Toisinaan Schuettea-suvun lajit katsotaan kuuluvaksi omaan heimoonsa.

Anatomia 
Kuukalalajit kasvavat suurimmillaan noin 25 cm:n pituisiksi. Ruumis on ovaalinmuotoinen ja litteä sekä eräillä lajeilla pituuttaan korkeampi. Selkä- ja peräevät ovat pitkät, ja muutama evien etuosan ruodoista ovat pidentyneet. Aikuisilla kaloilla ei ole rintaeviä ollenkaan tai ne ovat surkastuneet piikeiksi, nuorilla kaloilla on sen sijaan täysin kehittyneet rintaevät. Lajien silmät ovat melko kookkaat ja suu pieni. Väritykseltään kuukalat ovat hopeanharmaita, ja niiden ruumiissa on usein tummempia pystyraitoja.

Levinneisyys ja elintavat 
Kuukaloja tavataan pääasiassa indopasifisella merialueella Afrikan itärannikolta Australiaan ulottuvalta alueelta, mutta myös Länsi-Afrikan rannikolta. Ne ovat pääosin mereisiä, mutta erityisesti Monodactylus-suvun lajeja tavataan murtovesistä ja toisinaan myös makeavetisistä joista. Kalat liikkuvat usein parvissa matalissa vesissä mangrovea kasvavilla alueilla, koralliriutoilla ja laguuneissa. Niiden ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet.

Heimon lajeista kuukalaa ja juovakuukalaa pidetään usein makean veden akvaarioissa. Paikoitellen Aasiassa kuukaloja kalastetaan myös ravinnoksi.

Lähteet 

Percoidei
Vasemmistoanarkismi

Vasemmistoanarkismi viittaa vasemmistolaiseen anarkismiin. Vasemmistoanarkistien tavoitteena on yhteiskunta, jossa yksityisomistus on korvattu yhteisomistuksella ja yhteiskunnasta puuttuvat hierarkkiset rakenteet. Termiä vasemmistoanarkismi käytetään joskus synonyyminä anarkososialismin, vasemmistolibertarismin ja sosiaalisen anarkismin kanssa.

Vasemmistoanarkistit ovat osallistuneet näkyvästi globalisaation vastaisiin mielenosoituksiin. 

Syndikalisti Ulrike Heider jakaa anarkismin vasemmistoanarkismiin, oikeistoanarkaismiin (anarkokapitalismiin) ja vihreään anarkismiin. Muun muassa Bryan Caplan ja Murray Bookchin ovat voimakkaasti kritisoineet Heiderin luokittelua. 

Anarkismi
Anarkismi
Maggie Barnes

Maggie Pauline Barnes (o.s. Hinnant; 6. maaliskuuta 1882 – 19. tammikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen nainen. Hän asui Pohjois-Carolinassa. Hän oli entisen orjan tytär ja meni vartuttuaan naimisiin torpparin kanssa. Hän kuoli 115 vuoden ja 319 vuorokauden iässä jalkatulehduksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Barnes on maailman 15 vanhimman ihmisen listalla sijalla kymmenen.

Yli 110-vuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Muodollisesti pätevä

Muodollisesti pätevä on suomalainen komediasarja, jota esitettiin vuodesta 1999 vuoteen 2004. Tuotantokausia kertyi 3. Ohjauksesta vastasi Aleksi Mäkelä, ja käsikirjoituksesta Venla Mäkelä. Sarja voitti 4 Venla-palkintoa. Jokaisessa jaksossa oli myös vieraileva näyttelijä. Vierailijoista mainittakoon Kari Hietalahti, Hannu-Pekka Björkman, Tommi Korpela ja Irina Björklund.

Venla Mäkelä sai sarjasta parhaan käsikirjoituksen Venla-patsaan..

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomalaiset televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Mubadala World Tennis Championship

World Tennis Championship (sponsorin mukaan Mubadala World Tennis Championship) on tenniksen näytösturnaus, jossa pelataan ainoastaan kaksinpelejä. Turnaus on järjestetty vuoden 2009 tammikuusta lähtien aina vuosittain.

Historia 
Ensimmäisen turnauksen, jonka nimi sponsorin mukaan oli Capitala World Tennis Championship, järjestämisestä ilmoitettiin marraskuussa 2008. Kolmipäiväisessä tapahtumassa pelaa kuusi maailman huippupelaajaa, joista voittaja saa palkintorahaa 250 000 Yhdysvaltain dollaria.

Turnauksessa pelataan ottelu myös kolmannesta sijasta.

Loppuottelut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto

Arabiemiirikuntien urheilu
Tennisturnaukset
Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut

Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut ovat vuotuinen sulkapalloturnaus, jonka järjestää Badminton World Federation (BWF). Badminton World Federation on järjestänyt tapahtuman vuodesta 1977. Vuodesta 1983 vuoteen 2005 kilpailut järjestettiin joka toinen vuosi, jonka jälkeen tapahtuma muutettiin jokavuotiseksi lukuun ottamatta olympialaisvuosia.

Maailmanmestaruuskilpailut
Maailmanmestaruuskilpailut
Kohdepiste

Kohdepiste (myös kiinnostava paikka tai POI-piste, , "kiinnostuksen kohteena oleva piste") tarkoittaa tiettyä pisteenä määriteltyä sijaintia, jota koskeva tieto voi olla jotakin tarkoitusta varten hyödyllinen tai kiinnostava. Tällaisia pisteitä ovat esimerkiksi leirintäalueet, hotellit ja huoltoasemat  GPS-navigointilaitetta käytettäessä. Laitteen ohjelmistossa on usein tietokanta kartan kattaman alueen palveluista kuten huoltoasemista, hotelleista tai automaattisista nopeusvalvontakameroista.

Kohdepisteitä eli POI-tiedostoja ylläpidetään aktiivisesti monella eri internetissä olevalla palvelusivustolla, sen lisäksi että erillisistä GPS-navigaattoreista (sen muistikortillä) löytyy yleensä POI-pisteistä laadittu yhden tiedoston tietokanta, jota käyttäjä voi myös itse päivittää.

Lähteet

Paikkatietotekniikka
GPS
Navigointi