joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Länsirannikon Koulutus

Länsirannikon Koulutus Oy eli WinNova on Satakunnan ja Vakka-Suomen alueella toimiva koulutusyhtiö, joka järjestää ammatillista toisen asteen perustutkinto-, lisä- ja täydennyskoulutusta sekä muuta ammatillista aikuiskoulutusta osakeyhtiömäisesti. Koulutusyhtiön muodostavat 1.1.2010 yhdistyneet Porin ammattiopisto, Rauman ammattiopisto, Porin aikuiskoulutuskeskus ja Innova Länsi-Suomen aikuiskoulutuskeskus. Yhtiöllä on yli 60 miljoonan euron liikevaihto, opiskelijoita noin 6000 ja henkilökuntaa noin 800. Toimipisteitä yhtiöllä on 34 Laitilassa, Porissa, Raumalla, Ulvilassa ja Uudessakaupungissa. Yhtiön virallinen hallintopaikka on Rauma.

Länsirannikon Koulutus Oy:n markkinointi- ja toimintanimi on WinNova.

Koulutusalat 
Länsirannikon Koulutus Oy WinNova järjestää koulutusta mm. seuraavilla aloilla:

 Ajoneuvo- ja kuljetustekniikka
 Arkkitehtuuri ja rakentaminen
 Elintarvike- ja biotekniikka
 Graafinen ja viestintätekniikka
 Kauneudenhoitoala
 Kielikoulutus
 Kone-, metalli- ja energiatekniikka
 Kotitalous- ja kuluttajapalvelut
 Lentokonetekniikka
 Liiketalous ja kauppa
 Luonto- ja ympäristöala
 Maahanmuuttajakoulutus
 Majoitus- ja ravitsemisala

 Matkailuala
 Merenkulku
 Metsätalous
 Ohjaava ja valmentava koulutus
 Prosessi-, kemian- ja materiaalitekniikka
 Puhdistuspalvelut
 Sosiaali- ja terveysala
 Sähkö- ja automaatiotekniikka
 Teatteri, lavasterakennus
 Tekstiili- ja vaatetustekniikka
 Tieto- ja tietoliikennetekniikka
 Tietojenkäsittely
 Turvallisuusala

Lähteet

Aiheesta muualla 
 WinNova

Koulutusyritykset
Suomen ammattioppilaitokset
Rauman oppilaitokset
Porin oppilaitokset
Kansainvälinen Suomalais-Ugrilainen Kongressi

Kansainvälinen Suomalais-Ugrilainen Kongressi (englanniksi International Congress for Fenno-Ugric Studies, venäjäksi Международный конгресс финно-угроведов, lyhyenä CIFU) on fennougristiikan viiden vuoden välein järjestettävä tieteellinen kongressisarja. Ensimmäisen kerran se järjestettiin Budapestissä vuonna 1960, kymmenes, vuonna 2005 järjestetty niin sanottu riemukongressi kokoontui Joškar-Olassa, Marin tasavallassa.

Kuvaus

Kansainvälinen Suomalais-Ugrilainen Kongressi (CIFU) on fennougristiikan – laajemmassa ymmärryksessä uralistiikan – merkittävin ohjelmasarja, ammatillinen foorumi. Tapahtumiin osallistuu suomalais-ugrilaisten ja ei-suomalais-ugrilaisten kansojen tutkijoita. Ensimmäisessä kongressissa osanottajien määrä oli alle 100, mutta vuonna 2005 läsnäolijoita oli noin 600.

Kongressit

Fennougristiikan tutkijat olisivat halunneet järjestää kansainvälisiä foorumeita jo 1930-luvulla. Vuonna 1955 Szegedissä ja sekä vuonna 1958 Helsingissä oli suomalais-ugrilaisessa teemassa otettu esiin ajatus kongressista. Vuonna 1947 Neuvostoliitossa oli järjestetty ensimmäinen yhteinen suomalais-ugrilainen konferenssi. Suomalaiset ja unkarilaiset tutkijat järjestivät lopulta ensimmäisen kansainvälisen suomalais-ugrilaisen kongressin Budapestissä.

 1. 1960 – Unkari, Budapest 
 2. 1965 – Suomi, Helsinki 
 3. 1970 – Neuvostoliitto, Viro (silloin: Viron SNT), Tallinna  
 4. 1975 – Unkari, Budapest
 5. 1980 – Suomi, Turku
 6. 1985 – Neuvostoliitto, Komin tasavalta (silloin: Komi ASNT), Syktyvkar. 
 7. 1990 – Unkari, Debrecen  
 8. 1995 – Suomi, Jyväskylä 
 9. 2000 – Viro, Tartto
 10. 15.–20. elokuuta 2005 – Venäjä, Marin tasavalta, Joškar-Ola. Tapahtumaan tuli osallistujia 16 maasta yhteensä noin 600 henkeä, joista noin 200 oli Marin tasavallasta. Kongressin järjesti Marin Yliopisto. Työ oli yhdessä 25 sektiossa. Sektioiden ohessa oli 4-4 symposiumia ja järjestettiin pyöreän pöydän neuvotteluja.
 11. 9.–14. elokuuta 2010 – Unkari, Piliscsaba. Kongressin keskeinen teema on uralilaisten (suomalais-ugrilaisten ja samojedien) kansojen yhteiskunnallinen, kulttuurillinen ja kielellinen tilanne sekä tulevaisuudennäkymät.

Katso vielä

 Suomalais-ugrilaisten Kansojen Maailmankongressi

Lähteet

 

Fennougristiikka
Aittakorven koulu

Aittakorven koulu on Kotkassa Aittakorven kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa toimivat vuosiluokat 1–5 (vuosina 2014–2015 luokat 1–6). Koulussa on 20 hengen henkilökunta, ja koulun rehtorina on työskennellyt Pekka Posti vuodesta 1991 lähtien. Oppilaita on noin 190, jotka ovat lähinnä Aittakorvesta, Lankilasta, Pirosenvuoresta ja Sutelasta. 

Koulu remontoitiin vuosien 2011–2013 aikana merkittävien kosteusvaurioista johtuvien sisäilmaongelmien takia, jolloin suurin osa koulusta rakennettiin uudestaan. Koulun uudistumisen myötä sinne saatiin muun muassa atk-luokka ja teknisen käsityön luokka, ja samoihin tiloihin muutti myös esiopetus. Uuden koulurakennuksen rakentamiseen ja sisustukseen käytettiin 7,3 miljoonaa euroa.

Lähteet 

Kotkan peruskoulut
.uy

.uy on Uruguayn Internet-maatunnus, jonka rekisteröinnistä vastaa Servicio Central de Informatica ja sponsoroi Universidad de la Republica. Rekisteröinnit tehdään kolmannelle tasolle. Tunnus otettiin käyttöön 1990.

Aiheesta muualla 
 IANA .uy whois

uy
uy

sv:Toppdomän#U
Tampereen Kansi

Tampereen Kansi on Tampereen keskustaan rautatien päälle lähelle rautatieasemaa rakennettu kansi. Sen päälle rakennetaan monitoimiareena, tornitaloja, hotelli ja kasino. Aluksi tornitaloihin suunniteltiin lähinnä toimistoja, mutta myöhemmin tavoitteeksi tuli rakentaa niihin myös noin tuhat asuntoa. Sorinsillan eteläpuolinen kansi sijaitsee Kalevanharjun kaupunginosan itäosassa ja tulevan pohjoiskannen alue puolestaan Tullin kaupunginosassa.

Hankkeen suunnitteluvaiheita 

Arkkitehtisuunnitelmat alueelle teki Daniel Libeskind vuonna 2010. Alueen halliin kaavailtiin jopa vuoden 2013 jääkiekon MM-kisoja

Alueen asemakaavamuutos vahvistui 2012. Hankkeen rahoittamisesta ja toteuttamisesta neuvoteltiin monien yritysten kanssa. Alkuvaiheissa hankkeessa ollut NCC vetäytyi 2014. Lopulta hanketta toteuttamaan valittiin vuonna 2016 SRV.

Kannen alueet ja rakennusvaiheet 
Eteläisemmälle kannelle Sorinsillan eteläpuolelle tulee areena ja kaksi tornitaloa. Sitä alettiin rakentaa vuonna 2017 ja se on valmistumassa 2021-2022. Pohjoisemman kannen ja kolmen tornitalon sillan pohjoispuolella on suunniteltu valmistuvan vuonna 2024.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kansi ja Areena; Tampere.fi
Tampereen Kansi; SRV

Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Kalevanharju
Tulli (Tampere)
Aleksandr Burmistrov

Aleksandr Olegovitš Burmistrov (, s. 21. lokakuuta 1991 Kazan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Ak Bars Kazanissa.

Ura 
Burmistrov aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Kazanissa. Hän pelasi kaudella 2008–2009 yhden KHL-ottelun Ak Bars Kazanin riveissä. Kesällä 2009 Barrie Colts varasi Burmistrovin OHL:ään numerolla 12 CHL:n Import Draftissa. Hän teki kaudella 2009–2010 OHL:n runkosarjassa tehot 22+43=65 ja oli joukkueensa neljänneksi paras pistemies sekä liigan tehokkain eurooppalaispelaaja.

NHL-joukkue Atlanta Thrashers varasi Burmistrovin kahdeksantena pelaajana ja toisena eurooppalaisena NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Lokakuussa 2010 Burmistrov teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. NHL:n tulokaskausi 2010–2011 toi hänelle 74 runkosarjaottelussa tehot 6+14=20. Seuran muutettua Winnipegiin, Burmistrov pelasi seuraavat kaksi kautta Winnipeg Jetsin organisaatiossa. Kaudeksi 2013–2014 hän palasi Venäjälle, Ak Bars Kazaniin.

Kahden Venäjällä vietetyn kauden jälkeen heinäkuussa 2015 Burmistrov teki kahden vuoden sopimuksen entisen seuransa, Winnipeg Jetsin kanssa. Burmistrov jäi kuitenkin Winnipegissä vähäiselle peliajalle, eikä hänelle löytynyt sopivaa roolia joukkueesta. Winnipeg Jets asettikin hänet vapaiden pelaajien waivers-listalle tammikuussa 2017. Arizona Coyotes poimi Burmistrovin joukkueeseensa päivää myöhemmin.

Maajoukkue 

Burmistrov on pelannut Venäjän maajoukkueessa kaksissa MM-kilpailuissa, joissa on saavuttanut maailmanmestaruuden 2014 ja pronssia 2016.
Burmistrov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009, joista Burmistrov voitti hopeaa.

Tilastot

Lähteet 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Aamulypsy

Aamulypsy on Radio Suomipopilla esitettävä radio-ohjelma. Se on ollut useiden vuosien ajan yksi Suomen kuunnelluimmista radio-ohjelmista.

Aamulypsyä on esitetty vuodesta 2006 alkaen. Vuoden 2012 ajan ohjelma oli tauolla.

Ohjelmaa esitetään arkiaamuisin klo 6–10. Otteita aamun lähetyksestä kuullaan arkisin klo 18–19 esitettävässä Aamulypsy tunnissa -koostelähetyksessä, ja viikon viisi kuunnelluinta podcastia (nettiin ladattavia pätkiä ohjelmasta) kuullaan lauantaisin klo 15–16 Viikon parhaat -lähetyksessä.

Aamulypsy on valittu kymmenen kertaa vuoden radio-ohjelmaksi RadioMedian järjestämässä Radio Gaalassa. Ensimmäisen kerran Aamulypsy voitti kategorian vuoden 2012 gaalassa, minkä lisäksi voitto on tullut vuosina 2014–2022.

Historia 
Jaajo Linnonmaa ja Anni Henttu (nyk. Ihamäki, ent. Hautala) saapuivat Radio Suomipopille vuonna 2003. Vuonna 2004 Henttu alkoi juontaa kanavan keskipäivälähetystä ja Linnonmaa iltapäivälähetystä. Vuonna 2006 heidät yhdistettiin juontopariksi uuteen aamuohjelmaan. Aamulypsy-niminen ohjelma aloitti lokakuussa 2006. Ohjelman nimi saatiin kuuntelijakilpailun kautta. 

Anni Hautalan jäätyä äitiyslomalle vuonna 2009 Petra Kalliomaa korvasi hänet Linnonmaan uutena juontajaparina. Samoihin aikoihin ohjelmassa alettiin kuulla myös Juha Perälää ja Juha Vuorista. Hautala ei palannut äitiyslomaltaan Aamulypsyyn vaan Radio Suomipopin iltapäiväohjelmaan. Aamulypsyn esittäminen lopetettiin 23. joulukuuta 2011.

Kesäkuussa 2012 Nelonen Media osti Radio Suomipopin ja alkoi suunnitella Aamulypsyn paluuta. Aamulypsy palasi radioaalloille 7. tammikuuta 2013 kokoonpanolla Jaajo Linnonmaa, Anni Hautala, Juha Perälä ja Juha Vuorinen. Paluuta mainostettiin otsikolla ”kaikkien aikojen comeback”. Lisäksi ohjelmassa alkoi vierailla silloin tällöin Ilkka Ihamäki, ”Hovimuusikko Ilkka”, esittämässä tunnettuja suomalaisia kappaleita, joihin hän on tehnyt uudet ajankohtaisiin asioihin perustuvat sanoitukset. 

Juha Perälä ilmoitti 21. tammikuuta 2019 jättävänsä Aamulypsyn ja juonsi viimeisen lähetyksensä perjantaina 25. tammikuuta 2019. Hänen tilalleen juontajaksi tuli Tuukka Ritokoski , joka oli juontanut Radio Suomipopilla aiemmin iltaisin PopTop10-listaa.

Anni Hautala jäi vanhempainvapaalle syyskuussa 2019. Häntä on siitä lähtien sijaistanut Janni Hussi.

Juontajat

Nykyiset juontajat 

 Jaajo Linnonmaa (2006–)
 Tuukka Ritokoski (2019–)
 Janni Hussi (2020–)

Vanhempainvapaalla olevat juontajat 

 Anni Ihamäki (2006–2009, 2013–2020)

Entiset juontajat 

 Juha Perälä (2009–2019)
 Petra Kalliomaa (2009–2011)
 Juuso Mäkilähde (2022)

Muuta 

 Kiuruveden jäähalli on nimetty Aamulypsy-Areenaksi, jota juhlittiin kansanjuhlassa 12. maaliskuuta 2022.

Lähteet
8.  https://www.seiska.fi/Kotimaa/Jaajo-Linnonmaan-teki-paluun-Aamulypsyyn-Comeback-kuva-Janni-Hussin-kanssa-naurattaa-Isi-ja
Suomalaiset radio-ohjelmat
Nelonen Media
Tom Kühnhackl

Tom Kühnhackl (s. 21. helmikuuta 1992 Landshut, Saksa) on saksalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Islandersissa. Kühnhackl on monipuolinen laituri, jonka vahvuuksiin kuuluu laukaus ja pelikäsitys.

Ura
Kühnhackl on EV Landshutin kasvatti. Hän on pelannut kotikaupungissaan myös Landshut Cannibalsin riveissä Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, 2. Bundesligassa kaksi kautta.

Kaudella 2009–2010 Kühnhackl pelasi neljä DEL-ottelua Augsburger Pantherin riveissä. Hän oli joukkueen kaikkien aikojen nuorin pelaaja. Kühnhacklin kautta pilasi loukkaantuminen. Pittsburgh Penguins varasi hänet neljännellä kierroksella numerolla 110 NHL:n varaustilaisuudessa 2010.

Kaudeksi 2010–2011 Kühnhackl siirtyi OHL-seura Windsor Spitfiresiin. Seura varasi hänet numerolla 24 CHL:n Import Draftissa 2009. Kühnhackl voitti 39 osumallaan Spitfiresin sisäisen maalipörssin ja tehoilla 11+12=23 koko kevään 2011 pudotuspelien pistepörssin.

Maaliskuussa 2011 Kühnhackl teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän aloitti kauden 2011–2012 OHL:ssä. Marraskuussa 2011 Kühnhackl siirtyi Windsor Spitfiresistä Niagara IceDogsiin.

Kühnhackl nostettiin ensimmäistä kertaa Pittsburgh Penguinsin kokoonpanoon kaudella 2015–2016, jossa hän pelasi lopulta 42 ottelua tehoilla 5+10 ja saaden 24 jäähyminuutilla. Maaliskuussa 2016 Kühnhackl teki, samoin kuten niin ikään Pingviinien farmiseurasta, AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsistä nostetut pelaajat Scott Wilson ja Bryan Rust, kahden vuoden mittaisen yksisuuntaisen jatkosopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa, alkaen kaudesta 2016–2017.

Maajoukkue
Kühnhackl on pelannut alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäiset I-divisioonassa. Hän voitti vuonna 2010 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen I-divisioonan kultaa.

Vuonna 2011 Kühnhackl pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, mutta Saksa putosi seuraavaksi vuodeksi I-divisioonaan.

Muuta
Kühnhacklin isä on entinen Länsi-Saksan maajoukkuepelaaja Erich "Iso-Erik" Kühnhackl.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Saksalaiset jääkiekkoilijat
Pittsburgh Penguinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Tsutomu Isobe

Tsutomu Isobe (, s. 13. lokakuuta 1950) on japanilainen seiyū.

Japanilaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Nozomu Sasaki

Nozomu Sasaki (, s. 25. tammikuuta 1967) on japanilainen seiyū.

Äänirooleja

Anime

Videopelit

Aiheesta muualla 

 Nozomu Sasaki Anime News Networkissa 

Japanilaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Tabula Rasa (videopeli)

Tabula Rasa (alkujaan nimellä Richard Garriott's Tabula Rasa) oli Destination Gamesin kehittämä ja NCsoftin julkaisema MMORPG-peli windows-alustalle. Peli julkaistiin 2. marraskuuta 2007 ja sille kehitettiin päivityksiä kuukausittain. Marraskuussa 2008 Richard Garriott kertoi jättävänsä tehtävät NCsoftilla, jonka myötä pelin nimestä tiputettiin pois hänen nimensä.

Tabula Rasa oli kuukausimaksullinen kunnes 10. tammikuuta 2009 siitä tehtiin täysin ilmainen. Peli lopetettiin 28. helmikuuta 2009 palvelinten sulkemisella.

Juoni 
Peli keskittyi ihmisten viimeiseen taistoon The Bane-nimistä muukalaisrotua vastaan. Tapahtumat sijoittuvat lähitulevaisuuteen kahdelle eri planeetalle, Arieki ja Foreas. Taistelu käydään AFS (Allied Free Sentient) ja The Bane joukkojen välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Tabula Rasan kotisivu  
 Tabula Rasa NCsoftin sivulla 

MMORPG-pelit
Scifipelit
Ilmaispelit
Vuoden 2007 videopelit
Windows-pelit
NCsoft
American Hot Rod

American Hot Rod oli yhdysvaltalainen tositelevisio-sarja. Sarjaa esitettiin alun perin vuosina 2004–2007. Sarjan esiintyjät rakensivat autoja Boyd Coddingtonin korjaamolla La Habrassa Kaliforniassa. 

Sarja keskittyi kuvaamaan vanhojen autojen, joita muunnellaan ja joihin asennetaan uusi tehokas moottori, rakentamista tiukoilla aikarajoilla sekä yhtiön henkilökunnan suhteita. Sarjassa sai usein myös jokin henkilökunnasta potkut. Korjaamon omistaja Boyd Coddington kuoli vuonna 2008 ja korjaamo lopetti toimintansa samana vuonna.

Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa TLC-kanavalla. Suomessa sitä on esitetty JIM-kanavalla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Discovery Channelin televisio-ohjelmat
TLC:n televisio-ohjelmat
Fasaanit

Phasianinae on alaheimo aitokanojen heimossa. Alaheimo käsittää 36 lajia 8 suvussa.

Lajit 

 Suku Ithaginis
 verifasaani (Ithaginis cruentus)
 Suku Pucrasia
 töyhtöfasaani (Pucrasia macrolopha)
 Suku Lophura (hopeafasaanit)
 teräsfasaani (Lophura leucomelanos)
 hopeafasaani (Lophura nycthemera) 
 annaminfasaani (Lophura edwardsi)
 taiwaninfasaani (Lophura swinhoii)
 sumatranfasaani (Lophura inornata)
 punaperäfasaani (Lophura erythrophthalma)
 kruunufasaani (Lophura ignita)
 savufasaani (Lophura diardi)
 borneonfasaani (Lophura bulweri)
 Suku Crossoptilon (korvafasaanit)
 valkokorvafasaani (Crossoptilon crossoptilon)
 ruskokorvafasaani (Crossoptilon mantchuricum)
 sinikorvafasaani (Crossoptilon auritum)
 harmaakorvafasaani (Crossoptilon harmani)
 Suku Catreus
 harmaafasaani (Catreus wallichii)
 Suku Syrmaticus (pitkäpyrstöfasaanit)
 peruukkifasaani (Syrmaticus ellioti)
 burmanfasaani (Syrmaticus humiae)
 mikadofasaani (Syrmaticus mikado)
 kuparifasaani (Syrmaticus soemmerringii)
 kuningasfasaani (Syrmaticus reevesii)
 Suku Phasianus (fasaanit)
 fasaani (Phasianus colchicus)
 viherfasaani (Phasianus versicolor)
 Suku Chrysolophus (kultafasaanit)
 kultafasaani (Chrysolophus pictus)
 platinafasaani (Chrysolophus amherstiae)
 Suku Polyplectron (täpläfasaanit)
 sumatrantäpläfasaani (Polyplectron chalcurum)
 vuoritäpläfasaani (Polyplectron inopinatum)
 vietnamintäpläfasaani (Polyplectron germaini)
 harmaatäpläfasaani (Polyplectron bicalcaratum)
 malesiatäpläfasaani (Polyplectron malacense)
 borneontäpläfasaani (Polyplectron schleiermacheri)
 palawanintäpläfasaani (Polyplectron napoleonis)
 hainanintäpläfasaani (Polyplectron katsumatae)
 Suku Rheinardia
 harja-argusfasaani (Rheinardia ocellata)
 Suku Argusianus
 argusfasaani (Argusianus argus)

Lähteet 

ITIS: Phasianinae 

Aitokanat
Michio Hazama

Michio Hazama (, s. 7. lokakuuta 1933) on japanilainen seiyū eli ääninäyttelijä. 

Japanilaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Kukko (olut)

Kukko on suomalainen Laitilan Wirvoitusjuomatehdas Oy:n olutmerkki, jota on valmistettu vuodesta 2001. Kukko-oluita myydään sekä hanaoluena että pulloissa ja tölkeissä. Kaikki Kukko-oluet valmistetaan tuulivoimalla. Lähes kaikki Kukko-oluet ovat myös gluteenittomia, ja siksi ne sopivat myös keliaakikoille.

Kukko-oluen logossa oleva kukon siluetti on lainattu Laitilan kaupungin vaakunasta.

Kukko Pilsin valmistus alkoi 2001 Laitilassa ja ensimmäistä kertaa myyntiin se tuli vuoden 2001 loppupuolella ravintolapuolelle. Koska Laitilan panimon tuotantokapasiteetti oli erittäin vaatimaton joutui yhtiö vuokraamaan Kukko-olutta varten ruotsalaisen Munkbo Ångbryggerin panimon tölkkioluen valmistukseen ensimmäisiksi kuukausiksi, kunnes panimolle saatiin riittävän suuri laitteisto. Pils voitti Tampereella parhaan kotimaisen oluen palkinnon sekä parhaan pohjahiivaoluen palkinnon vuonna 2003.

Kukko nousi vuonna 2015 Suomen kolmanneksi arvostetuimmaksi olutbrändiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Sen edellä olivat Olvin Sandels ja Olvi, ja neljänneksi tuli Sinebrychoffin Karhu.

Tuotteet 
 Kukko Pils (4,5 %, pilsner) 
 Kukko Vahva Pils (5,5 %, pilsner) 
 Kukko Lager (4,7 %, lager) 
 Kukko Tumma (4,5 %, tumma lager) 
 Kukko Tuima (8,5 %, vahva lager) 
 Kukko Red Ale (5,0 %, ale) 
 Kukko Schwarz (4,5 %, schwarzbier) 
 Kukko Bitter (4,2 %, bitter-olut) 
 Kukko IPA (5,5%, IPA) 
 Kukko Helles (5,0 %, lager) 
 Kukko Vehnä (5,5%, vehnäolut) 
Kukko Portteri (6,5 %, portteri)

Markkinoilta poistuneet tuotteet 
 Kukko Ale (5,0 %, ale)
 Kukko Suodattamaton Vahva Pils (5,5 % pilsner)
 Kukko Höyryolutta
 Kukko Ale (4,3 %, ale) 
 Kukko IPA (4,7 %, IPA) 
 Kukko Helles (4,7 %, lager) 
 Kukko Vehnä (4,7, vehnäolut)

Lähteet 

Suomalaiset olutmerkit
Pjotr Ugrjumov

Pjotr Sergejevitš Ugrjumov (, s. 1. tammikuuta 1961 Riika) on entinen latvialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1989–1999.

Ugrjumov sijoittui Italian ympäriajossa 1993 toiseksi 58 sekuntia Miguel Indurainille hävinneenä. Lisäksi hän voitti Scannoon päättyneen kolmannen etapin. Seuraavan vuoden Ranskan ympäriajossa Ugrjumov voitti kaksi etappia ja sijoittui kokonaiskilpailussa jälleen Indurainin jälkeen toiseksi. Italian ympäriajossa 1995 hän sijoittui Tony Romingerin ja Jevgeni Berzinin jälkeen kolmanneksi.

Saavutuksia 

Lähde: Cycling Archives
1984
Baby Giro, kokonaiskilpailun voitto
Rauhanajo, prologin voitto
Tour de l'Avenir, prologin voitto
1986
Neuvostoliiton amatöörimestaruus
Troféu Joaquim Agostinho, kokonaiskilpailun voitto
1987
Circuit Cycliste de la Sarthe, kokonaiskilpailun ja etapin 3 voitto
1989
Italian ympäriajo, nuorten kilpailussa toinen
Memorial Nencini, voitto
1990
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, pistekilpailussa toinen, etapilla 7 toinen, etapilla 15 kolmas 
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen
Trofeo dello Scalatore 3, voitto
1991
Vuelta Asturias, kokonaiskilpailun voitto
Euskal Bizikleta, kokonaiskilpailussa toinen 
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, etapilla 16 toinen
1992
Euskal Bizikleta, kokonaiskilpailussa toinen 
1993
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 3 voitto, etapilla 19 (aika-ajo) toinen
Euskal Bizikleta, kokonaiskilpailun voitto
Giro del Friuli, voitto
Coppa Placci, kolmas
1994
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, mäkikirikilpailussa kolmas, etappien 18 ja 19 (aika-ajo) voitto, etapilla 17 toinen
1995
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, etapeilla 10 (aika-ajo), 17 (aika-ajo) ja 20 kolmas
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa kolmas
1996
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, etapilla 13 toinen, etapilla 21 kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs
1998
Luk-Cup, voitto

Lähteet 

Latvialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiilen kiertokulku luonnossa (kappale)

Hiilen kiertokulku luonnossa – Kolets kretslopp i naturen on M. A. Nummisen levyttämä singlejulkaisu vuodelta 2010. Vuodelta 1954 olevan kappaleen aiheena on hiilen kiertokulku luonnossa. Sävellys on Toivo Kärjen ja sanoitus Reino Helismaan. Levyn kansien sisäsivuilla kerrotaan ilmastonmuutoksesta ja kehotetaan kansalaisia vaihtamaan sähkösopimuksensa Ekoenergia-merkittyyn sähköön.  Levyn tuotolla tuetaan Suomen luonnonsuojeluliiton toimintaa.

Lähteet

M. A. Numminen
Toivo Kärjen säveltämät kappaleet
Reino Helismaan sanoittamat kappaleet
Vuoden 2010 kappaleet
Kritiikin Uutiset

Kritiikin Uutiset () on kritiikin ja kulttuurijournalismin ammattilehti, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Se käsittelee taidetta ja taidekritiikkiä laajasti eri näkökulmista. Lehteä julkaisee Suomen arvostelijain liitto. Nykyinen päätoimittaja on Martti-Tapio Kuuskoski. 

Kritiikin Uutisten päätoimittajia ovat olleet muun muassa Lars Hamberg, Arto Kytöhonka, Matti Rinne, Hilkka Eklund, Soila Lehtonen, Leena Virtanen, Jarmo Papinniemi, Otto Lappalainen, Marika Vanhatalo, Heikki Jokinen, Otso Kantokorpi, Jouko Huru ja Aleksis Salusjärvi ja Marissa Mehr 

Lehti muuttui verkkojulkaisuksi vuoden 2017 alusta. Vuosina 2013-2017 toteutetun verkkoarkistoinnin tuloksena kaikki lehden saatavilla olevat, aikaisemmin ilmestyneet numerot vuosilta 1969-2016 digitoitiin. Verkkoarkisto on tarkoitettu suomalaisen kritiikin historiasta ja tutkimuksesta kiinnostuneille. Aineisto on suojattu toistaiseksi tekijänoikeussyistä salasanalla, jonka voi pyytää Suomen arvostelijain liiton toimistosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lehden kotisivut

Suomalaiset kulttuurilehdet
Taidekritiikki
Cuju

Cuju (usein myös Tsu chu) on Kiinasta lähtöisin oleva peli, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä jalkapallon esimuodoista. Peli kehitettiin 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua ja sitä pelattiin myös Korean niemimaalla, Japanissa ja Vietnamissa. Cujussa tavoitteena oli potkaista pallo yli kymmenen metrin korkeudessa olleen verkon läpi. Verkossa olleen reiän halkaisija oli vain 30-40 senttimetriä, joten pallon potkaiseminen sen läpi oli erittäin hankalaa. Pelistä oli myös muunnelmia, joista yksi oli "gladiaattorityyli", jossa yksi pelaaja yritti pitää palloa ilmassa ja tehdä maalin samalla kun kolme tai neljä muuta pelaajaa yrittivät saada pallon häneltä pois.

Lähteet 

Jalkapallon historia
Kiinalaiset pelit
Liettuan kristillisdemokraatit

Liettuan kristillisdemokraatit (, LKD) tai Liettuan kristillisdemokraattinen puolue oli vuosina 1905–1927 ja 1989–2008 toiminut liettualainen kristillisdemokraattinen puolue. Puolue teki tiiviisti yhteistyötä katolisen kirkon kanssa ja hallitsi Liettuan politiikkaa 1920-luvun alussa, mutta se syrjäytettiin vuoden 1926 vallankaappauksessa. Vallankaappauksen jälkeen puolue jatkoi toimintaansa vasta vuodesta 1989 lähtien. 

LKD menestyi hyvin vuoden 1992 parlamenttivaaleissa, ja vuoden 1996 vaaleissa se muodosti hallituskoalition Kotimaan liiton kanssa. Koalitiohallitus kuitenkin kaatui kesäkuussa 1999. Tappiolliset tulokset vuoden 2000 parlamenttivaaleissa johtivat LKD:n ja Kristillisdemokraattisen liiton (KDS) yhteensulautumiseen.

LKD ja Kotimaan liitto sulautuivat 17. toukokuuta 2008 yhdeksi puolueeksi, jolloin syntyi Kotimaan liitto - Liettuan kristillisdemokraatit.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset sivut 

Liettualaiset puolueet
Peurunka

Peurunka on Keski-Suomessa Laukaassa sijaitseva kylpylähotelli samannimisen järven rannalla. Sen yhteydessä sijaitsee Hilarius-hiiren talo.

Uusi 7 500 m2 kokoinen kylpylärakennus on rakennettu vuonna 2011. Siellä on 130-metrinen vesiliukumäki. Rakennuksessa on myös uusia sisäliikuntatiloja, keilahalli ja ravintola. Kävijöitä kylpylässä on parhaimmillaan 1 700 päivässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Peurunka
 YLE: Laukaan Peurunkaan avaruuskylpylä. 2011

Laukaan rakennukset ja rakennelmat
Suomalaiset kylpylät
Peurugan kylpylä, Laukaa
Suomen kuntoutuskeskukset
Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue

Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue (, LSDP) on liettualainen sosiaalidemokraattinen puolue. Puolueen nykyisenä puheenjohtajana toimii Algirdas Butkevičius. LSDP on Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ja Sosialistisen internationaalin jäsen. 15 600 jäsenellä se on Liettuan suurin puolue.

Historia
Alkuperäinen sosiaalidemokraattinen puolue perustettiin 1. toukokuuta 1896 Vilnassa. Vuosina 1920–1922 puolueella oli 12 paikkaa 150 paikasta Seimasissa. Vuonna 1923 LSDP sai kahdeksan edustajaa ja jäi oppositioon. Toukokuussa 1926 puolue sai 15 paikkaa ja muodosti hallituskoalition Liettuan talonpoikien kansallisen liiton kanssa. Hallitus kuitenkin kaatui joulukuussa samana vuonna vallankaappauksessa. LSDP kiellettiin muiden puolueiden tavoin 1936. Neuvostoliiton miehityksen jälkeen puolue jatkoi toimintaansa maanpaossa Yhdysvalloissa. LSDP perustettiin uudelleen vuonna 1989. 

Nykyinen puolue syntyi vuonna 2001, kun Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue ja demokraattinen työväenpuolue (aikaisemmin kommunistinen puolue) yhdistyivät. Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa LSDP sai 20 paikkaa 141 paikasta. Heinäkuusta 2006 vuoden 2008 vaaleihin puolue johti keskusta-vasemmistolaista vähemmistöhallitusta, jossa oli mukana myös työväenpuolue ja uusi liitto.

Parlamenttivaaleissa vuonna 2008 puolue sai 11,73 % äänistä ja 25 paikkaa. Kuitenkin aikaisemmat hallituskumppanit työväenpuolue ja uusi liitto menettivät paljon paikkoja, minkä johdosta LSDP joutui oppositioon.

Liettuan sosiaalidemokraatteja
Kazys Grinius (1866-1950), presidentti, pääministeri 
Algirdas Brazauskas (1932-2010), presidentti, pääministeri, Seimasin puhemies
Gediminas Kirkilas (s. 1951), pääministeri, puolustusministeri
Česlovas Juršėnas (s. 1938), Seimasin puhemies

Lähteet

Aiheesta muualla
Puolueen viralliset sivut 

Liettualaiset puolueet
Sosiaalidemokraattiset puolueet
Liettuan nationalistinen liitto

Liettuan nationalistinen liitto (, LTS) oli liettualainen nationalistinen, oikeistolainen ja eräiltä osa-alueiltaan myös fasistinen puolue. Puolue perustettiin vuonna 1924, kun kansallinen edistyspuolue ja Liettuan maanviljelijöiden yhdistys yhdistyivät. Nationalistinen liitto toimi johtavana puolueena Liettuassa vuoden 1926 vallankaappauksen jälkeen vuodesta 1926 vuoteen 1940. Puolue perustettiin uudelleen Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1990.

Puolue ei nauttinut laajaa suosiota ja vuonna 1926 se sai Seimasiin ainoastaan kolme paikkaa 85:stä. Silti puolueen johtajat Antanas Smetona ja Augustinas Voldemaras olivat tunnettuja ja vaikutusvaltaisia henkilöitä. Puolue oli vahvasti konservatiivinen ja nationalistinen, ja se korosti vahvan armeijan ja johtajan merkitystä. 

Vuonna 1926 Liettuan puolustusvoimat toteutti sotilaallisen vallankaappauksen, jossa demokraattisesti valittu sosiaalidemokraattisen puolueen ja talonpoikien kansallisen liiton muodostama hallitus syrjäytettiin. Smetonasta tuli maan presidentti ja Voldemarasista pääministeri. Puolue muodosti yhdessä kristillisdemokraattien kanssa uuden hallituksen. Puolueiden välillä ilmeni kuitenkin pian jännitteitä, sillä kristillisdemokraatit olivat odottaneet vallankaappauksen olevan ainoastaan tilapäinen, minkä jälkeen järjestettäisiin uudet vaalit. Huhtikuussa 1927 Smetona hajotti Seimasin ja toukokuussa kristillisdemokraatit jättivät hallituspaikan. Näin nationalistisesta liitosta tuli ainoa vallassa oleva puolue 13 vuodeksi. Puolue kiellettiin Neuvostoliiton miehitettyä maan vuonna 1940.

Vuonna 1990 Nationalistinen liitto perustettiin uudelleen. Puolueen suosio jäi kuitenkin alhaiseksi: parlamenttivaaleissa 1992 puolue sai Seimasiin neljä paikkaa, vuoden 1996 vaaleissa kolme paikkaa. Vuodesta 2000 puolue ei enää saanut edustajia. Sama tapahtui myös kunnallisvaaleissa.

11. maaliskuuta 2008 puolue yhdistyi osaksi Kotimaan liittoa.

Lähteet
Simas Sužiedėlis, (1970-1978). Encyclopedia Lituanica. IV. Boston, Massachusetts. sivu 35 
Puolueen historiikki 

Liettualaiset puolueet
Hildur

Hildur on alkujaan norjalais-islantilainen naisen etunimi, Hilda-nimen muunnelma. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Hildurin samoin kuin Hildan nimipäivä on 22. helmikuuta. Riikinruotsalaisessa kalenterissa nimipäivä on 18. tammikuuta.

Suomessa nimi Hildur on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1367 naiselle. Suosituimmllaan se oli 1900-luvun alussa. Vuosina 2010–2019 nimi annettiin 21 tytölle. Nimen on saanut 1960–1970-luvuilla muutama poikalapsikin.

Tunnettuja Hildur-nimisiä

 Hildur Dixelius (1879–1969), ruotsalainen kirjailija
 Hildur Forsman (1894–1965), suomenruotsalainen runoilija
 Hildur Guðnadóttir (s. 1982), islantilainen säveltäjä ja muusikko
 Hildur Koskimies (1861–1960), suomalainen opettaja ja tietokirjailija
 Hildur Lindberg (1904–1976), ruotsalainen näyttelijä
 Hildur Sammallahti, o.s. Larsson (1882–1952), ruotsalais-suomalainen valokuvaaja

Lähteet

Etunimet
Markkinointiviestinnän, -tutkimuksen ja digimedian ammattilaiset MaMa

Markkinointiviestinnän, -tutkimuksen ja digimedian ammattilaiset MaMa ry on markkinointiviestinnän, -tutkimuksen ja digimedia-alan ammattilaisten edunvalvontajärjestö. MaMa on Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOn jäsenyhdistys. Keskusjärjestönä on STTK, joka edustaa noin 615 000 toimihenkilöä.

Vuodesta 1973 toiminut MaMa on ammattialojensa suurin järjestö ja siihen kuuluu noin puolet alan ammattilaisista Suomessa. MaMa ry:n päämääränä on kehittää ja parantaa jäsentensä asemaa työmarkkinoilla, palvella työsuhteisiin liittyvissä kysymyksissä ja tarjota koulutusta ammattitaidon kehittämiseksi. MaMa toimii alan ammattilaisten viiteryhmänä, edunvalvojana ja yhteydenpitokanavana. MaMa tarjoaa ERTOn kautta työsuhdeneuvontaa, työttömyysturvaa ja jäsenetuja. 

MaMa julkaisee NonSordino-lehteä, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa sekä verkossa että paperilehtenä.

Jäsenyys 
MaMan jäseniksi liitytään Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOn kautta. MaMan jäsenet kuuluvat halutessaan myös Erityisalojen Toimihenkilöiden Työttömyyskassaan.
MaMan jäsenet saavat neuvontaa ja apua ERTOn työsuhdeneuvonnasta. Muutostilanteissa ERTO ja MaMa pitävät huolta jäsenten eduista. 

Maman jäsenet kuuluvat asuinpaikkakuntansa mukaisesti automaattisesti myös johonkin ERTOn 18:sta paikallisjärjestöstä, joihin kuuluu kaikkien ERTOn jäsenyhdistysten jäseniä. 

MaMa toimii ERTOlta saatavan jäsenmaksupalautteen turvin eikä peri omaa jäsenmaksua. MaMaan voivat kuulua työsuhteessa olevat alan ammattilaiset, itsensä työllistäjät ja opiskelijat.

Edunvalvonta ja palkkasuositus 
MaMa tekee vuosittain jäsenistönsä keskuudessa palkka- ja työsuhdekyselyn ja julkaisee palkkasuosituksen markkinointiviestinnän, -tutkimuksen ja digimedian aloille yhteistyössä ERTOn kanssa. Palkkasuosituksessa määritellään palkankorotukset ja vähimmäispalkat ammattiryhmittäin sekä kokemuksen mukaan. 

MaMan pitkän tähtäimen suunnitelmana on kehittää omia toimialoja koulutuksen ja suunnitelmallisen työnantajapuolen kanssa tapahtuvan yhteistyön kautta.

Organisaatio 
MaMan toiminnasta päätetään keväällä ja syksyllä yhdistyksen sääntömääräisissä kokouksissa. Syyskokouksessa valitaan hallituksen jäsenet ja päätetään tulevasta toiminnasta. Hallituksen ohella toimivissa työryhmissä voi toimia myös muita kuin hallituksen jäseniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
MaMa ry
Toimihenkilöliitto Erto

STTK:n jäsenjärjestöt
Rupertsbergin luostari

Rupertsbergin luostari oli Hildegard Bingeniläisen perustama luostari. Hildegard päätti erota silloisesta Disibodenbergin luostaristaan ja alkoi vuonna 1147 tai 1148 rakentaa lähistöllä olevaan Rupertsbergiin omaa luostaria, jonne hän muutti 1150 muutamien muiden aatelisten luostarinaisten kanssa, syistä joita ei tunneta tarkoin. Osin syynä on saattanut olla nunnien aatelisten perheiden halu saada tyttärilleen oma laitos. Kun Hildegard oli jo kuuluisa ja nunnilla oli huomattavaa varallisuutta, Disibodenbergin luostarin apotti ja munkkikunta vastustivat lähtöä.

Hildegard perusti vuonna 1165 sivuluostarin tyhjillään olleeseen augustinolaisluostariin Rüdesheimin Eibingeniin. Luostari oli tarkoitettu alemmista väestöluokista peräisin oleville naisille, joita Hildegard ei halunnut Rupertsbergiin. Kun menettelyn kristillisyyttä arvosteltiin, Hildegard vastasi, ettei härkiä, vuohia ja sikojakaan suljeta samaan karjasuojaan. Hildegard oli molempien luostarien abbedissa. Hän kuoli Rupertsbergissa 81-vuotiaana 17. syyskuuta 1179.

Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 29. marraskuuta 1631 abbedissa Anna Lerch von Dirmstein ja hänen nunnansa joutuivat pakenemaan Rupertsbergista Kölniin. Heidän elämänsä oli hyvin ankaraa. Mainzin ja Bingenin vapauduttua vuonna 1636 ruotsalaisten vallasta nunnat palasivat raunioituneeseen Rupertsbergiin. Eibingenissä oli Rupertsbergin vuonna 1570 itsenäistynyt sivuluostari, joka oli 1603 jälleen yhdistetty Rupertsbergiin. Se oli säästynyt sotien hävitykseltä, ja nunnat muuttivat sinne. Vuonna 1636 Rupertsbergin luostarioikeudet siirtyivät Eibingenin luostarille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rupersbergin luostari 
Hildegard.org Josef Krasenbrink: Der Rupertsberg 
Regionalgeschichte.net 

Saksan luostarit
Benediktiiniluostarit
Rheinland-Pfalz‎in historia
Katajanokan räjähdys 1941

Katajanokan räjähdys oli Helsingin Katajanokan sotasatamassa 14. syyskuuta 1941 noin kello 02.30 tapahtunut tuhoisa räjähdys, jossa neljä laituriin kiinnitettyä Saksan laivaston miinanraivaajaa miehistöineen tuhoutui täydellisesti.

Aikalaiskertomusten mukaan räjähdys oli niin voimakas, että ruumiinosia oli vielä sadan metrin päässä räjähdyspaikasta. Saksalaiset epäilivät sabotaasia ja sabotaasiin uskottiin laajasti Suomessakin , mutta mitään todisteita tällaisesta ei löytynyt. Entinen vastavakoilun suomalaistyöntekijä Otto Kumenius mainitsee salanimellä Pekka Salonen kirjoittamassaan kirjassa Det spioneras i Helsingfors , että kyseessä oli luultavimmin onnettomuus, sillä yksi löydetyistä ruumiinosista oli saksalaiskapteenin käsi, jossa oli työrukkanen. Mitä ilmeisimmin, kirjoitti Kumenius, yhdessä miinanraivaajassa oli jatkettu miinojen purkua muun miehistön jo mentyä nukkumaan.

Suomalaisten kommunistien keskuudessa on uskottu räjähdyksen olleen Veikko Pöystin johtaman sabotaasiryhmän teko. Ryhmään kuuluneen naisen on kerrottu räjäyttäneen satamassa pommin ja saaneen surmansa 60–80 muun ihmisen mukana.

Lähteet

Aiheesta muualla
Rislakki, Jukka: Sabotaasi Helsingin sydämessä. Helsingin Sanomat, Kuukausiliite, helmikuu 1984. (juttua kritisoivia yleisönosastokirjoituksia julkaistu 15.2. ja 24.2. lehdessä)

Räjähdysonnettomuudet Suomessa
1940-luvun onnettomuudet Suomessa
Jatkosota
Räjähdys 1941
Helsingin historia
Vuoden 1941 onnettomuudet
Nadeem Aslam

Nadeem Aslam (s. 1966 Gujranwala, Pakistan) on pakistanilaissyntyinen kirjailija, joka asuu Lontoossa. 

Aslamilta on ilmestynyt neljä romaania, joista viimeisimmät, The Wasted Vigil ja The Blind Man's Garden on julkaistu myös suomeksi. Esikoisteos Season of the Rainbirds voitti Betty Trask ja Author's Club First Novel -palkinnot.

Teokset
 Season of the Rainbirds (1993)
 
 
 
 Kultainen Legenda. (The Golden Legend, 2017). Suomentanut Kirsi Luoma. Helsinki: Like, 2019. ISBN 978-952-01-1619-4

Lähteet

Brittiläiset kirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Leif

Leif on miehen etunimi.  Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää ja johtuu perillistä tai jälkeläistä tarkoittavasta sanasta leifr..

Suomessa nimi Leif on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4798 henkilölle.  Leifin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 30. kesäkuuta. Leifin lempinimi on usein Lefa.

Tunnettuja Leifejä 

 Leif Andersson, suomalainen lääketieteen professori
 Leif Andersson, ruotsalainen painija
 Leif Andersson (s. 1944), suomalainen soutaja
 Leif Ove Andsnes, norjalainen pianisti
 Leif Blomqvist, suomalainen diplomaatti
 Leif E. Christensen, tanskalainen kirjailija ja opettaja
 Leif Newry Fitzroy Crozier, kanadalainen upseeri ja ratsupoliisin ylivalvoja, Saskatchewanin kapinan kukistaja
 Leif Davidsen, tanskalainen toimittaja ja kirjailija
 Leif Eerikinpoika, islantilainen viikinki ja tutkimusmatkailija, Vinlandin löytäjä
 Leif Erichsen, norjalainen kilpapurjehtija 
 Leif Erickson, yhdysvaltalainen näyttelijä
 Leif Fagernäs, suomalainen juristi, Elinkeinoelämän keskusliiton ent, toimitusjohtaja
 Leif Fast, suomalainen viestinnän ammattilainen ja yritysjohtaja
 Leif Färding, suomalainen runoilija
 Leif Glöersen, norjalainen insinööri, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Leif Groop, suomalainen lääkäri ja professori
 Leif Hamre, norjalainen everstiluutnantti ja kirjailija
 Leif Holmgren, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Leif Holmqvist, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Leif Hoste, belgialainen maantiepyöräilijä
 Leif Högström, ruotsalainen miekkailija 
 Leif Jakobsson, Svenska kulturfonden -rahaston johtaja 
 Leif Jenssen, norjalainen painonnostaja ja olympiavoittaja
 Leif Karlson, suomalainen luutisti
 Leif Kiviharju, suomalainen muusikko ja laulaja
 Leif Leifland, ruotsalainen diplomaatti
 Leif Lindblom, ruotsalainen elokuvaohjaaja
 Leif Lindeman, suomalainen laulaja
 Leif Lindgren, suomalainen Tenavatähti-kilpailussa esiintynyt laulaja
 Leif Lindgren, suomalainen biologi ja tietokirjailija
 Leif Lundmark, ruotsalainen keihäänheittäjä
 Leif Nagell (Fenriz), norjalainen muusikko
 Leif Kristian Nestvold-Haugen, norjalainen alppihiihtäjä
 Leif Nordberg, suomalainen tilastotieteilijä ja professori
 Leif Nummela, suomalainen teologi ja kirjailija
 Leif Nylén, ruotsalainen kirjailija, kriitikko ja muusikko
 Leif Panduro, tanskalainen kirjailija
 Leif G. W. Persson, ruotsalainen kriminologian professori ja kirjailija
 Leif Rantala, suomalainen kielitieteilijä
 Leif Rohlin, ruotsalainen jääkiekkoilija
 Leif Steinar Rolland, norjalainen urheiluampuja ja valmentaja
 Leif Salmén, suomalainen toimittaja, runoilija ja kirjailija
 Leif Schulman, Suomen ympäristökeskuksen pääjohtaja
 Leif Segerstam, suomalainen kapellimestari ja säveltäjä
 Leif Sevón, Suomen Korkeimman oikeuden ent. presidentti
 Leif Silbersky, ruotsalainen asianajaja ja kirjailija
 Leif Sjöström, suomenruotsalainen piirtäjä, toimittaja ja kirjoittaja
 Leif Skagnæs, norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
 Leif Sörvik, ruotsalainen soutaja
 Leif Wager, suomalainen näyttelijä ja laulaja
 Leif A. Waltari, suomenruotsalainen kirjailija
 Leif Åberg, suomalainen organisaatioviestinnän professori

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Karhuntappajan ritarikunta

Karhuntappajan ritarikunta alias Lāčplēsis-ritarikunta () on Latvian korkein kunniamerkki, joka perustettiin 11. marraskuuta 1919. Aloitteen ritarikunnan perustamisesta teki silloinen Latvian armeijan ylipäällikkö Janis Balodis. Ritarikunnan ensimmäiset kunniamerkit jaettiin marraskuussa 1920, jolloin presidentti Jānis Čakste luovutti merkit. Viimeisen kerran ritarikunnan kunniamerkeillä palkittiin vuonna 1928. Sen jälkeen ritarikunnan kunniamerkkejä ei ole myönnetty. Latvian itsenäistyessä uudelleen Neuvostoliiton miehityksen jälkeen vuonna 1991 Karhuntappajan ritarikuntaa ei perustettu uudelleen.  

Ritarikunta oli sotilasritarikunta ja sen kunniamerkkejä myönnettiin latvialaisille sotilaallisista ansioista sekä ulkomaalaisille, jotka olivat osallistuneet Latvian vapaustaisteluun tai edesauttaneet Latvian tasavallan perustamista. Ritarikunnan kunniamerkkien haltijoilla oli Latvian tasavallassa omat etunsa. Heillä oli oikeus kantaa univormua sotilaspalvelusajan ulkopuolella, heillä oli oikeus ilmaiseen terveydenhuoltoon ja oikeus pidempiin lomiin kuin muilla. Lisäksi ritarikunnan kunniamerkin haltija sai aina hautajaiset sotilaallisin kunnianosoituksin.  

Ritarikunnassa oli kolme luokkaa, ja se voitiin myöntää vain sodan ajan ansioista. 

Ritarikunnan kunniamerkit suunnitteli latvialainen J. Liberts. Ritarikunnan merkki oli valkoiseksi emaloitu tyylitelty hakaristi (swastika), jonka reunoissa oli punainen ja kultainen juova. Merkin keskuskuvioon oli kuvattuna latvialaiseen kansantarustoon perustuva karhuntappaja Lacplesis taistelemassa karhun kanssa. Ristiin oli kiinnitettynä myös poikittain olevat miekat. Kunniamerkin keskuskuvion kääntöpuolella oli teksti 11. marraskuuta 1919, ja ristin sakaroihin oli kaiverrettu teksti "Par Latviju" (Latvian puolesta).

Ensimmäisen luokan kunniamerkki eli suurristi myönnettiin seuraaville 11 henkilölle: kenraali Janis Balodis, kenraali Krišjānis Berķis, eversti Fridrihs Briedis, eversti Oskars Kaplaks, kenraali Johan Laidoner (Viro), marsalkka Józef Piłsudski (Puola), marsalkka Ferdinand Foch (Ranska), kuningas Viktor Emanuel III (Italia), pääministeri Benito Mussolini (Italia) ja kuningas Albert I (Belgia). 

Ritarikunnan toisen luokan kunniamerkki myönnettiin 61 henkilölle, joista latvialaisia oli 18 ja ulkomaalaisia 43. Kolmannen luokan merkki myönnettiin 2072 henkilölle, joista ulkomaalaisia oli 271.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Latvialaiset ritarikunnat
Laattapiste

Laattapiste Oy on suomalainen, kylpyhuoneisiin erikoistunut perheyritys ja maahantuoja. Yritys on perustettu vuonna 1979, ja se työllistää noin 150 suomalaista. Vuonna 2020 Laattapiste Oy työllisti 163 henkilöä ja sen liikevaihto oli 40,7 miljoonaa euroa. Pääkonttori, varasto ja päämyymälä sijaitsevat Vantaalla Piispankylässä. Myymälöitä on 16 paikkakunnalla.

Laattapisteen palveluja ovat kylpyhuoneremontit suunnittelusta toteutukseen. Tuotevalikoima kattaa keraamisten laattojen ja luonnonkivien lisäksi pintamateriaalit, kuten vinyylilankut ja -laatat, tekstiilimatot ja -laatat, mittatilausmatot, kalusteet ja peilit, altaat, wc-istuimet, pesuistuimet ja urinaalit, hanat ja suihkut, suihkukaapit, suihkuseinät ja suihkuovet, poreammeet ja kylpyammeet, pyyhekuivaimet, pientarvikkeet sekä laattojen kiinnitysaineet ja Wedi-XPS märkätilalevyt, sekä muut rakennuskemian tuotteet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laattapiste jatkaa kasvuaan ja ostaa Projektimaton (projektiuutiset.fi)
 Habitare 2011: Laattapisteen upeat kokonaisratkaisut kylpyhuonerakentamiseen (mtv.fi)

Suomalaiset perheyritykset
Piispankylä
Walesin jalkapalloliitto

Walesin jalkapalloliitto (; ) on walesilaisen jalkapallon korkein järjestö. Se perustettiin vuonna 1876 ja on täten maailman kolmanneksi vanhin jalkapalloliitto. Liitto on ollut FIFA:n jäsen vuodesta 1910 ja UEFA:n jäsen vuodesta 1954 lähtien. Vuonna 2017 sen presidenttinä toimii David Griffiths. Liiton päämaja sijaitsee Cardiffissa. 

Walesin jalkapalloliitto hallinoi sekä miesten että naisten maajoukkuetta, joiden lisäksi sen alaisuudessa on kolme miesten ja kaksi naisten juniorimaajoukkuetta sekä miesten puoliammattilaisjoukkue.

Aiheesta muualla 

 Liiton kotisivut 
 Liiton kotisivut 

Liitto
Kansalliset jalkapalloliitot
Vasa-ritarikunta

Vasa-ritarikunta () on ruotsalainen ritarikunta, joka perustettiin Kustaa III:n valtakaudella vuonna 1772.

Kunniamerkillä palkittiin ensisijaisesti tieteen, taiteen, elinkeinoelämän ja virkauran ansioista. Yleensä Vasa-ritarikuntaa käytettiin silloin, kun henkilöä ei voitu palkita muilla ruotsalaisilla ritarikunnilla. 

Vuodesta 1975 eteenpäin ritarikunnan kunniamerkkejä ei ole jaettu Ruotsissa toteutetun ritarikuntareformin jälkeen, vaikka ritarikunta on edelleen olemassa. Ritarikunnan suurmestari on Ruotsin hallitsija. 

Alkujaan luokkia oli kolme, mutta komentajan luokka jaettiin kahteen uuteen luokkaan vuonna 1873 ja ritarin luokka kahtia vuonna 1889. Ritarikunnassa on viisi luokkaa: 

  suurristin komentaja
  1. luokan komentaja
  komentaja
  1. luokan ritari
  ritari

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Ruotsalaiset ritarikunnat
Pohjantähti-ritarikunta

Pohjantähden ritarikunta on ruotsalainen ritarikunta, joka perustettiin Fredrik I:n valtakaudella vuonna 1748. Ritarikunnan tunnuslause on Nescit Occasum, jolla viitataan Pohjantähteen, joka ei koskaan laske. Kunniamerkkiä myönnetään sekä Ruotsin että ulkomaiden kansalaisille tunnustuksena erilaisista ansioista mm. luottamustehtävissä toimineille ja muille ansioituneille.

Kunniamerkki jaetaan viiteen luokkaan, ja se jaetaan vain ansioituneille ulkomaalaisille. Kunniamerkin kunniamerkkinauha oli perustettaessa täysin musta, mutta sen väritys muutettiin vuonna 1974 siniseksi keltaisin reunuksin. Tuolloin ritarikunnan merkeistä poistettiin myös suurristin ketju.

Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:

  Suurristi
  1. luokan komentaja
  Komentaja
  1. luokan ritari
  Ritari

Kunniamerkin saaneita suomalaisia 

Eeva Ahtisaari
Pentti Arajärvi
Jörn Donner
Folke Forsman
Jenni Haukio
Mauno Järvelä
Matti Klinge
Tellervo Koivisto
Åke Lindman
Paavo Lipponen
Jaakko Smolander
Riitta Uosukainen
Rudolf Walden

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja. Saarijärvi: Ajatus, 1998. ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Ruotsalaiset ritarikunnat
Miekkaritarikunta

Kuninkaallinen Miekkaritarikunta () on ruotsalainen sotilasritarikunta, joka perustettiin Fredrik I:n valtakaudella vuonna 1748. Sen jälkeen ritarikunnan merkeillä ei ole palkittu ruotsalaisia eikä ulkomaalaisia. Aliupseereille jaettava hopeinen miekkamerkki laskettiin myös kuuluvaksi ritarikuntaan. Vuonna 1952 perustettiin myös ritarikuntaan kuuluvia mitaleita, joita on yhteensä kolme (pronssinen, hopeinen ja kultainen), ja niitä voidaan jakaa ainoastaan Ruotsin ollessa sotatilassa.

Miekkaritarikunta lakkautettiin käytännössä vuonna 1974 tehdyllä päätöksellä, jolloin se laitettiin "lepäämään".

Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:

  Suurristi
  1. luokan komentaja
  Komentaja
  1. luokan ritari
  Ritari

Viimeisin suomalainen, joka on saanut tämän suurristin erikoisluokan oli marsalkka Mannerheim, joka sai suurristinsä 4. kesäkuuta 1942. Myös jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth sekä muutama muu suomalainen kenraali palkittiin suurristillä.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Ruotsalaiset ritarikunnat
Pyhän Annan ritarikunta

Pyhän Annan ritarikunta (ven. Орден Святой Анны) on venäläinen ritarikunta, jonka Holstein-Gottorpin herttua Kaarle Fredrik perusti vuonna 1735 vaimonsa, Pietari Suuren tyttären Anna Petrovnan muistoksi. 
Ritarikunnan liitti vuonna 1797 Venäjän kunniamerkkijärjestelmään Paavali I.

Ritarikunnan jäsenyys myönnettiin ansiokkaasta urasta siviilipalveluksessa tai urheudesta ja ansiokkaasta palveluksesta armeijassa. Pyhän Annan ritarikunta oikeutti ensimmäisen luokan saajat perinnölliseen aatelistoon ja alempien luokkien saajat henkilökohtaiseen aatelistoon.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Annan
Xalapa

Xalapa eli Jalapa on kaupunki Itä-Meksikossa. Se on Veracruzin osavaltion hallinnollinen pääkaupunki. Xalapa on ollut osavaltion pääkaupunki vuodesta 1885. Yliopistokaupunkina se on luovuuden, vireyden ja kulttuurin keskus sammuneen kilpitulivuoren, Cofre de Peroten, 4 282 metriä korkean huipun juurella. Kaupungista on saanut nimensä paprikoihin kuuluva jalapeño-kasvi. El Lenceron lentoasema sijaitsee kaupungin lähistöllä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon kaupungit