joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Minea (nimi)

Minea on suomalainen naisen etunimi. Nimi on peräisin Mika Waltarin vuonna 1945 ilmestyneestä teoksesta Sinuhe egyptiläinen, jossa esiintyy Minea-niminen kreetalainen papitar. Waltarin on arveltu muodostaneen nimen Kreetan tarunomaisen kuninkaan Minoksen nimen pohjalta. Mineaksi kutsutaan myös erästä ortodoksisessa kirkossa käytössä olevaa jumalanpalvelustekstien kokoelmaa.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Minea on annettu 4 217 naiselle ja ainakin kahdelle miehelle. Suurin osa Minea-nimisistä on 2000-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään. Vuonna 2010 nimi lisättiin sekä suomen- että ruotsinkieliseen almanakkaan; molemmissa Minean nimipäivä on 11. huhtikuuta.

Tunnettuja Mineoita 

 Minea Blomqvist-Kakko (s. 1985), golfpelaaja
 Minea Lassas (s. 1999), jalkapalloilija

Lähteet 

Etunimet
Kurpot

Kurpot eli kultakurpat (Rostratulidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva lintuheimo.

Kurppoihin kuuluu kaksi sukua ja kolme lajia:
 Kultakurppo Rostratula benghalensis
 Australiankurppo Rostratula benghalensis
 Amerikankurppo Nycticryphes australis

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Rostratulidae 

Limicoli
Hallakehrääjä

Hallakehrääjä (Poecilocampa populi), aikaisemmalta nimeltään haapakehrääjä, on karvakehrääjiin lukeutuva perhoslaji. Se kuuluu syksyn viimeisiin perhosiin.

Koko ja ulkonäkö 
Hallakehrääjä on keskikokoinen, tukevarakenteinen ja karvainen perhonen. Yleisväritykseltään laji on tumma ja läpikuultavien, tummanharmaiden siipien poikki kulkee kaksi vaaleankellertävää juovaa. Siipiväli on 35–45 mm, naaraat ovat koiraita kookkaampia. Koirasperhosella on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet.

Toukka on kirjava, karvakehrääjille tyypilliseen tapaan karvainen. Toukan väritys vaihtelee, mutta sen niskassa on tunnusomainen punaruskea täplä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Laji on hyvin yleinen kaikkialla, missä kasvaa pajuja ja haapaa. Lentoaika alkaa vasta syyshallojen alettua ja Suomessa aikuiset perhoset ovat lennossa syyskuun loppupuolelta lokakuun loppuun, Keski-Euroopassa jopa joulukuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat 
Hallakehrääjä suosii lehtipuuvaltaisia metsiä ja pensaikkoja. Naaras houkuttelee koiraita ilmaan erittämillään feromoneilla, jotka koiras haistaa tuuheilla tuntosarvillaan. Täysikasvuisten perhosten suuosat ovat surkastuneet ja aikuinen perhonen elääkin vain muutaman päivän, joiden aikana se parittelee ja munii.

Koiras lentää melko lyhyenä aikana alkuillasta mutta naaras jatkaa lentoa myöhempään yöhön. Perhonen kestää pientä pakkasta ja pysyy aktiivisena vaikka lämpötila putoaisikin nollan alapuolelle. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Parittelu kestää yöstä seuraavan päivän iltapäivään. Naaras munii 120–170 munaa puiden oksille ja kuorenrakoihin ja kuolee heti saatuaan viimeiset munat munituksi. Laji talvehtii munana. Toukat kuoriutuvat seuraavan vuoden huhti-toukokuussa ja ovat pääasiassa yöaktiivisia. Toukka on täysikasvuinen kesäkuun lopulla ja koteloituu rakentamansa kotelokopan sisään maahan, usein pudonneiden lehtien alle. Kotelossa perhonen aikuistuu jo kesän aikana mutta ne kuoriutuvat ulos kotelosta vasta ensimmäisten pakkasöiden jälkeen.

Ravintokasvi 
Toukan pääasiallinen ravintokasvi on haapa (Populus tremula), mutta se kelpuuttaa myös muita lehtipuita. Aikuinen perhonen ei syö mitään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Hallakehrääjä (Poecilocampa populi)
Suomen Perhoset: Hallakehrääjä
Ötökkätieto: Hallakehrääjä (Poecilocampa populi)
Markku Savela

Karvakehrääjämäiset
Heinähukka

Heinähukka (Macrothylacia rubi) on karvakehrääjiin kuuluva keskikokoinen perhoslaji. Se kuuluu alkukesän yöperhosiin, mutta lajin tapaa helpoimmin toukkana.

Koko ja ulkonäkö 
Heinähukan koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koirasperhoset ovat punertavan ruskeita ja naaraat vaalean rusehtavanharmaita. Etusiiven poikki kulkee molemmilla sukupuolilla kaksi kapeaa, vaaleaa raitaa kun takasiipien väritys on tasainen. Erotuksena muista samantapaisista lajeista, heinähukan etusiivessä ei ole vaaleaa keskitäplää. Koirailla on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet. Siipiväli on 40–65 mm ja naarasyksilöt ovat selvästi koiraita kookkaampia.

Nuori toukka on tumma ja siinä on kapeita, keltaisia poikkijuovia. Täysikasvuinen toukka on silmiinpistävä, jopa kymmensenttinen ja mustanruskea. Toukat ovat kokonaan tuuhean karvan peittämiä ja ihokontakti karvojen kanssa voi aiheuttaa voimakkaan allergisen reaktion.

Levinneisyys ja lentoaika 
Heinähukka on hyvin yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Lentoaika on Suomessa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana ja tavallisimmin heinähukan tapaa syksyllä toukkien etsiessä talvehtimispaikkaa tai keväällä kun toukat lähtevät uudestaan liikkeelle. Toukat koteloituvat keväällä maahan rakentamansa harvan, putkimaisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää 5–8 viikkoa.

Heinähukkaa tavataan kaikenlaisissa heinää kasvavissa ympäristöissä. Koiraat lähtevät lentoon iltapäivällä, yleensä aurinkoisella säällä. Naaraat piileskelevät kasvillisuuden seassa ja aktivoituvat vasta hämärän tullessa. Naaraat käyttävät feromoneja houkutellakseen koiraita luokseen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, naaraat koiraita useammin.

Naaras munii noin 250 munaa heinille 30–40 munan ryhmiin. Toukat ovat aktiivisia öiseen aikaan.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla ravintokasveilla, mm. eri heinälajeilla (Poaceae), koivuilla (Betula), pajuilla (Salix), mustikalla (Vaccinium myrtillus), kanervalla (Calluna vulgaris) ja vadelmalla (Rubus idaeus). Talvehtinut toukka ja aikuinen perhonen eivät syö juurikaan mitään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Heinähukka (Macrothylacia rubi)
Suomen Perhoset: Heinähukka
Ötökkätieto: Heinähukka (Macrothylacia rubi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Macrothylacia rubi 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Macrothylacia rubi 
UK Moths 

Karvakehrääjämäiset
Johanna von Schoultz

Johanna Carolina Ulrika von Schoultz (6. maaliskuuta 1813 Tukholma – 28. helmikuuta 1863 Helsinki) oli suomalais-ruotsalainen oopperalaulaja. Parhaimpina vuosinaan hän hallitsi puhtaasti kolme oktaavia ja kykeni siten laulamaan niin altolle, mezzosopraanolle kuin koloratuurisopraanolle parhaiten soveltuvia numeroita. Hän oli 1830-luvulla Euroopan tunnetuimpia oopperalaulajia.

Von Schoultzin vanhemmat olivat laamanni Nils Fredrik von Schoultz ja Johanna Henrietta Gripenberg. Pariskunta muutti Kuopiosta Tukholmaan Suomen sodan (1808–1809) aikana. Nuori von Schoultz aloitti lauluopinnot Tukholmassa jo vuonna 1823 Karl Magnus Craeliuksen oppilaana. Hänen ensiesiintymisensä oli 15-vuotiaana Tuholmassa vuonna 1828 pidetyssä kirkkokonsertissa, joka oli suuri menestys. Hän konsertoi sittemmin niin Ruotsissa kuin kaikissa muissakin Pohjoismaissa sekä Saksassa ja Venäjän Pietarissa. Jatkettuaan opintojaan ja esiintymisiään muun muassa Italiassa hän siirtyi Pariisin italialaiseen oopperaan vuosiksi 1833–1835, jossa hänen ensiesiintymisensä Giulia Grisin kanssa oli jälleen suuri menestys. Pariisissa hän tutustui Gioachino Rossiniin, joka houkutteli von Schoultzin takaisin Italiaan opiskelemaan ja konsertoimaan kolmeksi vuodeksi vuosikymmenen jälkipuoliskolla. 

Terveytensä heikennyttyä von Schoultz palasi Suomeen vuonna 1840. Hän asettui sukulaistensa luokse Lohjalle Ojamon kartanoon. Vuonna 1842 von Schoultz avioitui varamaanmittari Felix Brandin kanssa ja vuosina 1843-1845 hän asui Lohjan Kouvolan kartanossa, jonka jälkeen asettui asumaan Hämeenlinnaan, jossa hän muun muassa perusti kuoron. Muutamia vuosia ennen kuolemaansa hän kuitenkin muutti Helsinkiin.

Von Schoultz oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1831.

Johanna von Schoultzin veli oli ruotsalainen upseeri, kemisti ja seikkailija Nils Gustaf von Schoultz.

Lähteet
 Uppslagsverket Finland
 Anteckningar om svenska kvinnor: Schoultz Johanna von
 Svenskt biografiskt handlexikon: Schoultz Johanna von
 Europas konstnärer: Schoultz Johanna von
 Gustaf Hilleström: Kungl. Musikaliska Akademien, Matrikel 1771–1971

Viitteet

Aiheesta muualla
 Schoultz, Johanna von (1813 – 1863). Biografiakeskus

Schoultz Johanna
Schoultz Johanna
Schoultz Johanna
Blom

Blom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Agda Blom (1864–1929), suomalainen veistonopettaja
 Anders Blom (s. 1955), suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja järjestöjohtaja
 Atte Blom (s. 1943), suomalainen äänilevytuottaja
 August Blom (1869–1947), tanskalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä
 Elin Blom (s. 1994), suomalainen laulaja
 Berndt Blom (1868–1932), suomalainen arkkitehti
 E. W. Blom (1857–1907), suomalainen kasvitieteilijä, luonnontieteiden opettaja ja polaariretkikunnan havaintojen tekijä
 Erik Blom (1817–1887), suomalainen pappi ja runoilija
 Fredrik Blom (1781–1853), ruotsalainen arkkitehti
 Gustav Peter Blom (1785–1869), norjalainen juristi ja kirjailija
 Ida Blom (1931–2016), norjalainen historioitsija ja professori
 John Blom (1868–1930), suomalainen kangaskauppias, J. Blomin tukku- ja vähittäiskauppahuoneen perustaja
 Jyrki Blom (s. 1962), suomalainen keihäänheittäjä
 K. Arne Blom (s. 1946), ruotsalainen jännityskirjailija
 Kimmo Blom, Angelo De Nile (1970–2022), suomalainen rock-laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
 Lydia Blom (1853–1934), suomenruotsalainen kirjailija
 Maria Blom (s. 1971), ruotsalainen näytelmäkirjailija
 Markus Blom (s. 1982), suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä
 Michael Leonard von Blom (1856–1919), suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri ja senaattori, Otto Leonard von Blomin poika
 Nestor Blom (1889–1918), suomalainen työmies, punaisten rintamapäällikkö Suomen sisällissodassa
 Olof Blom (1828–1894), suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja valtiopäivämies
 Otto Leonard von Blom (1798–1877), suomalainen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti, Vaasan läänin kuvernööri
 Rens Blom (s. 1977), alankomaalainen seiväshyppääjä
 Torsti Blom (1924–2000), suomalainen vakuutusvirkailija ja kirjailija
 Viktor Blom (s. 1990), ruotsalainen pokeriammattilainen.

Kuvitteellisia henkilöitä

 Susanna Blom, tv-sarjassa Kotikatu

Katso myös
 Oker-Blom
 Blum
Owen Kline

Owen Joseph Kline (s. 14. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Kevin Kline ja Phoebe Cates. Hänellä on sisar, Greta.

Kline esiintyi Frank Berkmanin roolissa elokuvassa The Squid and the Whale (2005). Hän sai kyseisestä roolista Young Artist Award -ehdokkuuden vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Channel Nordica

Channel Nordica on Waltarin ja Angelit-yhtyeen vuonna 2000 julkaistu yhteisalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano
Waltari
 Kärtsy Hatakka – laulu, basso, musiikkiohjelmointi
 Roope Latvala – kitara
 Jariot Lehtinen – kitara
 Janne Immonen – kosketinsoittimet
 Janne Parviainen – rummut

Angelit
 Tuuni Länsman – laulu
 Ursula Länsman – laulu
 Alfred Häkkinen – kitara, rummut
 Samuli Kosminen – lyömäsoittimet
 Mamba Assefa – lyömäsoittimet
 Kimmo Kajasto – kosketinsoittimet, musiikkiohjelmointi

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Waltarin albumit
Vuoden 2000 albumit
Gottfrid Gräsbeck

Gottfrid Gustaf Unosson Gräsbeck (15. helmikuuta 1927 Turku – 19. heinäkuuta 2010 Turku) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.

Säveltäjänä Gräsbeck sovelsi monia eri sävellystekniikoita. Hän sävelsi muun muassa kuoroteoksia, elektronimusiikkia ja dodekafonisia teoksia. Gräsbeckin varhaisemmat sävellykset edustivat vahvasti modernismia. Hänen suuriin sävellysteoksiinsa kuuluvat muun muassa Stämmor ur elementen (1965) ja Magnificat (1983). 

Gräsbeck toimi musiikin lehtorina Åbo Akademissa ja johti vuosikymmenien ajan Åbo Akademin kuoro- ja orkesteritoimintaa, muun muassa kuoroja Brahe Djäknar ja Florakören. Gräsbeckin johdolla yliopiston kuorot esiintyivät menestyksekkäästi myös ulkomailla. Ylioppilaskuoro Brahe Djäknar sai vuonna 1969 nais- ja mieskuorojen luokan ensimmäisen palkinnon Let the Peoples Sing -kilpailussa.

Gräsbeckille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1982.

Gottfrid Gräsbeckin puoliso oli hammaslääkäri, pianisti La Vonne Gräsbeck (1929–2020). Heidän lapsiaan ovat viulisti Manfred Gräsbeck, pianisti Folke Gräsbeck ja laulaja Yvonne Gräsbeck.


Lähteet

Kirjallisuus
 
 Korhonen, Kimmo 2007. Inventing Finnish Music: Contemporary Composers from Medieval to Modern. ISBN 978-952-5076-61-5

Viitteet

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset kuoronjohtajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Rolf Bergroth

Rolf Johannes Bergroth (4. elokuuta 1909 Turku – 28. tammikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianonsoitonopettaja.

Rolf Bergroth opiskeli pianonsoittoa 1920-luvun lopulla kotimaassa mm. Kosti Vehasen johdolla sekä sittemmin useaan otteeseen Pariisissa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1930. <ref>Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja, s. 49. Helsinki: Otava, 1948. </ref>

Bergroth niitti mainetta pianistina sekä monissa soolokonserteissaan että pianosolistina orkesterisävellysten konserteissa. Hän konsertoi Suomen ohella laajasti myös ulkomailla. Hän oli ranskalaisen pianotyylin pidetty taitaja, jonka soitto oli eleganttia ja selkeää sekä soinniltaan läpikuultavaa. Hänen tulkintansa olivat yleensä vähäeleisen klassisia. Bergroth oli arvostettu muun muassa Chopin-tulkitsijana.
 
Bergroth oli Sibelius-Akatemian pitkäaikainen pianonsoiton opettaja vuosina 1941–1978. Hän julkaisi myös esseitä.

Julkaisuja
 Bergroth, Rolf: Ajatuksia pianonsoitosta ja sen opetuksesta. Helsinki 1983.

Lähteet
Kirjallisuus
 
 Murtomäki, Veijo: Herrasmies ja pianisti. (Levyarvostelu.) Helsingin Sanomat'' 23.11.2009.

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset pianistit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Roope Lipasti

Roope Lipasti (s. 19. heinäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoittaa sekä lapsille että aikuisille. Hän on kirjoittanut yli 30 teosta.

Elämä ja ura
Lipasti on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta ja filosofiaa Turun yliopistossa ja valmistui vuonna 1994. Hän on toiminut Turun ylioppilaslehden päätoimittajana. Lipasti on työskennellyt toimittajana, pakinoitsijana ja kolumnistina. Hän päätoimittaa myös Turun Aika -lehteä.

Lipastin ensimmäinen lastenromaani, Vilhelmiina ja Justopään tapaus, ilmestyi vuonna 2006. Hänen ensimmäinen aikuisille suunnattu romaaninsa Rajanaapuri (2012) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Lipastin teos Viikinkisolmu (2015) sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2016. Sen jatko-osa Thorin pöly palkittiin Anni Polva -palkinnolla vuonna 2017. Vuoden 2017 Kirjan ja ruusun päivän kirja oli Lipastin teos Elovena-tyttö – suomalaisuuden käsikirja ulkomaalaisille.

Lipasti on kirjoittanut libreton Putkiremonttioopperaan (kantaesitys Turussa 2011) ja Salapoliisioopperaan (ensi-ilta tammikuussa 2014) sekä käsikirjoittanut turkulaiselle Linnateatterille näytelmän Rempallaan.

Lipasti asuu Liedossa. Hänellä on neljä lasta.

Teokset

Aikuisten kirjat

Lastenkirjat
 Vilhelmiina ja Juustopään tapaus (WSOY 2006)
 Vilhelmiina ja vaaralliset kirjat (WSOY 2007)
 Ystäväni Pasilli (WSOY 2009)
 Terveisin Robinson Saarinen (WSOY 2010)
 Vilhelmiina ja vanha röyhyttelijä (WSOY 2012)

Viikinkitrilogia
 
 
 

Lätkä-Lauri
 
 
 
 
 
             
 
 

Oskari Onniston käsittämättömät vastoinkäymiset
 
 

Rudolf Rosvo
 
 

Aavepartio

Muut
 Pihalla - erään remontin anatomia (Kustannusmajakka 2006)
 Menittekö te bussilla naimisiin? (Edita 2008)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Roope Lipasti Atenan sivuilla
 Roope Lipastin kolumneja Ylen sivustolla
 Lipastin Teini talossa -blogi Meilläkotona.fi-sivustolla
 Karonen, Vesa: Roope Lipastin romaanissa ihmisten ongelmat muuttuvat huumoriksi (Arvio teoksesta Perunkirjoitus) HS.fi. 25.8.2013.
 Viertola, Mari: Persoonallinen personal trainer (Arvio teoksesta Linnan juhlat) TS.fi. 9.8.2015.

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Siniritariyökkönen

Siniritariyökkönen (Catocala fraxini) on ritariyökkösiin kuuluva, kookas perhoslaji. Se on Suomen kookkain yökköslaji ja muutenkin yksi suurikokoisimmista perhoslajeista.

Koko ja ulkonäkö 
Siniritariyökkönen on huomattavan kookas laji, ja sen siipienkärkiväli vaihtelee 86–96 mm. Siipien vaalean alapinnan ansiosta lennossa laji näyttää helposti tätäkin suuremmalta. Etusiipien harmaankirjava kuviointi naamioi kuitenkin lepäävän perhosen erinomaisesti ympäristöönsä. Etusiivet ovat kauttaaltaan harmaan eri sävyjen kuvioimat ja niissä on selvästi erottuva vaalea täplä sekä jyrkästi mutkitteleva ulompi poikkiviiru. Etusiiven keskiosa on siiven etureunan puolelta selvästi tummentunut ja siinä erottuu harmaankirjava munuaistäplä. Takasiivet, jotka jäävät perhosen levätessä etusiipien alle piiloon, ovat tummat ja niiden poikki kulkee leveä, vaaleansininen poikkiraita. Erityisesti takasiipien värityksen vuoksi siniritariyökköstä ei ole mahdollista sekoittaa muihin perhoslajeihin.

Lajista tunnetaan etusiiviltään vihertävän harmaa värimuoto f. moerens.

Levinneisyys ja lentoaika 
Laji esiintyy Euroopassa ja Aasian pohjoisosissa. Harhailijoita on tavattu Islannissa saakka. Suomessa se on sukunsa yleisin laji ja yleinen lähes koko maassa ja havaintoja on pohjoisinta Lappia myöten. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena alkusyksyllä elokuun puolivälistä lokakuun alkuun, huipun ollessa elo-syyskuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat 
Siniritariyökkönen viihtyy lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä, mutta myös kulttuuriympäristöissä kuten puistossa ja puutarhoissa. Laji lentää öisin ja hakeutuu usein valolle. Ehkä helpoimmin siniritariyökkösen tapaakin ulkovalojen läheisyydestä. Aikuisia perhosia houkuttelee valoakin tehokkaammin ateriointi perhosbaareissa. Hyvinä vuosina laji voi olla erittäin runsaslukuinen, kun huonompina havaintoja tehdään vain harvakseltaan. Kookas ritariyökkönen on lepakoille mieluinen saalis.

Munat talvehtivat.

Ravintokasvi 
Toukka elää pääasiassa haavalla (Populus tremula), mutta myös monilla muilla lehtipuilla kuten koivuilla (Betula) ja saarnilla (Fraxinus excelsior).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Ritariyökköset
Aasianuikkukana

Aasianuikkukana, aikaisemmalta nimeltään aasianuimarikana (Heliopais personatus) on aasialainen vesilintu. Se elää hajanaisella, pienellä alueella ja on uhanalainen, koska sen elinalueiksi sopivat kosteikot ja alankojen joenvarsimetsät ovat vähenemässä. Aasianuikkunkanoja on jäljellä enää muutamia tuhansia, mahdollisesti alle tuhat.

Aasianuikkukana kasvaa noin 53 senttiä pitkäksi. Sen räpyläliuskat ovat keltaiset, mutta muuten jalat ovat kirkkaanvihreät. Päälaki, naama ja kurkku ovat mustat, ja naaralla kurkun reunat ja keskusta ovat valkoiset. Koiraalla on valkoista vain kurkun reunoilla.

Lähteet 

Kurkilinnut
Uhanalaiset linnut
Totuus on armoton

Totuus on armoton on Valentin Vaalan ohjaama vuonna 1963 valmistunut suomalainen elokuva. Se perustuu Mauri Sariolan samannimiseen romaaniin vuodelta 1960, joka jo heti tuoreeltaan ylsi kuuteen painokseen. Elokuva jäi Valentin Vaalan viimeiseksi ohjaukseksi. 

Pienissä sivurooleissa näyttelee useita vanhoista suomalaisista elokuvista tunnettuja näyttelijöitä, kuten Kaarlo Halttunen, Hilkka Helinä, Mauri Jaakkola, Eino Kaipainen, Aarne Laine, Matti Lehtelä, Marita Nordberg, Irma Seikkula, Esa Saario, Oiva Sala ja Kaarlo Saarnio viimeisessä elokuvaroolissaan.

Arviot
Aikalaisarvioissa annettiin sekä kiitosta että moitetta. Leo Stålhammar (Maakansa) kiittää Vaalaa ammattimieheksi, joka on tehnyt parhaansa heikon romaanin pohjalta. Tomira Savtschenko (Kansan Uutiset) toteaa, että elokuva on siistiä rutiinityötä, jossa monet osatekijät ovat hyviä, "mutta kokonaisuutta vaivaa auttamaton teennäisyys niin itse juonessa kuin repliikeissä, replikoinnissa ja ihmishahmoissa".

Harri Moilanen (Kansan Uutiset) huomauttaa 1990-luvulla jopa, että elokuva liukuu tahattoman parodian puolelle. Eräs myöhempi kriitikko kehuu elokuvan tasapainoisuutta, mutta moittii dialogin puuroisuutta, toinen moittii kankeaksi.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1963 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset rikoselokuvat
Melodraamat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Mauri Sariola
Kalifornian ilmasto

Kalifornian ilmasto on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion tyypillisiä sääoloja kuvaava käsite. Se vaihtelee suuresti paikasta toiseen, sillä osavaltio on pitkä pohjois-eteläsuunnassa, sen länsiosat ovat rannikolla ja itäosat sisämaassa vuorten suojassa, ja korkeuserotkin ovat suuret Kuolemanlaaksosta merenpinnan alapuolelta Mount Whitneylle yli neljän kilometrin korkeuteen.

Suuressa osassa osavaltiota vallitsee välimerenilmasto: kesät ovat kuumia ja kuivia, talvet viileitä ja sateisempia. Kylmä Kalifornian merivirta rannikon lähellä viilentää rannikkoalueiden kesiä, sisämaassa kesät ovat kuumempia. Vuoristossa on vuoristoilmasto. Vuorijonojen takana on aavikkoalueita.

Alin osavaltiossa koskaan mitattu lämpötila on ollut -42 °C, ylin 57 °C. Suurin yhden vuoden sademäärä  on ollut 4 089 mm, kun taas toisaalla on paikkoja, joissa sateeton jakso on kestänyt yli vuoden.

Lähteet

Aiheesta muualla 
California Climate Data Archive 
Climate for San Diego, California lämpötila ja sademäärä myös muille paikkakunnille

Ilmasto
Ilmasto
Salpausselän Kisat 2010

Salpausselän Kisat 2010 järjestettiin 5.–7. maaliskuuta Lahdessa. Kisat olivat 85. järjestetyt Salpausselän Kisat. Kisojen ohjelmassa oli maastohiihtoa, mäkihyppyä sekä yhdistettyä.

Miesten hiihto

15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu

Miesten yhdistelmäkilpailu kilpailtiin 6. maaliskuuta 2010. Kilpailussa hiihdettiin ensin 15 kilometriä perinteisellä hiihtotyylillä ja sitten 15 kilometriä vapaalla hiihtotyylillä. Kilpailu kuului maastohiihdon maailmancupiin. Kilpailun voitti ranskalainen Maurice Manificat, jolle voitto oli hänen uransa ensimmäinen maailmancup-voitto.

Kilpailun kulku

Kilpailu aloitettiin perinteisellä hiihtotyylillä. Kilpailun alku oli tasainen, eikä suuria eroja syntynyt. Puolen minuutin sisällä kärjestä oli noin kolmekymmentä hiihtäjää. 15 kilometrin jälkeen tultiin suksien vaihtoon, jonka jälkeen hiihtotyyli vaihtui perinteisestä vapaaksi. Vaihdon jälkeen kuusi hiihtäjää oli hieman erottunut muista. Nämä kuusi hiihtäjää olivat Lukáš Bauer, Maurice Manificat, Tobias Angerer, Andrus Veerpalu, Maksim Vylegžanin ja Valerio Checci. 20 kilometrin jälkeen Bauer ja Manificat kuitenkin ottivat muihin hiihtäjiin yli 20 sekunnin eron. Vajaa pari kilometriä ennen maalia Manificat otti Baueriin pienen eron, eikä Bauerin kiri enää lopussa riittänyt saamaan Manificatia kiinni.

Tulokset

4 x 10 km viesti

7. maaliskuuta

Naisten hiihto

7,5 km (p) + 7,5 km (v) yhdistelmäkilpailu

6. maaliskuuta

4 x 5 km viesti

7. maaliskuuta

Yhdistetty

Suurmäki (HS130) + 10 km

5. maaliskuuta

Suurmäki (HS130) + 10 km

6. maaliskuuta

Mäkihyppy

Suurmäki (HS130)

7. maaliskuuta

Joukkuemäki (HS130)

6. maaliskuuta

Lähteet

Viitteet 

Vuoden 2010 urheilu
Lahden urheilutapahtumat
Hiihdon maailmancup
Yhdistetyn maailmancup
Mäkihypyn maailmancup
Luettelo suoran demokratian puolueista

Tämä on luettelo suoraa demokratiaa ajavista puolueista. Suluissa on puolueen toimintavuodet.

Aasia 

 Brit Olam (2005-)

Etelä-Amerikka 

 Podemos (1995-)

Eurooppa 

 Continue Directe Democratie Partij (2005–)
 Forum voor Democratie (2016-)

 Partido de Internet (2009–)
 Podemos (2014-)

 The Blah! Party (2006–2008)
 Democratic Party (1998–)
 Make Politicians History (1980-luku–2009)
 National Liberal Party (1990–)
 Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue (1993–)

 Direct Democracy Ireland (2010-)

 Viiden tähden liike (2009–)

 Kukiz'15 (2015–)

 Demoex (2002–)
 Direktdemokraterna (2014–)

 Die Freiheit (2010–2016}
 Vaihtoehto Saksalle (2013-)

 Kansalaisliitto (1994–)
 Muutos 2011 (2009–)
 Liike Nyt (2018–)
 Valta kuuluu kansalle (2021–)
 Vapauden liitto (2022–)

 Věci veřejné (2001–2015)
 Dawn – National Coalition (2013-2018)
 Vapaus ja suora demokratia (2015-)

 Internetes DEmokrácia pártja (2004–2010)

Pohjois-Amerikka 

 Kanadan Piraattipuolue (2009-2017)

 Yhdysvaltain Piraattipuolue (2006-)

Oseania 

 Flux (2015–)

 Direct Democracy Party (2005–2009)

Lähteet 

Luettelot puolueista
M/S Famnen

M/S Famnen () köli laskettiin elokuussa 1943 Beresfordissa (ST TUG #343) Floridassa,   Alus hinattiin Atlantin yli ja varusteltiin Britaniassa, osallistuen Normandian maihinnousun valmisteluihin (www.usarmyttugs.com). Maihinnousun jälkeen Hinaaja päätyi 1945 Rotterdamiin. Suomen silloinen Kansanhuoltoministeriö osti 12.06.1946 24 kappaletta kyseisiä ST hinaajia korvaamaan Neuvostoliitolle luovutettuja satamahinaajia. 19.11.1946 alus siirrettiin kuitenkin Laivastolle  miinanraivauksiin, nimellä DR-2.

Laiva oli samankokoinen kuin muutkin tyypin alukset, 106 GT, L22,56m, B6,10m ja syväys 2,8 metriä, pääkoneena 400-hevosvoimainen ,  (Atlas Imperial 2t diesel, type 6BM, 400 bhp@300rmp). Aluksessa ei ollut peruutusvaihdetta, vaan kone oli pysäytettävä ja käynnistettävä toiseen suuntaan jos halusi peruutta.

Raivausoperaation päätyttyä sai uuden nimen Pyhtää. Alus sijoitettiin itäisen Suomenlahden linnakkeiden yhteysalukseksi. Myöhemmin 1960 luvulla alukseen vaihdettiin Wärtsilän 400 hv dieselkone kiinteälapaisella potkurilla. Kotkan Rannikkopatterissa se palveli noin vuoteen 1983, jolloin Valas-luokan yhteysalukset aloittivat palvelunsa. Alus peruskorjattiin Kotkassa, pituus kasvoi 1.4m, pääkoneeksi vaihdettiin Wärtsilän 5 sylinterinen, 375 kWh 4-tahtidiesel,jonka jälkeen se siirtyi Raumalle yhteysalukseksi ja sai nimekseen Pyhäranta. Alus palveli Turun Rannikkorykmentin palveluksessa noin vuoteen 1988.

Uudet yksityiset omistajat tekivät aluksella mittavat muutostyöt 1990–1992, alus muutoskatsastettiin ja uusi ura alkoi.

M/S Famnen purjehtii pääasiallisesti charterpurjehduksia Saaristomeren alueella. Aluksella käytiin myös Saimaalla vierailemassa Savonlinnassa 2008.

Aiheesta muualla 

 www.famnen.fi

Risteilyalukset
BG 74 Göttingen

BG 74 Göttingen on saksalainen koripalloseura Göttingenistä.

Historia 
Seura perustettiin vuonna 1974 Göttingenissä. Seuran edustusjoukkue voitti 2. Basketball-Bundesligan kaudella 2006–2007 ja nousi Bundesliigaan. Kaudella 2008–2009 joukkue ylsi historiansa parhaaseen saavutukseen oltuaan runkosarjan toinen. Pudotuspelit Göttingen kuitenkin hävisi ensimmäisellä kierroksella Brose Basketsille. Ensimmäistä kertaa joukkue oli mukana eurocupeissa kaudella 2009–2010, jolloin se osallistui EuroChallengeen. Kauden päätteeksi seura voitti sarjan loppuottelussa BC Krasnye Krylya Samaran, ja voitti näin seurahistorian ensimmäisen mestaruuden.

Seuran naisten edustusjoukkueella oli kauden 2007–2008 jälkeen talousvaikeuksia, joiden takia joukkueen paikka naisten Bundesliigassa oli epävarma. Seura onnistui kuitenkin hankkimaan tarvittavat varat ennen kauden alkua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu 

Göttingen
Göttingen
Victory

Victory (engl. "voitto") voi viitata muun muassa seuraaviin:

Laivoja
 Victory-alus, toisen maailmansodan aikainen yhdysvaltalainen rahtialustyyppi
Britannian kuninkaallinen laivasto
 Victory (1569), 1569 ostettu 42-tykkinen alus ex- Great Christopher
 Victory (1620), 42-tykkinen alus
 HMS Victory (1695), 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva
 HMS Victory (1737), 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva
 HMS Victory (1764), 8-tykkinen kuunari
 HMS Victory, linjalaiva

Muita
Victory, saksalainen heavy metal -yhtye
Victory, The Jacksonsin albumi
Victory, DJ Khaledin albumi
Victory, Modern Talkingin albumi
Kalifornian talous

Kalifornian talous on Yhdysvaltain osavaltioiden talouksista suurin. Vuonna 2006 toiseksi suurin, Texasin talous, oli 60 % Kalifornian osavaltion taloudesta.

Merkittävä osa Kalifornian tuotteista viedään ulkomaille. Vuonna 2006 tuotteita vietiin Aasiaan 52 miljardin dollarin arvosta, Eurooppaan 25 miljardin, Meksikoon 18 miljardin ja Kanadaan 13 miljardin dollarin arvosta.

Tärkein talouden sektori on palveluelinkeinot, jotka tuottavat suurimman osan osavaltion budjetista (samoin kuin useimmissa muissakin Yhdysvaltojen osavaltioissa). Maatalouden tuotanto on suurempi kuin missään muussa osavaltiossa. Siitä 27 % tulee karjanhoidosta, 73 % maanviljelystä. Liikevaihdossa mitaten viisi tärkeintä maatalouden tuoteryhmää ovat maitotuotteet, kasvihuonetuotteet, rypäleet, mantelit ja karja. Tärkeimpiä vihanneslajeja ovat lehtisalaatti ja tomaatti, niiden jälkeen tulevat parsakaali ja porkkanat. Monista hedelmälajeista lähes koko Yhdysvaltain tuotanto saadaan Kaliforniasta. Näihin kuuluvat mantelit, aprikoosit, taatelit, viikunat, nektariinit, oliivit, luumut ja saksanpähkinät. 

Kalifornian rannikon pituus on 1 350 km, joten kalastus on luonnollisesti tärkeää. Arvokkaimpia kaloja ovat tonnikalat ja miekkakalat.

Tuotantotalouden tärkeimpiä osa-aleita ovat elektroniikan ja sen komponenttien, tietokoneiden ja elintarvikkeiden  valmistus.

Kaivosteollisuuden tärkein tuote on raakaöljy. Kaikki Yhdysvaltojen tuottama boori tulee Kaliforniasta.

Osavaltion talous on alijäämäinen, toukokuussa 2012 kuvernööri Jerry Brown ilmoitti että tulevan budjettivuoden alijäämä nousee jopa 16 miljardiin dollariin, vaikka ennusteissa veikattiin määräksi noin yhdeksää miljardia. Samalla Brown ehdotti veronkorotuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Talous
Yhdysvaltain talous
Osmanien arkkitehtuuri

Osmanien arkkitehtuuri on Osmanien valtakunnan arkkitehtuuria, joka kehittyi Bursassa ja Edirnessä 1400- ja 1500-luvuilla. Se kehittyi seldžukkien arkkitehtuurista ja sai vaikutteita persialaisesta, bysanttilaisesta ja mamelukkien islamilaisesta arkkitehtuurista.

Osmanien arkkitehtuuri kehittyi jo ennen kuin osmanivaltakunta oli vallannut osan Eurooppaa. Varhaisissa osmanien rakennuksissa näkyi elementtä sekä bysanttilaisesta että seldžukkien arkkitehtuurista. Osmanit rakentivat kivestä, kun keskiaasialaisessa arkkitehtuurissa suosittiin tiiliä. Varsinaisesti omaksi tyylisuunnaaksi osmanien arkkitehtuuri kehittyi 1400-luvun loppupuolella. Todellista huippukauttaan se eli arkkitehti Sinanin aikana 1500-luvulla.

Merkittävä piirre osmanein arkkitehtuurissa, että se ammensi vaikutteita sekä eurooppalaisesta että islamilaisesta arkkitehtuurista, joten se kuuluu molempiin kulttuurien piiriin. Bysanttilaiset vaikutteet näkyivät esimerkiksi kivi- ja tiilirakenteiden sekoittamisessa ja pendentiivien käytössä kupolirakentamisessa. Lisäksi osmanien taiteeseen vaikutti yhteydet Italiaan. Monissa moskeijoissa Bursassa näkyy monia ikkuna-, portti- ja kattopiirteitä, joita löytyy myös italialaisesta arkkitehtuurista.

Osmaniarkkitehtuurin huippukauden merkittävimpiä rakennuksia ovat monet Istanbulin moskeijoista. Näihin kuuluvat mm. Fatihin ja Bayzedin moskeijat. Edirnessä sijaitseva Selimin moskeija on yksi Sinanin merkittävimmistä töistä. Vaikka osmanien arkkitehtuuri keskittyi erityisesti uskonnolisiin rakennuksiin, se tuotti myös monia maallisia rakennelmia, kuten Topkapın palatsin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkkitehtuuri
Arkkitehtuurin suuntaukset
Turkkilainen kulttuuri
Rock’n’Roll Circus

Rock'n'Roll Circus on Ayumi Hamasakin kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 14. huhtikuuta 2010. Albumi julkaistiin samana päivänä kuin DVD-julkaisu ARENA TOUR 2009 A ~NEXT LEVEL~.

Kappaleet

CD 
 THE introduction
 Microphone 
 count down
 Sunset ~LOVE is ALL~
 BALLAD
 Last Links
 montage
 Don't look back
 Jump!
 Lady Dynamite
 Sexy little things
 Sunrise ~LOVE is ALL~
 meaning of Love
 You were...
 RED LINE ~for TA~ [album version]

DVD 
 Sunrise ~LOVE is ALL~ (video clip)
 Sunset ~LOVE is ALL~ (video clip)
 You were... (video clip)
 BALLAD (video clip)
 Sexy little things (video clip)
 Microphone (video clip)
 Don't look back (video clip)
 Lady Dynamite (video clip)
 Sunrise ~LOVE is ALL~ (making clip)
 Sunset ~LOVE is ALL~ (making clip)
 You were... (making clip)
 BALLAD (making clip)
 Sexy little things (making clip)
 Microphone (making clip)
 Don't look back (making clip)
 Lady Dynamite (making clip)
 "ayumi hamasaki ARENA TOUR 2009 ~NEXT LEVEL~" DIGEST

Katso myös 

 Ayumi Hamasakin diskografia

Ayumi Hamasakin albumit
Vuoden 2010 albumit
Helmuth James von Moltke

Helmuth James Graf von Moltke (11. maaliskuuta 1907 – 23. tammikuuta 1945) oli saksalainen juristi, Adolf Hitlerin vastaisen opposition jäsen natsi-Saksassa, ja yksi Kreisaun piirin, erään vastarintaryhmän perustajajäsen. Hän oli sotamarsalkka Helmuth von Moltken veljen pojanpojanpoika.

Helmuth von Moltke ei ollut mukana Hitlerin vastaisessa salaliitossa, mutta Gestapo pidätti hänet tammikuussa 1944, koska hän oli kertonut eräälle kollegalleen poliisin etsivän tätä. Moltke oli joka tapauksessa vastustanut Hitlerin tappamista, sillä hän uskoi natsijohtajan kuoleman tekevän hänestä vahvan marttyyrin. Siitä huolimatta vangittuja salaliittolaisia kuulusteltaessa hänen nimensä tuli esille ja hänet tuomittiin kansantuomioistuimessa kuolemaan. Moltke teloitettiin Plötzenseen vankilassa tammikuussa 1945.

Aiheesta muualla 

Natsi-Saksa
Natsivaltaa vastustaneet saksalaiset
Saksalaiset teloitetut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Tiara

Tiara on hieman kruunua muistuttava päässä pidettävä koriste. Se on nykyisin yleensä naisten käyttämä, otsalle tai hiusten päälle sijoitettu puolikruunu, jollaista voidaan kutsua myös diadeemiksi.

Tiara kirkollisena tunnuksena

Tiara on vanha paavillinen tunnus, joka kuului vuosisatojen ajan on paavien ja Pyhän Istuimen tunnuksiin. Sen juuret ovat antiikin maailmassa ja alun perin se oli valkeasta kankaasta valmisettu päähine. Tiaran alkuperäinen nimi oli ”camelaucum” (), joka saattaa olla peräisin Syyriasta. Paavit kantoivat 500–600-luvuilta lähtien tiaraa vain ”maallisena” päähineenään, ja pitivät liturgian aikana aina piispanmitraa eli hiippaa. Tiara alkoi muistuttaa kruunua kuitenkin vasta myöhäiskeskiajalla.

Viimeinen tiaraa käyttänyt paavi oli Paavali VI, joka lopulta luopui koristeen käytöstä 1960-luvulla. Sen jälkeen paavit eivät ole enää käyttäneet paavillista tiaraa päähineenään, mutta siitä huolimatta tiara säilyi paavin ja Pyhän Istuimen tunnuksena, Pietarin avainten ohella. Paavi Benedictus XVI kuitenkin luopui tiarasta omana tunnuksenaan, ja käytti sen sijaan vaakunassaan piispanmitraa.

Tiara maallisena koristeena
Kuninkaalliset ovat kautta aikojen käyttäneet tunnusmerkkeinään kruunua ja tiaraa, ja yhä nykyäänkin kuninkaalliset juhlivat suurissa tilaisuuksissa yleensä käyttäen joko kruunua tai tiaraa. Esimerkiksi Ruotsin Prinsessa Madeleinen hiuksille on kiinnitetty useimmiten juuri kruunu tai tiara.

Suomessa perinteisen pukeutumisetiketin mukaan tavalliset kansalaiset voivat käyttää kello 18:n jälkeen alkavissa suurissa iltapukujuhlissa (esimerkiksi itsenäisyyspäivän vastaanotto Presidentinlinnassa) kampauksien koristeena pieniä cocktail-hattuja tai hiuskoristeita. Pientä tiaraa voi siis hyvin käyttää hiuskoristeena suurissa juhlissa kuninkaallisten tapaan.

Häissä morsian voi käyttää asuaan täydentävänä koristeena hiuksissaan morsiuskruunua tai tiaraa. Tiaran käyttö hääasusteena onkin nykyisin hyvin yleistä, ja morsiuskruunun käyttö on harvinaistunut.

Naisten kauneuskilpailuissa tiaraa käytetään yleisesti kilpailun voittajan ja niin sanottujen perintöprinsessojen koristeena.

Tiara vai tiaara?
Kirjoitusasut tiara ja tiaara ovat kumpikin hyväksyttyjä. Suomen kielen sanakirjoissa on vanhastaan esiintynyt vain muoto tiaara, mutta nykyään lyhyempi kirjoitusasu on käytössä yleisin. Tiara otettiin mukaan Kielitoimiston sanakirjaan vuonna 2012, ja se esitetään nyt rinnakkain tiaara-muodon kanssa.

Lähteet
Katolinen hiippakuntalehti 06/2005
Ihanat Madeleine ja Victoria! (mtv3.fi)

Viitteet

Aiheesta muualla

Pukeutumissääntöjä

Korujen alalajit
Kannukset

Kannukset ovat metalliset lisävarusteet, joiden avulla selvennetään ratsastajan hevoselle jaloillaan antamia ohjeita eli pohjeapuja. Kannukset ovat kouluratsastuskilpailuissa pikkukilpailutasoa korkeammalla pakolliset ja yleisessä käytössä myös este- ja lännenratsastuksessa. Niiden tarkoitus on tehostaa pohjeapuja niin, että ratsastajan pohkeiden käyttö voi pysyä hyvin hienovaraisena ja huomaamattomana. Kankikuolainten tapaan niiden oikea ja tarkoituksenmukainen käyttö edellyttää ratsastajalta taitoa ja ennen kaikkea vakaata pohjetta, jolloin kannus vaikuttaa vain silloin ja sen verran kun sitä tarvitaan eikä sillä aiheuteta hevoselle kipua.

Kannus kiinnitetään ratsastajan saappaan tai kengän nilkkaan: U-kirjaimen muotoinen osa tulee nilkan ympärille kantapään yläpuolelle ja kiinnitetään jalkaterän ympäri kengän koron edestä kulkevalla hihnalla (kannusremmi), joka kiinnittyy U-kaaren molempiin päihin. Varsinkin ratsastussaappaissa on nilkan takaosassa yleensä pieni kieleke, joka kannattelee kannusta oikealla paikallaan.

Eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa kannukset ovat yleensä tylppäpäiset. Mahdollisesti kaareutuvaa kannusta (joutsenkannus) ei saa kilpailuissa käyttää sillä tavoin jalkoihin kiinnitettynä, että kärki (piikki) kaareutuu hevosta kohti tai ylöspäin. Kannuksessa voi olla pyörivä kiekko eli rissa, joka voi olla muodoltaan tähtimäinen; nykyisten rissakannusten mahdolliset sakarat ovat yleensä pieniä ja hyvin tylppiä. Poniratsastajat eivät saa ratsastaessa käyttää yli 15 mm pitkiä kannuksia tai rissakannuksia. Hevosen kylkeä repivät kannukset ovat kilpailusäännöissä yleensä selvästi kiellettyjä, ja haavoja aiheuttavaan kannusten käyttöön ylipäätään suhtaudutaan eläinrääkkäyksenä.

Hevosten varusteet
Markku Siukonen

Markku Siukonen (2. helmikuuta 1948 – 14. toukokuuta 2016) oli suomalainen urheilukirjailija. Hän osallistui noin 140 kirjan toimitus- ja kirjoitustyöhön, joista yli 80 teoksessa päätoimittajana ja -kirjoittajana tai vastaavana toimittajana.

Näistä Suuri Olympiateos on valittu vuoden urheilukirjaksi 1988 sekä vuosikymmenen urheilukirjasarjaksi (Suomen Urheilumuseosäätiön kirjastotoimikunta) ja kaikkien aikojen urheilukirjaksi Suomessa (Suomen Urheilutietäjät, 1994). Urheilun vuosikirja taas on valittu vuoden urheilukirjaksi 2000 (Suomen Urheilukirjaston kirjastotoimikunta). Kaikki urheilusta sai Suomen Urheilumuseosäätiön palkintoraadin kunniamaininnan 2007.

Markku Siukoselle myönnettiin Kansainvälisen Olympiakomitean Olympic Movement Unity -palkinto 1995 ja Suomen Olympiakomitean ansioristi 2007. Suomen tietokirjailijat ry myönsi hänelle Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2010.

Teoksia 
Urheilutieto 1–2 (toim. Risto Rantalan kanssa, 1975–1976)
Suuri Olympiateos 1–12 (toim. Helge Nygrénin ym. kanssa, 1978–2001)
Urheilun vuosikirja 1–32 (1979–2011, Matti Aholan kanssa 1979–1993)
Doping. Raportti lääkeaineiden väärinkäytöstä urheilussa (toim. 1982)
Kaikki urheilusta (Risto Rantalan kanssa, 2006)
Sukukirja Kaarnarinteen Kultaiset Vuosikymmenet, Huvilahistoriikki 1896–2008 (sukukirja, omakustanne, 2008)
Suunnaton selitys (ajatelmia, omakustanne, 2009).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut
 Markku Siukosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset urheilukirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Oboekonsertto (Strauss)

Oboekonsertto kuuluu Richard Straussin myöhäisiin teoksiin. Sen säveltämistä ehdotti yhdysvaltalainen sotilas ja oboisti John de Lancie. Marcel Saillet kantaesitti teoksen Zürichissä 26. helmikuuta 1946. Myös John De Lancie itse esitti ja levytti sen uransa aikana. Konsertto on perinteikkäästi kolmiosainen siten, että hidas osa kuullaan kahden nopean osan välissä.

Osat 
 Allegro moderato
 Andante
 Vivace

Kokoonpano 
 oboe
 2 huilua
 englannintorvi
 2 klarinettia
 2 fagottia
 2 käyrätorvea
 jouset

Lähteet 

Richard Straussin teokset
Oboekonsertot
1940-luvun musiikkiteokset
Pekka Kymäläinen

Pekka Kymäläinen (s. 1958) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli viimeksi Aamulehden toimittajana.
Kymäläinen on kirjoittanut WSOY:n vuonna 2002 julkaiseman kirjan Pussin kuljettaja, joka kertoo sairastumisesta syöpään ja sen hoidoista.
Aamulehden ja Kainuun Sanomien (1989–2005) lisäksi Kymäläinen on työskennellyt oululaisen Radio Kaiun uutispäälliikkönä. Radio Kaiku perustettiin neljän toimittajan voimin vuonna 1986 ja se lopetti toimintansa vuonna 1991.
Kymäläinen on syntyisin Oulusta ja asuu nykyään Kajaanissa.

Tuotantoa 
 Pussin kuljettaja

Aiheesta muualla 
 http://wsoy.fi/yk/products/show/23400 
 http://wsoy.fi/yk/products/show/23400?category=147 
 http://wsoy.fi/yk/products/show/80931 
 http://www.tammi.fi/kirjat/ISBN/9789513145262/alue/905/navi/Aiemmin/navi2/9015# 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Siipiprofiili

Siipiprofiili on kaasumaisessa tai nestemäisessä väliaineessa liikuvan nostovoimaa tuottavan virtaviivaisen rakenteen, esimerkiksi siiven tai potkurin, poikkileikkauksen muoto.  

Eri siipiprofiileilla on erilaiset ominaisuudet kuten optimaalinen virtausnopeusalue, sakkauskohtauskulma, maksimaalisen nosteen suuruun. Siipiprofiilin muoto valitaan lentokoneen käytön (purjelentokone, suihkukone, ylisooninen lento jne.) ja osin sen toimintaympäristön (purjelento puhtaalla koneella, lannoituslennot, ylisooninen lento) mukaan. 

Virtaava väliaine (aerodynamiikassa ilma, hydrodynamiikassa vesi) määrittää väliaineen tiheyden, viskositeetin, lämpötilan, paineen(lentokorkeus).

Siipiprofiili tuottaa pääosan nostovoimasta yläpinnan alipaineen ja virtauksen alastaitteen. Alapinnan vaikutus on alle kolmasosa syntyvästä nostovoimasta. Tämä selittää, miksi lentämisen alkuaikoina lentokoneen siivessä oli toisinaan viritetty kangas vain siiven yläpintaan. Siipiprofiilia hyödynnetään lentokoneiden lisäksi muun muassa purjelentokoneissa, liitovarjoissa ja tuuliturbiineissa.

Siipiprofiilille olennaisia parametreja
 pyöreä etureuna, jonka alueelle syntyy patopiste, jossa virtaus pysähtyy
 yleensä terävä jättöreuna
 jänteen pituus
 profiilin paksuus ja etenkin profiilin paksuimman kohdan sijainti profiilin etureunasta taaksepäin mitaten vaikuttavat profiilin nostovoimaan, vastukseen, nokka-alas-momenttiin ja sakkaukseen eli virtauksen irtoamiseen suurilla kohtauskulmilla. Paksuusjakauma määrittelee profiilin ominaisuudet, esim. sen onko profiili perinteinen vai 1950-luvulla kehitetty laminaariprofiili. Eri profiilimuodot tunnetaan niiden kehittäjien mukaan mm. NACA-, Göttingen- ja TsAGI (ЦАГИ)-profiileina.
 yleensä profiilin ja siiven yläpinta on kaarevampi kuin alapinta. Myös symmetrinen profiili käy mm. ohjainpintoihin- kuten sivuperäsin ja korkeusperäsin - ja taitolentokoneen siipiin.  Siipiprofiilin suurempi kaarevuus kasvattaa siiven momenttia mutta myös maksiminostovoimaa.
 siiven pinnan tulee olla sileä, mutta virtauksen irtoamisen estämiseksi etureunan alavirrassa voidaan pintaan tehdä tahallisesti karheutta, joka muuttaa laminaarin virtauksen turbulentiksi. Laminaariprofiileissa on erityisen tärkeätä pitää siiven etureuna puhtaana, koska laminaari rajakerros ei kestä likaa jne. siiven pinnalla.

Siipiprofiilin tuottama nostovoima on verrannollinen virtauksen kohtauskulmaan siiven jänteen suhteen siihen asti, kun virtaus irtoaa sakkauskohtaukulmalla (tyypillisesti 15 astetta).

Katso myös
Siipikonfiguraatio

Lähteet

Aiheesta muualla

Desktopaero 
University of Sydney, Aerodynamics for Students
 UIUC siipiprofiilin geometrian tietokanta 
 Airfoil & Hydrofoil Reference Application 
 Joukowskin profiili
 FoilSim, NASAn profiilisimulaattoriohjelmisto 
 Irrotational plane flows
 X-Foil, alisoonisen lennon profiilien laskentaohjelma  
  NACA-profiilit
 NACA-4-sarjan profiilien suunnitteluohjelmisto
 Luettelo lukuisten lentokoneiden siipiprofiileista

Lentokonetekniikka
Sigurd Erixon

Sigurd Emanuel Erixon (26. maaliskuuta 1888 – 18. helmikuuta 1968) oli ruotsalainen etnologi.

Erixon jäi varhain isättömäksi, ja hänellä oli kolme sisarta. Hän adoptoi vaimonsa Edit Josefsonin kanssa talvisodan aikana suomalaisen sotalapsen, koska heille ei syntynyt omia lapsia. 

Erixon lasketaan yhdeksi Ruotsin etnologian merkittävimmistä henkilöistä. Kokonainen sukupolvi hänen jälkeensä sai häneltä suuria vaikutteita. Erixon työskenteli vuodesta 1914 lähtien Nordiska museetissa Tukholmassa. 

Uransa aikana Erixon matkusti paljon Ruotsissa. Hänen omien sanojensa mukaan maassa ei ollut yhtään pitäjää, jossa hän ei olisi käynyt. Hän myös kirjoitti paljon, kuten aikakauskirjoissa Fataburenissä, Rigissä ja Ymerissä. Hän kirjoitti magnum opuksensa vuonna 1921 Skultunasta (Skultuna bruks historia, 1) Hän myös toimitti suurteokset Svenska kulturbilder (1929–) ja Nordisk kultur (1931–).

Kirjallisuutta 
 Karl-Olov Arnstberg: Utforskaren. Studier i Sigurd Erixons etnologi. Tukholma 1989.

Ruotsalaiset kansatieteilijät
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Vertti

Vertti on suomalainen miehen etunimi, alkujaan lyhentymä nimestä Eevert tai Ferdinand..  

Suomessa nimi Vertti on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1628 henkilölle, joista suurin osa on 2000-luvulla syntyneitä. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja nimipäivä on 9. syyskuuta.

Tunnettuja Verttejä 

 Vertti Kiukas, järjestöjohtaja ja Kelan hallituksen puheenjohtaja

Kuvitteellisia Verttejä 

 Vertti Juusela, jalkapallomanageri sarjakuvassa FC HutiVaara
 Vertti (), toinen Mikki Hiiren sisarenpojista Walt Disneyn sarjakuvissa

Muita Verttejä 

 Vertti, suomalainen viherherukkalajike

Lähteet

Etunimet
Tikkanen

Tikkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Tikkanen, eräs tunnettu suomalainen suku
 Aadolf Tikkanen (1850–1916), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Abel Tikkanen (1894–1942), jääkäri
 Aino-Maija Tikkanen (1927–2014), näyttelijä ja lausuja
 Antti Tikkanen (s. 1980), viulisti
 Carina Tikkanen-Kaukanen (s. 1954), biokemisti ja dosentti (kansanterveystiede, farmaseuttinen biologia)
 Eino Tikkanen (1889–1953), päätoimittaja, kirjailija ja poliitikko (Kokoomus)
 Esa Tikkanen (s. 1953), kestävyysjuoksija
 Esa Tikkanen (s. 1965), jääkiekkoilija
 Harri Tikkanen (s. 1981), jääkiekkoilija
 Heikki Tikkanen (1829–1915), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Heikki Tikkanen (1930–2012), Helsingin Sanomien päätoimittaja 1976–1990
 Henrik Tikkanen (1924–1984), kirjailija ja taiteilija
 Henrik Tikkanen (s. 2000), jääkiekkomaalivahti
 Henrikki Tikkanen (s. 1970), markkinoinnin professori
 Henry Tikkanen (s. 1971), keittiömestari
 Henry ”Henkka” Tikkanen (s. 1985), toimittaja ja radiojuontaja
 Johan Jakob Tikkanen (1857–1930), taidehistorian professori
 Jouki Tikkanen (s. 1995), rytminen voimistelija
 Jukka Tikkanen (s. 1957), arkkitehti
 L. J. Tikkanen (1847–1932), kirjailija
 Liisa Tikkanen (1945–2019), päätoimittaja
 Maisa Tikkanen (s. 1952), tekstiilitaiteilija
 Marketta Tikkanen (s. 1993), näyttelijä
 Matti Tikkanen (s. 1945), balettitanssija
 Matti J. Tikkanen (s. 1943), Helsingin yliopiston vararehtori
 Matti Tikkanen (s. 1945), luonnonmaantieteen professori
 Matti H. Tikkanen (1915–1994), metallurgian professori
 Mauno Tikkanen (1938–1992), toimittaja ja kirjailija
 Märta Tikkanen (s. 1935), kirjailija
 Paavo Tikkanen (1865–1914), kansanedustaja (SDP)
 Paavo Tikkanen (1823–1873), päätoimittaja, runoilija, kääntäjä ja suomalaisuusmies, valtiopäivämies Heikki Tikkasen veli
 Pentti H. Tikkanen (1927–2006), majuri ja kirjailija
 Petteri Tikkanen (s. 1975), sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja
 Päivi Tikkanen (s. 1960), kestävyysjuoksija
 Reino Tikkanen (1920–2011), juoksija
 Ritva Tikkanen (s. 1969), biokemisti ja professori
 Robert Tikkanen (1888–1947), arkkitehti ja ammunnan olympiamitalisti
 Taisto Tikkanen (s. 1940), pesäpalloilija
 Taru Tikkanen, ääninäyttelijä
 Teijo Tikkanen (s. 1971), rockmuusikko
 Tiia Tikkanen (s. 1990), jalkapalloilija
 Timo Tikkanen (1945–2009), haitaristi, säveltäjä ja sanoittaja
 Tommi Tikkanen (s. 1980), reggaemusiikin tuottaja
 Tuomo Tikkanen, psykologi
 Ulf Tikkanen (1920–1969), kuvanveistäjä
 Veikko Tikkanen (1949–2019), kaupunginjohtaja
 Ville Tikkanen (1919–2013), kansanedustaja (SDP)
 Ville Tikkanen (s. 1999), jalkapalloilija.

Katso myös 
Tikkaset, tikkojen heimoon kuuluva lintusuku