Johannes Vares

Johannes Vares (kirjailijanimeltään Barbarus, myös Johannes Vares-Barbarus, 12. tammikuuta 1890 Heimtal, Viljandi – 29. marraskuuta 1946 Tallinna) oli virolainen poliitikko, runoilija ja lääkäri. Hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan pääministeri ja korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja 1940.

Elämä ja ura
Vares suoritti ylioppilastutkinnon Pärnun lukiossa ja muutti Kiovaan Ukrainaan opiskelemaan lääketiedettä. Hän palveli sotilaslääkärinä ensimmäisessä maailmansodassa. Ansioistaan Keisarillisen armeijan rintamajoukoissa hänelle myönnettiin Pyhän Annan IV:n luokan ja Stanislaus III:n luokan kunniamerkit. vuosina 1918–1920 kotimaansa Viron vapaussodassa. Hänelle tarjottiin ansioistaan Vapauden ristiä, mutta hän kieltäytyi ottamasta kunniamerkkiä vastaan.

Johannes Vares liittyi vuonna 1919 kirjailijayhdistys Siuruun, joka oli syntynyt vuonna 1917. Vares oli rauhan palattua vuonna 1920 Vares asettui asumaan Pärnuun, missä jatkoi lääkärin ammattiaan. Hänet tunnettiin myös radikaaleista sosialistisista ajatuksistaan ja runoilijana. Vuoden 1939 lopulla hän siirtyi Tallinnaan, jossa hän jatkoi lääkärinpraktiikkaansa. 

Kun Neuvostoliitto kesällä 1940 miehitti Viron, Andrei Ždanov asetti Vareksen uuden kansanhallituksen pääministeriksi. Tämä oli yllätys, sillä Vares ei ollut aiemmin mukana puoluepolitiikassa. Hallituksen ministeriehdokkaat olivat Ždanovin nimittämiä, mutta yhden nimen oli Vares pystynyt lisäämään listaan. Varapääministeriehdokkaaksi Vares nimesi Tarton yliopiston historianprofessorin Hans Kruusin. Kruusin kohtaloksi tuli vuonna 1950 pidätys ja kiduttaminen "porvarillisena nationalistina".  Hän oli Viron sosialistisen neuvostotasavallan ensimmäinen pääministeri 21. kesäkuuta 1940 alkaen Jüri Uluotsin jälkeen sekä virkaatekevä presidentti Konstantin Pätsin erottua 17. kesäkuuta 1940 vuoden 1938 perustuslain mukaisesti.  

Uusi hallitus, johdossaan Vares, aloitti toimintansa 21. kesäkuuta 1940. Yhtään avoimesti kommunistista henkilöä hallituksessa ei ollut. Vareksen hallitus ei, vastoin sen jäsenten enemmistön toiveita, ollut tilanteen herra. Se joutui kaikessa noudattamaan miehitysvallan johtajan Ždanovin tahtoa. Uudet vaalit määrättiin vaalilakia rikkoen toimitettaviksi 14.–15. heinäkuuta 1940. Tätä ennen oli entinen riigikogu lähetetty kotiin. Pidetyissä vaaleissa oli äänestysprosentti 84, ja kaikista äänistä tuli 93 prosenttia Viron työkansan liitolle (Eesti Töötava Rahva Liit), sillä muiden puolueiden ehdokkaat ja ohjelmat oli julistettu "kansan vastaisiksi ja taantumuksellisiksi". 21. heinäkuuta Viro julistettiin neuvostotasavallaksi, ja Neuvostoliiton korkein neuvosto vahvisti tapahtuneen 6. elokuuta 1940.

Varesista tuli Viron Neuvostoliittoon yhdistymisen vuoksi 25. elokuuta 1940 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja eli kansanedustuslaitoksen puhemies, joka neuvostojärjestelmässä merkitsi muodollisesti korkeinta valtiollista asemaa. Käytännössä kunkin neuvostotasavallan keskuskomitean pääsihteeri oli tärkein päättävä henkilö.

Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941 Vares siirtyi yhdessä vetäytyvän puna-armeijan kanssa syvemmälle Neuvostoliittoon. Hän palasi Viroon vuonna 1945, jolloin Virossa oli jälleen neuvostovalta. Hänelle myönnettiin vuonna 1945 Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimi ja seuraavana vuonna heinäkuussa 1946 Leninin kunniamerkki. Vain muutama kuukausi sen jälkeen hänelle esitettiin vaatimus muokata hänen julkaisemiaan runoja. 

Varesin 29. marraskuuta 1946 Kadriorgin palatsissa tapahtuneen kuoleman kuolinsyy ei ole yksiselitteinen. Viralliseksi syyksi ilmoitettiin, että hän sai sepelvaltimotukoksen. Vaihtoehtoisia kuolinsyitä ovat muun muassa tapetuksi tuleminen tai itsemurha, jonka Vares olisi tehnyt sen jälkeen, kun neuvostoliittolaiset olivat kuulustelleet häntä hänen Viron vapaussodan aikaisesta toiminnastaan.

Runoilija
Vares käytti runoilijana taiteilijanimeä Johannes Barbarus. Ensimmäinen runokokoelma Fata Morgana ilmestyi vuonna 1918 ja viimeinen vuonna 1944. Hän sai vaikutteita venäläisiltä ja ranskalaisilta kirjailijoilta. Alkutuotannossa hänen kielensä oli ekspressionistista ja hän oli radikaali perinteiden uhmaaja, mutta myöhemmin niissä on poliittinen viesti. Kaikkiaan runokokoelmia ilmestyi kymmenen.

Suomennettu tuotanto
Barbarusin runoja on teoksessa Eestin runotar (WSOY 1940):
 Koordinaatit, suom. Otto Manninen
 Omakuva, suom. Otto Manninen
 Pako, suom. Otto Manninen
 Öinen kaupunki, suom. Matti Kuusi

Lähteet
 Erkki Tuomioja: Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys. Tammi, Helsinki 2010, ISBN 978-951-31-5731-9

Viitteet

Aiheesta muualla
Eesti Diplomaatide Kool  

Virolaiset runoilijat
Viron pääministerit
Viron presidentit
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet