joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Riitta Uusitalo

Riitta Uusitalo (s. 17. huhtikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, kuvataiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. 

Uusitalo opiskeli Kankaanpään taidekoulussa ja Oriveden opistossa. Hän on asunut Kajaanissa ja Jyväskylässä ja taiteellisen työskentelynsä ohella opettanut useilla eri paikkakunnilla paitsi kuvataidekouluissa, myös muun muassa sairaaloissa.
Uusitalo on kuvittanut muun muassa Eppu Nuotion teoksia ja julkaissut kuva- ja sarjakuvakirjoja sekä muita teoksia, samoin kuin työskennellyt vapaana taiteilijana.
Uusitalo on saanut Jyväskylän taiteilijaseuran tunnustuspalkinnon, Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun, Jyväskylän kaupungin kulttuuripalkinnon ja Lastenkulttuurin valtionpalkinnon.

Uusitalolle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.

Julkaisuja
 Sirkku ja Pulmu ja helpot nakit, 2015
 Enimmäkseen single, 2014
 Omat koirat purevat, Nasu, 2008
 Armin kaverit, 2005
 Armi ja pingviinin päiväkoti, 2004
 Armi, pieni hevostyttö, 2002
 Jääkiekkoa... perheenemännille ja muille vasta-alkajille, 2002 (Raija Partasen kanssa)
 Ralliautoilua... perheenemännille ja muille vasta-alkajille, 2002 (Raija Partasen kanssa)
 Armi on kaksi vuotta, 2001
 Armi on vauva, 2000
 Nasun paljastuskirja, 1999
 Karkailevat kasvattajat, 1998
 Pikku opintiellä, 1998
 Hajamieliset haikarat, eli, Kuinka Risuset melkein saivat vauvan, 1997
 Grafiikkaa vaikeasti ja väärinpäin?, 1996 (Raija Partasen kanssa)
 Melko rankka päivä, 1996
 Nasun lapset, 1996
 Rankkaa, sanoi lääkäri, 1996 (Kari Eskolan ja  Raimo Puustisen kanssa)
 Hyvissä naimisissa, 1995
 Kesäisin aina purjehdin. Se on tylsää, 1994
 Hauskaa naistenpäivää, rouva Risunen, 1993
 Rakkaus sokaisee, Nasu!, 1993
 Ruutia, räminää, rakkautta, 1987
 Rakastakaa minua hellästi, neiti, 1986

Lähteet

Aiheesta muualla
 Riitta Uusitalon kotisivut (Viitattu 25.3.2016)

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset taidegraafikot
Omo Osaghae

Omoghan "Omo" Osaghae (s. 18. toukokuuta 1988 Lubbock, Texas) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija. Osaghae kilpailee pääosin 110 metrin aitajuoksussa.

Osaghae saavutti kultaa vuoden 2014 sisäratojen MM-kilpailuista Sopotista omalla ennätysajallaan 7,45.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla
 110 metrin aitajuoksu: 13,23 (Norman 2011)

Sisäradoilla
 60 metrin aitajuoksu: 7,45 (Sopot 2014)

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
William Beveridge

William Henry Beveridge (5. maaliskuuta 1879 Rangpur, Intia – 16. maaliskuuta 1963 Oxford, Englanti) oli brittiläinen taloustieteilijä ja yhteiskunnallinen uudistaja.

Baveridge vaikutti Britannian toisen maailmansodan jälkeisen hyvinvointivaltion kehitykseen. Hänet tunnetaan erityisesti niin sanotusta Beveridgen raportista (Social Insurance and Allied Services, 1942).

Beveridge syntyi Intiassa isänsä työskennellessä siellä virkamiehenä. Hän opiskeli Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Beveridge oli kiinnostunut erityisesti työttömyyden syistä ja vähentämisestä.

1900-luvun alussa Beveridge tutustui Winston Churchilliin, joka kutsui hänet Board of Traden neuvonantajaksi. Vuosina 1919–1937 Beveridge johti London School of Economicsia (LSE), kunnes hänet valittiin Oxfordin yliopiston University Collegen rehtoriksi.

Vuonna 1919 Beveridge aateloitiin ja vuonna 1946 hän sai paronin arvon (1st Baron Beveridge).

Teoksia
 Unemployment: A Problem of Industry (1909)
 Insurance for All (1924)
 British Food Control (1928)
 Planning Under Socialism (1936)
 Social Insurance and Allied Services (1942)
 Full Employment in a Free Society (1944)
 Pillars of Security (1948)
 Power and Influence (1953)
 A Defence of Free Learning (1959)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset taloustieteilijät
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
GAC Group

GAC Group (täydellisemmin Guangzhou Automobile Group Co., Ltd.; ) on vuonna 1997 perustettu kiinalainen autoteollisuuden holdingyhtiö. Tytäryhtiöineen se suunnittelee, valmistaa ja myy henklöautoja, raskaita ajoneuvoja (kuorma-, linja- ja erikoisautoja), moottoripyöriä, mopoja, ajoneuvojen moottoreita ja muita osia. Yhtiö palvelee myös ajoneuvorahoituksessa, -leasingissä, -vakuutuksissa oheistuotteineen ja huoltotoiminnassa sekä sijoittaa kiinteistöihin. Yhtiö osallistuu ajoneuvojen ja niiden osien maahantuontiin ja maastavientiin, ajoneuvojen purkutoimintaan, teräskauppaan ja kaupan logistiikkaan. Vuonna 2012 konserni valmisti 712 200 autoa. Vuonna 2015 konsernin myynti oli noussut jo 1,27 miljoonaan autoon.

Teollisuuskonserni on yhtiömuodoltaan julkinen osakeyhtiö. Sitä tuli pörssiyhtiö kesäkuussa 2005. Yhtiön osake noteerataan sekä HKSE (2238) että Shanghain pörssissä (601238). Vuonna 2015 GAC Group ylsi maailman suurimpia pörssiyhtiöitä vertailevalla Forbes Global 2000 -yrityslistalla sijalle 1564. Yhtiön markkina-arvoksi arvioitiin tuolloin 9,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Sillä oli töissä 45 819 henkeä ja myynnin arvo oli 3,5 miljardia USD (2014, nousua edellisvuodesta). Liikevaihto ei ollut vielä lähelläkään kuutta vuotta aiempaa, yli kaksi kertaa korkeampaa tasoa. GAC Group on Kiinan valtion ohjauksessa oleva valtionyhtiö ja osa laajaa valtionkonserni GAIG Stock Co., Ltd:ia (aiempi Guangzhou Automobile Industry Group).

GAC Groupilla on useita suuria yhteis- ja tytäryrityksiä. Näistä mainittakoon esimerkiksi GAC Motor, GAC Changfeng, GAC Gonow, GAC Honda (Guangzhou Honda Automobile Co., Ltd.), Honda Motor (China) Co., Ltd., GAC Nissan, GAC Toyota (Guangzhou Toyota Motor Co., Ltd.), Guangqi Toyota Engine Co., Ltd., GAC Fiat Chrysler ja GAC Mitsubishi sekä Guangzhou Denway Bus Co., Ltd., Guangzhou Yangcheng Automobile Co. ja Ltd., Guangqi Hino Motor Co., Ltd.

Konsernin Kiinassa valmistamia automerkkejä ovat Changfeng Liebao, Fiat, GAC, Gonow, Honda, Mitsubishi, Toyota, Trumpchi.  GAC Groupin yksittäisistä automalleista tammi–helmikuun 2016 myydyimpiin kuului Trumpchi GS4 -kaupunkimaasturi, joka ylsi tammikuussa 2016 Kiinan 10. myydyimmäksi henkilöautoksi yli 30 000 kappaleen myynnillään.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kiinalaiset valtionyhtiöt
Kiinalaiset pörssiyhtiöt
Autonvalmistajat
Kanton
Ville Nevalainen

Ville Nevalainen (s. 20. lokakuuta 1984 Juuka) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut vuodesta 2014 alkaen kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina.

Nevalainen teki tuomaridebyyttinsä Kakkosessa jo 17-vuotiaana. Vuonna 2011 hän tuomitsi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa. Vuonna 2014 Nevalainen valittiin FIFA:n viralliseksi tuomariksi. Samana vuonna Nevalainen tuomitsi myös Suomen Cupin loppuottelun HJK - FC Inter. Heinäkuussa 2015 hän tuomitsi ensimmäisen ottelunsa Mestarien liigan karsinnoissa. Tuolla kaudella hän tuomitsi myös kaksi ottelua UEFA Youth Leaguessa.

Vuonna 2016 Nevalainen valittiin erotuomariksi alle 17-vuotiaiden EM-lopputurnaukseen Azerbaidzhaniin. Maaliskuussa 2017 hän tuomitsi ensimmäisenä A-maaottelunaan MM-karsintaottelun Kypros-Viro. Suomen Palloliitto palkitsi vuonna 2017 Nevalaisen vuoden jalkapalloerotuomarina.

Maaliskuussa 2018 Nevalainen tuomitsi Luxemburgin ja Itävallan välisen A-maaottelun. Saman vuoden syyskuussa hänet valittiin erotuomariksi Kansojen liigan otteluun Färsaaret - Malta. Samassa kuussa Nevalainen debytoi Eurooppa-liigan lohkovaiheessa tuomittuaan ottelun Akhisar Belediyespor - FK Krasnodar.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapallotuomarit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Pohjois-Karjalan journalistiyhdistys

Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistys on vuonna 1921 perustettu journalistien edunvalvonnasta vastaava yhdistys Pohjois-Karjalassa. Se on Suomen journalistiliiton jäsenyhdistys. Vuonna 2021 jäseniä oli noin 170. Jäsenistö koostuu lähinnä Pohjois-Karjalan tiedotusvälineissä työskentelevistä journalisteista ja freelancetoimittajista.

Yhdistys julkaisee vappulehti  Sulkasatoa, myöntää Sulka- ja Pyyhkeet-palkinnot hyvästä ja huonosta tiedottamisesta vuosittain sekä myöntää Journalistipalkinnon joka toinen vuosi.

Yhdistyksen omistuksessa on Liperissä saari nimeltä Uutinen (myös tunnettu nimellä Seppänen), jossa on vuonna 1916 rakennettu huvila. Saari toimii yhdistyksen jäsenten kesäpaikkana.

Vuonna 2003 yhdistys julkaisi Tuhatkauno-yhtyeen cd-levyn Painokoneet seis!, joka sisältää journalistilauluja.

Kirjallisuutta 
Jorma Hokkanen: Aatteesta ammattiyhdistykseksi. Pohjois-Karjalan sanomalehtimiesyhdistys 1921–1981.
Väisänen Ritva: Sanomalehtimiehiä. Pohjois-Karjalan sanomalehtimiesyhdistys, 1991.
Suonna Kononen, teksti, Juha Inkinen, kuvat: Toen perrään – Journalisteja Pohjois-Karjalasta. Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistys, 2020. 260 s.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pohjois-Karjalan journalistiyhdistyksen verkkosivut

 Suomalaiset järjestöt
 Pohjois-Karjala
Suolahden tervatehdas

Suolahden tervatehdas oli Suolahdessa Ala-Keiteleen rannalla Likolahdessa vuosina 1945–1998 toiminut tervaa kuivatislaamalla valmistanut tehdas, jonka omisti Suolahden Terva Oy.

Tervatehtaan perustaminen sai alkunsa jatkosodan loppuvaiheessa, kun puolustusvoimat halusi korvata panssarivaunuissa käytetyn voiteluöljyn kotimaisella tervapohjaisella voiteluöljyllä. Tätä varten perustettiin kaksi tervatehdasta, toinen Suolahteen ja toinen Kainuuseen. Suolahden tervatehdas aloitti toimintansa vasta vuosi sodan päättymisen jälkeen syyskuussa 1945. Tehdas sijaitsi Ala-Keiteleen järven rannalla ja sinne voitiin kuljettaa raaka-aineena käytettyjä tervaskantoja vesitse koko Keiteleen vesistön alueelta. Tehtaalle rakennettiin myös oma leveäraiteinen pistoraide, joka haarautui 1923 perustetun Riihivuoren sahan raiteesta.

Tehtaalle tuodut tervaskannot murskattiin ensin pieniin osiin murskaamossa ja sen jälkeen kantomurske siirtyi hihnakuljettimella polttouuneihin eli retortteihin, joita oli neljä kappaletta. Uuneissa murskeesta erottui kovassa kuumuudessa terva kaasuna, joka jäähdytettäessä tiivistyi nesteeksi. Tämä neste johdettiin yhdeksään 12 000 litran vetoiseen sammioon. Tehdas pystyi käsittelemään 60-70 kuutiometriä tervaksia vuorokaudessa. Työntekijöitä Tippalaksi kutsutussa tervatehtaassa oli noin parikymmentä ja tuotanto tapahtui kolmessa vuorossa.

Tehtaan tuottaman tervan käyttö puolustusvoimien panssarivaunujen voiteluun päättyi pian sodan jälkeen, mutta sen jälkeen tervaa alettiin käyttää muun muassa junanvaunuissa sekä ohennettuna puunsuojausöljynä. Tervaa käytettiin myös suksivoiteena ja kumiteollisuuden raaka-aineena. Suolahden Terva Oy oli Suomen johtava tervantuottaja aina 1960-luvun alkuun saakka. Tervan kysynnän vähennyttyä Suolahden Terva Oy lopetti tervan valmistuksen 1970-luvulla. Suolahden tehdas muutettiin valmistamaan grillihiiliä ja brikettejä ja tämä toiminta jatkui aina tehtaan sulkemiseen saakka vuonna 1998.

Tehtaan sulkemisen jälkeen entiset valkotiiliset tehdasrakennukset ovat jääneet tyhjilleen ja joitain niistä on purettu. Myös läheinen Riihivuoren saha lopetti toimintansa 1992. Tervatehtaalle johtanut pistoraide on edelleen jäljellä, mutta se ei ole enää liikennöintikunnossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen teollisuushistoria
Äänekosken rakennukset ja rakennelmat
Reitkallin seisake

Reitkallin seisake () oli rautatieliikennepaikka sittemmin puretulla Inkeroinen–Hamina-radalla silloisen Vehkalahden kunnan Reitkallin kylässä. Liikennepaikkana Reitkalli luokiteltiin laiturivaihteeksi.

Seisakkeen vaiheet
Seisake kuului tämän alkuaan yksityisradan alkuperäisiin liikennepaikkoihin ja avattiin rataosan käyttöönoton yhteydessä vuonna 1899. Seisake sijaitsi noin kilometrin päässä Reitkallin kartanosta, jossa myöhemmin toimi Reitkallin puutarhakoulu. Reitkallin kylä sijaitsee seisakkeesta hieman yli kilometrin päässä Summanjoen varrella. Seisakkeen 70-vuotisen olemassaolon aikana lähistölle ilmaantui vain vähäistä asutusta, ja näin ollen seisake oli liikenteelliseltä merkittävyydeltään vähäpätöisin radan neljästä alkuperäisestä liikennepaikasta. Liikennepaikalla oli kuitenkin miehitys vuoteen 1956 asti.

Seisakkeen lähellä on sijainnut tiilitehdas, mutta seisakkeen ympäristöön ei syntynyt teollisuutta ja tavaraliikenteen muodostivat maatalouden kuljetukset, kuten maidon kuljetus Haminaan. Seisakkeella oli yksi tavaraliikennettä palvellut sivuraide. Henkilöliikenne käytti pääraidetta. Sivuraide purettiin liikennepaikan lakkautuksen jälkeen.

Haminan radan henkilöliikenteen muodostivat paikallisjunat, jotka pysähtyivät kaikilla liikennepaikoilla. Alun perin liikenne hoidettiin höyryveturin vetämillä junilla ja loppuvaiheessa liikennettä hoitivat Dm4- ja Dm7-sarjojen dieselmoottorivaunut. Seisakkeen henkilöliikenteen lakkautuspäivä oli samalla henkilöliikenteen lakkautuspäivä koko rataosalla.

Vuonna 1984 rautatie poistui kokonaan Reitkallin entisen seisakkeen luota, kun Inkeroinen–Salmenkylä-rataosa purettiin.

Liikennepaikkarakennukset
Seisakkeen alkuperäisistä rakennuksista ei ole tietoa, mutta lakkautukseen asti seisakkeella oli pieni, 1920- ja 1930-luvuilla käytettyjen tyyppipiirustusten mukainen asemarakennus. Asemarakennuksen pohjoispuolella oli varastorakennus. Seisakkeen yhteydessä sijaitsi myös vahtitupa. Kaikki rakennukset on purettu seisakkeen lakkautuksen jälkeen.

Lähteet

Kymenlaakson lakkautetut rautatieliikennepaikat
Haminan liikenne
James Steacy

James "Jim" Steacy (s. 29. toukokuuta 1984 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen moukarinheittäjä. 189 senttimetriä pitkän ja 115 kilogrammaa painava Steacyn valmentajana toimii Larry Steinke.

Steacy on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008 ja 2012. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä Steacy selviytyi finaaliin ensimmäisenä kanadalaismoukarinheittäjänä 84 vuoteen ollen lopulta finaalin 12:s. MM-kilpailuihin Steacy on osallistunut kahdesti. Kansainyhteisön kisoista hän on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja hopeaa vuodelta 2006. Vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoista hän saavutti kultaa. Universiadeista Steacylla on yksi hopea ja Frankofonisista kisoista yksi kulta.

Myös Steacyn pikkusisko Heather Steacy on edustanut Kanadaa olympialaisissa moukarinheitossa. James Steacy pitää hallussaan Kanadan ennätystä.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla

Lähteet 

Kanadalaiset moukarinheittäjät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiekkamaalaus

Hiekkamaalaus on taidemuoto, jossa luodaan tyyliteltyjä ja symbolisia kuvia ripottelemalla monenväristä hiekkaa tasaisen hiekkapohjan päälle. Hiekkamaalaus on yleistä lounaisen Pohjois-Amerikan intiaanien kuten navajojen ja pueblojen keskuudessa sekä yksinkertaisemmassa muodossaan myös tasankojen ja Kalifornian intiaaneilla.

Hiekkana käytetään murskattua värillistä hiekkakiveä, hiiltä, siitepölyä ja muita kuivia aineita. Hiekan värejä ovat valkoinen, sininen, keltainen, musta ja punainen. Maalauksen pohja on puhdistettua ja tasoitettua hiekkaa.

Hiekkamaalauksella on intiaaneille ensisijaisesti uskonnollinen merkitys, ja sitä käytetään parantamisseremonioissa. Intiaaneilta tunnetaan noin 600 erilaista kuvaa, jotka esittävät jumaluuksia, eläimiä, salamaa, sateenkaaria, kasveja ja muita symboleja, joita kuvataan riittilauluissa. Parantaja valitsee käytettävän kuvan. Kun maalaus on tehty, potilas istuu sen keskellä ja hiekkaa ripotellaan hänen ylleen. Kun rituaali on ohi, maalaus tuhotaan.

Intiaanit kielsivät pitkään kuvien tarkkojen kopioiden valmistamisen. Kun kuvioita käytettiin ryijyissä, niihin tehtiin tarkoituksella virhe, jotta alkuperäinen kuvio säilyttäisi voimansa. Nykyisin maalauksia kopioidaan niiden taltioimiseksi.

Lähteet

Maalaustekniikat
Hiekka
Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri
Kippari-Kallen kylä

Kippari-Kallen kylä (Popeye Village Malta) on Maltalla oleva teemapuisto. Se rakennettiin alun perin vuonna 1980 valmistuneen Robin Williamsin tähdittämän elokuvan Kippari-Kalle lavasteiksi. Kylään rakennettiin parisenkymmentä puurakenteista taloa sekä aallonmurtaja. Rakentaminen kesti 7 kuukautta.

Aiheesta muualla

Kippari-Kallen kylän kotisivut

Lähteet

Maltan rakennukset ja rakennelmat
Burn (Havokin albumi)

Burn on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Havokin ensimmäinen kokopitkä studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Candlelight Records.

Albumin äänitykset alkoivat jo vuoden 2008 kesällä laulaja David Sanchezin kotona Lakewoodissa. Vuoden 2008 lopulla yhtye meni Denverin Motaland-studiolle äänittämään levyn puhtaaksi sekä äänittämään laulut ja miksaamaan albumin.

Albumilla on viisi kappaletta jotka ovat jo ennestään tuttuja yhtyeen EP-levyiltä, sekä seitsemän uutta kappaletta. Kappaleesta ”Morbid Symmetry” kuvattiin musiikkivideo vuonna 2009.

Kappaleet

Kokoonpano 
 David Sanchez – laulu, kitara
 Shawn Chavez – kitara, taustalaulu
 Jesse De Los Santos – basso, taustalalu
 Ryan Alexander Bloom – rummut

Tuotanto 
 David Sanchez – tuottaja, äänittäjä
 Bart McCrorey – äänittäjä, miksaaja
 Patrick Glenn – valokuvat
 Halsey Swain – kansikuva

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 esikoisalbumit
Havokin albumit
Reino Laitasalo

Reino Laitasalo (1929 Pohjois-Pirkkala – 3. maaliskuuta 2016 Riihimäki) oli suomalainen taidemaalari ja –graafikko. Laitasalo syntyi vuonna 1929 Pispalassa, joka silloin kuului Pohjois-Pirkkalan kuntaan, yksinhuoltajaäidin perheeseen. Lapsuuden muistot työläiselämästä elivät hänen maalauksissaan. Hän aloitti työelämän hitsarina ja opiskeli vapaa-aikanaan taidetta Tampereen työväenopistossa.  Opinnot jatkuivat Leningradissa Repin-instituutissa vuosina 1959–61. Häntä kutsuttiin viimeiseksi työläistaiteilijaksi.

Reino Laitasalon puoliso Ella-Maija Anttila-Laitasalo (1938–2003) oli myös taidemaalari sekä nukketaiteilija. He asuivat Riihimäellä Hyttikorttelin vanhassa puutalossa. Laitasalo osallistui näyttelyihin vuodesta 1956 lähtien sekä kotimaassa että ulkomailla. Reino Laitasalon teoksia on Ateneumin ja useiden muiden taidemuseoiden kokoelmissa. Valtion taiteilijaeläkkeen hän sai vuonna 1990. Laitasalo on vastaanottanut ainoana ulkomaalaisena Ruotsissa Johan Alhbäck –palkinnon vuonna 2012, minkä kunniaksi hänellä oli laaja näyttely syksyllä 2013 Taalainmaalla Smedjebackenin kunnan kulttuurikeskus Mekenissä.

Laitasaloa kiinnosti myös kirjoittaminen. Vuonna 2011 Samuli Parosen seura julkaisuna ilmestyi runoteos Potemkinin portaat.

Lähteet

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Jarl Lindblom

Jarl Volter Lindblom (12. heinäkuuta 1902 Turku – 9. tammikuuta 1985) oli suomenruotsalainen laivojen ja veneiden suunnittelija. Koulutukseltaan Lindblom oli diplomi-insinööri. 

Lindblom oli vuonna 1945 perustetun Oy Laivateollisuus Ab:n toiminnan keskeinen käynnistäjä. Hän toimi yrityksen pääsuunnittelijana ja teknisenä johtajana. Tätä ennen hän oli ollut Turun Veneveistämön palveluksessa suunnittelijana vuodesta 1927.

Lindblom suunnitteli Suomen merivoimille 1940-luvulla rakennetun puurakenteisten moottoritorpedoveneiden T-luokan. Siihen kuuluivat
Tarmo, Taisto, Tyrsky, Tuima, Tuisku ja Tuuli sekä sodan jälkeen valmistuneet Taisto 7 ja Taisto 8.

Puolustusvoimat oli lähettänyt hänet Yhdysvaltoihin perehtymään puuveneiden teolliseen valmistukseen. Opintomatkallaan
hän hankki osaamista mm. veneiden sarjatuotannosta katetuissa tiloissa sekä liimapuutekniikasta ja lasikuidun
käytöstä. 

Kun Neuvostoliitto edellytti Suomelta puukuunareita osana sotakorvaustoimituksia, Jarl Lindblom oli Gösta Küntzellin
ja Kaarlo Pullin ohella projektin keskeisiä suunnittelijoita. Hän laati kuunareita
varten tekniset suunnitelmat ja rakennuspiirustukset.

Lindblom suunnitteli lukuisia matka- ja kilpapurjeveneitä. Esimerkiksi vuonna 1935 rakennettu alkujaan kuunariksi takiloitu ja myöhemmin ketsiksi muutettu Daphne on Lindblomin suunnittelema. Se tuli tunnetuksi Göran Schildtin kirjoittamista lukuisista matkakirjoista.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
 
Leino, Pirkka & Saarinen, Jarmo: Parhaat veneet tehtiin Turun Veneveistämöllä. Åbo Båtvarf 1889-1954. Litorale, 2011. ISBN 978-952-5045-47-5.

Laivansuunnittelijat
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Liisa Liimatainen

Liisa Liimatainen (o.s. Manninen, s. 13. lokakuuta 1942 Ruokolahti) on Roomassa asuva entinen MTV:n ja Yleisradion toimittaja.

Elämä ja ura 
Imatralaisessa työläiskodissa kasvanut Liisa Liimatainen kävi keskikoulun ja oli au pairina vasemmistolaisessa lääkäriperheessä Ranskassa 18-vuotiaana. Perheessä keskusteltiin ja vastustettiin Algerian sotaa. Ranskassa hän tutustui ranskalaiseen elämäntapaan ja kulttuuriin. Myöhemmin Liimatainen opiskeli Tampereen yliopistossa ja oli aktiivisesti mukana 1960-luvun opiskelijapolitiikassa. Hän toimi Opiskelijain YK-liiton pääsihteerinä vuonna 1968 ja oli Helsingin Vanhan ylioppilastalon valtauksen vahva taustavoima.

Tampereelta Liimatainen muutti Ranskaan ja heti sen jälkeen Italiaan vuonna 1970. Italiassa hän oli muutaman vuoden mukana Il Manifesto -ryhmässä, joka oli Italian kommunistipuolueesta erotettu intellektuellisiipi. Vapaana freelance-toimittajana Liimatainen seurasi Roomasta käsin Italian ja Vatikaanin asioita ja Balkanin tilannetta sekä Pohjois-Afrikkaa ja Lähi-itää. Hän teki uutisjuttuja lehdille, radiolle ja televisiolle.    

Uutistoimittajan työn jälkeen Liimataisesta tuli tietokirjailija. Hänen ensimmäinen tietokirjansa Iran: huntu ja haaste ilmestyi vuonna 2009 ja kertoo Iranin yhteiskunnasta ja naisista. Viimeisin tietokirja Saudi-Arabian toiset kasvot ilmestyi vuonna 2013.  

Vuonna 2006 Liimataiselle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.

Perhe 
Liisa Liimataisen ainoa lapsi, vuonna 1973 syntynyt ja Kanadassa asunut Mimosa-tytär, kuoli syöpään vuonna 2008. Liimataisella  on kaksi lapsenlasta.

Teoksia 
 Iran : huntu ja haaste : yritys ymmärtää Iranin yhteiskuntaa. Like - Suomen rauhanpuolustajat, Helsinki 2009
 Iran : vihreän liikkeen digitaalinen vallankumous. Suomen rauhanpuolustajat, Helsinki 2010
 Saudi-Arabian toiset kasvot : rohkeita naisia ja kybernuoria. Like - Suomen rauhanpuolustajat, Helsinki 2013

Suomennoksia 
 Enrico Menduni : Kulttuuriliike muutoksessa ; toim. Liisa Korhonen ja Hannu Pulkkinen ; käännös Liisa Liimatainen. Kansan sivistystyön liitto, Helsinki 1984

Lähteet 
 Tietokirjailija Liisa Liimatainen 8.6.2011. Suomen tietokirjailijat ry.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Liisa Liimataisen Twitter
 Liisa Liimatainen Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa

Suomalaiset toimittajat
Ylen toimittajat
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Ulkosuomalaiset henkilöt
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Kourula

Kourula on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin läntisellä alueella Lappeenrannan lentoaseman ja Saimaan välissä noin kolmen kilometrin päässä keskustasta.

Kourulasta tuli osa Lappeenrantaa vuoden 1967 kuntaliitoksessa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Vuoden 1932 esikaupunkiliitoksesta alkaen alue oli ollut kaupungin länsirajaa vasten. Kourulassa on sekaisin omakoti- ja kerrostaloasutusta. Omakotitalot rakentuivat toisen maailmansodan ja 1970-luvun lopun välisenä aikana ja kerrostalot pääasiassa 1980- ja 1990-luvuilla. Kaupunginosassa on myös LOAS:n opiskelija-asuntoja. Kourulan tilastoalueella on 2 078 asukasta. 

Kourulassa on Sammonlahden ohella toinen Lappeenrannan läntisen alueen palvelukeskittymistä. Siellä sijaitsevat muun muassa päivittäistavarakauppa, neuvola, päiväkoti, Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin vanhus- ja mielenterveyspalveluita, Kuusimäen koulu ja Kourulan palloiluhalli. Kaupunginosan lounaiskulmassa on pieni teollisuusalue.

Saimaan rantaviivaa Kourulassa on noin puoli kilometriä. Kaupunginosaa rajaavat Saimaa ja Helsingintie pohjoisessa, Huhtiniemenkatu ja Maasotakoulun alue idässä, lentoasema etelässä ja Tuomikatu, Puolakatu ja Sammonranta lännessä. Kourulan naapurikaupunginosia ovat Kuusimäki, Lentokenttä, Lavola ja Sammonlahti.

Kourula on myös vanha maarekisterikylä, jonka kantatalo oli nykyisen Sammonlahden kaupunginosan puolella sijainnut Suninen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla 
 Kaupunginosan esittely Kuusimäen, Kourulan ja Lavolan asukasyhdistyksen sivustolla

Lappeenrannan kaupunginosat
Suomen lähiöt
Hopealuistin

Hopealuistin on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto SM-liigan runkosarjan parhaalle erikoistilannejoukkueelle. Hopealuistin-palkinnon saa joukkue, jonka tehtyjen ja päästettyjen erikoistilannemaalien erotus on paras. Vuonna 2022 Hopealuistin-palkinnon voitti KalPa.

Lähteet 

Jääkiekon SM-liigan palkinnot
Kynsin hampain

Kynsin hampain on Yle TV2:llä maalis–toukokuussa 2016 esitetty draama-komediasarja, joka kertoo kokemattoman kansanedustajan, Anita Karvosen, noususta yllättäen Suomen pääministeriksi. 2500-luvulla maapallo on tuhoutumassa ja 2010-luvulle lennätetyn Max Anteroisen on tarkoitus, Anita Karvosta apunaan käyttäen, muuttaa politiikan tapahtumia, jotka uhan ovat saaneet aikaan. Sarjan pääosissa näyttelevät Pamela Tola, Antti Holma, Ville Myllyrinne, Pirjo Lonka, Johannes Brotherus, Elsa Brotherus sekä Jani Volanen.

Sarjan käsikirjoitus voitti vuonna 2014 Ylen yhdessä SATU ry:n ja Käsikirjoittajien Killan kanssa järjestämän kilpailun, jolla ”haluttiin uudistaa suomalaista komediaperinnettä”. Sarjan budjetti oli 1 099 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 50 000 euroa.

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Katsojaluvut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan esittely tuotantoyhtiön sivuilla 
 Sarjan traileri Yle Areenan YouTube-kanavalla

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Sergei Lazarev

Sergei Vjatšeslavovitš Lazarev (, s. 1. huhtikuuta 1983 Moskova) on venäläinen laulaja. Lazarev edusti Venäjää vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa.

Lazarev tuli tunnetuksi oltuaan jäsenenä popduossa Smash!! Duo hajosi vuonna 2006. Ensimmäisen sooloalbuminsa, Don't Be Faken, Lazarev julkaisi jo vuonna 2005. Vuonna 2006 Lazarev osallistui Venäjän Dancing On Iceen, sijoittuen toiseksi. Vuonna 2015 Lazarev julkaisi kokoelma-albuminsa, The Bestin. Joulukuussa 2015 hänet valittiin edustamaan Venäjää vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa. Hän esitti euroviisuissa kappaleen You Are the Only One, jolla hän sijoittui kilpailun kolmanneksi. Sergei Lazarev edusti Venäjää jälleen vuoden 2019 Eurovision laulukipailussa Tel Avivissa Israelissa. Edustuskappale "Scream" pääsi toisesta semifinaalista finaaliin. Finaalissa se sijoittui kolmanneksi 370 pisteellä.

Diskografia 
Albumit
 Don't Be Fake (2005)
 TV Show (2007)
 Electric Touch (2010)
 Lazarev. (2013)
 V epitsentre (2017)
 The One (2018)
Kokoelma-albumit
 The Best (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset laulajat
Venäjän euroviisuedustajat
Vuoden 2016 euroviisuedustajat
Vuoden 2019 euroviisuedustajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Haapasalo goes lomalle

Haapasalo goes lomalle on Nelosella keväällä 2016 esitetty viihdeohjelma, jonka pääroolissa on näyttelijä Ville Haapasalo. Ohjelma on jatkoa Haapasalo Goes America -ohjelmalle. Ohjelmassa Haapasalo lomailee Karibianmeren kohteissa.

Jaksot

Lähteet

Suomalaiset televisio-ohjelmat
Matkailuohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Outokummun ortodoksinen kirkko

Outokummun ortodoksinen kirkko eli Pyhän Hengen kirkko sijaitsee Outokummun Partalanmäessä. Se on yksi Taipaleen ortodoksisen seurakunnan kolmesta kirkosta.

Historia 
Outokummun Pyhän Hengen kirkko valmistui ensin tsasounaksi. Sen on suunnitellut rakennusmestari Uuno Korhonen käyttäen esikuvanaan Impilahden pitäjän Kitelän kylän vanhaa kirkkoa. Silloinen rukoushuone rakennettiin pääosin valtion jälleenrakennustuen turvin, joskin puutavaraa saatiin seurakunnan omasta metsästä. Outokummun alueelle sotien seurauksena muuttaneet ortodoksit, muun muassa Impilahden pitäjästä, vastasivat suurella talkootyöllä rakennustöistä. Perinteisen karjalaistyylisen tsasounan vihki käyttöön arkkipiispa Herman 7.6.1954 ja tsasouna pyhitettiin Pyhän Hengen kunniaksi. Tsasounan vihki kirkoksi vuonna 1984 silloinen Joensuun piispa Tiihon.

Ikonit ja muu esineistö 

Kirkkosalin ja ikonostaasin ikonit ovat pääosin 1700-luvulta ja peräisin Viinijärven vuonna 1906 puretusta kirkosta. Ikonostaasin vasemmassa reunassa kiotakaapissa on Korsunin Jumalanäidin ikoni. Ikonin lahjoitti kauppias Isotov, jonka suvun hallussa se oli ollut sukupolvien ajan. Alttarin takaseinällä pääikonina oleva suurikokoinen ja kultataustainen Jumalanäidin ikoni, Pyhällä pöydällä oleva hopeinen papin käsiristi ja osa kirkonkelloista on peräisin Kitelän vanhasta kirkosta, josta ne pelastuivat sodan jaloista ja monien vaiheiden jälkeen päätyivät Outokummun kirkkoon. Kirkollishallitukselta saadut Neitsyt Marian ja suurmarttyyri ja parantaja Panteleimonin ikonit ovat peräisin Hyrsylän kylän tsasounasta. Joitakin ikoneja ja muuta kirkollista esineistöä on lahjoittanut Valamon luostari.

Praasniekka 
Outokummun ortodoksisen kirkon praasniekkaa vietetään Pyhän Hengen päivänä (helluntain jälkeinen maanantai), joka on riippuvainen pääsiäisen ajankohdasta. Vuonna 2022 Pyhän Hengen päivää juhlitaan 6. kesäkuuta, vuonna 2023 päivä on 29. toukokuuta.

Kirkko avoinna 
Outokummun ortodoksinen kirkko kuuluu niin sanottuihin tiekirkkoihin ja on kesäisin avoinna tutustumista ja hiljentymistä varten. Kirkossa on tuolloin paikalla esittelijä. Muuna aikana kirkko on avoinna jumalanpalvelusten yhteydessä tai eri sopimuksesta.

Seurakuntasali 
Kirkon alakerrassa on noin 50-paikkainen seurakuntasali keittiö- ja wc-tiloineen. Salissa kokoontuu muun muassa seurakunnan toimintapiirejä. Seurakuntasalia vuokrataan myös yksityistilaisuuksiin. Salissa on lisäksi lähes 600 niteen kirjasto, jossa on laaja valikoima ortodoksista kirjallisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taipaleen ortodoksisen seurakunnan kotisivut
 Taipaleen ortodoksinen seurakunta kartalla (Google Maps)

Outokummun rakennukset ja rakennelmat
Pohjois-Karjalan kirkkorakennukset
Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Suomen puukirkot
Volga 30 päivässä

Volga 30 päivässä on näyttelijä Ville Haapasalon Yle Teemalla esitetty ohjelma, jossa Haapasalo kiertelee Volgaa esitellen venäläisiä maisemia ja kaupunkeja. Matka alkaa hänen entisestä kotikaupungistaan Pietarista Suomen aseman lähettyviltä.

Jaksot

Aiheesta muualla 
Yle Areenassa

Matkailuohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Nuoruuden savotat

Nuoruuden savotat on Kalle Päätalon Juuret Iijoen törmässä -sarjan viides osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1975 Gummeruksen kustantamana. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.

Kirjan tapahtumat 

Kirja sijoittuu 1930-luvun puolivälin jälkeiseen Taivalkoskelle. Kallen isä Herkko on parantunut mielisairaudestaan ja he alkavat poikansa Kallen kanssa kulkea yhdessä metsätöissä elättääkseen yhä suurenevan Päätalon perheen. 

Kallen kirjallisuusharrastus kasvaa ja hän alkaa opettaja Vainikaisen ehdotuksesta miettiä opettajaseminaariin pyrkimistä. Isä Herkko vastustaa tätä, sillä perhe ei tule toimeen ilman Kallen työpanosta.

Sovitukset 
Mikko Niskasen elokuva Nuoruuteni savotat (1988)

Lähteet  

Juuret Iijoen törmässä
Vuoden 1975 kirjat
Munhwa Broadcasting Corporation

Munhwa Broadcasting Corporation (MBC) () on eteläkorealainen radio- ja televisioyhtiö, joka perustettiin 21. helmikuuta 1961. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Mapo-gussa, Soulissa.

Munhwa on korealainen sana kulttuurille. Sen lippulaivatelevisioasema on MBC TV digitaalisella kanavalla 11.

Kanavat

Televisiokanavat 
Nykyinen
 MBC TV (HLKV-DTV)
 MBC Dramanet 
 MBC Sports+
 MBC Every 1
 MBC M
 MBC Sports+ 2 
 MBC On

Entinen
 MBCGame
 MBC Life
 MBC QueeN

Radioasemat 
 MBC Standard FM (HLKV-AM)
 MBC FM4U (HLKV-FM)
 All That Music

Tytäryhtiöt 
 MBC Plus
 MBC C&I 
 iMBC
 MBC Arts 
 MBC Play Fee
 MBC Academy
 MBC America
 MBC Nanum

Logot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut
Pälkjärven rautatieasema

Pälkjärven rautatieasema (Päi, ratakm 545+397) on Karjalassa, Värtsilä-Matkaselkä eli entisellä Viipuri-Joensuu radalla sijainnut liikennepaikka. Tämä rautatieasema avattiin 1. marraskuuta 1894 Pälkjärven kunnan kirkolta Tohmajärvelle johtavan maantien risteykseen. Liikennepaikka alenettiin laiturivaihteeksi vuonna 1913, eikä sen käyttö ollut kovin suurta. Asemarakennus oli Bruno Granholmin suunnittelema, ja nykyään se on purettu.

Pälkjärvi jäi sotien takia Neuvostoliiton puolelle, kuten suurin osa Viipuri–Joensuu radasta ja liikennepaikka sijaitsee lähellä valtakunnanrajaa.

Venäjän rautatieliikennepaikat
Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
Pälkjärvi
Tohmajärven rakennukset ja rakennelmat
Con te partirò

Con te partirò (; ) on italialaisen tenorin Andrea Bocellin esittämä vuonna 1995 ilmestynyt kappale, jonka ovat tehneet Francisco Sartori ja Lucio Quarantotto. Bocelli osallistui kappaleella vuoden 1995 Sanremon musiikkifestivaaleille ollen neljäs. Con te partirò saavutti listan kärkisijan muun muassa Belgiassa ja Ranskassa. Kappaletta pidetään Bocellin nimikkokappaleena. 

Tunnetumpi versio kappaleesta on kuitenkin Bocellin ja Sarah Brightmanin vuonna 1996 esittämä duetto Time to Say Goodbye, joka lauletaan osittain englanniksi. Time to Say Goodbye saavutti useita listan kärkisijoja Euroopassa, esimerkiksi Saksassa, jossa siitä tuli maan historian eniten myynyt single. Bocelli teki kappaleesta myös täysin espanjankielisen version, Por Ti Volarén. 

Suomeksi kappaleen on esittänyt esimerkiksi Anneli Saaristo nimellä Tämä yö  ja duettona Cynthia Makris ja Raimo Sirkiä nimellä Tää yö. Riku Niemisen esittämä sketsihahmo Munamies lauloi oman versionsa kappaleesta Putouksen toisella tuotantokaudella ja levytti myös kappaleen levyllään Munamiehen maailma.

Lähteet 

Italialaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1995 kappaleet
Vuoden 1996 kappaleet
Montalto di Castro

Montalto di Castro on kunta Italiassa Latiumin alueella olevassa Viterbon maakunnassa. Se sijaitsee Maremman rannikkoalueella Tyrrhenanmeren äärellä lähellä Toscanan rajaa.

Historiaa 
Alueella on etruskien vanha kaupunki Vulci, joka on nykyään arkeologinen kohde.

Teollisuus
Kunnan alueella sijaitsee Alessandro Voltan aurinkolämpövoimala, joka on teholtaan maailman suurimpia. Alun perin voimalaitos rakennettiin ydinvoimalaksi. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen rakennustyöt keskeytettiin kansanäänestyksen perusteella, ja laitos päätettiin muuttaa fossiilisilla polttoaineilla toimivaksi voimalaksi. Vuonna 2009 valmistui aurinkolämpövoimala.

Aiheesta muualla

Lähteet

Viterbon maakunnan kunnat
Hyrräpäät

Hyrräpäät () on brittiläinen DHX Median ja muun muassa Teletapeista tunnetun Ragdoll Productionsin tuottama pienille lapsille suunnattu animaatio-ohjelma, jonka ensiesitys BBC:n CBeebies-kanavalla Isossa-Britanniassa tapahtui helmikuussa 2015. Suomessa Hyrräpäitä alettiin näyttää tammikuussa 2016 Yle TV2:n toimesta.

Hyrräpäät, eli Suuri Huu (GreatBigHoo), Tuutiluu (Toodloo), Tikitii (Chickedy) ja Tik (Chick), ovat linnun kaltaisia olentoja, jotka elävät suurella punaisella laivalla. Välillä laivan torvi toitottaa, jolloin Hyrräpäiden pääsulista muuttuu propellit, joilla ne lentävät oikeaan maailmaan. Maailmassa ne löytävät ja oppivat uusia asioita. Hyrräpäiden tarkoituksena onkin opettaa jokaisessa jaksossa lapsille joku käsite. Ohjelmassa esiintyy myös viides linnun kaltainen olento, Kukkuu (Peekaboo), joka on hyvin arka. 

Hyrräpäiden kertojana toimii alkuperäisessä versiossa Linda Bassett ja suomenkielisessä versiossa Minna Tasanto. Muissa suomenkielisissä äänirooleissa ovat Bruno Lähteenmäki ja Joonathan Kettunen.

Iso-Britanniassa on paljon erilaisia Hyrräpäät-oheistuotteita, kuten leluja. Helmikuussa 2016 siellä alkoi ilmestyä Hyrräpäät-aikakauslehti.

Lähteet 

2010-luvun piirrossarjat
Brittiläiset animaatiosarjat
Mauno Kuusla

Mauno Kuusla (vuoteen 1935 Granlund; 21. marraskuuta 1931 – 29. tammikuuta 2013) oli suomalainen kuvaaja.

Kuuslan isä oli näyttelijä Arvo Kuusla ja äiti näyttelijä Irja Kuusla. Hänen veljensä oli näyttelijä Matti Kuusla. Mauno Kuusla aloitti elokuva-alalla jo lapsena esiintyen yhdessä äitinsä ja veljensä kanssa elokuvassa Suomisen Olli rakastuu (1944). Hän työskenteli Suomen Filmiteollisuuden tuotannoissa lähinnä kamera-assitenttina sekä myöhemmin televisiotuotannoissa kuvaajana.

Hänet tunnetuimpia töitään ovat kuvaus elokuvassa Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969) ja kuvaus televisiosarjassa Hukkaputki.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset elokuvaajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Olli Jalo

Olli Jalo oli lappeenrantalainen valokuvaaja. Hän toimi sekä niin sanotun taidevalokuvauksen että valokuvaajan ammatin parissa toimien muun muassa Saimaan kameraseuran aktiivijäsenenä. Hän toimi myös valokuvauksen kouluttajana sekä kameraseurassa että kansalaisopistossa. Työvälineinään Jalo käytti pääasiassa Contaxin kinojärjestelmäkameroita. 

Jalon tunnetuin valokuvataiteellinen teos on öinen kuva Lappeenrannan sankarihautausmaalla kuvattu Talvinen hautausmaa eli Night In The Cemetery, joka julkaistiin muun muassa kansainvälisen valokuvataiteen kattojärjestön Fédération Internationale de l'Art Photographiquen eli FIAP:n vuosikirjassa 1956. 

"Kun kerran tungoksessa katselimme Olli Jaloa, tuli siinä mieleen, että onpa kerrankin mies valinnut valokuvaajan ammatin oikein. Päätään pidempänä muita hän ei tarvinnut jakkaraa, ja jalustakin oli tarpeeton, onhan hän aivan tärinävapaa veikko."

Lähteet 

Suomalaiset valokuvaajat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
The Fried Music


The Fried Music on vuonna 2002 perustettu suomalainen yritys, jonka päätoimialana on musiikkituotanto. The Fried Musicin palveluihin kuuluvat studiotoiminta, levy-yhtiö sekä musiikkikustannus. Yritys edustaa myös useita suomalaisia tuottajia.

Vuonna 2014 yhtiö laajeni kustantamaan musiikkikappaleita ja se on kiinnittänyt itselleen myös muutamia kirjoittajia. Samana vuonna se alkoi kehittämään myös levy-yhtiötoimintaansa ja kiinnitti artisteikseen muun muassa Anna Puun, Anssi Kelan sekä Jannika B:n. Yhtiön julkaisujen jakelusta vastasi vuoteen 2016 saakka Sony Music. Elokuusta 2016 Fried Musicin julkaisemat musiikkijulkaisut on julkaistu Universal Musicin alaisella EMI Capitol -levymerkillä. Heinäkuussa 2020 levymerkin nimeksi vaihtui Capitol Records Finland.

Vuoden 2015 alusta alkaen The Fried Musiciin yhdistyi ohjelmatoimisto My Music Agency. Ohjelmatoimintaa jatkettiin nimellä Fried Live vuoden 2016 loppuun, jolloin ohjelmatoimintaa pyörittäneet henkilöt siirtyivät työskentelemään muihin ohjelmatoimistoihin.

Levy-yhtiön artisteja 
 Anna Puu
 Aksel
 Alex Mattson
 Ellis
 Heviteemu
 Jannika B
 Knipi
 Viivi
 Yläkerta
(Päivitetty 17. heinäkuuta 2020)

Fried Musicille ja EMI Capitolille aiemmin levyttäneitä artisteja 
 Anssi Kela
 Ed Caspian
 Eva + Manu
 Gabriel Lion
 Hank Solo
 Hukka ja Mama
 Iisa
 Lieminen
 Mariska
 Mikko Pohjola
 Norma John
 Ritarit
 Ulpu
 Versaille

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Fried Musicin kotisivut
 Capitol Records Finlandin kotisivut
 Jukka Immonen esittelee Fried Musicin studioita

Suomalaiset levy-yhtiöt
Suomalaiset musiikkistudiot
Musiikkikustantamot
Qingyang

Qingyang () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Gansun maakunnan itäosassa. Kaupungin pinta-ala on 27 220 neliökilometriä ja väkiluku noin 2,21 miljoonaa (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 350 kilometriä maakunnan pääkaupunki Lanzhousta itään.

Hallinnollinen jako 
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin ja seitsemään piirikuntaan.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Travelchinaguide.com: Qingyang Travel Guide 
 Gansu Provincial Tourism Bureau: Qingyang City 

Gansun kaupungit
Gansun prefektuurit
Yhden Vanhemman Perheiden Liitto

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry () on vuonna 1976 perustettu järjestö, jonka tavoitteena on parantaa yhden vanhemman perheiden asemaa sosiaalisesti, taloudellisesti ja oikeudellisesti. Liitto on tukenut mm. isyysloman pakollisuutta ja sovittelua osana avioeroprosessia.

Yhden Vanhemman Perheiden Liiton nimiä ovat aiemmin olleet Yksinhuoltajien liitto ja Yksinhuoltajien ja yhteishuoltajien liitto. Liitolla on noin 50 paikallisyhdistystä, jotka toimivat yksin- ja yhteishuoltajuuden teemoilla. Liitto on julkaissut lehtiä Yksinhuoltaja ja Muuttuva perhe sekä osallistunut Vuoden isä -palkinnon jakoon.

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto on SOSTEn jäsenjärjestö.

Puheenjohtajat 

Tuovi Nöjd 1975–1976
Irmeli Airola 1976–1980 
Vuokko Ojanen (myöhemmin Väänänen) 1980–82
Raita Pennanen 1982–1988
Anneli Peltokukka 1988–1990 
Lea Kononov 1990–1996
Tiina Kaarela 1996–2004 
Maria Guzenina-Richardson 2004-2005
Bodil Rosengren 2005-2010
Eija Tuominen 2010–
Susanna Kavonius 2015–2016

Katso myös 
Elatusvelvollisten Liitto

Lähteet

Aiheesta muualla 
Liiton sivusto 

Suomalaiset järjestöt
Suomen EEC-vapaakauppasopimus

Suomen EEC-vapaakauppasopimus oli vuonna 1973 solmittu Suomen ja Euroopan talousyhteisön (ETY, ) välinen vapaakauppasopimus. Se tuli voimaan vuoden 1974 alussa. Sopimuksen mukaan useimpien teollisuustuotteiden tullit poistuivat 1. heinäkuuta 1977 kokonaan Suomen ja EEC-maiden välisestä kaupasta, mutta pisimmän siirtymäajan saaneiden tuotteiden osalta vasta vuoden 1985 alussa.

Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen totesi huhtikuussa 1970 valtiopäivien avajaispuheessa, että Suomi pyrkii kauppasuhteiden tasapuoliseen kehittämiseen sekä lännen että idän kanssa. Hän katsoi, että EEC:n laajeneminen (Britannian ja Tanskan liittyminen EEC:hen) tuo Suomen eteen markkina-asetelmien muutoksen, joka vaatii toimenpiteitä. Virkamiestasolla Suomi aloitti neuvottelut EEC:n kanssa joulukuussa 1971. Neuvottelijat parafoivat sopimuksen 22. heinäkuuta 1972.

Tasapainottaakseen asiaa Suomi solmi Kevsos-sopimuksen Itä-Euroopan Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston kanssa 16. toukokuuta 1973 ja vapaakauppasopimuksia niiden kanssa.

EEC-sopimus aiheutti laajan keskustelun Suomessa, ja sitä vastaan esitettiin vetoomuksia, muun muassa EEC-vetoomus, jonka allekirjoitti usea tunnettu Suomen kansalainen. Vetoomus julkaistiin Helsingin Sanomissa 19. syyskuuta 1973 maksettuna kokosivun ilmoituksena otsikolla ”EEC-vapaakauppasopimus torjuttava”. Asiaan osallistui vastustavana tahona myös Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettiläs Viktor Fjodorovitš Maltsev.

EEC-sopimus oli klassinen vapaakauppasopimus eikä tähdännyt syvempään talousyhteistyöhön. Se ei koskenut maataloustuotteita. Sopimus allekirjoitettiin 5. lokakuuta 1973 ja eduskunta hyväksyi sen 16. marraskuuta 1973.

EEC-sopimus oli jatkoa Suomen länsisuuntaiselle kauppapolitiikalle. Suomen EFTA-sopimus, jolla Suomi pyrki parantamaan kaupankäynnin edellytyksiä Länsi- ja Keski-Euroopan kanssa, oli solmittu maaliskuussa 1961. Suomi liittyi EFTA:n täysjäseneksi vuonna 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1973
EEC
Euroopan unionin sopimukset
Kansainvälinen kauppa
Kauppapolitiikka
Suomen politiikka 1970-luvulla
Simon de Vlieger

Simon de Vlieger (n. 1601–1653) oli hollantilainen taidemaalari ja graafikko. Hänen maalauksensa ovat yleensä meri- ja ranta-aiheisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alankomaalaiset taidemaalarit
Vuonna 1601 syntyneet
Vuonna 1653 kuolleet
Hämeen kauppakamari

Hämeen kauppakamarin toiminta-alueeseen kuuluvat Päijät-Hämeen maakunta, Kanta-Hämeen maakunnasta Hämeenlinnan ja Forssan seutukunnat sekä Keski-Suomesta Kuhmoinen. Kauppakamari toimii 18 kunnan alueella elinkeinoelämän edunvalvojana, kouluttajana ja asiantuntijana. Se on yksi Suomen 19 kauppakamarista.

Hämeen kauppakamari on perustettu 1940. Sillä on yli 900 jäsenyritystä toiminta-alueellaan. Hämeen kauppakamarin toimitusjohtajana toimii Jussi Eerikäinen.

Toiminta 
Kauppakamarin tehtävänä on edistää toiminta-alueensa elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä, yrittäjyyttä, tervettä kilpailua, kansainvälistymistä ja markkinataloutta, valvoa toiminta-alueensa elinkeinoelämän yhteisiä etuja sekä edistää elinkeinoelämän ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa. Tehtävänsä toteuttamiseksi kauppakamari:

 Tekee aloitteita ja antaa viranomaisille lausuntoja elinkeinoelämää koskevissa asioissa.
 Harjoittaa yritystoiminnan edistämiseksi tiedotus-, julkaisu-, neuvonta-, koulutus-, ja tutkimustoimintaa
 Tarjoaa jäsenilleen yritystoimintaan liittyviä palveluita

Hämeen kauppakamari julkaisee myös jäsenille ja sidosryhmille suunnattua lehteä, jonka nimi on Kauppakamari.

Palvelut 
Kauppakamari myöntää ulkomaankaupan asiakirjoja joita ovat esimerkiksi:
 ulkomaankaupassa tarvittavat ATA carnet -tulliasiakirjat
 CPD/China-Taiwan Carnet
 Euroopan yhteisön yleiset alkuperäistodistukset 
 Kauppalaskut
 Suositukset vientiyrityksille
 Full confidence -todistukset
 Force majeure -todistukset
 Muut erityistodistukset

Kauppakamari tarjoaa myös muita palveluita:
 Välittää keskuskauppakamarin ansiomerkkejä 
 Kauppakamarin kirjasarja 
 ESCROW - lähdekoodin säilytys
 Opastus ulkomaankaupan asiakirjoihin liittyvissä asiossa
 Laki- ja veroneuvonta 
 Tavarantarkastus
 Kiinteistöarviointi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hämeen kauppakamarin kotisivut
 Keskuskauppakamarin kotisivut

Kauppakamarit
Ruotsin kunnallisvaalit 2010

Ruotsin kunnallisvaaleissa 2010 valittiin 290 kunnanvaltuuston edustajat toimikaudelle 2010–2014.

Äänestysaktiivisuus kasvoi kaikissa kunnissa kahta lukuun ottamatta, ja vaihteli Lomman 90,5 prosentin ja Haaparannan 61 prosentin välillä. Vaaleissa menestyivät Ympäristöpuolue Vihreät (+2,2 %), Ruotsidemokraatit (+2 %) ja Maltillinen kokoomus (+1,9 %). Kaikkien muiden valtiopäiväpuolueiden kannatus laski. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue oli ainoa puolue, joka sai edustajia kaikkiin 290 valtuustoon.

Ruotsin vaalit
Vuoden 2010 vaalit
Dibutyylieetteri

Dibutyylieetteri eli butyylieetteri (C8H18O) on alifaattisiin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa liuottimena.

Ominaisuudet 
Dibutyylieetteri on huoneenlämpötilassa kirkasta nestettä. Sillä on dietyylieetterinkaltainen hieman hedelmäinen ominaishaju. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee erittäin hyvin etanoliin ja dietyylieetteriin sekä asetoniin. glykoliin tai glyseroliin se ei kuitenkaan liukene. Dibutyylieetteri muodostaa atseotrooppisia seoksia useiden orgaanisten liuottimien kanssa. Varastoitaessa dibutyylieetterin joukkoon muodostuu usein helposti räjähtäviä orgaanisia peroksideja.

Valmistus ja käyttö 
Dibutyylieetteriä voidaan valmistaa kuumentamalla butanolia rikkihapon tai muun voimakkaasti happaman katalyytin läsnä ollessa. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla.

Dibutyylieetteri on runsaasti käytetty liuotin kemian- ja lääketeollisuudessa. Yhdiste liuottaa muun muassa useita rasvoja, öljyjä, hartseja ja alkaloideja. Yhdessä etanolin tai butanolin kanssa se soveltuu myös etyyliselluloosan liuottamiseen. Dibutyylieetteriä käytetään usein liuottimena reaktioissa, jotka vaativat vedettömiä olosuhteita esimerkiksi Grignard-reaktioissa ja uuttoliuottimena. Se kykenee uuttamaan myös monia metallikationeja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Eetterit
Liuottimet