Kerttu Nuorteva

Kerttu Nuorteva (10. marraskuuta 1912 Astoria, Oregon, Yhdysvallat – 29. elokuuta 1963 Karaganda, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) oli Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan suomalaissyntyisen toimeenpanevan komitean puheenjohtajan Santeri Nuortevan tytär, joka lähetettiin desanttina Suomeen vuonna 1942, vangittiin ja palautettiin rauhanteon yhteydessä Neuvostoliittoon.

Perhetausta ja koulutus
Nuorteva syntyi Astoriassa, Oregonissa Yhdysvalloissa, missä hänen isänsä oli toiminut sanomalehtimiehenä ja joutunut karkotetuksi vuonna 1920. Neuvostoliitossa Santeri Nuorteva nautti Leninin suosiota ja yleni lopulta Itä-Karjalan johtoon. Kerttu Nuortevan äiti oli Sanni Tuomisto, joka oli painija, poliisimestari ja näyttelijä Iivari Tuomiston sisko.

Nuorteva kasvoi ja kävi koulua Petroskoissa ja opiskeli myöhemmin yliopistossa Leningradissa. Hän oli naimisissa ensin suomalaissyntyisen punaupseerin Jalmari Ahon ja sittemmin toimittaja Leo Varšavskin kanssa. Nuortevalla ja Varšavskilla oli yksi poika, vuonna 1931 syntynyt Reima.

Vuonna 1937 NKVD pidätti Nuortevan, ja häntä syytettiin maanpetoksesta. Seurasi kaksi vuotta tutkintavankeutta ja kolmen vuoden pakkotyötuomio. Jatkosodan aikana joulukuussa 1941 NKVD ehdotti hänelle mahdollisuutta tiedustelijakoulutukseen Suomeen lähettämistä varten. Nuortevan molemmat veljet Matti ja Pentti oli lähetetty tiedustelutehtäviin suomalaismiehityksessä olleeseen Petroskoihin, missä suomalaiset olivat saaneet heidät kiinni ja teloittaneet. Myös Kerttu Nuorteva suostui koulutukseen.

Desanttina Suomeen

Lähtö desantiksi tapahtui kevättalvella 1942. Nuorteva hyppäsi laskuvarjolla Vihdin Lahnustan kylään. 30. maaliskuuta 1942. Tehtävänään hänellä oli kerätä tietoa Suomessa olevista saksalaisista joukoista ja poliittisista mielialoista Suomessa. Lisätehtävänä oli yrittää ottaa yhteyttä Väinö Tanneriin. Hänellä oli varusteenaan radiolähetin, ja kahdeksasta yhdyshenkilöstä Suomessa yksi oli Hella Wuolijoki, peitenimeltään Runoilija.

Nuortevan hyppy epäonnistui: hänet pudotettiin sata kilometriä maalialueesta länteen. Lisäksi hän takertui varjoineen kuusenlatvaan ja loukkasi jalkansa irrottautuessaan valjaista. Hypyssä paikalle levinneistä varusteistaan hän löysi pimeässä ainoastaan radiolaukun. Nuorteva murtautui paikan lähellä olleeseen liiteriin, jossa nautti mukanaan olleet suklaat ja keksit; niiden selvästi venäjänkielisin tekstein merkityt pakkaukset jäivät lojumaan paikalle, samoin loppuun käytetty huulipuikko, joka kertoi että paikalla olisi käynyt nimenomaan nainen. Liiterin katonrajasta löytyi lisäksi sinne tungettu venäjänkielisin merkinnöin varustettu Etelä-Suomen kartta.

Kauniiksi ja hienosti pukeutuneeksi kuvattu nainen sai Vihdin Herrakunnan kylältä nuorelta pojalta kyydin Vihdin keskustaan. Hänet oli havaittu jo aikaisemmin ja epäilty Neuvostoliitosta tulleeksi desantiksi. Hyppypaikka jäljitettiin, mutta kyytimies antoi etsijöille tahallaan väärät tuntomerkit.

Nuortevan peiteroolina oli työskennellä kosmetologiharjoittelijana kauneussalonki Salon Paris’ssa joka sijaitsi Helsingissä Aleksanterinkatu 19:ssä . Hänen asuntonsa sijaitsi Ullanlinnassa Vuorimiehenkatu 19:ssä. Nuorteva paljastui, kun hänen säilömänsä radiolähetin löydettiin Kasarminkatu 16:ssa sijaitsevasta pesulaliike N. Koivumäen säilytyksestä . Hänet otettiin kiinni hänen tullessaan hakemaan radiota 7. syyskuuta 1942.

Tuomio ja vankeusaika
Ratakatu 12:ssa sijaisevassa Valpon ja Punanotkonkadulla sijaitseva Päämajan valvontatoimiston hoitamissa kuulusteluissa Nuorteva vaikeni useita kuukausia. Hän  kertoi tarinansa vasta, kun Valpon Turun toimiston päällikkö Paavo Kastari toi hänen keskustelukumppanikseen suomalaisen kommunistin, Kertun isän vanhan ystävän, Arvo ”Poika” Tuomisen, joka oli ryhtynyt avustamaan poliisia. Tuominen onnistui vakuuttamaan Nuortevan siitä, että stalinismi oli pettänyt ja tuhonnut kommunismin aatteen. Nuortevan maailmankuva romahti, ja henkisesti murtuneena hän teki täyden tunnustuksen. Väliin Nuorteva oli kaksi kuukautta hoidossa mielenterveydellisten ongelmien vuoksi.

Nuortevan tiedot johtivat 11 henkilön pidättämiseen, joukossa Hella Wuolijoki. Nuortevaa avustanut Valtteri Teerikangas sai kuolemantuomion vakoilusta, Wuolijoki elinkautisen kuritushuonetuomion ja muut eripituisia vankeusrangaistuksia. Nuorteva tuomittiin kenttäoikeudessa kuolemaan, ja sotaylioikeus vahvisti tuomion. Nuortevan sukulaiset, erityisesti hänen isänsä serkku professori Paul Nyberg, saivat kuitenkin lykättyä kuolemantuomion täytäntöönpanoa. 

Vankilassa Valpo järjesti kirjailija Yrjö Kivimiehen keskustelemaan Nuortevan kanssa. Kuunneltuaan Nuortevan tarinan Kivimies kirjoitti salanimellä Irja Niemi Nuortevasta kertovan elämäkerran, jonka Oy Suomen Kirja julkaisi vuonna 1944 nimellä Neuvostokasvatti. Nimiä ja tapahtumia oli hivenen muutettu. Viimeistä lukua, joka kertoi päähenkilön yhä olevan uskollinen neuvostokansalainen, ei julkaistu. Kirjasta tuli bestseller, mutta sen valmiiksi painettu toinen painos makuloitiin rauhan tultua.
 
Vuonna 1944 Nuorteva oli toisen kerran hoidossa mielenterveysongelmien vuoksi. Nuorteva teki vankeusaikanaan itselleen nuken, jonka hiuksiksi hän käytti omia hiuksiaan. Nukke on tätä nykyä näytteillä Joroisten Maanpuolustusmuseossa. Nuortevalle tarjottiin syksyllä 1944 mahdollisuutta siirtyä Suomesta jonnekin länteen. Hän päätti kuitenkin olla lähtemättä, ja lokakuussa 1944 hänet palautettiin Neuvostoliittoon, missä hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Rangaistuksensa kärsittyään hän opiskeli rakennusinsinööriksi ja työskenteli muun muassa vesivoimalaitosten parissa. Nuorteva kuoli aivokalvontulehdukseen 29. elokuuta 1963 Karagandan kaupungissa Kazahstanin sosialistisessa neuvostotasavallassa Neuvostoliitossa. Nuortevan ainoa poika Reima Varšavski oli myös asettunut sodan jälkeen Kazahstaniin. Hän kuoli itsenäistyneessä Kazakstanissa vuonna 1996.

Kerttu Nuorteva rehabilitoitiin virallisesti Venäjällä vuonna 1997.

Jörn Donner on ohjannut Nuortevasta elokuvan Kuulustelu (2009).

Huomioita

Lähteet
 
 
 
 
 Tarkka, Jukka: Uskomaton tarina, joka taitaa olla totta , Helsingin Sanomat 12.10.2006

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 
 Robert Brantbergin artikkeli Kerttu Nuortevasta

Desantit
Oikeustapaukset
Neuvostoliittolaiset vakoojat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet