joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ojakellukka

Ojakellukka (Geum rivale) on Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava hyönteispölytteinen, punertavasävyinen ruusukasvi. Ojakellukkaa tavataan koko Suomessa.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen ojakellukka on ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 25–50 cm korkeaksi. Sen punertavansävyinen varsi ja verholehdet ovat pehmeän karvan peitossa. Maanrajassa on ruusukelehtiä, joiden lapa on 2–4-parinen. Päättölehdykät ovat sormijakoisia tai -osaisia ja kolmiliuskaisia. Myös varsilehdet ovat kolmiliuskaisia ja sormijakoisia. Lehtien päättölehdykät ovat paljon muita lehdyköitä isompia. Lehtiruodin tyvessä olevat korvakkeet ovat pieniä. Kukat ovat nuokkuvat. Verhiö on punaruskea ja melkein kellomainen. Verholehtiä hieman pidemmät terälehdet ovat tummasuonisia, kellanvalkoisia tai punertavia. Ojakellukka kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Hedelmistö on pysty ja pallomainen. Kasvi leviää uusille paikoille ihmisiin ja eläimiin tarvien koukkupäisten pähkylöiden avulla.

Ojakellukka voi risteytyä kyläkellukan (G. urbanum) kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.

Levinneisyys 
Ojakellukkaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Etelä-Euroopassa laji on kuitenkin harvinaisempi tai puuttuu paikoin kokonaan. Euroopan ulkopuolella ojakellukkaa tavataan Kaukasuksen alueella, Turkissa, Keski-Aasiassa sekä laajalla alueella Pohjois-Amerikassa, erityisesti itärannikolla ja Suurten järvien alueella. Suomessa ojakellukkaa tavataan lähes koko maassa. Laji on hyvin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Ainoastaan aivan pohjoisimmasta Lapista laji puuttuu.

Elinympäristö 
Ojakellukka kasvaa kosteilla paikoilla: niityillä, lehdoissa, ojanpientareilla, rehevissä korvissa, letoilla ja lähteiköissä.

Käyttö 
Ojakellukka on vanha rohdoskasvi. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina ja kerätään kuivakukaksi.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Tampere 1982.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2020: Ojakellukan levinneisyys Suomessa.
UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja  (pdf)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ojakellukka (Geum rivale)
Luontoportti: Ojakellukka (Geum rivale)
Nettikasvio: Ojakellukka (Geum rivale)
ITIS: Geum rivale 
United States Department of Agriculture (USDA): Geum rivale 
Flora of China: Geum rivale 

Kellukat
The Sims: Taikaa

The Sims: Taikaa () -lisäosa tuo alkuperäiseen The Sims -peliin uusia ominaisuuksia, kuten taiat, taikakaupunki ja uudet huonekalut.

Taiat:
Lisäosassa simit voivat helpottaa elämistään taikomalla. Taikoja varten simien on hankittava taikakaluja ja -ainesosia. Alussa, kun pelaaja menee ensimmäisen kerran taloonsa, hän saa Taika Oy:ltä taianomaisen aloituspaketin. Taikojen kanssa pitää pelissä olla varovainen, muuten Loitsu-Lasse sakottaa!

Huonekalut:
Kalusta kotisi uusilla uutta hohtavilla kalusteilla. Mukana on 175 taian omaista huonekalua aikaisempien lisäksi. Kotisi ei ole mitään ilman Taiantekijää tai Luusäkki-luurankokaappia.

Taikakaupunki:
Kun simisi ovat valmiita siirtämään ajatusmaailmansa taikuuteen, voi pelissä matkustaa kuumailmapallolla tai kaninkolon kautta taikakaupunkiin. Tässä uudessa kohteessa voit vaihtaa tai ostaa uusia aineksia. Voit myös taistella tai taikoa muiden iloksi.

Uudet naapurit ja taikakaupungin asukit:
Nämä omalaatuiset ihmiset voivat auttaa sinua saamaan puuttuvan ainesosan.

Loitsu-Lasse
Jos pelaaja käyttää taikoja sellaisen hahmon edessä, joka ei tunne taikaa, voi Loitsu-Lasse sakottaa tätä simiä. Ole siis varovainen!

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen The Sims -sivu  
 SimFinland Foorumi 

Sims-pelit
PlayStation 2 -pelit
Mac OS -pelit
Windows-pelit
Vuoden 2000 videopelit
Rätvänä

Rätvänä (Potentilla erecta) on sormihanhikkien sukuun ja ruusukasvien heimoon kuuluva laji. Se on yleinen pienin keltaisin kukin kukkiva monivuotinen hyönteispölytteinen kasvi. Sen erottaa muista sormihanhikeista kukkien neljän terälehden avulla.

Ulkonäkö ja koko 
Rätvänä on ruohovartinen 10–30 senttimetriä korkea kasvi. Sen varsi on haarainen ja sormilehdykkäiset lehdet kasvavat ruusukkeina. Kukka on keltainen, neliterälehtinen ja halkaisijaltaan 5–10 mm. Maavarsi on paksu ja sisäosistaan punainen, mikä on antanut kasville ruotsinkielisen nimen blodrot, verijuuri; myös Suomen murteissa rätvänää on kutsuttu verijuureksi, punajuureksi tai veriruohoksi.

Levinneisyys 
Rätvänä kasvaa Aasiassa ja Pohjois-Euroopassa. Se on yleinen koko Suomessa.

Elinympäristö 
Rätvänä viihtyy kosteilla valoisilla paikoilla, kuten suolla tai metsän reunassa.

Käyttö 
Rätvänää on käytetty rohdoskasvina ja värjäykseen. Juurakon karvailla yhdisteillä on verenvuotoa hillitsevä taipumus. Juurakko sisältää parkkihappoa ja on siksi sopinut nahkojen parkitsemiseen. Samalla nahat saivat punaväriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rätvänä (Potentilla erecta)
Luontoportti: Rätvänä (Potentilla erecta)
Kasviatlas 2020: Rätvänän (Potentilla erecta) levinneisyys Suomessa.
Valokki – nettikasvio: Rätvänä (Potentilla erecta)
ITIS: Potentilla erecta 
United States Department of Agriculture (USDA): Potentilla erecta 

Sormihanhikit
Lääkekasvit
Värikasvit
Kurjenjalka

Kurjenjalka eli suokurjenjalka (Comarum palustre) on punakukkainen kurjenjalkojen sukuun kuuluva hyönteispölytteinen ruohovartinen kasvi. Aiemmin kurjenjalka on luokiteltu hanhikkeihin (Potentilla).

Ulkonäkö ja koko 
Kurjenjalka on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen maavarsi voi olla metrin pituinen. Lehdet ovat sormiliuskaiset, hammaslaitaiset. Kukka on punaruskea, heteet purppuranväriset. Verholehtiä ei pidä luulla terälehdiksi niiden ulkonäöstä huolimatta.

Levinneisyys 
Kurjenjalka kasvaa Euroopassa, Siperiassa, Grönlannissa ja Pohjois-Amerikassa.

Elinympäristö 
Kurjenjalka viihtyy märissä paikoissa kuten suolla tai rannalla.

Käyttö 
Kurjenjalkaa on käytetty väriaineena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kurjenjalka (Comarum palustre)
LuontoPortti: Kurjenjalka (Comarum palustre)
Nettikasvio: Kurjenjalka (Potentilla palustris)
ITIS: Comarum palustre 
United States Department of Agriculture (USDA): Comarum palustre 
Flora of China: Comarum palustre 

Kurjenjalat
Lentokonekaappaus

Lentokonekaappaus tarkoittaa lentokoneen hallinnan anastamista, jonka usein tekee aseistettu henkilö tai ryhmä. Useimmissa tapauksissa lentäjä pakotetaan toimimaan kaappaajan ohjeiden mukaan. Vaihtoehtoisesti lentäjinä toimivat kaappaajat itse, kuten Syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001, joissa kaappaajat olivat hankkineet lentokoulutusta ennen iskuja.

Eräässä tapauksessa myös koneen oikea kapteeni on kaapannut koneen. Vuonna 1998 kapteeni lensi Air China -lentoyhtiön reittilennolla Pekingistä Kunmingiin koneensa Taiwaniin uhaten ohjata koneen maahan, jos muu miehistö yrittäisi estää häntä. Toisin kuin autojen tai laivojen kaappauksissa, lentokonekaappauksessa pyritään harvoin ryöstämään rahtia. Useimmissa kaappauksissa matkustajia pidetään panttivankeina, ja kaapparit pyrkivät esimerkiksi saamaan lunnaita tai pääsemään tiettyyn kohteeseen. 

Onnistunut lentokonekaappaus, josta kaapparit yrittävät selvitä vahingoitumattomina ja vapaina, edellyttää yleensä valtiota, joka on valmis ottamaan vastaan koneen ja sallimaan kaappareiden jatkaa vapaalla jalalla oloaan. Vasemmistolaisen terrorismin voimakkaimpana aikana 1970- ja 1980-luvuilla kaappauksissa pyrittiin usein painostamaan viranomaisia vapauttamaan joku vangittuna ollut terroristiryhmän jäsen. Tämän jälkeen kone yritettiin yleensä lentää johonkin suosiolliseen maahan. Tyypillisiä kohteita olivat Pohjois-Afrikan maat, jotka tuolloin suhtautuivat terroristiseen toimintaan nykyistä huomattavasti ymmärtäväisemmin. Maailmantilanteen muuttumisen seurauksena juuri mikään maailman valtio ei ole valmis kohtaamaan kansainvälistä tuomiota, joka seuraisi tällaista toimintaa. Osittain tämän vuoksi lentokonekaappaukset ovat nykyään varsin harvinaisia.

Suomessa on tapahtunut kaksi onnistunutta lentokonekaappausta. Ensimmäinen, epäonnistunut yritys tapahtui vuonna 1971. Onnistuneet kaappaukset sattuivat vuosina 1978 ja 1986 Oulu–Helsinki-reitillä. Kaikki tapaukset selvisivät henkilövahingoitta. Vuonna 1977 Neuvostoliiton sisäisessä liikenteessä ollut kone kaapattiin Suomeen. Tilanne, joka oli ulkopoliittisesti erittäin hankala ja arkaluontoinen, ratkesi väkivallatta kotimaisin voimin, ja kaapparit palautettiin kotimaahansa. Tosin Neuvostoliitto teloitti kaapparit pian palautuksen jälkeen. Vastaava tapaus toistui neljästi kesällä 1990.

Katso myös
Luettelo lentokonekaappauksista
Lentoliikenne
Terrorismi

Aiheesta muualla

Neuvostoliittolainen lentokonekaappausdraama Suomessa Ylen elävä arkisto

Finnairin lentokoneen kaappaus Ylen elävä arkisto

Terrori-isku Yhdysvaltoihin Ylen elävä arkisto

Lentoturvallisuus
Terrorismi
Id al-Adha

Id al-Adha eli uhrijuhla on (; myösʿĪd al-Kabīr; ʿĪd al-Qurbān; ; , Cejna Qurban) on toinen islamilaisen kulttuurin pääjuhlista Id al-Fitr lisäksi. Muslimit juhlivat sitä periaatteessa Mekkan lähellä Minān laaksossa pyhiinvaelluksen eli hajjin käännepisteen juhlana, kun pyhiinvaeltajat ovat laskeutuneet Arafat-vuorelta, mutta siitä on tullut yleinen juhlapäivä kaikkialla muslimien keskuudessa. Juhla alkaa rukouksella auringon noustua 10. päivänä islamilaisen kalenterin viimeistä kuukautta eli dhu-l-hiddžaa, ja juhla jatkuu kolme seuraavaa päivää. Useissa maissa se on myös virallinen vapaapäivä. Juhlan alkamispäivä ja kesto vaihtelee hieman maasta toiseen.

Juhlan syy 

Juhlaa vietetään sen kunniaksi, että profeetta Ibrahim oli valmis Jumalan pyynnöstä uhraamaan teuraaksi poikansa. Pojan henkilöllisyys ei käy ilmi Koraanista, mutta islamilainen perimätieto tietää kertoa, että kyseessä oli Ibrahimin ja Hagarin poika Ismael.  Kristillisessä ja juutalaisessa Raamatussa samankaltaisen kertomuksen yhteydessä taas mainitaan Iisak (1. Moos 16). Muslimit pitävät sitä kiitoksen, ilon ja anteeksiannon juhlana Jumalan peruutettua vaatimuksensa.

Juhlan viettäminen 
Vauraimmissa perheissä juhlan aikana teurastetaan usein rituaaliin hyväksyttävä eläin, esimerkiksi: lammas, vuohi, kameli tai lehmä. Lihasta kolmasosa jaetaan perheenjäsenten kesken ja loput annetaan köyhille, ystäville ja naapureille. Kotiteurastus ja teurastus liittyen uskonnolliseen riittiin on kielletty Suomessa ja Ruotsissa joten juhlan viettäminen perinteiseen tapaan ei onnistu. Juhlan aikana on tavallista vierailla ystävien ja sukulaisten luona sekä vaihtaa ja antaa lahjoja sekä antaa almuja.

Muslimien juhlapäivät 
Profeetta Muhammedin sanat "Jokaisella kansalla on juhlansa, ja tämä on teidän juhlanne" osoittavat, että kaksi Id-juhlaa (Id al-Adha ja Id al-Fitr) ovat vain muslimeja varten. Islamoppaan mukaan muslimeilla ei ole lupa matkia uskottomien ja monijumalaisten (kuffar/mushrikin) juhlia, koski se sitten ruokaa, pukeutumista, ilotulituksia tai palvontaa. Muslimilapset eivät saa leikkiä, käyttää heidän koristeitaan tai viettää noita juhlia yhdessä heidän kanssaan. Kaikki kaafir- juhlat ovat  haram, kuten joulu, itsenäisyyspäivä, syntymäpäivät tai vappu. 

Muslimeilla ei ole muita juhlapäiviä kuin Id al-Fitr ja Id al-Adha.  Abu Dawud  kertoi: "Allahin lähettiläs saapui Medinaan ja sen kansalla oli kaksi päivää, jolloin he ilakoivat ja pitivät hauskaa. Hän sanoi: "Mitä ne kaksi päivää ovat?" He sanoivat: "Meillä oli tapana iloita ja leikkiä noina päivinä Jahiliiyan aikana (ennen islamia). Allahin lähettiläs sanoi: "Allah on antanut teille jotakin parempaa kuin ne, ja se on Adha- ja Fitr-juhlat."

Ajankohta 
Id al-Adhan alkupäivä osuu gregoriaanisessa kalenterissa laskennallisesti seuraaville päiville. Paikallisen valtiollisen tai uskonnollisen yhteisön ohjeen mukaan päivämäärä voi poiketa hieman tässä esitetyistä:

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 
 

Islamilaiset juhlapäivät
United 93

United 93 on Paul Greengrassin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2006. Elokuva kertoo syyskuun 11. päivän iskujen yhteydessä maahan pudonneen United Airlinesin lennon 93 tapahtumista kronologisesti mahdollisimman tarkassa aikajärjestyksessä ja alun lyhyttä osuutta lukuun ottamatta reaaliajassa. Elokuva tehtiin yhteistyössä uhrien omaisten ja ystävien kanssa. 

United 93:n maailmanensi-ilta oli 26. huhtikuuta 2006 Tribecan elokuvajuhlilla New Yorkissa.

United 93 sai Oscar-ehdokkuudet ohjauksesta ja leikkauksesta. Elokuvalle povattiin ehdokkuuksien julkistamisen aikoihin useita muitakin ehdokkuuksia ja jopa palkintoja, mutta elokuvan saldo jäi lopulta noihin kahteen ehdokkuuteen The Departedin viedessä palkinnot molemmissa kategorioissa.

Aiheesta muualla 
 Elokuvan viralliset kotisivut 
 Arvostelu: FilmGoer 
 
 

Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset katastrofielokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Paul Greengrassin ohjaamat elokuvat
Syyskuun 11. päivän iskut
Universal Picturesin elokuvat
Maxïmo Park

Maxïmo Park on englantilainen vuonna 2000 perustettu indie rock -yhtye, joka levyttää englantilaiselle Warp Recordsille.

Diskografia

Albumit
 A Certain Trigger (2005)
 Missing Songs (2006)  
 Our Earthly Pleasures (2007)
 Quicken the Heart (2009)
 Too Much Information (2014)
 Risk to Exist (2017)

DVD:t
 Found on Film (2006)

Aiheesta muualla

Maxïmo Park
Maxïmo Park Moblog
Maxïmo Parkin Fanisivusto

Brittiläiset rockyhtyeet
Alexander von Zemlinsky

Alexander von Zemlinsky (14. lokakuuta 1871 Wien – 15. maaliskuuta 1942 Larchmont, New York) oli itävaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Zemlinsky aloitti piano-opinnot nuorena ja soitti kouluaikoinaan urkuja synagogassaan. Vuonna 1884 hän aloitti opintonsa Wienin konservatoriossa. Hän opiskeli pianon soittoa ja säveltämistä ja voitti koulun pianokilpailun vuonna 1890. Zemlinsky tutustui Arnold Schönbergiin tämän liityttyä Polyhymnia-orkesteriin, johon Zemlinsky kuului. Heistä tuli pian läheiset ystävät. Schoenberg meni myöhemmin naimisiin Zemlinskyn Mathilde-siskon kanssa. Zemlinsky opetti Schönbergille myös kontrapunktia. Zemlinsky toimi lukuisten ooppera- ja konserttitalojen kapellimestarina Saksassa ja Itävallassa. Vuonna 1938 hän muutti Yhdysvaltoihin.

Säveltäjän varhaisissa teoksissa on huomattavissa vaikutteita Johannes Brahmsin musiikista ja myöhäisemmissä teoksissaan hän käytti wagnerimaisia harmonioita. Toisin kuin Schönberg Zemlinsky ei kirjoittanut atonaalista tai dodekafonista musiikkia. Zemlinskyn teoksista tunnetuimpia on hänen Lyyrinen sinfoniansa (1923): seitsenosainen teos orkesterille, sopraanolle ja baritonille.

Lähteet 
 Alexander von Zemlinsky Timeline 
 Naxos:Alexander von Zemlinsky

Zemlinsky, Alexander von
Zemlinsky, Alexander von
Zemlinsky, Alexander von
Helen Mirren

Helen Lydia Mirren (s. 26. heinäkuuta 1945 Chiswick) on englantilainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän on voittanut kolme Emmy-palkintoa ja vuoden 2006 parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa The Queen. Tämä oli hänen kolmas Oscar-ehdokkuutensa.

Perhe 

Helen Mirren syntyi Chiswickissä Lontoon länsipuolella, ja hän oli vanhempiensa kolmesta lapsesta toinen. Hänen ristimänimensä oli Yelena Vasilievna Mironova. Hänen isänsä Vasili Petrovitš Mironov oli lapsena muuttanut Venäjältä Englantiin diplomaatti-isänsä mukana ja jäänyt maahan Venäjän vallankumouksen jälkeen. Mirrenin äiti Kathleen Alexandrina Eva Matilda, o.s. Rogers, oli englantilainen. Isä muutti perheen sukunimen Mirreniksi 50-luvulla.

Ura 

Helen Mirrenin merkittävimpien teatteritöiden joukossa ovat roolisuoritukset Kleopatrana ja lady Macbethina. Hän on myös tehnyt pitkän elokuvauran, johon kuuluvat muiden muassa Caligula, Gosford Park, Excalibur – sankarin miekka, Linnunradan käsikirja liftareille (äänirooli) ja The Queen. Mirren on myös näytellyt televisiosarjoissa, joista tunnetuin rooli on poliisi Jane Tennison rikossarjassa Epäilyksen polttopiste (1991–2006). Televisioelokuvista merkittävin lienee historiallinen draama Elisabet I. Mirren esiintyi myös vuoden 2007 elokuvassa ''National Treasure: Salaisuuksien kirja.

Mirren on ainoa näyttelijä, joka on esittänyt valkokankaalla sekä Elisabet I:tä että Elisabet II:ta ja lisäksi voittanut molemmista samana vuonna (2007) Golden Globe -palkinnot.

Yksityiselämä 

Helen Mirren on ollut naimisissa yhdysvaltalaisen ohjaaja-tuottajan Taylor Hackfordin kanssa vuodesta 1997 lähtien; hänellä ei ole lapsia.

Valikoitu filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Helen Mirrenin elämäkerta 
 Helen Mirren NNDB:ssä 
 Viralliset fanisivut  

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
BAFTA-palkinnon saajat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Emmy-palkinnon voittajat
SAG-palkinnon saajat
Olivier-palkinnon saajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Karhupuisto

Karhupuisto () sijaitsee Helsingissä, Kallion kaupunginosassa. 1900-luvun alkupuolella puisto tunnettiin nimellä Agricolanpuisto. Karhupuisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan, kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistoksen Mesikämmen muurahaispesällä mukaan. Puiston pohjoiskulmassa oleva veistos kuvaa Suomen kansalliseläintä karhua. Veistoksessa karhu on niska köyryssä polkemassa muurahaispesää. Punagraniittinen teos paljastettiin vuonna 1931.

Puiston kesäinen kohokohta on suuri ja värikäs kukkaistutus. Karhupuiston kummit huolehtivat kaupungin puisto-osaston kanssa puiston kukkaistutuksista, nurmesta sekä lehmuksista. Puiston eteläkulmassa on suurehko hiekkakenttä, jossa voi pelata muun muassa petankkia. Karhupuisto tunnetaankin muun muassa Valtio-opillisen petankkiklubin kotikenttänä. Puistossa järjestetään myös tapahtumia.

Karhupuistossa sijaitsee kaksi tyyppikioskia. Puisessa lippakioskissa toimii nykyisin kesäkahvila. Toinen rakennus on moderni teräsrakenteinen grillikioski.

Karhupuisto on kolmion muotoinen. Puiston länsilaidalla Viidennellä Linjalla on raitiolinjapysäkki (linjat 3 ja 9), itälaidalla Fleminginkadulla bussipysäkki (51) ja taksiasema. Puiston vieressä Fleminginkadun toisella puolella sijaitsee Kallion kirjasto. Puisto rajoittuu pohjoisessa Agricolankatuun. Myös paloasema on lähellä.

Puiston aiemmat, vuonna 1901 käyttöön otetut ja vuonna 1928 virallistetut nimet olivat Agricolan puistikko – Agricolaskvären. Nimiksi vaihdettiin Karhupuisto – Björnparken vuonna 1956. Nimenmuutoksella pyrittiin välttämään sekaantumista Eirassa sijaitsevaan Agricolan kirkkoon ja sen vieressä olevaan puistoon (nykyisin Tehtaanpuisto).

Karhupuisto mainitaan useissa Sir Elwoodin hiljaisten värien lauluissa. Karhupuisto esiintyy myös useasti televisiossa YLE:n draama-sarjassa Kotikatu. Laulaja Aarne Tenkanen levytti vuonna 1996 kappaleen "Karhupuiston boogie woogie".

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Helsingin kaupungin rakennusvirasto: Karhupuisto 
 Mesikämmen muurahaispesällä
 Karhupuiston lippakioskin kotisivut

Helsingin puistot
Kallio
Etsijä

Etsijä on vuonna 1908 perustettu kristillinen mielipide- ja kulttuurilehti. Sitä julkaisee Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto (SKY), joka on itsenäinen opiskelijajärjestö. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Etsijä ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1908. Sille myönnettiin kirkon tiedonvälityspalkinto vuonna 1995.

Etsijän toimituskunta koostuu pääosin opiskelijoista ja nuorista aikuisista. Lehti on käsitellyt viime aikoina monenlaisia aihepiirejä: uskontoa, politiikkaa, filosofiaa ja kirjallisuutta. Julkaistujen artikkelien tyyli on usein pohdiskeleva ja esseemäinen. Lisäksi Etsijä on julkaissut ajankohtaisten ja tunnettujen henkilöitten haastatteluja. Etsijä on Kulttuuri-, mielipide-, tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.

Lehden linja 
Etsijän tavoitteena on viime aikoina ollut muuttaa linjaansa yhä dialogisemmaksi. Se haluaa olla keskustelun välittäjänä kristittyjen ja muita katsomusta edustavien välillä. Omaa linjaansa Etsijä kuvaa seuraavasti: 

"Pelkän kliseisen kriittisyyden sijaan lehden päämääräänä on löytää jotain mihin uskoa ja sitoutua ilman älyllistä itsepetosta, olivat kyseessä sitten uskonnolliset, taiteelliset tai poliittiset ihanteet. Leimoilla ja identiteeteillä ei ole merkitystä, sillä Etsijä haluaa olla keskustelun väline uskoville ja uskonnottomille. Keskustelun hyveinä se pitää 1) ymmärtämistä, aitoa pyrkimystä tavoittaa ne syyt ja kokemukset joiden perusteella toista mieltä olevat ovat päätyneet kantaansa ja  

2) avoimuutta, uskallusta ilmaista rohkeasti omat kantansa ja perusteensa ilman turhaa sovittelevuutta ja miellyttämisen halua."

Etsijän ruotsinkielinen sisarlehti on Ad Lucem.

Etsijän päätoimittajia
1963 Esko Rintala 
1965 Juhani Simojoki 
1968 Martti Lindqvist
1970–72 Varpu Sintonen
Heikki Palmu
1978-79 Pauli Välimäki 
1995 Marianne Heikkilä, Taneli Heikka ja Jari Jolkkonen
1998–2000 Antti Nylén
 Miira Sippola
2003–2004 Juhana Torkki
2007 Henri Järvinen
2010 Emilia Helavuo
2012 Samuel Salovuori
2014 Pekka Pennanen
2015 Johanna Salmi ja Olli-Pekka Toivanen
2016 Johanna Salmi

Lähteet

Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Vartija (lehti)

Vartija on aatteellisiin ja taloudellisiin organisaatioihin sitoutumaton mielipidelehti. Lehti ilmestyy 6 kertaa vuodessa. Lehden tunnus oli pitkään Ihminen, uskonto, yhteiskunta. Tunnuslausetta muutettiin vuoden 2011 alusta muotoon Ihminen – usko – kulttuuri. Vuodesta 2017 lehti on ilmestynyt ainoastaan e-lehtenä, sillä sitä julkaisevan yhdistyksen voimavarat eivät ole riittäneet paperilehden julkaisuun.

Vartijan alkuperäinen ohjelmanjulistus kuului, että se on "kirkollinen lehti, yleistajuisesti esittävä niitä kysymyksiä, jotka koskevat kirkkoa, sen sisällistä elämää ja sen suhdetta valtiollisiin sekä yhteiskunnallisiin oloihin". Tuolloin se myös selvästi ilmaisi, että "kaikki muut puolueet ovat kirkolle enemmän tai vähemmän vastenmielisiä paitsi ”vanhain” johtama kansallinen puolue". Nykyisen ohjelman mukaan siinä kirjoittavat asiantuntijat teologiasta, uskontotieteestä, filosofiasta, psykologiasta, maailmankuvista, kulttuurista ja yhteiskunnasta. Kirjoitusten pääpaino on ollut teologiassa, mutta näkyvästi ovat olleet esillä myös filosofia, uskontotiede sekä ihmis- ja yhteiskuntatieteet. Vartijan yhteiskunnallinen painoarvo on ollut merkittävä erityisesti 1960-luvulla, jolloin se oli yksi nuorisoradikalismin äänitorvista. 

Vartijalla on kaksi päätoimittajaa: Matti Myllykoski (1998–) ja Mikko Ketola. Lehdellä on toimitusneuvosto. Lehteä julkaisee Vartijan kannatusyhdistys ry. 

Vartija on perustettu 1888.

Vartijan päätoimittajia
Lehden aloittaessa 1888 sen vastaava toimittaja oli Elis Bergroth, ja hän jatkoi tehtävässä 1906 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
 Lauri Ingman 1906–1918
 Antti J. Pietilä 1919–1932
 Aapeli Saarisalo 1933–1940
 Yrjö E. Alanen 1941–1944
 Martti Simojoki 1945–1951
 Erkki Niinivaara 1952–1970
 Antti Alhonsaari 1971–1978
 Simo Knuuttila 1979–1985
 Matti Paloheimo 1979–1981
 Irja Askola 1982–1985
 Heikki Kirjavainen 1985–1988
 Ansa Kirjavainen 1985–1988
 Heikki Räisänen 1989–2000
 Martti Mäkisalo 1989–2008
 Matti Myllykoski 2001–
 Leo Näreaho 2008–2009
 Mikko Ketola 2010–

Lähteet
 Martti Mäkisalo: 120 vuotta suomalaista kirkko- ja kulttuurihistoriaa

Viitteet

Aiheesta muualla

Vartijan kotisivut

Vartija
Vartija
Havu

Havu voi tarkoittaa seuraavia:

 havu, havupuun oksa neulasineen
 Havu, suomalainen etunimi
 HAVU Gaming, suomalainen elektronisen urheilun seura.
 Havu, sukunimenä:
 Gustaf Evert Havu, ent. Falck (1864–1935), suomalainen Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos ja varapresidentti
 Ilmari Havu (1895–1967), suomalainen ensyklopedisti ja kirjallisuushistorioitsija
 Johan Viktor Havu, ent. Falck (1862–1949), suomalainen Turun hovioikeuden varapresidentti
 Jukka Havu (s. 1951), suomalainen ranskan kielen professori
 Teijo Havu (1916–2008), suomalainen kääntäjä
 Toini Havu (1908–1998), suomalainen kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko
 Väinö Havu (1933–2020), suomalainen lääkäri ja professori.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Jouni Kalliokoski (pesäpalloilija)

Jouni Kalliokoski (s. 17. kesäkuuta 1977 Kuortane) on suomalainen pesäpalloilija. Kalliokoski edusti pesäpallourallaan Alajärven Ankkureita ja Jyväskylän Kiriä. Kasvattajaseura oli  Kuortaneen Kunto. Hänen pelipaikkansa oli lukkarin. Peliura päättyi vuonna 2001.

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Killbox 13

Killbox 13 on thrash metal -yhtye Overkillin vuonna 2003 ilmestynyt, järjestyksessään kolmastoista albumi.

Kappaleet

Kokoonpano

Bobby "Blitz" Ellsworth – laulu
D.D. Verni – basso
Dave Linsk – lead- ja rytmikitara
Derek Tailer – rytmikitara
Tim Mallare – rummut

Overkillin albumit
Vuoden 2003 albumit
Yhteysalus

Yhteysalus on sotilas- tai siviilikäyttöön rakennettu tai valmiista aluksesta muutettu kuljetusalus, jonka tehtävänä on kuljettaa ihmisiä ja tavaraa saaristoissa oleviin asutuksiin tai linnakkeisiin. Nämä alukset eroavat lautoista siinä suhteessa, että ne voivat liikennöidä vapaasti normaalireitistään poiketen ja ovat pääsääntöisesti huomattavan paljon merikelpoisempia kuin suojaisille ja suhteellisen lyhyille reiteille tarkoitetut lautat.

Aiemmin Suomessa siviilikäytön yhteysalukset kuuluivat Merenkulkuhallitukselle; suurin osa siirtyi valtiojohtoiselle Arctia Shipping-varustamolle ja nykyään monet ovat yksityisiä; maailmalla käytäntö vaihtelee julkisesta vallasta yksityisiin varustamoihin tai omistajiin, maasta riippuen. Suomessa ensimmäiset julkisen vallan omistamat yhteysalukset olivat S/S Dragsfjärd ja sen korvannut S/S Aranda.

Tunnetuksi ja arvossa pidetyksi ehti tulla vuoteen 1944 saakka Suomenlahden ulkosaaria palvellut s/s Suursaari.

Asevoimien yhteysalukset

Puolustusvoimien yhteysaluksia on runsas kirjo; merkittävin ryhmä on Valas-luokka, joka pystyy kuljettamaan peräkannellaan yhden kolmiakselisen kuorma-auton tai vastaavan määrän pienempiä ajoneuvoja. Aluksia on neljä eli Valas, Vahakari, Vaarlahti ja Vänö; ne on sijoitettu rannikkotykistön linnakkeiden yhteysaluksiksi. Kaikki ovat jäävahvistettuja ja pystyvät toimimaan myös jäänmurtajan tehtävissä tarpeen vaatiessa.

Kelirikkoalukset
Myös pienempiä yhteysaluksia, mm. rannikkotykistölle rakennettu kuusi alusta käsittävä Hauki-luokka (Hauki, Hakuni, Havouri, Hankoniemi, Hirsala, Houtskär), joka pystyy liikkumaan kokoisiaan huomattavasti vahvemmissa jäissä, on rakennettu nimenomaan kelirikkoajan liikennettä varten. Näitä aluksia kutsutaan nimikkeellä kelirikkoalus. 

Merivartiostolla on vastaavia teräsrunkoisia aluksia runsaasti; niistä on perinteisesti käytetty lyhennettä RV eli rautavene (epävirallinen kutsumanimi "rautaville").

Samoin luotsien perinteinen haminalaiskutteri on nimenomaan kelirikkoalus.

Norjassa vastaavia aluksia on runsaasti; ne ovat pitempien yhteysvälien vuoksi huomattavasti suurempia, jotka pystyvät kuljettamaan pienehkön maastokuorma-auton tai vastaavan ajoneuvon peräkannellaan avomerioloissa; näitä aluksia käytetään maan ulkosaariston yhteystehtäviin.

Huippuvuorille liikennöidään tarkoitukseen erikseen rakennetuilla jäävahvistetuilla aluksilla, jotka pystyvät kuljettamaan ajoneuvoja, koska alueen olosuhteet vaativat sitä.

Lähteet
 Visa Auvinen: Leijonalippu Merellä

Laivatyypit
Ahvenanmaan-mestaruusturnaus

Ahvenanmaan mestaruusturnaus on jokavuotinen jalkapalloturnaus, johon osallistuvat ahvenanmaalaiset jalkapallon seurajoukkueet. Turnauksessa on eri tasoisia divisioonia ja 1. divisioonassa pelaa neljä joukkuetta, jotka ratkaisevat mestaruuden kohtalon. Ottelut pelataan 2x40-minuuttisina ja käytössä on rajaton määrä pelaajavaihtoja. Turnausta on hallinnut maarianhaminalainen Veikkausliigajoukkue IFK Mariehamn, joka on voittanut mestaruuden 38 kertaa vuosi 2010 mukaan luettuna. Se on napannut mestaruuden kolmenatoista viime vuotena.

Turnaus 2007

Turnaus 2008

Turnaus 2009

Turnaus 2010

Suomen jalkapallokilpailut
M
Väyläalus

Väyläalus tai väylänhoitoalus on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.

Väyläalukset Suomessa 

Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin Seili-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastusaluksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus Saaristo (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva Suunta (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).

Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli Seili ja Letto, kolme keskikokoista eli Sektori, Kummeli ja Linja sekä kolme pienempää Oili-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.

Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.

Lähteet 
 meritaito.fi
 Visa Auvinen, toimittanut (1983): Leijonalippu merellä. ISBN 951-95781-1-0.
 Merenkulkulaitoksen toimintakertomukset
 http://www.fma.fi/toiminnot/merikartoitus/mittaus/alukset.html#

Aiheesta muualla 

Laivatyypit
Tila-auto

Tila-auto (, MPV) tarkoitti aiemmin pakettiautoista tehtyjä henkilöautomuunnoksia, mutta nykyään tila-autot ovat aivan oma luokkansa. Suurimmat tila-autot saattavat yhä perustua pakettiautoihin, mutta keskikokoiset ja pienet tila-autot perustuvat usein tavallisiin B- ja C-segmentin autoihin. Nykyisen tila-autojen esiinmarssin Euroopassa aloitti Renault Scénic 1990-luvun lopussa. Tila-autot ovat sedan-, hatchback- ja farmarimalleja korkeampia.

Suuria tila-autoja

Englanniksi minivan tai large MPV.
Chevrolet Trans Sport
Chrysler Grand Voyager
Chrysler Pacifica
Dodge Caravan
Ford Galaxy
Ford S-Max
Ford Aerostar
Ford Freestar
Fiat Ulysse / Citroën C8 / Lancia Phedra / Peugeot 807 eli ”Eurovanit”
Hyundai Trajet
Kia Sedona (Kia Carnival)
Mazda MPV
Peugeot 5008
Renault Espace ja Renault Grand Espace
SEAT Alhambra
Toyota Previa
Volkswagen Sharan

Keskikokoisia tila-autoja 

Englanniksi compact MPV, perustuvat yleensä C-segmentin automalleihin.

Citroën C4 Picasso (perustuu Citroën C4:ään)
Fiat Multipla
Ford C-Max (perustuu Ford Focukseen)
Honda FR-V
Mazda5
Opel Zafira (perustuu Opel Astraan)
Renault Scénic (perustuu Renault Méganeen)
Toyota Avensis Verso (perustuu Toyota avensikseen) 
Toyota Corolla Verso (perustuu Toyota Corollaan)
Volkswagen Touran (perustuu Volkswagen Golfiin)
Mitsubishi Grandis
Mitsubishi Space Wagon
Chevrolet Orlando
Kia Carens

Pieniä tila-autoja

Englanniksi mini MPV, perustuvat yleensä B-segmentin automalleihin.
Citroën C3 Picasso (perustuu Citroën C3:een)
Fiat Idea (perustuu Fiat Puntoon)
Nissan Note
Opel Meriva (perustuu Opel Corsaan)
Renault Modus
Škoda Roomster (perustuu Škoda Fabiaan)
Toyota Yaris Verso (perustuu Toyota Yarikseen)

Katso myös 
 Sedan
 Farmariauto
 Hatchback

Auton korimallit
Valoelin

Valoelin on rauhanen, joka on joillakin, etenkin meressä elävillä, eläimillä. Madoilla, äyriäisillä ja nilviäisillä valoa syntyy rauhaseritteen joutuessa kosketuksiin veden hapen kanssa. Joillakin kehittyneemmillä eläimillä on valoa säteileviä fotogeenisiä soluja, ja niillä on lisäksi heijastin, valon kohdistava linssi ja joskus jopa värisuodatin. Syvänmeren kalmarit voivat peittää elimen varjostimella. Toisinaan valoa synnyttävät symbioottiset bakteerit, jotka käyttävät valoelimen eritettä ravinnoksi. Tällaiset elimet valaisevat jatkuvasti. Niitä on esimerkiksi mustekaloilla ja luukaloilla.

Joillakin kalalajeilla, kuten kroteilla, elimen tarkoitus on houkutella saaliit lähelle, ettei kalan tarvitse itse metsästää saalistaan. Syvänmerenkalat käyttävät yleisesti valoelimiä täkyinä. Syvänmerenkrottien houkutuselintä nimitetään escaksi. Täky on syvänmerenkroteille elintärkeä, joten kalan täytyy nopeasti syödä saalis, ennen kuin saalis ehtii syödä houkutuselimen.

Katso myös 
 Bioluminesenssi.

Lähteet 

Valoilmiöt
Rauhaset
Ma’ruf al-Bakhit

Ma’ruf al-Bakhit (, s. 1947) on jordanialainen poliitikko, joka on toiminut kahdesti maan pääministerinä (2005–2007, 2011). Ennen pääministerin virkaa hän oli ollut Jordanian suurlähettiläs Turkissa ja Israelissa sekä kansallinen turvallisuuspäällikkö.

Hän on al-Abbadi-heimosta, joka on Jordanian toiseksi suurin ja syntynyt Mahisissa, 10 kilometriä pääkaupungista Ammanista. Hän liittyi Jordanian asevoimiin 1964 ja jätti asevoimat 1999 kenraalimajurina. Al-Bakhit on suorittanut maisterin tutkinnon Etelä-Kalifornian yliopistossa ja tohtorin tutkinnon Lontoon yliopistossa.

Helmikuussa 2011 kuningas Abdullah II nimitti al-Bakhitin toistamiseen pääministeriksi. Hän korvasi erotetun Samir al-Rifain. Oppositio oli vaatinut al-Rifain erottamista, mutta se ei ole tyytyväinen myöskään al-Bakhitin valintaan uudeksi pääministeriksi, sillä hän oli toteuttamassa manipuloiduiksi väitettyjä vuoden 2007 parlamenttivaaleja. Abdullah II erotti al-Bakhitin lokakuussa 2011, kun parlamentti oli vaatinut hänen eroaan. Al-Bakhitia syytettiin virkakaudellaan uudistusten hitaasta toteuttamisesta.

Lähteet 

Jordanian pääministerit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Gulassi

Gulassi () on Unkarista lähtöisin oleva, paprikalla maustettu liharuoka. Gulassi on suosittu ruokalaji Unkarissa ja sen naapurimaissa sekä Balkanilla. Unkarin kielen sana gulya tarkoittaa "paimen".

Perinteisesti Unkarissa gulassi valmistetaan pilkotusta naudanlihasta, se maustetaan sipulilla, paprikajauheella ja suolalla sekä kasviksilla.

Gulassia on Suomessa kutsuttu myös nimellä paprikahöystö. Vasikanlihasta tehtynä se on tunnettu nimellä wieniläishöystö (, häränlihasta tehtynä nimellä goulasch de bœuf ja porsaanlihasta valmistettuna nimellä goulasch de porc). Itävaltalaisessa gulassissa raa’at perunakuutiot lisätään haudutuksen loppuvaiheessa kypsymään gulassin liemessä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Raholan syötäviä sanoja: Gulassi

Liharuoat
Unkarilainen keittiö
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heretic

Heretic on Raven Softwaren ja id Softwaren julkaisema FPS-peli. Heretic julkaistiin 23. joulukuuta 1994. Heretic sijoittuu keskiaikaiseen fantasiamaailmaan, jossa kolme pahaa käärmeratsastajaa (The Serpent Riders) ovat kaapanneet vallan. Pelaaja on yksinäinen sidhe-haltia, Corvus, joka ryhtyy taistoon käärmeratsastaja D'Sparilia vastaan. Pelimaailmassa sidhet on julistettu harhaoppisiksi muiden kansojen alistuessa käärmeratsastajien tahtoon, mistä pelin "kerettiläistä" merkitsevä nimi on peräisin.
 
Peli on toteutettu Doomin pelimoottorilla, mutta miljöö on vaihdettu scifistä fantasiaan. Uusina piirteinä Doomiin verrattuna pelaaja pystyy katsomaan ylös- ja alaspäin sekä erikoisesineen avulla lentämään. Lisäksi pelaajan ei ole pakko käyttää kaikkia löytämiään esineitä heti, toisin kuin Doomissa.

Pelistä julkaistiin myöhemmin paranneltu laitos Heretic: Shadow of the Serpent Riders, joka lisäsi peliin kaksi uutta episodia. Peli sai jatko-osia: pelit Hexen: Beyond Heretic ja Hexen II kertoivat kahden muun maailman taistelusta kahta jäljellä olevaa käärmeratsastajaa (Koraxia ja Eidolonia) vastaan, kun taas Heretic II jatkoi Hereticin sankarin tarinaa. Edeltäjästään poiketen tämä peli oli kolmannen persoonan toimintapeli.

Aiheesta muualla 
 
 Heretic Raven Softwaren sivuilla
 Heretic id Softwaren sivuilla

Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Linux-pelit
MS-DOS-pelit
Mac OS -pelit
Raven Softwaren videopelit
Vuoden 1994 videopelit
Bettina S.

Bettina S. on Bettina Sågbomin juontama ruotsinkielinen keskusteluohjelma. Sen tuottaa Yle Fem. Ohjelman ensimmäinen jakso lähetettiin 9. syyskuuta 2002. Bettina S. sai parhaan viihdeohjelman Venla-palkinnon vuonna 2003.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bettina S.:n kotisivu  

Keskusteluohjelmat
Ruotsinkieliset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Ève Curie

Ève Denise Curie Labouisse (6. joulukuuta 1904 Pariisi – 22. lokakuuta 2007) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli Marie ja Pierre Curien toinen tytär. Curie julkaisi äitinsä kuoleman (1934) jälkeen tämän elämäkertateoksen Äitini Marie Curie ("Madame Curie").

Curie muutti vuonna 1940 Englantiin ja julkaisi vuonna 1945 maailmansotakokemuksiinsa pohjautuvan kronikan Journey Among Warriors. Hän avioitui vuonna 1954 yhdysvaltalaisen diplomaatin Henry Richardson Labouisse Jr.:n (1904–1987) kanssa.

Curie nimitettiin vuonna 1952 Naton pääsihteerin erikoisneuvonantajaksi. Ève Curielle myönnettiin 13. heinäkuuta 2005 Kunnialegioonan merkki.

Lähteet 

Ranskalaiset kirjailijat
Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Luettelo käynnissä olevista sodista

Luettelo käynnissä olevista sodista käsittää maailmassa meneillään olevat aseelliset konfliktit.

Meneillään olevan aseellisen konfliktin määritelmä on että sen yhteenotoissa kuolee vuosittain vähintään 25 ihmistä. Mikäli konflikti on pysähtynyt rauhallisempaan vaiheeseen, kutsutaan sitä jäätyneeksi konfliktiksi.

Eri järjestöt määrittelevät konfliktit eri tavoin. Uppsalan yliopiston konfliktiohjeman ja englantilaisen International Institute for Strategic Studiesin mukaan maailmassa on meneillään ainakin 40 eri konfliktia ja sotaa.

Yli 10 000 kuolemaa vuosittain

Yli 1 000 kuolemaa vuosittain

Yli 100 kuolemaa vuosittain

Lähteet

Aiheesta muualla
Uppsala Conflict Data Program Upsalan yliopisto  
CrisisWatch International Crisis Group 
Armed Conflict Database International Institute for Strategic Studies 
Konflikter Svenska FN-förbundet 

Käynnissä olevista sodista
Karen Aabye

Karen Aabye (19. syyskuuta 1904 Kööpenhamina – 16. syyskuuta 1982 Bagsvaerd) oli tanskalainen arvostettu kirjailija ja journalisti. Häneltä on ilmestynyt tanskaksi peräti 41 teosta, joista on suomennettu ainakin:

 Aurinko kiertää rataansa (Vi skall ikke ha penge tillbage) Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki, Painettu Mikkeli 1945, Oy Vapauden kirjapaino. Tanskan kielestä suomentanut Juho Tervonen
 perheromaanisarja Kolme Sydäntä (Det skete vid Kisum Bakke)
 Käy Aurinkoa kohden (Kvinde gaar mod solen)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aabyen koko tuotanto
Tanskalaiset kirjallisuuspalkinnot vuodelta 1961

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Christian Sibelius

Christian Sibelius (28. maaliskuuta 1869 Hämeenlinna – 2. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja psykiatrian uudistaja.

Ammattiura
Sibelius nimitettiin psykiatrian dosentiksi Helsingin yliopistoon vuonna 1900. Hän kuului Alexander Homénin koulukuntaan ja toi neurologiaa Lapinlahden, Kivelän ja Marian sairaalaan. Hänen väitöstutkimuksensa ohjaajana toimi Homén, ja tutkielma käsitteli selkäytimen patologiaa; väitöskirja tunnustettiin erittäin ansiokkaaksi. Vuonna 1904 Sibeliuksesta tuli Lapinlahden mielisairaalan ylilääkäri ja vuonna 1908 Helsingin yliopiston psykiatrian ylimääräinen professori. Hän perusti Lapinlahteen neuropatologisen laboratorion ja hänen johdollaan sai alkunsa Suomen Psykiatriyhdistys vuonna 1913.

Huolimatta työstään mielisairaalan ylilääkärinä Sibelius selitti vuonna 1911 tietokirjaan Oma maa tekemässään artikkelissa, että terveyden ja mielisairauden välimaastoon sijoittuvat ihmiset ovat "degeneroituneita" ja "ehdottomasti ala-arvoisia yhteiskunnan jäseniä". 

Christian Sibeliuksen aloitettua ylilääkärinä Lapinlahdessa luovuttiin pakkokeinoista (jalkaraudat, oksennuttaminen, kuumat kylvyt) hoidossa kokonaan. Myös hoitomuotoja sekä sairaalan tiloja uudistettiin inhimillisemmiksi.

Henkilöhistoria 
Sibeliuksen isä, Hämeenlinnan kaupunginlääkäri Christian Gustaf Sibelius, kuoli 47-vuotiaana lavantautiin heinäkuussa 1868 ennen Christianin syntymää. Äiti oli Pyhäjoen rovastin tytär Maria Charlotta (o.s. Borg) (1841–1897). Jean-veljen lisäksi Christian Sibeliuksella oli sisar, opettaja Linda Maria (1863–1932), jonka mielenterveys horjui. Hän sairastui kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön ja kuoli Nikkilän mielisairaalassa.  

Sibeliuksen puoliso oli kirjailija Nelma Sibelius (Kaino Ihanelma o. s. Swan) (1878–1970) ja heille syntyi neljä lasta.  Kaarina Marjatta Ahlström (1901–1989), Johannes (Jussi) Gustaf Christian (1904–1940), Rita (Riitta) Elisabeth Wangel (1907–2004) ja Harry Christian (1910–1951).   

Riitta Sibeliuksesta tuli sekä silmä- että reumatauteihin erikoistunut lääkäri. Hän avioitui neurologian erikoislääkäri Gustaf Adolf Wangelin (1894–1973) kanssa. 

Christian Sibelius oli, kuten veljensä Jean Sibelius, lahjakas kamarimuusikko ja esiintyikin nuorena veljensä kanssa.

Lähteet
 
 Arno Forsius: Houruinhoidosta mielenterveystyöhön – lyhyt katsaus psykiatrian vaiheisiin
 HUS: Neurologia erkaantuu psykologiasta 
 Terveysportti: Suomen neurologian vaiheita

Viitteet

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset neurologit
Suomalaiset sellistit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Pyrophorus

Pyrophorus on eräs seppäkuoriaisiin (Elateridae) kuuluva suku. Pyrophorus-suvun kuoriaiset loistavat pimeässä elimistössään kemiallisessa reaktiossa valmistuvan valon avulla (bioluminesenssi), kuten eräs tutumpi kovakuoriainen eli kiiltomato, tosin ne eivät hehku niiden tapaan vaan loistavat taukoamatta. Suvun edustajilla on kaksi loistavaa pistettä. Lajit pystyvät muuttamaan loistonsa voimakkuutta, ne loistavat kirkkaammin vaaran uhatessa. Suvun edustajia voi tavata ainoastaan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Amerikasta. Sukuun kuuluu monia lajeja.

Aikuiset käyttävät ravintonaan siitepölyä ja joskus pieniä hyönteisiä. Toukat syövät kasvien osia ja selkärangattomia, mukaan lukien toisia toukkia. Naaras munii munat maan sisään tai päälle. Myös munat ja niistä kuoriutuvat toukat loistavat hieman. Ne kasvavat hitaasti ja toukka-aste kestää joitain vuosia ennen koteloitumista.

Aiheesta muualla
YouTube-video Argentiinassa tavatusta loistavasta suvun edustajasta
ITIS: Pyrophorus 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Pyrophorus 
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Pyrophorus 

Erilaisruokaiset
Orlan-luokan taisteluristeilijä

Projekti 1144 Orlan (Kirov-luokka) on Venäjän laivaston ydinkäyttöisten ohjusristeilijöiden  () muodostama alusluokka, jonka alukset ovat laivaston suurimpia ja voimakkaimpia. Ne toimitettiin alun perin Neuvostoliiton laivastolle. Joissain yhteyksissä niitä on nimitetty taisteluristeilijöiksi aluksen koon mukaan. Länsimaissa luokkaa kutsutaan Kirov-luokaksi ensimmäisen aluksen mukaan.

Suunnittelu 
Alukset ovat 252 metriä pitkiä. Niiden pääaseistuksena on pääkannen alle sijoitettuna 20 P-700 Granit -ohjusta (). Lisäksi aluksissa on vahva ilmapuolustus, 12x8 (yht 96) pitkän matkan S-300-ohjusta ja kaksi Osa-MA -laukaisinta, joihin on 40 ohjusta. Ensimmäisissä aluksissa oli kahdeksan 30 mm AK-630-tykkiä, jotka myöhemmissä aluksissa korvattiin CADS-N-1 Kaštanilla. Tykkiaseistuksena on 130 mm AK-130 (paitsi Kirov) ja sukellusveneiden torjuntaan kymmenen 533 mm torpedoputkea ja Udav-1 ja RBU-1000 -syvyysraketinheittimet.

Alukset 

Neljästä rakennetusta aluksesta vain Pjotr Veliki on käytössä. Amiraali Nakhimov on peruskorjauksessa ja suunnitelmien mukaan aluksen pitäisi palata palvelukseen 2012. Venäjä suunnittelee myös Amiraali Lazarevin peruskorjausta, mutta sen toteutuminen ei ole varmaa. 

 Admiral Ushakov, alun perin Kirov – poistettu käytöstä 2001
 Admiral Lazarev, alun perin Frunze – reservissä, odottaa päätöstä mahdollisesta peruskorjauksesta
 Admiral Nahimov, alun perin Kalinin – peruskorjauksessa, palaa palvelukseen 2011 tai 2012
 Pjotr Veliki (Pietari Suuri), alun perin Juri Andropov – palveluksessa
 Kuznetsov, ennen nimillä: Admiral Flota Sovetskogo Soyuza Kuznetsov, Dzerzhinsky ja Oktyabrskaya Revolutsiya – ei rakennettu valmiiksi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirov Class (Type 1144.2) (Peter the Great) Heavy Missile Cruiser, Russia (naval-technology.com)
 Globalsecurity.org: Kirov class
 Mark Meredithin valokuvia aluksista
 Tietoa venäjäksi
 navsource.narod.ru: Kolme luokan alusta yhteiskuvassa
Pentti Salmi (vuorineuvos)

Veli Pentti Tapio Salmi (14. helmikuuta 1930 Multia – 2. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja talouselämän vaikuttaja. Hän oli koulutukseltaan ekonomi.

Salmi oli Enson toimitusjohtaja 1975–1988 ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja 1983–1992. Hänet tunnettiin innokkaana metsästäjänä ja golfin harrastajana.


Huomionosoitukset 
 Kauppatieteiden kunniatohtori, Helsingin kauppakorkeakoulu 1991

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pentti Salmen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Kaarle-kuninkaan metsästys

Kaarle-kuninkaan metsästys () on Fredrik Paciuksen säveltämä ooppera. Libreton kirjoitti Sakari Topelius. Kaarle-kuninkaan metsästys on ensimmäinen suomalainen ooppera. Se sai ensi-iltansa harrastelijavoimin Helsingissä 24. maaliskuuta 1852 Engelin teatteritalossa. Hankkeeseen osallistui 120 osanottajaa. Oopperan tekijät saivat suurta kansallista huomiota, ja teosta esitettiin puolenkymmentä kertaa. Esityksiin myytiin 5 000 lippua, mikä oli siihen aikaan paljon. Ooppera esitettiin myös Kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa 1. joulukuuta 1856.

Oopperan ensiesitys vuonna 1827 valmistuneessa Engelin teatteritalossa edisti Helsingin uutta teatteritalohanketta. Ensi-illan jälkeisessä illanvietossa aloitettiin osakkeiden merkintä uutta teatterirakennusta varten, ja Nya Teatern vihittiin käyttöön vuonna 1860.

Oopperan solistina kalastajatyttö Leonoran osassa esiintyi Hanna Sofia Falkman (1824–1882).

Oopperan tapahtumat sijoittuvat nuoren Kaarle-kuninkaan metsästysretkelle Ahvenanmaalle vuonna 1672, ja kuninkaan seurueessa juonitaan vallankaappausta. Romanttisen tarinan teemoja ovat kunnianhimo, rakkaus ja valta.

Ooppera esitettiin ensimmäisen kerran suomeksi Viipurissa 7. maaliskuuta 1905. Oopperan suomenkielinen version levyttivät ensimmäisen kerran vuonna 2004 Porin Ooppera ja Pori Sinfonietta. Kapellimestarina levytyksellä oli Ari Rasilainen.

Lähteet 
 MUHI: Artikkelisarja: Keisariajan alkuvuosikymmenet – Ooppera ja laulunäytelmä
 FIMIC: Suomalainen oopperamusiikki 
 Kirja Kansa, ooppera ja Kaarle-kuningas.
 
 Koivisto, Juhani: Kansa. ooppera ja Kaarle-kuningas. 2007.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kaarle kuninkaan metsästys. Ensimmäinen kotimainen ooppera, Suomen Kuvalehti, 19.03.1932, nro 12-13, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Ruotsinkieliset oopperat
1850-luvun musiikkiteokset
Ooppera Suomessa
Zachris Topeliuksen teokset
Fredrik Paciuksen teokset
Uusklassinen musiikki

Uusklassinen musiikki eli neoklassinen musiikki on 1900-luvun alussa syntynyt länsimaisen taidemusiikin tyylisuunta, jonka perustajana pidetään Igor Stravinskia. Uusklassisessa musiikissa pyrittiin eroon 1800-luvun saksalaisesta romantiikasta, erityisesti Wagnerin vaikutuksesta, ja haettiin vaikutteita klassismin ja erityisesti barokin musiikista. Stravinski kuvasi suhdettaan wagnerilaiseen romantiikkaan toteamalla: ”Emme pääse mihinkään siitä, että wagnerilainen draama on pelkkää pöyhkeilyä.” Uusklassiselle musiikille tyypillistä on pyrkimys objektiivisuuteen ja asiallisuuteen. Musiikki on usein tanssinomaista, ja siinä on barokkimusiikin innoittama selkeä rytmiikka.

Tunnetuimpia uusklassisia säveltäjiä ovat Igor Stravinski, Paul Hindemith, ranskalainen Les Six-ryhmä ja Benjamin Britten. Suomalaisista säveltäjistä Einar Englund, Yrjö Kilpinen, Einojuhani Rautavaara ja Uuno Klami ovat säveltäneet myös uusklassista musiikkia, Ensio Kosta uusklassisistista viihdemusiikkia.

Lähteet 
 Sibelius-Akatemia: Neoklassismi 
 Sibelius-Alatemia: Uusklassinen 

1900-luvun taidemusiikki
Klassismi
Seulonnan keskeiset artikkelit