joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alfonso Portillo

Alfonso Antonio Portillo Cabrera (s. 24. syyskuuta 1951 Zacapa) on guatemalalainen poliitikko. Hän toimi Guatemalan presidenttinä 2000–2004.

Portillo opiskeli lakia ja taloustiedettä Meksikossa Universidad Autónoma de Guerrerossa Chilpancingossa, sekä väitteli taloustieteestä Universidad Nacional Autónoma de Méxicossa (UNAM). 1970-luvun lopulta hän kytköksissä vasemmistolaisiin intiaanijärjestöihin. Vuonna 1982 hän ampui kaksi miestä eräissä juhlissa Meksikossa ja joutui pakenemaan maasta (rikos vanheni 1995).

Portillo on populisti, joka liittyi Guatemalaan palattuaan 1989 ensin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, pääsi sitten 1994 parlamenttiin kristillisdemokraattien ehdokkaana ja liittyi 1995 entisen diktaattori Efraín Ríos Monttin oikeistopuolueeseen Frente Republicano Guatemalteco.

Hän pyrki presidentiksi 1995 ja uudelleen 1999. Hän sai 68 prosenttia äänistä vuoden 1999 vaalien toisella kierroksella, jolla vastassa oli PAN-puolueen Oscar Berger. Vaalikampanjassaan hän vakuutti pitävänsä kovilla otteilla yllä lakia ja järjestystä, ja hän sai ääniä varsinkin kaupunkien lukutaitoiselta vähemmistöltä.

Kriitikot syyttivät häntä Ríos Monttin nukkehallitsijaksi ja hän tuki kansanmurhasta syytettyä Ríos Monttia seuraajakseen. Kautensa päätyttyä 2004 ja menetettyään syytesuojan Portillo pakeni Meksikoon. Lokakuun lopussa 2006 Meksikon viranomaiset suostuivat palauttamaan hänet Guatemalaan lahjusoikeudenkäyntejä varten. Häntä syytetään mm. 15,7 miljoonan dollarin häviämisestä puolustusministeriön varoista. Kaiken kaikkiaan Portillon hallintokautta pidetään yhtenä viime aikojen pahimmista lahjontatapauksista latinalaisessa Amerikassa.

Lähteet 
 Señior Portillon iso urakka, Ulkoasiainministeriö, Kehitys-Utveckling, 17.5.2000

Viitteet 

Guatemalan presidentit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Rayo Vallecano

Rayo Vallecano de Madrid on jalkapalloseura Vallecasin alueelta Espanjan pääkaupungista Madridista. Seura perustettiin vuonna 1924, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Seuran kotistadion on noin 15 000 -paikkainen Estadio de Vallecas.

Rayo Vallecanon menestys on ollut paljon vaatimattomampaa kuin sen paikallisvastustajien Realin ja Atléticon. Seura nousi pääsarja Primera Divisióniin ensimmäistä kertaa kaudeksi 1977–1978, ja piti paikkansa kolmen kauden ajan. 1980-luvun Rayo Vallecano vietti Segunda Divisiónissa ja 1990-luku oli seuralle aaltoliikettä Primera Divisiónin ja Segunda Divisiónin välillä. Noustuaan Juande Ramosin valmentamana takaisin pääsarjaan kaudeksi 1999–2000 Rayo jopa johti sarjaa neljän kierroksen ajan ja sijoittui lopulta historiallisesti yhdeksänneksi.

Vuonna 2000 Rayo Vallecano sai Uefan Fair Play -arvonnassa paikan kauden 2000–2001 Uefa-cupiin, jossa se pudotti Constel·lación, Molden, Viborgin, Lokomotiv Moskovan ja Bordeaux’n ennen puolivälierätappiota tulevalle loppuottelijalle Alavésille. Myöhemmin seura ajautui vaikeuksiin ja kärsi kaksi peräkkäistä putoamista, kauden 2002–2003 päätteeksi Segunda Divisióniin ja kauden 2003–2004 päätteeksi Segunda División B:hen. Kaudeksi 2008–2009 Rayo palasi jälleen Segundaan.

Ska punk -yhtye Ska-P:n debyyttialbumilla Ska-P (1994) julkaistu kappale ”Como un rayo” on omistettu äärivasemmistolaisesta kannattajakunnastaan tunnetulle seuralle. Rayo Vallecano oli vuonna 1989 auto-onnettomuudessa Madridissa menehtyneen englantilaisen Laurie Cunninghamin viimeinen seura.

Pelaajat 

Päivitetty 2. syyskuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rayo Vallecanon virallinen sivusto 
 Rayo Vallecanon kausittainen menestys Primera Divisiónissa 

Espanjalaiset jalkapalloseurat
Madridin urheilu
Fides

Katolinen hiippakuntalehti Fides on Helsingin katolisen hiippakunnan tiedotuslehti. Vuonna 2014 lehden painos oli noin 6 500 kappaletta: se ilmestyy 20-sivuisena tabloid-lehtenä 12 kertaa vuodessa, numero 6-7 on tuplanumero. Lehti jaetaan automaattisesti kaikkiin katolisiin koteihin Suomessa. Sillä on myös parisataa ulkopuolista tilaajaa. 

Lehti ilmestyi vuodesta 1938 alkaen nimellä Kellojen Kutsu/Klockorna Kalla. Sen ensimmäisinä päätoimittajina työskentelivät Wilhelm Hovers ja Laurentius Holzer. Vuoden 1969 lopussa lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa nykyisellä nimellään. Sen päätoimittaja oli tuolloin Jacobus Reijnders. Tässä tehtävässä häntä ovat sen jälkeen seuranneet Teemu Sippo (numerosta 7/1982 alkaen) ja Pentti Laukama (numerosta 7/85 alkaen). Lehden nykyinen päätoimittaja on Marko Tervaportti (numerosta 14-15/2001 alkaen).

Lähteitä
Kalevi Vuorela: Finlandia Catholica. Katolinen kirkko Suomessa 1700-luvulta 1980-luvulle. Studium Catholicum, Helsinki 1989.
Kalevi Vuorela: Vuosi vuodelta. Katolisen kirkon vaiheita Suomessa reformaation jälkeen. Katolinen tiedotuskeskus, Helsinki 2005.

Aiheesta muualla
Fides-lehden sivu Helsingin katolisen hiippakunnan sivustossa
Arkisto 2001-2019
Arkisto 1938-2001

Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Katolinen kirkko Suomessa
Lionel Scaloni

Lionel Sebastián Scaloni (s. 16. toukokuuta 1978 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänellä on myös Italian sekä Espanjan passit. Scaloni on pelannut Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa oikeana puolustajana. Hän on toiminut vuodesta 2018 lähtien Argentiinan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.

Scaloni on pelannut aikaisemmin muun muassa Espanjassa Deportivo La Coruñassa sekä Racing Santanderissa. Hän on pelannut myös Englannin Valioliigassa West Hamissa lainasopimuksella. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Mallorcan joukkueeseen Laziosta 18 kuukauden mittaisella lainasopimuksella. Kesällä 2009 hän palasi Lazioon.

Saavutukset 
 Primera División: 2000 
 Copa América: hopeaa 2004
 Italian Super Cup: 2009

Lähteet 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Alumiinisulfaatti

Alumiinisulfaattia Al2(SO4)3 voidaan valmistaa käsittelemällä alumiinihydroksidia rikkihapolla:

2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 12H2O → Al2(SO4)3·18H2O tai

2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 10H2O → Al2(SO4)3·16H2O tai

2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 8H2O → Al2(SO4)3·14H2O

Kideveden määrä siis vaihtelee.

Alumiinisulfaattia käytetään vedenpuhdistuksessa saostusaineena. Sitä on käytetty vedenkäsittelyssä 1900-luvun alkupuolelta lähtien ja vielä nykyäänkin se täyttää juomaveden valmistusta sekä jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset. Tosin sen kaikkia terveysvaikutuksia ei tunneta.

Alumiinisulfaatti on veteen liukenevaa ja hydrolysoituu alumiinihydroksidiksi sekä pH:sta riippuen useiksi ioneiksi kuten Al(OH)2+, Al(OH)2+ ja [Al(OH)4]-, jotka saostavat kolloidisista liuoksista partikkeleita. Alumiinihydroksidi muodostaa geelimäisen sakan, johon partikkelit tarttuvat. Sakka suodatetaan ja vesi saadaan näin kirkastettua.

Toinen merkittävä käyttökohde on paperiteollisuus, jossa sitä käytetään muun muassa paperin ominaisuuksien parantamisessa. Teollisuudessa on lukuisia käyttökohteita alumiinisulfaatille muun muassa alumiiniyhdisteiden valmistukseen ja nahka- ja tekstiiliteollisuudessa.

Alumiinisulfaatin moolimassa on 342,17 g/mol, sulamispiste (hajoaa) 770 °C, tiheys 2,71 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 10043-01-3. Alumiinisulfaatista on käytetty myös nimiä aluminiumsulfaatti tai alumiinitrisulfaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Alumiinisulfaatin OVA-ohje
PubChem: Aluminum sulfate anhydrous 
PubChem: Aluminum sulfate 
PubChem: Aluminum sulfate hexahydrate 
PubChem: Aluminum sulfate tetradecahydrate 
PubChem: Aluminium sulfate octadecahydrate 

Sulfaatit
Alumiiniyhdisteet
Belfastin kansainvälinen lentoasema

Belfastin kansainvälinen lentoasema  on lentoasema, joka sijaitsee Pohjois-Irlannissa, Belfastista noin 21 kilometriä luoteeseen. Lentoasema tunnetaan myös Aldergrovena, koska samanniminen kylä sijaitsee sitä lähellä. Belfastin kansainvälinen lentoasema jakaa kiitotiensä Royal Air Forcen kanssa. Yli 4,82 miljoonaa matkustajaa (2,1 % koko Yhdistyneen kuningaskunnan lentoasemista) matkusti lentoaseman kautta vuonna 2005 (kasvua 1,7 miljoonaa eli 54,1 % vuodesta 2000). Belfastin kansainvälinen lentoasema on Yhdistyneen kuningaskunnan 11. vilkkain, Pohjois-Irlannin vilkkain ja Irlannin saaren toiseksi vilkkain lentoasema. Belfastin kansainväliseltä lentoasemasta lennetään atlantinvälisiä lentoja kuten Newarkiin, Orlandoon, Torontoon ja Vancouveriin. Myös Eurooppaan lennetään lentoasemalta. Lisäksi lentoasemalta lennetään Charter-lentoja Afrikkaan, Kanadaan, Karibialle, Meksikoon, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan.

Säännölliset lentoyhtiöt
 Air Transat (Toronto) (kausittainen)
 bmibaby (Birmingham, Cardiff, Manchester, Nottingham)
 Cyprus Turkish Airlines (Antalya) 
 easyJet (Alicante, Amsterdam, Berlin-Schönefeld, Bristol, Edinburgh, Faro, Geneva, Glasgow, Krakova, Liverpool, Lontoo-Gatwick, Lontoo-Luton, Lontoo-Stansted, Malaga, Newcastle, Nizza, Palma, Pariisi-Charles de Gaulle, Rooma-Ciampino)
 Flyglobespan (Orlando-Sanford, Toronto)
 Jet2.com (Barcelona, Blackpool, Leeds/Bradford, Murcia, Pisa, Praha, Teneriffa-eteläinen)
 Manx2 (Isle of Man)
 Thomsonfly (Alicante, Dalaman, Faro, Orlando-Sanford, Gran Canaria, Ibiza, Lanzarote, Malaga, Palma Mallorca, Pafos, Puerto Plata, Reus, Teneriffa-eteläinen)
 Wizz Air (Katowice, Varsova)

Charter-lennot
MyTravel Airways
Excel Airways
Air Transat
Futura
Thomsonfly
Thomas Cook Airlines
Finnair
Greece Airways/Air Scotland

Rahtilentoyhtiöt
DHL Worldwide Express
TNT Airways

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Belfastin kansainvälinen lentoasema (Viralliset kotisivut)

Lentoasema
Pohjois-Irlannin lentoasemat
ACR Messina

Associazioni Calcio Riunite Messina on italialainen jalkapalloseura Messinasta Sisiliasta. Seura pelaa kaudella 2021-2022 Serie C:ssä, jonne se nousi Serie D:stä keväällä 2021. Vuosina 2004–2007 se pelasi kolme kautta Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Kaudella 2004-2005 tuloksena oli seuran paras sijoitus (7.) sarjassa, mutta taloudellisten vaikeuksien vuoksi se oli jo tuolloin vähällä pudota Serie B:hen. Kauden 2005-2006 jälkeen seura olisi sijoituksensa (18.) perusteella pudonnut Serie B:hen, mutta Italian jalkapalloskandaalin vuoksi sarjataulukossa Messinan yläpuolella olleita joukkueita pudotettiin Serie B:hen ja se sai jatkaa pääsarjatasolla. Seuraavalla kaudella se jäi Serie A:ssa viimeiseksi (20.) ja putosi alemmalle sarjatasolle.

Seuran lempinimiä ovat mm. Giallorossi (keltapunaiset), Biancoscudati, ja Peloritani.

Kuuluisia pelaajia
  Mark Iuliano
  Mitsuo Ogasawara
  Igor Protti
  Salvatore Schillaci
  Marco Storari

Aiheesta muualla
Virallinen sivu

Messina Peloro
Sisilia
Messina
Merikosken voimalaitos

Merikosken vesivoimalaitos on Oulujoen ensimmäinen voimalaitos ja se sijaitsee Oulun Koskikeskuksen ja Tuiran kaupunginosien välissä. Merikosken voimalaitoksen omistaa Oulun Energia. Teholtaan se on 40 megawattia, ja voimalan pudotuskorkeus on 11 metriä.

Historiaa 
Tutkimustyö Merikosken valjastamisesta sähköntuotantoon aloitettiin jo vuonna 1915. Oulun kaupunginvaltuusto teki voimalan rakentamispäätöksen 1. elokuuta 1939. Työt keskeytyivät kuitenkin talvisodan alettua. Sodan päätyttyä töitä jatkettiin. Pian alkoi kuitenkin jatkosota, joka vei rakennusmiehet taas rintamalle. Töitä jatkettiin sodan aikanakin naisten, vanhempien miesten ja sotavankien avulla. Voimalaitoksen rakennustoimikunta järjesti vuonna 1941 suunnittelukilpailun, jonka tuloksena arkkitehti Alvar Aalto sai suunniteltavakseen Oulujoen suistoalueen asemakaavan laatimisen ja arkkitehti Bertel Strömmer voimalaitosrakennuksen ulkoasun suunnittelun. Maankaivu- ja rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1947, mutta ensimmäinen kone kytkettiin verkkoon vasta 24. toukokuuta 1948. Voimalaitoksen katsotaan valmistuneen, kun kolmas ja viimeinen kone kytkettiin valtakunnan sähköverkkoon 6. marraskuuta 1954.

Merikoski-Martinniemi-voimalinja

Merikosken voimalaitokselta oli 35 kV:n voimalinja Martinniemen puuhiomolle ja sahalle vuosina 1948-1954. Voimalinjan käyttö lopetettiin Oulun kaupungin ja Rauma-Repola Oy:n riitojen vuoksi ja se korvattiin Isohaara-Martinniemi-linjalla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Koskikeskus
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Ala-Oulujoen alue‎
Tuira
Suomen vesivoimalat
Jokivoimalaitokset
Suomen padot
Eeva (lehti)

Eeva on suomenkielinen naistenlehti. Se on A-lehtien kustantama aikakauslehti, joka ilmestyy 13 kertaa vuodessa. Lehden ydin ovat syvälliset henkilöjutut, jotka vievät lukijan julkisuudesta tuttujen ihmisten elämään. Lehden aiheita ovat kulttuuri, matkailu, ruoka, muoti, kauneus, terveys ja koti. 

Eevan nykyinen päätoimittaja on Mari Paalosalo-Jussinmäki. Ensimmäinen, pitkäaikainen päätoimittaja lehden perustamisesta 1934 aina 1960-luvulle asti oli Lempi Torppa. Eevan lukijamäärä on 336 000 (KMT2020).

Eevassa oli pitkään ihmissuhdepalsta Leelian lepotuoli, jota piti Kaisa Salonen 1950-1970-luvuilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Eevan kotisivu

Suomalaiset naistenlehdet
Media-alan tuotemerkit
PDM

PDM voi tarkoittaa:
 Tuotetiedon hallinta, 
 Pulssinleveysmodulaatio,  
 Pulssintiheysmodulaatio,
Jarl Öhman

Jarl Öhman ("Lali") (14. marraskuuta 1891 Helsinki – 20. tammikuuta 1936 Kokkola) oli suomalainen jalkapalloilija ja oman toimensa ohella vuonna 1922 Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Hyökkääjänä pelanneen Öhmanin historiallisiin saavutuksiin kuuluu myös pelaaminen Suomen ensimmäisessä maaottelussa.

Öhman pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa Tukholman olympialaisissa 1912, jolloin Suomi sijoittui olympiaturnauksessa neljänneksi.

Öhmanin maineikkain peli oli maaottelu Viroa vastaan Helsingissä vuonna 1922. Suomi voitti ottelun 10–2 ja Öhman teki peräti kuusi maalia. Jo 14 minuutin kohdalla hän oli tehnyt hattutempun eli kolme maalia. Vastaavaan ei ole sen jälkeen kyennyt kukaan suomalainen pelaaja maaotteluissa. Tulos on edelleenkin Suomen suurinumeroisin maaotteluvoitto jalkapallossa.

Pelaamisen lisäksi Öhman toimi Palloliiton sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 1912–15. Viranhoito ei sujunut kuitenkaan mutkattomasti, ja Öhman asetettiin kilpailukelvottomaksi maksamattomien velkojensa vuoksi. Vasta toukokuussa 1917 Öhman palautti kaikki asiapaperit, joita hän ei ollut suostunut aiemmin luovuttamaan liitolle.

Vuonna 1924 Öhman oli mukana perustamassa Gamlakarleby Bollklubbia, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet samalla valittiin. Hän oli myös sen valmentaja. Myöhemmin hän toimi myös VPS:n päävalmentajana.

Seurat
 Åggelby Fotbollklubb
 HIFK
 GIF
 GBK
 VPS

Saavutukset

Pelaajana
 SM-hopeaa 1912
 8 A-maaottelua ja 4 ottelua olympiajoukkueessa 1911–22
 9 maaottelumaalia
 4. sija Tukholman olympialaisissa 1912

Valmentajana
 Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja 1922. Saldona 1 voitto ja 3 tappiota.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Anne Holt

Anne Holt (s. 16. marraskuuta 1958 Larvik) on norjalainen rikoskirjailija. Hän on koulutukseltaan asianajaja ja toimi maansa oikeusministerinä vuosina 1996–1997.

Holtin teokset muodostavat kaksi sarjaa. Varhaisemman Hanne Wilhelmsen -sarjan päähenkilö on poliisi, joka ajaa vaaleanpunaisella Harley Davidson -moottoripyörällä. Inger Johanne Vik -sarjan päähenkilö on vastentahtoinen psykologinen profiloija.

Suomennetut teokset

Hanne Wilhelmsen -sarja
 Sokea jumalatar (Blind gudinne, 1993, suom. 1998)   
 Vereen kirjoitettu (Salige er de som tørster, 1994, suom. 1999)
 Paholaisen kuolema (Demonens død, 1995, suom. 2000)
 Leijonan kita (Løvens gap, 1997, suom. 2001)
 Kuollut jokeri (Død joker, 1999, suom. 2001)
 Kahdesti kuollut (Uten ekko, 2000, suom. 2002)
 Totuuden tuolla puolen (Sannheten bortenfor, 2003, suom. 2004)
 1222 (1222, 2007, suom. 2008)
Tuntematon uhka ("Offline", 2015, suom. 2016)
Tomussa ja tuhkassa (I støv og aske 2016, suom. 2018)

Inger Johanne Vik -sarja
 Minkä taakseen jättää (Det som er mitt, 2001, suom. 2003)
 Julkkismurhat (Det som aldri skjer, 2004, suom. 2005) 
 Presidentin salaisuus (Presidentens valg, 2006, suom. 2007)
 Kasvoton tuomio (Pengemannen, 2009, suom. 2010)
 Kuollut kulma (Skyggedød, 2012, suom. 2013)

Selma Falck -sarja
 Kuolematon kunnia (En grav for to, 2019, suom. 2020)

Muut
 Kuoleman tahdissa (Flimmer, 2010, suom. 2011) yhdessä Even Holtin kanssa

Lähteet 

Norjalaiset rikoskirjailijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
TI MSP430

MSP430 on Texas Instrumentsin suunnittelema ja valmistama mikrokontrolleriperhe. Mallit perustuvat 16-bittiseen RISC-suorittimeen.
Mallisarja on suunniteltu erityisesti matalan tehonkulutuksen sovelluksiin, kuten esimerkiksi paristokäyttöisiin laitteisiin.

MSP430:n matala virrankulutus tekee siitä suositun vaihtoehdon matalan tehonkulutuksen laitteisiin. MSP430-kontrolleria käytetäänkin paljon paristokäyttöisissä mittalaitteissa. Kontrollerin virrankulutus valmiustilassa on alimmillaan vain 0.1 mikroampeeria. MSP430:n huonoja puolia ovat muun muassa ulkoisen muistiväylän puuttuminen ja pieni keskusmuistin koko.

Prosessorin käyttöä elektroniikkarakentelun harrastajien piirissä on rajoittanut muun muassa se, että käytännössä kaikki MSP430-sarjan mikrokontrollerit ovat saatavilla vain pintaliitoskotelossa. Poikkeuksen muodostavat MSP430G2 tuoteperhe ja malli MSP430F2013, jotka ovat saatavilla myös perinteiseen DIP-koteloon pakattuna.

Lähteet

Aiheesta muualla

Valmistajan kotisivu
 MSP430@UBI
MSP430.info
msp430:n Yahoo-group 
MSP430web
mspGCC - vapaan lähdekoodin C-kääntäjä MSP430 -kontrollereille

Mikrokontrollerit
Texas Instruments
Zoom (sarjakuvalehti)

Zoom oli vuosina 1973–1974 Suomessa ilmestynyt sarjakuvalehti. Julkaisijana oli Sanoma Osakeyhtiö. Zoom alkoi lokakuussa 1973 ja päättyi vuoden 1974 joulukuussa. Vuonna 1974 julkaistiin myös 14 Zoom-albumia. Zoom-niminen suklaapatukka oli markkinoilla jo aikaisemmin. Patukan mainos oli Zoom-lehden ensimmäisessä numerossa.

Zoomissa ilmestyivät jatkosarjoina jo ennestään lukijoille tutut Asterix sekä Tintti, ja myös myöhemmin suosituksi tulleet Blueberry ja Valerian.

Kaikki Zoomin sarjakuvat olivat belgialaista ja ranskalaista materiaalia, Dargaud- ja Lombard-yhtiöiden kustantamia. 

Zoomin päätoimittajana toimi Mary A. Wuorio, joka kirjoitti maineikkaat pääkirjoitukset useimpiin numeroihin.

Zoom oli vastine belgialaiselle Tintin-lehdelle. Zoomia julkaistiin yhteispainatuksena saksalaisen Zackin kanssa.

Zoomin sarjakuvat
Asterix
Bernard Prince
Bob Morane
Blueberry (aka Navaho) 
Bruno Brazil
Comanche
Dan Cooper
Haikaralaivue (aka Michel ja Ernest) 
Herra Tarkka
Jeremiah
Mic Vaillant
Pom Pom (aka Muppelo, Cubitus)
Punaparta (BARBE-ROUGE)  
Riku Oksa
Timjami
Tintti
Umpah-Pah
Valerian
Walter Müller

Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
Venäjän jalkapallon 1. divisioona

Venäjän jalkapallon 1. divisioona () on Venäjän jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Sarja toimii PFL:n eli Venäjän jalkapallon ammattilaisliigan alaisuudessa ja on sen korkein sarjataso. Sarjassa pelaa 22 joukkuetta. Kauden päätteeksi kaksi parasta joukkuetta nousee pääsarjatasolle valioliigaan ja viisi viimeistä putoavat 2. divisioonaan.

Toiseksi korkeimman sarjatason voittajat ja nousijat

Aiheesta muualla
 https://web.archive.org/web/20060714085638/http://www.league-one.ucoz.ru/
 PFL

Venäjän jalkapallosarjat
Sap

Sap on Alice in Chainsin EP-levy, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 1992.

Albumi nimettiin rumpali Sean Kinneyn näkemän unen jälkeen, kun EP oli nauhoitettu. Unessa yhtyeen jäsenet ovat lehdistötilaisuudessa ja vahvistavat nimeksi Sap. Tämä albumin kevyemmän soundin syytä.

EP julkaistiin uudelleen vuonna 1994 rajoitettuna tupla-vinyylinä Jar of Flies -EP:n kanssa.

Sap uudelleenjulkaistiin vielä kerran vuonna 1995 , jolloin mukana olivat sanoitukset sekä hieman erilainen kansitaide.

EP:n kappaleesta "Got Me Wrong" tuli hyvin tunnettu Alice in Chains -kappale. Kappaleessa "Right Turn" laulavat myös Soundgardenin laulaja Chris Cornell ja Mark Arm Mudhoneystä.

Kappalelista
 
 
 
 
 

"Right Turn" on merkitty Alice Mudgardenin kirjoittamaksi. "Love Song" on listaamaton cd:llä.

Singlet
Billboard (Pohjois-Amerikka)

Vuoden 1992 EP:t
Alice in Chainsin albumit
Pianokonsertto (Grieg)

Edvard Griegin pianokonsertto a-molli op. 16 kuuluu suosituimpiin pianokonserttoihin ja norjalaisen taidemusiikin merkkiteoksiin. Se valmistui vuonna 1868 ja on Griegin ainut valmistunut konsertto.

Taustaa
Grieg sävelsi ainoan konserttonsa vuonna 1868, ja teos kantaesitettiin Kööpenhaminassa huhtikuussa 1869. Pianistina toimi norjalainen Edmund Neupert. Säveltäjä teki konserttoon muutoksia ainakin 7 kertaa ennen kuolemaansa. Franz Liszt soitti konsertton 1870 Roomassa ja antoi loistavaa kehua, mutta ehdotti pieniä muutoksia.
  
Griegin pianokonserttoa verrataan usein Schumannin pianokonserttoon. Molemmat ovat a-mollissa, ja teokset ovat sävellystyyliltään hyvin samankaltaiset. Grieg kuuli Clara Schumannin esittämänä sitä noin vuonna 1858 Leipzigissä, nuorena oppilaana konservatoriossa.

Rakenne ja orkestraatio

Kuten valtaosa pianokonsertoista, Griegin pianokonsertto jakautuu kolmeen osaan:
 1. osa Allegro molto moderato (A molli). Ensimmäinen osa on perinteiseen tyyliin sävelletty sonaattimuodossa. Virtuoottisen alun jälkeen kappaleen pääteema esitellään A-mollissa. Tätä seuraava sivuteema on C-duurissa. Kertausjaksossa sivuteema esiintyy uudestaan, tällä kertaa A-duurissa. 
 2. osa Adagio (Des-duuri → E-duuri → Des-duuri). Lyyrinen toinen osa on ABA-muodossa. Se johtaa suoraan kolmanteen osaan. 
 3. osa. Allegro moderato molto e marcato - Quasi presto - Andante maestoso (A molli → F duuri → A molli → A duuri). Viimeinen osa on dramaattinen ja nopeatempoinen. Kappale päättyy dramaattisesti A-duuriin. 

Soolopianoa säestää suuri orkesteri, joka koostuu kahdesta huilusta, kahdesta oboesta, kahdesta klarinetista, kahdesta fagotista, neljästä käyrätorvesta, kahdesta trumpetista, kolmesta pasuunasta, patarummuista ja jousisoittimista. Tavanomainen esitysaika on noin 30 minuuttia.

Levytyksiä
Griegin pianokonsertto on levytetty usein. Alla esimerkkejä tunnetuista levytyksistä.
Krystian Zimerman ja Berliinin filharmonikot, johtajana Herbert von Karajan (Deutsche Grammophon 1993)
Lilya Zilberstein ja Göteborgin sinfoniaorkesteri, johtajana Neeme Järvi (Deutsche Grammophon 1999)
Leif Ove Andsnes ja Berliinin filharmonikot, johtajana Mariss Jansons (EMI).

Lähteet  

1870-luvun musiikkiteokset
Edvard Griegin teokset
Grieg
Ludvig XVIII

Ludvig XVIII (17. marraskuuta 1755 – 16. syyskuuta 1824) oli Ranskan kuningas vuosina 1814–1824 lukuun ottamatta Napoleonin hetkellistä paluuta valtaan vuonna 1815. Hän oli Bourbon-sukua ja ensimmäinen Ranskan vallankumouksen jälkeisistä kolmesta Ranskan kuninkaasta.

Elämäkerta 

Ludvig XVIII, eli Louis-Stanislas-Xavier, oli vallankumousta edeltäneen kuninkaan Ludvig XVI:n veli. Hänen isänsä oli nuorena kuollut kruununprinssi Ludvig ja isoisänsä kuningas Ludvig XV. Hän pakeni maasta vallankumouksen pyörteissä 1791 ja asui Westfalenissa, kun Ludvig XVI teloitettiin 1793. Kruununperimyksessä seuraava, poikaikäinen Ludvig XVII ei koskaan hallinnut, vaan kuoli vankeudessa 1795, jolloin Louis julistautui maanpaosta käsin Ranskan kuningas Ludvig XVIII:ksi. Ludvig toivoi Ranskaan rajoitetusti perustuslaillista monarkistista järjestelmää. Hän siirtyi Euroopassa paikasta toiseen, asuen muun muassa Kuurinmaalla Jelgavan palatsissa ja asettuen lopulta Englantiin. Siihen mennessä Napoleon oli julistautunut keisariksi, ja uuden Bourbon-kuninkaan valtaannousu näytti epätodennäköiseltä. Napoleonin kukistuttua Ludvig XVIII nousi kuitenkin vuonna 1814 Napoleonin vastustajien tuella Ranskan hallitsijaksi, mutta hän joutui hyväksymään kuninkaan valtaoikeuksia vahvasti karsineen perustuslain (vuoden 1814 peruskirja). Ludvigin valtaanpaluu aloitti Ranskassa Bourbon-restauraatioksi kutsutun ajan.

Ludvigin pyrkimys lähinnä symbolisella tasolla häivyttää vallankumouksen merkitystä teki hänestä nopeasti epäsuositun. Napoleonin noustua uudelleen valtaan Ludvig pakeni Gentiin, mutta palasi Waterloon taistelun ja Napoleonin lopullisen tappion jälkeen kuninkaaksi. Tätä ”toista restauraatiota” seurasi etenkin Ranskan eteläosissa kuningasmielisten terrori Napoleonia kannattaneita kohtaan. Kuningas ja hänen ministerinsä vastustivat julkisesti väkivallantekoja, mutta eivät käytännössä tehneet paljoakaan niiden estämiseksi. Ludvigin ministerit olivat aluksi suvaitsevia, mutta hallinto muuttui myöhemmin konservatiivisemmaksi.

Ludvig XVIII kuoli 16. syyskuuta 1824 ja häntä seurasi hänen veljensä Kaarle X.

Aiheesta muualla 

Ranskan hallitsijat
Vammaiset poliitikot
Vuonna 1755 syntyneet
Vuonna 1824 kuolleet
Andorran ruhtinaskumppanit
Spastisuus

Spastisuus tai jäykkähalvaus tarkoittaa sairauden aiheuttamaa lihasjäykkyyden lisääntymistä. Spastisen lihaksen jänteys on kohonnut, ja pienikin ärsytys nostaa sitä entisestään. Spastisuutta esiintyy kohonneesta liikettä vastustavasta jänteydestä aina kivuliaisiin, kouristaviin spasmeihin. Sileän lihaksiston spasmeja ei yleensä pidetä spastisuutena.

Spastisuus ei välttämättä aiheuta potilaalle halvausoireen lisäksi muuta merkittävää haittaa, eikä sitä välttämättä hoideta jollei se vaikeuta normaalia elämää tai ole kivuliasta.  

Spastisuuden tavallisimpia syitä ovat aivoverenkiertohäiriöt, kasvaimet, aivo- ja selkäydinvammat,  hydrokefalia ja MS-tauti sekä Parkinsonin tauti, lapsilla raskaudenaikaiset häiriöt, keskosuus ja hapenpuute. Myös CP-vamma voi aiheuttaa spastisuutta.  Spastisuutta voi syntyä myös joidenkin lääkkeiden, erityisesti psyykenlääkkeiden sivuvaikutuksena. 

Joillekin kaliumpitoiset elintarvikkeet, kuten appelsiinimehu ja mahdollisesti banaanit, ovat auttaneet spastisuuteen.

Hoitona käytetään fysioterapian lisäksi diatsepaamia ja baklofeenia. Joissakin vaikeissa tapauksissa spastisuutta voidaan helpottaa kirurgisella hoidolla.

Lähteet 

Neurologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kastellin lukio

Kastellin lukio on Oulussa Kontinkankaan kaupunginosassa sijaitseva lukio. Kastellin lukiossa toimivat myös urheilulukio ja aikuislukio. Lukion opetustilat siirtyivät uuteen Kastellin monitoimitaloon elokuussa 2014, johon myös Karjasillan lukio siirtyi.

Lukuvuoden alkaessa syksyllä 2018 Kastellin lukiossa opiskeli 740 lukiolaista. Heistä noin 140 oli urheilulukiolaisia. Kastellin lukion yleislinjalle sisäänpääsyyn vaadittu keskiarvo oli vuonna 2018 Oulun korkein, 8,83.

Historia 
Kastellin lukion päärakennus valmistui vuonna 1964. Ensimmäiset lukiolaiset aloittivat opiskelunsa syksyllä 1966. Tuolloin koulu oli nimeltään Oulunsuun yhteiskoulu. Vuonna 1974 Oulunsuun yhteiskoulu siirtyi Oulun kaupungin omistukseen ja jaettiin Kastellin yläasteeksi ja lukioksi. Vuonna 2006 Kastellin yläaste yhdistettiin Oulunsuun ala-asteen kanssa Kastellin kouluksi.

Kastellin lukion erikoistuminen urheiluun alkoi vuonna 1979, jolloin otettiin käyttöön liikuntapainotteinen tuntijako lahjakkaille urheilijanaluille. Varsinainen urheilulukiotoiminta alkoi vuonna 1986.

Kastellin lukiossa toimi iltalinja vuosina 1969–1992.

Rehtorit 

 Lauri Meisaari 1969–1992, iltalinjan rehtori
 Leo Harviainen 1963–1964, Oulunsuun yhteiskoulun va. rehtori
 Pentti Huttunen 1964–1973, Oulunsuun yhteiskoulun rehtori
 Matti Roivainen 1973–1974, Oulunsuun yhteiskoulun va. rehtori
 Aune Kaartinen 1974–1998, Kastellin lukion rehtori
 Rauno Junttila 1998–2011, Kastellin lukion rehtori
 Jani Syrjälä 2011–2014, Kastellin lukion rehtori
 Keijo Juppi 2014–, Kastellin lukion rehtori

Tunnettuja oppilaita
Riikka Pulkkinen, kirjailija
Johanna Korhonen, toimittaja
Susanna Pöykiö, taitoluistelija
Lasse Kukkonen, jääkiekkoilija
Jussi Jokinen, jääkiekkoilija
Janne Niinimaa, jääkiekkoilija
Janne Pesonen, jääkiekkoilija
Mikael Granlund, jääkiekkoilija
Pekka Saarenheimo, jääkiekkoilija
Sakari Palsola, jääkiekkoilija
Topi Jaakola, jääkiekkoilija
Mika Nurmela, jalkapalloilija
Antti Niemi, jalkapalloilija
Juho Mäkelä, jalkapalloilija
Ville Nylund, jalkapalloilija
Panu Toivonen, jalkapalloilija
Petri Peltoniemi, seiväshyppääjä
Heikki Vääräniemi, seiväshyppääjä
Janne Korhonen, taekwondoin
Jutta Kemilä, yleisurheilija
Sami Ensio, Innofactor Oyj:n perustaja ja toimitusjohtaja
Pia Ruuskanen, nopeuslaskija
Tommi Virkkunen, jääkiekkoilija, Oulun Kärpät Oy:n toimitusjohtaja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kastellin lukion kotisivut

Oulun lukiot
Kontinkangas
Tulva (lehti)

Tulva on Suomen ainoa suomenkielinen feministinen aikakauslehti, joka käsittelee ajankohtaisia ilmiöitä, politiikkaa, kulttuuria ja viihdettä. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Tulvaa kustantaa Naisasialiitto Unioni ry. Lehti on perustettu keväällä 2002 ja sillä on nykyisin osa-aikainen päätoimittaja, AD sekä laaja freelancer-avustajajoukko. Tulvan painos on noin 3 000 kappaletta. Suurin osa lehdistä menee Naisasialiitto Unionin jäsenille jäsenetuna, minkä lisäksi Tulvalla on kasvava joukko omia, itsenäisiä tilaajia. Tulvan irtonumeroita voi ostaa muun muassa Helsingin Akateemisesta Kirjakaupasta ja Rosebud Booksista.

Tulva on palkittu useita kertoja journalistisesta laadustaan. Lokakuussa 2006 Tulva voitti Kultti ry:n Vuoden laatulehti -palkinnon. Vuonna 2007 Helsingin yliopiston Kristiina-instituutti valitsi Tulvan Vuoden Kristiinaksi. Lokakuussa 2010 kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallin myönsi Tulvalle Kulttuurilehtien laatupalkinnon, joka oli suuruudeltaan 10 000 euroa .

Tulvaa toimitettiin ensimmäiset neljä vuotta kollektiivina, jolloin lehdellä oli kiertävä päätoimittajuus. Tulvan alkuvuosina päätoimittajina toimivat muun muassa Anna Mäkelä, Niina Mäkeläinen, Anu Silfverberg ja Heli Suominen. Ensimmäiseksi pysyväksi päätoimittajaksi valittiin Riikka Kaihovaara vuonna 2006. Tämän jälkeen vt. päätoimittajana toimi Elina Venesmäki. Vuonna 2008 vakituiseksi päätoimittajaksi valittiin Anne Moilanen. Hänen perhevapaansa sijaisenaan toimi 2009–2010 vuoden ajan Elsi Hyttinen. Vuoden 2012 alusta vt. päätoimittajaksi valittiin Atlas Saarikoski, josta tuli myöhemmin lehden vakituinen päätoimittaja Moilasen siirryttyä kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen (vas.) erityisavustajaksi. Helmikuussa 2014 Terhi Toppala aloitti vt. päätoimittajana Atlas Saarikosken jäätyä vanhempain- ja hoitovapaalle. Häntä seurasi tehtävässä Tero Kartastenpää. Vuonna 2020 Tulvan vakituiseksi päätoimittajaksi valittiin Riikka Pennanen. Pennanen siirtyi päätoimittajan tehtävistä työvapaalle huhtikuussa 2022. Työvapaan ajan Riikka Pennasen sijaisena toimii Hanna Hantula.

Päätoimittajat
 Kollektiivi
 Riikka Kaihovaara 2006
 Elina Venesmäki vt.
 Anne Moilanen 2008–2012
 Elsi Hyttinen vt. 2009–2010
 Atlas Saarikoski vt. 2012, vakituinen 2013–
 Terhi Toppala vt. 2014
 Tero Kartastenpää vt. (2016–2019)
 Riikka Pennanen 2020–2022
 Hanna Hantula 2022–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tulvan kotisivut
 Tulvan Facebook-fanisivu
 Uutinen Kulttuurilehtien laatupalkinnosta   Helsingin Sanomat 19.10.2010
 Uutinen Kulttuurilehtien laatupalkinnosta  Yle 19.10.2010 
 Artikkeli Tulvan tekijöistä. Anu-Elina Lehti: Kirjoittajien tulva. Vihreä lanka 14.8.2009

Suomalaiset kulttuurilehdet
Suomalaiset naistenlehdet
Feministiset julkaisut
Feminismi Suomessa
That’s So Raven

That's So Raven on yhdysvaltalainen, varhaisnuorille suunnattu tilannekomediasarja, jota esitetään Disney Channel -kanavalla. Sarjan päähenkilö on Raven Baxter (Raven-Symoné), joka on perinyt isoäidiltään kyvyn nähdä tulevaisuuteen. Sarjassa esiintyvät myös Ravenin ystävät Eddie (Orlando Brown) ja Chelsea (Anneliese van der Pol), sekä Ravenin perheenjäseniä, joista mukana eniten on hänen veljensä Cory (Kyle Massey). Yhdessä kaverukset joutuvat usein pulaan Ravenin tulkitessa näkyjään väärin, ja monesti ongelmien selvittäminen vaatii erilaisia valeasuja ja hauskoja kommelluksia.
Ravenin kyvystä tietävät vain hänen perheensä sekä Eddie ja Chelsea.

That's So Raven oli 2000-luvun katsotuin Disney Channel -sarja. Sitä tehtiin yhteensä neljä tuotantokautta vuosina 2003–2007. Se oli myös kahdesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.

Sarjasta on tehty spin-off Coryn koukerot, joka kertoo Ravenin veljestä ja jota tehtiin vuosina 2007–2008.

Henkilöt
Raven Baxter
Teinityttö, jolla on kyky nähdä tulevaisuuteen, vaikka ei aina tiedäkään mitä näyt tarkoittavat. Raven on kiinnostunut poikien lisäksi muodista ja vaatesuunnittelusta.
Eddie
Ravenin rento kaveri Eddie joutuu helposti mukaan tämän hulluihin kommelluksiin. Hän pelaa myös koripalloa on hyvä DJ.
Chelsea
Ravenin paras ystävä Chelsea ei aina tajua tämän selvänäkijänkykyä, mutta tukee häntä aina kaikessa. Hän on myös hieman yksinkertainen.
Cory Baxter
Ravenin pikkuveli, joka käy joskus siskonsa hermoille, tai oikeastaan koko ajan. Cory on ihastunut Chelseaan.
Tanya Baxter 
Ravenin ja Coryn äiti. Tanya on huolehtivainen, mutta todella hauska.
Victor Baxter
Ravenin ja Coryn isä. Hän on ammatiltaan kokki.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
Lastenohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Disney Channelin televisio-ohjelmat
Jar of Flies

Jar of Flies on Alice in Chainsin vuonna 1994 julkaisema EP-levy. Se nauhoitettiin London Bridge Studiolla Seattlessa viikon mittaisten studio-sessioiden aikana 7.–14. syyskuuta 1993. Jar of Flies on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa EP-albumi, joka on saavuttanut ykkössijan Yhdysvaltojen Billboard-albumilistalla.

Laulaja Layne Staleyn mukaan albumin nimi tulee kitaristi Jerry Cantrellin kolmannella luokalla tekemän tieteellisen kokeen mukaan. Siinä kaksi tölkkiä, joissa oli eri määriä ruokia, täytettiin kärpäsillä.

Jar of Flies julkaistiin vuonna 1994 uudelleen yhdessä Sap-EP:n kanssa.

Kappalelista

Lista-sijoitukset

Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)

Singlet - Billboard (Pohjois-Amerikka)

Lähteet 

Vuoden 1994 EP:t
Alice in Chainsin albumit
Maria McKee

Maria McKee (koko nimi Maria Louise McKee, s. 17. elokuuta 1964, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja.

Vuonna 1982 McKee oli yksi cowpunk/kantrirock-bändi Lone Justicen perustajista. Bändin kanssa hän julkaisi kaksi levyä.
1989 McKee siirtyi soolouralle ja julkaisi nimeään kantavan omakustannealbuminsa. Hänen singlestään "Show Me Heaven" tuli hitti erityisesti Isossa-Britanniassa, jossa se pysyi listaykkösenä neljä viikkoa vuonna 1990. Kappale on myös Days of Thunder – ukkosta radalla -elokuvan soundtrackillä. Hänen toinen hittinsä "If Love Is a Red Dress" julkaistiin Pulp fiction – tarinoita väkivallasta -elokuvan soundtrackillä vuonna 1994.
Sittemmin McKee on julkaissut kuusi albumia, joista yksi on kokoelma.

Albumit
 Maria McKee (1989)
 You Gotta Sin to Get Saved (1993)
 Life Is Sweet (1996)
 Ultimate Collection (2000)
 High Dive (2003)
 Live in Hamburg (2004)
 Peddlin' Dreams (2005)
 Live - Acoustic Tour 2006 (2006)

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuolenkoski

Vuolenkoski on kylä Iitin kunnan pohjoisosassa Päijät-Hämeen maakunnassa. Se sijaitsee sisemmällä eli pienellä Salpausselällä. Vuolenkosken postinumeroalueen (19160 Vuolenkoski) väkiluku oli 486 vuonna 2020.

Kylästä etelään päin kulkee Kymijoki, jossa Vuolenkosken sillan eteläpuolella sijaitsee Koskenniskan kylään rakennettu vesivoimalaitos (valm. 1959). Koskenniskan kevyen liikenteen sillan pohjoispuolella on Konnivesi, jonka kautta pääsee vesitse Heinolaan (n. 17 km), ja edelleen Ruotsalaisen kautta Päijänteelle. Pohjois-Iitissä on kaksi kylää: Kymijoen länsipuolinen alue on Vuolenkoski ja itäpuolinen alue Koskenniska. Huutotöyry on koko Vuolenkosken–Koskenniskan alueen yhteinen postitoimipaikan nimi, jonka muuttamisesta Vuolenkoskeksi on keskusteltu kyläkokouksissa jo vuosia. 

Vuolenkosken väkiluku on yli 460 asukasta ja keski-ikä 46 vuotta. 

Vuolenkosken ja Koskenniskan yhteinen kyläyhdistys vaihtoi vuonna 2001 nimensä Vuolenkosken kyläyhdistykseksi kuvastamaan paremmin paikallisuutta. Aiemmin, vuodesta 1980, nimenä oli Pohjois-Iitin Kyläyhdistys.

Vuolenkoskella on peruskoulun ala-aste, Pohjois-Iitin Kirin urheilukenttä, M-Kyläkauppa, vapaaehtoinen palokunta, kesäkahvila ja Käsityökahvila Peurankello, kyläyhdistystoimintaa sekä hautausmaa kappeleineen. Lisäksi Koskenniskan kylässä on toimiva mylly, mylly-Cafe ja Rukoushuone. Vuonna 2016 kyläyhdistys hankki rukoushuoneen omaan hallintaansa. Kyliltä löytyy myös muita palveluja ja 15 yhdistystä.

Vuonna 2001 vihittiin käyttöön pääosin Vuolenkosken kyläläisten talkootyönä toteuttama 3 kilometriä pitkä kevyen liikenteen väylä. Lisäksi paikallisesti rahoitettiin valaistus väylän varteen. 

Vuolenkosken kylä on valittu Kymenlaakson kyläksi kaksi kertaa, vuosina 1991 ja 2001, sekä valtakunnan Vuoden kyläksi 2014. Vuolenkoski on myös Päijät-Hämeen vuoden kylä vuodelta 2022. 

Vuonna 2008 perustettiin kylälle Suomen ensimmäinen täysin kyläläisten omistama elinkeino- ja kehitysyhtiö Omakylä Vuolenkoski Oy, jossa on omistajina ja osakkaina 137 yksityishenkilöä ja 21 paikallista yritystä. Yhtiön tarkoitus on kehittää kylää kylälähtöisesti. Elinkeinoyhtiön varat ohjataan kylän toimintojen kehittämiseen. Yhtiö osti vuonna 2009 Iitin kunnalta seitsemän hehtaarin kaavoitetun maa-alueen, josta löytyy omakotitalo-, rivitalo- sekä kerrostalorakentamiseen tarkoitettuja tontteja. Kaava-alue sijaitsee kylän satama-alueen vieressä.

Vuolenkoski on Päijänteen veneilyalueen kaakkoissuunnan päätepiste. Uusi 3.8.2020 avattu Kimolan kanava avaa Vuolenkoskelta veneilyreittejä aina Kouvolaan asti. Kokonaisuudessaan koko reitistö tarjoaa veneilyreittejä aina Kouvolasta Pielavedelle (n. 400 km). Vuolenkoskella on sisävesialuksille soveltuva laituri uimaranta-alueen vieressä. Satamassa on tarjolla myös monenlaisia palveluja veneilijöille mm. Ravintola Rantamesta ja satamapalveluita. 

Vuolenkoskelta on tieyhteydet Lahteen (n. 36 km), Kausalaan (37 km) Helsinkiin (140 km) ja Heinolaan (28 km).

Aiheesta muualla 
 Vuolenkosken kyläyhdistyksen nettisivut
 Oy Vuolenkoski Ab (ent. sahayrityksen historiaa)

Iitin kylät
Päijät-Hämeen vuoden kylät
Kymenlaakson vuoden kylät
Väliaineen vastus

Väliaineen vastus on kappaleen liikettä kaasussa tai nesteessä vastustava voima. Väliaineen vastus aiheutuu siitä, että kappaleen täytyy työntää väliainetta pois tieltään ja samalla saattaa väliaine liikkeelle. Lisäksi väliaineen hankaus vastustaa kappaleen liikettä. Vuorovaikutus vaikuttaa väliaineen liikkeeseen ja jarruttaa kappaletta. Väliaineen vastuksen suuruus riippuu kappaleen nopeudesta, koosta ja muodosta, sekä väliaineen tiheydestä ja sitkoisuudesta. Kappaleen muodon takia kappaleen taakse voi syntyä kappaleen liikettä vastustavia pyörteitä.

Katso myös 

 Ilmanvastus
 Kitka

Virtausdynamiikka
Voimat
The Killers

The Killers on vuonna 2002 perustettu Las Vegasista kotoisin oleva yhdysvaltalainen rockyhtye.

Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Mr. Brightside”, ”Somebody Told Me”, ”All These Things That I’ve Done”, ”When You Were Young”, ”Human” ja ”Runaways”.

Historia 
Yhtye saavutti suosiota vuonna 2004 julkaistulla Hot Fuss -debyyttialbumillaan, jonka kappaleet käsittelivät yhtyeen kotikaupunkia, Las Vegasia, ja sen glamourintäyteistä imagoa. Levy oli yhteensä 173 viikkoa Yhdistyneen kuningaskunnan virallisella albumilistalla, mikä tekee siitä pisimpään listalla olleen levyn 2000-luvun aikana. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle seitsemän. 

The Killers ei jäänyt paikoilleen menestyksensä jälkeen vaan alkoi valmistella seuraavaa levyään. Levyn kirjoittamisesta vastannut laulaja Brandon Flowers on luonnehti Sam's Town -albumia "hengelliseksi omaelämäkerrakseen". Kappaleet käsittelivät vanhanaikaisten amerikkalaisten arvojen nostalgiaa ottaen paljon vaikutteita Bruce Springsteenin tuotannosta. Albumi julkaistiin vuonna 2006, jolloin se sijoittui Billboard 200 -listalla edeltäjäänsä paremmin nousemalla korkeimmillaan toiselle sijalle. Levy sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Vuosikymmenen lopussa Rolling Stone -lehden lukijat äänestivät sen 2000-luvun aliarvostetuimmaksi levyksi.

B-puolista, julkaisemattomasta materiaalista ja covereista koostuva kolmas albumi Sawdust julkaistiin marraskuussa 2007. Neljäs albumi Day & Age ilmestyi marraskuussa 2008. Se nousi parhaimmillaan Billboard 200 -listan sijalle 6. Yhtyeen musiikkityyli siirtyi Day & Age -albumilla popimman tanssimusiikin suuntaan

The Killersin viides albumi Battle Born julkaistiin vuonna 2012. Se nousi ensimmäisellä viikollaan Billboardin kolmannelle sijalle. 

Yhtye esiintyi Suomessa ensimmäisen kerran Helsingin jäähallissa vuonna 2007 ja toisen kerran Helsingin Hartwall Areenalla vuonna 2013. Yhtye oli Seinäjoella järjestettävän Provinssirockin pääesiintyjä kesällä 2017. The Killers esiintyi neljännen kerran Suomessa Helsingin Hartwall Areenalla 24. heinäkuuta 2018.

Jäsenet 
 Brandon Flowers – laulu, koskettimet
 Dave Keuning – kitara
 Mark Stoermer –  basso
 Ronnie Vannucci – rummut, lyömäsoittimet

Diskografia

Studioalbumit

Katso myös 
 Luettelo The Killersin kappaleista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen virallinen sivusto
Veli

Veli tarkoittaa jonkun toisen kanssa samoista vanhemmista syntynyttä miespuolista henkilöä tämän toisen kannalta. Ilmaisulla voidaan tarkoittaa myös velipuolta tai kasvattiveljeä. Puhekielessä ja tuttavallisessa kielenkäytössä käytetään joskus sanaa veikko.

Ilmaisulla velipuoli tai harvinaisemmalla ilmaisulla puoliveli tarkoitetaan jonkun toisen kannalta miespuolista henkilöä, jolla on kyseisen henkilön kanssa vain toinen vanhemmista yhteinen. Velipuoleksi voidaan kutsua myös henkilön isä- tai äitipuolen poikaa, joka ei ole tämän henkilön verisukulainen.

Henkilön vanhempaa veljeä kutsutaan isoveljeksi ja nuorempaa veljeä pikkuveljeksi. Kun kyseessä on esimerkiksi kaksoset, puhutaan kaksoisveljestä.

Katso myös
 Sisar

Lähteet

Aiheesta muualla 

Perhe
Sukututkimus
Seulonnan keskeiset artikkelit
John Layfield

John Charles Layfield (s. 29. marraskuuta 1966) on entinen yhdysvaltalainen showpainija, joka paini World Wrestling Entertainmentissa. Hän vetäytyi eläkkeelle vuoden 2009 alussa. JBL esiteltiin rikkaana ja itsevarmana cowboy-miljonäärinä. Hänellä oli feudeja muun muassa John Cenan kanssa. Vuodesta 2012 alkaen hän on selostanut WWE:n painiohjelmia Raw ja Smackdown. Tammikuussa 2015 hän lopetti Smackdownin selostamisen, mutta jätti Rawin ja siirtyi Smackdowniin heinäkuussa 2016 WWE:n toisen Brand Extensionin yhteydessä.
 
JBL:n lopetusliikkeet ovat Clothesline from Hell ja JBL Bomb.

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Suden hetki (Lyijykomppanian albumi)

Suden hetki on Lyijykomppanian vuonna 1994 julkaistu mini-CD. Levyn – ja luultavasti myös Lyijykomppanian – tunnetuin kappale lienee ”Jaloviinamies”, jota yhtyeen laulaja-kitaristi Timo Rautiainen on silloin tällöin esittänyt myös soolokeikoillaan.

Rautiainen arvosteli vuonna 2003 ilmestyneessä Trio Niskalaukaus -kirjassa Suden hetken kansikuvaa ”luultavasti Suomen huonoimmaksi kansikuvaksi”.

Kappaleet
Sovitukset Lyijykomppania.

Kokoonpano
Timo Rautiainen – laulu, kitara
Arto Alaluusua – basso
Esa Moilanen – rummut
Tapio Wilska – basso ja murina kappaleessa ”Jaloviinamies”
Sir Th. Le Grande – laulu kappaleessa ”Viina”

Lähteet
 Finnmusic

Vuoden 1994 EP:t
Lyijykomppanian albumit
Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Audi R10 TDI

Audi R10 TDi on dieselkäyttöinen LMP1 (Le Mans Prototype) -luokan kilpa-auto. Se esiteltiin 13. joulukuuta 2005, ja sillä voitettiin heti Sebringin 12 tunnin ajo, sekä Le Mansin 24 tunnin ajo. Se on ensimmäinen dieselmoottorilla varustettu auto, jolla on voitettu edellä mainitut kilpailut. Vuonna 2009 esitelty Audi R15 TDI korvasi R10 TDi mallin.

Runko 
Audi R10 TDi korvasi edellisen Audi R8 LMP:n, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen menestyksekkäämpänä kilpa-autona. Sillä voitettiin mm. Le Mansin 24 tunnin ajo yhteensä viisi kertaa vuosina 2000–2002 ja 2004–2005. Vaikka R10 muistuttaa paljon R8:aa, se on kuitenkin uutta suunnittelua. Aerodynamiikkaa on uusittu muuttuneiden sääntöjen takia, turvakaarta on muutettu ja autoa on pidennetty uuden suuremman V12-moottorin takia.

Moottori 
Audi R10 TDi:n voimanlähteenä toimii on 5,5-litrainen täysalumiininen 90° tuplaturbo V12-dieselmoottori. Moottorissa käytetään nykydieseleistä tuttua common rail –ruiskutusta ja Boschin viimeisintä MS14-moottorinohjausjärjestelmää. Moottorin ilmansaantia rajoitetaan kahdella sääntöjen määräämällä 39,9 mm kuristimella. Kahden Garrett-turboahtimen ahtopaine on myös sääntöjen mukaan rajattu 2,94 bar:iin. Suurin moottorista saatava teho on noin 650 hv (485 kW) (rajoitettu), ja suurin vääntö on noin 1100 Nm.
Moottorin suurimpia etuja kilpakäytössä ovat laaja kierrosalue, suuri vääntö ja taloudellisuus.

Merkittäviä saavutuksia 
18. maaliskuuta 2006 Audi R10 TDi numerolla 2 voitti 54. Sebringin 12 tunnin ajon ajettuaan paalupaikalle uudella rataennätyksellä.
18. kesäkuuta 2006 Audi R10 TDi numerolla 8 voitti Le Mansin 24 tunnin ajon kierrettyään rataa 380 kierrosta.
30. syyskuuta 2006 Audi R10 TDi numero #2 voitti ALMS-sarjan Petit Le Mans -osakilpailun Road Atlantalla, Georgiassa.
17. maaliskuuta 2007 Audi R10 #2 voitti 55. Sebringin 12 tunnin ajon. Auto #1 sijoittui luokkansa (LMP1) toiseksi ja kokonaiskilpailun neljänneksi.
 17. kesäkuuta 2007 Audi R10 #1 voitti Le Mansin 24 tunnin ajon, Audi #2 keskeytti johtoasemasta 16 tunnin ajon jälkeen.
 15. kesäkuuta 2008 Audi R10 #2 voitti Le Mansin 24 tunnin ajon, muut Audit sijoittuivat neljänneksi ja kuudenneksi.

Lähteet

R10, Audi
Le Mans Prototype -autot
Seal on Velvet

Seal on Velvet on alun perin Sielun Veljet -yhtyeen perustama suomalainen levy-yhtiö ja Poko Rekordsin alamerkki. Sielun Veljien lisäksi yhtiö on julkaissut useiden muiden yhtyeiden ja artistien tuotantoa vuodesta 1989. Yhtiön artisteihin kuuluneesta Veeti & Velvets -yhtyeestä mm. Aki Sirkesalo loi myöhemmin menestyksekästä uraa ja tämän lisäksi useat muut menestyneet artistit ovat aloittaneet uransa yhtiön leivissä.

Artistit 

 Sielun Veljet
 Ismo Alanko
 Jukka Orma
 Leputation of the Slaves
 Kullervo Kivi & Gehenna-yhtye
 Pimpline & The Defenites
 Adolf Und Die Freie Scheisse
 Motelli Skronkle
 Veeti & The Velvets
 HC Andersen
 Keskustelumusiikkiorkesteri
 Kosmonauts
 Free Okapi
 Veeti & Marjo
 Ääriasento
 Virgo
 Honey B. & T-Bones
 Balls
 Mañana Bros.
 Winha
 Roni Martin & Jukka Orma Tanssiinkutsu
 Karl & Lassi Sinkkonen

Suomalaiset rockmusiikin levy-yhtiöt
Kir

Kir on mustaherukkalikööristä ja valkoviinistä koostuva cocktail, ja se on tunnettu nimellä ”Blanc-Cass tai Blanc-cassis” jo paljon ennen kuin kaniikki Felix Kir, Dijonin kaupungin entinen määri antoi sille nimensä.

Merkkituote
Vuonna 1952 kaniikki Kir antoi dijonilaiselle yritykselle ”Lejay-Lagoute” luvan käyttää nimeään juoman markkinoinnissa.

Jotta ei olisi vaikeuttanut dijonilaisten alkoholinvalmistajien ja -kauppiaiden kilpailuasemia, kaniikki Kir antoi heille kaikille luvan nimensä käyttöön, mutta ”Lejay-Laugouten” etuluontiasema oli kuitenkin ratkaiseva tuotteen kaupallistamisessa. Kahdentoista vuoden oikeusprosessi antoi tälle ensimmäisellä yritykselle yksinoikeuden Kir-tuotemerkkiin. Yritys on sittemmin rekisteröinyt myös tuotemerkin Kir-royal.

Variaatioita

Mustaherukkalikööristä
Kommunardi (communard) tai kardinaali (cardinal) on myös dijonilaisella maaseudulla tunnettu aperitiivi. Perustana juomassa on valkoviinin tilalla käytetty punaviini ja perinteinen mustaherukkalikööri (crême de cassis de Dijon).
Kir royal, jossa valkoviini korvataan samppanjalla.
Räyhääjä (Téméraire) valmistetaan crémant de Bourgognesta, jota käytetään samppanjan asemesta.
Bretagnelainen kir ja normandialainen kir, joissa valkoviini korvataan siiderillä.
Tupla K, joka luotiin kun kaniikki Kir ja Nikita Hruštšov (ransk. Nikita Khrouchtchev) tapasivat. Valmistukseen käytetään valkoviinin ja mustaherukkaliköörin lisäksi myös vodkaa.
Elsassissa käytetään valkoviinin asemasta lievästi kuohuvaa ”crémant d'Alsace” -valkoviiniä.

Muista likööreistä
Kir on myös innostanut kokeilemaan myös erilaisia cocktaileja, joiden perustana ovat valkoviini ja erilaiset marjaliköörit:
Kir à la Mûr, jossa käytetään karhunvadelmalikööriä tai Suomessa lakkalikööriä.
Kir à la pèche, jossa käytetään persikkalikööriä.
Kir impérial, jossa käytetään vadelmia ja samppanjaa.
Kir nordique, jossa käytetään karpalolikööriä ja valkoviiniä

Lähteet

Drinkit
Kırklareli

Kırklareli on kaupunki Turkin Euroopan puoleisessa osassa, lähellä Bulgarian rajaa. Vuonna 2012 siellä oli 67 360 rekisteröitynyttä asukasta. Kaupungissa on merkittävä romanivähemmistö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin kaupungit