joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eduardo Gonçalves de Oliveira

Eduardo Gonçalves de Oliveira eli Edu (s. 30. marraskuuta 1981 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Turkin Superliigan Beşiktaşia lainasopimuksella saksalaisesta Schalkesta, ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Edu on edustanut useita eri seuroja uransa aikana sekä kotimaassaan että ulkomailla. Ennen siirtymistään eteläkorealaiseen Suwon Bluewingsiin hän edusti saksalaista Mainzia.

3. tammikuuta 2010 hän palasi Saksaan ja teki sopimuksen Schalken kanssa.

Saavutukset 

 Saksan cupin voitto: 2010–2011

Aiheesta muualla 
 Edun virallinen kotisivusto  
 Edun esittely Sambafoot-sivustolla 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Oxygenol

Oxygenol on suomalainen tuotesarja, johon kuuluu aikuisten ja lasten hammastahnoja sekä suuvesiä. Hammastahnan valmistuksen Suomessa aloitti vuonna 1912 Oy Oxygenol Ab ruotsalaisen AB Oxygenolin lisenssillä. Nykyisin tuotteet kuuluvat Bernerin valikoimiin. Tuotteilla on Avainlippu-merkki.

Historiaa

AB Oxygenol oli Ruotsiin vuonna 1908 perustettu teknokemian yritys, joka otti nimensä hammastahnoissa ja suuvesissä käyttämästään ”oksygenolista” eli vetyperoksidista. Suomeen Oy Oxygenol Ab:n perustivat 1912 apteekkari Edward Stigzelius ja hänen kaksi velipuoltaan, apteekkari Gösta Salingre sekä hammaslääkäri ja Dentaldepotin toimitusjohtaja Axel Salingre. Uusi yhtiö alkoi myydä ruotsalaisyhtiön ”hammastaikinaa”, ja vuoteen 1916 asti AB Oxygenol oli mukana suomalaisyhtiön vähemmistöosakkaana. Oy Oxygenol Ab piti konttoriaan Edward Stigzeliuksen omistaman Kauppatorin apteekin tiloissa. 

Oxygenol-hammastaikina valmistettiin aluksi rahtityönä lääketehdas Medicassa, kunnes veljekset ostivat vuonna 1920 kiinteistön nykyisestä Kalevankatu 30:stä ja siirsivät tuotannon sinne. Samana vuonna Edward-apteekkarin poika, farmaseutti Bertil Stigzelius, nimitettiin Oy Oxygenol Ab:n johtajaksi.

Vuonna 1950 kolmannen polven edustaja, insinööriksi opiskellut Björn Stigzelius alkoi jatkaa isänsä ja isoisänsä työtä. Hän kehitti ensimmäisenä Euroopassa hammastahnalle sopivan tyhjiövalmistuskattilan, joka mullisti valmistusprosessin. 1960-luvulla hän kehitti Suomen ensimmäisen fluoria sisältävän geelihammastahnan, jonka valmistus oli mahdollista vain tyhjiölaitteella. Samaa vakuumitekniikkaa alkoivat vähitellen käyttää muutkin hammastahnavalmistajat.

Vuonna 1975 Oy Oxygenol Ab:lle valmistui uusi tehdas Espoon Kivenlahteen. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa yritys myytiin Oy Bergenheim Yhtiöt Ab:lle, ja vuonna 1998 Bergenheim myytiin puolestaan Bernerille, joka edelleen valmistaa Oxygenol-hammastahnoja.

Hakaniemen valomainos

Oxygenol on kuulunut jo vuosikymmenien ajan myös Helsingin katukuvaan: tuotemerkin nimi on luettavissa parimetrisin kirjaimin Hakaniemen metroaseman lähellä olevan Arenan talon katolta Hakaniemen torin suunnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oxygenolin kotisivut

Terveydenhoitoalan tuotemerkit
Suuhygienia
Toivo Elomaa (sanoittaja)

Toivo Elomaa (30. toukokuuta 1904 Sippola – 10. lokakuuta 1980 Myllykoski, Anjalankoski) oli suomalainen sanoittaja, joka käytti nimimerkkiä Topi.

Elomaa kävi kansakoulun ja työskenteli kauppa-apulaisena, tukkimiehenä, kattilahuoneenhoitajana, rakennustyöläisenä sekä louhinta- ja poraustyöläisenä.

Elomaan sanoittamia olivat muun muassa Uuno Mattilan 1933 säveltämä foxtrot ”Niilin rannalla”, Aarne Nuotion 1933 säveltämä foxtrot ”Kotimaan kaiho” ja Valto Tynnilän 1938 säveltämä polkka ”Viipurin Vihtori”, joka oli alun perin tarkoitettu viipurilaisen harmonikkatehtaan mainoslauluksi.

Teoksia 
 Muistelutarinoita teoksessa Kohinaa 78. Anjalankosken kaupunki 1978
 Topin riimit ja muistelut, julkaisija Anjalankosken kulttuurilautakunta ja Anjalankosken työväenopisto.  Anjalankoski 1979, 2. painos 1982

Lähteet 
 
 Pomus.net : Arvi Hännisen diskografia
 Pomus.net : Valto Tynnilä
 Kymenlaakson kirjailijat : Toivo Elomaa

Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Mikko Saarenheimo

Sulo Mikael (Mikko) Saarenheimo (vuoteen 1906 Rask; 2. lokakuuta 1887 Helsinki – 26. helmikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kirjallisuuden tutkija ja tietokirjailija.

Saarenheimon vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Saarenheimo ja Amanda Johansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911, maisteriksi 1923 sekä lisensiaatiksi 1924 ja tohtoriksi 1927. Saarenheimo toimi Takaharjun parantolan isännöitsijänä 1917–1928, Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan taloudenhoitajana 1929–1937 ja Helsingin kaupungin sairaalatarkastajana vuodesta 1937 alkaen. Hän oli Punkaharjun kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1924–1929, Sairaalatarkastajain yhdistyksen varapuheenjohtajana vuodesta 1937, puheenjohtajana 1949–1950 sekä kunniajäsenenä vuodesta 1952.

Opiskeluaikanaan Saarenheimo toimi muun muassa Satakuntalaisen Osakunnan sihteerinä. Punkaharjulla asuessaan hän toimi kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja oli jäsenenä kunnallisissa ja seurakunnallisissa lautakunnissa ja toimikunnissa. Saarenheimo oli myös muun muassa Kirjallisuudentutkijain Seuran puheenjohtajana. Hän kirjoitti Takaharjun parantolan, Satakuntalaisen osakunnan, Punkaharjun kunnan ja Kerimäen pitäjän historiateokset.

Saarenheimo väitteli tohtoriksi Turun yliopistossa 1924 aiheenaan 1880-luvun realismi Suomen kirjallisuudessa. Vuonna 1977 hänet promovoitiin Turun yliopiston ensimmäiseksi riemutohtoriksi, ja hänen väitöskirjastaan julkaistiin vuonna 2000 uusi näköispainos Turun yliopiston 80-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.

Mikko Saarenheimon poika oli Eero Saarenheimo.


Teoksia 
 ”Takaharjun parantolan vaiheita kaksikymmenvuotiskaudelta 1903–1923”, Takaharjun parantola 1903–1923. Takaharjun parantola, Helsinki 1923.
 1880-luvun suomalainen realismi: Kirjallinen tutkimus. Väitöskirja. WSOY 1924. (Näköispainos Kirja-Aurora, Turku 2000.)
 ”Tarinaa ja totta Euran Kauttualta”, Satakunta VI. Satakuntalainen osakunta, Porvoo 1926.
 Juhlalaulu Porin lyseon 50-vuotisjuhlaan. Pori 1929.
 "Satakuntalainen Osakunta 1904–1929 : 25-vuotiskatsaus", Satakunta VII. Satakuntalainen Osakunta, Porvoo 1929. 
 Punkaharjun kunnan perustautuminen ja ensimmäinen viisivuotiskausi 1924–1929. Toimittaneet Kalle Immonen, Matti Sipilä ja Mikko Saarenheimo. Helsinki 1930.
 Kerimäen pitäjän historia (1632–1932) esivaiheineen. Kerimäen seurakunta, Savonlinna 1932.
 Suomen sairaanhoitolaitosten talousvirkailijat 1935. Toimittanut Mikko Saarenheimo. Suomen sairaaloiden talousvirkamiesyhdistys, Helsinki 1935.
 Savonlinnan kaupunki 1639–1812: Savonlinnan kaupungin historia 1. Savonlinnan kaupunki, Helsinki 1939.
 Punkaharjun seurakunnan synty ja 25-vuotisvaiheet 1922–1947. Kirjoittaneet Eero ja Mikko Saarenheimo. Punkaharjun seurakunta, Savonlinna 1947.
 Savonlinnan kaupungin historia 2: Savonlinnan kaupunki 1812–1875. Savonlinnan kaupunki, Kuopio 1963.

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Promootion pitkä historia. Aurora 4/2000.

Viitteet

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Punkaharjun kunnanvaltuutetut
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Necrolust

Necrolust on Vaderin toinen demo, joka on julkaistu vuonna 1989.

Kappalelista

Kokoonpano
 Peter – kitara, laulu
 Docent – rummut
 Jacek "Jackie" Kalisz – bassokitara

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1989 albumit
Vaderin albumit
Live in Decay

Live in Decay on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin ensimmäinen demo, joka on julkaistu vuonna 1986.

Kappalelista

 Deathlike Carrion (studio)
 Satans Wrath (studio)
 Tyrants of Hell (radio edit)

Kokoonpano
 Peter – sähkökitara
 Zbigniew "Vika" Wróblewski – sähkökitara
 Robert "Czarny" Czarneta – laulu
 Robert "Astaroth" Struczewski – bassokitara
 Grzegorz "Belial" Jackowski – lyömäsoittimet

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1986 albumit
Vaderin albumit
Hirmuliskojen yö

Hirmuliskojen yö on Hevisaurus-yhtyeen 15. syyskuuta 2010 ilmestynyt toinen albumi. Albumilla vierailevat Perttu Kivilaakso, Janne Wirman, Antti "Hyrde" Hyyrynen, Emerson Burton, Elias Viljanen sekä Nino Laurenne. Ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale Saurusarmeija. Levy kipusi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen albumilistan kolmannelle sijalle.

Kappaleet 
 Alkumarssi – 1.09
 Saurusarmeija – 3.37
 Hirmuliskojen yö – 3.40
 Supersankari – 3.18
 Ruosteinen robotti – 2.57
 Hevipitsaa – 3.02
 Mummon mopo – 2.57
 Justus Kummitus – 2.53
 Takapiha – 2.48
 Eläintarhan yövahti – 3.55
 Hikka – 3.40
 Tukkahumppaa – 3.18
 Muffi Puffin oppitunti – 2.37
 Velho – 3.56
 Kiire – 1.32

Lähteet 
 Hevisaurus
 LevykauppaX

Viitteet 

Vuoden 2010 albumit
Hevisauruksen albumit
Boštjan Nachbar

Boštjan Nachbar (s. 3. heinäkuuta 1980 Slovenj Gradec) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin FC Barcelonaa.

Ura 
Nachbar aloitti koripallon KK Mariborin juniorijoukkueissa, joista hän nousi kaudeksi 1997–1998 KK Union Olimpijaan. Seuraavaksi kaudeksi Nachbar myytiin takaisin Mariboriin, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen Pivovarna Laskoon. Vuonna 2000 Nachbar siirtyi Benetton Trevisoon, jota hän edusti kahden kauden ajan. Kaudella 2001–2002 Nachbar nousi Trevison aloitusviisikkoon ja johdatti joukkueensa Euroliigan neljän parhaan joukkoon. 

Hän osallistui vuoden 2002 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hän oli Houston Rocketsin viidestoista varaus. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan Nachbar teki 2,1 pistettä ottelua kohden. Kauden 2004–2005 Nachbar aloitti Houstonissa, mutta siirtyi joulukuussa New Orleans Hornetsiin. Helmikuussa 2006 hän siirtyi New Jersey Netsiin, jossa hän pelasi kesään 2008 asti. Viimeinen NBA-kausi oli häneltä tilastollisesti paras, sillä hän teki 9,8 pistettä ottelua kohden. 

Heinäkuussa 2008 Nachbar palasi Eurooppaan ja solmi Dynamo Moskovan kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Yhden kauden jälkeen Nachbar siirtyi Efes Pilseniin vuoden sopimuksella, vaikka oli saanut tarjouksia myös NBA-seuroilta. Hän pelasi seurassa vuoteen 2011 asti. Nachbar ei pelannut kauden 2011–2012 missään seurassa, mutta allekirjoitti tammikuussa 2012 loppukaudeksi sopimuksen UNIKS Kazanin kanssa. Kaudeksi 2012–2013 Nachbar siirtyi saksalaiseen Brose Basketsiin. Kesällä 2013 hän teki monivuotisen sopimuksen FC Barcelonan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
NBA:n pelaajaprofiili 
Euroliigan pelaajaprofiili 
Legabasketin pelaajaprofiili 

Slovenialaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Dzordzorin kappeli

Dzordzorin kappeli on pieni kappeli Iranissa. Se on ainoa jäänne suuremmasta Dzordzorin luostarikokonaisuudesta. Se muodostaa Stefanoksen ja Taddeuksen luostarin kanssa Unescon maailmanperintöluettelon kohteen: Iranian armenialaiset luostarit.

Kappelin ikää ei ole pystytty varmasti todistamaan. Toiset tutkijat arvelevat sen rakennetun 800- tai 900-luvulla, kun toiset ovat taas sitä mieltä, että se rakennettiin 1300-luvulla. Se oli kuitenkin osa Dzordzorin luostaria, jonka Abbas I hävitti 1600-luvun alussa. 

Kappelia uhkasi tuhoutuminen 1980-luvulla, kun Iranin hallitus päätti rakentaa padon kappelin läheltä menevään jokeen. Vuosien 1987–1988 aikana kappelia siirrettiin 600 metriä yläjuoksun suuntaan, ja samalla sen kupolia peruskorjattiin. Kaikki kappelin kivet numeroitiin, ja se rakennettiin uudelleen uuteen paikkaan. Osa kivistä jouduttiin kuitenkin korvaamaan, ja 1548 kivestä 250 on uusia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin rakennukset ja rakennelmat
Kristinusko Iranissa
Kirkot
Unescon maailmanperintökohteet Iranissa
U103

Radio U103 oli pääkaupunkiseudulla vuosina 1995–1999 toiminut paikallisradio. Kanavan lähetin taajuudella 102,8 MHz toimi silloin Keski-Uudellamaalla Hyrylän varuskunnan alueella olevassa mastossa. U103:n musiikki koostui 1970–1990-lukujen pop- ja rock-musiikista. Kanavan sloganina toimi "Hyvän Tuulen Radioasema". Loppu aikoina U103:lta tuli vain tauotonta musiikkia ennen kuin kanavan nimeksi tuli Sävelradio. Myös kanavan kuuluvuusalue laajentui kanavan loppuaikoina, kun U103 yhdistyi Hyvinkäällä ja Riihimäellä toimivan Radio Voima Aseman kanssa, joka toimi taajuudella 90,1 MHz.

Ohjelmat
U103:n ohjelmia oli mm. Danny & Fredi Aamushow, U-Klubi, Jokebox, Terassiradio.

Juontajat
Joke Linnamaa
Jami Kananen
Juha Vuorinen
Mikko "Peltsi" Peltola
Black Mike

Suomalaiset radioasemat
Clock

Clock oli 1970-luvulla perustettu ruotsalainen pikaruokaketju, jonka päätuote olivat hampurilaiset. Clock kaatui 1990-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin ja viimeinen Clock-ravintola Ruotsissa suljettiin 1999.

Clock Suomessa 
Suomessa Clock-ketjulla oli 1980- ja 1990-luvuilla viisi hampurilaisravintolaa pääkaupunkiseudulla: Helsingissä Erottajalla, Itäkeskuksessa, Messukeskuksessa, Espoon Tapiolassa Sampokujalla ja Keravalla sisähuvipuisto Fanfaarissa. Ne saivat alkunsa 1980-luvun alussa, kun Alkon tytäryhtiö Arctia teki lisenssisopimuksen Clock-ketjun silloisen ruotsalaisomistajan SARAn kanssa, joka oli Arctian tavoin valtio-omisteinen ravintolayhtiö.

Lähteet 
Huvipuisto.net - Fanfaari

Viitteet 

Pikaruokalat
Helsingin entiset ravintolat
Entiset ruotsalaiset yritykset
Lentopallo kesäolympialaisissa 1972

Vuoden 1972 kesäolympialaisten lentopallo järjestettiin 27. elokuuta – 9. syyskuuta 1972 Volleyballhallessa, Münchenssä, Saksassa. Tämä oli kolmas kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 231 osanottajaa 14 eri maasta. Tapahtumia oli kaksi.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Ottelut

Miehet

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Pudotuspelit

Lopputulokset

Naiset

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Pudotuspelit

Lopputulokset

Mitalitaulukko

Lähteet 
Volleyball at the 1972 München Summer Games  

Kesäolympialaiset 1972
1972
Olympialaiset
Olympialaiset
Luettelo Suomen katsotuimmista kotimaisista elokuvista

Tämä artikkeli on luettelo kaikkien aikojen katsotuimmista suomalaisista elokuvista Suomessa. 

Suomen elokuvasäätiö aloitti katsojamäärien tilastoinnin kotimaisista elokuvista vuonna 1970 ja ulkomaisista vuonna 1972. Arviot katsojamääristä ennen vuotta 1970 perustuvat elokuvahistorioitsija Kari Uusitalon laskelmiin, poikkeuksina eräät yksittäiset 1930- ja 1940-luvun elokuvat, joiden tarkat katsojalukutiedot ovat säilyneet.

Katsotuimmat suomalaiset elokuvat

Katso myös 
 Luettelo Suomen katsotuimmista elokuvista
 Luettelo Suomen katsotuimmista elokuvista vuosittain

Lähteet 
 Suomen elokuvasäätiö: Katsotuimmat kotimaiset elokuvat elokuvateattereissa Viitattu 14.7.2020.
 Katsotuimmat suomalaiset elokuvat ennen 1970 (faktuaaliset luvut) Elokuvauutiset.fi 14.4.2012 (Internet Archive). Viitattu 19.2.2018.

Luettelot elokuvista
Suomen elokuva
Dead Nation

Dead Nation on Housemarquen kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema isometrinen shoot ’em up -peli. Peli julkaistiin 30. marraskuuta 2010 PlayStation Storen kautta ladattavana pelinä. 

Pelin tapahtumat sijoittuvat zombien riivaamaan maailmaan. Pelaaja voi valita hahmokseen joko Jack McReadyn tai Scarlett Blaken, jotka kuitenkin eroavat toisistaan vain ulkoisesti. Pelaajan täytyy taistella erityyppisiä zombeja vastaan, joiden ominaisuudet ja kyvyt vaihtelevat. Pelin etenemistä, kuten tapettujen zombien määrää, voi seurata maakohtaisista nettitilastoista. Yksinpelin lisäksi pelattavana on yhteistyöpelimuoto samalla koneella ja verkon yli.

Dead Nation on yksi peleistä, jotka kuuluvat PSN:n huoltokatkon takia PlayStation Storesta saatavaan Welcome Back -pakettiin.

Peli on julkaistu PlayStation 3:lle ja käännös PlayStation Vitalle.

Dead Nation: Apocalypse Edition 

Dead Nation: Apocalypse Edition on PlayStation 4 -konsolille vuonna 2014 julkaistu versio pelistä.

Peli sai arvioksi 8/10 IGN:n arvostelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Dead Nation Sony Computer Entertainment Europen sivustolla  

Vuoden 2010 videopelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Shoot 'em up -pelit
Indie-videopelit
PlayStation Network -pelit
Housemarque
PlayStation 3 -pelit
PlayStation Vita -pelit
PlayStation 4 -pelit
Syöntikilpailu

Syöntikilpailu tarkoittaa kilpailua, jossa pyritään syömään mahdollisimman nopeasti jokin tietty tai "ääretön" annos ruokaa (tai sekä juomaa). Syöntikilpailussa vaikeus voi määräytyä esimerkiksi ruoka-annoksen koolla, tulisuudella, maulla tai hajulla tai annoksen syöntitavalla, kuten ilman käsiä apuna käyttäen syömistä tai syömäpuikoilla syömistä. Nämä vaikeudet sisältävät usein myös aikarajan tai aikatavoitteen (esimerkiksi suorittaa syönti ennen muita kilpailijoita), mutta ajan sijaan voidaan myös määrittää, että tietty annos tulee syötyä esimerkiksi niin, ettei syönnin aikana tule oksennusta.

Muun muassa Pelkokerroin-televisio-ohjelmassa yhteen tehtävään kuuluu maultaan tai myös hajultaan iljettävän annoksen syöminen ilman oksennusta syönnin aikana sekä aikatavoitteen kera (joissain tapauksissa kuitenkin ilman aikatavoitetta).

Lähteet 

Ruoka ja juoma
Kilpailut
Pirttikosken voimalaitos (Kaustinen)

Pirttikoski on Perhon Voima Oy:n omistama voimalaitos Perhonjoessa Kaustisella. 

Voimalaitoksen on rakennuttanut vuosina 1917–1918 Kaustisen Sähkö-Sahakone osuuskunta. Alussa voimalaitoksen sähköteho oli 18 kVa ja putouskorkeus kolme metriä. Voimalaitosta uusittiin vuonna 1922. Putouskorkeus nostettiin 3,5 metriin. Koneistoksi vaihdettiin Tampereen Konepajan Francis-pystyturbiinit 90 ja 60 Hp ja Strömbergin generaattorit 75 kVA ja 18 kVA. Vuosituotanto oli noin 400 000 kilowattituntia. Voimalaitosta uusittiin toisen kerran vuonna 1995. Koneisto vaihdettiin Flygt Ab:n säätyvään ja kiinteään turbiinigeneraattoriin. Molempien teho on 250 kilowattia.

Voimalaitoksen vuosituotanto on nyt noin 2 200 megawattituntia. Se vastaa noin 120 sähkölämmitystalon vuosikulutusta tai noin 500 kotitalouden vuotuista taloussähköä.

Pirttikosken voimalaitoksen kalatie 
Perhonjoessa sijaitseva Pirttikosken vesilaitos sai perustamisluvan Vaasanläänin maaherran päätöksellä 31. tammikuuta 1925. Päätöksessä vesilaitoksen omista ja velvoitetaan rakentamaan ja kunnostamaan tarkoituksen mukaista kalatietä kalastushallituksen vahvistamien piirustuksien mukaan, jos kalatie vastaisuudessa katsotaan tarpeen vaatimaksi. Länsi-Suomen vesioikeus antoi vuonna 1994 Pirttikosken voimalan omistajalle luvan rakentaa uudet voimalaitosyksiköt Pirttikoskeen ja poistaa vanhan voimalan rakenteet käytössä. Luvassa muutettiin 31. tammikuuta 1925 annetun maaherran päätöksen lupamääräyksiä, mutta kalatietä koskeva lupamääräys jäi edelleen voimaan.

Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen kalatalouspalvelut-yksikkö, joka toimii alueellisen kalatalousviranomaisena ja yleisen kalatalousedun valvojana mm. Pirttikosken voimalaitoksen alueella, sai Perhonjoen kalastusalueelta, Norra svenska fiskeområdenilta, joukolta osakaskuntia ja muita kalastusoikeuden haltijoita sekä Metsähallitukselta aloitteen edistää kalatien rakentamisasiaa Pirttikoskella. Varsinais-Suomen Ely-keskus lähetti Pirttikosken voimalaitoksen luvan haltijalle Korpelan Energia Oy:lle kirjeen 31. tammikuuta 2017, jossa vaati luvanhaltijaa ryhtymään toimenpiteisiin kalatievelvoitteen täyttämiseksi sekä vastaamaan kirjeeseen 31. maaliskuuta 2017 mennessä. Ely-keskus esitti kirjeessään myös perustelut sille, miksi se katsoo, että kalatien rakentaminen on katsottava
tarpeen vaatimaksi.

Aluehallintovirasto päätti 4. syyskuuta 2018, että Pirttikosken vesivoimalaitokselle on rakennettava kalatie.
Perhon Voima hankki Kaustisella Perhonjoen vesistössä sijaitsevan Pirttikosken vesivoimalaitoksen omistukseensa 29. kesäkuuta 2018 Korpelan Energia Oy:ltä. Velvoite kalatien rakentamisesta oli Perhon Voiman tiedossa jo kaupantekovaiheessa ja yhtiö oli varautunut mahdollisen kalatien rakentamiseen. Aluehallintoviraston päätöksen saatuaan, Perhon Voima Oy:n hallitus päätti, ettei yhtiö hae muutosta aluehallintoviraston päätökseen, vaan ryhtyy valmistelemaan lupahakemusta kalatien rakentamiseksi. Yhtiö jättää lupahakemuksen kalatien rakentamiseksi 12 kuukauden kuluessa.

Lähteet 

Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Kaustisen rakennukset ja rakennelmat
Perhonjoen vesistö
Sinfonia nro 9 (Schubert)

Franz Schubertin yhdeksättä sinfoniaa (C-duuri, D. 944) kutsutaan lisänimellä Suuri. Teos sävellettiin vuosina 1825–1826 eikä vuonna 1828, kuten ennen oletettiin. Monet tutkijat ovat tulkinneet yhdeksännen sinfonian myös seitsemänneksi, kahdeksanneksi tai jopa kymmenenneksi. Teos esitettiin kokonaisuudessaan vasta 21. maaliskuuta 1839 Leipzigissä Mendelssohnin johdolla.

"Suureksi" sinfonian nimitti 1800-luvun kustantaja erottaakseen sen "Pienestä" sinfoniasta (VI) samassa sävellajissa.

Robert Schumann ylisti sinfoniaa kuuluisissa sanoissaan Neue Zeitschriftin artikkelissa sen taivaallisesta pituudesta. Schumannin kerrotaan myös sanoneen pitävänsä sitä suurimpana soitinmusiikkiteoksena sitten Ludwig van Beethovenin kuoleman. Teoksen temaattinen kehitys muistuttaa Beethovenista, mutta Schubert, satojen liedien säveltäjä, kiinnitti erityistä huomiota melodioihin. Teoksen uusi tyyli innoitti Schumannia itse ryhtymään sinfonikon uralle.

Osat 
 Andante – Allegro ma non troppo
 Andante con moto
 Scherzo. Allegro vivace – Trio
 Finale. Allegro vivace

Kokoonpano 
 2 huilua
 2 oboea
 2 klarinettia (A, C)
 2 fagottia
 2 käyrätorvea (C)
 2 trumpettia (A, C)
 3 pasuunaa
 patarummut
 jouset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IMSLP: Symphony No.9, D.944 (Schubert, Franz) (nuotteja)

Franz Schubertin sinfoniat
1820-luvun musiikkiteokset
Tabrizin basaari

Tabrizin basaari () on basaari Tabrizin kaupungissa luoteisessa Iranissa. Se on yksi Lähi-idän vanhimpia basaareita ja maailman suurin katettu basaari. Se listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2010.

Tabrizin basaarin rakennusvuotta ei tarkalleen tiedetä, mutta sen nykyinen ulkoasu on kuitenkin Zandin dynastian loppuvuosilta 1700-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta. Se oli jo kuitenkin merkittävä silkkitien keskus, ja Tabriz ja sen basaari olivat kuuluisia jo 1200-luvulla. Tabriz menetti asemansa 1500-luvulla safavidien pääkaupunkina, mutta säilytti silti merkityksensä taloudellisena keskuksena Ottomaanien valtakunnan nousukauteen asti 1700-luvun lopulle.

Tabrizin basaari on muodostunut useista toisiinsa yhdistetyistä ja katetuista tiilirakennelmista ja suljetuista aukioista, joilla on monia eri käyttötarkoituksia. Basaari on jaettu moniin osioihin, kuten Amirin basaari (kulta ja korut), kenkäbasaari ja Mozzafarieh (matot). Kaupat ja työpajat reunustavat basaarin käytäviä. Kaupat ovat usein kaksikerroksisia, ja niiden ensimmäisessä kerroksessa on yleensä työ- ja kauppatila ja toisessa kerroksessa on varasto tai toimisto. Kauppojen pinta-ala on 10–25 neliömetriä. Kaupat on erotettu käytävistä pienellä rappusella.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Tabrizin basaari Unescon sivuilla 

Iranin rakennukset ja rakennelmat
Unescon maailmanperintökohteet Iranissa
Tunisian koripalloliiga

Tunisian koripalloliiga () on Tunisian koripallosarjojen korkein sarjataso.

Sarja
Sarjassa pelaa yhteensä 10 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen eri lohkoon. Jokainen joukkue kohtaa toisensa kahdesti, vieraissa ja kotona, jolloin otteluita kertyy joukkuetta kohden 18. Kauden päätteeksi molempien lohkojen neljä parasta pääsevät sarjamuotoiseen pudotuspeleihin. Tämän lisäksi molempien lohkojen kaksi heikointa seuraa pelaavat pieni muotoisen neljän joukkueen jatkosarjan. Sarjamuotoinen pudotuspeli muodostuu kahdeksasta joukkueesta, josta kuusi parasta pääsevät varsinaiseen pudotuspeliin. Voittajat selviävät loppuotteluun, jossa ratkaistaan Tunisian mestaruus.

Historian saatossa menestyksekkäin joukkue on ollut ES Radès 13 mestaruudellaan. Toiseksi ja kolmanneksi eniten mestaruuksia ovat voittaneet Stade Nabeulien 8 mestaruudella ja EO La Goulette Kram, US Monastir 7 mestaruudella.

Mestarit

1955–56 - Orientale
1956–57 - Stade Gaulois
1957–58 - AS Française
1958–59 - Jeanne d'Arc d'avant-garde
1959–60 - Jeanne d'Arc d'avant-garde
1960–61 - AS Française
1961–62 - Avant-garde de Tunis
1962–63 - Stade Nabeulien
1963–64 - US Radésienne
1964–65 - US Radésienne
1965–66 - US Radésienne
1966–67 - US Radésienne
1967–68 - US Radésienne
1968–69 - Radès Transport Club
1969–70 - Radès Transport Club
1970–71 - Radès Transport Club
1971–72 - Radès Transport Club
1972–73 - Zitouna Sports
1973–74 - CS Cheminots
1974–75 - Stade Nabeulien
1975–76 - Radès Transport Club
1976–77 - Espérance Sportive de Tunis
1977–78 - CS Cheminots
1978–79 - Espérance Sportive de Tunis
1979–80 - Espérance Sportive de Tunis
1980–81 - Étoile Sportive du Sahel
1981–82 - Ezzahra Sports
1982–83 - Ezzahra Sports
1983–84 - Étoile Sportive de Radès
1984–85 - EO La Goulette Kram
1985–86 - EO La Goulette Kram
1986–87 - EO La Goulette Kram
1987–88 - EO La Goulette Kram
1988–89 - Stade Nabeulien

1989–90 - EO La Goulette Kram
1990–91 - EO La Goulette Kram
1991–92 - Stade Nabeulien
1992–93 - Ezzahra Sports
1993–94 - Ezzahra Sports
1994–95 - EO La Goulette Kram
1995–96 - Stade Nabeulien
1996–97 - Ezzahra Sports
1997–98 - US Monastir
1998–99 - Ezzahra Sports
1999–00 - US Monastir
2000–01 - JS Kairouan
2001–02 - JS Kairouan
2002–03 - JS Kairouan
2003–04 - Club Africain
2004–05 - US Monastir
2005–06 - Stade Nabeulien
2006–07 - Étoile Sportive du Sahel
2007–08 - Stade Nabeulien
2008–09 - Étoile Sportive du Sahel
2009–10 - Stade Nabeulien
2010–11 - Étoile Sportive du Sahel
2011–12 - Étoile Sportive du Sahel
2012–13 - Étoile Sportive du Sahel
2013–14 - Club Africain
2014–15 - Club Africain
2015–16 - Club Africain
2016-17 - Étoile Sportive de Radès
2017-18 - Étoile Sportive de Radès
2018–19 - US Monastir
2019–20 - US Monastir
2020–21 - US Monastir
2021–22 - US Monastir

Eniten mestaruuksia

Aiheesta muualla
 Goalzz

Tunisian koripallosarjat
Inkeri Pihlaja

Maria Ingrid (Inkeri) Pihlaja (14. kesäkuuta 1900 Vaasa – 30. heinäkuuta 1970 ) oli suomalainen kirjailija.

Teoksia 
 Kesä saaristossa.   Gummerus 1920
 Valheen kengillä : kolminäytöksinen ilveily. Seuranäytelmiä 231.    Karisto 1923, 2. painos 1931
 Uskollisuuden palkka : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 426.    Karisto 1936
 Silkkihansikas ja olkihattu : sukutarina.   Kirjapaja, Helsinki 1945
 Nuoria helsingittäriä : romaani.    Karisto 1948

Lähteet 
 
 Fennica-tietokanta (teokset)

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Nurse Grenade

Nurse Grenade on australialaisen industrial-yhtye Angelspitin ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin alun perin itsenäisesti bändin omilla nettisivuilla lokakuussa 2004. Myöhemmin "Nurse Grenade" remasteroitiin lokakuussa 2007.

Kappaleet 
Maggot
Fuck Fashion
Head Kult
Infect
Meat
Nurse Grenade
HeadFuck (Head Kult Remix)
Psychic Vampire (remix of Ikon's "Psychic Vampire")
I Feel Disease (remix of Angel Theory's "I Feel Disease")
Shit Fed (remix of Anxiety Whispers' track "Spoon Fed")

Aiheesta muualla 
 Nurse Grenade discogs.com -sivustolla

Vuoden 2004 EP:t
Angelspitin albumit
Plastic Tears

Plastic Tears on 1990-luvulla Helsingissä perustettu viisihenkinen katurock-yhtye. Yhtyeen neljäs albumi Anthems For Misfits julkaistiin 26.3.2021 Wormholedeath Recordsin kautta.

Jäsenet
 Miqu December – laulu
 Eco Xtasy – rummut
 Andy Whitewine – kitara
 Edu Kettunen - basso
 Juha Pietiläinen – kitara

Entiset jäsenet
 Hate Dynamite – basso
 Alex Koff – basso
 Marc Sonic – kitara

Diskografia

Albumit

Singlet ja EP:t
 Velvet Flame (Megamania, 1994, CD-EP)
 Rhythm Rider (Star Trash Records, 2016, CD-EP)
 Run Rabbit Run (Alive and Kickin', 2017, Digital single)
 Iris Kick (Plastic Records, 2017, Digital single)
 Secret Society (Plastic Records, 2018, Digital single)
 Miss Stumbling Legs (Plastic Records, 2018, Digital single)
 Day by Day (Plastic Records, 2018, Digital single)

Lähteet

 Propaganda Records
 Plastic Tears
 Rock It Up Records

Aiheesta muualla 
 Plastic Tears ReverbNation
 
 Plastic Tears Facebook

Suomalaiset rockyhtyeet
Blood Death Ivory

Blood Death Ivory on australialaisen industrial-yhtye Angelspitin toinen studioalbumi. Levyn tekeminen aloitettiin lokakuussa 2006. Pohjatyö on tehty huhtikuusta marraskuuhun 2007, mutta tärkein työ keskittyi joulukuusta 2007 helmikuuhun 2008.

Kappaleet 
Grind
Paint Hell Red
Devilicious
Skinny Little Bitch
Red
Kill Kitty
Lust Worthy
Shaved Monkey
Girl Poison
Homo-Machinery
Jugular

Aiheesta muualla 
 Blood Death Ivory discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 albumit
Angelspitin albumit
Luettelo valtioista bruttokansantuotteen mukaan (PPP)

Tämä on luettelo valtioista bruttokansantuotteen mukaan. Bruttokansantuote (BKT) on ilmoitettu Yhdysvaltain dollarein ostovoimapariteetilla (PPP) korjattuna. Ostovoimapariteettia käyttäen voidaan verrata saman rahamäärän todellista arvoa (ostovoimaa) kussakin maassa. Näin saatuja lukuja pidetään parempina maiden välisiin vertailuihin kuin suoraan valuuttakursseilla muutettuja lukuja. Suoraan valuuttakursseista katsotut luvut kuvaavat kuitenkin paremmin maan kykyä tuottaa tuotteita ja palveluita  vaikkakaan eivät kerro ihmisten elinkustannuksista. Luettelossa on myös mukana merentakaisia alueita sekä itsehallinnollisia alueita vaikka ne eivät ole itsenäisiä valtioita.

Luettelo

Lähteet

Luettelot valtioista
Kanariantraakkipuu

Kanariantraakkipuu (Dracaena draco) on subtrooppinen traakkipuulaji, jonka luonnollinen kasvualue on Kanariansaaret, Kap Verde, Madeira, ja paikallisesti Länsi-Marokko. Lisäksi sitä on istutettu Azoreille. Kanariantraakkipuu ja kanarianpeippo ovat Teneriffan kansallistunnuksia.

Kanariantraakkipuulle kasvaa luontaisesti yksi- tai monihaaraisena 12-metriseksi mutta vain harvoin sitä suuremmaksi. Puun latvus muodostuu sateenvarjomaisen tiiviistä kimpusta paksuja lehtiä. Puu kasvaa hitaasti, ja se tarvitsee noin kymmenen vuotta kasvaakseen metrin korkuiseksi. Nuorilla puilla on ainoastaan yksi runko. Haaroittuminen alkaa vasta, kun puu kukkii ensimmäisen kerran, jolloin se alkaa kasvattaa tyvestä kukan molemmilta puolilta uusia runkoja. Yksisirkkaisena kanariantraakkipuu ei tee vuosirenkaita, joten ainoa tapa mitata sen ikä on laskea haaroittumiset. Samalla pitää muistaa, että laji ei kuki joka vuosi. Joidenkin yksilöiden arvellaan olevan 650 vuotta vanhoja. Vanhin puuvanhus kasvaa Icod de los Vinosissa Luoteis-Teneriffalla.

Hiljattain löydetty villipopulaatio Länsi-Marokossa on merkitty erilliseksi kannaksi, Dracaena draco subsp. ajgal. Jotkin Gran Canarialla tavattavat kasvit on luokiteltu erilliseksi lajiksi grancanariantraakkipuu (Dracaena tamaranea), joka on lähempää sukua itäafrikkalaisille ja arabialaisille traakkipuille. Kun kanariantraakkipuun kaarnaa tai lehtiä leikkaa, se erittää punertavaa pihkaa, joka on yksi lohikäärmeen veren ainesosista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Kanariantraakkipuu – Dracaena draco

Traakkipuut
Huonekasvit
Uhanalaiset kasvit
Kanariansaarien kasvit
Pyhäjärvi (Saarijärvi)

Pyhäjärvi on järvi Saarijärven ja Äänekosken kuntien alueella.

Pääosa Pyhäjärven vesistä laskee Parantalankosken voimalaitoksen kautta etelään Kiimasjärveen. Pieni osa vedestä laskee alkuperäistä lasku-uomaa Pyhäjokea länteen Iso-Lumperoiseen. Pyhäjärven korkeutta on säännöstelty 1960-luvulta alkaen. Säännöstely on heikentänyt järven siikakantaa.

Järvi on melko syvä. Syvin kohta on Iissalon lounaispuolella. Saaria on järvessä 114. Veden laatu on erinomainen ja oligotrofinen ja vesi kirkasta: näkösyvyys on yli 4 metriä. Matalissa lahdissa esiintyy kuitenkin rehevöitymistä.

Pyhäjärven saaret:

Iissalo, Kiihkelesaari, Vintta, Kotisaari, Majasaari, Kouvalainen, Talassaari, Palavasaari, Kanasaaret, Joussaari, Hässössaari, Kuokkasaari, Lohiluoto, Lohisaari, Iso Kanasaari, Pieni Kanasaari, Aittoluoto, Maapenkka, Lusikkasaari, Kärääsaari, Marjasaari, Räätälinkuppi, Koirasaari, Lukkarinsaari, Honkasaari, Rumputtavansaari, Junninsaari, Koukkusaari, Vihtasaari, Rökönen, Kurjensaari, Linnansaari, Pitkänniemenluoto, Sikasaari, Selkäsaari, Saunaluoto, Tervasaari, Lonkuttavaluoto, Talviaissaaret, Lehtiröykönsaaret, Pentinluoto, Rautasaaret, Jääsaari, Vääräsaari, Akkosaari, Husunsaaret, Risunsaaret, Lunttisluoto, Pieni Töyrisaari, Töyrisaari, Matinsaari, Nyhtävänluoto, Talatsaaret, Kirvesluoto, Honkosensaari, Kanisaari, Hietasaari, Pöykynsaaret

Lähteet 

Saarijärven järvet
Saarijärven reitti
Äänekosken järvet
Pyhäjärven valuma-alue (Saarijärvi)
Nokia E52

Nokia E52 on Nokian valmistama älypuhelin. Se kuuluu yrityskäyttöön suunnattuun Eseriesiin. 

Puhelimessa on sisäänrakennettu GPS-vastaanotin ja Nokian Maps-karttasovellus. Musiikkisoitin tukee tiedostomuotoja MP3/WMA/WAV/RA/AAC/M4A, videotiedostoista on tuettuna WMV/RV/MP4/3GP. Puhelimen myyntipakkauksessa on yhden GB:n microSD-muistikortti, laite tukee enintään 16 GB muistikortteja. Akku on 1500 mAh litiumion-polymeeri.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nokia E52 - Tuki
 Käyttöohje (PDF)
 Matkapuhelimet.net - Nokia E52

E52
Wi-Fi-laitteet
Symbian-pohjaiset laitteet
Vuoden 2009 matkapuhelimet

de:Nokia Eseries#Nokia E52
Marco Bonanomi

Marco Bonanomi (s. 12. maaliskuuta, 1985 Lecco) on italialainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula Renault -sarjoissa vuosina 2001-02, Italian F3 sarjassa vuosina 2003-04, F3 Euroseries -sarjassa vuosina 2004-05, Euroseries 3000 ja F3000 -luokissa vuonna 2006, International Formula Masters -sarjassa vuonna 2007 ja World Series by Renault -sarjassa vuosina 2006-08. Vuonna 2008 Bonanomi kilpaili Aasian GP2-sarjassa voittaen kauden päätöskilpailun. Hän jatkoi sarjassa kaudella 2008-09 saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2012 Bonanomi kilpaili Le Mansin 24 tunnin kilpailussa Audilla, ollen kilpailun kolmas yhdessä Oliver Jarvisin ja Mike Rockenfellerin kanssa.

Formula Renault 3.5 -kuljettajat
Aasian GP2 -kuljettajat
Elävät henkilöt
Italialaiset autourheilijat
Urheilijatyngät
Vuonna 1985 syntyneet
Luettelo valtioista asukaskohtaisen bruttokansantuotteen (reaalimuutoksen) mukaan

Tämä on luettelo valtioista  asukaskohtaisen bruttokansantuotteen mukaan. Bruttokansantuote (BKT) on ilmoitettu Yhdysvaltain dollarien reaalimuutoksen eli poistetun inflaation vaikutuksen mukaan. Luettelossa on myös mukana merentakaisia alueita sekä itsehallinnollisia alueita vaikka ne eivät ole itsenäisiä valtioita.

Luettelo

Lähteet 

Luettelot valtioista
Suomen Jalkapallomuseo

Suomen Jalkapallomuseo on suomalaiseen jalkapalloiluun keskittynyt erikoismuseo, joka sijaitsee Valkeakoskella Myllysaaren museon kolmannessa kerroksessa.

Museota ylläpitää Suomen Jalkapallomuseo ry. Sen perustivat vuonna 1993 Aimo Pulkkinen, Mikko Rikkonen, Esko Malm, Juhani Peltonen ja Jaakko Rautalin, jotka ovat jälkimmäistä lukuun ottamatta Valkeakosken Hakan entisiä pelaajia. Yhdistyksen pitkäaikaisena puheenjohtajana toimi Rikkonen, joka nimettiin vuonna 2010 kunniapuheenjohtajaksi. Puheenjohtajana häntä ovat seuranneet Heikki Huoviala ja Ari Sirén.

Museon kokoelmissa on peliasuja ja -varusteita, mitaleja, pokaaleja ja muistoesineitä Suomen yli 100-vuotisen jalkapallohistorian varrelta. Museo järjestää myös teemanäyttelyjä, kuten vuoden 2010 valmentajanäyttely, ja museossa on mahdollisuus tutustua vanhoihin otteluihin videoiden välityksellä. Museossa on neljä tilaa: Juuson sali, Pukukoppi, Näyttelyhuone ja Kirjasto.

Museossa säilytetään suomalaisen jalkapalloilun kunniagallerian eli Hall of Famen aineistoa. Se kuuluu Suomen Palloliiton, Suomen Urheilumuseon ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplan ohella toimikuntaan, joka valitsee kunniagallerian jäsenet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Museon sivusto
 Museo Valkeakosken kaupungin sivustolla 
 Museo Suomen museoliiton sivustolla

Suomen urheilumuseot
Suomen jalkapallo
Valkeakosken museot
Dániel Kóger

Dániel Kóger (s. 10. marraskuuta 1989 Székesfehérvár) on unkarilainen jääkiekkoilija. 

Kóger kuuluu Unkarin maajoukkueen parhaimpiin lupauksiin ja oli muun muassa vuoden 2007 alle 18-vuotiaiden 2. divisioonan MM-kilpailujen paras hyökkääjä. Kóger aloitti pääsarjauransa Alba Volán Székesfehérvárin riveissä kaudella 2006–2007. Hän ei ollut voittamassa Sapporossa vuoden 2008 1. divisioonan MM-kisoja, mutta edusti maataan vuoden 2009 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2010 ja 2011 1. divisioonan kisoissa.

Lähteet

Unkarilaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Latvian venäläiset

Latvian venäläiset ovat Latviassa asuvia venäläisiä. Suurin osa venäläisistä on Latvian neuvostotasavallan aikana maahan muuttaneita tai heidän jälkeläisiään. Latviassa on kuitenkin myös historiallinen vanhauskoisten venäläisten vähemmistö ja heidän lisäkseen venäläisiä muutti alueelle kun Latvia oli vielä osa Venäjän keisarikuntaa.

Historia
Ensimmäiset venäläiset nykyisen Latvian alueella olivat luultavasti Latgalen alueelle tulleita kauppiaita 1100-1200-luvuilla. Vanhauskoisia tuli Latviaan 1600-luvulla Venäjällä tapahtuneen vainon seurauksena. Laajamittaisempi muuttoliike syntyi kun Latvia päätyi Venäjälle Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuonna 1721, jonka jälkeen alkoi varsinainen historiankirjoitus venäläisistä Latviassa. Muuttoliikettä vauhditti etenkin Riian teollistuminen 1800-luvun loppupuolella. 1880-luvulla Riiasta tuli jo koko Venäjänkin mittakaavassa merkittävä teollisuuskeskus. Venäläiset perustivat Riikaan etenkin tiilitehtaita, joita käytettiin kiihtyvässä rakennustoiminnassa. Yritykset toimivat tyypillisesti suhteessa vähän tuottavilla aloilla, eivätkä ne harjoittaneet juurikaan ulkomaankauppaa. Ensimmäiset tiedot venäläisten määrästä Latviassa ovat vuodelta 1897, jolloin maassa asui 171 000 venäläistä. Suurin osa heistä asui Latgalessa, jossa heitä oli 77 000. Liivinmaalla heitä oli 68 000 ja Kuurinmaalla sekä Zemgalessa 26 000.

Toisen maailmansodan jälkeen alkoi entistä suurempi muuttoaalto Latviaan, mikä johtui Riian teollistamisesta 1960-luvulla. Latviassa ja muualla Baltiassa palkkataso oli korkeampi kuin muissa Neuvostomaissa. Riikaan rakennettiin suuria lähiöitä työvoimavarastoiksi. Venäläisiä suosittiin esimerkiksi asuntojonoissa. Riian ohella paljon muuttajia tuli Väinänlinnan kaupunkiin, mutta myös muihin kaupunkeihin. Maalle muutti vain pieni osa. Maahanmuuton seurauksena latvialaiset alkoivat oppia venäjää, mutta venäläisille ei ollut kovin tavallista opetella latviaa.

Nykypäivä
Maan virallinen kieli on latvia ja vain liivin kielellä on virallisen vähemmistökielen asema. Suuri osa Latvian venäläisistä, erityisesti nuorempi sukupolvi, osaa latvian kieltä. Venäläiset ovat Latvian vähemmistökansallisuuksista suurin ja venäjä on suurin vähemmistökieli. Noin 26% maan kaikista oppilaista käy koulua venäjä pääkielenään. Venäjän kielen opetusta antavia kouluja on 250 ja niitä on melkein kaikissa suurissa kaupungeissa. Useat televisio- ja radiokanavat lähettävät ohjelmaa venäjäksi. Venäläinen vähemmistö on syyttänyt toistuvasti Latviaa oikeuksiensa loukkaamisesta. Latviassa järjestettiin 18. helmikuuta 2012 äänestys venäjän kielen virallistamisesta. Äänestysaktiivisuus nousi yli 70 prosentin, ja virallistamista kannatti noin 25 prosenttia äänestäneistä.

Lähteet

Venäläiset, Latvia
Venäläisten diaspora
Brimstone

Brimstone on kehittynyt ilmasta-maahan laukaistava panssarintorjuntaohjus, jonka on kehittänyt MBDA. Ohjus suunniteltiin alun perin täyttämään Kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) vaatimukset pitkän kantaman panssarintorjuntaohjuksesta, joka voitaisiin laukaista lentokoneesta vihollisen ilmatorjunnan kantaman ulkopuolelta. Vaatimukset määriteltiin brittien Persianlahden sodassa saamien kokemusten perusteella. Marconi Electronic Systems valittiin aseen toimittajaksi vuonna 1996. Tämän jälkeen yritys sulautettiin British Aerospaceen, jonka ohjustuotanto päätyi fuusioiden kautta BAE Systemsin tytäryhtiö MBDA:lle. Brimstone on ollut RAF:n käytössä vuodesta 2005 alkaen.

Ohjuksen runko on peräisin AGM-114 Hellfire -ohjuksesta, mutta sen moottori, taistelukärki ja hakupää on omaa suunnittelua. Brimstone toimii niin kutsutulla ammu-ja-unohda -periaatteella.

Tekniset tiedot
Aselavetti: Tornado IDS -hävittäjäpommittaja/rynnäkkökone
Navigointi ja maaliinhakeutuminen: inertiasuunnistus ja tutka
Ohjauslaitteet: liikuteltavat ohjainpinnat
Moottori: kiinteän polttoaineen raketti
Taistelukärki: kaksivaiheinen onteloammus; reaktiivipanssarin laukaiseva ja tuhoava alkupanos ja panssarin läpäisevä suunnattuun räjähdysvaikutukseen perustuva ontelopanos
Sytytin: iskusytytin laukaisee räjähteen maaliin osuessaan

Lähteet

Aiheesta muualla
MBDA Brimstone – valmistajan esittelysivu  
army-technology.com – Brimstone 

Panssarintorjuntaohjukset
Ilmasta maahan -ohjukset
MBDA
Chop Suey!

”Chop Suey!” on System of a Downin singlenäkin julkaistu kappale. Se julkaistiin albumilla Toxicity. Kappaleesta tuli menestys: siitä tehtyä musiikkivideota esitettiin paljon, se menestyi listoilla ja yhtye sai siitä Grammy-ehdokkuuden. Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Suicide”, mutta se vaihdettiin.

Sisältö 
Chop Suey! (single)
 
 
 
 

Chop Suey! (Australian kiertue-EP)
 
 
 

Chop Suey! (Britannia)
UK CD1
 
 
 

UK CD2
 
 
 
 

Chop Suey 7″ single

Lähteet 

Vuoden 2001 kappaleet
System of a Downin kappaleet
Ernesto Galán

Ernesto Galán Íñigo (s. 17. kesäkuuta 1986 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Galán on edustanut uransa alkuvaiheilla kolmea eri joukkuetta Espanjan alemmilla sarjatasoilla. Vuonna 2009 hän siirtyi barcelonalaisseura Espanyoliin, mutta tulevan kauden 2009–2010 hän pelasi kuitenkin lainalla Gironassa.

Aiheesta muualla 
 Ernesto Galánin esittely Espanyolin kotisivustolla   
 Ernesto Galánin tilastot BDFutbol -sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Submarino

Submarino on vuonna 2010 valmistunut tanskalainen Thomas Vinterbergin ohjaama draamaelokuva. Elokuva perustuu Jonas T. Bengtssonin vuonna 2007 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. Submarino oli ehdolla Kultainen karhu -palkinnon saajaksi 60. Berliinin elokuvajuhlilla.

Tarina 
Elokuva kertoo Kööpenhaminan alaluokasta ja siihen kuuluvasta vankilasta vapautuneesta Nickistä. Alkoholistiäidin pojat yrittävät selviytyä, päästä pintaan. Heistä Nick on alkoholisoitunut, toinen veli heroinisti. Ohjaaja Vinterberg luonnehtii elokuvaa:

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat nyky-Tanskaan, ja se kuvaa viattomuuden päättymistä. Vinterberg itse kasvoi hippikommuunissa viattomassa yhteisössä, ja tätä taustaa vasten hän haluaisi suojeltavan peritanskalaisia ilmiöitä kuten hippien Christianiaa ja kuningashuonetta.

Näyttelijät

Arvioita 
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtiä keskiarvolla 4,0. Episodi-lehdessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 3,67.

Palkinnot ja tunnustukset 
 Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinto 2010

Lähteet 

Tanskalaiset elokuvat
Vuoden 2010 elokuvat
Romaaneihin perustuvat elokuvat
Draamaelokuvat
Argentiinan presidentti

Argentiinan presidentti () on Argentiinan valtionpäämies ja hallituksen johtaja, joka valitaan neljän vuoden välein. Presidentti on puolustusvoimien ylipäällikkö ja hänet voidaan valita kahdelle perättäiselle kaudelle. Nykyinen presidentti on Alberto Fernández 10. joulukuuta 2019 lähtien.

Katso myös
Luettelo Argentiinan presidenteistä

Lähteet

Aiheesta muualla

Presidentin viralliset kotisivut
Laidassuo

Laidassuo on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee pääosin Nousiaisten kunnassa, tosin suon kaakkoiskulma ulottuu Mynämäen kunnan alueelle.

Laidassuo ja sen itäpuoliset Lakjärvenrahka ja Nousiaisten Lammenrahka luokitellaan keidassoiksi, vaikka suotyypille ominaiset rakenteet eivät monin paikoin olekaan näillä soilla selvästi nähtävissä. Esimerkiksi soiden reunaluisut tai laiteet puuttuvat usein kokonaan tai ovat hyvin kapeat. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että suot ovat syntyneet kallioisten metsäsaarekkeiden pitkänomaisiin, sokkeloisiin väleihin. Kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Osa metsäsaarekkeista on myös säilynyt luonnontilassa. Laidassuon suotyyppikirjo on runsas. Suon eteläosassa on lisäksi yksi allikkoinen tasanne. Tasanteen ympärillä olevat kuivemmat kermit ja kosteammat kuljut ovat myös suuntautuneet melko selvästi.

Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Laidassuon alueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.

Lähteet 

Kurjenrahkan kansallispuisto
Suomen suot
Nousiaisten luonto
Mynämäen luonto
Suomen tärkeät lintualueet
Liimatainen

Liimatainen on sukunimi ja voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Liimatainen, presidentti Urho Kekkosen käyttämä nimimerkki
Arvi Liimatainen (1949–2018), kanadansuomalainen tv- ja elokuvatuottaja
Heikki Liimatainen (1894–1980), maastojuoksun olympiavoittaja
Heikki Liimatainen, Heikki L, muusikko
Iisakki Liimatainen (1818–1868), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Jani Liimatainen (s. 1980), muusikko
Jonne Liimatainen, Jonne Aaron (s. 1983), muusikko
Joonas Liimatainen (s. 1991), jääkiekkoilija
Jorma Liimatainen (s. 1947), vapaapainija
Jussi Liimatainen, markkinointitoimiston johtaja ja yrittäjä
Kimmo Liimatainen (s. 1978), kilpa-autoilija
Kirsti Liimatainen (1901–1964), kuvanveistäjä, kuvittaja ja postikorttitaiteilija
Liisa Liimatainen (s. 1942), televisiotoimittaja ja tietokirjailija
Manne Liimatainen (s. 1943), hiihtäjä
Markus Liimatainen, medianomi, toimittaja ja televisiotuottaja
Matti Liimatainen (s. 1948), kestävyysjuoksija
Minna-Marjatta Liimatainen (s. 1993), kuulantyöntäjä
Nea Liimatainen, o.s. Mokkila (s. 1985), Tiktak-yhtyeen kosketinsoittaja
Oona Liimatainen (s. 1997), pesäpalloilija
Sakari Liimatainen, oik. Aku Syrjä (s. 1959), muusikko
Simo Liimatainen (1935–2018), jääkiekkoilija
Tero Liimatainen (s. 1995), jääpalloilija
Tommi Liimatainen, manageri
Ville Liimatainen (s. 1986), laulaja
Leo Saviojan murha

Leo Saviojan murha on elokuussa 1962 Haapamäellä tapahtunut selvittämätön henkirikos, jossa surmattiin Keuruulla asunut kansansoittaja Leo Savioja. Tapaus on edelleen selvittämättä.

Savilekun nimellä tunnettu Leo Savioja opiskeli nuoruudessaan Helsingin Konservatoriossa, minkä jälkeen alkoholi ja boheemi elämäntapa saivat yliotteen hänen elämässään. Saviojalla oli pieni maatila Keuruun Suojärvellä, mutta hän vietti pääasiassa aikansa muualla ja hankki elantonsa soittamalla viuluaan junissa sekä Keuruun ja Haapamäen asemilla, kahviloissa ja kapakoissa.

Savioja nähtiin viimeksi elossa torstaina 9. elokuuta 1962 Haapamäen asemalla, jossa eräs asemamies näki hänen kulkevan viuluineen ratapihan läpi noin kello 3.30 aamuyöllä. Saviojan ruumis löytyi lauantaiaamuna 11. elokuuta Haapamäen terveystalon viereisestä metsiköstä, Keuruulle johtavan maantien varressa. Häneen kaulaansa oli isketty puukko, ja hänellä oli katkenneita kylkiluita ja ruhjeita. Saviojan tavarat olivat hajallaan ruumiin läheisyydessä. Savioja oli kuitenkin ollut jo kuollut tai kuolemaisillaan puukoniskun tapahtuessa, joten se ei ollut hänen kuolemaansa aiheuttanut. Hänen epäiltiinkin joutuneen joko yliajon uhriksi tai sitten kuolleen ryyppyporukassa syntyneen riidan seurauksena pahoinpitelyyn. Saviojan veren alkoholipitoisuus oli löydettäessä yli 2 promillea.

Yliajoepäilyihin liittyen tehtiin yksi väärä ilmiantokin eräästä taksinkuljettajasta. Vielä vuonna 2000 poliisi kuuli erästä lähiseudulla asunutta miestä jälleen yliajoepäilyihin liittyen, mutta asiaan ei tällöinkään tullut selvyyttä.

Kirjallisuutta 
 Luukola Varpu: Kansansoittaja Leo Saviojan elämänhistoria ja musiikillinen kehitys. Leo Savioja isänsä puoleisen suvun musiikillisen toiminnan jatkajana ja päättäjänä, pro gradu-tutkielma. Tampereen yliopisto, Musiikkitieteen laitos 1991
 Luukola Varpu (toim.): Leo Savioja - soittajan elämänkaari : Keuruulaisen kansansoittaja Leo Saviojan elämästä ja muusikkoudesta kertova julkaisu. Sisältää myös nuotteja. Suomen Kansanmusiikkiliitto 1999

Lähteet 

Selvittämättömät henkirikokset Suomessa
1960-luvun rikokset Suomessa
Keuruu