joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Separatismi

Separatismi on liikehdintää jonkin alueen tai väestön irrottamiseksi nykyisestä valtiomuodostelmasta. Separatismin taustalla olevia syitä voivat olla taloudelliset tekijät tai poliittiset tekijät, kuten nationalismi ja alueelliset tai etniset erimielisyydet. Separatismin kannattajaa kutsutaan separatistiksi.

Monissa maissa separatistinen toiminta on kiellettyä ja ankarasti rangaistavaa. Separatismiin saattaa liittyä myös terrorismi tai muu sotilaallinen toiminta. Separatisteina pidetyt liikkeet eivät aina itse julistaudu separatisteiksi, vaan pitävät itseään usein ennemmin nationalisteina, jotka auttavat omaa kansaansa.

Separatistisina pidettyjä liikkeitä

Poliittisia
Skotlannin kansallispuolue
Färsaarten itsenäisyyspuolue
Ahvenanmaan tulevaisuus, Ahvenanmaan itsenäisyyttä ajava puolue
Taiwanin itsenäisyyspuolue
Vlaams Belang, Flanderin itsenäisyyttä ajava puolue
MULTI, rauhanomainen intiaanijärjestö Meksikossa
Karenien itsenäisyysliike Burmassa
Bloc Québécois, kanadalainen puolue, joka ajaa Quebecin provinssin itsenäisyyttä
The Order, yhdysvaltalainen valkoista separatismia kannattanut järjestö
Afrikaner Weerstandsbeweging, eteläafrikkalainen järjestö, joka pyrkii afrikaanerien Volkstaatin luomiseen

Sotilaalliset
ETA, Baskimaa, Espanja ja Ranska (lakkautettu vuonna 2018)
IRA, Irlannin tasavaltalaisarmeija
PKK, Kurdistan (Turkki, Irak, Iran)
UÇK, Kosovo
Donbassin kansanarmeija, Ukraina (Luhansk ja Donetsk)
GAM, Aceh, Indonesia
Organisasi Papua Merdeka, Papua ja Länsi-Papua, Indonesia (Papuan konflikti)

Lähteet

Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaaminen - Terrorismi sekä järjestäytynyt ja muu vakava rikollisuus  (yetts.fi)
Analysis: Europe's separatists gain ground in crisis  (reuters.com)

Nationalismi
Politiikan teoriat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Politiikka ja rotu
Hess

Hess tai Heß on seuraavien henkilöiden sukunimi:

Erika Hess (s. 1962), sveitsiläinen alppihiihtäjä
Germain Henri Hess (1802–1850), sveitsiläis-venäläinen kemisti ja lääkäri, Hessin lain keksijä
Jared Hess (s. 1979), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Max Heß (s. 1996), saksalainen kolmiloikkaaja
Moses Hess (1812–1875), saksanjuutalainen filosofi ja poliittinen kirjailija
Myra Hess (1890–1956), brittiläinen pianisti
Reinhard Hess (1945–2007), saksalainen mäkihyppyvalmentaja
Rudolf Hess (1894–1987), saksalainen natsijohtaja
Sebastian Hess (s. 1971), sellisti
Victor F. Hess (1883–1964), itävaltalais-yhdysvaltalainen fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Walter Rudolf Hess (1881–1973), sveitsiläinen fysiologi, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
Wenche-Lin Hess (s. 1975), norjalainen jousiampuja
Willy Hess (1906–1997), sveitsiläinen musiikintutkija ja säveltäjä
Willy Hess (1859–1939), saksalainen viulisti
Rehn

Rehn on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alf Rehn (s. 1972), suomalainen organisaation ja johtamisen professori, kirjoittaja ja puhuja
 Elisabeth Rehn (s. 1935), suomalainen poliitikko
 Erwin Rehn (1927–2000), saksalainen natsien vastarintamies
 Fritz Rehn (1874–1934), saksalainen tuomari
 Götz Rehn (s. 1950), saksalainen taloustieteilijä
 James Abram Garfield Rehn (1881–1965), yhdysvaltalainen hyönteistutkija
 Jean Eric Rehn (1717–1793), ruotsalainen taiteilija
 Jens Rehn (1918–1983), saksalainen kirjailija
 Kevin Rehn Eires, Yohio (s. 1995), ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä
 Ludwig Rehn (1849–1930), saksalainen kirurgi
 Marie-Elisabeth Rehn (s. 1951), saksalainen folkloristi ja toimittaja
 Olli Rehn (s. 1962), suomalainen poliitikko, Suomen Pankin pääjohtaja 2018-
 Ove H. Rehn (1933–2004), suomalainen ekonomi ja jalkapallovaikuttaja
 Stefan Rehn (s. 1966), ruotsalainen jalkapalloilija
 Trista Rehn (s. 1972), yhdysvaltalainen televisioesiintyjä
 Veronica Rehn-Kivi (s. 1956), arkkitehti ja RKP:n kansanedustaja
 Vuokko Rehn (1938–2011), suomalainen kansanedustaja (Keskusta)
Katainen

Katainen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Kataisia:

 Elsi Katainen (s. 1966), kansanedustaja
 Juhani Katainen (s. 1941), arkkitehti, professori
 Jyrki Katainen (s. 1971), Suomen pääministeri 2011–2014, Kokoomuksen ent. puheenjohtaja, ja Kataisen hallitus
 Pentti Katainen (s. 1937), pesäpalloilija
 Teuvo Katainen (1903–1971), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Gottlieb Daimler

Gottlieb Wilhelm Daimler (17. maaliskuuta 1834 Schorndorf − 6. maaliskuuta 1900 Stuttgart) oli saksalainen insinööri ja autotehtailija.

Vuosina 1872–1881 hän työskenteli Nikolaus Otton moottoritehtaassa. Vuonna 1882 Daimler ja Wilhelm Maybach perustivat moottoritehtaan. Vuotta myöhemmin Daimler rakensi ja patentoi Maybachin avulla bensiinimoottorinsa. Vuonna 1886 Daimler asensi moottorinsa nelipyöräiseen vaunuun. Tämä oli modernin auton alkumuoto. Ensimmäinen todellinen auto rakennettiin 1889. Gottlieb Daimler katsotaan modernin henkilöauton ensikehittäjäksi ja auton isäksi yhdessä Karl Benzin kanssa. Daimler ja Benz kehittivät autonsa kuitenkin toisistaan tietämättä suunnilleen samoihin aikoihin.

Vuonna 1890 Gottlieb Daimler perusti Daimler-Motoren-Gesellschaft-yhtiön, joka valmisti Mercedes-merkkisiä autoja. Mercedes tuli myös yhtiön nimeksi vuonna 1900. Karl Benz kehitti oman autonsa Daimlerin kanssa samaan aikaan. Benzin Benz & Cie. ja Daimlerin Daimler-Motoren-Gesellschaft -yhtiöt yhdistyivät Daimler-Benz AG:ksi vuonna 1926. Vuonna 1998 Daimler-Benz AG ja Chrysler Corporation fuusioituivat ja muodostivat DaimlerChrysler AG:n.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset insinöörit
Saksalaiset keksijät
Saksalaiset liikemiehet
Mercedes-Benzin henkilöstö
Autonsuunnittelijat
Autoilun pioneerit
Vuonna 1834 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Juhani Kaskeala

Pauli Juhani Kaskeala (s. 26. heinäkuuta 1946 Kuopio) on eläkkeellä oleva suomalainen amiraali. Hän toimi Suomen puolustusvoimain komentajana 4. kesäkuuta 2001 – 31. heinäkuuta 2009.

Kaskealan komentaja-aikana Suomen puolustusvoimat kansainvälistyi ja tiivisti yhteistyötä Naton kanssa. Suomi osallistui rauhanturvaoperaatioihin muun muassa Afganistanissa ja Tšadissa. Venäjä alkoi varustautua uudelleen, ja Baltian maat liittyivät Natoon 2004.

Kaskeala on naimisissa fysioterapeutti Reija Maarit Kaskealan kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Ura 
Kaskeala valmistui Merisotakoulusta vuonna 1969 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1981.

Ennen puolustusvoimain komentajan tehtävää Kaskeala toimi muun muassa kadettikurssin johtajana Merisotakoulussa 1972–1975, YK:n sotilastarkkailijana Lähi-idässä 1975–1976, tykkivene Karjalan päällikkönä 1981–1982, tasavallan presidentin adjutanttina (sekä III, II että I adjutanttina)  1982–1989, ohjuslaivueen komentajana 1989–1991, Suomen sotilasasiamiehenä Lontoossa 1991–1993 ja Brysselissä 1993–1994, puolustusneuvoston yleissihteerinä 1994–1997, Turun ja Porin sotilasläänin komentajana 1997–1998 ja Puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston päällikkönä 1998–2001. Kommodoriksi Kaskeala ylennettiin 1992, lippueamiraaliksi 1996, kontra-amiraaliksi 1998, vara-amiraaliksi 2000 ja amiraaliksi 2001. 

Kaskeala avusti 1999 presidentti Martti Ahtisaarta Kosovon rauhansopimuksen tekemisessä.

Kaskeala jäi eläkkeelle Puolustusvoimien komentajan virasta 1. elokuuta 2009 alkaen. Hänen seuraajakseen tuli Ari Puheloinen.

Eläkkeelle jäätyään Kaskeala on muun muassa perustanut konsulttitoimiston ja toiminut vuodesta 2009 Koneen hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2012 Nixu Oyj:n hallituksen jäsenenä.

Kaskeala konsultoi yhdysvaltalaisen Boeingin F/A-18 E/F Super Hornetin edustajana Suomen hävittäjähankkeessa. 

Amiraali Kaskeala toimi myös Suomen Purjehdus ja Veneily ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2011 - 2012. Hän on viimeinen pitkäaikaista valkopohjaista ja kolmetähtistä liiton puheenjohtajan komentoviiriä käyttänyt tämän luottamustehtävän hoitaja. Hänen seuraajansa käyttää uusittua mallia eli venekerhon kommodorin viiriä jossa on SPV:n uusi erikoismerkki.

Huomionosoituksia 
 Ranskan Kunnialegioonan komentajamerkki 2004
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi 2002
Vapaudenristin ritarikunnan suurristi 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Juhani Kaskealan curriculum vitae – Puolustusvoimat 

Suomalaiset amiraalit
Puolustusvoimain komentajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaskeala

Kaskeala-nimisiä henkilöitä:

 Juhani Kaskeala, amiraali, entinen puolustusvoimain komentaja
 Pauli Kaskeala, eversti, Juhani Kaskealan isä
Hägglund

Hägglund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Adolf Hägglund (1838−1903), suomalainen virkamies, Kauhavan, Ala- ja Ylihärmän nimismies
 Alvar Hägglund, ruotsalainen hiihtäjä
 Camilla Hägglund, suomalainen juristi ja poliisipäällikkö
 Erik Hägglund (1887−1959), ruotsalainen kemisti, Åbo akademin professori
 Gustav Hägglund (s. 1938), suomalainen kenraali
 Göran Hägglund (s. 1959), ruotsalainen poliitikko
 Harriet Hägglund (s. 1970), suomalainen laulaja ja lauluntekijä
 Kaarina Buure-Hägglund (s. 1942), suomalainen virkamies ja asessori
 Tor-Björn Hägglund (1928−2004), suomalainen lääkäri, psykiatri, kirjailija ja runoilija
 Vilja Hägglund (1931−2016), suomalainen psykoanalyytikko
 Woldemar Hägglund (1893−1963), suomalainen jääkärikenraaliluutnantti.

Yritys:
 Hägglund & Söner AB, entinen ruotsalainen konepajakonserni.

Sukunimet
Boforiasteikko

Boforiasteikolla (eli Beaufortin asteikolla) kuvataan tuulen vaikutuksia. Asteikko soveltuu tuulen nopeuden silmämääräiseen arviointiin.

Boforiasteikon kehitti irlantilainen Francis Beaufort vuonna 1805 toimiessaan Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien palveluksessa. Hänen työnsä perustui samantapaisiin mutta paljon epätarkemmin määriteltyihin varhaisempiin arviointiasteikkoihin, ja hänen versiotaan kehiteltiin myöhemmin edelleen.

Boforiasteikolla tuulen voimakkuutta ilmaistiin alun perin kokonaisluvuilla 0–12, missä jokaista lukua vastaa myös tuulen voimakkuutta sanallisesti kuvaileva nimitys. Toisen maailmansodan jälkeen asteikkoa jatkettiin kansainvälisellä sopimuksella lukuun 17 saakka, mutta näille erittäin voimakkaille tuulille, joita esiintyy etupäässä ylemmässä troposfäärissä, ei otettu käyttöön eri nimityksiä.
 
Yhteispohjoismaisen päätöksen mukaisesti Ilmatieteen laitos luopui boforiasteikon käytöstä ja alkoi 1. toukokuuta 1976 lähtien merisäätiedotuksissa ilmoittaa tuulen nopeuden metreinä sekunnissa. Boforiasteikkoon vanhastaan liittyneistä erivahvuisten tuulien nimityksistäkin on nykyisin enää vain osa käytössä, kuten jäljempänä oleva taulukko osoittaa.

Suomessa hyvin harvoin tavattavia hirmumyrskytuulia kuvataan usein Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikkoa käyttäen, vaikka virallisesti sitä käytetään vain hurrikaanien yhteydessä. 

Boforiasteikkoa on myöhemmin laajennettu vieläkin voimakkaampiin tuuliin: tässä asteikossa voimakkaimmat hurrikaanien tuulet ovat olleet luokkaa 23 ja voimakkaimmat tornadot ovat olleet luokkaa 29. Jatkuva boforiasteikko saadaan kaavasta , jossa n on boforilukema ja V = 0,8365 m/s (tuulen nopeus). Tämä ei kaikilta osin pidä yhtä julkaistujen taulukoiden kanssa. Käytännössä kaikki yli 12 boforin tuulet haittaavat ihmistoimintaa niin paljon, että laajennuksen tarkoituksenmukaisuus on kyseenalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sää
Seulonnan keskeiset artikkelit
Asteikot
Bofori (televisiosarja)

Bofori oli lapsille ja nuorille suunnattu salapoliisisarja, jota esitettiin Yle TV2:lla kuusi kautta vuosina 2011–2014. Boforin ovat käsikirjoittaneet Mikko Koivusalo, Janne Heinonen ja Jari Mäkipää. Se on jatkoa Operaatio Hurrikaanille. Boforilla oli myös agenttiaiheinen nettipeli, josta haettiin välillä agentteja studiolähetyksiin. Boforin kohtaukset kuvattiin virtuaalistudiossa Tampereen Ristimäessä.

Kaksi ensimmäistä 13 jakson tuotantokautta esitettiin syksyllä 2011 ja 2012. Keväällä 2013 esitettiin kolmannen kauden 10 uutta jaksoa ja syksyllä 2013 neljännen kauden 10 uutta jaksoa. Keväällä 2014 esitettiin viidennen kauden 11 uutta jaksoa ja syksyllä kuudennen kauden 11 uutta jaksoa. Ohjelma päättyi 26. joulukuuta 2014.

Bofori voitti lasten- ja nuortenohjelman Koura-palkinnon vuonna 2011.

Näyttelijät

1. kausi

2. kausi

3. kausi

4. kausi

5. kausi

6. kausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Boforin nettipeli

Bofori
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Antoniitat

Antoniitat olivat ranskalaisen aatelismies Gaston Guérin perustama kristillinen maallikkojärjestö. Se perustettiin St. Didier de la Mothessa vuonna 1089 torajyvien aiheuttamaan tautiin sairastuneiden hoitamista varten. Koska Guérin pojan uskottiin parantuneen taudista Pyhän Antonioksen pyhäinjäännösten ansiosta, Pyhästä Antonioksesta tuli järjestön suojeluspyhimys ja järjestö sai nimensä. Järjestö yhdistettiin myöhemmin Maltan ritarikuntaan.

Myöhemmin Pyhästä Antonioksesta tuli torajyvien sairastuttamien suojeluspyhimys ja tautia alettiin kutsua nimellä "Pyhän Antonioksen tuli".

Kristilliset järjestöt
Permakulttuuri

Permakulttuuri tarkoittaa maatalouden ja puutarhanhoidon ekosysteemien suunnittelua ekologisesti kestäviksi ja pyrkimystä omavaraiseen ruuantuotantoon. Englanninkielinen käsite permaculture tuli alun perin sanoista permanent agriculture, pysyvä maanviljely, mutta se on levinnyt siitä muillekin suunnittelun osa-alueille, ja nykyisin lyhenne tulkitaan perma = kestävä + kulttuuri. Permakulttuuri on kokonaisvaltainen suunnittelufilosofia, joka kattaa puutarhan, arkkitehtuurin, ekologian, jopa rahanhallinnan ja yhteisösuunnittelun.

Maanviljelyssä tavoitteena oli kehittää sellaisia viljelymenetelmiä, jotka eivät vuosikymmenienkään mittaan kuluta maaperää viljelykelvottomaksi esimerkiksi ravinteiden riiston, tiivistymisen tai eroosion kautta. Ajatusta kehittelivät nykymuotoon alkuperäiskansojen opeista australialaiset Bill Mollison ja David Holmgren 1970-luvun puolivälissä. Sepp Holzer Itävallan vuoristossa on myös ollut permakulttuurin edelläkävijä jo vuosikymmeniä.  Permakulttuuri on vastaliike teolliselle maataloudelle ja vihreälle vallankumoukselle.

Permakulttuurissa on kolme pääperiaatetta:
 Yhteinen etiikka maasta huolehtimisesta, ihmisistä huolehtimisesta ja ylijäämän palauttamista kahdelle edelliselle (maalle ja ihmisille).
 Ekologiset periaatteet, jotka johdetaan luontoa tarkkailemalla kerätyistä havainnoista.
 Suunnittelumenetelmät ja -prosessit, jotka antavat yksilölle tai ryhmälle mahdollisuuden lisätä käsitteellisiä, materiaalisia ja strategisia komponentteja toimintasuunnitelmiin niin, että ne voidaan toteuttaa ja ylläpitää käyttäen mahdollisimman vähän luonnonvaroja. 

1980-luvulla permakulttuurin periaatteet vakiintuivat muuhunkin kuin vain maatalouden suunnitteluun. Nykyisin on useita projekteja, jotka on toteutettu permakulttuurin periaatteita noudattaen. Muun muassa siirtymäliikkeen toimintamallit pohjautuvat permakulttuuriin ja liikkeen perustaja Rob Hopkins on toiminut permakulttuurin opettajana.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Hemenway, Toby - Gaia's garden : a guide to home-scale permaculture (Englanniksi) ISBN 978-1-60358-029-8
 Riikka Kaihovaara: Riippumaton puutarha - Teollisen ruoantuotannon romahdus ja permakulttuurin perusteet. Vihreä sivistysliitto, 2012. ISBN: 978-952-5078-39-8.

Aiheesta muualla 

Permakulttuuria! Suunnittele pihasi ekologisesti kestäväksi, Yle 27.8.2012 
 Outi Tuomela: Permakulttuuri. Sateenkaarisanomat 3/2009.
 Scott London: Permakulttuuri – hiljainen vallankumous. Takku.net 2.11.2009.
Suomen Permakulttuuriyhdistys RY: https://www.permakulttuuri.fi/mita-permakulttuuri

Ympäristönsuojelu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kiirastuli

Kiirastuli (, 'puhdistuspaikka') on katolisen kirkon teologian mukaan olotila, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu (lat. purgare, 'puhdistaa') synneistä ennen taivaaseen pääsyä. Useimmat taivaaseen pääsevät tarvitsevat katolisen kirkon käsityksen mukaan tällaista puhdistusta ennen kuin kohtaavat Jumalan. Sitä vastoin kadotukseen joutuvat eivät käy kiirastulessa.

Katolisen kirkon katekismuksen mukaan "ne, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävinä, mutta eivät ole täydellisesti puhdistuneet, saavat kyllä olla varmoja ikuisesta pelastuksestaan, mutta he joutuvat kuolemansa jälkeen läpikäymään puhdistuksen saavuttaakseen sen pyhyyden, joka on välttämätön taivaan iloon pääsemiseksi".

Käsitys kiirastulesta nojaa käytäntöön rukoilla vainajien puolesta. Tähän liittyy sielunmessujen (lat. requiem) viettäminen. Katekismuksen mukaan "kirkko on jo varhaisimmista ajoista asti kunnioittanut vainajien muistoa ja kantanut heidän puolestaan esirukouksia ja varsinkin eukaristista uhria, jotta he puhdistuisivat ja pääsisivät autuaaksi tekevään Jumalan katselemiseen. Kirkko suosittaa myös almuja, aneita ja katumustekoja vainajien puolesta."

Katolinen kirkko katsoo kiirastulen olemassaolon näkyvän jo Raamatun kirjoissa; kirkkoisillä se on havaittavissa varhaisimmillaan 200–400-luvuilla Clemens Aleksandrialaisen, Cyprianus Karthagolaisen, Lactantiuksen, Kyrillos Jerusalemilaisen, Gregorios Nyssalaisen, pyhän Johannes Khrysostomoksen ja pyhän Augustinuksen kirjoituksissa. Oppi dogmatisoitiin eli määrättiin pakolliseksi uskonkappaleeksi kirkon jäsenille vuonna 1274.

Protestanttisten kirkkojen ja liikkeiden piirissä oppia kiirastulesta ei hyväksytä. Martti Lutherin mukaan kiirastulen olemassaolosta ei voida sanoa mitään. 

Ortodoksisen teologian mukaan ihmiset ovat kuolemansa jälkeen välitilassa, jossa he ovat tietoisia, mutta kirjaimellista puhdistavaa tulta ei ortodoksisen kirkon mielestä ole. Ortodoksisen näkemyksen mukaan sielut siirtyvät pois välitilasta viimeisen tuomion jälkeen. Se, että tarkoitetaanko tällä välitilalla niin sanottua tulliasemaoppia, ei ole saatu ortodoksisessa teologiassa yhteisymmärrystä.

Dante Alighierin teos Jumalainen näytelmä lienee kuuluisin kaunokirjallinen kuvaus kiirastulesta. Dante kuvaa kiirastulen pengerretyksi vuoreksi. Kun syntinen on viimein puhdistunut synneistään, hän voi nousta vuoren huipulle, mistä alkaa paratiisi. Danten näkemys kiirastulesta on kuitenkin taiteilijan oma eikä sinänsä edusta kirkon virallista näkemystä. Kirkon viralliseen näkemykseen ei myöskään kuulu käsitys kirjaimellisesta, polttavasta tulesta vaan ylipäätään kärsimyksestä tai taakasta, josta sielu kiirastulen myötä vapautuu.

Katso myös 
 Helvetti
 Kuolemanjälkeinen elämä
 Tulliasema (teologia)
 Taivas
 Synti
 Fiddler's Green

Lähteet

Aiheesta muualla 

Katolinen teologia
Kuolemanjälkeinen elämä
Seulonnan keskeiset artikkelit
Erasmus

Erasmus voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin:

Henkilöitä 
 Erasmus Darwin (1731–1802), englantilainen lääkäri ja luonnontutkija, Charles Darwinin isoisä
 Erasmus Formialainen, Pyhä Elmo (k. 303), italialainen marttyyri ja pyhimys
 Erasmus Reinhold (1511–1553), saksalainen tähtitieteilijä
 Erasmus Rotterdamilainen (n. 1466–1536), hollantilainen renessanssifilosofi
 Erasmus Desiderius Wandera (s. 1930), ugandalainen katolinen piispa

Muuta 
 Erasmus-keskustelu, Martti Lutherin keskustelu Erasmus Rotterdamilaisen kanssa 1524 ja 1525
 Erasmus-linja, Rotterdamin metron linja
 Erasmus (Erasme), Brysselin metron asema
 Erasmus-ohjelma, opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuuden lisäämiseen pyrkivä ohjelma Euroopassa
 Erasmus-palkinto, alankomaalaisen Praemium Erasmianum-säätiön myöntämä palkinto
 Erasmus Universitait Rotterdam, yliopisto Rotterdamissa
 Erasmus Hall High School, New Yorkissa 1895–1994 toiminut koulu.

Katso myös 
 Rasmus (nimi)
 Asmo
Turkin lippu

Turkin lippu (, tarkoittaa kuuta ja tähteä) on Turkin kansallislippu. Sen mittasuhteet ovat 2:3. Turkin lippu otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan 5. kesäkuuta 1936. Lipun tähdestä ja puolikuusta on tullut merkittävä islaminuskon tunnus, vaikka kuviota käytettiin alun perin vain maallisena valtiontunnuksena. Lipussa esiintyvä tähti oli vuonna 1793 kahdeksansakarainen, mutta vuosien saatossa se on muuttunut viisisakaraiseksi. Lippu muistuttaa suuresti Tunisian lippua, maiden yhteisestä historiasta johtuen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

lippu
Valtioiden liput
Arla Foods

Arla Foods on kansainvälinen meijeriosuuskunta, jonka pääkonttori sijaitsee Aarhusissa, Tanskassa. Osuuskunnalla on runsaat 13 000 jäsentä seitsemässä Länsi-Euroopan maassa: Ruotsissa (25 %), Tanskassa (23 %), Saksassa (21 %), Isossa-Britanniassa (21 %), Belgiassa, Luxemburgissa ja Hollannissa.

Arla Foods on Pohjoismaiden suurin maitotuotteiden valmistaja. Osuuskunnan liikevaihto vuonna 2014 oli 10,6 miljardia euroa ja henkilökunnan lukumäärä noin 19 000.

Yhtiörakenne 
Yhtiömuodoltaan Arla Foods on tanskalainen osuuskunta (Andelsselskab med begrænset ansvar, lyh. a.m.b.a.). Tytäryhtiöitä ja muita osakkuusyrityksiä osuuskunnalla on toista sataa noin 30 maassa. Suomen Arla-yhtiön omistaa ruotsalainen Arla Foods AB, jonka omistaja on emo-osuuskunta.

Tuotteet 
Arla-yhtiöt hankkivat maitoraaka-ainetta vuonna 2014 noin 13,4 mrd. kiloa, josta 11,7 mrd. kiloa tuli osuuskunnan jäseniltä. Maidon ostohinta oli keskimäärin 42 senttiä kilolta.

Arlan tärkeimmät tuotemerkit ovat Arla, Lurpak (voi ja muut levitteet) ja Castello (juustot).

Historia 
Arla Foods syntyi ruotsalaisen osuuskunta Arlan ja tanskalaisen osuustoiminnallisen yhtiön MD Foodsin yhdistyessä vuonna 2000. Arla Foods laajeni vuosina 2004–12, kun se perusti tai siihen liitettiin maitoalan liiketoimintoja useassa maassa: Kanadassa, Kiinassa, Yhdysvalloissa, Tanskassa, Suomessa, Isossa-Britanniassa, Venäjällä, Hollannissa, Saksassa, Belgiassa ja Luxemburgissa. Marraskuussa 2006 Arla osti 30 % suomalaisen Ingman Foodsin meijeriliiketoiminnasta ja loppuosan elokuussa 2008.

Melamiinikohu 
Arlan yhteistyömeijerin maitojauheessa havaittiin elokuussa 2008 melamiinia. Asian tultua ilmi yritys lopetti äidinmaitovastikkeiden valmistamisen Kiinassa. Melamiini aiheutti munuaiskivien muodostumisen äidinmaidonvastiketta saaneille lapsille. Lisäksi kolme lasta kuoli myrkytyksen seurauksena. Kiinan terveysministeriön mukaan vastikkeeseen joutunut melamiini on aiheuttanut yli 6 000 sairastumista. Melamiini joutui maitoon, kun maidontuottajat ja välittäjät jatkoivat maitoa vesilisällä ja tämän piilottamiseksi oli melamiinilla nostettu valkuaispitoisuus ennalleen ja näin vältetty ilmitulo vilppitesteissä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Arla Foods
 Arla Oy

Meijerit
Elintarvikealan tuotemerkit
Tanskalaiset osuuskunnat
Tanskalaiset elintarvikeyhtiöt
Annaba

Annaba (), antiikin aikana Hippo Regius, on kaupunki Algeriassa, lähellä Tunisian rajaa. Annaba on Annaban maakunnan pääkaupunki. Kaupungin  asukasluku vuonna 2008 oli noin 257 000. Annabassa sijaitsee muun muassa kansainvälinen lentokenttä ja yliopisto, jossa oli lukuvuonna 2013-2014  vajaat 42 000 oppilasta. Kaupungin nimenä on ollut myös Bône.

Lähteet

Aiheesta muualla

Annaban kaupunki 

Algerian kaupungit
Batna

Batna on kaupunki Algeriassa. Se on Batnan maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 290 000 (vuonna 2008). Siten se on valtion kuudenneksi suurin kaupunki. Lambaesiksen rauniot sijaitsevat kaupungin läheisyydessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Algerian kaupungit
Feodosija

Feodosija (, , , ) on kylpyläkaupunki ja kaupunkipiiri Krimin niemimaan kakkoisosassa Mustanmeren rannalla Krimin autonomisessa tasavallassa Ukrainassa.

Feodosijan kaupunkipiirissä asui Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2013 yhteensä 105 065 henkeä. Kaupunkipiiri jakautuu Feodosijan kaupunkiin (Феодосія, 69 461 as.), ja useisiin kaupunkityyppisiin taajamiin: Primorskij (Ukraina) (Приморський, 14 938 as.), Štšebetovka (Щебетовка, 3 504 as.), Koktebel (Коктебель, 2 863 as.), Ordžonikidze (Орджонікідзе, 2 643 as.) ja Kurortne (Курортне 340 as.). Maaseutuasukkaiksi Ukrainan tilastokeskus arvioi 11 316 henkeä (vuonna 2013).

Historia 

Kaupunki perustettiin nimellä Theodosia 500-luvulla eaa. Hunnit tuhosivat kaupungin 300-luvulla jaa. Ottomaanit valtasivat kaupungin vuonna 1475. Eri vaiheissaan kaupunki on tunnettu myös nimillä Ardabda, Kafas, Caffa ja Kefe.

Nykyaika 
Kaupunki on tunnettu Mustanmeren kylpylä- ja lomanviettopaikka Krimin Kertšiniemen tyvessä. Kertšiin kulkeva valtatie M17 (eurooppatie E97) kulkee kaupungin pohjoislaidan ohi. Tätä tietä pitkin tasavallan pääkaupunki Simferopolista on 116 kilometrin matka. Feodosijaan johtaa myös Ukrainan rautateiden Kertšiin kulkevasta pääradasta lähtevä  pistorata.

Nykyään suurin osa Feodosijan asukkaista on etnisesti venäläisiä. Ukrainan kieltä käytetään alueella verrattain vähän.

Lähteet

Aiheesta muualla

M. Feodosija (tilastotietoa Ukrainan parlamentin palvelimelta)  (rada.gov.ua)
Matkailutietoa kaupungista  (feo.ru)
Feodosija . Tietopaketti Krimin tasavallan sivustolla 
Krimin kartta . Krimin tasavallan sivustolla 

Krimin autonomisen tasavallan kaupungit
Antiikin Kreikan siirtokunnat
Ignatius

Ignatius voi tarkoittaa seuraavia:

 Ignatius, miehen etunimi
 Ignatius eli Ignatios, varhaiskristillinen Antiokian patriarkka ja kirjailija, yksi apostolisista isistä

Sukunimenä
Ignatius, suomalainen suku
Anja Ignatius (1911–1995), viulutaiteilija, viulunsoiton professori
Bengt Jakob (Pentti Jaakko) Ignatius (1761–1827), lääninrovasti ja virsirunoilija 
Elina Luukanen, o.s. Ignatius (s. 1941), taidegraafikko
Gustaf Ignatius (1873–1949), maaherra
Gustaf Henrik Ignatius (1801–1844), kollegiasessori ja Porin pormestari
Gustaf Selim Ignatius (1877–1943), agronomi, puutarhanhoidon opettaja ja tarkastaja
Hannes Ignatius (1871–1941), kenraaliluutnantti
Heikki Ignatius (17.6.1924–12.7.1996), valtiongeologi, professori
Jaakko Ignatius (s. 1953), perinnöllisyystieteilijä, professori
Johan Siegfried Ignatius (1749–1831), suomalainen puutavaraliikemies, lahjoittaja ja Viipurin pormestari
Jouko Ignatius (1920–2001), viulutaiteilija ja -pedagogi
Kaarlo Ignatius (1869–1942), hovioikeuden presidentti
Karl Henrik Jakob Ignatius (1809–1856), pappi ja kirjailija
Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837–1909), senaattori
Katri Bergholm, o.s. Ignatius (1878–1949), sotilaskotitoiminnan perustaja
Kim Ignatius (s. 1956), TeliaSoneran johtaja
Kyllikki Aspelin-Ignatius (1877–1951), suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
Lea Ignatius (1913–1990), taidegraafikko
Panu Ignatius (1929–2016), suomalainen ekonomi, musiikkivaikuttaja, jääkiekkoilija ja ralliautoilija
Pentti Ignatius, Asko Paju (1902-1982), toiminnanjohtaja ja nuortenkirjailija
Reino Ignatius (1913–2001), insinööri, lasiteollisuusmies
Väinö Ignatius (1874–1931), suomalainen apteekkari, apteekkineuvos ja Runnin terveyskylpylän omistaja

Entisenä sukunimenä
Martti Ilveskorpi, ent. Ignatius (1908–1973), asuntosäästämisen kehittäjä
Tuula Rosenqvist, ent. Ignatius (1933–2011), televisiokuuluttaja

Etunimenä
Ignatios Antiokialainen (k. n. 98–117), Antiokian patriarkka 
Ignatios IV (1921–2012), syyrialainen kirkonjohtaja
Ignatius Acheampong (1931–1979), Ghanan presidentti 1931–1979 
Ignatius Loyola (1491–1556), jesuiittojen perustaja ja johtaja
Ignatius Donnelly (1831–1901), yhdysvaltalainen kirjailija, kongressin jäsen

Katolisia piispoja
Ignatius Anthony Catanello (s. 1938), yhdysvaltalainen piispa
Ignatius Chama (s. 1957), sambialainen piispa 
Ignatius Chung Wang (s. 1934), kiinalais-yhdysvaltalainen piispa
Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo (s. 1950), indonesialainen piispa
Ignatius Ayau Kaigama (s. 1958), nigerialainen arkkipiispa
Ignatius Menezes (s. 1936), intialainen piispa
Ignatius Mrak (1810–1901), itävaltalais-yhdysvaltalainen piispa
Ignatius Mummadi (1899–1983), indonesialainen piispa
Ignatius Pak Sok-hi (1941–2001), eteläkorealainen piispa
Ignatius Paul Pinto (s. 1925), intialainen piispa
Ignatius Gabriel I Tappuni (s. 1879–1968), syyrialainen piispa ja kardinaali
Ignatius Philip Trigueros Glennie (s. 1907–1993), Sri lankassa toiminut meksikolaissyntyinen piispa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Polykarpos

Polykarpos Smyrnalainen (69?–155?, 80?–166?, 81?–167?, 79?–165? tai 70?–156?) oli Smyrnan piispa toisella vuosisadalla. Hänet poltettiin marttyyrinä, ja häntä pidetään pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Perimätiedon mukaan hän oli evankelista Johanneksen opetuslapsi. Tämän vuoksi hänet lasketaan apostolisten isien joukkoon.

Polykarpos oli kirjeenvaihdossa Ignatios Antiokialaisen kanssa. Ignatios kirjoitti hänelle kirjeen, ja mainitsee hänet Kirjeessä efesolaisille ja Kirjeessä magnesialaisille. Polykarpos vieraili Roomassa paavi Anicetuksen aikana, ja havaitsi, että heidän tapansa viettää pääsiäistä on hyvin erilainen. He päättivät olla asiasta eri mieltä rauhanomaisesti. Polykarpos nautti paavin seurakunnassa ehtoollisen.

Hänen ainoa säilynyt kirjoituksensa on Polykarpoksen kirje filippiläisille. Sen lisäksi apostolisten isien kirjoitusten joukkoon luetaan hänen kuolemastaan kertova Polykarpoksen marttyyrikuolema. Se on varhaisin aidoksi todettu Raamatun ulkopuolinen kuvaus kristillisestä marttyyrikuolemasta, ja yksi harvoista aidoista vastaavanlaisista kirjoituksista todellisten vainojen ajalta.

Irenaeus kertoo, kuinka Polykarpos tuli kristityksi, ja kirjeessään Florinukselle hän kertoo myös tavanneensa ja kuulleensa häntä henkilökohtaisesti Vähässä-Aasiassa. Hän myös kertoo kuulleensa, että Polykarpos oli tavannut evankelista Johanneksen ja muita, jotka olivat nähneet Jeesuksen. Irenaeus kertoo myös, että Polykarpos kääntyi kristityksi apostolien vaikutuksesta, nimitettiin piispaksi, ja oli yhteydessä useisiin Jeesuksen tavanneisiin henkilöihin. Hän mainitsee usein Polykarpoksen hyvin korkean iän. Polykarpoksen marttyyrikuolema mainitsee, että Polykarpos sanoi itse kuollessaan olevansa 86-vuotias.

Polykarpoksen kuolinvuodesta ei ole täyttä varmuutta. Eusebius ajoittaa sen Marcus Aureliuksen valtakaudelle noin vuosiin 166–167. Eusebiuksen jälkeen tehdyt lisäykset Kirjeeseen Polykarpoksen marttyyrikuolemasta antavat kuitenkin kuolinpäiväksi lauantain 23. helmikuuta Statius Quadratuksen prokonsulikaudella eli joko vuonna 155 tai 156. Aiemmat vuodet täsmäävät paremmin hänen yhteyksiinsä Ignatiokseen ja evankelista Johannekseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Polycarp to the Philippians Early Christian Writings 

Apostoliset isät
Kristityt marttyyrit
Rooman valtakunnan teloittamat
Smyrna
Avarua

Avarua on Cookinsaarten pääkaupunki. Se sijaitsee Rarotongan saaren pohjoisrannikolla lähellä kansainvälistä lentokenttää.  Avaruan pinta-ala on 67,2 neliökilometriä ja vuonna 2010 arvioitu asukasluku noin 13 300.  Tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluu muun muassa matkailu ja kalastus. Rannikko on kivikkoinen, mutta koska Avaruaan pääsee riuttojen välistä, sen satama on suosittu huvialusten kohde toukokuusta syyskuuhun.

Avarua on jaettu 18 tapereen, eli kaupunginosaan:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Cookinsaarten maantiede
Oseanian pääkaupungit
Joey

Joey on yhdysvaltalainen tilannekomedia, jossa seurataan Frendien hahmon Joey Tribbianin (Matt LeBlanc) elämää hänen muutettuaan Los Angelesiin. Sarjan pilottijakso nähtiin Suomessa 24. huhtikuuta 2005. 


Rooleissa

Joeyn hahmo 
Frendeissä Joey oli vähä-älyinen ja lapsellinen mutta silti mukava naistenmies, joka oli aina tukemassa ystäviään. Joey-sarjassa hahmo muuttui epäsosiaaliseksi mieheksi, jonka oli hankalaa saada ystäviä, samalla kun hänellä oli vaikeuksia rakkauselämässään.

Vastaanotto 
Sarjan menestyneen pilotin jälkeen sen katsojaluvut romahtivat nopeasti, jonka vuoksi se lopetettiin jo toisen tuotantokauden jälkeen. Complex-sivusto on kutsunut sarjaa yhdeksi huonoimmista tilannekomediasarjoista sekä yhdeksi huonoimmista spin-off sarjoista.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toisen tuotantokauden jaksojen nimet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joey NBC.comin sivuilla
 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Mokša (hindulaisuus)

Mokša (sanskritia; devanagari: मोक्ष; IAST: mokṣa) on elämän päämäärä hindulaisuudessa. Ihmisen sielu (atman) yhtyy maailmansieluun (brahman). Näin ihminen vapautuu jälleensyntymän syklistä (samsara).

Hindulaiset askeetit eli sadhut omistavat koko elämänsä mokšan tavoittelulle. Muiden ihmisten elämä hindulaisuudessa on tasapainottelua velvollisuuksien täyttämisen eli dharman ja mokšan tavoittelun välillä.

Lähteet 

Hindulaisuus
Anjou

Anjou () on historiallinen maakunta Loiren laaksossa Länsi-Ranskassa. Se vastaa suunnilleen nykyistä Maine-et-Loiren departementtia. Maakunnan nimi tulee gallialaisesta Andecavi-heimosta.

Anjou sai kreivikunnan oikeudet 900-luvulla, herttuakunnan oikeudet vuonna 1360. Se kuului Englannin kuninkaalle 1154–1204 ennen joutumistaan Ranskalle.

Kuningas Ludvig IX antoi 1246 Anjoun herttuan arvon veljelleen Kaarlelle, josta tuli myöhemmin Napolin ja Sisilian kuningas Kaarle I. Anjoun suku hallitsi Napolia vuoteen 1435. Viimeinen Anjoun herttua kuoli 1481, ja Anjou palautui Ranskalle.

Anjoun suvun kuninkaat hallitsivat 1300-luvulla myös Puolaa ja Unkaria. Unkarissa ensimmäinen Anjoun suvun kuningas oli Kaarle Robert, Kaarle I:n pojanpojanpoika, joka hallitsi 1310–1342. Kaarle Robertin poika Ludvig tuli Unkarin kuninkaaksi isänsä kuoleman jälkeen ja nousi 1370 myös Puolan valtaistuimelle. Ludvigin kuoltua 1382 Puolan ja Unkarin personaaliunioni hajosi. Hänen tyttäristään Mariasta tuli Unkarin ja Jadwigasta Puolan kuningatar.

Katso myös 
 Montsoreaun linna
 Montsoreau
 Luettelo Unkarin hallitsijoista
 Luettelo Puolan hallitsijoista

Ranskan entiset provinssit
Maine-et-Loire
Intef II

Intef II oli muinaista Egyptiä 11. dynastian aikaan vuosina 2112–2063 eaa. hallinnut faarao.

Intef II seurasi veljeään Intef I:stä valtaistuimelle tämän kuoltua. Hän piti edeltäjänsä tavoin pääkaupunkinaan Thebaa. Vaikka Intef hallitsi lähes 50 vuotta, ei hänen hallituskaudestaan tiedetä juuri mitään lukuun ottamatta hänen sotaretkiään ja koiriensa nimiä.

Intef I:n hallituskaudella alkanut sisällissota jatkui myös Intef II:n hallituskaudelle. Intef II taisteli Herakleopoliksen kuninkaiden kanssa ainakin Assiutissa josta hän jatkoi hyökkäystään Thiniksen suuntaan. Herakleopoliksen kuninkaat kuitenkin tuhosivat Thiniksen ja häpäisivät siellä olevat haudat. Taisteluiden jälkeen Intef solmi rauhan Herakleopoliksen kuninkaiden kanssa. Etelässä Intef laajensi Egyptin rajoja aina vanhan valtakunnan aikaisille rajoille Niilin ensimmäiselle kataraktille. Pohjoisessa hän laajensi valtakuntansa rajoja aina Abydoksen pohjoispuolelle saakka.

Intef haudattiin lähelle edeltäjänsä hautaa Thebassa. Kallioon hakatusta haudasta löytyi Egyptin 20. dynastian aikaan steela, joka nykyisin on Kairon museossa. Steelassa kerrotaan kuninkaan kolmen koiran vieraskieliset nimet sekä niiden egyptinkieliset vastineet. Koirien nimet ovat Behekay (Mahedj eli gazelli), Abaqer (vinttikoira) ja Pehetez (Kemu eli musta). Nämä ovat todennäköisesti ensimmäiset nimetyt lemmikit, joista on säilynyt kirjallisia todisteita.

Egyptin faaraot
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Intef III

Intef III oli muinaista Egyptiä 11. dynastian aikaan noin vuosina 2063–2055 eaa. hallinnut faarao.

Torinon papyrus ilmoittaa Intef III:n hallitusajaksi vähintään kahdeksan vuotta. Hänen hallituskaudestaan ei kuitenkaan tiedetä juuri mitään. Intef ei ilmeisesti menettänyt tai valloittanut alueita Egyptissä vallitsevassa sisällissodassa. Hän tulikin paremmin tunnetuksi Egyptin yhdistäjän, Mentuhotep II:n, isänä. Intef III:n sukulaisuussuhteista Intef II:n ei ole tietoa.

Intef III on haudattu Thebassa sijaitsevaan hautaan lähelle Intef II:n hautaa ja Deir el-Bahria. Hänen seuraajansa rakennuttivat hänelle hautatemppelin hänen hautansa läheisyyteen.

Egyptin faaraot
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Raksila

Raksila on kaupunginosa Oulussa keskustan suuralueella. Se sijaitsee keskustan, linja-autoaseman ja rautatieaseman läheisyydessä. Alueella asuu hieman yli 1 600 vakinaista asukasta. Alueella sijaitsee muutaman sadan opiskelijan asuttama Välkkylän opiskelijakylä. Raksilassa on useita automarketteja, ja siellä sijaitsee urheilukeskus. Alueen urheilutilat ovat Ouluhalli, Raksilan pesäpallostadion, uimahalli, Oulun keskuspaloaseman kellaritiloissa sijaitseva ilma-aserata sekä Raksilan jäähalli ja tekojäärata.

Raksila rajoittuu pohjoisessa Intiön, lännessä Vaaran, idässä Kontinkankaan ja etelässä Karjasillan kaupunginosiin. Vaaraa ja Raksilaa erottaa rautatien itäpuolella kulkeva Ratakatu. Karjasiltaa ja Raksilaa erottaa Kainuuntie (valtatie 22), ja market-aluetta ja Intiön kaupunginosaa erottaa Kajaanintie. Pohjantie (valtatie 4) erottaa Raksilan Kontinkankaasta.

Raksilasta tunnetaan parhaiten niin kutsuttu Puu-Raksila, jossa sijaitsee 1900-luvun alkupuolella rakennettuja omakotitaloja. Raksilan puutaloalue on yksi Oulun parhaiten säilyneistä. Paavo Rintalan vuonna 1962 valmistuneen romaanin Pojat, ja siihen perustuvan Mikko Niskasen ohjaaman samannimisen elokuvan tapahtumat sijoittuivat Raksilan maisemiin.

Ratakadun ja Syrjäkadun välisten kortteleiden uusi asemakaava hyväksyttiin valtuustossa 1964, minkä jälkeen kortteleihin nousi muutama tornitalo ja muita kerrostaloja. Kaavan ulkopuolelle jääneiden puutalokortteleiden asukkaat aloittivat taistelun säilyttämisen puolesta ja onnistuivat estämään Raksilan itäosan muuttumisen kerrostaloalueeksi.

Vuonna 1976 avattiin Raksilaan nykyiset kaupan suuryksiköt eli niin kutsuttu Raksilan kauppakeskus tai Raksilan marketit. Kauppakeskukseen avattiin tuolloin Eka-market-, (myöhemmin Euromarket) Sokos-market- (myöhemmin Prisma) ja K-Citymarket -hypermarketketjujen myymälät.

Alueena Raksila on varsin erikoinen sekoitus uutta ja vanhaa.

Kuvia

Katso myös
Oulun asemakeskus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Raksilan asukasyhdistys
Perhonjoki

Perhonjoki () on Perhonjoen vesistön noin 150 kilometriä pitkä laskujoki Keski-Pohjanmaalla. Aiemmin Perhonjoesta on käytetty nimitystä Vetelinjoki (), ja se on edelleen rinnakkaisnimityksenä joelle.

Perhonjoki saa alkunsa Suomenselältä Perhon, Kyyjärven ja Kivijärven kuntien rajalla olevista pienistä järvistä. Joki laskee latva-alueiltaan Perhon kunnan läpi Vetelin Haapajärveen, josta edelleen Kaustisen kautta Kruunupyyn kunnassa sijaitsevaan Perhonjoen keskiosan järviryhmään. Sieltä joki laskee Perämereen Kokkolan pohjoispuolitse. Kokkolan kohdalla Perhonjoki on jo melko leveä ja matala joki.

Perhonjoen vesistön valuma-alue on noin 2 550 km², josta peltoa noin 10 % ja suota noin 41 % ja loput pääosin metsää. Suurimmat Perhonjoen sivujoet ovat Halsuanjoki, Köyhäjoki ja Ullavanjoki.

Valtiovallan tukemista koskenperkaustöistä suurimmat toteutettiin Perhonjoella 1860-luvulla Perhossa ja koko jokialueella 1930-, 1960- ja 1970-luvuilla. Pohjanmaan joille tyypillisen tulvimisen ehkäisemiseksi on Perhonjoen yläosalle rakennettu Patanan, Vissaveden ja Venetjoen tekojärvet ja Perhonjoen keskiosan järviryhmää on korotettu padottamalla.

Pääuomaan on rakennettu kaksi voimalaitosta, joista Pirttikosken voimalaitos jo vuonna 1925. Kaitforsin voimalaitos valmistui vuonna 1983, noin 30 kilometrin päähän jokisuulta. Veden voimaa on hyödynnetty jo aikaisemminkin: vanhimmat olemassa olevat tiedot vesisahasta tai sahamyllystä ovat vuodelta 1621. Perhonjoen alueella oli enimmillään yli 120 myllyä 1800-luvulla.

Kalastus 

Perhonjoessa on hyvin rikas särkikalakanta, ja se on keväisin oiva paikka säyneen kalastajille. Perhonjoki on myös tunnettu isoista hauista.
Kalastuslupia joen alaosaan voi ostaa Intersportista tai Sipolanpolun bigfish.fi kaupasta. Luvan hinta vuonna 2013 on 30 euroa. Kaustisen kalastuskunta myy lohi- ym. lupia omalle alueelleen.

Lähteet 
 
 
 Kokkolan kaupungin tekninen osasto

Suomen joet

Kokkolan luonto
Kruunupyy
Kaustinen
Veteli
Perho
Klemens Aleksandrialainen

Klemens Aleksandrialainen (, ; oik. Titus Flavius Clemens; n. 150 – n. 215) oli Aleksandrian kirkon jäsen ja ensimmäinen varsinainen kristillinen filosofi. Hänet lasketaan kirkkoisien joukkoon.

Elämä 

Klemens oli kotoisin Ateenasta. Hänen kääntymisestään ei ole tietoa, mutta kristityksi tulonsa jälkeen hän matkusti Etelä-Italiaan, Syyriaan ja Palestiinaan tapaamaan kristittyjä opettajia. Lopulta hän päätyi Aleksandriaan, jonne hän asettui aloilleen. Aleksandriassa Klemens tapasi oppi-isänsä Pantainoksen, joka johti tunnettua Aleksandrian kateketiikkakoulua. Pantainos oli stoalaisuudesta kristityksi kääntynyt opettaja.

Pantainoksen kuoltua vähän ennen vuotta 200 Klemensistä tuli kateketiikkakoulun johtaja. Hän joutui kuitenkin lähtemään Aleksandriasta Septimius Severuksen toimeenpanemien vainojen (202 tai 203) aikana. Klemens toimi lyhyen aikaa Jerusalemin piispana kunnes muutti Kappadokiaan, jossa hän kuoli 215.

Teokset 

Klemensin kirjallinen tuotanto on laaja. Hänen koulutuksensa laatu näkyy siinä, että kuinka siteeraa toistuvasti kreikkalaisen kirjallisuuden runoilijoita ja filosofeja. Lisäksi hän käsittelee arkeologiaa ja mytologiaa. Klemens tunsi kristillisen kirjallisuuden hyvin, ja hän viittaa kirjoituksissaan yli 1 500:aan Vanhan testamentin ja liki 2 000:een Uuden testamentin kohtaan. Stromateis-teoksessaan hän yritti yhdistää toisiinsa kreikkalaista filosofiaa ja kristinuskoa. Protreptikos-teos oli kreikkalaiselle yleisölle suunnattu kehotus kääntyä kristinuskoon. Paidagogos-niminen teos käsittelee kristillistä moraalia.

 Protreptikos (Kehotus), noin vuodelta 195
 Paidagogos (Opettaja), noin vuodelta 198
 Stromateis (Tilkkutäkki), noin vuosilta 198–203

Teologia 

Klemens painotti hidasta hengellistä kypsymistä, joka seurasi ihmistä läpi elämän. Kaikki inhimilliseen elämään kuuluva, kuten koulu, avioliitto ja lapset, ovat tärkeää hengellisien kehityksen kannalta. Klemensin mukaan jokainen hetki – etenkin kodin arjessa – on täynnä jumalallista tarkoitusta.

Klemens kuvailee Jumalaa ajan ja paikan ulkopuolella olevaksi, minkä vuoksi ihmisen on mahdotonta kuvailla häntä. Tämän vuoksi Jumalan tarvitsi ilmestyä Jeesuksen kautta ihmisille, jotta ihmiset voisivat oppia tuntemaan hänet. Klemens esitti ensimmäisenä apofaattisen teologian, jolla hän pyrkii kuvailemaan Jumalaa. Apofaattisessa metodissa kuvaillaan, mitä Jumala ei ole, ja siten pyritään rajaamaan tarkempaa tietoa Jumalasta. Klemens kuitenkin käyttää Jumalasta termiä semper major, aina suurempi, millä hän tarkoittaa että Jumala on aina jotain ihmisen luomaa käsitettä suurempi.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 Kirby, Peter (toim.): Clement of Alexandria Early Christian Writings 

150-luvulla syntyneet
210-luvulla kuolleet
Kirkkoisät
Antiikin Aleksandria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Panssariviestikomppania

Panssariviestikomppania (PsViestiK, ent. PsVK) on Panssariprikaatin (PSPR) viestiaselajiyksikkö. Se perustettiin samaan aikaan 5. Erillisen Viestikomppanian kanssa 1967 Parolannummelle Hattulan kuntaan. Kalustona ovat pääasiassa viestikeskusvarustellut  MT-LB -panssarivaunut sekä panssaroimattomat radioautot.

Vuonna 1980 komppania sijaitsi rakennuksessa, jonka toisessa päädyssä majaili Panssaripioneerikomppania. Tämän rakennuksen naapureina sijaitsivat Hämeen Jääkäripataljoona, varuskuntasairaala sekä kylmät panssarivaunuhallit. Vuoden 1986 suuriin kertausharjoituksiin mennessä Viestikomppania oli siirretty saneerattuihin tiloihin Panssarintorjuntakomppanian kanssa samaan rakennukseen sotilaskodin lähelle ja kyseisessä rakennuksessa yksikkö vietti parisenkymmentä vuotta.

Panssariviestikomppania (PsVK) yksikkönä lakkautettiin vuonna 2006 ja toiminta siirrettiin Jääkäritykistörykmentin (JTR) Viesti- ja tulenjohtopatteriin. PsVK kuului erillisyksikköhistoriansa jälkeen Parolan Pataljoonaan (ParP). Pataljoona perustettiin 1.9.1987, joka koki nimenmuutoksen välissä Panssariviestipataljoonanakin (PsViestiP sekä PsVP). Nimi Parolan Pataljoona otettiin takaisin vuonna 2006 tapahtuneen  Panssariviestikomppanian lakkauttamisen ja toiminnan siirron jälkeen. Pataljoonan nimenmuutos astui voimaan vuoden 2007 alusta.

Tilanne 2009 lähtien
Panssariviestikomppania perustettiin uudelleen Viesti- ja tulenjohtopatterin (JTR) tilalle alkuvuodesta 2009.
Tämä muutos sisälsi tulenjohtokoulutuksen siirron Kranaatinheitinkomppaniaan, jolloin Panssariviestikomppaniassa koulutetaan PSPRr:n tuottamiin joukkoihin johtamisjärjestelmien osaajia.

Päälliköt
kapteeni P. Turunen 1967–1970
yliluutnantti E. Lehtovirta 1970–1971
luutnantti Asko Inkilä 1971–1972 ja 1975–1976
kapteeni T. Tanner 1972–1975
majuri Pentti Turunen 1976–1981
kapteeni/majuri Tapio Tanner 1982-1986
majuri Jouko Viitamäki 1987–1989
kapteeni Ilkka Korkiamäki 1989-1990
kapteeni Y. Sairanen19?-
kapteeni E. Hourula 1994–1995 (sij.)
kapteeni P. Susi 1994–1999
kapteeni Jarkko Karsikas 1999–2002
kapteeni M. Rintakoski 2002–2003
kapteeni H. Kantola 2003–2004
yliluutnantti Henri Rauhamäki 2004–2005
yliluutnantti Juha-Matti Salmenpohja 2005–2006
kapteeni M Kokkonen 2007-2008
kapteeni J-M Salmenpohja 2008–2011
kapteeni V-M Nieminen 2011–2015
kapteeni O. Tuisku 2015-2017
kapteeni J. Hanén 2017-2019
kapteeni A. Saramies 2019-2021
kapteeni O. Hakamaa 2021-

Aiheesta muualla
 Panssariviestikomppania Panssariprikaatin sivustolla 
 PsVK:sta kertova epävirallinen SotaPäiväKirja-sivusto

Panssariprikaati
Viestijoukot
Komppaniat
Päivi Alafrantti

Päivi Jaana Maarit Alafrantti (s. 8. toukokuuta 1964 Tervola) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän voitti EM-kultaa vuonna 1990 ja valittiin samana vuonna vuoden urheilijaksi. Urallaan Alafrantti edusti vuoteen 1983 kasvattajaseuraansa Tervolan Terävää, sen jälkeen vuodet 1983–1986 Tyrnävän Tempausta ja sen jälkeen Viipurin Urheilijoita.

Splitissä käydyissä EM-kisoissa Alafrantti ei saanut karsinnassa lainkaan tulosta, kun ainut onnistunut heitto tuomittiin lappeelleen laskeutuneeksi. Suomi teki protestin, joka hyväksyttiin, ja näin Alafrantti pääsi finaaliin. Alafrantti oli ensimmäinen suomalainen naisten yleisurheilun Euroopan mestari (ja myös mitalisti) sitten Rooman vuoden 1974 kisojen. Keihäänheitossa edellinen suomalainen Euroopan mestari oli Hannu Siitonen vuonna 1974, ja seuraava puolestaan Antti Ruuskanen vuonna 2014.

Alafrantti on edustanut Suomea lukuisissa arvokisoissa. Hän oli kymmenes Soulin olympialaisissa ja karsiutui Barcelonan olympialaisissa. 1991 MM-kisoissa Tokiossa hän sijoittui kahdeksanneksi ja karsiutui 1993 MM-kisoissa Stuttgartissa. 1994 EM-kisoissa Helsingissä hän niin ikään karsiutui. Alafrantti voitti keihäänheiton Suomen mestaruuden vuonna 1989 ja 1993. SM-hopeaa hän sai 1988, 1990, 1991 ja 1992 sekä pronssia 1994.

Alafrantin paras tulos oli Splitin finaalissa 30. elokuuta 1990 heitetty 67,68. Häntä valmensivat Jorma Markus ja Tiina Lillak. 

Varsinkin ennen menestysvuosiaan keihäässä Alafrantti kilpaili myös muun muassa kuulassa, kiekossa ja moniotteluissa. Hänellä on kaksi SM-pronssia (1984 ja 1987) kuulantyönnöstä.

Yleisurheilun lisäksi Alafrantti harrasti painonnostoa. Hän voitti lajissa SM-kultaa ja oli MM-kisojen yhdeksäs vuonna 1987. Alafrantti oli myös voittamassa käsipallon SM-hopeaa HIFK:ssa 1987. Hän toimi vuoden 2004 paralympialaisten huoltotehtävissä. Hän on toiminut aktiiviuransa jälkeen fysioterapeuttina Espoossa ja Rovaniemellä.

Kausien parhaat heitot 

 1977 38,58 Pello 14.8.
 1978 42,68 Heinola 30.7.
 1979 43,44 Raahe 1.7.
 1980 43,56 Sotkamo 21.6.
 1981 39,26 Kemi 20.7.
 1982 51,24 Pello 17.6.
 1983 45,74 Heinola 28.5.
 1984 58,66 Pihtipudas 1.7.
 1985 60,60 Heinola 18.5.
 1986 57,04 Parkano 5.8.
 1987 57,66 Helsinki 2.7.
 1988 63,18 Lappeenranta 10.9.
 1989 64,92 Tervola 11.7.
1990 67,68 Split 29.8.
 1991 66,14 Tokio 6.5.
 1992 66,06 Tornio 14.6.
 1993 64,98 Tukholma 28.8.
 1994 62,14 Hamina 14.6.
 1995 63,64 Tampere 18.6.

Lähteet

 Kilpakenttien sankarit, Tammi 1992, s. 24–25

Aiheesta muualla
 Yle Elävä arkisto: EM-keihäskultaa Päivi Alafrantille 1990
 Alafrantti Sports Reference -tietokannassa 

 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset kuulantyöntäjät
Suomalaiset painonnostajat
Suomalaiset käsipalloilijat
Suomalaiset fysioterapeutit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt