joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tsukihime

Tsukihime () on TYPE-MOON-yrityksen visual novel, jonka pohjalta tehtiin myös 12-osainen anime Shingetsutan Tsukihime () ja manga. Tsukihime-peli saavutti Japanissa dōjin-taustaansa nähden paljon huomiota omalaatuisen tarinankerrontansa ja yksityiskohtaisen taustajuonen ansiosta. Alun perin Tsukihime julkaistiin joulukuussa 2000, ja pian tammikuussa 2001 TYPE-MOON julkaisi Tsukihime PLUS+DISKin, joka sisälsi sivujuonia ja sarjaan liittyvää materiaalia. Elokuussa 2001 seurasi Tsukihimen jatko-osa Kagetsu Tōya. Huhtikuussa 2003 kaikki kolme levyä ja kasa lisämateriaalia, kuin myös pelin uudelleenmiksattu ääniraita, julkaistiin Tsuki-Bako-nimisessä kokoelmassa.

Tsukihime-anime esitettiin alun perin 9.10.2003 ja 25.12.2003 välisenä aikana TBS- ja BS-i-kanavilla. Englanninkielinen julkaisu kulkee nimellä Lunar Legend Tsukihime.

Melty Blood-sarjassa esiintyy myös hahmoja Tsukihimestä.

Hahmot
Shiki Tōno  (遠野志貴), Ääninäyttelijä: Kenichi Suzumura (鈴村健一)
Arcueid Brunestud (アルクェイド・ブリュンスタッド), Ääninäyttelijä: Hitomi Nabatame (生天目仁美)
Ciel (シエル), Ääninäyttelijä: Fumiko Orikasa (折笠富美子)
Akiha Tōno  (遠野秋葉), Ääninäyttelijä: Shizuka Itō (伊藤静)
Hisui (翡翠), Ääninäyttelijä: Yumi Kakazu (かかずゆみ)
Kohaku (琥珀), Ääninäyttelijä: Kana Ueda (植田佳奈)
Arihiko Inui  (乾 有彦), Ääninäyttelijä: Takahiro Sakurai (櫻井孝宏)
Satsuki Yumizuka  (弓塚 さつき), Ääninäyttelijä: Kahori Tanaki (田中かほり)
Nrvnqsr Chaos (ネロ), Ääninäyttelijä: Kenta Miyake (三宅健太)
Roa (ロア), Ääninäyttelijä: Hiroyuki Yoshino (吉野裕行)
Aoko Aozaki  (蒼崎青子) Akiko Kimura (木村亜希子)

Anime

Alku- ja loppumusiikit
 Alkumusiikki: "The Sacred Moon"
 Sävellys ja sovitus: Toshiyuki Omori (大森俊之)
 Loppumusiikki: "Rinne no Hate ni" (輪廻の果てに)
 Esittäjä: Fumiko Orikasa (折笠富実子)
 Sanoitus: Makoto Iriyama (入山誠)
 Sovitus ja sävellys: Yōko Ueno (上野洋子)

Jaksot

Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Sarjan viralliset nettisivut 
TYPE-MOONin viralliset nettisivut 
J.C. Staffin nettisivut Tsukihime-animelle

Fanisivustoja
Blue Glass Moon 
Tsukihime-tietoa ja juonisynopsis 
Suuri fanisivusto

Muita sivustoja
 
 
Animenfon sivu Tsukihimelle 
Mirror Moonin käännösprojekti 

2000-luvun anime ja manga
Visual novel -pelit
Animesarjat
Mangasarjat

fr:Shingetsutan Tsukihime
ja:真月譚 月姫
Terry McDermott (pikaluistelija)

Richard Terrance "Terry" McDermott (s. 20. syyskuuta 1940 Essexville, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelun olympiavoittaja. Hänen päämatkansa oli 500 metriä.

Kansainvälisellä tasolla McDermott kilpaili ainoastaan talviolympialaisissa. Squaw Valleyn kisoissa 1960 hän oli 500 metrillä seitsemäs ajalla 40,9 s. Innsbruckissa 1964 hän voitti samalla matkalla kaikkien yllätykseksi olympiakultaa ajalla 40,1 s jättäen taakseen ennakkosuosikki Jevgeni Grišinin. McDermottilla oli jaloissaan valmentaja Leo Freisingerilta lainatut luistimet. Rouva Freisingerilta hän sai onnea tuottavan neulan, jollaisen oli aiemmin saanut naisten puolella menestynyt Lidija Skoblikova Grenoblessa 1968 McDermott jakoi 500 metrillä loppuajalla 40,5 s hopeasijan Magne Thomassenin kanssa 0,2 sekuntia voittaja Erhard Kelleristä jääneenä.

Lake Placidin 1980 talviolympialaisten avajaisissa McDermott vannoi tuomarien valan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 McDermott Skateresults.com-tietokannassa

Yhdysvaltalaiset pikaluistelijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Suunujoki

Suunu(joki) eli Suununjoki eli Sunujoki (lyydiksi Suunund’ogi, ) on Ääniseen laskeva joki Karjalan tasavallan Mujejärven, Suojärven ja Kontupohjan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 280 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7 670 neliökilometriä ja keskivirtaama 30 kilometrin päässä joen suusta 66 kuutiometriä sekunnissa.

Suunujoki on Karjalan tasavallan toiseksi pisin ja valuma-alueeltaan kolmanneksi suurin joki. Se saa alkunsa Mujejärven piirin Kivijärvestä 364 metriä merenpinnan yläpuolella. Joki virtaa mutkitellen kohti koillista ja laskee Äänisen Kontupohjanlahteen 33 metrin korkeudella. Yläjuoksu sijaitsee Keski-Karjalan ylängön itäreunalla ja alajuoksu Äänisniemen harjuvyöhykkeellä. Valuma-alueesta 63 % on metsää, 18 % suota ja 13 % järviä.

Suunujoen pituudesta lähes kolmasosa on järviä. Niistä suurimmat ovat yläjuoksulta lukien Koutajärvi (10,5 km²), Roikonjärvi (25,1 km²), Himolanjärvi (80,5 km²), Kuutamajärvi (12,4 km²), Tsudojärvi (9,5 km²), Lintujärvi (6,3 km²), Kuivajärvi ja Viiksjärvi (9,8 km²) ja Suunujärvi (50 km²). Valuma-alueeltaan suurimmat sivujoet ovat Muotkajoki (366 km²), Tsuorankojoki (274 km²), Semsjoki (883 km²) ja Santalanjoki (71,3 km²).

Suunujoen alajuoksulle rakennettiin 1930-luvulla Hirvaksen pato ja joen virtaus ohjattiin Päljärven vesivoimalaitoksen kanavaa pitkin Päljärveen ja edelleen Kontupohjan vesivoimalan säännöstelyaltaan muodostaviin Sandaljärveen ja Nikajärveen. Tämän seurauksena nykyään suurin osa Suunujoen vedestä laskee Ääniseen Kontupohjassa, ja Jänispellon luona laskeva vanha uoma muodostaa oman vesistönsä. Alajuoksulla sijainneet Hirvas- ja Porokoski ovat lähes kokonaan kuivuneet ja kuuluisan Kivatsun putouksen vesimäärä on huomattavasti vähentynyt.

Suunujoen kaltevuus on keskimäärin 1,16 ‰. Sen virtaus on yleensä hidas ja jokiuoman leveys keskimäärin 50 metriä. Kalalajeja ovat taimen, hauki ja ahven. Suunujoki on suosittu retkeilykohde, joka sopii myös aloitteleville melojille. Reitit alkavat Porajärveltä tai Lintujärveltä ja päättyvät Hirvaksen padolle. Joen alajuoksulla sijaitsee Kivatsun luonnonpuisto. Porokoskella on muinaisen tulivuoren jäänteitä.

Kontupohjan kaupunki ottaa Suunujoen Nikajärvestä käyttövetensä. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1970-luvun alussa.

Lähteet

Karjalan tasavallan joet
Lotfi Nasib

Lotfi Nasib (ent. Nasibulla/Nasibullen; 13. toukokuuta 1926 Kotka – 28. maaliskuuta 2011) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti Ilvestä SM-sarjassa vuosina 1943-1954, ja voitti kuusi Suomen mestaruutta. Nasib pelasi myös kahdessa maaottelussa. Hänet on nimitetty jääkiekkoleijonaksi.

Ura
Nasib pelasi kahdeksan loppuun asti pelattua SM-sarjakautta Ilveksessä, jossa hän toimi myös kapteenina kautena 1950-1951. Hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja edusti maataan kaksissa MM-kisoissa; 1949 Tukholmassa ja 1951 Pariisissa. Paikka Oslon 1952 olympiajoukkueessa näytti ilmeiseltä, mutta Helsingin kauppakorkeakoulussa opiskellut Nasib joutui ilmoittamaan ennen joukkueen valintaa ettei ole käytettävissä. Opiskelu- ja työuran kehittyminen ohjasivat Nasibin valintoja myöhemminkin. Työ rahtausalan yrityksessä johti hänet myös ulkomaisille pelikentille. Työskennellessään Saksassa, hän pelasi hampurilaisessa seurassa jäähdyttelymielessä. Jo sitä ennen, Ilveksen pelimatkalla Saksaan, hänelle oli tarjottu puoliammattilaissopimusta Krefelder EF -seurasta. Nasib päätti kuitenkin saattaa opintonsa loppuun Suomessa, ja jatkoi Ilveksen paidassa.

Liukasliikkeistä Lotfia pidettiin myös huumorimiehenä, jolla oli välillä tapana kujeilla pelaamissaan otteluissa. Yhdessä Ilveksen ja TBK:n välisessä ottelussa, Nasib pelin tuoksinnassa nappasi vastustajajoukkueen maalivahdin Göstä Wangelin maskotin maalin päältä kainaloonsa, sekoittaen maalivahdin keskittymisen täysin. 

Nasib valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1985, aatelointinumerolla 15.

Ilves Takkuturkit -nimisen perinneyhdistyksen nimen keksi aikoinaan Nasib, joka mielsi sen parhaiten kuvaavan arvokkaasti vanhenevaa ilvestä.

Yksityiselämä 
 
Lotfi Nasib (ent. Nasibulla/Nasibullen, لطفيّ نجیب‌الله - tat. kirjakielellä Лотфи Насыйбулла: Lotfi Nasıybulla) kuului Suomen tataariyhteisöön. Hänen vanhempasa olivat Neuman ja Mahira Nasibulla. Lotfi sekä veljensä, jääkiekkoilija Naim Nasib lyhensivät sukunimensä. Naimin poika Erkan Nasib edusti myös Ilvestä jääkiekossa.

Palkinnot ja saavutukset
6 Suomen mestaruutta (1945, 1946, 1947, 1950, 1951, 1952)
2 SM-hopeaa
Jääkiekkoleijona #15

Lähteet
Nasibin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
Nasibin kausitilastot Ilveksen kotisivulla 
Baibulat, Muazzez: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä, 2004. ISBN 952-91-6753-9.

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomen tataarit
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Jukka Wuolio

Jukka Sakari Wuolio (5. maaliskuuta 1927 Tampere - 27. kesäkuuta 2001 Jyväskylä) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja.

Wuolio pelasi koko 1940-luvulla alkaneen uransa Tampereen Ilveksessä. Hänen viimeiseksi kaudekseen jäi 1955–1956. Wuolio voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kaksi SM-hopeaa.

Maajoukkueessa Wuolio pelasi 30 kertaa. Arvokisoissa hän esiintyi kahdesti: MM-kisoissa 1951 ja olympialaisissa 1952.

Saavutukset ja palkinnot 
5 Suomen mestaruutta (1945, 1947, 1950, 1951, 1952)
2 SM-hopeaa
Suomen Jääkiekkoleijona #16

Lähteet 
Wuolion tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Mummypowder

Mummypowder on nelihenkinen vaihtoehtoista englanninkielistä kitararockia soittava yhtye, jonka keulahahmo ja sen ainoa alkuperäisjäsen on laulaja, kitaristi ja laulunkirjoittaja Janne Lehtinen. Mummypowderia on sen historian aikana verrattu lukuisiin yhtyeisiin, kuten 60-luvun orkesterit The Beatles ja The Zombies, mutta myös sellaisiin nykybändeihin kuten The Flaming Lips ja Sunny Day Real Estate.

Historia 

Mummypowder perustettiin Helsingissä vuonna 1996. Yhtye solmi levytyssopimuksen Straightedge Recordsin kanssa vuonna 1997. Mummypowder soitti kymmenennen konserttinsa New Yorkin CBGB's-klubilla ja heti seuraavan South By Southwest -rockfestivaaleilla Austinissa, Yhdysvalloissa.

Vuonna 1999 Mummypowder julkaisi debyyttialbuminsa The Heavyweight Champions, joka oli arvostelumenestys. Se ei kuitenkaan Blackout-Day -singleä lukuun ottamatta vieraillut listoilla. Yhtye kutistui yksimiehiseksi vuonna 2001, ja toinen albumi V. Strange (2003) oli kansitaidetta myöten miltei kokonaan Janne Lehtisen tuotos. Levy oli niin ikään arvostelumenestys joidenkin kriitikoiden nimetessä sen jopa vuoden levyksi, vaikka suurelta yleisöltä tämäkin levy jäi pääosin huomaamatta.

Yhtyeen Consternation! Uproar!-albumilta (2004) ensimmäisenä julkaistun singlen Don't Hold Your Breath videolla yhtye liittyi vihdoin suomalaisten MTV-orkestereiden joukkoon. Pääosin animaation keinoin toteutettu video oli Onni Tappolan ja Janne Lehtisen yhteistyötä. Don't Hold Your Breath soi vuoden 2004 loppupuoliskolla radioissa ja televisiossa liki kuusisataa kertaa.

Toukokuussa 2006 Mummypowderin "Consternation! Uproar!" -albumi julkaistiin Japanissa Super-Sonic -levy-yhtiöllä. Yhtye teki albumin julkaisun yhteydessä pienimuotoisen kiertueen Tokiossa.

Tällä hetkellä yhtye työstää neljättä albumiaan, jonka on suunniteltu ilmestyvän v. 2010.

Jäsenet

Nykyiset jäsenet 

 Janne Lehtinen – laulu, kitara, sävellys ja sanoitus (1996–)

 Aleksi Mänttäri – basso (2001–)

 Staffan Turbanov (oik. Johan Turbanov) – kitara (2003–)

 Roope Palomäki – rummut (2005–)

Entiset jäsenet 

 Tero Karhu – basso (1996–2001)

 Aleksi Pahkala – kitara (1998–2001)

 Janne Nissilä – rummut (1996–2001)

 Heikki Tikka – rummut (2001–2005)

 Ville Alajuuma – koskettimet (2001–2002)

Julkaisut

Albumit 
 The Heavyweight Champions (28. huhtikuuta 1999)
 V. Strange (16. toukokuuta 2003) 
 Consternation! Uproar! (23. huhtikuuta 2004)
 Consternation! Uproar! (Japan edition) (10. toukokuuta 2006)

Singlet 
 I Think I'm Pregnant-EP (14. maaliskuuta 1998)
 Blackout-day (11. kesäkuuta 1999)
 Trying to Ride a Donkey (16. toukokuuta 2003)
 Don't Hold Your Breath (26. helmikuuta 2004)
 No-one There to Entertain You (20. syyskuuta 2004)

Musiikkivideot 
 Blackout-day (1999)
 Trying to Ride a Donkey (2003)
 Don't Hold Your Breath (2004)

Aiheesta muualla 
 Official Mummypowder Website
 

Suomalaiset rockyhtyeet
Unto Wiitala

Unto Mauri Wiitala (5. heinäkuuta 1925 Kuolemajärvi – 16. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti ja kansainvälisestikin arvostettu erotuomari.

Wiitala oli yksi 1940-luvun lopun ja 1950-luvun alun parhaimmista suomalaista jääkiekkomaalivahdeista. Hänen uransa alkoi Karhu-Kissoissa 1946. Helsinkiläisseurassa Wiitala pelasi 11 kautta ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Hämeenlinnan Tarmoon. Wiitala valittiin pelaajaurallaan kolme kertaa Suomen parhaaksi jääkiekkoilijaksi. Hän saavutti myös kaksi SM-mitalia.

Wiitala edusti Suomea viisi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa. Maaotteluita Wiitalalle kertyi yhteensä 81.

Peliuransa jälkeen Wiitala siirtyi erotuomariksi. Hän toimi tuomarin tehtävässä 15 menestyksekästä kautta ja ehti viheltää kolme kertaa MM-kilpailussa ja kahdesti olympialaisissa. Hän tuomitsi SM-sarjassa kaikkiaan 251 ottelua. Wiitala valittiin neljä kertaa SM-sarjan parhaaksi tuomariksi. Hän toimi myös Kansainvälisen jääkiekkoliiton (IIHF) tuomarikomiteassa ja SM-liigan tuomaripäällikkönä.

Suomen Jääkiekkomuseo valitsi Wiitalan vuonna 1985 ensimmäisten joukossa Suomen Jääkiekkoleijonaksi. Hänet on valittu myös IIHF:n Hall of Fameen vuonna 2003 tuomarijäsenenä. SM-liiga jakaa vuosittain hänen kunniakseen nimettyä palkintoa, jonka saa vuoden paras erotuomari.

Saavutukset ja palkinnot
1 SM-hopea ja 1 -pronssi
Suomen paras jääkiekkoilija (1949, 1954, 1956)
Vuoden erotuomari (1972, 1973, 1974, 1975)
Jääkiekkoleijona #17
IIHF Hall of Famen tuomarijäsen
Pro Urheilu -mitali (2002)

Lähteet
Unto Wiitala Jääkiekkomuseon sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla
Unto Wiitalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Suomalaiset jääkiekkotuomarit
Unto Wiitala -palkinnon voittajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Andu

Andu (aikaisemmin Ääretön, oikealta nimeltään Anders Johan Westerholm) on helsinkiläinen rap-artisti, joka yhdessä Uniikin ja Tasiksen kanssa muodosti Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen. Andu tekee lähinnä biittejä Kapasiteettiyksikön käyttöön, mutta myös toisinaan muillekin artisteille. Hän on ollut myös perustamassa Rähinä Records -levy-yhtiötä. Hän toimii myös ravintola-alan yrittäjänä.

Andun diskografiaan kuuluu Kapasiteettiyksikkö-albumien (Päivästtoiseen, 2001, Klassikko, 2002, Itsenäisyyspäivä, 2003, Usko parempaan, 2004, Susijengi, 2006 ja I <3 KY, 2008) lisäksi useita vierailuja muiden artistien levyillä.

Vuonna 2006 Andu oli tuomarina Kool Kat Recordsin vuosittain järjestämissä Rap SM -kisoissa yhdessä Elastisen ja Hannibalin kanssa

Kapasiteettiyksikön viimeisen albumin jälkeen Andu siirtyi oman ravintolayrityksen, Raku Ya:n, pariin.

Andun isä on tunnettu maailmanmatkailija Folke West.

Westerholm osti yhdessä Matti Sarkkisen kanssa Helsingistä Raku Ya -ravintolan vuonna 2008 ja he ovat laajentaneet The We Are Group -yhtiönsä ravintolabisnestä niin, että vuoden 2022 keväällä heillä on jo 15 ravintolaa Helsingissä. He omistavat myös viinitukku Viinitie Oy:n.

Diskografia

Kapasiteettiyksikkö
Albumit

Vierailijana

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -artistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Flegmaatikot

Flegmaatikot eli FLG on tamperelainen rap-yhtye, johon kuuluvat Tiedemies, Spesialisti ja Leijonamieli, joista kaksi viimeistä on lähtenyt soolouralle. Yhtye tuli tunnetuksi "Hallitse ja hajoita" ja "Mutsin luona" kappaleiden siivittämänä. Flegmaatikot hajosi vuonna 2002 ja yhdistyi taas vuonna 2010.

Flegmaatikoiden ensimmäinen julkaisu oli kesällä 1999 julkaistu omakustanne Lyricalsumowrestlin. Tuolloin kokoonpano kantoi vielä nimeä Flegmatics ja sanoitukset olivat pääosin englanniksi. Yhtye on sittemmin sittemmin laittanut albumin internetiin ilmaiseen levitykseen.

Vuoden 2009 Blockfesteillä järjestettiin Flegmaatikot 10v Special -niminen keikka, jossa Flegmaatikot esitti vierailijoiden kera vanhjoen hittiensä lisäksi uusia kappaleita. Flegmaatikkojen kolmas studioalbumi 931 julkaistiin Monsp Recordsin kautta 13. kesäkuuta 2012.

Diskografia

Albumit
Lyricalsumowrestlin, omakustanne (1999),
Sisältää:
 Introduction
 Break 1
 1st Chapter
 Break 2
 Testing
 You Kno
 Break 3
 On the Move
 Substandard
 Break 4
 Realize
 Break 5
 Uudet tuulet (mukana Katujen Laki), suomenkielinen

Läheltä ja kaukaa (2001)
Hampuusin päiväkirja (2001)
931 (2012)

Singlet   
"Ei epäilystä", 2000
"Hallitse ja hajoita" 2001
"Mutsin luona" 2001
"Sä oot sellainen" 2001
"Jos vain mitenkään mahdollista" 2001
"Koneet käyntiin" (promo) (2010)
"Näijjoo" (2012)

Aiheesta muualla

Suomalaiset hip hop -yhtyeet
Limba noastră

Limba noastră (”Meidän kielemme”) on Moldovan kansallislaulu vuodesta 1994. Tätä ennen, maan itsenäistymisestä vuonna 1991, sen kansallislauluna oli Deșteaptă-te, române!, joka on myös Romanian kansallislaulu.

Laulun on sanoittanut Alexei Mateevici (1888–1917) ja säveltänyt Alexandru Cristea (1890–1942). Mateevicin isänmaallisessa runossa on kaiken kaikkiaan kaksitoista säkeistöä, mutta niistä vain ensimmäinen, toinen, viides, yhdeksäs ja kahdestoista kuuluvat maan viralliseen kansallislauluun.

Sanoitus
Limba noastră-i o comoară
În adâncuri înfundată
Un șirag de piatră rară
Pe moșie revărsată.

Limba noastră-i foc ce arde
Într-un neam, ce fără veste
S-a trezit din somn de moarte
Ca viteazul din poveste.

Limba noastră-i numai cântec,
Doina dorurilor noastre,
Roi de fulgere, ce spintec
Nouri negri, zări albastre.

Limba noastră-i graiul pâinii,
Când de vânt se mișcă vara;
In rostirea ei bătrânii
Cu sudori sfințit-au țara.

Limba noastră-i frunză verde,
Zbuciumul din codrii veșnici,
Nistrul lin, ce-n valuri pierde
Ai luceferilor sfeșnici.

Nu veți plânge-atunci amarnic,
Că vi-i limba prea săracă,
Și-ți vedea, cât îi de darnic
Graiul țării noastre dragă.

Limba noastră-i vechi izvoade.
Povestiri din alte vremuri;
Și citindu-le 'nșirate, -
Te-nfiori adânc și tremuri.

Limba noastră îi aleasă
Să ridice slava-n ceruri,
Să ne spiue-n hram și-acasă
Veșnicele adevăruri.

Limba noastra-i limbă sfântă,
Limba vechilor cazanii,
Care o plâng și care o cântă
Pe la vatra lor țăranii.

Înviați-vă dar graiul,Ruginit de multă vreme,
Stergeți slinul, mucegaiulAl uitării 'n care geme.

Strângeți piatra lucitoare
Ce din soare se aprinde -
Și-ți avea în revărsare
Un potop nou de cuvinte.

Răsări-va o comoară
În adâncuri înfundată,
Un șirag de piatră rară
Pe moșie revărsată.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kansallissymbolit Moldovan valtion sivustolla (sisältää ääninäytteitä)  
 Laki kansallislaulusta Moldovan presidentin sivustolla 

Kansallislaulut
Moldovalainen kulttuuri
Siperian historia

Esihistoriallisena aikana Siperiaa asuttivat metsästäjä-keräilijäheimot, jotka puhuivat ilmeisesti paleoaasialaiseen kieliryhmään kuuluvia kieliä. Jossakin vaiheessa kivikaudella jokin länsisiperialainen kansa Ural-vuoriston lähistöllä omaksui uralilaiseen kielikuntaan kuuluvan kielen. Tästä kielenvaihdoksesta syntyivät samojedit. Uralilainen kielikunta ei nimestään huolimatta oli peräisin Uralilta vaan sen länsipuolelta Euroopasta. Itä-Siperiaan saapui etelästä turkkilaiskieliä puhuvaa paimentolaisväestöä tai ainakin siellä omaksuttiin näiden kieli. Näin syntyivät jakuutit. Siperiaan on tullut myöhemminkin turkkilaiskielisiä, muun muassa tataarit. Siperiaan saapui paimentolaisten mukana muitakin kieliä, muun muassa tunguusikielet ja myöhemmin 1200-luvulla sotaisasti mongolikielet. 

1200-luvulla mongolit valloittivat vielä nimettömän alueen Uralin itäpuolelta. Mongolien ote alueeseen kuitenkin heikkeni, ja erillisestä Sibirin (Siperia) valtakunnasta mainitaan vuonna 1406. 1440-luvulla Siperia itsenäistyi lopullisesti mongolien Kultaisen ordan hajotessa, ja muodostui Siperian kaanikunta.

Pian syntyi kuitenkin ristiriitoja Venäjän kanssa, joka pyrki innokkaasti hankkimaan lisäalueita idästä 1500-luvulla (Kazan 1552, Astrahan 1554, Sibirin kaupunki 1583 ja vähitellen koko tataarivaltakunta). Venäläiset tunkeutuivat seudulle 1600-luvulla jokia pitkin, perustivat useita kaupunkeja (Tomsk 1604, Jenisejsk 1619, Jakutsk 1632) ja pääsivät 1619 Ohotanmerelle. Vuoden 1680 rajajärjestelyissä Kiinan ja Venäjän väliseksi rajaksi määrättiin Jablonovyivuoret, mikä rajasi Siperian alueen etelästä. Nykyisin Siperian kielellinen kirjo on laaja, kun alueelle on tunkeutunut Venäjän vallan aikana ja neuvostoaikana myös slaavilaisten kielten puhujia.

Siperiaa on käytetty vuodesta 1593 karkotusalueena, jonne aluksi lähetettiin törkeistä rikoksista tuomittuja sotavankeja ja 1700-luvulta lähtien sotavankeja ja poliittisia vankeja. 1900-luvulla alueelle alettiin perustaa myös pakkotyöleirejä. Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla alkaneet Josif Stalinin poliittisista syistä toimeenpannut vainot vaativat n. 1,5 miljoonaa ihmishenkeä.

Siperian radan rakentaminen 1891–1904 pani alulle muuttoliikkeen Siperiaan ja merkitsi alkua sen luonnonvarojen merkittävälle hyödyntämiselle sekä laajalle teollistamiselle.

Katso myös 
 Siperian valloitus

Seulonnan keskeiset artikkelit
La Tchadienne

La Tchadienne (”Tšadilainen”) on Tšadin kansallislaulu aina maan itsenäistymisestä vuonna 1960. Laulun on sanoittanut Louis Gidrol opiskelijaryhmineen ja sen on säveltänyt Paul Villard.

Ranskalaiset sanat

 Peuple Tchadien, debout et à l'ouvrage!
 Tu as conquis la terre et ton droit;
 Ta liberté naîtra de ton courage.
 Lève les yeux, l'avenir est à Toi.

 O mon Pays, que Dieu te prenne en garde,
 Que tes voisins admirent tes enfants.
 Joyeux, pacifique, avance en chantant,
 Fidèle à tes anciens te regardent.

 Peuple Tchadien, debout et à l'ouvrage!
 Tu as conquis la terre et ton droit;
 Ta liberté naîtra de ton courage.
 Lève les yeux, l'avenir est à Toi.

Teksti arabiaksi

Käännös 

 Tšadin kansa, nouse ja käy työhön!
 Olet valloittanut maan ja voittanut itsellesi oikeutesi;
 Vapautesi on syntynyt urheudestasi.
 Nosta katseesi, tulevaisuus on Sinun.

 Oi, maani, varjelkoon Jumala sinua,
 jotta naapurisi ihailisivat lapsiasi.
 Iloisina, rauhaa rakastavina, laulaen eteenpäin kulkevina,
 uskollisina esi-isillesi, jotka vartioivat sinua.

 Tšadin kansa, nouse ja käy työhön!
 Olet valloittanut maan ja voittanut itsellesi oikeutesi;
 Vapautesi on syntynyt urheudestasi.
 Nosta katseesi, tulevaisuus on Sinun.

Lähteet

Kansallislaulut
Tšad
Ylä-Itävalta

Ylä-Itävalta () on yksi Itävallan yhdeksästä osavaltiosta. Ylä-Itävallalla on rajaa lännessä Saksan ja pohjoisessa Tšekin tasavallan kanssa. Naapuriosavaltiot ovat idässä Ala-Itävalta, etelässä Steiermark ja lounaassa Salzburg. Osavaltiossa on arviolta 1 437 251 asukasta (2015) ja sen pinta-ala on 11 980 neliökilometriä. Osavavaltion pääkaupunki on Linz ja kuvernööri Josef Pühringer.

Perinteiset hallintoalueet 

Ylä-Itävallan neljä neljännestä ovat:
 Mühlviertel
 Innviertel
 Hausruckviertel
 Traunviertel.

Lähteet

Aiheesta muualla
Artūrs Irbe

Artūrs Irbe (s. 2. helmikuuta 1967, Riika, Latvian SNT) on latvialainen entinen jääkiekkomaalivahti, joka aloitti uransa Neuvostoliiton pääsarjajoukkue Dynamo Riiassa. Dynamon ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 1987–1988. Nykyään hän toimii Washington Capitalsin maalivahtivalmentajana.

Neuvostoliiton maajoukkueessa Irbe pelasi MM-kisoissa 1989 ja 1990 saavuttaen kultaa. Vuonna 1990 Irbe valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Irbe kieltäytyi pelaamasta Neuvostoliiton joukkueessa 1991, koska Latvia oli julistautunut itsenäiseksi 4. toukokuuta 1990 ja Neuvostoliitto yritti pysäyttää itsenäistymisprosessin asevoimin tammikuussa 1991. Irbe oli myös barrikaadeilla Riiassa mahdollisen neuvostohyökkäyksen varalta. Latvian itsenäistymisen jälkeen Irbe pelasi Latvian maajoukkueessa monissa MM-kisoissa ja vuosien 2002 sekä 2006 talviolympialaisissa.

Minnesota North Stars varasi Irben NHL:ään vuonna 1989 numerolla 196. Hänen ensimmäinen NHL-seuransa oli San Jose Sharks vuosina 1991–1996. Sharks-vuosien aikana Irbe nousi kulttihahmoksi San Josessa. Pitkälti Irben torjuntojen ansiosta joukkue nousi ensi kertaa pudotuspeleihin kaudella 1993–1994 ja voitti Detroit Red Wingsin.

Loukkaannuttuaan ja pelattuaan huonon kauden 1995–1996 Irbe siirtyi Dallas Starsin ja sitten Vancouver Canucksin kakkosmaalivahdiksi, kunnes aloitti Carolina Hurricanesissa kaudella 1998–1999. Hurricanesissa Irbe saavutti NHL-uransa huippuhetket noustuaan 2001–2002 aina finaalisarjaan asti, jossa joukkue hävisi Detroit Red Wingsille. Kesäkuussa 2004 hänet myytiin Columbus Blue Jacketsiin, jossa hän ei kuitenkaan pelannut otteluita. 

Kaudella 2005–2006 Irbe edusti itävaltalaista EC Salzburgia. Torinon olympialaisissa 2006 Irbe toimi Latvian joukkueen lipunkantajana avajaisissa.

Pelaajauransa jälkeen Irbe on toiminut valmentajatehtävissä. Vuodesta 2014 lähtien hän on toiminut Buffalo Sabresin maalivahtivalmentajana. Marraskuussa 2014 Irbe kuului yhden ottelun ajan myös Buffalon kokoonpanoon, kun Michal Neuvirth loukkaantui ja joukkue tarvitsi nopeasti varamaalivahtia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Irbe fanisivusto

Latvialaiset jääkiekkomaalivahdit
Minnesota North Starsin varaamat pelaajat
Jääkiekon maailmanmestarit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Suuret tasangot

Suuret tasangot () on laaja preeria-alue, joka sijaitsee Kalliovuorten itäpuolella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Tasankoalueen pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 4 800 kilometriä.  Tasangot ulottuvat New Mexicon, Texasin, Oklahoman, Coloradon, Kansasin, Nebraskan, Wyomingin, Montanan, Etelä-Dakotan ja Pohjois-Dakotan osavaltioiden alueelle Yhdysvalloissa sekä Albertan, Manitoban ja Saskatchewanin provinsseihin Kanadassa.

Suurten tasankojen pinta-ala vaihtelee määritelmän ja lähteen mukaan; esimerkiksi Encyclopædia Britannica -tietosanakirjan mukaan se on suunnilleen 2,9 miljoonaa neliökilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kanadan maantiede
Yhdysvaltain alueet
Tasangot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jeh’anurovin hallitus

Juri Jeh’anurovin johtama Ukrainan hallitus nimitettiin syyskuussa 2005, kun Julija Tymošenko joutui eroamaan. Hallitus hävisi luottamuslauseäänestyksen 10. tammikuuta 2006 Verh’ovna Radassa, mutta jatkoi maaliskuun parlamenttivaaleihin ja niiden jälkeen elokuuhun asti ennen Viktor Janukovytšin nimittämistä seuraavaksi pääministeriksi.

Lähteitä
Ukrainan hallitus 
Ukrainan hallitus 
Ukrainan hallitus 

Ukrainan hallitukset
Eurooppalainen pääkaupunki (puolue)

Eurooppalainen pääkaupunki () oli maaliskuussa 2005 perustettu ukrainalainen puolue, joka osallistui vuoden 2006 vaaleihin ja sai 0,04 % äänistä. Puoluetta johti liikemies Lev Partshaladze (Лев Парцхаладзе).

Sen tavoitteena oli hankkia Kiovaan sijoituksia kahden miljardin dollarin arvosta ja jolla on vaaliohjelmassaan kehitysohjelma kymmenelle Kiovan kaupunkiin kuuluvalle hallintopiirille. Ohjelmaan sisältyy myös keskipalkan kohottaminen 3  000 grivnaan.

Vuonna 2008 puolue oli mukana Vitali Klytškoa tukevassa ryhmittymässä ennenaikaisissa kunnallisvaaleissa Kiovan kaupunginvaltuustoon. Sen perustalta perustettiin Klytškon UDAR-puolue.

Ukrainalaiset puolueet
PORA-PRP

Pora-PRP on ukrainalainen oranssivallankumouksen aikana muodostuneen ylioppilasliikkeen Pora ("On aika!") perustalta muodostunut vaaliryhmittymä, mikä osallistui parlamenttivaaleihin 2006 298 ehdokkaalla, jotka ovat useista oblastien pääkaupungeista ympäri Ukrainan.

Pora-PRP:n vaalilistan ehdokkaat ovat joko Pora!:n jäseniä suoraan tai Uudistusten ja järjestyksen puolue (Партія "Реформи і Порядок") -puolueen jäseniä. Pora-PRP:llä ei ole edustajia aluevaalilautakunnissa suuresta ehdokasmäärästään huolimatta, mutta Uudistusten ja järjestyksen puolue -puolueella on 211, vaikka sillä ei ole ehdokkaita.

Vaaleissa vaaliliitto sai 1,47 prosenttia äänistä ja jäi ilman paikkoja.

Aiheesta muualla 
Pora  
Historia  
Pora 

Ukrainalaiset puolueet
Volodymir Lytvynin ryhmittymä

Volodymyr Lytvynin ryhmittymä Ukrainan parlamenttivaaleissa 2006 muodostui hänen omasta puolueestaan, Kansanpuolueesta (Народна партія), Oikeudenmukaisuuspuolueesta ja Ukrainan demokraattisesta maaseudunpuolueesta (Українська селянська демократична партія). Ryhmittymä jäi 26. maaliskuuta 2006 järjestetyissä parlamenttivaaleissa kolmen prosentin vaalikynnyksen alle, mutta nousi 30. syyskuuta 2007 ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa jälleen radaan. Ryhmittymän arvellaan saavan 20 edustajapaikkaa 450-jäseniseen radaan.

Aiheesta muualla
Kansanpuolue 

Ukrainalaiset puolueet
Uudistusten ja järjestyksen puolue

Uudistusten ja järjestyksen puolue () on ukrainalainen puolue, jonka perusti lokakuussa 1997 entinen pääministeri Viktor Pynzenyk.

Vaalit
2007 vaaleissa puolue kuuluu Julija Tymošenkon ryhmittymään.
2006 parlamenttivaalit 26. maaliskuuta puolue kuului Pora-PRP-ryhmittymään, jossa sai PORA:n kanssa 1,47 % äänistä ja jäi ilman paikkoja.
2004 presidentinvaali 26. joulukuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon
2002 parlamenttivaalit 30. maaliskuuta puolue kuului Viktor Juštšenkoa kannattavaan Meidän Ukrainamme -koalitioon.
1998 vaaleissa se sai 879 861 ääntä, jäi 10:ksi ja jäi ilman paikkoja

Aiheesta muualla
Ukrainan parlamenttivaalit 2006
Poran sekä Uudistusten ja järjestyksen puolueen yhteisen vaalilistan ehdokkaat 

Ukrainalaiset puolueet
Pora (kansanliike)

Pora! (On aika!) oli Ukrainan oranssin vallankumouksen aikana muodostunut ylioppilasliike, joka organisoi jatkuvaa tiedotusta ja mielenosoituksia Maidanilla Kiovassa aikaansaaden huomattavaa julkisuutta.

Oranssivallankumouksen jälkeen Pora hajosi Keltaiseksi Poraksi, josta tuli puolue ja joka pyrki levittämään vallankumousta ulkomaille, etenkin Valko-Venäjälle ja Venäjälle, ja Mustaksi Poraksi, joka keskittyi "kutšmalaisuuden" kitkemiseen maasta.

Ukrainan parlamenttivaaleissa 2006 Pora on muodosti Uudistusten ja järjestyksen puolueen kanssa vaaliryhmittymän Pora-PRP, joka sai 1,47 % äänistä, eikä paikkoja.

Aiheesta muualla 
Pora 
Pora  
Oleh Kyrijenkon haastattelu Radio Netherlandsissä

Ukrainalaiset puolueet
Pyörähdysaika

Pyörähdysaika on aika, joka kuluu kappaleen pyörähtämiseen kerran pyörimisakselinsa ympäri (360°). 

Pyörähdysaika on pyörimisnopeuden käänteisluku.

Maapallon pyörähdysaika akselinsa ympäri on noin yksi vuorokausi.  Planeetan täysi 360° asteen pyörähdys suhteessa hyvin kaukaiseen tähteen on kyseisen planeetan sideerinen vuorokausi. Maan sideerinen vuorokausi on n. 23,934 aurinkotuntia tai 24 tähtituntia.

Maapallon kiertoaika auringon ympäri on tasan yksi vuosi.

 Klassinen mekaniikka
 Taivaanmekaniikka
Masaaki Suzuki

Masaaki Suzuki (, s. 1954 Kōbe) on japanilainen urkuri, cembalisti ja kapellimestari, joka johtaa Japanissa toimivaa Bach Collegium Japania. Hän on erikoistunut barokkimusiikkiin ja erityisesti Johann Sebastian Bachin tuotannon esittämiseen. Suzuki on äänittämässä Bach Collegiumin kanssa täydellistä Bachin kantaattien sarjaa, joka on ehtinyt jo 44:nteen osaansa.

Levytyksiä on pidetty alan lehdissä varsin korkeatasoisina. Esimerkiksi Gramophone-lehden CD-oppaassa Suzukin levytykset Bachin Johannespassiosta ja Jouluoratoriosta luetaan teosten aivan parhaiden levytysten joukkoon.

Aiheesta muualla
 Bach Collegium Japan 

Japanilaiset kapellimestarit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Louhi (purjevenetyyppi)

Louhi (, ) on norjalaisen Johan Ankerin vuonna 1929 suunnittelema yksityyppinen, kilpailukäyttöön tarkoitettu, klassinen purjevene. Vene on suunniteltu kolmen hengen miehistöllä purjehdittavaksi. Venetyyppi saavutti suosiota ensimmäisinä vuosikymmeninään lähinnä Skandinaviassa, mutta nousi laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen tultuaan valituksi olympiaveneeksi 1948-1972. Runkomuodoltaan sulavan klassinen ja hieman vajaarikattu louhi viihtyy erinomaisesti kovemmassakin tuulessa ja merenkäynnissä.

Olympiamitalistit

Kuvia

Aiheesta muualla 

  Suomen Louhipurjehtijat ry
 The International Dragon Class

Köliveneet
Purjehdus olympialaisissa
Harry Lindblad

Harry Lindblad (30. heinäkuuta 1912 Viipurin maalaiskunta – 12. helmikuuta 1984 Tampere) oli suomalainen jääkiekkovaikuttaja, joka oli mukana myös kansainvälisessäkin toiminnassa. Hän toimi Suomen Jääkiekkoliiton liittohallituksessa vuosina 1948–1957 ja puheenjohtajana 1957–1975. Hän oli myös Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen 1961–1976.

Kansainvälisen jääkiekkoliiton hallituksen jäsenenä Lindblad oli vuosina 1967–1976. Hän oli myös merkittävässä asemassa, kun Suomi sai vuoden 1965 MM-kisat. Tuolloin Lindblad toimi IIHF:n maailmanmestaruustoimikunnassa.

Lindblad oli vuonna 1979 perustamassa Suomen Jääkiekkomuseo ry:tä yhdessä Aarne Honkavaaran, Kalervo Kummolan, Kimmo Leinosen, Juhani Linkosuon ja Usko Teromaan kanssa.

Harry Lindblad on Suomen Jääkiekkoleijona numero 19.

Lähteet 
Lindbladin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
 Jääkiekkomuseon vaiheita
 Lindbladin profiili IIHF:n sivulla
 Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Michael Curtiz

Michael Curtiz, syntymänimeltään Manó Kertész Kaminer, (24. joulukuuta 1886 Itävalta-Unkari – 10. huhtikuuta 1962 Yhdysvallat) oli elokuvaohjaaja, joka ohjasi muun muassa Casablancan ja Hollywood-elokuvan Sinuhe, egyptiläinen, joka perustuu kirjailija Mika Waltarin teokseen Sinuhe egyptiläinen.

Uran alku  

Manó Kertész Kaminer – sittemmin Michael Curtiz – aloitti uransa näyttelijänä ja ohjaajana kotimaassaan Unkarissa vuonna 1912.  Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Curtiz jatkoi uraansa ohjaajana Itävallassa ja Saksassa, myöhemmin myös muissa Euroopan maissa.

Hollywood 

Curtiz muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1926, kun hänellä oli takanaan 61 Euroopassa ohjattua elokuvaa alle viidessätoista vuodessa.

Yhdysvalloissa hän aloitti työskentelemisen Hollywoodissa elokuvayhtiö Warner Brosille, jonka ”hoviohjaajaksi” hän ryhtyi ja tekikin urallaan elokuvia genrestä kuin genrestä.

Kuuluisimmat teokset 

Curtiz ohjasi vuonna 1937 valmistuneen elokuvan Gangsterivalmentaja (Kid Galahad), jonka tähtenä esiintyi hänen luottonäyttelijänsä Humphrey Bogart. Sitä ennen hän oli saanut Oscar-ehdokkuuden Kapteeni Bloodin (Captain Blood) ohjauksesta vuonna 1936. Vuonna 1939 hänet huomioitiin kahdella Oscar-ehdokkuudella kahdesta eri ohjauksesta (Likakasvoiset enkelit (Angels with Dirty Faces) ja Neljän tytön sankari (Four Daughters), ja vuonna 1943 hän sai ehdokkuuden Yankee Doodle Dandy -elokuvan ohjauksesta.

Vuonna 1944 hän voitti parhaan ohjauksen Oscarin tunnetuimmasta teoksestaan, Casablancasta (1942), joka on äänestetty useaan otteeseen maailman parhaaksi elokuvaksi.

Curtizin viimeiseksi merkkiteokseksi jäi vuonna 1958 ilmestynyt Elvis Presleyn tähdittämä Kitara kainalossa (King Creole), joka on valittu useaan otteeseen parhaaksi Presleyn elokuvaksi.

Yksityiselämä 

Curtiz avioitui elämänsä aikana kolme kertaa, aina näyttelijättären kanssa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Lucy Doraine vuosina 1918–1923, toinen Lili Damita vuosina 1925–1926 ja kolmas Bess Meredyth, jonka kanssa hän eli aviossa vuodesta 1929 aina kuolemaansa, vuoteen 1962, asti.

Curtiz kasvoi juutalaisessa perheessä. Hänen veljensä David Curtiz toimi hänen apulaisohjaajanaan kahdessa elokuvassa vuonna 1949.

Katso myös
Michael Curtizin filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Personal photo album of director of Casablanca added to Film Archive collection

Kirjallisuutta 
Rode, Alan K.:  Michael Curtiz : A Life in Film. The University Press of Kentucky, 2017. ISBN 978-0-8131-7391-7.

Unkarilaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Hollywood Walk of Fame
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Amerikanjuutalaiset
Jarl Ohlson

Jarl Ohlson (7. syyskuuta 1921 Tampere –  23. elokuuta 1981 Tampere) oli suomenruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.

Ohlson pelasi TBK:ssa kausina 1942–1949. Hän voitti kolme pronssimitalia. Vuodesta 1950 hän toimi TBK:n ja myöhemmin Tapparan valmentajana. Hän johdatti tamperelaisjoukkueen kolmeen mestaruuteen. Vuonna 1954 Ohlson oli maajoukkueen huoltaja.

Ohlsonilla oli sekä Suomen että Ruotsin kansalaisuus.

Saavutukset ja palkinnot
3 Suomen mestaruus pronssia
5 Suomen mestaruutta valmentajana
Suomen Jääkiekkoleijona #20

Lähteet 
Ohlsonin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Yrjö Hakala

Yrjö Anton Hakala (s. 20. huhtikuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija.

Hakala pelasi jääkiekon SM-sarjassa pitkän ja menestyksekkään uran, joka alkoi Tampereen Ilveksessä kaudella 1948–1949 ja päättyi SaiPassa pelaajavalmentajana 1968. Hän ehdi urallaan edustaa myös HPK:a, TBK:ta ja Tapparaa. Hakala sai ensimmäisenä täyteen 200 pääsarjaottelua SM-sarjassa ja hän ehti voittaa peräti 15 SM-mitalia, joista kultaisia oli kuusi kappaletta.

Suomen edustusasun Hakala puki ylleen 129 kertaa. Mukaan mahtuivat kuudet MM-kilpailut ja kahdet olympialaiset.

Saavutukset ja palkinnot
6 Suomen mestaruutta (1950, 1951, 1952, 1955, 1959, 1961)
4 SM-hopeaa ja 5 -pronssia
Suomen paras jääkiekkoilija (1955, 1958)
SM-sarjan paras pistemies (1954)
SM-sarjan maalipörssin voittaja (1955)
Herrasmiespelaaja (1959)
Suomen Jääkiekkoleijona #21

Lähteet
Hakalan tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

SaiPan historia (60-luku)

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Toisen asteen oppilaitos

Toisen asteen oppilaitos on perusasteen jälkeisiin opintoihin tarkoitettu opisto, jollaisia ovat muun muassa ammattioppilaitos ja lukio.

Toisen asteen opinnot johtavat ylioppilastutkinnon ja/tai ammatillisen perustutkinnon suorittamiseen. Näiden opintojen jälkeen opiskelijalla on oikeus hakea jatkokoulutukseen yliopistoon ja ammattikorkeakouluun. Ammatillinen perustutkinto antaa myös suoraan ammattipätevyyden opiskeltuun ammattiin.

Perusasteeksi katsotaan peruskoulu ja korkea-asteeksi korkeakouluopinnot.

Toisen asteen koulutus maittain

Alankomaat 
Alankomaiden koulutusjärjestelmässä perusasteen jälkeen on opiskelijalla mahdollisuus valita yksi neljästä oppikokonaisuudesta. Eripituiset tutkintokokonaisuudet kestävät opintosuunnitelman mukaisesti suoritettuna 4–6 vuotta. Perustason tutkinto on nimeltään voorbereidend middelbaar beroepsonderwijs eli VMBO, joka vastaa ammattikoulua ja kestää neljä vuotta. 

Viisi vuotta kestävä HAVO eli hoger algemeen voortgezet onderwijs on ammattikorkeakouluun valmistava yleissivistävä tutkinto. VWO eli voorbereidend wetenschappelijk onderwijs on kuusivuotinen yliopisto-opintoihin valmistava tutkinto.

Ruotsi 
Ruotsissa toisen asteen koulutusta uudistettiin 1970-luvulla, jolloin lukio- ja ammattikoulutus yhdistettiin uudeksi koulumuodoksi nimeltä gymnasieskola. Nykyään koulun käy valtaosa ikäluokasta.

Suomi 
Suomen koulujärjestelmässä peruskoulun jälkeen opiskelija voi valita yleissivistävän tai ammattiin valmistavan opiston eli yleensä lukion tai ammattioppilaitoksen. Lisäksi toisen asteen oppilaitoksia voivat olla esimerkiksi kansanopistot ja aikuiskoulutuskeskukset. Lukio-opinnot kestävät useimmiten kolme vuotta ja koostuvat kaikille yhteisten kurssien lisäksi vapaavalintaisista kursseista. 

Useimpiin toisen asteen oppilaitoksiin haetaan toisen asteen yhteishaussa. Toisinaan hakuprosessiin voi sisältyä valinta- tai soveltuvuuskoe.

Toisen asteen tutkinnoiksi tai keskiasteen tutkinnoiksi kutsutaan Suomessa ylioppilas- sekä ammattikoulututkintoja. Aiempi nimitys ammattikoulututkinnoille oli kouluasteen tutkinto.

1. elokuuta 2021 alkaen toisen asteen opinnot ovat oppilaille maksuttomia. Saman uudistuksen myötä oppivelvollisuusikä nousee 18 vuoteen.</small>

Yhdysvallat 
Yhdysvalloissa toisen asteen oppilaitokseksi luetaan muun muassa lukiota vastaava high school.

Katso myös
 Toisen asteen oppilaitosten vertailu

Lähteet 

Koulujärjestelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Brett Hull

Brett A. Hull (s. 9. elokuuta 1964 Belleville, Ontario) on entinen jääkiekkoilija, joka on yksi NHL:n historian parhaista hyökkääjistä. Hull on syntynyt Kanadassa, mutta edusti aikuisten tasolla Yhdysvaltojen maajoukkuetta.

Ura
NHL-urallaan (1986–2005) hän edusti seuroja Calgary Flames, St. Louis Blues, Dallas Stars, Detroit Red Wings ja Phoenix Coyotes. Näissä joukkueissa hän pelasi yhteensä 1 269 ottelua runkosarjassa ja viimeisteli niissä 741 maalia ja antoi 650 maalisyöttöä kooten yhteensä 1 391 pistettä. Hän on tehnyt viidenneksi eniten maaleja NHL:n runkosarjassa sekä neljänneksi eniten playoffeissa. Playoff-otteluita hän pelasi yhteensä 202 ja teki niissä tehopisteitä 103+87=190.

Vuoden 1999 kevään Stanley Cup -finaalin kuudennessa pelissä pelatessaan Dallas Starsissa Buffalo Sabresia vastaan Hull viimeisteli kyseenalaisen voittomaalin jatkoajalla Dominik Hašekin selän taakse tuoden näin Stanley Cup -voiton Dallasille. Hänen vasen luistimensa oli maalivahdin alueella, kun hän laittoi kiekon Hašekin taakse omasta paluukiekostaan. Tuomarit kuitenkin hyväksyivät maalin sanoen Hullin onnistuneen pitämään kiekon hallinnan läpi tilanteen. Brett Hull voitti toisen Stanley Cupinsa Detroitin paidassa vuonna 2002. 

Hull lopetti pelaajauransa syksyllä 2005 NHL:n työsulun jälkeisen kauden viiden ensimmäisen ottelun jälkeen Phoenix Coyotesin joukkueessa. Hull valittiin NHL-urallaan kolmesti ykköstähdistöön ja hän oli kahdeksan kertaa mukana All Stars -ottelussa. Yhden kauden maaliennätys on kaudelta 1990–1991, jolloin hän teki 86 maalia. Enemmän maaleja yhdellä kaudella on tehnyt vain Wayne Gretzky kahdesti.

Brett Hull ja hänen isänsä Bobby Hull ovat ainoa isä ja poika -pari, jotka ovat kummatkin tehneet yli 600 maalia NHL:n runkosarjassa.

Uran jälkeen
Dallas Stars ilmoitti marraskuussa 2007 nimittäneensä Hullin väliaikaiseksi GM:kseen. Hän jakoi tehtävän Les Jacksonin kanssa. Toukokuussa 2008 hän ja Jackson tekivät seuran kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen, mutta heikosti menneen kauden  jälkeen heidät siirrettiin toisiin tehtäviin. Heidän seuraajakseen GM:n tehtävässä nimitettiin Joe Nieuwendyk. 

Kesäkuun 22. päivä 2009 Brett Hull nimettiin Hockey Hall of Fameen.

Tilastot

Katso myös 

 Luettelo 1000 tehopistettä saavuttaneista NHL-pelaajista
 Luettelo 500 NHL-maalia tehneistä pelaajista
 Luettelo NHL-ennätysten tekijöistä
 The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL-pelaajasta

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Hart Memorial Trophy -voittajat
Lady Byng Memorial Trophy -voittajat
Lester B. Pearson Award -voittajat
Hockey Hall of Fame
Calgary Flamesin varaamat pelaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Myyräkuume

Myyräkuume eli epideeminen nefropatia (nephropathia epidemica, NE) on munuaisoireisiin verenvuotokuumeisiin kuuluva sairaus. Myyräkuumetta aiheuttaa hantaviruksiin, Bunyaviridae-heimoon kuuluva Puumala-virus, joka leviää ihmiseen useimmiten hengitysteitse, kun metsämyyrän ulostetta joutuu hengitysilmaan aerosolina pölyn kautta. Usein näin tapahtuu esimerkiksi puuliitereissä tai ladoissa.

Myyräkuumeessa itämisaika on noin kolme viikkoa mutta voi vaihdella viikosta kahdeksaankin viikkoon. 80 %:lle tartunnan saaneista ei tule oireita lainkaan tai ne ovat vain lieviä. Myyräkuume ei tartu ihmisestä toiseen. Myyräkuumeeseen tulee elinikäinen vastustuskyky sairauden jälkeen, joten sen voi sairastaa vain kerran.

Puolet sairastuneista potilaista on iältään 30–49-vuotiaita. Myyräkuumetta esiintyy myös lapsilla.

Tauti johtaa harvoin kuolemaan. Suomessa kuolemaanjohtaneet tapaukset ovat harvinaisia. Israelilainen myyrätutkija kuoli siihen elokuussa 2014.

Oireet 

Useimmat eivät saa taudista oireita.

 Äkillisesti alkava kuume (39–42 °C)
 Pahoinvointi ja/tai oksentelu
 Päänsärky
 Selkäkivut
 Vatsakivut
 Virtsan erityksen väheneminen tai lakkaaminen

Harvemmin esiintyviä oireita (alle 30 prosentilla) ovat ohimenevät näköhäiriöt, huimaus, yskä, ripuli, kurkkukipu, nivelkipu, nenäverenvuoto, verivirtsaisuus, turvotukset ja verenpurkaumat iholla. Oireet vaihtelevat tapauskohtaisesti paljonkin, joten myyräkuumetta epäiltäessä on syytä käydä verikokeessa. Tällöin määritetään veressä olevat vasta-aineet ja selvitetään, onko kyseessä todella myyräkuume.

Hoito 
Myyräkuume on virustauti, joten siihen ei ole erityistä hoitoa tai lääkettä. Useimmiten myyräkuumeeseen sairastunut henkilö joutuu sairaalahoitoon, mutta lievemmissä tapauksissa kotihoitokin onnistuu. Sairaalassa potilaan olo tehdään mukavammaksi, hänen vointiansa seurataan, häntä nesteytetään ja hänelle annetaan kivunlievitystä. Noin viisi prosenttia sairastuneista joutuu taudin vakavuuden johdosta turvautumaan keinomunuaishoitoon.

Levinneisyys Suomessa
Suomessa myyräkuumetta esiintyy eniten Kaakkois- ja Keski-Suomessa sekä Pohjanmaalla, mutta se on levinnyt koko maahan. Tautia levittää metsämyyrä (Myodes glareolus), ja myyräkuumetapausten määrä vaihtelee myyräkannan mukaan 3-4 vuoden jaksoissa. Myyräkuumetta esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla. Eniten tapauksia todetaan vuoden syyspuolella, noin 2000 vuodessa. Suomessa taudilla on maailman suurin esiintyvyys suhteessa väestömäärään.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Myyräkuume Terveysportti.fi
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Perustiedot myyräkuumeesta 

Virustaudit
Zoonoosit
Minami Kuribayashi

Minami Kuribayashi ( Kuribayashi Minami, s. 11. kesäkuuta 1976 Shizuoka, Japani) on japanilainen laulaja ja ääninäyttelijä.

Esiintymiset

Televisioanimet
 Kimi ga nozomu eien (Haruka Suzumiya)
 Akane Maniax (Haruka Suzumiya)
 Mai-otome (Erstin Ho)

Televisio
 Anipara ongakukan

Tietokone- ja videopelit
 Muv-Luv (Kasumi Yashiro)
 Muv-Luv Alternative (Kasumi Yashiro/Haruka Suzumiya)
 Kimi ga nozomu eien (Haruka Suzumiya)
 Hello, world. (Haruka)
 School Days (Minami Obuchi)

Musiikkikappaleet
 Anata ga soba ni iru dake de (あなたがそばにいるだけで)
 Anata ga... inai (あなたが…いない)
 Beginning
 Blue tears
 Blue treasure
 Chiisana hoshi ga oriru toki (小さな星が降りる時)
 Chocolat au lait
 Crystal Energy
 Dream Wing
 Happy Birthday
 Harukanaru furusato no uta (遙かなる地球の歌)
 Hitokoto dake no yūki (ひとことだけの勇気)
 Hoshizora no waltz (星空のワルツ)
 I Will
 Issho ni ytai ne (いっしょにいたいね)
 Junjō Fever (純情Fever)
 Kaseki no uta (化石の歌)
 Kaze no yukue (風のゆくえ)
 Kaze to hoshi ni dakarete... (風と星に抱かれて…)
 Kimi ga ita kisetsu (君がいた季節)
 Kimi ga nozomu eien (君が望む永遠)
 Muvluv Alternative (マブラヴ・オルタナティブ)
 Muvluv BASXI (マブラヴ BASXI)
 Muvluv (マブラブ)
 Onaji tsuki o miteru (同じ月を見てる)
 Pitty Pitty Tuning (Pitty Pitty☆チューニング)
 Precious Memories
 Rumbling Hearts BASXI
 Rumbling Hearts Twin o
 Rumbling Hearts
 Sakura no hana ga saku mae ni (桜の花が咲くまえに)
 Shining Days
 Shining Days Love Flare Easy Mix
 Shining Days Verbose Trance Mix
 Shining Days Burst Groove Mix
 Snow
 Tenshi no shinjitsu (天使の真実)
 Tsubasa wa Pleasure Line (翼はPleasure Line)
 Yours

Radio
 Chiyoren Channel
 Onsoku Hitomishiri Channel
 KimiNozo Radio

Aiheesta muualla 

 Minami Kuribayashin viralliset sivut  

Japanilaiset laulajat
Japanilaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Mika Kikuchi

Mika Kikuchi ( Kikuchi Mika, s. 16. joulukuuta 1983) on japanilainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän on kotoisin Saitaman prefektuurissa sijaitsevasta Misaton kaupungista.

Esiintymiset

Televisio
 Yksi puhelu tullut (Chakushin ari)
 Kamen Rider Kabuto (Yuki Tamai)
 Tokusō sentai Dekaranger (Koume Kodō)

Elokuvat
 Φ, Phi (Ayaka)
 Battle Royale II: Requiem (Ayane Yagi)
 Suicide Club (Sakura Kuroda)
 Tokusō sentai Dekaranger The Movie Fullblast Action (Koume Kodō)

Ääninäyttely

Televisioanimaatiot
 capeta (Monami Suzuki)
 Mai-Otome (Arika Yumemiya)
 Pocket Monster Advance Generation (Shiromi)
 Tsubasa Chronicle (Mokona)
 xxxHOLiC (Mokona)

Animaatioelokuvat
 Tsubasa Chronicle – Torikago no kuni no himegimi (Mokona)
 xxxHOLiC – Manatsu no yoru no yume (Mokona)

Singlet
 Otome wa do my best desho? (Mai-Otomen loppumusiikki)
 My Star (capetan 4. loppumusiikki)

Aiheesta muualla 
  
 Kikuchin blogi 
 Production Ogin tietosivu 
 Umeko heya (kuvafoorumi)  

Japanilaiset näyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Glenn Tipton

Glenn Raymond Tipton (s. 25. lokakuuta 1947 Blackheath, Englanti) on entinen Judas Priest -yhtyeen kitaristi. Uransa alkuvaiheessa Tipton käytti Fender Stratocaster -kitaraa ja myöhemmin Gibson SG:tä. Nykyään hän soittaa Hamer-kitaralla. Tipton on julkaissut kaksi soololevyä. Tipton jäi sivuun Judas Priestistä 2018 sairastuttuaan Parkinsonin tautiin.

Uran alkuajat 
Glenn Tipton soitti pianoa äidin opetuksella nuoressa iässä, mutta kitaransoiton hän aloitti vasta 21-vuotiaana. Glenn soittaa pianoa Judas Priestin kappaleessa "Epitaph".

Soololevyt

Lähteet

Englantilaiset metallimusiikin kitaristit
Judas Priestin jäsenet
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt