joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Secret of the Runes

Secret of the Runes on sinfonista metallia soittavan Therionin musiikkialbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se käsittelee skandinaavista mytologiaa.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kaikki kappaleet Johnsson-Karlsson paitsi ”Ginnungagap” Niemann-Johnsson-Karlsson.

Digipak-julkaisu

Tällä versiolla on kaksi lisäkappaletta:
 
 

Rajoitettu painos

Levyn rajoitetulla painonksella on niin ikään kaksi bonuskappaletta:
 
 

Riimut

Kannessa ja vihossa esiintyvät riimut ovat skandinaavisia riimuja, vanhempaa Fuþark -aakkostoa. Takakannessa kullekin kappaleelle on annettu oma riimunsa:

 ᚢ "Ginnungagap"
 ᛃ "Midgård"
 ᚷ "Asgård"
 ᚾ "Jotunheim"
 ᛇ "Schwarzalbenheim"
 ᛞ "Ljusalfheim"
 ᛋ "Muspelheim"
 ᛁ "Nifelheim"
 ᛜ "Vanaheim"
 ᚺ "Helheim"
 ᚠ "Secret of the Runes"

Levyn nimi on kirjoitettu kanteen vanhemmalla Fuþark-kirjaimistolla seuraavasti:

ᛇᛖᚲᚱᛖᛏ ᛟᚠ ᚦᛖ ᚱᚢᚾᛖᛇ

ja se kuuluu translitteroituna ”sekret of þ(th)e runes”.

Muusikot


Yhtye
Christoffer Johnsson - rytmikitara, koskettimet, lyömäsoittimet
Kristian Niemann - soolo- ja rytmikitara
Johan Niemann - basso
Sami Karppinen - rummut ja lyömäsoittimet

Laulajat
Marika Schönberg - sopraano
Erika Andersson - altto
Carl Rahmqvist - tenori-baritoni
Thomas Karlsson - kuiskaava ääni LjusalfheimilläKuoro
Kristina Hansson - koloratuurisopraano
Anna-Maria Krawe - sopraano
Anna Artursson - altto
Henrik Holmberg - tenori
Patrik Forsman - tenori
Carl Rahmqvist - tenori-baritoni
Joakim Berg - bassobaritoni

Jousisoittimet
Soloistit
Anna Rodell - viulu
Åsa Åkerberg - sello

Jousiensemble
Anna Rodell - ykkösviulu
Josef Cabrales-Alin - ykkösviulu
Malin Samuelsson - kakkosviulu
Johan Morén - kakkosviulu
Linda Svedrup - alttoviulu
Niklas Sjunnesson - alttoviulu
Åsa Åkerberg - sello
Monica Jönsson - sello

Puupuhaltimet
Fareidah Hildebrand - huilu, alttohuilu ja piccolo
Erik Rodell - oboe ja englannintorvi
Henrik Blixt - fagotti ja kontrafagotti

Vaskipuhaltimet
Mikael Sörensen - trumpetti ja flyygelitorvi
Ayman Al Fakir - käyrätorvi ja Wagner-tuuba
Kristina Borg - käyrätorvi
Rune Bodin - pasuuna

Tuotanto

Miksaus Mikko Karmila Finnvoxilla
Masterointi Mika Jussila ja Mikko Karmila Finnvoxilla
Orkestrointi Christian Johnsson”Schwarzalbenheimin”'' saksannos Christian Rätsch

Vuoden 2001 albumit
Therionin albumit
Basse Santa Su

Basse Santa Su (joskus Basse) on kaupunki Gambiassa. Se on Upper River Divisionin pääkaupunki ja sijaitsee Fuladu Eastin alueella, Gambiajoen etelärannikolla, 396 kilometrin päässä Banjulista. Asukasluku oli vuonna 1993 9 265 ja vuonna 2006 14 856.

Gambian kaupungit
Äripäev

Äripäev on johtava virolainen talouslehti. Sen omistaa Bonnier. Lehden levikki on noin 17 700 ja lukijoita sillä on noin 93 000. Äripäevin ensimmäinen numero ilmestyi 9. lokakuuta 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Virolaiset sanomalehdet
Talouslehdet
Coloris

Coloris on suomalaisen Signum Victoriaen kehittämä Columns-klooni, joka julkaistiin Amigalle vuonna 1990. Myöhemmin peli käännettiin Atari ST:lle.

Pelaaminen 
Coloriksessa putoilee kolmen palan kokoisia palikoita kuiluun, ja pelaajan tehtävänä on yrittää välttää kuilun täyttyminen. Putoavaa palikkaa voi Tetriksen tapaan ohjata sivuttaissunnassa, mutta sitä ei voi kääntää, vaan ainoastaan palikan ruutujen värien järjestystä pystyy vaihtamaan. Värit määräytyvät sattumanvaraisesti viiden perusvärin valikoimasta. Palikkaa ohjaamalla ja värien järjestystä vaihtamalla on tarkoitus saada saman väriset ruudut kosketuksiin. Jos kolme saman väristä ruutua osuu vierekkäin, kyseiset ruudut poistuvat. Bonuspisteitä saa, jos onnistuu poistamaan kerralla enemmän palikoita, ja on myös mahdollista saada jokeri, jossa kaikki palikat ovat samanvärisiä.

Julkaisu 
Pelin julkaisi enimmäkseen freeware-ohjelmien postimyyntiin keskittynyt yritys nimeltä Avesoft. Pelin hinta oli kaupassa halpapelin ja täyshintaisen väliltä. Myöhemmin sitä alettiin myydä halpapelinä Avesoftin postimyynnin kautta. Peliä ei yritetty myydä ulkomailla oikeustaistelun pelossa, koska Segan Columns-peli muistutti liikaa Colorista.

Kehitys 
Alkumusiikista vastaa paremmin Walkman nimimerkillä tunnettu varsin nimekäs tuon ajan norjalainen demoskene-muusikko Tor Bernard Gausen. Myöhemmin samana vuonna kappaletta käytettiin lähes samassa muodossa Budbrain -ryhmän kuuluisassa Budbrain Megademossa. Demossa tuon kappaleen tekijäksi on ilmoitettu "unknown" (tuntematon).

Tekijät 

Tekijätiimin nimeksi on mainittu Signum Victoriae
Ohjelmointi: Pertti Lehtinen ja Keijo Heljanko
Grafiikka: Harri Granholm, Mika Meriläinen ja Jyrki Kummola
Alkumusiikki: Tor Bernard Gausen
Pelimusiikki: Jean-Pierre Jandrain
Atari ST käännös: M. Pellinen ja V. Poikonen

Vastaanotto 
Jukka Tapanimäki arvioi Coloriksen myönteisesti MikroBitissä. 

Ruotsalainen Datormagazin -lehti antoi pelille 8/10 arvostelussaan (huom: kuva on pelistä Wild Streets).

Saksankielinen Amiga Joker -lehti antoi pelille 80% arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
Coloris LemonAmiga -sivustolla
Pelin musiikki alkuperäisformaatissa Unexotica kokoelmassa (vaatii ilmaisen Deliplayer (Windows) tai UADE (Linux) soitto-ohjelman)

Vuoden 1990 videopelit
Amiga-pelit
Atari ST -pelit
Yhdistä kolme -pelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Adriaan Vlok

Adriaan Johannes  Vlok (s. 11. joulukuuta 1937 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen Kansallispuolueen poliitikko ja entinen lain ja järjestyksen (1986–1991) sekä vankeinhoitoasioiden (1991–1994) ministeri. Lain ja järjestyksen ministerinä toimiessaan Vlokin tehtäviin kuului apartheidin vastaisen vastarinnan kukistaminen ja hän vastasi arviolta 30 000 poliittisen aktivistin pidättämisestä. Vuonna 1988 hän rajoitti 17 kansalaisjärjestön, muun muassa UDF:n ja Vapauttakaa Mandela-kampanjan toimintaa. Vlok toimi vuonna 1990 hallituksen ANC:n kanssa neuvotelleessa lähetystössä ja myöhemmin neuvotteli myös Afrikaner Weerstandsbewegingin kanssa maan kiristyvästä poliittisesta tilanteesta yrittäen estää maan äärioikeiston aseellisen kapinan. 

Vuonna 1998 Vlok todisti Etelä-Afrikan Totuuskomissiossa, että presidentti Frederik de Klerk tiesi maanlaajuisesta pommikampanjasta, jonka tarkoituksena oli ANC:n aseman horjuttaminen ja anoi armahdusta.

Lähteet 
 Adriaan Johannes Vlok 

Eteläafrikkalaiset poliitikot
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Totuus- ja sovintokomissio (Etelä-Afrikka)

Totuus- ja sovintokomissio () oli Etelä-Afrikassa toiminut oikeusistuimen kaltainen elin, jonka perusti maan kansallisen yhtenäisyyden hallitus vuonna 1995 selvittämään apartheidin aikaisia rikoksia. Totuus- ja sovintokomissio koostui armahdus-, korvaus- ja rehabilitaatio- sekä ihmisoikeusrikkomuskomiteoista. Komissio kuuli rikoksen uhriksi joutuneiden todistuksia ja poliittisista syistä rikoksia tehneet saattoivat anoa komissiolta armahdusta täydellistä rehellistä tunnustusta vastaan. Totuus- ja sovintokomissiolla oli keskeinen asema Etelä-Afrikan muutoksessa demokraattiseksi valtioksi ja Totuus- ja sovintokomissiota, joistakin puutteista huolimatta, pidetään yleisesti onnistuneena yrityksenä selvittää maan traumaattista poliittista historiaa. 
Totuus- ja sovintokomissio piti päämajaa Kapkaupungissa ja sen puheenjohtajana toimi Nobelin rauhanpalkinnolla palkittu Etelä-Afrikan anglikaanisen kirkon emeritusarkkipiispa Desmond Tutu. Lisäksi Totuus- ja sovintokomission jäseniä olivat muun muassa Alex Boraine (varapuheenjohtaja), Sisi Khampepe, Wynand Malan ja Emma Mashinini.

Totuus- ja sovintokomission perusti Kansallisen yhtenäisyyden hallitus vuonna 1995 selvittämään apartheidin aikana tapahtuneita ihmisoikeusrikkomuksia konfliktin kaikkien osapuolien taholta. Se perustui vuonna samana vuonna säädettyyn Promotion of National Unity and Reconciliation Actiin ().

Ihmisoikeusrikkomuskomitea 

Ihmisoikeusrikkomuskomitea (, HRV) tutki vuosien 1960 ja 1994 välisenä aikana tapahtuneita ihmisoikeusrikkomuksia Totuus- ja sovintokomission saamien lausuntojen perusteella. Komitea pyrki selvittämään rikkomusten uhrien henkilöllisyyden, nykytilanteen ja heidän kärsimänsä vahingon luonteen ja laajuuden. Lisäksi komitea pyrki selvittämään oliko ihmioikeusrikkomus valtion tai muun organisaation, ryhmän tai yksilön järjestelmällisen suunnittelun tulosta. Ihmisoikeusrikkomusten uhrit ohjattiin tämän jälkeen korvaus- ja rehabilitaatiokomitealle.

Korvaus- ja rehabilitaatiokomitea 

Korvaus- ja rehabilitaatiokomitea (, R & R) pyrki tarjoamaan ihmisoikeusrikkomusten uhreille tukea palauttaakseen heidän kunniansa sekä toimimaan uhrien, heidän perheittensä ja yhteisöjensä rehabilitoimiseksi. Etelä-Afrikan parlamentin perustaman presidentin rahaston sekä yksityisten lahjoittajien avulla uhreille pyrittiin maksamaan myös kiirellisiä väliaikaisia korvauksia maan presidentin asettamien säännösten mukaisesti.

Armahduskomitea 

Armahduskomitean (, AC) tehtäviin kuului Kansallisen yhtenäisyyden ja sovinnon edistämislain mukaisesti käsitellä ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyneiden henkilöiden armahdushakemuksia. Lain perusteella hakijoilla oli oikeus pyytää armahdusta mistä tahansa teosta, laiminlyönnistä tai rikoksesta, joka oli tehty poliittisista syistä 1. maaliskuuta 1960 ja 11. maaliskuuta 1994  välisenä aikana. Hyväksytty hakemus suojeli hakijaa kaikelta kyseiseen tekoon liittyviltä oikeustoimilta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 TRC:n kotisivut

Etelä-Afrikan historia
Apartheid
Ihmisoikeudet
Pik Botha

Roelof Frederik "Pik" Botha (27. huhtikuuta 1932 Rustenburg, Transvaalin provinssi – 12. lokakuuta 2018 Pretoria, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi apartheidin viimeisinä vuosina maansa ulkoministerinä ja Kansallisen yhtenäisyyden hallituksessa vuosina 1994–1996 energia- ja mineraaliasiain ministerinä. Pik Bothan katsottiin kuuluvan Kansallispuolueen liberaaliin verligtes-ryhmittymään (). Frederik de Klerkin lähdettyä kansallisen yhtenäisyyden hallituksesta vuonna 1996 Botha lopetti aktiivisen poliittisen uransa. Vuonna 2000 hän liittyi ANC:hen ja antoi tukensa presidentti Thabo Mbekille.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset poliitikot
Ulkoministerit
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Sofien valinta

Sofien valinta (Sophie’s Choice) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Alan J. Pakulan ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu William Styronin samannimiseen romaaniin vuodelta 1979. Sofien valinta kertoo tarinan kauniista puolalaisesta maahanmuuttajasta Sofiesta ja tämän kiihkeästa rakastajasta, joka elää Brooklynissä nuoren kirjailijan kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Kevin Kline ja Peter MacNicol.

Meryl Streep palkittiin roolisuorituksestaan sekä parhaan naispääosan Oscarilla että Golden Globella. Elokuva sai lisäksi neljä Oscar-ehdokkuutta, kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja kaksi Bafta-ehdokkuutta.

Näyttelijät

Tuotanto 
William Styron kirjoitti romaania harkiten Ursula Andressia Sophien rooliin. Luettuaan elokuvan käsikirjoituksen Meryl Streep päätti saada Sophien roolin ja aneli sitä polvillaan maassa Alan J. Pakulalta. Saatuaan roolin Streep opetteli roolia varten puolan ja saksan aksentin sekä puhumaan puolaa.

Vastaanotto 
Elokuva on saanut kehuja kriitikoilta. Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 79 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan keskiarvolla 7/10. Tulos perustuu 28 arvioon. Metacriticissä elokuvalla on 68 pistettä 100:sta.

Premiere Magazinen listasi Streepin Sophie Zawistowskin roolisuorituksen 100 kaikkien aikojen parasta roolisuoritusta -listalla kolmanneksi.

Suomessa aikalaisarviot Sofien valinnasta olivat melko nihkeitä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi sille täydet neljä tähteä, kaksi kolme tähteä, yksi kaksi tähteä ja neljä yhden tähden. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 1,78 tähteä neljästä.Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan tarjoavan ”takaumien rikkomaa ja muutenkin rasittavan teennäistä tunnekuohua”. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sofien valinta Box Office Mojossa 
 Sofien valinta Rotten Tomatoesissa 
 Sofien valinta Metacriticissä 

Vuoden 1982 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Alan J. Pakulan ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Juhani Kuusi

Eino Juhani Kuusi (11. lokakuuta 1938 Hämeenlinna – 30. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja merkittävä Suomen tiede- ja tekniikkapolitiikan kehittäjä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1956, valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1964, tekniikan lisensiaatiksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1970.

Kuusi oli VTT:n tutkijana, jaostopäällikkönä, tutkimuspäällikkönä ja reaktorilaboratorion johtajana sekä Teknologian kehittämiskeskuksen Tekesin pääjohtajana 1983–1995. Lisäksi hän työskenteli Finnatomissa ja Nokialla. Nokialla hän työskenteli vuosina 1995–2003 Nokian Tutkimuskeskuksen johtajana ja teknologiastrategiajohtajana eläkkeelle jäämiseensä asti. Sitrassa hän toimi senior advisorina. Hän on tutkinut isotooppi-, prosessi-, mittaus- ja energiatekniikkaa.

Kuusi istui vuodesta 2000 Metson hallituksessa. Aikaisemmin hän oli myös Instrumentariumin hallituksessa, Eurekan johtoryhmässä, ESAn teollisuuspolitiikkakomiteassa, Valtion tiedeneuvostossa ja Euroopan komission tutkimusneuvostossa.

Kuusi sai vuonna 2003 Tekniikan edistämissäätiön teknologiapalkinnon.


Lähteet

Kirjallisuus
Juhani Kuusen CV. 
Juhani Kuuselle TES:in teknologiapalkinto.

Viitteet

Aiheesta muualla
Juhani Kuusen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset tieteilijät
Nokian henkilöstö
Suomalaiset insinöörit
VTT
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Suomalaiset aateliset
Pasilan kirjasto

Helsingin kaupunginkirjaston pääkirjasto eli Pasilan kirjasto sijaitsee Helsingin Itä-Pasilassa. Vuonna 1986 valmistuneen rakennuksen on suunnittelut arkkitehti Kaarlo Leppänen, ja se on toiminut valmistumisestaan saakka Helsingin kaupunginkirjaston pääkirjastona. Sitä ennen Rikhardinkadun kirjasto toimi pääkirjastona.

Rakennusta kunnostettiin vuonna 2006. Vuodesta 2007 lähtien kirjasto on palvellut Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten kaupunginkirjastojen yhteisenä seudullisena varastokirjastona. Varastoituna on yli 200 000 kirjaa ja yli 900:n aikakauslehden vuosikertoja. Varastokokoelmille on käytössä 844 neliömetrin tila, jossa kirjoja ja lehtiä on noin kuusi hyllykilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirjaston kotisivu

Helsingin kaupunginkirjasto
Itä-Pasila
Nestori Kaasalainen

Nestor Johannes (Nestori) Kaasalainen (14. helmikuuta 1915 Pyhäjärvi Vpl – 1. maaliskuuta 2016 Sipoo) oli suomalainen kansanedustaja ja ministeri, jonka aktiiviura osui 1950–1960-luvulle. Hänet valittiin kotikunnastaan Tyrväältä (myöhemmin Vammalaa, nykyään Sastamalaa) kuudesti maalaisliiton (myöhemmin Keskustan) kansanedustajaksi, jolloin hän edusti Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Kansanedustajauran jälkeen hän siirtyi 1972–1980 hallinnolliseksi johtajaksi ja johtokunnan jäseneksi Alkoon. Eläkepäiviään hän vietti Sipoossa. Aarne Nuorvalan kuoltua heinäkuussa 2013 Kaasalainen oli vanhin elossa oleva suomalainen, joka oli toiminut ministerinä.

Kaasalainen oli ammatiltaan maanviljelijä. Hän toimi kansanedustajana 21 vuotta vuosina 1951–1972 ja oli maatalousministerinä Paasion I hallituksessa ja Karjalaisen II hallituksessa. 1.3.1971 lähtien tehtävän nimike muuttui maa- ja metsätalousministeriksi. Presidentin valitsijamiehenä Kaasalainen oli vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Kaasalainen oli pitkäaikainen Tyrvään kunnanvaltuuston jäsen, vuosina 1961−1972 hän toimi valtuuston puheenjohtajana. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.

Kaasalainen toimi Maalaisliiton järjestösihteerinä vuosina 1945–1951 ja ajoi voimakkaasti silloista eduskunnan puhemiestä Urho Kekkosta tasavallan presidentiksi vuoden 1950 vaalissa. Tästä huolimatta Kaasalaisen ja Kekkosen välit eivät koskaan muodostuneet läheisiksi. Johannes Virolaisen mukaan miesten välit kylmenivät koko sen ajan, jonka Kaasalainen oli mukana politiikassa, ja katkesivat kokonaan vuoden 1970 eduskuntavaalien aikoihin. Virolaisen mukaan välirikko johtui siitä, että Kaasalainen oli vaalien alla arvostellut presidentin poikaa, kansanedustaja Matti Kekkosta, joka oli lähes ainoana keskustalaisena kansanedustajana vaalikauden 1966–1970 aikana kannattanut vapaata aborttia, jumalanpilkan poistamista rikoslaista ja keskioluen vapauttamista. Ennen nimitystään Karjalaisen hallituksen maatalousministeriksi Kaasalainen toimi vuoden 1970 vaalien jälkeen eduskunnan ensimmäisenä varapuhemiehenä.

Nestori Kaasalaisen veli oli Väinö Kaasalainen. Johannes Virolainen arvelee Urho Kekkosen vastenmielisyyden Nestori Kaasalaista kohtaan johtuneen osaltaan myös siitä, että Väinö Kaasalainen oli Maalaisliiton entisen puheenjohtajan Viljami Kalliokosken hyvä ystävä, ja Väinö Kaasalainen valittiin Kalliokosken tukemana Maalaisliiton puoluesihteeriksi samalla kun Kekkonen hyökkäsi voimakkaasti Kalliokoskea vastaan.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen maatalousministerit
Suomen Keskustan poliitikot
Tyrvään kunnanvaltuutetut
Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Tanssisali Lutakko

Tanssisali Lutakko on Jyväskylän Lutakossa sijaitseva rock-klubi, jota hallinnoi Jyväskylän elävän musiikin yhdistys, Jelmu. Kiinteistön omistaa keskinäinen kiinteistöyhtiö, jonka osakkaita ovat Jelmu, Youth Against Drugs sekä Kauko Sorjosen säätiö. Myös lukuisia taiteilijoita työskentelee Tanssisali Lutakossa.

Historia 
Jyväskylän elävän musiikin yhdistys Jelmu perustettiin 18. tammikuuta 1989. Samana vuonna Lutakossa sijaitseva vanha leipomo muunnettiin rock-klubiksi ja Jelmun toimitilaksi, Tanssisali Lutakoksi. Lutakon ensimmäinen keikka oli 15. marraskuuta 1990.

Purku-uhka ja peruskorjaus (2002–2005) 

Tanssisali Lutakko joutui purku-uhan alle, kun Lutakonniemen aluetta alettiin kehittää asuin- ja liikekortteleiksi entisen Schaumanin vaneritehtaan jäljiltä. 

Jyväskylän kaupunginhallitus päätti kuitenkin 17. marraskuuta 2003, että Lutakon kulmauksen asemakaavaa ryhdytään muuttamaan siten, että Tanssisali Lutakko säilytetään.

Kulttuurihistoriallisesti merkittävän Tanssisali Lutakon pelastuminen sinetöitiin Jyväskylän kaupunginvaltuustossa kokouksessa 16. toukokuuta 2005, jossa päätettiin luovuttaa Tanssisali Lutakon rakennus ja tontti korvauksetta uudelle Kiinteistöosakeyhtiö Schaumanninkadun leipomo Oy:lle, josta Jelmu ry omistaa 75 prosenttia ja Kauko Sorjosen säätiö 25 prosenttia.

Vuoden 2005 alussa käynnistetty peruskorjaus valmistui saman vuoden joulukuussa. Kunnostus toteutettiin suurelta osin vapaaehtoistyönä, ja sen yhteydessä Lutakkoon rakennettiin lisää harjoittelutiloja muusikoille, työhuoneita taiteilijoille, teatteri, joogasali ja toimistotilat YAD ry:lle.

Peruskorjaus maksoi 2,7 miljoonaa euroa, josta Jyväskylän kaupunki maksoi 500 000 euroa, Länsi-Suomen lääninhallitus EAKR-rahoituksena miljoona euroa ja Raha-automaattiyhdistys maksoi YAD:n tilojen osuuden. Loput Lutakon Tanssisalin kiinteistöyhtiö rahoitti lainalla. Vuoden 2009 maaliskuussa kiinteistöyhtiö ja Kauko Sorjosen säätiö sopivat toiminnan tulevaisuuden turvaavasta järjestelystä, jossa Kauko Sorjosen säätiö lunasti kiinteistöyhtiön lainan pankilta ja kiinteistöyhtiö lyhentää lainaansa säätiölle.

Vuonna 2016 julkaistiin Lutakon vaiheista kertova dokumenttielokuva Taistelu Lutakosta, jonka ohjasi Rauli Ylitalo.

Lähteet

Kirjallisuus

Aiheesta muualla 

 Tanssisali Lutakon kotisivut
 Taistelu Lutakosta -dokumenttielokuva YouTubessa

 

Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat
Lutakko
Deathrash Assault


Deathrash Assault on suomalaisen death/thrash metal -yhtye Deathchainin  toinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin Suomessa 12. lokakuuta 2005. Albumi jäi yhtyeen entisen laulajan, Rottenin, viimeiseksi yhtyeessä.

Albumi ylsi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 18.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Rotten – laulu
 Bobby Undertaker – kitara
 Corpse – kitara
 Kuolio – basso
 Kassara – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Metal Storm: 6.5/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Deathchainin viralliset kotisivut

Vuoden 2005 albumit
Deathchainin albumit
Anjalanlahti

Anjalanlahti on Kymijoen lahti ja laajentuma Kouvolassa Ankkapurhan kosken alapuolella. Anjalanlahti on tärkeä levähdyspaikka vesilinnuille näiden muuton aikaan keväällä ja syksyllä.

Anjalanlahden rannalla on länsipuolella Anjalan ja itäpuolella Inkeroisten taajama.

Kouvolan luonto
Kymijoen alaosan alue
Anjala
Jari Ilola

Jari Juhani Ilola (s. 24. marraskuuta 1978 Oulu) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ilola debytoi Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuran riveissä vuonna 1995. Vuonna 1998 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Ilola saavutti seuran riveissä Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin voiton. Hän oli myös mukana HJK:n Mestarien liigassa pelanneessa joukkueessa vuonna 1998. Vuonna 2003 Ilola siirtyi Ruotsin Allsvenskanin Elfsborgiin. Hän saavutti seurassa yhden Ruotsin-mestaruuden.

Suomen maajoukkueessa Ilola debytoi vuonna 1998. Hän kuului vuosia Suomen vakiorinkiin, muttei kuitenkaan onnistunut nousemaan vakiomieheksi avauskokoonpanoon.

Ilola lopetti pelaajauransa kauteen 2010. Hänen uransa viimeisiä vuosia haittasivat useat loukkaantumiset. Uransa päättymisen jälkeen hänet nimettiin vuonna 2011 Veikkausliigan legendaksi. 

Myös Ilolan isä Jarmo on entinen jalkapalloilija.

Saavutukset
Suomen Cupin voitto 1998
Suomen mestaruus 2002
Ruotsin mestaruus 2006

Lähteet

Aiheesta muualla
Profiili Suomen Palloliiton sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Veikkausliigan legendat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Dassault Mystère

Dassault Mystère on 1950-luvulla suunniteltu ranskalainen ensimmäisen sukupolven aliäänisuihkuhävittäjä ja pommittaja.

Menestyksekkään Ouraganin jälkeen Dassault kehitti vuonna 1951 sen pohjalta teknisesti edistyneemmän prototyypin MD 452 Mystere I:n, joka  oli käytännössä 30° taaksepäin viistotuilla siivillä varustettu Ouragan. Sitä seuranneet kaksi prototyyppiä oli varustettu Hispano-Suizan valmistamalla Rolls-Royce Tay 250 -suihkumoottorin lisenssiversiolla. Tay-moottorilla ja neljällä 20 mm Hispano -tykillä varustetusta Mystère IIA -prototyypistä tuli ensimmäinen äänennopeuden syöksyssä ylittänyt ranskalainen kone 28. lokakuuta 1951. Neljä Mystere IIB -prototyyppiä puolestaan aseistettiin neljän Hispano-tykin sijaan kahdella 30 mm DEFA -revolveritykillä.

Mystère MD.452 IIC varustettuna 29,4 kN:n SNECMA Atar 101D -moottorilla pääsi sarjavalmistukseen ja Ranskan ilmavoimat tilasi niitä 150 kappaletta. Ensimmäiset koneet toimitettiin lokakuussa 1954 varustettuna 2 × 30 mm DEFA -tykeillä. Viimeinen kone toimitettiin 1957, jolloin malli oli jo siirretty harjoituskäyttöön.

Mystère MD 350-30-L IIIN -koneita rakennettiin vain yksi prototyyppi. Se oli alkuperäisen Ouraganin prototyyppi muunnettuna yöhävittäjäksi ja varustettuna tutkalla ja yhdellä 30 mm DEFA:lla.

Mystère IV

Mystère II:sta seuraava kehitysversio oli Mystère IV, joka huolimatta ulkoisesta samankaltaisuudesta tuli uusi, yliääninopeuksiin suunniteltu malli. Se lensi jo syyskuussa 1952 ja tuli käyttöön huhtikuussa 1953. Ensimmäiset 50 konetta varustettiin Rolls-Royce Taylla ja loput ranskalaisvalmisteisella Hispano-Suiza Verdon 350:lla. Konetta myytiin Israeliin ja Intiaan ja sitä käytettiin Suezin kriisissä ja Intian–Pakistanin sodassa 1965.

Lauri Pekuri koelensi Mystère IV A version kesäkuussa 1956, kun Suomeen etsittiin torjuntahävittäjää. Hän piti konetta ennen kaikkea rynnäkkötehtäviin soveltuvana. Syitä olivat kömpelö liikehdintä, raskas ohjaus ja hidas kiihtyvyys vaakalennossa. Nousunopeus ja lakikorkeus olivat vaatimattomia. Pekuri ei myöskään todennut mainostettua torjuntaohjusten käyttömahdollisuutta. Hän totesi koneen täyttävän esitteiden ja ohjekirjojen antamat arvot. Torjuntahävittäjäksi valittiin Folland Gnat Mk.1.

Aiheesta muualla 

The Dassault Ouragan, Mystere, & Super Mystere
  (Mystère II)
  (Mystère IV)

Lähteet
 Pekuri, Lauri: Hävittäjälentäjä. WSOY, 2006. ISBN 951-0-31907-4.

Viitteet

Mystere
Ranskalaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Zenón Noriega Agüero

Zenón Noriega Agüero (12. heinäkuuta 1900 – 5. heinäkuuta 1957) oli perulainen kenraali, joka virallisesti oli sotilasjuntan presidenttinä kaksi kuukautta vuonna 1950.

Noriega syntyi Jesúksen kylässä Cajamarcassa 1900. Hän toimi Manuel A. Odrían oikeana kätenä vuodesta 1948 lähtien, kun Odría otti vallan sotilasvallankaappauksella. 1. kesäkuuta 1950 Odría astui virallisesti syrjään presidentin virasta tavoitellakseen ehdokkuutta presidentinvaaleissa ainoana ehdokkaana. Noriegasta tuli juntan presidentti 28. heinäkuuta 1950 asti, jolloin Odría palasi valtaan. Noriega hallitsi lähinnä Odrían käskyjen mukaan.

Vuonna 1955 Noriega suunnitteli vallankaappausta syrjäyttääkseen Odrían, mutta suunnitelma havaittiin. Noriega vangittiin ja hän kuoli 1957.

Aiheesta muualla 
 Puhe Perun kongressille 28.7.1950 

Noriega Aguero, Zenon
Noriega Aguero, Zenon
Noriega Aguero, Zenon
Noriega Aguero, Zenon
Caricom

Caribbean Community (, vuoteen 2001 asti Caribbean Community and Commons Market) eli CARICOM on 15 Karibianmeren alueella sijaitsevasta maasta koostuva järjestö, jonka tavoitteena on jäsenmaiden talouksien kasvaminen ja yhteistyön lisääminen maiden välillä. Sen pysyvä päämaja sijaitsee Guyanan pääkaupungissa Georgetownissa. Järjestö perustettiin Chaguaramasin sopimuksella, joka astui voimaan 1. elokuuta 1973. Neljä ensimmäistä allekirjoittajaa olivat Barbados, Jamaika, Guyana sekä Trinidad ja Tobago.

Caricom korvasi vuosien 1968–1972 Cariftan (Caribbean Free Trade Association), jonka tarkoituksena oli jatkaa taloudellisia suhteita englanninkielisten Karibian valtioiden välillä Länsi-Intian liittovaltion hajottua 1962.

Jäsenvaltiot

Suluissa on liittymisvuosi. Caricomissa on yhteensä 15 jäsenmaata.
 (1. elokuuta 1973)
 (1. elokuuta 1973) 
 (1. elokuuta 1973) 
 (1. elokuuta 1973)
 (1. toukokuuta 1974)
 (1. toukokuuta 1974)
 (1. toukokuuta 1974)
 (1. toukokuuta 1974)
 (1. toukokuuta 1974)
 (1. toukokuuta 1974)
 (4. heinäkuuta 1974)
 (26. heinäkuuta 1974 Saint Christopher-Nevis-Anguillana) 
 (4. heinäkuuta 1983)
 (4. heinäkuuta 1995)
 (2. heinäkuuta 2002)

Liitännäisjäsenet
 (heinäkuu 1991)
 (heinäkuu 1991)
 (heinäkuu 1999)
 (16. toukokuuta 2002)
 (2. heinäkuuta 2003)

Tarkkailijajäsenet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 CARICOM.org

Kansainvälinen kauppa
Kansainväliset poliittiset järjestöt
Kansainväliset talousjärjestöt
Karibia
Kauppaliitot
Yhdistyneiden kansakuntien tarkkailijajäsenet
Tulliliitot
Harmaakaihi

Harmaakaihi eli katarakta (myös cataracta tai catarrhacta) on silmäsairaus, joka tarkoittaa silmän normaalisti kirkkaan linssin (mykiön) samenemista. Hoitamattomana harmaakaihi heikentää näköä pysyvästi ja voi aiheuttaa sokeuden tai lievemmän näkövamman.

Harmaakaihi on maailman yleisin sokeuden syy.

Harmaakaihin riskiä lisää korkea ikä. 16 prosenttia 65–69-vuotiaista kärsii siitä ja yli 85-vuotiaista peräti yli 70 prosenttia. Perintötekijöillä on jotain vaikutusta sairauden syntyyn, ja sairastumisen riski on suurempi naisilla ja mm. diabeetikoilla. Riskitekijöitä tunnetaan lukuisia.

Altistus UV-säteilylle sekä ionisoivalle säteilylle kasvattavat harmaakaihin riskiä. Icelandairin lentäjien keskuudessa tehty tutkimus osoitti, että harmaakaihin riski oli lentäjillä kolminkertainen muuhun väestöön nähden, koska säteily on lentokorkeudessa voimakkaampaa kuin maan pinnalla.

Aurinkolasit voivat auttaa osaltaan ennalta ehkäisemään harmaakaihia vähentämällä silmään tulevaa UV-säteilyä. Myös osassa piilolinssejä on UV-suojaus. Aurinkolaseja käytettäessäkin jopa 50 % ympäröivästä UV-säteilystä saattaa silti päästä silmään linssien ohitse. On esitetty, että riittävä säännöllinen antioksidanttien (kuten A-, C- ja E-vitamiinit) auttaisi estämään harmaakaihia, mutta lisäravinteina otettuna niistä ei ole todettu olevan hyötyä.

Harmaakaihi etenee yksilöllisesti ja esiintyy joko jommassakummassa tai molemmissa silmissä.

Harmaakaihin oire on heikkenevä näöntarkkuus. Sairauteen ei tyypillisesti liity kipua. Harmaakaihipotilas joutuu yleensä aluksi hankkimaan silmälasit, ja lopuksi näöntarkkuus voidaan palauttaa leikkauksen avulla. Sokeus voi ilmetä potilailla, joilla sairaus pahenee eikä sitä leikata.

Nykyaikaisessa kaihileikkauksessa samentunut silmän mykiö (linssi) korvataan keinotekoisella; aiemmin mykiö poistettiin kokonaan ja näön keskittyminen palautettiin voimakkailla erikoissilmälaseilla; eräs kuuluisimpia näin leikattuja potilaita oli puolalainen fyysikko, kaksinkertainen Nobel-palkinnon saaja Marie Curie.

Suomessa keskimääräinen kaihileikkauspotilas on 72–74-vuotias. Sairautta esiintyy harvinaisempana myös nuoremmilla henkilöillä, joilla sen monesti aiheuttaa jokin muu sairaus tai ikään liittymättömät riskitekijät. Lääkehoitoa ei ole, mutta sairauden näkökyvylle aiheuttama haitta on korjattavissa leikkauksella varsin tehokkaasti. Lisävaikutuksena on joskus ollut se, että potilas on onnistuneen leikkauksen jälkeen voinut jättää siihen asti käyttämänsä lukulasit pois.

Katso myös 
Glaukooma

Lähteet
Hannu Uusitalo, Harmaakaihi, InternetArchive

Viitteet

Aiheesta muualla
 Ikään liittyvä harmaakaihi 
 Käypä hoito -suositus Aikuisiän harmaakaihi
 Käypä hoito -potilasversio Aikuisiän harmaakaihi

Silmätaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ränkimäen talomuseo

Ränkimäen talomuseo on kotiseutumuseo Lapualla. Se syntyi vähitellen 1930–50-luvuilla kotiseutuyhdistys Lapua-Seuran aktiivisuudesta. Museoalueella on toistakymmentä rakennusta, jotka on tuotu eri puolilta Lapuaa (porttilato on Alahärmästä) .

Ränkimäen talomuseo kuvaa 1800-luvun lopun lapualaista talonpoikaistaloa. Siellä järjestetään vuosittain useita historiaa elävöittäviä tapahtumia, kuten kaksiviikkoiset lasten perinneleikit, runoilta, puurojuhla jne.  

Museo on avoinna kesäisin ja tilauksesta. Sen toimintaa ylläpitää vapaaehtoisvoimin ja avustusten tuella Lapua-Seura.

Lähteet

Suomen kotiseutumuseot
Lapuan rakennukset ja rakennelmat
Trujillo

Trujillo on kaupunki Luoteis-Perussa. Se sijaitsee Mochejoen alajuoksulla lähellä sen suuta Tyyneen valtamereen. Trujillo on La Libertadin alueen pääkaupunki. Se on Perun kolmanneksi suurin kaupunki.

Alueet
Trujillon kaupunkialueen (jossa on noin 270 000 asukasta) lisäksi Trujilloon kuuluvat seuraavat alueet:  La Esperanza, El Milagro, El Porvenir, Florencia de Mora, Victor Larco Herrera, Huanchaco, Laredo, Moche ja Salaverry.

Ilmasto
Trujillon ilmasto on koko vuoden melko miellyttävä.  Lämpimintä on helmi-maaliskuussa, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on noin 26 C, viileintä syyskuussa, ylin lämpötila noin 20 C. Sadetta saadaan vain viitisen millimetriä vuodessa. 

Ilmastonsa vuoksi Trujilloa kutsutaan Perussa Ikuisen kevään kaupungiksi, Ciudad de la Eterna Primavera.

Väestö
Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan asukkaita on 757 266 eli 2,9 % koko Perun väestöstä ja puolet Libertadin alueen väestöstä.

Vuoden 2015 arvio on lähes 800 000 asukasta, Se on Perun kolmanneksi suurin kaupunki Liman ja Arequipan jälkeen.

Kulttuuri
Trujillossa pidetään joka tammikuu kansallinen marinera-tanssikilpailu. Lokakuussa on kansainvälinen Festival Internacional de la Primavera, jossa on muun muassa maanosan kauneuskuningattarien kulkue sekä erikoisten autojen näyttely.

Nähtävyyksiä
  Moche-kulttuuriin liittyvät kaksi suurta pyramidia, Huaca del Sol ja Huaca del Luna sijaitsevat Trujillon lähellä.
 Chan Chanin rauniot ja museo ovat myös kaupungin välittämässä läheisyydessä Huanchacoon vievän tien varrella.
 Trujillon katedraali on kaupungin keskustassa. Se on rakennettu alun perin vuosina 1647–1666. Vuosina 1768-1781 se rakennettiin uudelleen.

Historia 
Diego de Almagro perusti kaupungin 1534 nimellä "Villa Trujillo" Francisco Pizarron syntymäpaikan, Espanjan Extremadurassa sijaitsevan Trujillon kunniaksi. 23. marraskuuta 1537 Espanjan kuningas Kaarle I antoi sille kaupunkioikeudet.

Lähteet

Aiheesta muualla

Perun kaupungit
Arto Rautajoki

Arto "Arska" Rautajoki (s. 30. heinäkuuta 1961) on tamperelainen muusikko, joka toimi Popeda-yhtyeen rumpalina vuodesta 1999 vuoteen 2007.

Ura 

Rautajoki on soittanut Popedan lisäksi muun muassa yhtyeissä Topi Sorsakoski & Kulkukoirat, Säppi, The Neropats, Trio Mukavat sekä Tiina Tiikerin ja Mikko Alatalon taustayhtyeissä.

Arska Rautajoki on lisäksi soittanut mm.:

 1970-luvulla kokoonpanoissa Poison, Graffit, Markus ja Kotkat, Tries.

 1980-luvulla kokoonpanoissa Sleepy Sleepers, Sakari Kuosmanen, Mamba, Dave´s 12 Bar, Dave Lindholm & White Midnight, Yari ja Onnensoturit, Big Saarinen ja Oona, jonka soittajakaartia olivat Sami Saari, Markku Petander ja Pertsa Tolonen.

 1990-luvulla kokoonpanoissa Martiz, Tiz, Harri Marstio ja Maanantai, Kari Peitsamo & Hirttämättömät sekä Coupé de Ville, jossa soitti muun muassa Big Papa Auvinen, Micco Milkowitz ja Albert Järvinen.

Vuonna 2000 Arska Rautajoki soitti levyllä Moog Konttinen ja kokoonpano: Rock'n'roll vuonna 0, ja teki muutamia keikkoja kyseisen kokoonpanon kanssa. Hän teki keikkaa myös Remu And His Allstars yhtyeessä, ja Juice Leskisen kanssa hän teki keikkoja sekä levyjä. Nykyään Arska Rautajoki soittaa V-M Järvenpään Tex-Mex Orkesterissa. Hurriganesissa hän soitti vuosina 2013–2018. Arska Rautajoki on tehnyt myös lukuisia levytyksiä muille artisteille. Yksi projekteista oli 1980-luvulla Liettyä Project. Levyn nimi oli Sturm, jossa soitti muun muassa muitakin manserockin veteraaneja.

Lähteet

Suomalaiset rockrumpalit
Popedan jäsenet
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurovision laulukilpailu 1982

Eurovision laulukilpailu 1982 oli järjestyksessään 27. Eurovision laulukilpailu, joka pidettiin 24. huhtikuuta 1982 Harrogatessa Isossa-Britanniassa. Kilpailun juonsi Jan Leeming. Voitto meni ensimmäisen kerran (Länsi-)Saksaan Nicolen laulamalla kappaleella Ein bißchen Frieden, jota on esitetty suomeksi nimellä "Vain vähän rauhaa". Ranska jätti kilpailun väliin. Myös Kreikan piti osallistua, mutta maan silloinen kulttuuriministeri Melina Mercouri ei pitänyt edustajaksi valittua laulua ”Saratapente kopelies” kansainvälisesti edustuskelpoisena, joten myös Kreikka päätti vetäytyä kilpailusta. Suomen edustaja Kojo sijoittui viimeiseksi kappaleella Nuku pommiin. Tällä kertaa se oli vielä edellisiäkin jumbosijoja nöyryyttävämpi, sillä maalle ei herunut ainuttakaan pistettä. Ennakkoarvioissa kappaletta luonnehdittiin kohteliaasti omaperäiseksi. Suomen kolmesta nollan pisteen vuodesta tämä on ainoa, jolloin maa jäi nollille yksin.

Kappaleet

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
 - Luis Duarte
 - Jean Claudric
 - Sigurd Jansen
 - Ronnie Hazlehurst
 - Garo Mafyan
 - Ossi Runne
 - Joan Amils
 - Martyn Ford
 - Anders Berglund
 - Richard Österreicher
 - Jack Say
 - Miguel Ángel Varona
 - Allan Botschinsky
 - Zvonimir Skerl
 - Silvio Nanssi Brandes
 - Rogier van Otterloo
 - Noel Kelehan
 - Norbert Daum

Äänestys ja pistetaulukko
Jokaisen maan tuomaristo antoi 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 pistettä yhteensä 10 kappaleelle. 

Länsi-Saksan Nicolen saksankielinen kappale "Ein bißchen Frieden" voitti ylivoimaisesti, sillä eroa toiseksi tulleeseen Israeliin tuli lopulta 61 pistettä ja arviolta yli 13 miljoonaa saksalaista katsoi ensimmäistä euroviisuvoittoa televisiosta. Nicole lauloi laulun myöhemmin myös englanniksi, ranskaksi ja hollanniksi. Laulun englanninkielinen versio "A Little Peace" nousikin ykköseksi UK Singles Chartissa.

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 1982

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Eurovision laulukilpailu 1982
Yorkshiren historia
Eteläslaavilaiset kielet

Eteläslaavilaiset kielet ovat lähinnä Balkanin alueella puhuttuja kieliä. Ne kuuluvat indoeurooppalaisen kielikunnan slaavilaiseen haaraan. Kielistä sloveenia ja kroaattia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Bulgariaa ja makedoniaa kirjoitetaan kyrillisin aakkosin. Serbiaa, montenegroa ja bosniaa kirjoitetaan sekä latinalaisilla että kyrillisillä aakkosilla.

Eteläslaavilaiset kielet
Eteläslaavilaisiin kieliin katsotaan kuuluvan seitsemän kieltä, jotka jakautuvat itäisiin ja läntisiin alaryhmiin:

 Itäiset
 Kirkkoslaavi
 Bulgaria 
 Makedonia
 Läntiset
 Kajkaavi
 Serbokroaatti (muodoissa kroatia, bosnia, serbia, montenegro)
 Slavomolisano
 Sloveeni

Lähteet

Katso myös 
 serbokroaatin kieli
Mary Kingsley

Mary Henrietta Kingsley (3. lokakuuta 1862 – 3. kesäkuuta 1900) oli englantilainen naispuolinen kirjailija ja tutkimusmatkailija, jonka matkat suuntautuivat Afrikkaan. Kingsley teki Afrikkaan kaksi matkaa, ensimmäisen vuonna 1893 ja toisen vuonna 1894, ja kirjoitti matkoistaan kaksi kirjaa, Travels in West Africa (1897) ja West African Studies (1899).

Kingsleyn isä George Kingsley oli lääkäri ja tutkimusmatkailija, joka oli kirjoittamassa kirjaa afrikkalaisista kulttuureista, kun kuoli yllättäen vuonna 1892. Mary lähti Afrikkaan seuraavana vuonna saattaakseen päätökseen isänsä tutkimustyön. Kingsleyn ensimmäinen matka suuntautui nykyisen Nigerian rannikolta aina Pohjois-Angolaan asti. Monilla vierailemillaan alueilla hän oli ensimmäinen paikalla käynyt eurooppalainen. Kingsley kävi välillä kotimaassaan, mutta palasi pian Afrikkaan matkaten Kameruniin ja Gaboniin. Matkansa jälkeen Kingsley julkaisi vuonna 1897 kirjan Travels in West Africa. Kingsley myös esitelmöi ahkerasti Afrikan kulttuureista.

Kingsley piti afrikkalaisia kulttuureja yhtä arvokkaina kuin eurooppalaisia ja arvosteli mm. kirkkoa ja raittiusliikettä siitä, että nämä pyrkivät muuttamaan afrikkalaisia. Kingsley ei kannattanut naisten oikeuksien laajentamista, mikä johti hänet törmäyskurssille oman aikansa naisliikkeen kanssa.

Viimeisen Afrikan-matkansa Kingsley teki vuonna 1900 Kapkaupunkiin, jossa hän toimi sairaanhoitajana toisessa buurisodassa. Hän kuoli lavantautiin 3. kesäkuuta 1900 37-vuotiaana.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
The Royal Africa Society: Mary Kingsley
About.com: Mary Kingsley
Travels in West Africa Gutenberg-projektissa

Englantilaiset kirjailijat
Englantilaiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Johan Helmich Roman

Johan Helmich Roman (26. lokakuuta 1694 Tukholma – 20. marraskuuta 1758 Ryssby, Kalmarin lääni) oli ruotsalainen barokkisäveltäjä. Hän polveutui mahdollisesti suomalaisesta Raumannusten pappissuvusta. 

Roman oli Ruotsin ensimmäinen oma säveltäjä. Hän järjesti ensimmäiset julkiset konsertit Ruotsissa.

Roman  vietti vuodet 1715–1721 Englannissa, jossa hän opiskeli Johann Christoph Pepuschin johdolla. Siellä ollessaan hän tapasi Francesco Geminianin ja Georg Friedrich Händelin. Palattuaan Ruotsiin hän pääsi töihin Ruotsin kuninkaalliseen kapelliin. 

Eräs Johan Helmich Romanin tunnetuimmista sävellyksistä on Drottningsholm-musiikki, jonka hän sävelsi Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulrikan häitä varten vuonna 1744. Muita teoksia ovat muiden muassa 23 sinfoniaa, useat kantaatit, viulukonsertot ja alkusoitot. 

Johan Helmich Romanin isä oli hovikapellin viulisti Johan Roman.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Johan Helmich Roman. Svenskt biografiskt lexikon.

Ruotsalaiset säveltäjät
Barokkisäveltäjät
Vuonna 1694 syntyneet
Vuonna 1758 kuolleet
Saab 32 Lansen

Saab 32 Lansen on ruotsalaisen Svenska Aeroplan AB:n (SAAB) 1950-luvulla valmistama hävittäjäpommittaja.

Koneen ensilento tapahtui 3. marraskuuta 1952. Koelentäjänä toimi Bengt Olow.
Lansen kehitettiin alun perin rynnäkkökoneeksi korvaamaan Saab 18 - pommikoneet. Lansenin aseistukseksi kaavailtiin myös ydinaseita, joiden hankkimiseksi Ruotsilla oli ohjelma.

Lansenista kehitettiin kaksipaikkainen yö- ja jokasään hävittäjä, jonka prototyyppi lensi 7. tammikuuta 1957.
Versio oli 1950-luvulla poikkeuksellisesti "jokasään"- torjuntakelpoinen SAAB S6 hävittäjätutkansa ja tuolloin kehittyneen elektroniikkansa ansiosta.

Tiedusteluversioissa oli useita kameroita ja niitä käytettiin merirajan valvontaan.

Koneita rakennettiin 450 kappaletta. Flygvapnet vastaanotti ne vuodesta 1952 alkaen. Joidenkin koneiden käyttö jatkui ilmakehänäytteiden ottamisessa vuoteen 1997, mutta sotilaallisesta käytöstä tyyppi poistettiin vuonna 1978.

Lansenia valmistettiin eri versioina:
 A 32A - rynnäkkökone
 J 32B - hävittäjä
 J 32D - hävittäjä
 J 32E - hävittäjä
 J 32U - kehitysversio
 S 32C - tiedustelukone

Tekniset tiedot (A 32 A, J 32 B täydennetyiltä osin)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Air Vectors: The SAAB 32 Lansen
http://www.x-plane.org/home/urf/aviation/text/32lansen.htm
http://www.flygmuseum.com/Flygplan/saab-32-lansen  
http://www.aef.se/Flygvapnet/Notiser/FPL32%20Lansen%20notis.htm  
http://www.fighter-planes.com/info/j32.htm
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=852
http://www.aviastar.org/air/sweden/saab_lansen.php
http://www.flugzeuginfo.net/acdata_php/acdata_s32_en.php
http://www.saabgroup.com/en/About-Saab/Saab-History/Timeline/1950s/Saab-32-Lansen/
http://www.netti.fi/halle/planes/swe/lansen.htm 

32 Lansen
Ruotsalaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Timo Huotinen

Timo Huotinen (s. 28. marraskuuta 1944 Helsinki) on helsinkiläinen urheilutoimittaja sekä urheiluseura- ja yhdistysaktiivi. Erityisesti Huotinen tunnetaan Suomen Tietotoimiston urheilutoimittajana ja helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin johtomiehenä.

Huotinen teki suurimman osan työurastaan Suomen Tietotoimistossa. STT:n urheilutoimituksessa hän työskenteli 1965–1981 ja uudestaan vuodesta 1990 vuoteen 2007. Urheilutoimituksen esimies hän oli 1970–80. Vuosina 1985–90 hän työskenteli Savon Sanomien ja Turun Sanomien urheilutoimittajana Helsingissä. 1980-luvun alkuvuodet Huotinen toimi päätoimittajana aikakaus- ja sarjakuvalehtialalla.

Urheilutoimittajana Huotinen on muun muassa raportoinut 12 olympialaiset vuosina 1968–2000. Kesäolympialaisissa hän on työskennellyt viidesti: Mexico City 1968, München 1972, Montreal 1976, Moskova 1980 ja Ateena 2000. Talviolympialaisiin hän on osallistunut seitsemästi: Grenoble 1968, Sapporo 1972, Innsbruck 1976, Lake Placid 1980, Albertville 1992, Lillehammer 1994 ja Nagano 1998.

Viime vuosinaan STT:ssä Huotinen kirjoitti erityisesti liikuntapolitiikasta ja alan kansalaistoiminnasta.

Seurajohtajana Kiffenissä Huotinen on toiminut vuodesta 1972. Vuosina 1988–2007 hän toimi Kiffenin puheenjohtajana. Aiemmin Huotinen on osallistunut myös Helsingin Kisa-Veikkojen ja Viipurin Urheilijoiden toimintaan. 

Urheiluseuratoiminnan lisäksi Huotinen on toiminut aktiivisesti muun muassa Urheilutoimittajain Liitossa, Helsingin Urheilutoimittajissa ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplassa. Palloliitossa hän on toiminut pitkään eri valiokunnissa ja valtuustossa. Lisäksi hän on osallistunut aktiivisesti muun muassa kaupunginosa- ja puoluetyöhön (kok.).

Timo Huotinen on saanut Suomen Urheilun ansiomerkin vuonna 1991, Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin 1998, SLU:n hopeisen ansiomerkin 2005, Palloliiton Helsingin piirin kultaisen ansiolevykkeen 2005 ja Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin 2006 .

Lähteet 
 Urheilutoimittajain Liiton matrikkeli 1986
 Eila Ruuskanen-Himma: Timo Huotinen – liikunnan uutiset nopeasti ja luotettavasti , www.slu.fi
 Fair Play -lehti 3/1998

Viitteet 

Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Shmi Skywalker

Shmi Skywalker on kuvitteellinen hahmo Tähtien sota -elokuvissa. Shmi on Anakin Skywalkerin äiti ja asuu poikansa kanssa Tatooine-planeetalla. Hahmoa esittää ruotsalainen näyttelijä Pernilla August elokuvissa Episodi I – Pimeä uhka ja Episodi II – Kloonien hyökkäys.

Juoni 
Shmi oli aluksi Shmin vapauttamista suunnittelevan Pi-Lippa-nimisellä henkilön orja. Pi-Lippa kuitenkin kuoli, ja Shmi myytiin tämän sukulaisille. Sittemmin hän päätyi Hutt Gardullan omistamaksi. Hutt hävisi kuitenkin vedossa romukauppias Wattolle.

Ei ole varmaa, milloin Shmi synnytti Anakinin, mutta esimerkiksi Pimeä uhka -elokuvan kuvitetussa oppaassa sanotaan hänen syntyneen neitseellisestä sikiämisestä ja puhtaasta voimasta: hänellä ei siis ole isää. Lopulta jedimestari Qui-Gon Jinn vapauttaa Anakinin. Poika voittaa Tatooinen Boonta Eve -rakettirekikisat, ja Qui-Gon oli lyönyt voitosta vetoa Watton kanssa. Kun jedimestari lähtee planeetalta Anakinin kanssa, luvaten pojalle paremman elämän, Shmi luopuu pojasta vain, koska hänen rakkautensa poikaansa kohtaan on tarpeeksi epäitsekästä. 

Myöhemmin Gliegg Lars -niminen mies ostaa ja vapauttaa Shmin, ja he menevät naimisiin ja saavat lapsen. Sittemmin Hiekkakansa-heimo kuitenkin kaappaa Shmin ja kiduttaa tätä. Anakin, joka on kasvanut jediritariksi, vaistoaa äitinsä tuskan ja lähtee Padmé Amidalan kanssa pelastamaan tätä. Anakin löytää äitinsä, mutta tämä on pysytellyt hengissä vain saadakseen nähdä poikansa vielä kerran, ja lopulta hän kuolee Anakinin käsivarsille. Anakinin valtaa ensin suru, mutta sitten ylitsepääsemätön raivo, ja hän tappaa koko heimon, mukaan lukien puolustuskyvyttömät aikuiset ja lapset. Shmi haudataan Larsin pihamaalle. Kuoleman aiheuttama tuska aloittaa Anakinin matkan kohti sith-muodonmuutosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Shmi Skywalker Wookieepediassa 
Shmi Skywalker Jedipediassa

Tähtien sodan hahmot

no:Shmi Skywalker
Pall Mall (savukemerkki)

Pall Mall on R. J. Reynolds Tobacco Companyn savukemerkki.

Historia 

Butler & Butler Company esitteli Pall Mall brändin vuonna 1899. Vuonna 1907 American Tobacco Company osti Butler & Butlerin.

1960-luvulla Pall Mall oli Yhdysvaltojen myydyin savukemerkki. Yhtiö lanseerasi uudet 100mm pituiset savukkeet. 

Vuonna 1994 Brown & Williamson Tobacco Corporation osti Pall Mall -brändin. Yhtiö oli yksi viimeisistä filtterittömistä savukemerkeistä. Uudet, filtterilliset Pall Mall -savukkeet esiteltiin vuonna 2001. Brown & Williamson yhdistyi R. J. Reynolds Tobacco Companyn kanssa 30. heinäkuuta 2004. R. J. Reynolds jatkoi filtterittömien sekä filtterillisten Pall Mallien valmistamista Yhdysvaltojen markkinoille. British American Tobacco valmistaa ja markkinoi Pall Mallia Yhdysvaltojen ulkopuolella.

Pall Mall Aromit Suomessa

 Punainen (Red/Full flavor)
 Sininen (Blue/Lights)
 Hopea (Silver/Ultra lights)

Savukemerkit
Suomen kansan vanhat runot

Suomen Kansan Vanhat Runot eli SKVR on 34-osainen teos, jossa on julkaistu suurin osa talteen kirjoitetusta alkuperäisestä kalevalaisesta kansanrunoudesta, noin 100 000 erillistä runotekstiä. SKVR:n 33 alkuperäistä kirjaa julkaistiin vuosina 1908–1948. Täydennysosa, johon oli liitetty muun muassa Christfried Gananderin ja Elias Lönnrotin muistiinpanoista löytyneitä runoja, liitettiin mukaan vuonna 1997. Täydennysosaan on liitetty myös seksuaalisia asioita käsitteleviä runoja, kuten loitsuja kumppanin saamiseksi tai kyvyn parantamiseksi, joita ei ehkä ole haluttu aiemmin julkaista. Valtaosa SKVR:n runoista on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistosta, mutta paljon on muualtakin, jopa ulkomaisista arkistoista.

SKVR ei käsitä kaikkea suomalaista tallennettua suullista kansanperinnettä, vaan ainoastaan valtaosan kalevalaisesta runoudesta. On säilynyt runsaasti myös suorasanaisia kertomuksia, ja muita sääntöjä kuin kalevalamittaa noudattavia lauluja ja runoja. Kalevalamittainen tai kalevalamittaa lähellä olevaan mittaan tehty virolainen kansanrunous ei myöskään ole mukana.

SKVR:n runot on jaettu maantieteellisten runoalueiden mukaan, ja alueiden sisällä ne on jaoteltu aihepiirien mukaan. Aihepiirit on jaettu neljään pääryhmään:
Lyriikka
Epiikka
Määrätyissä tiloissa (häälaulut, kehtolaulut yms.)
Loitsut
Pääryhmät on jaettu useisiin alaryhmiin.

SKVR:n kirjat ovat käytettävissä monissa yliopistonkirjastoissa. SKVR:n aineisto on myös muutettu digitaaliseen muotoon ja luettavissa internetissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
SKVR-tietokanta, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
 

Suomalainen kansanrunous
Suomalaiset runokokoelmat
Tekstuaalitieteet