joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilho Viksten

Vilho (Ville) Ensio Viksten (3. heinäkuuta 1930 Tammela – 7. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija, opettaja ja kustannusjohtaja.

Vikstenin vanhemmat olivat puutarhuri Vilho Veikko Viksten ja Eliisa Elviira Ört. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1960. 

Viksten toimi opettajana Euran yhteiskoulussa 1957–1958, Hirvensalmen yhteiskoulussa 1958, Inkeroisten yhteiskoulussa 1959–1960 sekä Jyväskylän teknillisessä koulussa ja opistossa 1961–1966. Hän oli Jyväskylän yliopiston yleisen kirjallisuuden assistenttina 1961–1964, Kustannus Oy Gummeruksen kirjallisena johtajana 1966–1968 ja Werner Söderström Oy:n kaunokirjallisen osaston johtajana 1968–1991.

Teoksia 
 Runo ja tulkinta. Yleisradion julkaisusarja 14. Helsinki 1967, 2. painos WSOY 1971, 3. painos WSOY 1980
 Luova kirjoittaminen. Yleisradion julkaisusarja 41. Helsinki 1973

Toimitustöitä 
 Virta: tarinaa eräältä taimenvirralta; toimittanut Vilho Viksten, piirrokset Niilo Pulkka. WSOY 1998

Suomennoksia 
 René Wellek: Kirjallisuus ja sen teoria; suom. Vilho Viksten ja Matti Suurpää. Otavan korkeakoulukirjasto. Helsinki 1969 (alkuteos Theory of literature)

Lähteet 
  (Arkistolinkki) 
 Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
 Vilho Vikstenin muistokirjoitus (Helsingin Sanomat Muistot)

Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Bang Bang!

Bang Bang! on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Siddharth Anand. Se perustuu yhdysvaltalaiseen elokuvaan Knight & Day. Päärooleja näyttelevät Hrithik Roshan ja Katrina Kaif.

Näyttelijät

Soundtrack

Vastaanotto 
Box Office India julisti elokuvan ”semihitiksi”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2014 intialaiset elokuvat
Intialaiset toimintaelokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Intialaiset uudelleenfilmatisoinnit
Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto

Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto (SNU) () on Itä-Ukrainassa, erityisesti Luhanskin kaupungissa toimiva, vuonna 1920 perustettu suuri yliopisto.  Yliopisto on nimetty Luhanskissa syntyneen, Venäjän keisarikunnassa venäjän kielen sanastoa, venäläistä kansanperinnettä ja luontoa laajalti kuvanneen Volodymyr Dalin (eli Vladimir Dalin, 1801-1872) mukaan.

Yliopistossa on yhdeksän instituuttia tai tiedekuntaa, joiden alaisuudessa ainelaitokset toimivat. Opiskelijoita on yli 30 000.

Itä-Ukrainan yliopisto on yksi 14:stä autonomisen tiedeyliopiston aseman saaneesta yliopistosta Ukrainassa. Vuonna 2014 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa Itä-Ukrainan yliopisto pisteytettiin Ukrainan 27. parhaaksi yliopistoksi. Kun vertailuun otettiin mukaan Webometricsin luokittelu ja tieteelliset Scopus-viitteet, yliopiston luokiteltiin kansallisesti sijalle 25. Pelkkä espanjalaisen Webometrics pisteytti yliopiston kansallisesti 23. ja maailmanlaajuisesti 3590. sijalle vertailluista korkeakouluista. 

Syksyllä 2014 yliopisto siirsi hallintonsa ja juridisen osoitteensa pois separatistikapinallisten hallitsemasta Luhanskista luoteeseen, Sjevjerodonetskiin. Useat muutkin separatistialueella aiemmin sijainneet ukrainalaisyliopistot ovat siirtäneet vähintään hallintonsa turvaan Ukrainan rauhallisempiin osiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Latest from OSCE Special Monitoring Mission (SMM) to Ukraine, based on information received as of 18:00 (Kyiv time), 13 November 2014 (ETYJin raportissa mm. maininta "Luhanskin kansanrintamaksi" itseään kutsuvien separatitikapinallisten "Lepakkomies-pataljoonan" valtaamasta ja linnoittamasta yliopistokampuksesta ja sotilassairaalasta vallatuissa tiloissa Luhanskissa)  (reliefweb.int)

Ukrainan yliopistot ja korkeakoulut
Luhansk
71 (luku)

71 (seitsemänkymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 70 ja seuraa luku 72.

Matematiikassa 
 71 on kahdeskymmenes alkuluku.
 71 muodostaa luvun 73 kanssa alkulukuparin.
 71 on 67:n alkulukuserkku.
 71 on keskitetty seitsenkulmioluku.
 71 voidaan muodostaa kolmen peräkkäisen alkuluvun summana: .
 71 on toinen alkuluku takaperin kymmenjärjestelmässä (17) ja binäärijärjestelmässä (11100012 = 113).

Luonnontieteissä 
 71 on alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä lutetiumin järjestysluku.
 Gallium-71 on galliumin vakaa isotooppi.
 Telluuri-123 on telluurin vakaa isotooppi, jonka ytimessä on 71 neutronia.

Muissa yhteyksissä 
 Lockheed SR-71 Blackbird oli amerikkalainen tiedustelulentokone.
 Kantatie 71 kulkee Savonlinnassa ja Kiteellä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Sirkka Hirsjärvi

Sirkka Anneli Hirsjärvi (s. 19. elokuuta 1940, Nivala) on Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen emeritaprofessori. Hänestä tuli kasvatustieteen kandidaatti vuonna 1970 ja  lisensiaatti vuonna 1975, ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1982. Hän oli partiotyttöjärjestön koulutusohjaaja 1963–1966, Jyväskylän yliopiston assistentti 1969–1970, viransijainen lehtori 1971–1975, yliassistentti 1976, yliassistentti ja viransijainen apulaisprofessori 1980–1983 ja kasvatustieteen professori vuodesta 1987 eläkkeelle jäämiseensä asti. Hirsjärvi on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992.

Teoksia 
Arvot ja aatteet kasvatuksessa ja eräillä kulttuurin pääaloilla. 1 (yhdessä Raimo Löfmanin kanssa, 1976)
Kasvatustieteen sanasto (1978)
Kasvatustietoisuus ja kasvatuskäsitykset : teoreettinen tarkastelu (1980)
Teemahaastattelu (yhdessä Helena Hurmeen kanssa, 1980)
Ihmiskäsitys kasvatusajattelussa (1982)
Kasvatus- ja yhteiskuntatieteiden metodologisista lähtökohdista (1983)
Kasvatustieteen käsitteistö (1983)
Kasvatusfilosofia ja ihmiskäsitys (1984)
Merkityksen ongelma haastattelututkimuksessa (1984)
Johdatus kasvatusfilosofiaan (1985)
Koulutustutkimuksen päivät Jyväskylän yliopistossa 27.-28.3.1985 = Symposium on Educational Research held at the University of Jyväskylä on 27th-28th March 1985. Osajulkaisu = Part 6, Koulutuksen tulevaisuus = The future of education (1985)
Teemahaastattelu (1985)
Kasvatuksen tulevaisuudenkuvat tieteiskirjallisuudessa : Koulutus- ja tietoyhteiskunta -tutkimuksen osaraportti = Visions of education in science fiction (yhdessä Irma Hirsjärven kanssa, 1986)
Koulutus ja tietoyhteiskunta : opetushenkilöstön tulevaisuudenkuvat (yhdessä Pirkko Remeksen kanssa, 1986)
Tutkimus ja sen raportointi (1986)
Suomalaisen koulutuksen tulevaisuudenkuvat (1988)
Tutkimus ja sen raportointi (1992)
Tutki ja kirjoita (yhdessä Pirkko Remeksen kanssa, 1997)
Tutkimushaastattelu : teemahaastattelun teoria ja käytäntö (yhdessä Helena Hurmeen kanssa, 2000)
Lempeästi mutta lujasti : suomalaisia sanontoja ja arkiuskomuksia kasvatuksesta (yhdessä Leena Laurisen kanssa, 2004).

Lähteet 
 Kuka kukin on 2009.

Viitteet

Jyväskylän yliopiston professorit
Suomalaiset kasvatustieteilijät
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset professorit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
I predoni della steppa

I predoni della steppa (”Aron rosvot”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan itämaisaiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Tanio Boccia alias Amerigo Anton. Sen sankaria esittää Adriano Bellini alias Kirk Morris.

Juoni 
Tšingis-kaanin jälkeläinen Sandar sieppaa Yesen-kaanin tyttären Samiran, joka on luvattu pahan Althan-kaanin morsiameksi. Nuoret rakastuvat toisiinsa ja Sandar palauttaa Samiran isälleen. Samira lähetetään Althanille, joka hyökkää Yesenin valtakuntaan. Sandar lyö Althanin kaksintaistelussa, rakastavaiset saavat toisensa ja sankari perii kuolevan Yesen-kaanin valtakunnan.

Näyttelijät

Tuotanto 
I predoni della steppa on kuvattu Technicolor-väreissä ja Techniscope-laajakangastekniikalla Cinecittàn studioilla Roomassa. Tuottaja Luigi Rovere ja ohjaaja Tanio Boccia tekivät Adriano Bellinin kanssa samaan aikaan ja samoissa lavasteissa myös kolme muuta elokuvaa, Maciste alla corte dello zar, La valle dell’eco tonante ja Il dominatore del deserto.

Elokuva on vaatimattomasti toteutettu yksinkertainen, mutta melko viihdyttävä rutiiniseikkailu. Se on saatavilla hyvälaatuisena ranskalaisena DVD:nä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Italialaiset seikkailuelokuvat
Vuoden 1964 italialaiset elokuvat
Allinna

Allinna on Riihimäen ydinkeskustassa, Harjukylän kaupunginosassa sijaitseva kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennus. Erikoisessa kartanohuvilassa voi nähdä tanskalaista, saksalaista kuin italialaista vaikutetta. Allinnaa on luonnehdittu Riihimäen kauneimmaksi rakennukseksi. Allinnaa on historiansa aikana käytetty moniin eri tarkoituksiin. Se on palvellut muun muassa yksityiskotina, mormonikirkkona, näyttelytiloina ja musiikkiopistona. Rakennus on ollut myös terveyskeskuksen hallinnon käytössä, ja siellä on aikoinaan sijainneet myös kaupungin koulu- ja kulttuuritoimistot.

Historia 
Allinnan rakennutti kauppalanjohtaja Anders Rudolf Gestrin (1874–1947) asunnokseen vuonna 1919 arkkitehti Oiva Kallion suunnitelmien mukaan. Alun perin kaupungin vesitornille varattu paikka miellytti Gestriniä, ja hän päätti rakennuttaa Allinnan tälle paikalle, vaikkakin paikan valtaamisesta syntyikin kunnallishallinnossa nurinaa. Gestrin nimesi rakennuksen vaimonsa Alinan (lempinimeltään Alli) mukaan Allin linnaksi.

Nimi on sittemmin kansan suussa muotoutunut Allinnaksi. Talouslama ajoi Gestrinin konkurssiin, ja hän myi vuonna 1933 Allinnan veturinkuljettaja Bruno Konstantin Hakolalle, joka perusti siihen hotelliravintolan yhdessä Anna-vaimonsa kanssa ja kyseessä oli Riihimäen ensimmäinen ravintola, jolla oli ulkoilmaterassi. Hotelliravintolan toiminta loppui huhupuheiden mukaan kateellisten hausjärveläisten kanteluun alkoholin kanniskelusta sulkemisajan jälkeen. Seuraavaksi Allinnan osti säveltäjä Felix Krohn, joka vuokrasi rakennuksen ravintolakäyttöön virolaiselle kosmopoliitille Lola Larvalalle. Sodan jälkeen Allinna oli seudun ainoa tanssiravintola ja siellä järjestetyt vappu- ja ylioppilasjuhlat tunnettiin riehakkuudestaan.

Larvaloiden lopetettua toimintansa Allinnassa vuonna 1959 rakennuksen kohtalosta käytiin pitkä taistelu, kunnes se korkeimman oikeuden päätöksellä siirtyi Riihimäen kaupungin omistukseen. Tämän jälkeen Allinna peruskorjattiin ja sinne avattiin vuonna 1965 Suomen lasimuseon näyttelytilat sekä musiikkiopisto. Lasimuseo muutti Allinnasta vuonna 1980 nykyiselle paikalleen ja musiikkiopisto teki samoin vuonna 1987. Sen jälkeen hallintokäytössä palvellutta ja rapistunutta rakennusta kunnostettiin osittain vuonna 1990 ja seuraavana vuonna Allinnassa avattiin vaihtuvien näyttelyiden galleria, jonka yhteyteen avattiin muutama vuosi myöhemmin ravintola. Ravintola oli toiminnassa loppuvuoteen 2005 asti, jolloin se suljettiin tulipalon jälkeen.

Allinna siirtyi Jari Viidan yksityisomistukseen vuonna 2014. Allinnan rakentamisessa syntyneessä Allinnanmontussa toimii Riihimäen kesäteatteri.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Galleria Allinna, Häme-wiki

Riihimäen rakennukset ja rakennelmat
Vári (Sýros)

Vári () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sýroksen saarella ja kuuluu Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Poseidonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sýros-Ermoúpolin kunnan Poseidonían kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 584 (vuonna 2011).

Várin kylä sijaitsee Sýroksen kaakkoisrannikolla noin kuusi kilometriä saaren pääkaupungista Ermoúpolista etelään. Kylä on saaren toiseksi suurin asutus Ermoúpolin jälkeen. Vári muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Βάρης, Dimotikí Koinótita Váris), johon kuuluvat varsinaisen Várin kylän lisäksi kylät Azólimnos ja Mégas Gialós sekä saaret Áspro ja Náta. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 027.

Lähteet 

Etelä-Egean saarten kylät
Sýros-Ermoúpoli
SV Darmstadt 98

SV Darmstadt 98 on saksalainen jalkapalloseura Darmstadtista, Hessenistä. Se perustettiin toukokuussa 1898.

Kaudella 2021–2022 SV Darmstadtin edustusjoukkue pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, 2. Bundesliigassa. Seura on historiansa aikana pelannut Bundesliigassa neljä pelikautta vuosina 1978–1979, 1981–1982 ja 2015–2017.

Seuran lajivalikoimaan kuuluu nykyään jalkapallon lisäksi myös muun muassa yleisurheilu, koripallo ja pöytätennis.

Entisiä valmentajia 

 Torsten Frings
 Norbert Meier
 Dirk Schuster

Hessenin urheilu
Saksalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1898 perustetut urheiluseurat
Caproni Ca.135

Caproni Ca.135 Bergamaschi on italialainen keskiraskas kaksimoottorinen pommituskone. Konetyypistä kehiteltiin joitakin muunnelmia, kuten Tipo Peru ja Tipo Spagna, joka viittasi Espanjaan. Espanjaan vietiin kuitenkin vain seitsemän konetta. Perun ohella tätä konetyyppiä käytti Italian ilmavoimat eli tuolloinen Regia Aeronautica. Caproni Ca.135:n merkittävin sotilaskäyttö tapahtui mahdollisesti Unkarissa. Arviolta sata Unkarin ilmavoimien tämän tyypin konetta osallistui operaatio Barbarossaan. Koneet taistelivat vuodesta 1941 eteläisillä ja keskisillä Neuvostoliiton vastaisilla rintamilla.

Konetyypin enimmäisnopeus oli 440 km/h. Sen kantama oli kevyellä (550 kg) pommilastilla noin 2 000 km. Puolustusaseistuksessa olivat 3 × 12,7 mm:n konekiväärit. Enimmäispommikuorma oli 1 600 kg. Piaggion (P.XI RC.40) tai Fiatin valmistamat (A.80 RC.41) tähtimoottorit olivat 1 000 hv:n tehoiset (746 kW) kukin päätyypissä P.XI. Viimeinen kehitysmuunnos konetyypistä oli varustettu Alfa Romeo 135 RC.32 Tornado -moottoreilla. Sen teho oli 1 400 hv (1 44 kW). Huippunopeus oli 480 km/h.

Saman aikakauden konetyyppejä
Amiot 354
Bristol Blenheim
Dornier Do 17
Douglas B-18 Bolo
Tupolev SB-2

Lähteet 
Mondey, David: Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II, 2002 (ensipainos 1984, London, England, englanniksi) ISBN 0-7858-1363-2. (s. 35–36)

Viitteet

Aiheesta muualla 
irwar.ru 
Ca.135, University Library of the University of Szeged, Unkari 

Capronin ilma-alukset‎
Italialaiset pommikoneet
1930-luvun pommikoneet
Prince Moulay Abdellah Stadion

Prince Moulay Abdellah Stadion on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Marokon pääkaupungissa Rabatissa. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1983 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 52 000. Stadionilla pelataan pääosin jalkapalloa, mutta siellä voidaan myös järjestää yleisurheilukilpailuja.

Aiheesta muualla 
 Stadionin kuvia World Stadiums -sivustolla

Jalkapallostadionit
Malesian intialaiset

Malesian intialaiset ovat Malesiassa asuvia intialaisia. He kuuluvat useampiin eri etnisiin ryhmiin, kuten tamileihin, malajalameihin, teluguihin ja punjabeihin. Tamilit muodostavat heistä suurimman yksittäisen ryhmän. Kielenään Malesian intialaiset puhuvat tamilia sekä muita intialaisia kieliä. Suurin osa heistä on hinduja. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan intialaiset muodostivat 7,3 % Malesian väestöstä.

Asuinalue ja määrä

Vuoden 2010 väestönlaskennassa intialaiset muodostivat 7,3 % Malesian kansalaisista. Historiansa takia suurin osa Malesian intialaisista asuu Malesian osavaltioissa, joissa oli aikanaan brittien plantaaseja, kuten Selangorissa, Negri Sembilanissa ja Johorissa. Heitä löytyy kuitenkin myös muista osavaltioista. Plantaasit säilyttivät tärkeän taloudellisen aseman intialaisten keskuudessa pitkään, mutta etenkin 1980-luvulta alkaen suuri osa heistä on muuttanut kaupunkeihin. Maaseutuväestön osuus tippui vuoden 1970 lukemasta 65 % lukemaan 30 % vuoteen 2000 mennessä.

Vuonna 2000 eri intialaisia etnisiä ryhmiä oli Malesiassa seuraavasti: Intian tamilit 1 396 480 (87,6 %), malajalamit 35 809 (2,3 %), telugut 38 993 (2,4 %), sikhit 33 231 (2,1 %), punjabit 23 147 (1,5 %), muita intialaisia 41 477 (2,6 %), pakistanilaisia 11 313 (0,7 %), bangladeshilaisia 2 951 (0,2 %), Sri Lankan tamilit 8 735 (0,5 %) ja sinhalit 1 641 (0,1 %).

Historia
Intialaisia kauppiaita tuli nykyisen Malesian alueelle jo 1300-luvulla. Heidän mukanaan alueelle tuli myös islam. Osa varhaisista muuttajista avioitui paikallisiin hallitsijasukuihin ja saavutti merkittävän aseman. Suuremmissa määrin intialaisia tuli kuitenkin vasta 1800-luvulta lähtien ja etenkin 1900-luvun alussa. Heitä toivat alueelle tuolloiset siirtomaaisännät britit työskentelemään kumiplantaaseille. Vuosina 1911-1930 Malesiaan tuli vuosittain noin 90 000 intialaista. plantaasityöntekijöiden ohella maahan tuli intialaisia asiantuntijoita, lääkäreitä ja opettajia. Vaikka intialaisia on huomattavasti vähemmän kuin malaijeja ja kiinalaisia, heillä on huomattava asema maan politiikassa. Malaysian Indian Congress eli MIC on intialaisten asioita ajava poliittinen puolue.

Kulttuuri

Tamilin kielen ja muiden intialaisten kielten ohella miltei kaikki Malesian intialaiset osaavat puhua ja kirjoittaa myös malaijia. Huomattava osa osaa myös kiinaa. Suurin osa intialaisista on hindulaisuus, mutta osa kuuluu muihin uskonnollisiin ryhmiin, kuten sikheihin, buddhalaisiin, muslimeihin ja kristittyihin. Kaksi merkittävää intialaisten Malesiassa viettämää juhlapäivää ovat Diwali ja Thaipusam.

Lähteet

Intialaiset
Lisbet

Lisbet tai Lisbeth on naisen etunimi, Elisabet-nimen lyhentynyt muoto. Muodossa Lisbet nimi on käytössä pääasiassa Skandinavian maissa, muodossa Lisbeth varsinkin Saksassa.

Suomessa nimi Lisbet on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 706 ja Lisbeth noin 1 150 henkilölle. Lisbetin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 19. marraskuuta.

Tunnettuja Lisbetejä ja Lisbethejä 

 Lisbeth Berg-Hansen (s. 1963), norjalainen poliitikko ja ministeri
 Lisbeth Landefort (s. 1925), itävaltalais-suomalainen teatteri- ja oopperaohjaaja
 Lisbeth Movin (1917–2011), tanskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
 Lisbeth Pahnke (s. 1945), ruotsalainen ponikirjojen kirjoittaja
 Lisbeth Palme (1931–2018), ruotsalainen lastenpsykologi ja pääministeri Olof Palmen leski
 Lisbet Puttonen (s. 1970), suomalainen poliitikko, Vapauspuolueen puheenjohtaja
 Lisbeth Trickett, o.s. Lenton (s. 1985), australialainen uimari, olympiavoittaja ja maailmanmestari

Kuvitteellisia Lisbetheja 

 Lisbeth Salander, hakkeri ja vartiointiliikkeen tutkija Stieg Larssonin Millennium-trilogiassa ja siihen perustuvissa elokuvissa

Lähteet 

Etunimet
Urmijärvi

Urmijärvi on Satakunnassa Eurassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistöön Isosuonojan valuma-alueeseen.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja sen pituus on noin 500 ja leveys 270 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä Koisonoja, joka yhtyy Koumanojaan heti Auvaisen pohjoispuolella ja se puolestaan Vilimussuonojaan.

Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja se on puoliksi ojitettua suota ja metsäistä moreenimaata. Kaakkoisrannalla on loma-asuntoja. Pohjoisranta rajautuu peltoon. Viereisestä Auvoljärvestä laskee lyhyt suo-oja Urmijärveen. Järvien pinnan korkeuserot ovat vain 30 senttimetriä. Järville pääsee Lapin ja Honkilahden yhdistävältä seututieltä 210.

Luonto 
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, jotka on alkuperäinen laji, sekä ankerias, joka on istutettu laji. Kaakossa nousee 40 metriä ylemmäksi Pärkänvuori.

Luonnonhistoriaa 
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 3580–3480 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 3400–3300 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 40,7 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.

Historia 
Vuoden 1849 Euran pitäjänkartassa "Eura Socken 1849" Umrijärven nimi on kirjoitettu "Wähä Avuljärvi".

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Digitaaliarkisto: Auvaisten Isojaon kartta ja jakokirja, 1785-1785 (A13:1/2-6), Urmijärven kartta
 Digitaaliarkisto: Auvaisten N:o 1-3, Isojaonjärjestely, kartta ja asiakirjat 1898-1898 (A13:1/12-24), Urmijärven kartta

Lapinjoen vesistö
Hinnerjoen järvet
Fiskarsin Panimo

Fiskarsin Panimo, aiemmin Rekolan Panimo ja virallisesti Malty-J Oy, on suomalainen pienpanimo, jonka toiminta alkoi kesällä 2012. Panimon vuosituotanto on noin 100 000 litraa olutta. Panimon perustivat Jari Leinonen ja Juha Kuronen. Panimo sijaitsee Fiskarsin ruukissa.

Lähteet

Suomalaiset pienpanimot
Raasepori
Lauri Hollmén

Lauri Hollmén (8. tammikuuta 1935 Uskela – 10. toukokuuta 2020 Salo) oli suomalainen arkkitehti ja tietokirjailija, joka on tehnyt historiakirjoja Salosta.

Arkkitehtinä hän on suunnitellut Salon kirjastotalon ja Salon taidemuseo Veturitallin. Hän toimi Salon kaupunginarkkitehtina 1961–1998 ja veti omaa arkkitehtitoimistoaan 1956–1986.

Tuotanto
 Kadonnutta Saloa (2005) Kustantaja Salon Seudun Sanomat
 Salon Lukkarinmäki (2007) (yhdessä Esa Jyrkkiön ja Reijo Nordellin kanssa) Kustantaja Salon kaupunki
 Kaupungintalo Kuninkaantien varrelle: korttelin historiaa (2011)
 Salon sillankorvan kauppapaikan vuosisataisia vaiheita (2014) yhdessä Esa Jyrkkiön ja Reijo Nordellin kanssa

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lauri Hollménin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (digilehden tilaajille)

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Kauklaistenjärvi

Kauklaistenjärvi  tai Kauklainen  on Lapissa Raumalla Satakunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 67,4 hehtaaria ja sen pituus on 6,9 kilometriä ja leveys 1,1 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 4,3 kilometriä pitkä Saarnijärveen laskeva Haaronjoki.

Järven rantaviiva on 6,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoon rajoittuvaa suota tai ruohikkoista joutomaata. 1920-luvulla järven vedenpintaa alennettiin 60 senttimetriä. Järven nykyinen keskisyvyys on vain 0,7 metriä.

Luonto 

Järven vedenlaatu on tyydyttävä ja ravinnepitoisuudet ovat varsin korkeat. Suurin kuormittava tekijä ovat ympäröivien peltojen valumavedet, mutta läheinen turvetuotantoalue kuormittaa osaltaan järveä. Yhdessä edellisten seikkojen kanssa järven mataluus on aiheuttanut happivajetta. Järvi on valtakunnallisesti merkittävä lintujärvi.

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.

Kunnostussuunnitelmat 
Järven ranta-asukkaat ja maanomistajat ovat Kauklaisten kyläyhdistyksen kautta hakeneet kunnostuslupaa. Vuonna 2003 ympäristölupavirasto myönsi luvan nostaa järven vedenpintaa kahdeksan senttimetriä, mutta vuonna 2005 Vaasan hallinto-oikeus kumosi luvan. Vesikasvillisuutta saa kuitenkin niittää edelleen.

Historia 
Ensimmäinen järvenlasku on varmaan tehty 1800-luvulla, mutta siitä ei ole muuta tietoa kuin, että se koski myös viereistä Kirvelänjärveä. Mikäli Yli-Kierin järvi tarkoittaa Kauklaistenjärveä, on sille tehty  järvenlasku ennen vuotta 1796. Sitä on sittemmin jatkettu vuonna 1920, kun talollinen Karl Hunsala ja hänen kumppaninsa hakivat lupaa suorittaa järvellä järvenlasku. Lupa siihen saatiin vuonna 1921. Kun vertaa järven nykyistä rantaviivaa vuoden 1856 Kalmbergin kartaston rantaviivaan, huomaa avosoiden ja rantaniittyjen seuraavan järven entisiä rantoja.

Lähteet

Viitteet 

Lapin (Rauma) järvet
Lapinjoen vesistö
Saarnijärvi (Rauma)

Saarnijärvi on Lapissa Raumalla Satakunnassa  sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 60 hehtaaria ja sen pituus on 2,2 kilometriä ja leveys 4,2 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta jatkaa järven läpi virtaava Lapinjoki.

Järven rantaviiva on 3,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoon tai moreeni- ja kalliopaohjaiseen maastoon rajautuvaa kosteikkoa.

Luonto 
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.

Historia 
Osana Lapinjoen perkausta aleni myös Saarnijärven pinta. Näitä toimenpiteitä varten tehtiin anomus laskea järven vedenpintaa vuonna 1827.

Kulttuuriympäristö
Järven pohjoisrannalla sijaitsee Unescon maailmanperintökohde Sammallahdenmäki.

Lähteet 

Lapinjoen vesistö
Lapin (Rauma) järvet
Karlóvasi

Karlóvasi () on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Dytikí Sámoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Καρλοβασίων, Dimotikí Enótita Karlovasíon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Sámoksen saarella, Sámoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 9 855 ja varsinaisen Karlóvasin kaupungin (virallisesti Néo Karlóvasi, Νέο Καρλόβασι) väkiluku 6 708 (vuonna 2011). Karlóvasi on Dytikí Sámoksen kunnan kuntakeskus.

Karlóvasi on Sámoksen saaren toiseksi suurin keskus pääkaupunki Sámoksen jälkeen. Kaupunki sijaitsee saaren pohjoisrannikolla noin 35 kilometriä pääkaupungista länteen. Karlóvasin kunnallisyksikkö käsittää saaren koko luoteisosan.

Karlóvasi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Sámoksen kunnaksi yhdessä Marathókampoksen, Pythagóreion ja Vathýn kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Dytikí Sámoksen kuntaa.

Karlóvasi on eräs Sámoksen turistialueista ja sen lähellä on useita suosittuja rantoja. Kunnallisyksikön länsilaidalla sijaitsevat muun muassa Megálo Seïtánin ja Mikró Seïtánin rannat. Kaupungissa toimii yksi Egean yliopiston yksiköistä (osa luonnontieteellistä tiedekuntaa).

Kunnallisyksikön osat 

Karlóvasin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Δημοτική Ενότητα Καρλοβασίων. Karlóvasin kunnallisyksikön verkkosivut. 

Dytikí Sámos
Pohjois-Egean saarten entiset kunnat
Pohjois-Egean saarten kaupungit
Arkoí

Arkoí (; myös Arkí) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoí-saarten pohjoispuolella ja Pátmoksesta koilliseen. Saaren pinta-ala on 6,697 km² ja asukasluku 44 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

Saarella on Arkoín kylä. Samaan saarien rykelmään kuuluvat myös saaret Argeloússa, Aváptistos, Kalóvolos, Kómaros, Makronísi, Márathos, Psathonísi, Smyneronísi, Spoláto eli Spathathonísi, Strongyló, Tsoúka ja Tsoukáki, joista Arkoín lisäksi vain Márathos on asuttu.

Lähteet 

Dodekanesia
Etelä-Egean saarten kylät
Pátmos
Suomen Mallaswhiskyseura

Suomen Mallaswhiskyseura ry on perustettu vuonna 1998, ja se on Suomen ensimmäinen rekisteröity whiskyseura. Seuran kotipaikka on Helsinki, mutta sen toiminta on laajentunut ympäri Suomea.

Seuran tavoitteena on edistää erityisesti skotlantilaista mallasviskikulttuuria Suomessa. SMWS kerää tietoa mallaswhiskyistä, niiden valmistuksesta, käyttötavoista, historiasta, tislaamoista, raaka-aineista sekä henkilöistä, jotka ovat merkittävästi vaikuttaneet whiskykulttuurin kehittymiseen.

Suomen Mallaswhiskyseura levittää whiskytietoisuutta erilaisin tiedottein ja tilaisuuksin sekä järjestää viskitastingtilaisuuksia niin jäsenilleen kuin laajemmalle yleisölle.

Suomen Mallaswhiskyseuran alaisuuteen kuuluu useita paikallisklubeja. Paikallisklubin perustamiseen tarvitaan vähintään viisi SMWS ry:n jäsentä. Paikallisklubeja toimii Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kotkassa, Kuopiossa, Lahdessa, Mikkelissä, Pieksämäellä, Pietarsaaressa, Raahessa ja Tampereella. Myös Helsingin Ruoholahdessa toimii oma paikallisklubi.

Suomen Mallaswhiskyseuran presidenttinä toimii Mika Jansson. Suomen Mallaswhiskyseuran entinen presidentti Antti Tuuralan ylläpitää Virtuaalinen viskikaappi –sivustoa, jonka keskusteluforumilla myös seuran jäsenet ovat aktiivisia. Itse keskustelufoorumi on kuitenkin riippumaton Suomen Mallaswhiskyseurasta.

Lähteet 
Suomen Mallaswhiskyseuran kotisivut
http://www.viskikaappi.net/

Juomakulttuuri
Terence Rattigan

Sir Terence Mervyn Rattigan (10. kesäkuuta 1911 – 30. marraskuuta 1977) oli brittiläinen näytelmäkirjailija. Hän oli yksi suosituimmista 1900-luvun puolivälin brittiläisistä näytelmäkirjailijoista ja hänet näytelmänsä käsittelevät usein ylemmän keskiluokan elämää. Hänen tunnettuihin näytelmiinsä kuuluvat muun muassa The Winslow Boy (1946, elokuvana Tapaus Winslow 1948), The Browning Version (1948, elokuvana Miehen varjo 1951), The Deep Blue Sea (1952, elokuvana Syvänsininen meri 2011) ja Separate Tables (1954, elokuvana Eri pöydissä 1958).

Terence Rattigan oli homoseksuaali. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden 1958 huolimatta hänen seksuaalisuutensa herättämistä huolenaiheista, mutta lyötiin ritariksi vasta 1971.

Katso myös 
 Ross (näytelmä)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Terence Rattigan -verkkosivut  Terencerattigan.co.uk 
 University of Bristol: Theatre Archive Bris.ac.uk 
 Terence Rattigan plays: timeline and synopsis Telegraph.co.uk 

Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Brittiläiset näytelmäkirjailijat
NCIS: New Orleans

NCIS: New Orleans on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka on luonut Gary Glasberg. Sarja on NCIS Rikostutkijoiden (2003–) spin-off, ja sarjan luoja toimii myös pääsarjan tuottajana. Sarja on toinen alkuperäisestä NCIS-rikossarjasta tehty spin-off: ensimmäistä spin-offia, NCIS: Los Angeles -nimistä sarjaa, on tehty tähän mennessä kolmetoista tuotantokautta.

NCIS: New Orleansin tapahtumat sijoittuvat New Orleansiin. Sarja kertoo NCIS-yksiköstä, joka selvittää laivastoon ja merijalkaväkeen liittyviä rikoksia. Yksikköä johtaa erikoisagentti Dwayne Pride (Scott Bakula).

Sarjaa alettiin esittää Yhdysvalloissa CBS:llä 23. syyskuuta 2014. Sarjan avausjakso esitettiin tiistai-iltana pääsarjan jälkeisellä ohjelmapaikalla, ja se keräsi 17,2 miljoonaa katsojaa. Kun sarjaa oli esitetty viisi jaksoa, kanava ilmoitti esittävänsä siitä kokonaisen tuotantokauden. Suomessa sarjan esitys aloitettiin Subilla 19. marraskuuta 2014. Subin emokanava MTV3 esitti sarjan 1. tuotantokauden uusintana kesällä 2015. Uusi 2. tuotantokausi alkoi MTV3:lla 22. maaliskuuta 2016 ja 3. tuotantokausi alkoi 21. helmikuuta 2017.

Suomessa sarjaa on esitetty MTV3, Sub ja Ava -kanavilla.

NCIS: New Orleans on tähän mennessä ensimmäinen NCIS-sarja, joka on lopetettu. CBS päätti vuonna 2021 lopettaa sarjan seitsemännen tuotantokauden jälkeen, kun katsojaluvut olivat pitkään jatkaneet putoamistaan.

Näyttelijät

Päärooleissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sarjan viralliset kotisivut
 Sarjan suomalaiset kotisivut

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Aki Viitasaari

Aki Petteri Viitasaari (s. 1971) on suomalainen kaupunginjohtaja. Hän on aiemmin ollut Akaan kaupunginjohtaja ja sitä ennen Pyhäjärven kaupungin hallintojohtaja. Akaan valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa vuonna 2007 hän sai 40 ääntä 62:sta. Vaali jouduttiin uusimaan virheellisen menettelyn takia, ja uudestaan äänestettäessä Akaan kaupunginjohtajasta Viitasaari sai 44 ääntä. Koulutukseltaan Viitasaari on hallintotieteiden maisteri.

Akaan valtuusto irtisanoi 31. toukokuuta 2017 Viitasaaren luottamuspulan vuoksi. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi Viitasaaren tekemän valituksen ja vahvisti siten Hämeenlinnan hallinto-oikeuden antaman päätöksen laillisuuden.

Lähteet 

Suomen kunnanjohtajat ja pormestarit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Murdoch

Murdoch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Andrew Murdoch (s. 1978), brittiläinen Formula 1 -tallin insinööri
 Anna Murdoch Mann (s. 1944), skotlantilais-australialainen kirjailija
 David Murdoch (s. 1978), skotlantilainen curling-pelaaja
 Don Murdoch (s. 1956), kanadalainen jääkiekkoilija
 Iris Murdoch (1919–1999), irlantilais-englantilainen kirjailija
 Richard Murdoch (1907–1990), brittiläinen näyttelijä
 Ross Murdoch (s. 1994), brittiläinen uimari ja maailmanmestari
 Rupert Murdoch (s. 1931), australialais-yhdysvaltalainen mediayhtiöiden toimitusjohtaja
 William Murdoch (1754–1839), skotlantilainen insinööri
 William Murdoch (1823–1887), kanadalainen runoilija
 William Gordon Burn Murdoch (1862–1939), skotlantilainen taidemaalari, matkakirjailija ja tutkimusmatkailija
 William Murdoch (1873–1912), englantilainen merimies, RMS Titanicin perämies
 William Murdoch (1888–1942), australialainen pianisti
 William Murdoch (1904–1984), yhdysvaltalainen poliitikko

Kuvitteellisia henkilöitä 
 William Murdoch, poliisietsivä Maureen Jenningsin romaaneissa sekä tv-sarjassa Murdochin murhamysteerit
 Murdoc, MacGyverin arkkivihollinen tv-sarjassa Ihmemies MacGyver
 Mr. Murdock, Eddie Mayehoffin roolinimi, Jerry Lewiksen elokuvassa Vaarattomia vakoilijoita
 Murdoch (nimi käännetty suomeksi Markus), hahmo televisiosarjassa Tuomas Veturi
 Jason Murdoch, James Redmondin roolinimi televisiosarjassa Kymppikerho

Katso myös
 George Murdock, yhdysvaltalainen kansatieteilijä
Leonardo Bittencourt

Leonardo Bittencourt (s. 19. joulukuuta 1993 Leipzig) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2019–2020 Bundesliigassa pelaavaa Werder Bremeniä lainalla saman sarjan TSG 1899 Hoffenheimista.

Ammattilaisura 
Bittencourt on Energie Cottbusin kasvatti, ja teki debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa 2. Bundesliigassa keväällä 2011. Hän pelasi Cottbusissa 29 liigaottelua ja teki kaksi maalia. Kesällä 2012 Bittencourt siirtyi Borussia Dortmundiin arviolta kolmen miljoonan euron siirtosummalla.

Dortmundissa Bittencourt jäi kuitenkin vähälle peliajalle: hän pelasi Bundesliigassa viisi ottelua, joissa teki yhden maalin, ja Mestarien liigassa hän pelasi yhdessä ottelussa kaksi minuuttia. Seuraavana kesänä seura myi hänet Hannover 96:lle, samalla kolmen miljoonan euron summalla kun BVB oli hänet edellisenä kesänä ostanut. Sopimukseen sisältyi kuitenkin Dortmundille noin kuuden miljoonan euron takaisinosto-optio. Hän pelasi Hannoverissa 57 bundesliigaottelua, joissa teki viisi ja syötti kahdeksan maalia.

Bittencourt siirtyi Kölniin 2,5 miljoonalla eurolla kesällä 2015. Hän pelasi seurassa kolmen kaiden aikana 67 liigaottelua, joissa teki 11 maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Eurooppa-liigan neljässä ottelussa hän alusti kaksi maalia. Hän siirtyi Hoffenheimiin kuudella miljoonalla eurolla kesällä 2018. Avauskaudellaan hän teki 21 bundesliigaottelussa yhden maalin ja syötti kolme. Mestarien liigan kolmessa ottelussa hän syötti yhden maalin. Hän pelasi kauden 2019–2020 ensimmäisen liigaottelunsa Hoffenheimissa mutta siirtyi syyskuun alussa lainalle saman sarjan Werder Bremeniin.

Muuta 
Bittencourtin isä, brasilialainen Franklin Bittencourt on myös entinen ammattilaisjalkapalloilija. Myös Leonardolla on Brasilian kansalaisuus, ja teoriassa hän pystyisi aikuisten tasolla pelaamaan Saksan maajoukkueen sijaan Brasilian Seleçãossa. Bittencourt on pelannut Saksan nuorisomaajoukkueissa mutta yhtään A-maaottelua hänellä ei ole tilillään. Hän pelasi Saksan kaikki neljä ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Kang Ling

Kang Ling (; s. 14. maaliskuuta 1997 Jiangsu) on kiinalainen moottoriurheilija. Ling aloitti uransa Karting-sarjoista vuonna 2004. Vuonna 2012 hän voitti Aasian Kartingin Senior-luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Ling kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa saavuttaen 11 pistettä. Vuonna 2014 Ling ajoi kuusi kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa Koiranen GP:n kuljettajana saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän on kilpaillut Britannian Formula 3, Saksan Formula 3 ja GP3-sarjoissa. Vuonna 2015 Ling kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttamatta pisteitä.

GP3-tulokset 

Kiinalaiset autourheilijat
Vuonna 1997 syntyneet
GP3-kuljettajat
Elävät henkilöt
Kaupungin juuret

Kaupungin juuret on Otto Karvosen tekemä tilateos Kampin metroaseman laituritason katossa Helsingissä. Teos julkistettiin 24. syyskuuta 2013.

Helsingin taidemuseon tilaama veistoskokonaisuus koostuu seitsemästä eri osiosta. Teoksessa on yhteensä 735 kylttiä, joiden vahvuus on 3 mm. Kyltit ovat kiiltoanodisoitua alumiinia ja ne on asetettu laituritason kattoon seitsemäksi kidemäiseksi muodostelmaksi. Kylttien leveys on 15 cm ja pituus vaihtelee 70 –140 cm.

Kylteissä olevat nimet on valittu satunnaisesti Suomessa ja muualla maailmassa olevista paikoista, joista nykyhelsinkiläiset ovat kotoisin. Kyltit osoittavat suoraan maapallon lävitse nimessä olevaan paikkaan. Paikka on määritelty Helsingin yliopiston maantieteen laitoksella. Kyltit on valaistu kohdevaloilla kahdesta tai kolmesta suunnasta.

Kylttiryppäät ovat metallisen virtaviivaisia ja tahrattoman kiiltäviä. Teos vaikuttaa elegantilla, arkkitehtonisella tyylikkyydellään.. Kaupungin juuret -teosta voi luonnehtia todella onnistuneeksi "site spesific" -teokseksi.

Veistosrykelmä liittää muualta tulleiden helsinkiläisten syntymäpaikat yhtenäisiksi ryhmiksi vahvistaen näin kaupunkilaisten yhteisöllisyyttä. Teos sivuaa myös kaupungin väestötutkimukseen ja identiteettiin liittyviä kysymyksiä.

Otto Karvonen opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä 1996 - 2000 ja suoritti maisteriopinnot Sanberg Instituutissa Amsterdamissa 2000 - 2002. Hän on tullut tunnetuksi performansseista, tilapäisistä veistoksista ja installaatioista. Kaupungin juuret on taiteilijan ensimmäinen pysyvä julkinen taideteos Helsingissä.

Lähteet 

Helsingin metron taideteokset
Sirenan kielet

Sirenan kielet on Riikka Purosen tekemä veistos Myllypuron metroaseman edustalla Helsingissä. Neljästä pronssipallosta ja niitä hieman korkeammalle nousevasta simpukkaveistoksesta koostuva teos on pystytetty graniittijalustalle. Palloja voi pyörittää, jolloin niistä lähtee ääntä. Veistos julkistettiin 1. heinäkuuta 2004.

Sirenan kielet on saanut vaikutteita uskonnollisissa rituaaleissa käytetyistä rukousmyllyistä, joiden sisään laitetaan pyhiä tekstejä ja niitä pyöritetään.

Lähteet 
 

Helsingin metron taideteokset
Artism, Crash ja Space

Artism, Crash ja Space ovat Henry Pullan ja Kimmo Hela-aron tekemiä graffititeoksia Kontulan metroaseman laituritasolla Helsingissä. Metroradan taustaseinään kiinnitetyt teokset on maalattu erillisille paneeleille. Teokset on tehty vuonna 1988.

Lähteet 
 

Helsingin metron taideteokset
Lokossa

Lokossa on kaupunki Beninissä. Se kuuluu Monon departementtiin. Lokossa tarkoittaa ”irokon alla”. Iroko on keski-afrikkalainen puulaji. 

Lokossassa asui 104 428 asukasta vuonna 2013. Yhteensä pinta-alaa Lokossalla on noin 260 km². Väestöntiheys on 402 asukasta yhtä neliökilometriä kohden. Lokossassa puhutaan ranskan kieltä.

Lähteet

Beninin kaupungit
Luettelo vuosina 1965–1996 numeroiduista kolminumeroisista maanteistä

Luettelo vuosina 1965–1996 numeroiduista kolminumeroisista maanteistä.

Uudenmaan tiepiiri

Turun tiepiiri

Hämeen tiepiiri

Kymenlaakson maakunta

Etelä-Karjalan maakunta

Etelä-Savon tiepiiri

Pohjois-Karjalan tiepiiri

Pohjois-Savon tiepiiri

Keski-Suomen tiepiiri

Vaasan tiepiiri

Keski-Pohjanmaan tiepiiri 
7153 kilpi sijaitsee Runsorissa tien mutkassa jossa sijaitsee useita asuntoja ja suoraan 204 asuntojen päällä lentokentän ja teollisuusalueen välissä lähellä hyviä kulkuyhteyksiä

Oulun tiepiiri

Kainuun tiepiiri

Lapin tiepiiri

Väliaikaiset tienumerot

Lähteet 

Suomen tiet
Kari Sajavaara

Kari Antero Sajavaara (18. tammikuuta 1938 Pieksämäki – 24. lokakuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen englantilaisen filologian tohtori ja soveltavan kielentutkimuksen professori. Hän teki pitkän uran Jyväskylän yliopiston englannin kielen laitoksessa, kunnes siirtyi vuonna 1996 Soveltavan kielentutkimuksen keskuksen johtajaksi. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 2003.

Sajavaara teki lisensiaatintutkintonsa 1965 ja väitteli tohtoriksi 1967 Helsingin yliopistossa. Hän toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina vuoteen 1969, jolloin hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon, jossa hän teki 37 vuoden mittaisen uran, vuodesta 1979 alkaen professorina. Hän vieraili tutkijana Johns Hopkinsin yliopistossa Yhdysvalloissa 1992 ja Macquarie-yliopistossa Australian Sydneyssä 1994.

1970-luvulla Sajavaara oli mukana perustamassa valtakunnallista kielikeskusjärjestelmää, Korkeakoulujen kielikeskusta (nyk. Soveltavan kielentutkimuksen keskus) ja Soveltavan kielentutkimuksen kesäkoulua. 1990-luvulla hän vaikutti yleisten kielitutkintojen ja Dialang-itsearviointivälineen kehittämiseen.

Kari Sajavaara toimi Jyväskylän yliopiston vararehtorina 1982–1991 ja humanistisen tiedekunnan dekaanina 1996–2002. Hänet muistetaan arvokkaasta työstä alan tutkijakoulutuksen ja Langnetin hyväksi. Hän oli European Language Councilin perustajajäsen.

Sajavaara oli mukana suomalais-puolalaisissa yhteistyöjärjestöissä.

Kari Sajavaaran puoliso oli vuodesta 1962 kielitieteilijä, lehtori Paula Sajavaara (o.s. Ryynänen). Heillä on kaksi lasta, joista tytär Anu Sajavaara toimii valtakunnansovittelijana elokuusta 2022 lähtien ja poika Timo Sajavaara hoitaa fysiikan professuuria Jyväskylän yliopistossa.

Julkaisuja
Imagery in Lawrence Durrell’s Prose (1975)
Spoken English: Perception and Production of English on a Finnish-English Contrastive Basis. (1977, J. Lehtosen ja A. Mayn kanssa)
Contrastive Papers (1977, J. Lehtosen kanssaa)
Soveltava kielitiede (1980)
Cross-Language Studies 1–2 (1983)
Applications of Cross-Language Analysis (1987)
Kielikoulutus Suomessa (Sauli Takalan kanssa 1998)
Kielenoppimisen kysymyksiä (toim. yhdessä Arja Piirainen-Marshin kanssa 1999)
Kieli, diskurssi ja yhteisö (toim. yhdessä Arja Piirainen-Marshin kanssa 2000)
Näkökulmia soveltavaan kielentutkimukseen (toim. yhdessä Arja Piirainen-Marshin kanssa 2000)
Yliopistojen opiskelijavalintojen arviointi (2002)
Kielikoulutus tienhaarassa (Sauli Takalan kanssa 2004)

Lähteet

Jyväskylän yliopiston professorit
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Suomalaiset kielitieteilijät
Suomalaiset professorit
Päijät-Hämeen Yrittäjät

Päijät-Hämeen Yrittäjät on Suomen Yrittäjien aluejärjestö. Se on Päijät-Hämeen alueen pienten ja keskisuurten yritysten ja yrittäjien edunvalvonta-, palvelu- ja yhteistoimintajärjestö. Se tarjoaa jäsenyrityksilleen neuvontaa, koulutusta, yhteistyökumppaneita ja taloudellisia etuja. Siihen kuuluu 11 paikallisyhdistystä ja noin 3 500 jäsenyritystä.

Paikallisyhdistykset
Asikkalan Yrittäjät
Hartolan Yrittäjät
Heinola Yrittäjät
Hollola Yrittäjät
Hämeenkosken Yrittäjät
Kärkölän Yrittäjät
Lahden Yrittäjät
Nastolan Yrittäjät
Orimattilan Yrittäjät
Padasjoen Yrittäjät
Sysmän Yrittäjät

Aiheesta muualla
Päijät-Hämeen Yrittäjien kotisivu

Suomalaiset yrittäjäjärjestöt
Päijät-Häme
Pohjolan Leijona

Pohjolan Leijona: Kustaa II Adolf ja Suomi 1611–1632 on historiateos, jonka on kirjoittanut historiantutkija Mirkka Lappalainen. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Siltala. Kuninkaan nimitys "Pohjolan Leijona" on peräisin Paracelsuksen ennustuksesta, jonka mukaan Pohjolan leijona "kukistaisi jumalattomat viholliset ja perustaisi uuden valtakunnan". 

Teos sai vuonna 2014 Tieto-Finlandia-palkinnon. Valinnan tehnyt dosentti Heikki Hellman sanoi palkinnon luovutuspuheessaan:

Eräässä haastattelussa Lappalainen kertoo, että aihepiiri oli hänelle tuttu jo gradusta lähtien. "Siksi kirja syntyi todella nopeasti. Halusin tehdä synteesin siitä ajasta, joka on tärkeä Suomen historian kannalta." Hän huomauttaa myös, että Kustaa II Aadolfia koskeva tutkimus väheni 1960-luvulla, kun valloitussodat eivät olleet korrekteja aiheita, vaan keskityttiin sosiaali- ja taloushistoriaan.

Teos kertoo Kustaa II Aadolfista ja Suomesta. Se kertoo, kuinka nuori kuningas otti valtakunnan itäisen osan, Suomen, hallintaansa. Tuolloin Suomi menetti paikallisen poliittisen identiteetin, ja Suomi liitettiin tiukemmin Ruotsiin. Teoksen keskiössä ovat sodat Venäjää ja Puolaa vastaan, ei 30-vuotinen sota, kuten yleensä Kustaa II Aadolfia käsiteltäessä.

Teos kertoo, kuinka osin keskiaikaisesta maasta rakentuu keskusjohtoinen ja pitkälti nykymuotoinen oikeusvaltio. Kuninkaan huomio kääntyy uuteen kohteeseen, eikä Suomi enää palaa Ruotsin valtakunnan keskiöön, vaan tehtäväksi jää suurvaltaa rakentavan armeijan rahoittaminen ja täydentäminen. Kritiikissään Kari Vainio (Turun Sanomat) toteaa itsekriittisesti, että "kirjoitusvirheeseen puuttumalla lukija osoittaa omaa pienuuttaan. En voi olla yhteen puuttumatta": Wallerstein, kun pitäisi olla Wallenstein.

Lähteet

Vuoden 2014 kirjat
Kirjat Suomen historiasta
Ruotsin historia
Suomalaiset historian tietokirjat
Asuinalue

Asuinalue tarkoittaa tiheään asuttua aluetta erityisesti kaupungissa tai kuntakeskuksessa. Kaupungin muita alueita voivat olla esimerkiksi teollisuus- ja liikealueet.

Katso myös 
Slummi
Naapurusto

Lähteet

Aiheesta muualla
Glukoosisiirappi

Glukoosisiirappi on teollinen tärkkelyssiirappi, jota valmistetaan esimerkiksi happo- tai entsyymikäsittelyn avulla tai keittämällä tärkkelyksen happamaksi tehtyä vesiseosta ylipaineessa.

Glukoosisiirappi valmistetaan maissitärkkelyksestä, riisistä, vehnästä, perunasta tai jostain muusta tärkkelyspitoisesta raaka-aineesta. Glukoosisiirappi sisältää  muun muassa glukoosia ja maltoosia.

Elintarviketeollisuus käyttää glukoosisiirappia mm. lisätäkseen elintarvikkeiden vedensitomiskykyä sekä estääkseen sokerin (sakkaroosin) kiteiden muodostumista.

Lähteet 

Mausteet
Makeutusaineet
E.dams-Renault

Renault e.dams Formula E Team on ranskalainen vuodesta 2014 asti Formula E -sarjassa kilpaillut talli. Tallin omistajina toimivat entinen Formula 1 -maailmanmestari Alain Prost sekä Jean-Paul Driot. e.dams-Renault on Formula E -sarjan historian menestynein talli kahdella valmistajien mestaruudellaan sekä yhdellä kuljettajien maailmanmestaruudella. 

Tallin kuljettajina on toiminut kaudesta 2014–2015 lähtien ranskalainen Nicolas Prost sekä sveitsiläinen Sébastien Buemi. Prost kilpailee numerolla 8 ja Buemi numerolla 9.

Historia 
Talli aloitti toimintansa e.dams-Renault -nimellä ja saavutti ensimmäisen voittonsa kun Sébastien Buemi ajoi Uruguayn ePrix'in voittoon kaudella 2014–2015. Nicolas Prost ajoi tallille toisen voiton Miamin ePrix'issä.

Talli voitti sarjan debyyttikaudella valmistajien maailmanmestaruuden. Kaudella 2015–2016 kuljettajina jatkoivat Prost ja Buemi, ja talli alkoi tehdä yhteistyötä Renault'n kanssa. Talli voitti sekä kauden 2015-2016 kuljettajien että valmistajien maailmanmestaruuden Sebastien Buemin voittaessa kuljettajien maailmanmestaruuden.

Seuraavaksi kaudeksi talli vaihtoi nimekseen Renault e.dams Formula E Team.

Tulokset

*  Kausi käynnissä. Lihavointi = Paalupaikka. Kursivointi = Nopein kierros.

Saavutukset

Lähteet

Aiheesta muualla
Tallin viralliset kotisivut

Formula E -valmistajat
Ranskalaiset autourheilutallit
 Formula E