joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mikkelin lentoasema

Mikkelin lentoasema  sijaitsee Mikkelissä noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Lentoasemaa ylläpitää Mikkelin kaupunki. European Executive Express lensi lokakuuhun 2005 asti arkipäivisin yhden edestakaisen lennon Helsingistä Mikkeliin, mutta nykyisin Mikkeliin ei ole säännöllistä kaupallista ilmakuljetusta. Suomen Ilmavoimat käyttävät Mikkelin lentoasemaa aktiivisesti miehistönkuljetuslentojen operoimiseksi. Erityisesti kesäisin lentoasemalla on kuitenkin vilkasta purjelento-, harrastuslento- sekä laskuvarjohyppytoimintaa. 

Lentoaseman kiitotie (11/29) on 1 702 metriä pitkä. Kiitotie 11 on varustettu myös ILS-mittarilaskeutumisjärjestelmällä.

Historia
Lentokentän suunnittelu aloitettiin vuonna 1932, ja lentokenttä rakennettiin 1930-luvun puolivälissä. Ensimmäinen lentokone laskeutui kentälle vuonna 1936. Lentoasema peruskorjattiin vuosina 1986–1987 kohonneiden matkustajamäärien takia, mutta 1990-luvulla lentoaseman käyttö laski huomattavasti ja Finnair lopetti lennot Mikkeliin vuonna 2000. Liikennöitsijänä toimi 1990-luvulla muun muassa Air Botnia.

Lentoyhtiöt ja kohteet
Nykyisin puolustusvoimat operoi Mikkelin lentoasemalle säännöllisesti. Mikkelin lentoasema palvelee myös tilauslentoja, HOSP-operaatioita, ja lentokoulutusorganisaatioita. Vuonna 2017 Lentokoulu Pirkanmaa Oy aloitti lentokoulutustoiminnan Mikkelin lentoasemalla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mikkelin lentoasema
Mikkelin lentoliikenteen historiaa 
Suomen ilmailukäsikirja – Mikkelin lentoasema

Lentoasema
Suomen lentoasemat
Tusku
Mikkelin liikenne
Keran rautatieasema

Keran rautatieasema (, ) on lähijunien asema Espoossa Karamalmin teollisuusalueella, Kilon ja Kauniaisten asemien välissä, noin 15 km:n päässä Helsingin päärautatieasemasta. Alueen lukuisat yritykset ovat käyttäneet raideliikennettä hyväkseen, joten Kerassa on ollut myös tavaraliikennettä. Tavaraliikenne kuitenkin hiljeni 1990-luvulla ja päättyi lopulta kesällä 2009.

Keran aseman läheisyydessä sijaitsevat muiden muassa AGA Oy:n 1960-luvun alussa rakennettu ja 1990-luvulla tyhjentynyt tehdasalue sekä Inex Partnersin logistiikkakeskus, jonka toiminnot siirtyivät Sipooseen vuoden 2018 loppuun mennessä. Tulevina vuosina Keran alueelle on tarkoitus rakentaa rautatiehen tukeutuva noin 14 000 asukkaan ja noin 10 000 työpaikan asunto- ja työpaikkakeskittymä. Asemakaavoitus valmistuu aikaisintaan vuonna 2019.

Asemalla pysähtyvät junat 
  (Helsinki–Kauklahti)
  (Helsinki–Kirkkonummi)
  (Helsinki–Karjaa yöjuna)
  (Helsinki–Siuntio)

Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.

Nimen historia 
Asema on saanut nimensä Kera Oy:n keramiikkatehtaasta, joka sijaitsi  n. 200 m silloisen seisakkeen pohjoispuolella. Rataa on myöhemmin oikaistu ja asema on silloin siirtynyt etelämmäksi. 1940-luvun lopussa tehtaan henkilökunnan määrä oli toista sataa. Yhtiö sai sitkeiden anomusten perusteella rautatiet perustamaan seisakkeen, joka helpotti sekä henkilökunnan työmatkoja että ympäristön asukkaiden liikkumista. Seisakkeen ainoa varuste oli aluksi tolpan päässä oleva nimikilpi KERA. Myöhemmin saatiin ratapölkyistä rakennettu laiturintapainen.

Tehdas on toiminut nimillä:
Viherlaakson Kattotiili Oy (1917),
Viherlaakson Saviteollisuus Oy (1919),
Grankullan Saviteollisuus Oy (1924),
Kera Oy (vuodesta 1936).

Kera Oy:n tuotevalikoimaan kuului kukkaruukkuja, talouskeramiikkaa (mm. vuokia,  karjalanruukkuja, kivivateja, teekannuja, ilmankostuttimia) koriste- ja taidekeramiikkaa (maljakoita, vateja). Raaka-aineena oli kotimainen punasavi, joka saatiin omalta alueelta tehtaan läheltä.

Kesällä 1945 tulipalo tuhosi yhtiön tuotanto-osastot. Sodanjälkeinen rakennustarvikepula hidasti jälleenrakennusta ja lisäsi kustannuksia. Syntynyt velkataakka esti yhtiön edelleen kehittämisen kiristyvässä kilpailussa. Tuotanto lopetettiin 1958 ja yhtiö purettiin. Myöhemmin esiintynyt toiminimi Kera Oy ei liittynyt mitenkään tähän keramiikan valmistajaan tai rautatieseisakkeeseen/-asemaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espoon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Kilo (Espoo)
Koivuhovin rautatieasema

Koivuhovin rautatieasema (, ) on lähijunien asema Kauniaisten ja Tuomarilan asemien välissä Kauniaisissa rantaradalla, välittömästi Espoon rajan tuntumassa noin 17 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta. Eteläinen Helsingin suunnan laituri on osittain Espoossa.

Alkuvuonna 1997 Koivuhovin asemaa siirrettiin puolisen kilometriä Tuomarilan aseman suuntaan Koivuhovintieltä Bredanportin kohdalle palvelemaan suunniteltua Ymmerstan asuinaluetta. Koivuhovintien kevyen liikenteen ylikäytävä suljettiin ja uuden asemapaikan kohdalle kaivettiin radan alikulku. Samalla asema siirtyi Espoosta Kauniaisten puolelle.

Asemalla pysähtyvät junat 

Pääkaupunkiseudun lähiliikenne:
  (Helsinki–Kauklahti)
  (Helsinki–Siuntio)
  (Helsinki–Kirkkonummi)
  (Helsinki–Kirkkonummi -yöjuna)

Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.

Lähteet 

Kauniaisten rakennukset ja rakennelmat
Uudenmaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Mankin rautatieasema

Mankin rautatieasema (, ) oli rautatieliikennepaikka Espoossa Kauklahden ja Luoman asemien välissä noin kilometrillä 25. Asema sijaitsi rantaradan varrella ja oli matkustajamääriltään pääkaupunkiseudun hiljaisin. Mankissa on puomeilla, varoitusvaloilla sekä -äänellä varustettu kevyen liikenteen tasoristeys sekä puinen asemalaituri ja katos, joita ei toistaiseksi ole poistettu aseman toiminnan päättymisen jälkeen.

Ratahallintokeskuksen mukaan Mankin asema ei nykymuodossaan täyttänyt henkilöliikennepaikan laatukriteereitä. Taholta ehdotettiin, että nykyisestä Mankin sekä Kirkkonummen puolella sijaitsevasta Luoman asemasta luovuttaisiin ja ne korvattaisiin yhdellä tai kahdella uudella pysähdyspaikalla, jotka rakennettaisiin esimerkiksi maankäytön kannalta suotuisammille paikoille. 

Erityisesti Mankin aseman lakkautusta puolsivat radan kunnon sekä linjauksen parantamiseen liittyvät seikat, samoin se, että huomattavasti vilkkaampi Kauklahden rautatieasema sijaitsee runsaan kilometrin päässä Mankin asemasta. Lisäksi Mankissa olevan tasoristeyksen poistaminen olisi ongelmallista matkustajien liikkuvuuden kannalta. Toisaalta aseman läheisyydessä on käynnissä useita rakennushankkeita, joiden valmistuttua alueen liikennemäärien arvioitiin kasvavan.

Seisakkeen pysähdykset päättyivät lopulta 27. maaliskuuta 2016, jonka yhteydessä perustettiin korvaava bussilinja 166B. Kirkkonummelle liikennöitiin raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.

HSL ilmoitti lokakuussa 2017, että Mankin seisaketta ei palauteta käyttöön, sillä seisakkeen käyttöönotto hidastaisi useimpien matkustajien matkaa. Lisäksi HSL:n mukaan käyttäjämäärät olivat aivan liian pieniä, jotta seisakkeen avaaminen kannattaisi.

Mankki on Suur-Kauklahteen lukeutuvaa haja-asutusaluetta. Siellä on muun muassa huoltoasema sekä kasvihuone ja aseman lähellä Lasilaaksossa yleisurheilukenttä. Mankin läpi virtaa Mankinjoki. 

Väylävirasto ilmoitti marraskuussa 2022, että Mankin kevyen liikenteen tasoristeys poistetaan saman vuoden marras–joulukuussa. Samalla myös puulaituri poistetaan ja alue aidataan. Tasoristeys on tekniikaltaan vanhentunut ja vikaherkkä, ja se kohdannut myös ilkivaltaa. Poistolla parannetaan turvallisuutta ja vähennetään häiriöitä tiheästi liikennöidyllä rantaradalla.

Lähteet 

Espoon historia
Espoon rautatieliikennepaikat
Uudenmaan lakkautetut rautatieliikennepaikat
Espoonkartano
Vantaankosken rautatieasema

Vantaankosken rautatieasema (, , ratakm 14+907) on lähijunien asema Vantaalla, noin 15 kilometriä Helsingin päärautatieasemalta pohjoiseen. Edellinen asema on Martinlaakso. Ennen Kehäradan valmistumista Vantaankoski oli M-junan pääteasema; nykyään seuraava asema on Vehkala. Kehäradan rakentamisen yhteydessä Vantaankosken aseman kulkuyhteydet, katokset ja laiturit on uudistettu. Asemalla pysähtyvät I- ja P-junat. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Asemalla on keskilaituri. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Martinlaakso
Jeremy Narby

Jeremy Narby (s. 1959) on sveitsiläinen antropologi, filosofian tohtori ja kirjailija. Hän työskenteli luetteloimassa sademetsän luonnonvarojen käyttöä auttaakseen taistelussa alueille levittäytyviä öljy-yhtiöitä vastaan ja kysyi yhdeltä paikallisista oppaistaan, miten he tiesivät niin paljon miljoonista eri ympäröivistä kasvilajikkeista. Narbylle neuvottiin yksinkertaisesti, että kasvit itse kertovat ihmisille, miten niitä tulisi käyttää, eritoten ayahuasca-eliksiiriä juomalla saavutetun päihtymystilan kautta.

Ayahuasca on hallusinogeeninen sekoitus, joka on tehty muun muassa Banisteriopsis caapi -köynnöksestä ja erinäisistä sekoitetuista ainesosista jotka sisältävät DMT:tä. Juotuaan sekoitusta sisältäneen teen Narby tapasi omien kuvaustensa mukaan jättiläiskäärmeen ja hänelle kerrottiin, että hän on ”vain ihminen”. Narby väittää, että teen juodessaan šamaanit vievät tietoisuutensa molekyylitasolle ja kykenevät sitten parantamaan sairauksia – Narbyn mukaan eräät tietäjien käyttämät symboliset kuvaukset DMT-todellisuuden sisältä (heksagonikuvioinen käärme) tarkoittavat muun muassa DNA:ta. Koska Narby pelkäsi joutuvansa tutkijayhteisön pilkan kohteeksi, hän ei kirjoittanut kokemuksistaan kahdeksaan vuoteen.

Narby on sittemmin kirjoittanut kolme kirjaa ja järjestänyt biologeille ja muille tutkijoille tutkimusretkiä sademetsään, jotta he voisivat tutkia ayahuascan hyötykäyttöä. Vuodesta 1989 hän on työskennellyt Nouvelle Planète -järjestössä ja viettänyt useita vuosia eläen Ashaninca-intiaanien parissa Perun Amazonin sademetsässä.

Katso myös
Šamanismi

Kirjat
The Cosmic Serpent: DNA and the Origins of Knowledge (1998) ISBN 0-87477-911-1
Shamans Through Time: 500 Years on the Path to Knowledge (2001) edited by Narby and Francis Huxley ISBN 1-58542-091-3
Intelligence in Nature (2005) ISBN 1-58542-399-8

Sveitsiläiset kirjailijat
Šamanismi
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Silverstone Circuit

Silverstone Circuit on moottorirata Lillingstone Dayrell with Luffield Abbeyn kunnassa Buckinghamshiressa ja Silverstonen kunnassa Northamptonshiressa Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Silverstone Circuitilla ajettiin kautta aikain ensimmäinen Formula 1 -sarjan MM-osakilpailu vuonna 1950. Rataa käyttävät muun muassa Formula 1, Formula 2, FIA WEC, Superbike, Britannian Superbike, Britannian vakioauto- ja Britannian Formula 3 -sarjat. Radalla on ajettu vuodesta 2010 alkaen Britannian MotoGP -kilpailu. Silverstonessa on aikaisemminkin ajettu ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjaa, viimeksi vuosina 1977–1986.

Historia 
Silverstone Circuit on rakennettu toisessa maailmansodassa käytetyn RAF Silverstone -sotilaslentokentän paikalle, ja siitä muistuttaa Hangar Straightiksi nimetty suora. Rata oli pitkien suoriensa takia pitkään yksi Formula 1:n nopeimmista radoista. Rataa onkin muutettu 1980-luvun jälkeen monta kertaa turvallisuussyistä. Suomalainen Formula 1 -kuljettaja Jyrki Järvilehto oli menettää henkensä ajettuaan rajun kolarin testeissä vuonna 1994.

Rataa pidennettiin vuonna 2010 5,9 kilometrin mittaiseksi. Uutta areenaosuutta käytetään sekä MotoGP- että Formula 1 -kilpailuissa.

Radan nykyinen lähtöruudukko sijaitsee Lillingstone Dayrell with Luffield Abbeyn kunnassa Aylesbury Valen hallintopiirissä Buckinghamshiressa ja radan entinen lähtosuora sijaitsee Silverstonen kunnassa South Northamptonshiren hallintopiirissä Northamptonshiressa.

Eniten voittoja Silverstonen radalta on Formula 1 -sarjassa Lewis Hamiltonilla, yhteensä kahdeksan voittoa. Radan lähtösuora on nimetty hänen kunniakseen Hamilton Straightiksi.

Rataversiot

Voittajat

Formula 1 
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.

GP2

Formula 2

GP3

Formula Renault 3.5

Porsche Supercup

Lähteet 
Silverstone Circuit Formula1.com 
Silverstone Circuit  silverstone.co.uk

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan moottoriradat
Formula 1 -radat
American Le Mans Series -radat

Buckinghamshiren rakennukset ja rakennelmat
Northamptonshiren rakennukset ja rakennelmat
Lautailuslangi

Lautailuslangi on muodostunut rullalautailijoiden, lumilautailijoiden, temppupotkulautailijoiden, temppurullaluistelijoiden ja –polkupyöräilijöiden omaksi slangiksi, jota käytetään lyhentämään ja kuvaamaan temppujen ja paikkojen ominaisuuksia. Lautailuslangi on uusi ja se on pääosin käytössä vain suullisesti, joten tarkkoja oikeinkirjoitussääntöjä ei ole. Lautailuslangi on muiden slangien tavoin koko ajan muutoksessa. Uusia sanoja tulee usein suoraan englannista.

Slangi
Lumilautailu
Rullalautailu
Louhelan rautatieasema

Louhelan rautatieasema (, , ratakm 13+190) on pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen asema Vantaankosken radalla Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa. Se sijaitsee Myyrmäen ja Martinlaakson asemien välissä, noin 13 kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen.

Asema rakennettiin osana Martinlaakson rataa, joka avattiin liikenteelle vuonna 1975. Vuodesta 2015 lähtien asema on ollut osa Kehärataa. Lentoaseman suuntaan liikennöidään P-junilla raiteelta 1 ja Helsingin suuntaan I-junilla raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on keskilaituri.

Aivan aseman kupeessa on Juha Leiviskän suunnittelema Myyrmäen kirkko. Kirkon toiselle puolelle jää Louhelan asuntoalue, joka on osa Myyrmäen kaupunginosaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Louhelan rautatieasema – VR
 Kuvia Louhelan asemalta – Vaunut.org
 Kuvia Louhelan asemalta – Vantaan kaupunginmuseo
 Louhelan aseman ympäristö, kuvassa mm. Myyrmäen kirkko 
 Kuvia Myyrmäen alueelta, kuva-karttana – Louhelan seutu muuttuu 

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Myyrmäki
Trajanuksen pylväs

Trajanuksen pylväs on keisari Trajanukselle 113 pystytetty muistopylväs Roomassa lähellä Quirinalis-kukkulaa. Pylväs oli osa Trajanuksen forumin kokonaisuutta, johon kuuluivat Basilica Ulpia, kreikkalainen ja roomalainen kirjasto, sekä Hadrianuksen pystyttämä keisarin kuolintemppeli. Pylväs ja läheiset Trajanuksen kauppahallit ovat ainoat säilyneet rakennelmat keisariforumista.

Pylväs on jalustoineen noin 38 metriä korkea, ja se on veistetty Paroksen marmorista. Pylvästä kiertää spiraalimaisesti nouseva reliefien sarja, joka kertoo Trajanuksen Daakian valloitussodista.

Trajanuksen ja hänen puolisonsa tuhkauurnat sijoitettiin heidän kuolemansa jälkeen pylvään jalustaan, mutta uurnat on sittemmin poistettu. Pylvään huipulla oli alun perin Trajanuksen patsas, mutta paavi Sixtus V vaihtoi tilalle Pyhän Pietarin patsaan vuonna 1588.

Piirtokirjoitus 

Trajanuksen pylvään jalustaan kaiverrettuja kirjaimia pidetään yhtenä edustavimpana esimerkkinä roomalaisesta meisselikirjoituksesta (Capitalis Monumentalis). Nykyiset latinalaiset suuraakkoset pohjautuvat näille kirjainmuodoille.

Carol Twombly suunnitteli vuonna 1989 Trajan -kirjasintyypin, joka perustuu Trajanuksen pylvään kirjaimiin.

SENATVS·POPVLVSQVE·ROMANVS
IMP·CAESARI·DIVI·NERVAE·F·NERVAE
TRAIANO·AVG·GERM·DACICO·PONTIF
MAXIMO·TRIB·POT·XVII·IMP·VI·COS·VI·P·P
AD·DECLARANDVM·QVANTAE·ALTITVDINIS
MONS·ET·LOCVS·TAN<TIS·OPER>IBVS·SIT·EGESTVS

"Rooman kansa ja senaatti lahjoittanut isänmaan isälle ja pontifex maximukselle keisari Nerva Traianus Augustus Germanicus Dacicukselle, edesmenneen Nervan pojalle, hänen 17. vuotenaan tribuunina, kuudesti imperaattorina, kuudesti konsulina, havainnollistamaan suurenmoisten rakennusten tieltä paikalta poistetun kukkulan korkeutta."

Katso myös 
Marcus Aureliuksen pylväs

Lähteet 

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Piirtokirjoitukset
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Muistopylväät
Italian patsaat ja veistokset
Latvian lati

Lati (, lyhenne ls) oli Latvian rahayksikkö, joka oli käytössä kahdessa jaksossa eli ensimmäisen itsenäisyyden aikana vuosina 1922-1940 ja toisen itsenäisyyden aikana 1993-2013. 

Lati otettiin käyttöön ensi kerran 1922, jolloin se korvasi Latvian ruplan. Vuonna 1940 lati korvattiin Neuvostoliiton ruplalla, joka korvattiin uudelleen latilla maaliskuusta 1993 joulukuuhun 2013. Sen ISO 4217 -valuuttakoodi on LVL. Lati jakaantuu sataan santīmiin (yksikkö: santīms). 

Latviassa oli käytössä kuusi eriarvoista seteliä (500, 100, 50, 20, 10 ja 5 latia) ja kahdeksan erilaista kolikkoa (2 ja 1 latia sekä 50, 20, 10, 5, 2 ja 1 santimia).

Lati kytkettiin euroon valuuttakurssimekanismi ERM II:lla 2. toukokuuta 2005 . Keskuskurssi oli 2. toukokuuta 2005 alkaen 0,702804 latia/euro ja sallittu vaihteluväli ±15 prosenttia. Valuuttakurssin yläraja ja alaraja olivat siten 0,808225 ja 0,597383 latia/euro. Latvian hallitus oli kuitenkin yksipuolisesti asettanut vaihteluvälille huomattavasti kireämmät rajat, ±1 prosentti . 

Latvia siirtyi euron käyttöön 1. tammikuuta 2014.

Katso myös 

Latvialaiset eurokolikot

Lähteet

Aiheesta muualla

Latvijas Banka - Latvian keskuspankin Internet-sivut  

Euroalueen entiset kansalliset rahayksiköt
Lauhkea vyöhyke

Lauhkea vyöhyke on maapallon ilmastovyöhyke subtrooppisen ja kylmän vyöhykkeen välillä, suunnilleen 40. leveysasteen ja napapiirin välissä molemmilla pallonpuoliskoilla. Eurooppa kuuluu suurimmaksi osaksi lauhkeaan vyöhykkeeseen, lukuun ottamatta subtrooppista Välimeren aluetta ja kylmään vyöhykkeeseen kuuluvia alueita Jäämeren rannikolla. Molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkea vyöhyke ulottuu nauhamaisena maapallon ympäri.

Ilmasto 
Lauhkealla vyöhykkeellä yleisin tuulensuunta on länsi. Tämän vuoksi saderintamatkin tulevat melkeinpä aina lännestä. Tämän vuoksi mantereiden länsiosissa, esimerkiksi Euroopassa ja Pohjois-Amerikan länsirannikolla, on lauhkeaa ja kosteaa, kun taas mannerten itäosissa kuten Siperiassa, Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itärannikolla on kuivempaa ja lämpötilan vaihtelut suurempia. Lauhkeaa vyöhykettä sanotaankin myös länsituulten vyöhykkeeksi. Länsituulten vyöhykkeen sijainti kuitenkin vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Se siirtyy talvella etelämmäksi, jolloin länsituulten tuomat matalapaineet kastelevat Euroopassa runsaammin myös Välimeren seutuja, samalla kun kuivat ja kylmät arktiset ilmamassat pääsevät vapaammin pohjoisille havumetsäseuduille aiheuttaen sinne kylmiä korkeapaine-alueita talvella, mutta etenkin kevättalvella. Kesällä länsituulten reitti siirtyy pohjoisemmaksi, jolloin Euroopassa Välimeren maissa on lähes sateetonta, kun taas pohjoisilla seuduilla sateisuus vuorostaan lisääntyy.

Keskilämpötilat 
Lauhkean vyöhykkeen pohjoisemmassa osassa, viileässä vyöhykkeessä vuoden keskilämpötila on -3 ja +5 asteen välillä. Lauhkean vyöhykkeen lämpimämmässä osassa +5 ja +13 asteen välillä. Viileässä vyöhykkeessä kesän pituus on 2–4 ja lämpimämmässä osassa 4–7 kuukautta. Talven pituus on viileässä vyöhykkeessä 4–7 ja lämpimässä eteläosassa alle 4 kuukautta. Esimerkiksi Suomi sijaitsee lähes kokonaan viileällä vyöhykkeellä: Pohjoisimmassa Lapissa vuoden keskilämpötila on alle -2 °C ja etelärannikolla noin +5 °C ja lounaassa jopa hieman yli, jolloin aivan lounaisimmat osat rannikkoa ja lounaissaaristo kuuluvat jo enemmänkin lauhkeaan vyöhykkeeseen. Suomen lähiseuduilla, Ruotsissa sen sijaan Tukholman pohjoispuoliset alueet ovat viileää vyöhykettä ja eteläisemmät osat varsinaista lauhkeaa vyöhykettä. Virosta vain koillisosat lähellä Narvaa ovat viileää vyöhykettä, muu Viro on lauhkeaa vyöhykettä. Norjassa lauhkea vyöhyke sen sijaan tulee pitkälle pohjoiseen länsirannikkoa pitkin meren ja Golfvirran lämmittävän voiman ansiosta.
Köppenin ilmastoluokituksessa lauhkeiksi ilmastoiksi nimitetään luokkia C ja D. Luokkaan C kuuluu myös subtrooppisia alueita.

Kasvillisuus 
Lauhkea vyöhyke sisältää kasvillisuusvyöhykkeistä lämpimämmän lehtimetsävyöhykkeen ja kylmemmän havumetsävyöhykkeen, jota voidaan kutsua myös viileäksi vyöhykkeeksi. Lauhkealla vyöhykkeellä on myös laajoja aroja ja aavikoitakin.

Katso myös 
Kylmä vyöhyke
Trooppinen vyöhyke

Ilmastovyöhykkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Styreeni

Styreeni (kemiallinen kaava C8H8 ja rakennekaava C6H5CH=CH2) on orgaaninen yhdiste, joka on aromaattinen hiilivety. Huoneenlämmössä ja -paineessa styreeni on nestemäistä. Styreeni on väritöntä, öljymäistä, terveydelle haitallista, herkästi syttyvää ja sitä esiintyy pienissä määrin eräissä kasveissa, mutta sitä tuotetaan lähinnä öljystä. Koska styreenimolekyyli sisältää kaksoissidoksellisen vinyyliryhmän, se voi polymerisoitua helposti. Aine voidaan stabiloida lisäämällä polymeraatioinhibiittorina esimerkiksi hydrokinonia. Styreeniä käytetään eräiden muovien valmistuksen monomeerinä, kuten polystyreenin, akrylonitriili-butadieeni-styreenin (ABS), styreenibutadieenikumin (SBR), styreenibutadieeni-lateksien ja tyydyttymättömien polyestereiden. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Styreenin moolimassa on 104,1 g/mol, sulamispiste –30,6 °C, kiehumispiste 145 °C, suhteellinen tiheys (20 °C) 0,91 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 31 °C c.c. ja itsesyttymislämpötila 490 °C. Styreeni on veteen niukkaliukoinen (300 mg/l, 20 °C:ssa), mutta liukenee useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Ilmaan joutunut styreeni hajoaa hydroksyyliradikaalien ja otsonin vaikutuksesta puoliintumisajan ollessa noin neljä tuntia.

Styreenin muodostuminen 
Styreeniä syntetisoidaan kuumentamalla etyylibentseeniä (C8H10 / C6H5-C2H5 ) höyryllä. Palautettavissa oleva reaktio on:
C6H5C2H5 ←→ C6H5C2H3 + H2

Styreenin terveyshaitat 
Lasikuituveneiden valmistuksessa käytetään styreeniä, minkä vuoksi veneenrakentajilla on iso riski menettää työkykynsä pysyvästi aivosairauden vuoksi, johon liittyy myös oppimisvaikeuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 OVA-ohje
PubChem: Styrene 
Human Metabolome Database (HMDB): Styrene 
Food Component Database (FooDB): Styrene 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Styrene 
ChemBlink: Styrene 
Liber Herbarum II: Luettelo styreenia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Styrene 
Pherobase: Floral Compound - styrene 
Pherobase: Semiochemical - styrene 
INCHEM: Styrene 
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Styrene 

Aromaattiset hiilivedyt
Pelimoottori

Pelimoottori (, usein vain engine) on videopelin ohjelmistokehys, jonka päälle pelinkehittäjät voivat rakentaa pelejä pelikonsoleille, mobiililaitteille ja  henkilökohtaisille tietokoneille. Tavallisesti pelimoottori sisältää muun muassa renderointimoottorin () 2D- ja 3D-grafiikalle, fysiikkamoottorin tai törmäyksen tunnistuksen, äänet, komentosarjakielen, animoinnin, tekoälyn ja lokalisointituen.

Komentokonsoli 
Eräät pelimoottorit sisältävät komentokonsolin (pelimoottorin sisäisen komentorivin), jolla voi tehdä konfigurointitehtäviä.

Middleware 

Pelimoottoreita ja niihin liittyvää teknologiaa kutsutaan usein middleware-termillä. Middleware-ohjelmistoa on muutakin käytössä kuten fysiikkamoottoriin (Havok), renderöintioptimointiin (ks. Umbra SDK) ja audiokäsittelyyn (ks. FMOD, Wwise). Muita usein käytettyjä erikoistuneita middleware-ohjelmia ovat kasvillisuuden ohjelmointiin ja animointiin tarkoitettu SpeedTree.
CRI on useita ominaisuuksia sisältävä laajalti käytetty middleware.

Lisensointi 

Pelimoottorien lisensointi on yleistä. Lisensointi antaa uusille pelinkehittäjille mahdollisuuden luoda uusia pelejä nopeammin, kun ohjelmarunkoa ei tarvitse rakentaa alusta asti.

Useat yritykset ovat keskittyneet vain ja ainoastaan kehittämään lisensoitavia pelimoottoreita.

Komponentit 

Pelimoottori voi jakaantua käyttökohteen ja -tarpeen mukaan useisiin komponetteihin tai moduuleihin.

Tyypillisiä osa-alueita modernin pelimoottorin toteutuksessa ovat:
 pääsovellus
 grafiikkarenderöinti
 fysiikkamallinnus
 tekoäly
 audio
 pelilaitekäsittely
 verkkoyhteydet

Pelimoottoreita 

Pelimoottoreita on kehitetty useita ja kehitetään edelleen. Luettelot pelimoottoreista ovat jatkuvasti muuttuvaa tietoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Videopelikäsitteet
Wakizashi

Wakizashi () eli toverimiekka on japanilainen lyhyt pisto- ja lyömämiekka. Se on yksiteräinen ja lievästi kaareva. Pituudeltaan wakizashi on 30–60 cm, keskimäärin 50 cm. Tällaista lyhyttä japanilaista miekkaa on myös kutsuttu nimillä kodachi () tai shōtō (). Wakizashin terä voidaan lyhyytensä ansiosta takoa katanan terää ohuemmaksi ja siksi se kahlaa pehmeässä kohteessa huomattavasti katanan terää paremmin.

Samurailuokkaan kuuluneet miehet kantoivat aina wakizashia vyöllään, jopa sisätiloissa, joihin katanaa (pidempi samuraimiekka) ei ollut lupa tuoda. Wakizashi kannettuna yhdessä daitōn eli japanilaisen pitkänmiekan (joko katana tai tachi) kanssa muodosti daishōn. Näiden kahden miekan kantaminen yhdessä oli Edo-kaudella laissa sallittu ainoastaan samuraille ja joillekin sumopainijoille.

Toisin kuin katanaa, joka suuren osan Japanin historiasta on ollut tunnusmerkillisesti samuraiden ase, alle kahden shakun mittaista wakizashia saivat kantaa myös naiset ja samurailuokan alapuolella olevat miehet. Usein wakizashi ja tantō (japanilainen tikari, joka muodoltaan muistuttaa katanaa ja wakizashia) olivat kiertelevien kauppiaiden ainoa puolustuskeino ryösteleviä kapinallisia ja rosvojoukkoja vastaan. Wakizashi oli tantōn lisäksi ainoa ase, jota käytettiin seppukussa.

Lähteet

Huomautukset

Aiheesta muualla 

Japanilaiset teräaseet
Miekat
Georg Solti

Sir Georg Solti (alun perin György Stern, 21. lokakuuta 1912 – 5. syyskuuta 1997) oli unkarinjuutalainen kapellimestari.

Solti syntyi Budapestissa, jossa soitti pianoa ja opiskeli Franz Liszt -akatemiassa. Vuonna 1935 hän oli jo saavuttanut tunnustusta kapellimestarina, ja 1938 johti debyyttinään Mozartin Figaron häät Budapestin kaupunginoopperassa. Seuraavana vuonna Solti pakeni juutalaistaustansa vuoksi Sveitsiin, jossa jatkoi uraansa.

Sodan jälkeen Solti toimi musiikillisena johtajana Baijerin kansallisoopperassa Münchenissä sekä Frankfurtin kaupunginoopperassa. Vuonna 1951 hän teki ensiesiintymisensä Salzburgin musiikkifestivaaleilla johtamalla Mozartin Idomeneon. Vuonna 1961 Solti nimitettiin kapellimestariksi Royal Opera Houseen Lontooseen, jossa hän toimi vuoteen 1971 saakka. Vuonna 1971 hänet lyötiin ritariksi, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Ison-Britannian kansalainen.

Solti oli Chicagon sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja 1969–1992, L'Orchestre de Paris'n musiikillinen johtaja 1972–1975 ja Lontoon filharmonisen orkesterin pääkapellimestari 1979–1983. Hän toimi aktiivisesti johtamistyössä kuolemaansa asti. Hän sai uransa aikana 38 Grammy-palkintoa, enemmän kuin kukaan toinen taiteilija.

Solti tunnetaan erityisesti Richard Wagnerin tulkitsijana. Hän johti Nibelungin sormuksen ensimmäisen täydellisen studioäänityksen Wienin filharmonikkojen kanssa 1960-luvulla. Lisäksi hänen esityksensä ja levytyksensä Verdin, Mahlerin ja Bartókin teoksista nauttivat suurta arvostusta. Yksittäisistä tunnetuista levytyksistä voidaan lisäksi mainita Mahlerin kahdeksas ja Schubertin yhdeksäs sinfonia.

Tunnetuimpia levytyksiä
 Wagner: Nibelungin sormus (1963–1969)
 Verdi: Requiem (1967)
 Mahler: Sinfonia nro 8 (1971)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unkarilaiset kapellimestarit
Brittiläiset kapellimestarit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Kaurismäki

Kaurismäki on suomalainen sukunimi. Nimeä kantaa kymmenen henkilöä. Tunnettuja nimen kantajia ovat:

 Aki Kaurismäki (s. 1957), elokuvaohjaaja
 Mika Kaurismäki (s. 1955), elokuvaohjaaja

Lähteet
Monza

Monza on kaupunki Pohjois-Italiassa Monza e Brianzan maakunnassa Lombardian alueella. Monza on pinta-alaltaan 33 neliökilometriä ja siellä on noin 120 000 asukasta.

Monza on väkiluvultaan Lombardian kolmanneksi suurin kaupunki ja Brianzan alueen tärkeä taloudellinen, teollinen ja hallinnollinen keskus. Kaupungissa on tekstiiliteollisuutta ja julkaisutoimintaa. Se tunnetaan erityisesti moottoriradastaan, Autodromo Nazionale Monzasta.

Maantiede 
Kaupunki sijaitsee Pojoen sivuhaaran Lambron varrella noin 15 kilometriä Milanosta koilliseen. Kaupungin halki kulkee Lambron lisäksi myös toinen vesiväylä, Villoresin kanava, joka yhdistää Ticino- ja Addajoet ja rakennettiin 1800-luvun lopulla kastelutarkoituksiin.

Nähtävyydet 
Kaupungin tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluu keskiaikainen Duomo di Monza, Monzan tuomiokirkko. Kirkon yhteydessä toimii museo, jonka tunnetuin esine on Rautakruunu. Rautakruunua käyttivät Italian kuninkaat keskiajoilta 1800-luvulle asti, ja sen valmistukseen on legendan mukaan käytetty naulaa, jolla Jeesus ristiinaulittiin. Muita nähtävyyksiä ovat vanha paikallishallinnon rakennus Arengario, jossa nykyisin järjestetään erilaisia näyttelyitä sekä kuninkaallinen huvila (Villa Reale) ja sitä ympäroivä puutarha. Huvilan puutarhasta alkaa Monzan puisto (Parco di Monza), jonka toisella laidalla moottorirata sijaitsee. Puisto on Euroopan kolmanneksi suurin aidattu puistoalue ja se on suosittu ulkoilualue.

Liikenne 
Monza on Milanosta pohjoiseen kulkevan rautatieliikenteen risteyspaikka. Italian toinen rautatie Milanosta Monzaan valmistui vuonna 1840.

Milanon metron 1. linjaa ollaan pidentämässä kohti Monzaa. Yhteys valmistunee vuonna 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
Moninpeli

Moninpelillä () tarkoitetaan peliä tai pelitapahtumaa, johon voi ottaa osaa useampi kuin yksi pelaaja. Pelaajat voivat pelata joko kaikki kaikkia vastaan tai muodostaa joukkueita, joilla on sama päämäärä pelissä. Videopelejä pelattaessa jokaisella pelaajalla voi olla oma peliohjain liitettynä samaan pelikoneeseen, jolloin useita henkilöitä voi pelata samanaikaisesti, tai kukin suorittaa pelivuoroonsa liittyvät toimet samalla koneella yksi kerrallaan, jolloin pelimuodosta käytetään nimitystä hotseat. Moninpelejä ovat myös usealla tietokoneella tai pelikonsolilla joko lähiverkossa tai Internetin välityksellä pelattavat verkkopelit. Verkkomoninpelillä viitataan Internetin välityksellä pelattavaan moninpeliin.

Massiivinen moninpeli 
Massiivisesti moninpelattava peli eli MMO (Massively Multiplayer Online game) on peli, jossa internetin välityksellä voivat yhdessä pelata suuret määrät ihmisiä. Samassa pelimaailmassa voi vuorovaikuttaa toistensa ja ympäristön kanssa samaan aikaan jopa kymmeniä tuhansia ihmisiä, kuten EVE Online pelissä.  MMO:lle tyypillistä on yhteistyön tarve muiden pelaajien kanssa suurissa ryhmissä. MMO:lle on myös tyypillistä että ne sisältävät toisilleen samankaltaisesti osia, joissa pelaaja voi pelata yksin tietokonetta vastaan (Player versus Environment, PvE), ryhmässä tietokonetta vastaan (Group PvE), yksin muita pelaajia vastaan (Player versus Player, PvP) tai ryhmässä muita pelaajia vastaan (Group PvP, GvG, FvF). Pelaavat ryhmät, joita usein kutsutaan killoiksi (eng. Guild) tai ryhmittymiksi (eng. Faction) kilpailevat usein muita pelaavia ryhmiä vastaan (esim. Guild versus Guild, GvG tai Faction versus Faction, FvF).

Yhteistyöpeli 

Yhteistyöpelissä eli co-opissa pelaajat voivat pelata yhteistyössä toistensa kanssa tietokoneen ohjaamia hahmoja vastaan.

Katso myös 
 Yksinpeli
 Kaksinpeli

Videopelikäsitteet
Rosmariini

Rosmariini eli rohtorosmariini (Rosmarinus officinalis) on ainavihanta yrtti, jonka neulasmaisia lehtiä käytetään ruoanlaitossa ja yleensä maustamisessa. Rosmariinin alkuperä on Välimeren alueella, jossa rosmariinipensaat saattavat kasvaa kahden metrin korkuisiksi. Rosmariini kuuluu huulikukkaiskasvien heimoon (Lamiaceae), johon kuuluu paljon mintun sukuisia yrttejä. Rosmariinin nimi tulee latinasta rosmarinus, joka tarkoittaa meren kastetta tai merenruusua, mutta nimen tulkintavirheen vuoksi se saavutti keskiajalla aivan erityisen aseman, kun yrtin nimen arveltiin viittaavan Neitsyt Mariaan.

Rosmariinin runko on puumainen, ja kasvumuotoja on matalista lajeista aina yli metrin korkuisiin pensaisiin. Rosmariinin kukkia on monen värisiä, valkoisista vaaleanpunaisiin ja sinisiin. Tuoreita tai kuivattuja rosmariinin lehtiä käytetään mausteena ennen kaikkea Välimeren keittiössä. Kasvista tislataan myös eteeristä rosmariiniöljyä. Rosmariinin eteerinen öljy sisältää mm. 1,8-sineolia, kamferia ja pineeniä. Rosmariini sopii erityisesti lampaan-, porsaan-, vasikanlihan sekä kanapatojen mausteeksi. Hienonnettuna sitä voi ripotella kalan ja lihan pinnalle ennen parilointia.

Suomessa rosmariinia voi kasvattaa kesäisin ulkona ruukussa tai maassa, mutta pohjoisen kylmää talvea se kestää kehnosti. Yrtin voi antaa talvehtia sisätiloissa noin 10 asteen lämmössä. Talvehtimisen aikana rosmariinia tulee kastella normaaliakin kevyemmin, vaikka muutenkaan kasvi ei viihdy märässä maassa.

Shakespeare viljelee rosmariinia näytelmissään tavan takaa, esimerkiksi Perikleessä. Platina mainitsee rosmariinin siemenet, kukat ja juuret lehtien ohella kasvin käyttökelpoisiksi osiksi

Rosmariinilla kerrotaan olevan muistia parantavia vaikutuksia ja sitä pidetäänkin muiston ja muistamisen symbolina. Lehdissä on esimerkiksi rosmariinihappoa, jolla on tulehduksia hillitsevä vaikutus.

Lähteet 
Rosmariini Yrttitarha.fi-sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasvikset.fi: Rosmariini (Rosmarinus officinalis)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Rohtorosmariini eli rosmariini (Rosmarinus officinalis)
ITIS: Rosmarinus officinalis 
United States Department of Agriculture (USDA): Rosmarinus officinalis 
Flora of China: Rosmarinus officinalis 
Isabel Borrás-Linares, Zorica Stojanović, Rosa Quirantes-Piné, David Arráez-Román, Jaroslava Švarc-Gajić, Alberto Fernández-Gutiérrez, Antonio Segura-Carretero: Rosmarinus Officinalis Leaves as a Natural Source of Bioactive Compounds, International Journal of Molecular Sciences 2014, 15, 20585-20606; doi:10.3390/ijms151120585, ISSN 1422-0067 (pdf)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Rosmarinus officinalis 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rosmarinus officinalis (rosemary) 
Gernot Katzer's Spice Pages: Rosemary (Rosmarinus officinalis) 

Huulikukkaiskasvit
Yrtit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kilpi (täsmennyssivu)

Kilpi tarkoittaa seuraavia:

 kilpi, taistelijan suojavaruste
 Kilpi (), tähdistö
 kilpi (), eläinten ja kasvien kilpimäinen muodostuma
 kilpi, arkeeisella maailmankaudella syntynyt peruskallioalue
 kilpi, vaakunan pohja
 Kilpi, suomalainen yhtye
 Kilpi (Aspis), Menandroksen komedia
 kyltti, myös kilpi, tekstiä tai kuvan sisältävä laatta.

Henkilöt
Kilpi on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Eero Kilpi (1882–1954), näyttelijä
 Eeva Kilpi (s. 1928), kirjailija
 Eino Kilpi (1889–1963), poliitikko
 Eino Kilpi (s. 1910–1977), jalkapalloilija
 Hilja Kilpi (1884–1927), näytelmäkirjailija, Volter Kilven puoliso
 Jouko Kilpi (s. 1961), korkeushyppääjä
 Jaakkima Kilpi (1914–1988), tekniikan tutkija
 Kaaleb Kilpi (1878–1937), tilasto- ja taloustieteilijä, professori
 Kalevi Kilpi (1922–1996), poliitikko ja Yleisradion toimittaja
 Katja Kilpi (s. 1974), korkeushyppääjä
 Lassi Kilpi (1920–2007), juristi, KHO:n jäsen
 Maria Kilpi (s. 1979), dramaturgi
 Marjatta Kilpi (s. 1931), kirjailija
 Marko Kilpi (s. 1969), kirjailija, poliisi ja kansanedustaja (Kokoomus)
 Mikko Kilpi (1928–1991), kirjailija
 Otto Kilpi (s. 1987), pika-aitajuoksija ja pituushyppääjä
 Petteri Kilpi (s. 1970), muusikko
 Rauha Kilpi (1902–1963), lastenkirjailija
 Sulo Kilpi (1886–1979), kemisti, professori
 Sylvi-Kyllikki Kilpi (1899–1987), poliitikko
 Taavi Kilpi (1917–2008), maanviljelijä ja Kustavin merenkulkuperinteen tuntija
 Tuomas Kilpi (s. 1967), kirjailija
 Volter Kilpi (1874–1939), kirjailija
 V. V. Kilpi (1886–1965), taloustoimittaja
 Yrjö Kilpi (1924–2010), matemaatikko

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Yleiskaava

Yleiskaava on kunnan koko maantieteellisen alueen maankäytön suunnitelma. Yleiskaava sijaitsee kaavoituksen tasoissa maakuntakaavan ja asemakaavan välissä. Yleiskaava sovittaa yhteen ja ohjaa yksityiskohtaisempien asemakaavojen laatimista. Yleiskaavalla ohjataan kaava-alueen käyttöä yleispiirteisesti määrittelemällä ja sovittamalla yhteen esimerkiksi asuin- ja virkistysalueiden, työpaikkojen, palvelujen ja liikenneväylien sijainti.

Yleiskaavassa voidaan myös merkitä ennallaan säilyvät alueet ja ne alueet, joihin tulee joko pienempiä tai suurempia muutoksia.  Koko kuntaa käsittelevää kaavaa kutsutaan yleiskaavaksi ja rajattua aluetta koskevaa kaavaa taas osayleiskaavaksi. Osayleiskaava voidaan tehdä vaikkapa ranta-alueille ja se voi olla tarkempi kuin yleiskaava muuten.

Yleiskaava ohjaa asemakaavoitusta. Asemakaavaa laadittaessa siis tarkistetaan, minkälaisia ohjeita yleiskaavassa annetaan maankäytölle. Jos asemakaavaa ei ole, rakennetaan yleiskaavan mukaan. Yleiskaavan vahvistaa kunnanvaltuusto.

Yleiskaavan sisältövaatimukset määritellään Maankäyttö- ja rakennuslain pykälässä 39.

Katso myös
Maakuntakaava
Asemakaava

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yleiskaavatyö Lahdessa (video)

Kaavoitus
Kaupunkisuunnittelu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Asemakaava

Asemakaava on maankäytön suunnittelussa eli kaavoituksessa yksityiskohtaisin kaava. Asemakaavassa keskitytään johonkin kunnan osaan. Asemakaavassa osoitetaan kunnan osa-alueen käytön ja rakentamisen järjestäminen ja siten luodaan perusta maanomistajien ja kunnan välisten suhteiden muotoutumiselle. Kunnan yleiskaava ohjaa asemakaavojen laadintaa. Vanhoissa teksteissä käytetään sanaa asemakartta.

Asemakaavan merkinnät 
Asemakaavan laadinnassa otetaan huomioon kunnan kehitys ja ajanmukaisuus. Siinä määritellään yksityiskohtaisesti tietyn alueen käyttötarkoitus sekä ohjataan rakentamista. Siinä esitetään yleensä rakennusten muoto ja sijoittuminen, leikkipaikkojen ja pysäköintialueiden sijainti ja mitoitus, kerrosala, rakennustapaa koskien esimerkiksi julkisivumateriaalit, ääneneristysmääräykset, väestönsuojelutapa ja tontin huleveden käyttö. Kaavamerkinnät on määritelty Suomen rakentamismääräyskokoelmassa, mutta asemakaavalla pyritään määräämään vain välittömästi maankäyttöön liittyvistä kysymyksistä. Kaavaan merkitään myös tonttien tehokkuusluku.

Asemakaavassa voidaan määrittää ja määrätä alueen suojelukohteet.

Asemakaavan hyväksyminen 
Keskikokoisessa suomalaisessa kaupungissa voi olla laadittu satojakin asemakaavoja. Kaavan hyväksymisen jälkeen alue on rakennuskiellossa, kunnes kaava on saanut lainvoiman. 

Uuden asemakaavan hyväksyy kunnanvaltuusto, vähäisen muutoksen voi hyväksyä kunnanhallitus tai lautakunta.

Vuosittainen kaavoituskatsaus 
Kunnan tulee vähintään kerran vuodessa laatia katsaus kunnassa vireillä olevista kaava-asioista. Kaavoituskatsauksessa selostetaan lyhyesti kaava-asiat ja niiden käsittelyvaiheet, sekä sellaiset päätökset ja muut toimet, joilla on välitöntä vaikutusta kaavoituksen lähtökohtiin, tavoitteisiin, sisältöön ja toteuttamiseen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kaavamerkinnät
 Rakennusperinto.fi - Kaavoitus ja suojelu 

Kaavoitus
Kaupunkisuunnittelu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Säkeistö

Säkeistö on runon tai sävellyksen osa, joka koostuu useasta säkeestä. Säkeistössä on useimmiten keskenään sama sävel sekä sama rytmi, lukuun ottamatta proosarunoja. Säkeistössä voi olla kertosäkeitä, jotka kerrataan toisen kerran ennen eteenpäin jatkamista.

Musiikin teoria
Runous
Timjami

Timjami eli tarha-ajuruoho (Thymus vulgaris) on huulikukkaiskasveihin (Lamiaceae) kuuluva, keskiajalta lähtien yrttinä ja lääkkeenä tunnettu ja käytetty puolipensas. Timjami kasvaa villinä Välimeren ympäristössä. Suomessa se on avomaanviljelyssä yleensä yksivuotinen. Kasvin latinankielinen suvun nimi thymus viittaa rohkeuteen ja voimaan. Myös tuoksuvaa uhria tarkoittava kreikan sana thymon liitetään joskus kasviin.

Ruoanlaittoon timjami sopii erinomaisesti, sillä sen maku ei juurikaan häviä kuumennettaessa. Timjami sopii erityisesti viinipohjaisiin patoihin ja kastikkeisiin. Sitä voi käyttää myös yrttiteessä ja esimerkiksi juuston marinoinnissa. Timjamin pienet kukat sopivat salaatteihin ja ruuan koristeluun.

Timjami sisältää runsaasti haihtuvia öljyjä ja aromeja, joista pääainesosana on tymoli (50–60 %). Desinfioivana ja limaa irrottavana rohdoskasvina timjamia käytetään kurkunpään ja hengitystieoireiden hoidossa mutta myös ruoansulatusvaivojen sekä haavojen ja tulehdusten hoidossa. Lisäksi sitä käytetään aromiaineena yrttilikööreissä ja hajusteena monissa kosmetiikkatuotteissa.

Timjamin lähisukulainen kangasajuruoho (Thymus serpyllum) kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Suomen kuivilla, hiekkaisilla kangasmailla paikoitellen yleisesti.

Historiaa 

Keskiajalta on säilynyt kuvaus teestä, jossa yhtenä ainesosana käytetään timjamia. Tarkkaa reseptiä ei ole kirjattu ylös, mutta teen vaikutuksista sanotaan, että ne jotka teetä juovat, kykenevät näkemään ympärillään olevat keijut ja nymfit. Yhtenä ainesosana oli siis timjami, ja muut olivat yrttejä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Timjami (Thymus vulgaris)
Yrttitarha: Tarha-ajuruoho eli timjami (Thymus vulgaris)
Fineli: Timjami, ravintoarvot 
ITIS: Thymus vulgaris 
United States Department of Agriculture (USDA): Thymus vulgaris 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Thymus vulgaris 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Thymus vulgaris (thyme) 
Gernot Katzer's spice pages: Thyme (Thymus vulgaris) 

Ajuruohot
Yrtit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Monrovia

Monrovia on Liberian pääkaupunki. Sen asukasluku vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan oli noin miljoona. Se sijaitsee niemimaalla Atlantin valtameren ja Mesuardo-joen välissä. Kaupungin taloudelle merkittävä on sen satama, jota Yhdysvaltain joukot laajensivat merkittävästi toisen maailmansodan aikana. Sen päävientituotteet ovat lateksi ja rautamalmi. Myös paikan päällä valmistetaan materiaaleja, kuten sementtiä,  jalostettua maaöljyä, elintarvikkeita, tiiliä, huonekaluja ja kemikaaleja. Satamalla on käytössään myös paljon varastointitilaa ja tilat laivojen korjausta varten.

Historiaa
Portugalilaiset merimiehet tunsivat alueen jo 1560-luvulla nimellä Cape Mesurado, mutta kaupunkia ei perustettu ennen huhtikuuta 1822, jolloin alueelle perustettiin American Colonization Societyn avulla Yhdysvalloista ja Länsi-Intian saaristosta vapautettujen värillisten orjien siirtokunta. Kaupunki nimettiin tuolloin Christopolikseksi. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1824 James Monroen, tuolloisen Yhdysvaltain presidentin mukaan.

Monroviassa alkoi ilmestyä sanomalehti jo 1820-luvulla. Vuonna 1851 kaupungissa avattiin korkeinta opetusta antava "Liberia College" joka nimettiin vuonna 1951 Liberian yliopistoksi (University of Liberia). 

Kaupunki vaurioitui 1990-luvun alussa pahoin Liberian sisällissodassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Liberian kaupungit
Afrikan pääkaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
IP-luokitus

IP-luokitusjärjestelmä on IEC:n kehittämä kansainvälinen järjestelmä sähkölaitteiden ja laitekoteloiden tiiviyden määrittämiseksi. Luokitus ilmaisee laitteen suojauksen ulkoisia elementtejä, kuten pölyä ja vettä vastaan. Luokituksen sisältö on esitetty standardissa SFS-EN 60529 (IEC 60529). Erilaisista asennustilamääräyksistä kertoo artikkeli sähkökomponenttien IP-luokitusvaatimukset.

Ensimmäinen versio IEC 60529 standardista julkaistiin vuonna 1976. Standardin tavoitteena oli saattaa yhteen dokumenttiin kaikki vaatimukset jotka liittyivät laitteiden suojaamiseen koteloinnin keinoin. Tätä ennen erillisiä standardeja oli kehitetty moottoreille sekä pienjännitekytkin- ja liitäntälaitteille.

Merkintä koostuu tekstistä IP (lyhennys termistä  (suom. ’tunkeutumissuojaus’), kahdesta numerosta ja lisäkirjainmerkinnöistä. Ensimmäinen numero kertoo laitteen suojauksen vieraita esineitä ja pölyä vastaan, toinen numero kertoo laitteen suojauksen vettä ja kosteutta vastaan. Suojaustaso voidaan testata vakioiduilla testijärjestelyillä.

Ensimmäinen numero

Toinen numero

Asennusmääräyksissä tai asiakkaan asettamissa laitevaatimuksissa voidaan käyttää numeron tilalla kirjainta X, jolloin asennuspaikka ei aseta kyseiselle ominaisuudelle erityisiä vaatimuksia. Esimerkiksi kuivissa sisätiloissa riittää IP2X, jolloin ainoa asetettu vaatimus on kosketussuoja 12,5 mm tai suurempia esineitä vastaan.

Joskus käytetyt lisäryhmät

Lisäkirjain

Täydentävä kirjain

Aiemmin käytettyjä iskunkestotietoja

Kolmas numero – mekaaninen iskunkesto 
Aiemmin oli käytössä myös kolmas numero, joka ilmaisi laitekotelon mekaanista kestävyyttä. Nykyisin kotelon mekaaninen iskunkesto ilmoitetaan erikseen IK-luokkana standardin IEC 62262 mukaisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla

Sähköturvallisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Satyros

Satyros (, 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hänet tunnetaan parhaiten ateenalaisen näytelmäkirjailijan Euripideen elämäkerrasta. Teoksesta tunnetaan lähes täydellinen versio, joka löytyi Oksyrhynkhoksesta Egyptistä. Satyros kirjoitti myös Filippos II Makedonialaisen elämäkerran, josta on säilynyt osia.

Antiikin kreikkalaiset kirjailijat
Peripateettiset filosofit
Kastilaitos

Kastilaitos on järjestelmä, jossa yhteiskunnan jäsenen aseman, toimintamahdollisuudet ja kulttuurin määrittää hänen syntyperänsä. Termiä käytetään nykyisin etenkin intialaisesta yhteiskuntajärjestelmästä ja -normistosta. Termin alkuperä on portugalin kielen sanassa casta ('rotu, laji'). Vuonna 2004 Unicef arvioi, että maailmassa 250 miljoonaa ihmistä kokee syrjintää, koska kuuluu alhaiseen kastiin. Kastilaitos on voimissaan laajoilla alueilla Aasiassa ja osissa Afrikkaa.

Kastilaitos Intiassa 

Intialaisessa kastijärjestelmässä yhteiskunta on jaettu neljään pääkastiin eli varnaan: bramiineihin (tai brahmaani, oppineita, jotka ovat perehtyneet pyhiin kirjoituksiin, opettajia ja pappeja), kshatriyoihin (sotureita, joiden tehtävänä oli puolustaa maata), vaišyoihin (kauppiaat) ja šudriin (maanviljelijöitä ja käsityöläisiä). Neljän kastin ulkopuolelle jäävät kastittomat, jotka ovat kaikkien neljän pääkastin alapuolella ja jotka tekevät kaikkein vähiten arvostettuja töitä.

Varna-kastijärjestelmän rinnalla ja siihen sekoittuneena Intiassa ovat jatit. Jateja on tuhansia ja ne ovat eräänlaisia ammattikiltoja ja alakasteja. Kaikkien viiden ryhmän ihmiset kuuluvat johonkin jatiin.

Alun perin Intian kastijärjestelmä oli melko joustava ja salli tiettyä liikkumavaraa kastien välillä kunkin yksilön kykyjen ja toiveiden mukaisesti, mutta ajan myötä se kangistui.

Kastilaitos yhdistetään hindulaisuuteen, mutta myös muiden Intian uskontojen sisällä on varnoja ja jateja vastaavia yhteiskuntaluokkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Erottelu
Sosiaaliset järjestelmät
Rasismi
Seulonnan keskeiset artikkelit