joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
A. F. Hassel

FAntti Fredrik Hassel (11. joulukuuta 1855 Ilomantsi – 27. helmikuuta 1911 Jyväskylä) oli suomalainen tietokirjailija ja kirjallisuuden suomentaja.

Hasselin vanhemmat olivat räätäli Mikko Hassell ja Cecilia Ikonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1877 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1882. Hassel toimi Jyväskylän lyseon venäjän kielen kollegana vuodesta 1886. Hänet asetettiin virasta lakkautuspalkalle 1907.

Teoksia 
 Jaakko Cook'in matka Tyynellä merellä, kirj. A. F. H. Kansanvalistus-seuran toimituksia 45. Kansanvalistusseura, Helsinki 1884
 Pohjoisnavalle: kappale maantieteellisten löytöjen historiaa: 1 vihko; C. Falkenhorstin y.m. mukaan kertonut H. N. Gummerus 1898 (tekijät Herman Niemi ja Antti Fredrik Hassel)
 Pohjoisnavalle: kappale maantieteellisten löytöjen historiaa: 2 vihko; C. Falkenhorstin, W. C. Bröggerin y.m. mukaan kertonut A. F. H. Gummerus 1899 (tekijät Herman Niemi ja Antti Fredrik Hassel)
 ”Mahdin” kapina Sudanissa, kirj. A. F. H. Gummerus 1901
 Napoleon Bonaparte: elämäkerta. Gummerus 1910

Suomennoksia 
 Emil Nervander: Katakombit Roomassa. Kansanvalistus-seuran toimituksia 38. Kansanvalistusseura, Helsinki 1883
 F. M. Dostojevski: Muistelmia kuolleesta talosta; venäjän kielestä suom. A. F. H. Gummerus 1888
 I. A. Gontšarov: Oblomovin unelma: kuvaus wenäläisistä oloista, suom. A. F. H. Jyväskylä 1894

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Project Gutenberg : Hasselin kirja Jaakko Cook'in matkat Tyynellä merellä vuodelta 1884

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Mika Keränen

Mika Keränen (s. 24. marraskuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija, joka on kirjoittanut lastenkirjoja viroksi ja suomeksi.

Keränen kirjoitti ylioppilaaksi Kiteen lukiosta. Hän on opiskellut Ilomantsissa ja Tartossa puutarha-alaa, mutta valmistui Tarton yliopistosta pääaineena viron kieli. Keränen on asunut Tartossa vuosina 1993–2002 ja nyt pysyvästi vuodesta 2006. Hän työskentelee virolaisen kirjallisuuden ja suomen kielen opettajana Jõgevan peruskoulussa.

Keräsen kirja Peidetud hõbedane aardelaegas (suom. Hopeinen aarrearkku, 2010) valittiin maaliskuussa 2010 Virossa edellisvuoden parhaaksi lastenkirjaksi, ja se sai Viron kulttuurirahaston kirjallisuuspalkinnon.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla

Mika Keränen Suomen Nuorisokirjailijoiden nettimatrikkelissa 
Mari-Liis Hüvato, "Tartusoomlasel Mihkel Keral pole kiiret kuskile", Postimees, 16.7.2004
Evar Post, "Froteemees Mika", Pere ja Kodu, helmikuu 2008

Suomalaiset kirjailijat
Virolaiset kirjailijat
Vironsuomalaiset
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyrografia

Pyrografia eli polttopiirustus on menetelmä jolla tehdään kuvioita kuumennetun työkalun avulla. Polttopiirustusta on käytetty muun muassa puun, nahan tai sametin kuviointiin. Se on ollut kansantaiteessa käytetty menetelmä.

Pyrografialla  on pitkä perinne monissa kulttuureissa. Alkuun polttopiirtämisessä käytettiin tulessa kuumennettua rautaa puun hiiltämiseen. Sen jälkeen polttopiirustusta on tehty muun muassa polttamalla ontolla platinakynällä, jonka läpi painetaan kautsupallolla bentsiinihöyryä, tai sähkövirran kuumentamalla poltinoralla. Nykyisin käytetään sähköllä toimivia laitteita, kuten vastuslankakynää tai kaasuliekkijuotinta, joissa on lämmönsäätö. 

Polttopiirustusta käytetään pääasiassa koriste-esineiden kuten puurasioiden koristelussa ja huonekalujen täytepinnoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puuntyöstö
Käsityötekniikat
Max Steiner

Maximilian Raoul Walter ”Max” Steiner (10. toukokuuta 1888 Wien, Itävalta – 28. joulukuuta 1971 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen elokuvasäveltäjä. 

Steiner muutti Britanniaan vuonna 1905 ja sieltä Yhdysvaltoihin ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Hän työskenteli Broadwaylla ja siirtyi Hollywoodiin RKO:n palvelukseen 1929. Siellä ollessaan hän kehitti teorian, jonka mukaan elokuvamusiikin ei tule olla pelkästään taustamusiikkia, vaan sen tulee toimia osana elokuvan draamaa. Steinerin arvostelijat vertasivat hänen sävellyksiään animaatiofilmien musiikkiin, mutta ohjaajat ja tuottajat näkivät Steinerin sävellysten parantavan elokuvien tasoa.

RKO:lla Steiner ehti säveltää musiikin 111 elokuvaan, missä vaiheessa David O. Selznick palkkasi hänet Tuulen viemää -elokuvan säveltäjäksi. Samoihin aikoihin Steiner alkoi tehdä sävellyksiä Warner Brosille. Elokuvamusiikin ohella hän sävelsi myös Warnerin logon yhteydessä kuultavan tunnusfanfaarin.

Steiner oli Oscar-ehdokkaana kaikkiaan 25 kertaa ja sai palkinnon kolmesti. Palkinnot hän sai elokuvista Ilmiantaja (1935), Uusien tähtien alla (1942) ja Kunnes palaat (1944). Steiner on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

Osittainen filmografia 
 Cimarron (1931)
 King Kong (1933)
 King Kongin poika (Son of Kong, 1933)
 Ilmiantaja (The Informer, 1935)
 Laivasto tanssii (Follow the Fleet, 1936)
 Tapahtuipa Hollywoodissa (A Star Is Born, 1937)
 Emile Zolan elämä (The Life of Emile Zola, 1937)
 Jezebel (1938)
 Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939)
 Synkkä voitto (Dark Victory, 1939)
 Kersantti York (Sergeant York, 1941)
 Casablanca (Casablanca, 1942)
 Uusien tähtien alla (Now, Voyager, 1942)
 Kunnes palaat (Since You Went Away, 1944)
 Arsenikkia ja vanhoja pitsejä (Arsenic and Old Lace, 1944)
 Mildred Pierce – amerikkalainen nainen (Mildred Pierce, 1945)
 Syvä uni (The Big Sleep, 1946)
 Viitta ja tikari (Cloak and Dagger, 1946)
 Sierra Madren aarre (Treasure of the Sierra Madre, 1948)
 Cainen kapina (The Caine Mutiny, 1954)
 Etsijät (The Searchers'', 1956)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät
Itävaltalaiset säveltäjät
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Songwriters Hall of Fame
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lee Garmes

Lee Garmes (27. toukokuuta 1898 Peoria, Illinois – 31. elokuuta 1978) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän sai Oscar-palkinnon vuoden 1932 elokuvasta Shanghain pikajuna. Garmesin muita elokuvia ovat muun muassa Arpinaama (1932) ja Tontut toverukset lännessä (1950).

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Internet Encyclopedia of Cinematographers: Lee Garmes 

Yhdysvaltalaiset elokuvaajat
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Helga Nowitzki

Helga Nowitzki (o.s. Bredenbröcker) on saksalainen koripalloilija.

Bredenbröcker edusti Saksan naisten koripallomaajoukkuetta vuoden 1966 EM-kisoissa. Kaiken kaikkiaan hän pelasi kolmekymmentä maaottelua. Seuratasolla Bredenbröcker edusti TG Würzburgia, jonka paidassa hän pelasi parhaimmillaan pääsarjan loppuottelussa.

Nowitzki on naimisissa entisen ammattilaiskäsipalloilijan, Jörg-Werner Nowitzkin kanssa. Heillä on kaksi lasta: Dirk Nowitzki ja Silke Nowitzki, jotka molemmat ovat tunnettuja koripalloilijoita.

Lähteet 

Saksalaiset koripalloilijat
Tekla Renfors

Tekla Katarina Renfors (23. lokakuuta 1872 Kuopio – 22. toukokuuta 1912 Tampere) oli suomalainen runoilija ja suomentaja, joka käytti nimimerkkejä **Tarina ja T.R..

Renfors suomensi 1904 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virren 134 Pyhä, pyhä, pyhä sanat. Hän suomensi myös useita hengellisiä lauluja. Kirjassa Hengellisiä lauluja ja virsiä on kuusi hänen kirjoittamaansa tai kääntämäänsä laulua.

Teoksia 
 Runoja vähävartijan maalta, kirjoittanut **Tarina.    Eskil Renfors, Tampere 1912, uusi näköispainos Viiala 1989

Suomennoksia 
 Eva Ottilia Adelborg : Siisti Pelle ja Naskun kylän lapset.    WSOY 1896
 Eric Bergqvist : Jotakin pienokaisille : kertomuksia ja kirjeitä Eric sedältä Ruotsissa, osat 1-2, tekijän luvalla suomentanut T. R.   Hulda Liljeström, Helsinki 1903
 Carl Boberg : Puheita nuorisolle : esitelmä.    Lähetyskirjakauppa, Helsinki 1904

Lähteet 
 

Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Kämnerinoikeus

Kämnerinoikeus ( <  < ) oli Ruotsissa ja Suomessa tuomioistuin, joka toimi kaupungeissa raastuvanoikeuden alaisuudessa. Suomessa kämnerinoikeudet lakkautettiin vuonna 1868, jolloin niiden käsittelemät asiat siirtyivät raastuvanoikeuden ratkaistavaksi. Kämnerinoikeudessa käsiteltiin muut riita-asiat paitsi vekseli- ja merioikeusasiat ja eräät muut raastuvanoikeudelle kuuluneet asiat. Kämnerinoikeus ratkaisi myös vähäisempiä rikosasioita. Ensimmäinen muutoksenhakuaste oli raastuvanoikeus.

Kämnerinoikeuksien lakkauttamisvuonna 1868 oli Suomessa seitsemän kämnerinoikeutta: Turun hovioikeuspiirissä Helsingin, Turun ja Porin kämnerinoikeudet, Vaasan hovioikeuspiirissä Vaasan ja Oulun kämnerinoikeudet sekä Viipurin hovioikeuspiirissä Viipurin ja Haminan kämnerinoikeudet.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Oikeushistoria
Suomen entiset tuomioistuimet
Sanna Jalomäki

Sanna Jalomäki on suomalais-australialainen taiteilija. Lapsuutensa hän vietti Australiassa josta hän muutti Suomeen 1986.

Hän aloitti näyttelijäntyön opinnot Tampereen yliopistossa. Loppuvuodesta 2008 alkuvuoteen 2011 hän asui Ateenassa, Kreikassa.

Vuodesta 2012 Jalomäki on tehnyt suunnittelija Sinivuokko Koivulan kanssa yhteistyötä Pirjo&Purjo Productions nimikkeen alla. Hän on myös viiden taiteilijan TRKCrew -kollektiivin ja PPP-Art ry:n perustava jäsen.

Hän on ohjannut taidetyöpajoja ja live-maalaustapahtumia yhteensä yli 500 henkilölle Helsingin alueella käyttäen Koivulan kanssa kehittämäänsä kimppakuvitustekniikkaa (esim. MUKANA-yhteisötaidehanke kulttuuritalo Stoan yhteistyössä ja Minä – unelmista arkeen ja takaisin -taidehanke Annantalon kanssa). Hän on johtanut erilaisia taideprojekteja, joissa yhteisöllisyys on tärkeänä komponenttina, muun muassa  Wareco Oy:n kasvojenkohotus.

Jalomäki on myös englanninkielen aikuiskouluttaja.

Opinnot
Teatteritaiteen maisterin 2015, Näyttelijäntyön laitos (NÄTY), Tampereen yliopisto
 Teatteritaiteenkandidaatti 2014, Näyttelijäntyön laitos (NÄTY), Tampereen yliopisto

The Transmission Project (Euroopan unionin rahoittama koulutusohjelma), Lontoo, Englanti ja Helsinki 1999–2000
Ylioppilas 1985, Sarah Redfern High School, Sydney, Australia

Ura

Kuvataide 
Hän aloitti maalaamisen loppuvuodesta 2009 asuessaan Ateenassa, Kreikassa. Hänellä on ollut lukuisia soolo- ja ryhmänäyttelyitä Kreikassa, Suomessa ja Japanissa. Hänen teoksissaan toistuu ihmisen olemus ja tutkiminen (mm. potrettitaiteen kautta).

Näyttelijäntyö
Pimeän hehku, TV2, 1996
Taikapeili, TV2, 1995–1996
Dialogi kahdelle, teatterinäytelmä, Ylioppilasteatteri, Helsinki, 1996
Kotikatu, TV1, 1999
Hyväntekijät, elokuva, 1997
Kiima - muodonmuutoksia, kuunnelma, Helsingin yliopiston Luonnontieteellinen Museo 2000  
Ota ja Omista, MTV3, 1997
Herra Valo, teatterinäytelmä, 1994
Matka Viipuriin, elokuva, 1994
Radio ja tv-mainoksia, spiikkauksia ja cd-kuunnelmia.

Musiikki
Sansibar, laulusolisti ja lauluntekijä 2013–
mute8, helsinkiläis-rockyhtyeen laulusolisti ja lauluntekijä 2004–2008 & 2011

Hyväntekeväisyys ja muut voittoa tavoittelemattomat hankkeet
toimi konserttiprojektipäällikkönä Rokkaa lasten hyväksikäyttöä vastaan (RACP Finland) -hyväntekeväisyyshankkeessa sekä kansainvälisen työryhmän jäsenenä. Hyväntekeväisyyskonsertti 19.1.2008 Nosturi, Helsinki
Nuorisotaidehanke Watts On the Wall (W.O.W), Pirjo & Purjo Productions (PPP-Art ry) 2012. Valograffanäyttely 19.–27.11.2012, Lasipalatsi, Helsinki

Lähteet

Aiheesta muualla
Sannart: Visual ART – Music – Societal projects – Acting
PIRJO & PURJO PRODUCTIONS PPP-Art ry
mute8rock MySpace-sivustolla
Elonet
IMDb.com 
YLE - Pimeän hehku 
TRKCrew video
SANNAfineArt

Suomalaiset näyttelijät
Australiansuomalaiset henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Thorleifur

Thorleifur on islantilainen miehen etunimi.

Fiktiiviset henkilöhahmot 

 Thorleifur Kortsson, Njördur P. Njardvikin romaanissa Daudamenn (suom. Kohtaloonsa tuomitut).

Islantilaiset miehen etunimet
Thorlákur

Thorlákur on islantilainen miehen etunimi.

Fiktiiviset henkilöhahmot 

 Thorlákur Arason, Njördur P. Njardvikin romaanissa Daudamenn (suom. Kohtaloonsa tuomitut).

Islantilaiset miehen etunimet
Lapin rovastikunta

Lapin rovastikunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta. Siihen kuuluvat Enontekiön, Inarin, Kittilän, Kolarin, Muonion, Sodankylän ja Utsjoen luterilaiset seurakunnat.

Lääninrovastina on kirkkoherra Hanna Kuusela Sodankylän seurakunnasta.

Lähteet 

Oulun evankelis-luterilainen hiippakunta
Suomen   evankelis-luterilaiset rovastikunnat
Luettelo ECW Championeista

Luettelo ECW Championeista on erillinen artikkeli ECW World Heavyweight Championshipsta.

Ensimmäinen mestari oli Jimmy Snuka - 1992. Eniten mestari on The Sandman, joka on voittanut viisi kertaa kyseisen mestaruuden. Pisimpään pitänyt oli neljännellä kerrallaan Shane Douglas, joka piti titteliä huimat 406 päivää. Lyhimpään pitänyt on Ezekiel Jackson, joka voitti mestaruuden viimeisessä lähetyksessä ja kolme minuuttia myöhemmin, ohjelma oli loppunut iäksi.

Nimet

Mestarit

Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista

Tilastoja

Katso myös
 WWE Champion
 World Heavyweight Champion
 ECW World Heavyweight Championship

Lähteet
 ECW Championship - WWE.com

Showpaini

de:ECW Championship#Liste der Titelträger
Endofyytti

Endofyytit ovat kasvien sisällä eläviä mikrobeja, sieniä ja bakteereita, jotka eivät aiheuta isäntäkasville oireita vaan päinvastoin voivat jopa hyödyttää sitä. Kasvien endofyyteistä suurin osa on vielä löytämättä. Arviot lajien mahdollisesta kokonaismäärästä globaalisti vaihtelevat suuresti (0,5 - 1,3 miljoonaa).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT: Kari Saikkonen, Marjo Helander, Päivi Lehtonen, Heinien endofyyttiset sienet (pdf)
 Suomen ympäristökeskus (SYKE): Tytti Sarjala, Endofyyttisienet uusien terveysvaikutteisten bioaktiivisten yhdisteiden lähteenä
 Montana State University: What is an Endophyte? 

Mikrobiologia
Ekologiset vuorovaikutussuhteet
Julian Reid

Julian Reid on Lapin yliopiston kansainvälisten suhteiden professori. 

Reidin tutkimusalueita ovat etenkin sotaan ja turvallisuuteen liittyvät poliittiset ja filosofiset kysymykset erityisesti Michel Foucault'n kirjoituksien kautta tarkasteltuna. Focault on jatkuvasti esillä myös hänen opetuksessaan.

Reid on väitellyt Lancasterin yliopistossa vuonna 2004. Ennen Lapin yliopistoa hän opetti Kin's Collegessa Lontoossa ja Sussexin yliopistossa. Hän on ollut vieraileva professori myös Bristolin yliopistossa.

Teokset
The Neoliberal Subject: Resilience, Adaptation and Vulnerability (David Chandlerin kanssa), Rowman & Littlefield 2016
Resilient Life: The Art of Living Dangerously (Brad Evansin kanssa), Polity Press 2014
The Biopolitics of the War on Terror: Life Struggles, Liberal Modernity and the Defence of Logistical Societies, Manchester University Press 2006 & 2009
The Liberal Way of War: Killing to Make Life Live (Michael Dillonin kanssa), Routledge 2009

Lähteet

Lapin yliopiston professorit
Politiikan tutkijat
Brittiläiset filosofit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Suomen britit
2 Times Terror

2 Times Terror oli suomalainen industrial metalia soittava yhtye. Sen toiminnan aloittivat vuonna 2006 MC Raaka Pee ja HC CSD. Vuoden 2019 syyskuussa yhtye julkaisi lyhyen ilmoituksen Facebookissa, jossa se kertoi lopettavansa.

Historia 
Industrialmusiikkia soittavassa 2TT:ssä on mukana useita metalliartisteja, kuten Zachary Hietala (Tarot), Spellgoth (Turmion Kätilöt, Trollheim's Grott), Hurja (Shade Empire, Chaosweaver, Deathchain), Puijon Perkele (Verjnuarmu), DJ Proteus ja Eric Riekkinen.

Jäsenet 
 MC Raaka Pee – laulu, kitara, koskettimet, ohjelmointi (Turmion Kätilöt, AEON, Ancient Drive)
 HC CSD – laulu, lyriikat

Livekokoonpano
 MC Raaka Pee – laulu
 Hurja – laulu
 HC CSD – laulu
 Kalle Pakarinen – kitara
 Mika Pusa – basso
 Veikka Jokela – rummut
 Julma J – koskettimet

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut

Suomalaiset industrial metal -yhtyeet
Bluesway

Bluesway on Juice Leskisen perustama tamperelainen yritys, jonka toimialaksi on merkitty taiteilijatoiminta. Se on kustantanut useita Juice Leskisen levyjä, runokokoelmia, lastenkirjoja ja nuottikirjoja. Leskinen oli ollut osakkaana Mikko Alatalon ja  Harri Rinteen kanssa kustannusyhtiössä ALR, joka kustansi Juice Leskinen Slamin ensimmäisen albumin Tauko I. Leskinen erosi yhtiöstä vuonna 1979 ja perusti  Blueswaysin.

Lähteet 

Musiikkikustantamot
Juice Leskinen
Kotimusiikkiviikko

Kotimusiikkiviikko on Seurakuntaopistolla Järvenpäässä vuosittain järjestettävä musiikkileiri. Kotimusiikkiviikko kuuluu Seurakuntaopiston osana toimivan Luther-opisto-nimisen kansanopiston kurssitarjontaan.

Ensimmäiset kotimusiikkiviikot järjestettiin 1950-luvun puolivälissä. Vuosikymmenten kuluessa kotimusiikkiviikko kehittynyt eri ikäisten musiikin harrastajien kohtaamispaikaksi. Kotimusiikkiviikko ajoittuu heinä-elokuun vaihteeseen ja se kestää maanantaista sunnuntaihin. Kotimusiikkiviikolla on mahdollisuus opiskella ja harjoitella eri instrumenttien soittoa ja laulua. Kotimusiikkiviikon aikana on mahdollisuus kokeilla ja kehittää omia taitojaan musiikin tekemisessä sekä olla yhdessä muiden musiikin ystävien kanssa. Kotimusiikkiviikolla on ollut yhteyksiä vastaaviin tapahtumiin erityisesti Saksassa.

Kotimusiikkiviikko järjestetään Sibeliuksen kodin, Ainolan, naapurissa Tuusulanjärven rannalla. Kotimusiikkiviikko kunnioittaa Sibeliuksen ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisön perinteitä. Kotimusiikkiviikon päätöspäivän perinteisiin kuuluu esimerkiksi vierailu ja musiikkihetki Sibeliuksen haudalla.

Seurakuntaopistolla voi opiskella myös esittävän taiteen kansanopistolinjoilla, jotka tarjoavat mahdollisuuden lukuvuoden kestäviin draama- ja musiikkiopintoihin. Opinnot antavat valmiuksia alan jatko-opintoihin sekä musiikin ja teatterin hyödyntämiseen eri aloilla.

Aiheesta muualla
 Seurakuntaopiston kotisivut
 Etos -sivut eli esittävän taiteen opintoja Seurakuntaopistolla
 Kotimusiikkiviikon fanisivusto Saksassa
 Kari Rydman muistelee 1950-luvun kotimusiikkiviikkoja blogissaan

Musiikkitapahtumat Suomessa
Järvenpään tapahtumat
Juslin

Juslin on seuraavien henkilöiden sukunimi

 Birgitta Ara, ent. Juslin (s. 1934), suomalainen kuvanveistäjä
 Emma Juslin (s. 1985), suomenruotsalainen kirjailija
 Heikki Juslin (s. 1946), suomalainen metsätieteilijä ja professori
 Jukka Juslin (s. 1977), suomalainen kirjailija, tiedemies ja opettaja
 Per-Erik Juslin (s. 1934), suomalainen jääkiekkoilija
 Väinö Lennart, oik. Väinö Lennart Vainio, ent. Juslin (1892–1912), suomalainen kirjailija.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Tommi Juslin, tv-sarjassa Salatut elämät
Lux Aeterna (Requiem for a Dream)

Lux Aeterna (Latinaa, tarkoittaa ”ikuista valoa”) on Clint Mansellin säveltämä tunnussävelmä Unelmien sielunmessu -elokuvalle (2000). Teoksen suosio on johtanut sen runsaaseen käyttöön populaarikulttuurissa, kuten elokuvien trailereissa.

Sävellys äänitettiin uudestaan Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia -elokuvan trailerille käyttäen kuoroa ja oikeaa orkesteria ja nimettiin ”Requiem for a Toweriksi”. Ihailijoiden pyynnöstä myös tämä versio julkaistiin omillaan.

Vuoden 2000 kappaleet
Tunnusmusiikki
Tokinmaa

Tokinmaa tai Tokimaa on metsäalue Eurajoen koillisosassa Satakunnassa Luvian, Nakkilan ja Kiukaisten rajoilla. Alun perin se on tarkoittanut Eurajoen Lavilan kylän omistamaa metsäpalstaa Kiukaisten Panelian kylän rajalla tai ehkä myös laajempaa aluetta myös Panelian puolella. 

Sittemmin nimitystä Tokinmaa on käytetty Eurajoen Pinkjärveen rajoittuvasta, valtiolle kuuluvasta retkeily- ja ulkoilualueesta, jossa on metsähallituksen luontopalvelujen vuokrattava kämppä. Tämä alue kuuluu myös Natura 2000 -suojeluohjelmaan. Metsähallitus on 2010-luvulla käyttänyt retkeilyalueesta nimitystä Pinkjärvi, mikä on myös rajoiltaan retkeilyalueetta vastaavan Natura-alueen nimenä. 

Kun Eurajoen Vuojoen kartano 1910-luvulla tuli kolmen helsinkiläisen liikemiehen omistukseen, rakennettiin Eurajoen Verkkokarin satamasta Tokimaahan 23 kilometrin mittainen Vuojoen metsärata puutavaran kuljetusta varten.

Lähteet

Eurajoen luonto
Retkeilyalueet
Suomen metsät
Davis Cup 2010

Davis Cup 2010 oli 99:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Serbian Belgradissa 3.–5. joulukuuta pelatussa loppuottelussa Serbia voitti Ranskan ja saavutti näin ensimmäisen Davis Cup -voittonsa.

Maailmanlohko

Lähteet
 
 

Davis Cup
Vuoden 2010 tennis
Robert Surtees

Robert Surtees (9. elokuuta 1906 Covington, Kentucky – 5. tammikuuta 1985) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän sai parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon elokuvista Kuningas Salomonin kaivokset (1950), Särkyneiden haaveiden kaupunki (1952) ja Ben-Hur (1959). Ehdokkaana hän oli kaikkiaan 16 kertaa. Robert Surteesin poika on elokuvaaja Bruce Surtees.

Osittainen filmografia 
 Strange Holiday (1942)
 Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines, 1950)
 Särkyneiden haaveiden kaupunki (The Bad and the Beautiful, 1952)
 Joutsen (The Swan, 1956)
 Ben-Hur (1959)
 kapinalaivalla (Mutiny on the Bounty, 1962)
 Neitoperho (The Collector, 1965)
 Miehuuskoe (The Graduate, 1967)
 Puhallus (The Sting, 1973)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 The Encyclopedia of Cinematographers: Robert L. Surtees

Yhdysvaltalaiset elokuvaajat
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Edith von Bonsdorff

Edith Helena von Bonsdorff (o.s. Andersen; 24. huhtikuuta 1890 Ringsted, Tanska – 19. huhtikuuta 1968) oli tanskalais-suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi.

Elämäkerta

Edith von Bonsdorff oli alkuaan tanskalainen, mutta hän meni naimisiin suomalaisen kanssa. Hänen ensiesiintymisensä Suomessa oli vuonna 1919 yhdessä ruotsalaisen tanssijan ja koreografin Jean Börlinin kanssa. Seuraavilla vuosikymmenillä hän piti Helsingissä monia tanssiesityksiä ja teki ainakin yhden esityskiertueen vuonna 1925, yhdessä Kaarlo Erosen kanssa. 1920-luvulla von Bonsdorff oli jonkin aikaa kiinnitettynä myös Pariisin Les Ballets Suédois -balettiin. Siellä hän esiintyi muun muassa Francis Picabian librettoon perustuneessa avantgarde-baletissa Relâche, johon musiikin oli säveltänyt Erik Satie. Hän vieraili vuonna 1926 myös Suomen kansallisbaletin Šeherazade-baletissa, jossa hänen parinaan oli balettimestari George Gé. 

Vuonna 1936 remontin jälkeen uudelleen avatun Svenska Teaternin avajaisohjelmistona olleen Peer Gynt -baletin koreografiasta vastasi von Bonsdorff. Vuonna 1951 von Bonsdorff laati koreografian Kansallisbaletin esittämään Salome-balettiin, joka oli ollut hänen suosikkiteoksiaan jo 1920-luvulla.

Itse koreografina luomissaan tanssiteoksissa von Bonsdorff käytti esiintyjinä sekä balettitanssijoita että tanssinopiskelijoita muun muassa Helvi Salmisen tanssikoulusta. Jotkut hänen omista töistään perustuivat Pariisin Les Ballets Suédois -baletin teoksiin.

Von Bonsdorff esiintyi myös Yrjö Nybergin ohjaamassa pitkässä elokuvassa Sano se suomeksi (1931). Vuonna 1961 von Bonsdorff sai ansioistaan Pro Finlandia -mitalin.

Hänen puolisonsa oli professori Per Adolf von Bonsdorff.

Galleria

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset tanssijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Blue Diamonds

Blue Diamonds oli hollantilais-indonesialainen duo, jonka muodostivat veljekset Ruud de Wolff (12. toukokuuta 1941 – 18. joulukuuta 2000) ja Riem de Wolff (s. 15. huhtikuuta 1943 - 12. syyskuuta 2017). He syntyivät Bataviassa (nykyinen Jakarta), mutta muuttivat vuonna 1949 Alankomaihin, jossa he perustivat duon. Heitä kutsuttiin nimellä "Hollannin Everly Brothers", ja heidän suurin hittinsä oli "Ramona", joka myi 250 000 kappaletta. He lauloivat yleensä englanniksi, mutta myös saksaksi ja espanjaksi. Viimeiset levytykset duo teki vuonna 1971. Ruud kuoli Driebergenissä vuonna 2000 ja Riem Blaricumissa 2017.

Blue Diamonds esiintyi myös Suomessa maaliskuussa 1961 Expo-hallissa.

Diskografia
 Ramona, 1960, Fontana, 1.
 Wie damals in Paris, 1961, Fontana, 3.
 Ahoi-Ohe, 1961, Fontana, 11.
 Ein Schiff fährt nach Shanghai, 1961, Fontana, 13.
 Blaues Boot der Sehnsucht, 1962, Fontana, 30.
 Angelina, laß das Weinen, 1962, Fontana, 30.
 My Sunny Sunshine, 1963, Fontana, 37.
 Sukiyaki, 1963, Fontana, 2.
 Sweet Loraine, 1964, Fontana, 36.
 Rag Mop, 1964, Philips, 40.
 Gib dein Wort, Linda Lou, 1965, Philips, 39.
 Liebe mich! (All of me), Fontana
 Mandolinata, Fontana
 Itsy bitsy teenie weenie Honolulu Strand-Bikini, Fontana

Alankomaalaiset yhtyeet
Alankomaalaiset duot
Eero Kosonen (kapellimestari)

Eero Kosonen (12. tammikuuta 1906 Tampere – 4. marraskuuta 2002 Tampere) oli suomalainen pianisti ja kapellimestari.

Kosonen oli syntynyt Tampereella, mutta lapsuutensa ja opiskeluvuotensa hän vietti Helsingissä. Kosonen opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) pianonsoittoa ja musiikin teoriaa opettajinaan Selim Palmgren, Erkki Melartin ja Leo Funtek. Hän toimi kapellimestarina Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Teatteriorkesterissa. 

Vuonna 1926 Kosonen aloitti Rauman Soitannollisen Seuran Orkesterin orkesterinjohtajana. Orkesterinjohdon lisäksi hän toimi Raumalla myös pianistina useiden taiteilijoiden, kuten laulajatar Aulikki Rautawaaran, konserteissa. Kausi jäi Raumalla lyhyeksi, sillä jo seuraavana vuonna 1927 hän jätti tehtävän.

Eero Kosonen kutsuttiin 26-vuotiaana Tampereen orkesteriyhdistyksen hallinnoiman Tampereen orkesterin johtajaksi vuonna 1932. Tampereen orkesteri oli perustettu kaksi vuotta aiemmin vuonna 1930. Samalla hän tuli muutamaksi vuodeksi (1932–1937) kapellimestariksi myös Tampereen Teatteriin, jonne hänen vaimonsa Helmi Carén oli saanut kiinnityksen operettiprimadonnaksi. Tampereen orkesterista tuli Tampereen kaupunginorkesteri, kun se tuli Tampereen kaupungin hallintaan vuonna 1947. Kosonen oli orkesterin johtaja 37 vuoden ajan, aina vuoteen 1969 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.

Kosonen oli merkittävä suomalaisen musiikin esitaistelija, ja hän esitti sitä ohjelmistossaan. Hän ei rajoittunut pelkästään Jean Sibeliuksen sinfonioihin, vaan valitsi ohjelmistoonsa niin Leevi Madetojan ja Erkki Melartinin sinfoniat kuin Selim Palmgreninkin musiikkia. Einar Englundin tunnetuimpia sinfonioita hän esitti heti niiden valmistuttua orkesterinsa kanssa Tampereella. 

Vuosina 1933–1946 Kosonen opetti Tampereen musiikkiopistossa teoria-aineita ja pianonsoittoa. Vuonna 1946 perustetun Tampereen Kamarimusiikkiseuran orkesteri aloitti toiminnan vuonna 1953 kapellimestari Eero Kososen johdolla. Hän johti myös Tampereen Oopperan esityksiä vuosina 1952–1972. Kososen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa pianokonsertto ja näyttämömusiikkia.

Kosonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954 ja professorin arvonimen vuonna 1969.

Lähteet

Lähteet
 
Eero Kosonen. Tampereen kaupunki.
 

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Africa

Africa voi viitata seuraaviin:


Maantiede 

 Afrikka, lat. Africa, maanosa
 Africa, Rooman provinssi
 Africa, Rooman diokeesi
 Africa Vetus, Rooman provinssi
 Africa Nova, Rooman provinssi
 Africa Proconsularis, Rooman provinssi
 Africa Tripolitana, Rooman provinssi
 Africa Valeria Byzacena, Rooman provinssi.

Henkilöitä 

 Africa Sexx, yhdysvaltalainen malli ja pornonäyttelijä.

Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia 

 HMS Africa (1691), 46-tykkinen neljännen luokan alus
 HMS Africa (1761), Essex-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Africa (1781), Inflexible-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Africa (1803), kutteri
 HMS Africa (1859), vankilaiva
 HMS Africa (1862), puurunkoinen potkurisluuppi
 HMS Africa (1905), King Edward VII -luokan taistelulaiva.

Muuta 

 ”Africa”, rock-yhtye Toton kappale vuodelta 1982
 1193 Africa, pikkuplaneetta.
Mercedes MGP W01

Mercedes MGP W01 on saksalaisen Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella . Auto julkistettiin 1. helmikuuta 2010 Espanjan Valenciassa. Autoa ajoivat saksalaiset Michael Schumacher ja Nico Rosberg.

Formula 1 -tulokset

Aiheesta muualla 

Formula 1 -kausi 2010
Mercedeksen Formula 1 -autot
Irja Ranin

Irja Ranin (o.s. Hämeranta, 7. huhtikuuta 1930 Nurmes – 2. elokuuta 1995 Espoo) oli suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja, näyttelijä ja toimittaja.

Ranin oli näyttelijä ja ohjaaja Toivo Hämerannan ja teatterinjohtajan, näyttelijän ja kirjailijan Kerttu Hämerannan ainoa lapsi. Hän aloitti teatteriuransa Turun kaupunginteatterin harjoittelijana ja näyttelijänä. Hän näytteli myös Suomen Työväenteatterissa, vuosina 1953–1954. Hän esiintyi myös muutamissa elokuvissa, muun muassa elokuvissa Ruusu ja kulkuri (1948), Rengasmatka eli peräkylän pikajuna (1952) ja Pekka Puupää (1953).

Ranin tunnettiin myös television lastenohjelmien tekijänä. Hän aloitti televisiouransa Tesvisiossa ja työskenteli sen jälkeen Yleisradion TV2:ssa, josta siirtyi vuonna 1967 TV1:n lastenohjelmien toimitukseen. Hän teki muun muassa Niksulan TV:tä, Suomen ensimmäistä lasten televisio-ohjelmaa, ja ohjasi monia lastensarjoja, kuten Hiirihäiriö, Heikkopeikko ja Histamiini-hevosesta kertoneet sarjat. Hän toimi myös Mainos-TV:n kuuluttajana.

Ranin jatkoi televisiotyönsä ohessa myös teatterialalla. Hän perusti aviomiehensä Matti Raninin kanssa Kasper-teatterin, jossa hän muun muassa näytteli ja toimi lavastajana, ja jolle hän myös suunnitteli nukkeja. Kasper-teatteri toimi vuosina 1961–1988. 

Ranin jäi eläkkeelle vuonna 1991. Hän sai työstään suomalaisen lastenkulttuurin hyväksi muun muassa Mannerheimin Lastensuojeluliiton keskushallituksen myöntämän Arvo Ylppö -mitalin vuonna 1965, Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristin vuonna 1984 ja Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 1989. 

Irja Ranin on haudattu äitinsä Kerttu Hämerannan ja miehensä Matti Raninin viereen Raninien sukuhautaan Hietaniemen hautausmaan Uurnalehtoon (5-05-0048).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ylen Elävä arkisto: Lastenohjelmat alkoivat Kasperista

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset televisio-ohjaajat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Turkin itsenäisyyssota

Turkin itsenäisyyssota käytiin vuosina 1919–1923  ensimmäisen maailmansodan jälkinäytöksenä. Se johti nykyisen Turkin tasavallan syntymiseen. 

Nykyisen Turkin edeltäjä, Osmanien valtakunta taisteli Saksan rinnalla ensimmäisessä maailmansodassa. Lokakuussa 1918 turkkilaiset antautuivat ympärysvalloille, Mehmed Talat ja puolueen ministeriö erosivat ja aselepo allekirjoitettiin brittiläisen taistelulaivan kannella Aigeianmerellä.

Turkkilaisten kansallistunne nousi Kreikan miehitettyä Smyrnan (nyk. İzmir) toukokuussa 1919. Kaupunki ympäristöineen oli määrätty Kreikalle Sèvresin rauhansopimuksessa, jonka sulttaani oli hyväksynyt ympärysvaltojen painostuksesta, mutta jota parlamentti ei ikinä ratifioinut. Sodan lopuksi osmanien hallitus oli täysin romahtanut, ja rauhansopimuksella suurin osa maata jaettiin voittajavaltojen kesken.

Maailmansodassa kunnostautunut Mustafa Kemal lähetettiin Itä-Anatoliaan kukistamaan kapinaa. Kemal käytti tilaisuutta hyväkseen ja perusti kansallisen liikkeen, joka valitsi keskuksekseen Ankaran.  Huhtikuussa 1920 Ankaran väliaikaishallitus tarjosi Kemalille kansalliskokouksen presidentin paikkaa. Uusi parlamentti ilmoitti hylkäävänsä vanhan hallituksen ja Sèvresin sopimuksen.

Kreikkalaiset olivat jo edenneet sisämaahan ja kohti Ankaraa. Marmaranmeren pikkukaupunkeja alettiin kreikkalaistaa ja esim. Aydıniin ja İzmiriin muutti manner-Kreikasta tuhansia siirtolaisia asuttamaan Kreikan valloittamia alueita. Kemal ja hänen kakkosmiehensä pašša Ismet (myöhemmin İsmet İnönü) löivät kuitenkin kreikkalaiset Sakaryan ja Dumlupınarin taisteluissa elokuussa 1921 ja elokuussa 1922. Italia, jolle osa Anatoliasta oli luovutettu, ei puolustanut osuuttaan, eikä Ranskalla ja Britannialla ollut enää kiinnostusta liittyä sotaan. 

Kemalin joukot valloittivat 9. syyskuuta 1922 İzmirin, jossa armeija aloitti armenialaisten systemaattisen vainoamisen. 13. syyskuuta 1922 Turkin armeija sytytti İzmirin armenialaiskaupunginosan palamaan. Suotuisten tuulten ja bensiinillä kasteltujen katujen vuoksi tuli levisi myös kreikkalaisten asuttamaan kaupungin keskustaan. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan. 

Kemalin voitto itsenäisyyssodassa pelasti Turkin itsenäisyyden, ja Sèvresin sopimus korvattiin Lausannen sopimuksella, jossa Turkki sai takaisin koko Anatolian ja Itä-Traakian kreikkalaisilta. Sen sijaan Turkille ennen ensimmäistä maailmansotaa kuuluneet Syyria, Irak ja Palestiina jäivät Ison-Britannian ja Ranskan hallintaan Kansainliiton mandaattialueina. Turkin tasavalta perustettiin 29. lokakuuta 1923, ja Kemalista tuli sen ensimmäinen presidentti. Sodan jälkeen Vähän-Aasian länsirannikolla asunut kreikkalaisväestö joutui lähes kokonaisuudessaan poistumaan maasta, kun väestöryhmien suhteet kärjistyivät. Vihan taustalla oli kreikkalaisten keskuuteen 1800-luvulla levinnyt megáli idéa -aate, jonka mukaan Turkin kreikkalaisalueet tulisi liittää Kreikkaan.

Lähteet

Katso myös 

 Kreikan–Turkin sota (1919–1922)

Turkin historia
1900-luvun sodat
Itsenäisyyssodat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alex Borstein

Alexandrea ”Alex” Borstein (s. 15. helmikuuta 1971), tunnettu myös nimellä ”a.bo”, on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, käsikirjoittaja ja koomikko. Parhaiten hänet tunnetaan Foxin komediasarjasta MADtv ja Lois Griffinin ääniroolista animaatiosarjassa Family Guy. Borstein on vieraillut myös kahdessa Gilmoren tyttöjen jaksossa. 

Borstein on ollut vuodesta 1999 lähtien naimisissa Jackson Douglasin kanssa. Heillä on vuonna 2008 syntynyt poika. Borstein harrastaa harpunsoittoa. Hän on juutalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen kotisivu
 
 
 SuicideGirls interview with Alex Borstein

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset koomikot
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Mila

__notoc__

Mila tai Miila on naisen etunimi. Nimi on peräisin slaavilaisista kielistä, joissa se tarkoittaa herttaista tai suloista, mutta se on toisaalta käsitetty myös lyhentymäksi nimestä Emilia tai Ludmila.

Suomessa Mila on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3182 henkilölle, joista suurin osa on 2010-luvulla syntyneitä. Miila-nimisiä Suomessa on ollut 352. Vuodesta 2010 lähtien Milan nimipäivä on ollut 19. toukokuuta, joka jo ennestään oli muun muassa Emilian nimipäivä.

Tunnettuja Miloja ja Miiloja

Etunimenä 
 Mila Kajas-Virtanen (s. 1972), suomalainen taitoluistelija
 Mila Kasvio (1917–1991), suomalainen uimari
 Mila Kunis (s. 1983), ukrainalais-yhdysvaltalainen näyttelijä
 Mila Niemi, suomalainen lavastaja, pukusuunnittelija ja maskeeraaja
 Mila Parély (1917–2012), ranskalainen näyttelijä
 Mila Teräs (s. 1975), suomalainen kirjailija
 Miila Virtanen (s. 1990), suomalainen näyttelijä
 Miila Westin (s. 1987), suomalainen kuvittaja

Sukunimenä 
 Sebastian Mila (s. 1982), puolalainen jalkapalloilija

Lähteet 

Etunimet
Latvijas dzelzceļš

Latvijas dzelzceļš (LDz) eli Latvian rautatiet on Latvian kansallinen rautatieyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Riiassa. Yhtiö on yksi suurimpia työllistäjiä Latviassa; sen palveluksessa on 12 400 henkeä. Yrityksellä on useita tytäryhtiöitä, joiden kautta hoidetaan matkustaja- ja rahtiliikennettä sekä Latvian rautatieverkon kunnossapitoa ja turvallisuutta. Esimerkiksi Latvian sisäistä henkilöliikennettä hoitaa vuonna 2001 perustettu, melko itsenäinen Pasažieru vilciens -niminen yhtiö.

Rataverkko ja tärkeimmät rautatieasemat 

Rataverkon ylläpitäjän roolissa LDz tarjoaa eri liikennöitsijöiden yleiseen käyttöön 2 263,3 kilometriä 1 520 millimetrin raideleveydeyden rataa Latviassa, yhteensä 29 eri rataosuudella (ja kahdella teknisistä syistä ei-liikennöitävällä osuudella).  
Suurin sallittu nopeus on 120 km/h henkilöliikenteen ja 80 km/h rahtiliikenteen junilta. Lisäksi välillä Gulbene–Alūksne on 33,4 kilometrin osuus kapearaiteista 750 mm:n rataa, jota on viime vuosina käytetty esimerkiksi museorautatien tarpeisiin. 

Viisi rataosuutta on sähköistetty:
 Riika – Jelgava 
 Torņakalns – Tukums 2 
 Riika – Zemitāni – Skulte 
 Riika – Aizkraukle 
 Zemitāni – Šķirotava 

Tärkeimpiä rautatieasemia ovat:
 Riian asema (matkustajaterminaali), Riika
 Jelgavan asema, Jelgava
 Jūrmalan asema(t), Jūrmala
 Krustpilsin asema, Krustpils
 Liepājan asema, Liepāja
 Rēzekne II asema, Rēzekne
 Daugavpilsin asema, Daugavpils (Väinänlinna)

Myös henkilöliikenteeseen käytettyjen ratojen ohella on syytä mainita rahtiliikenteeseen käytetty rataosuus Tukums–Ventspilsin satama, jota pitkin kulkee huomattava määrä Latvian ulkomaankaupasta ja IVY-maiden kauttakulkurahdista.

Liityntä naapurimaiden rataverkkoihin 

Latvian rataverkko liittyy luonnollisesti naapurimaiden ratoihin, joissa on käytössä sama tsaarinajalta peräisin oleva raideleveys (1 520 mm). 

 Liettua: Liettuan rautatiet (Lietuvos Geležinkeliai, LG),
 Valko-Venäjä: Valko-Venäjän rautatiet (Belaruskaja Tšyhunka, БЧ), 
 Venäjä: Venäjän rautatiet () ja
 Viro: Elron. 

 

Latvian rataverkon raja-asemina näiden naapurimaiden kanssa toimivat:
 Liettuaan: Väinänlinna (Daugavpils), Eglaine, Kurcums, Meitene ja Reņģe 
 Valko-Venäjälle: Indra -Polatskiin vievän radan suuntaan, Indra on samalla EU:n raja-asema;
 Venäjälle: Rēzekne, Kārsava ja Zilupe: Pihkova–Pietari- sekä Velikije Luki–Moskova-ratojen suuntaan; nämä Latvian asemat toimivat samalla EU:n raja-asemina 
 Viroon: Valka/Lugaži: ratayhteys Viron suuntaan

Tytäryhtiöt 
 LatRailNet
 LDz Cargo
 LDz infrastruktūra Ltd
 LDz ritošā sastāva serviss
 LDz apsardze
 LDz Loģistika

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Latvijas dzelzceļš (LDz). Yhtiön kotisivu ,  ja 
 Latvian rautateiden kansainvälisen liikenteen kartta - liikennöitsijänä tytäryhtiö JSC “Starptautiskie pasažieru pārvadājumi” (tilanne 2008) 
 Kansallisen junaliikenteen kartta - liikennöitsijänä tytäryhtiö JSC “Pasažieru vilciens”  ja 
 Saksan rautateiden kartta Euroopan rautatieverkosta (pdf)  
 Latvian rautatiereittien historiaa 
 LDz:n vuosikertomus 2009 (pdf) 

Latvialaiset rautatieyhtiöt
Valtionyhtiöt
Səfurə Əliyeva

Səfurə Əliyeva (o.s. Əlizadə, tunnetaan paremmin nimellä Safura, s. 20. syyskuuta 1992 Baku) on azerbaidžanilainen laulaja. Hän edusti Azerbaidžania Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella ”Drip Drop”. Finaalissa Safura sijoittui viidenneksi 145 pisteellä.

Safuran isä on ammattimaalari ja äiti pianisti sekä muotisuunnittelija. Safura aloitti laulamisen hyvin nuorena ja esiintyi ensimmäisen kerran 6-vuotiaana.


Diskografia

Albumit 
 It's My War (2010)

Singlet 
 ”Drip Drop” (2010)
 ”March On” (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Azerbaidžanin euroviisuedustajat
Vuoden 2010 euroviisuedustajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Teddy Tamgho

Teddy Tamgho (s. 15. kesäkuuta 1989 Pariisi) on ranskalainen yleisurheilija. Hän on kolmiloikan maailman- ja Euroopan-mestari sekä entinen sisäratojen maailmanennätysmies. Hän kilpailee myös pituushypyssä. 

Tamgho sijoittui kolmiloikassa neljänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Vuonna 2008 hän voitti kolmiloikan alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden tuulituloksella 17,33. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikisoissa ja sijoittui 11:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kolmiloikassa kultaa uudella hallimaailmanennätyksellä 17,90 metriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 17,45 m.

Toukokuussa 2010 hän hyppäsi ulkoradoilla 17,63 m ja rikkoi Serge Hélanin vuonna 1994 hyppäämän Ranskan ennätyksen 17,55 m. 12. kesäkuuta 2010 Tamgho paransi kahdesti ennätystään hyppäämällä New Yorkissa 17,84 m ja 17,98 m. Voittotulos 17,98 m oli kautta aikain kolmanneksi paras tulos.  

Tamgho paransi omaa sisäratojen maailmanennätystään hypättyään 17,91 metriä Aubieressä 20. helmikuuta 2011. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 Tamgho sijoittui pituushypyssä neljänneksi ja voitti kolmiloikassa Euroopan-mestaruuden ja paransi maailmanennätystään hypättyään kahdesti 17,92 m.

Tamgho ei voinut osallistua Lontoon olympialaisiin 2012 jouduttuaan nilkkaleikkaukseen. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa kuudennen kierroksen hypyllään 18,04. Hänestä tuli Jonathan Edwardsin ja Kenny Harrisonin jälkeen vasta kolmas sallituissa olosuhteissa 18 metriä ylittänyt kolmiloikkaaja.

Vuonna 2014 Tamgho sai vuoden kilpailukiellon ajalle 18.3.2014–17.3.2015, kun häntä ei ollut tavoitettu kolmeen dopingtestiin joulukuun 2012 ja maaliskuun 2014 välisenä aikana.

Tamgho ei pääsyt osallistumaan Rion olympialaisiin 2016 koska hän mursi jalkansa Ranskan olympiakarsinnoissa kesäkuussa 2016 ja hänet leikattiin. Hän paljasti sen jälkeen että oli tiennyt jalassaan olleesta kasvaimesta jo toukokuusta 2016 lähtien.

Henkilökohtaiset ennätykset 

 Kolmiloikka: 18,04 m
 Kolmiloikka (sisäradat): 17,92 m
 Pituushyppy: 781 cm
 Pituushyppy (sisäradat): 801 cm

Lähteet

Viitteet

Ranskalaiset kolmiloikkaajat
Ranskalaiset pituushyppääjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut ranskalaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Sanna Porali

Sanna Porali (s. 28. joulukuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa joukkuetta PK-35 Vantaa. Aiemmin Porali on edustanut myös HJK:ta, TuPSia ja PuiUa. Porali on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu voimakas pääpeli ja maalinteko erikoistilanteista.

Sanna Porali on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.

Aiheesta muualla 

 Sanna Poralin esittely HJK:n sivustolla

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Antiikkia ja arvoituksia

Antiikkia ja arvoituksia () on ranskalainen draamatelevisiosarja. Sarjan päähenkilö hyväsydäminen antiikkikauppias Louis Roman (näyttelijä Victor Lanoux) selvittelee esineiden omistussuhteita ja esiin tulevia visaisia rikosjuttuja. Muita sarjassa esiintyviä roolihahmoja ovat mm. ex-vaimo  Maryvonne ja Louisin lapsuudenystävä santarmi Raymond. 

Sarjaa on esitetty vuosina 1998-2010. Ranskassa ensiesitys oli 24. tammikuuta 1998, Suomessa 11. heinäkuuta 2000. Sarjaa on tehty 39 90 minuutin jaksoa. Viimeisin jakso, 9. kauden 5. jakso "Louis joue les experts" oli ensiesityksessä 9. tammikuuta 2010.

Ranskassa sarjaa on esittänyt France 3 -televisiokanava. Suomessa Yle TV1 on esittänyt sarjaa arkipäivisin kaksiosaisina 45 minuutin jaksoina. 
Suomessa 68:n 45-minuuttisen jakson jälkeen esitetään 30.3.2010 lähtien kahdeksan uutta jaksoa.  Sarjan tapahtumat sijoittuvat Lyonin alueelle.

Pääosissa
Victor Lanoux ("Louis Roman")
Evelyne Buyle ("Maryvonne")
Valérie Gilles (naispoliisi "Moivin")
Armand Chagot ("Raymond")
Nadia Barentin
Betty Bomonde (tytär "Isabelle")
Noam Morgensztern

Lähteet
Yle TV1: Ulkomaiset sarjat - Antiikkia ja arvoituksia
Sarja IMDb:ssä

Aiheesta muualla
Jaksokuvaukset Yle:ssä 

 

Ranskalaiset draamasarjat
France Télévisionsin televisio-ohjelmat
Mustapääpingviinit

Mustapääpingviinit (Pygoscelis) on Etelämantereella ja sen lähialueilla elävä pingviinisuku, johon kuuluu kolme lajia:
Valkokulmapingviini (Pygoscelis papua)
Jääpingviini (Pygoscelis adeliae)
Myssypingviini (Pygoscelis antarcticus)

Lähteet 
Maailman lintujen suomenkieliset nimet (BirdLife Suomi 
ITIS: Pygoscelis 

Pingviinilinnut
Tervasroso

Tervasroso on männyissä esiintyvä ruostesienitauti, jonka aiheuttajia ovat sienilajit pioninkarvaruoste (Cronartium flaccidum) ja Cronartium pini. Sieni leviää ja ympäröi männyn rungon, minkä jälkeen sienen yläpuolella oleva osa puusta kuolee. Kuolleeseen puunosaan muodostuu tummia, pitkänomaisia, pihkaa tihkuvia koroja.

Tervasroso alentaa tukkipuiden määrää ja heikentää niiden laatua talousmetsissä. Jos sienirengas on puun tyvessä, se voi tappaa koko puun. Suomessa tervasroso on yleisimpiä männyn puutauteja, jota tavataan koko maassa. Eniten tautia esiintyy Pohjois-Suomessa. Tauti vaivaa noin 2–4 % männyistä, ja se voi tarttua kaikenikäisiin puihin. Paikoin sientä voi esiintyä jopa yli 30% mäntypuista.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tervasroso-informaatiota Metlan sivustolla.

Kasvitaudit
Metsätuhot
Füchse Duisburg

Füchse Duisburg on saksalainen jääkiekkoseura, joka pelasi aiemmin maansa korkeimmalla sarjatasolla (DEL), nykyisin kolmanneksi korkeimmalla tasolla, Oberligassa. Seura on perustettu 1991, ja se nousi DEL-liigaan 2005, missä se pelasi kevääseen 2009 asti sijoittuen sijoille 14.-16.

Lähteet 

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Nordrhein-Westfalenin urheilu
Duisburg
Tiihon

Tiihon (oik. Veikko Tajakka; 28. kesäkuuta 1928 Suistamo – 2. elokuuta 2000 Kuopio) oli ortodoksinen piispa ja filosofian tohtori, joka toimi Helsingin metropoliittana 1988–1996. Sitä ennen hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispana eli Joensuun piispana 1984–1988.

Tausta ja koulutus
Veikko Tajakka syntyi Suistamon kunnassa Raja-Karjalassa, joka luovutettiin 1944 Neuvostoliitolle. Hän valmistui Suomen ortodoksisesta pappisseminaarista 1954. Samana vuonna hänet vihittiin diakoniksi ja papiksi. Hän suoritti Licencie en Theologie -tutkinnon Pariisin Teologisessa Instituutissa sekä valmistui myöhemmin filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi Oulun yliopistosta. Helsingin metropoliittana ollessaan hän väitteli filosofian tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 1990, aiheesta Vapaus ja aika Nikolai Berdjajevin filosofisessa ajattelussa.

Ura
Työuransa aluksi Veikko Tajakka toimitti viransijaisuuksia ja sisälähetystyötä. Hän toimi uskonnonopettajana Kuopion ortodoksisessa seurakunnassa 1955–1964, jonka jälkeen hänet valittiin Turun ortodoksisen seurakunnan kirkkoherraksi 1964–1967. Veikko Tajakka toimi Suomen ortodoksisen kirkollishallituksen notaarina 1967–1968. Hänen pitkäaikaisin työjaksonsa oli Oulun ortodoksisen seurakunnan kirkkoherran toimi vuosina 1968–1984. 

Vuonna 1984 Tiihon valittiin Joensuun piispaksi eli Suomen ortodoksisen kirkkokunnan apulaispiispaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1988. Koska hän oli jäänyt leskeksi, ennen piispaksi vihkimistä hän vihkiytyi viitankantajamunkiksi Valamon luostarissa, ja sai nimen Tiihon. Hänestä tulikin ankara askeetti, jonka kohdalla kilvoituselämä ei hakenut kompromisseja.

Tiihon valittiin Helsingin hiippakunnan metropoliitaksi 1988. Hän oli virassa vuoteen 1996 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle sairauden vuoksi. Hän vietti eläkevuotensa Kuopiossa.

Tiihon toimi myös opetustehtävissä seurakunnissa ja Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa, sekä Ruotsin Suomalaisen Ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana lyhyen aikaa. Hän julkaisi useita artikkeleita ja joitakin teoksia tutkimusaloiltaan, sekä toimi Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvoston päätoimittajana 1987–1989.

Tunnustukset
Pyhän Karitsan ritarikunnan I luokan komentajamerkki
Jerusalemin Pyhä Johannes Hospitaali -ritarikunnan suurristi
Kreikan Fenixin ritarikunnan I luokan komentajamerkki
muita koti- ja ulkomaisia kunniamerkkejä.

Lähteet

Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Helsingin metropoliitat
Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispat
JavaBean

JavaBean on Java-ohjelmointikielellä toteutettu uudelleenkäytettävä ohjelmakomponentti, joita käytetään tiedon käsittelyyn. JavaBeanit ovat tavallisia luokkia, jotka noudattavat tiettyä nimeämiskäytäntöä. Nimeämiskäytännön noudattaminen mahdollistaa JavaBeanien sisältämän tiedon yhtenäisen käsittelyn erilaisissa työkaluissa.

JavaBeaneilla on kolme pääasiallista kriteeriä:

 Luokalla pitää olla julkinen oletusrakentaja; esimerkiksi luokalla Luokka pitää olla rakentaja public Luokka(). Tämä mahdollistaa luokkien instantaation työkaluissa.
 Luokan jäsenmuuttujien pitää olla luettavissa ja asetettavissa get/set-metodien kautta, ja näiden tulee olla nimetty tietyn kaavan mukaan. Esimerkiksi jäsenmuuttuja protected String nimi pitää olla luettavissa metodin public String getNimi() kautta, ja asetettavissa metodin public void setNimi(String nimi) kautta. Tämä mahdollistaa olion tietojen muuttamisen työkaluissa.
 Luokan pitää olla serialisoitavissa (implements java.io.Serializable). Tämä mahdollistaa olion tilan siirtämisen eri työkalujen välillä.

JavaBean ei ole ohjelmistokirjasto tai koodissa määritelty rajapinta, vaan pohjautuu kokonaan sovittuun käytäntöön.

Java