Deloksen meriliitto

Deloksen meriliitto oli antiikin kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden vuonna 478 eaa. muodostama liittouma. Se perustettiin persialaissotien jälkeen Ateenan johdolla Persian uhkaa vastaan ja sai nimensä Deloksen saaresta, joka toimi alun perin liiton muodollisena keskuksena. Ajan kuluessa liitto muuttui Ateenan valtapolitiikan välineeksi. Liitto lakkasi olemasta Spartan kukistettua Ateenan peloponnesolaissodassa vuonna 404 eaa. Liiton nimitys on nykyaikainen, ei peräisin antiikin ajalta. Sitä kutsutaan usein myös Ateenan tai Attikan (meri)liitoksi tai Ateenan imperiumiksi.

Deloksen meriliittoon kuului kaupunkeja pääasiassa Egeanmeren itä- ja pohjoisrannikolta sekä saarilta. Ateenan lisäksi jäseniä tunnetaan ainakin 330. Tärkein antiikin ajan lähde liiton vaiheiden kannalta on Thukydideen Peloponnesolaissota. Lisäksi liiton jäsenistä on säilynyt tietoja liiton verotusluetteloissa.

Historia

Liiton perustaminen 

Deloksen meriliitto kehittyi kreikkalaisten varhaisemmasta yhteistoiminnasta persialaisia vastaan. Tätä edustavat erityisesti Ateenan tuki Joonian kapinalle (499–494 eaa.) sekä kreikkalaisten yhteistoiminta persialaissotien aikana muun muassa Salamiin (480 eaa.) ja Plataiain taisteluissa (479 eaa.) sekä operaatioissa persialaisten vallassa olleille kreikkalaisalueille näiden taisteluiden jälkeen. Näissä Ateena ja Sparta olivat toimineet yhdessä kreikkalaisten johdossa. Persialaissotien jälkeen Ateena sai johtoaseman persialaisia vastaan, kun taas Sparta vetäytyi vapaaehtoisesti sivummalle.

Varsinaisen liiton perustamisen taustalla oli keskeisenä ateenalainen Themistokles. Liiton jäsenten tuli varustaa liiton käyttöön laivoja ja miehiä yhteistä puolustusta varten ja turvata Kreikka persialaisia vastaan. Alkuperäisiin tavoitteisiin kuului myös Vähän-Aasian kreikkalaiskaupunkien vapauttaminen. Liitto sai nimensä Kykladien saariston keskellä sijaitsevasta Deloksen saaresta. Deloksesta tuli liiton muodollinen keskus ja alkuperäinen kokoontumispaikka, koska se oli tärkeä yhteiskreikkalainen kulttipaikka ja näin asemaltaan puolueeton liiton alkuvaiheessa. Liiton yhteistä kassaa säilytettiin Deloksella niin kutsutussa Poros-temppelissä liiton 25 ensimmäisen vuoden ajan. Liiton kokouksissa jokaisella kaupungilla oli alun perin yksi ääni.

Liiton ensimmäinen yhteinen sotatomi oli Eionin valtaaminen Traakiassa vuonna 476 eaa. Siitä tuli Ateenan kauppa-asema. Seuraavaksi ateenalaiset valtasivat liittoa käyttäen itselleen Skyroksen saaren. Tämän jälkeen tehtiin Persian vastaisia sotaretkiä muun muassa Kaariaan, Lyykiaan, Kyprokselle ja Egyptiin.

Kehitys Ateenan imperiumiksi 

Sen jälkeen kun kävi selväksi, ettei Persian valtakunta tulisi olemaan uhka Kreikkaa kohtaan, useat jäsenet yrittivät erota liitosta. Naksos yritti erota liitosta jo vuonna 470 eaa., mutta Ateenan laivasto pakotti sen pysymään mukana. Eurymedonin taistelun vuonna 466 eaa. jälkeen monet kaupungit kannattivat liiton lakkauttamista, mutta liitosta hyötynyt Ateena ei suostunut tähän. Thasos kapinoi vuosina 465–462 eaa., mutta joutui myös alistumaan.

Ajan myötä liiton luonne muuttui, ja se kehittyi eräänlaiseksi Ateenan merelliseksi imperiumiksi. Tämä muutos oli seurausta radikaalien demokraattien noususta valtaan Ateenassa vuonna 461 eaa. Merkittävässä roolissa muutoksen taustalla oli Ateenan johtajiin tämän jälkeen kuulunut Perikles. Nyt jäsenten tuli maksaa liitolle, käytännössä Ateenalle, rahaa laivojen varustamisen sijasta. Ateenan lisäksi ainoastaan Khios, Lesboksen pentapoliin kaupungit ja Samos saivat jatkaa omien laivastojen ylläpitämistä. Ateena luopui liitosta Spartan kanssa, ja liittoutui sen sijaan tämän vihollisten Argoksen ja Thessalian kanssa.

Antiikin lähteistä välittyvän kuvan kautta liiton historia näyttäytyy usein Ateenan kasvavana ylimielisyytenä, röyhkeytenä ja alistamispyrkimyksinä muita jäseniä kohtaan. Vuonna 454 eaa. liiton kassa ja kokoontumispaikka siirrettiin Delokselta Ateenaan. Tämä perusteltiin sillä, että Ateena olisi saarta turvallisempi paikka. Siirtoa pidetään usein merkittävänä käännekohtana liiton historiassa ja kehityksessä kohti ateenalaista imperialismia. Ateenassa liiton varoja käytettiin muun muassa Parthenonin temppelin ja muiden Ateenan Akropoliin rakennusten rakentamiseen ja kaunistamiseen. Seuraavien vuosikymmenten aikana Ateena käytti johtavaa asemaansa hyväkseen ja sekaantui liiton jäsenten sisäisiin asioihin. Ateena pyrki pitämään liiton jäsenet valtiomuodoiltaan demokratioina, minkä seurauksena alemmat kansanryhmät usein kannattivat liiton jäsenyyttä, kun taas oligarkiaa kannattanut ylimystö usein vastusti sitä.

Kalliaan rauha päätti persialaissodat virallisesti vuonna 449 eaa. Tämä vei liitolta sen alkuperäisen tarkoituksen. 440-luvulla eaa. liiton kokoontumiset Ateenassa lopetettiin, ja Ateena alkoi päättää kaikista asioista itse. Ateena ja Sparta solmivat rauhansopimuksen vuonna 446 eaa. niin kutsutun "ensimmäisen" peloponnesolaissodan jälkeen. Ateena tunnusti Spartan johtaman peloponnesolaisliiton ja Sparta puolestaan Deloksen meriliiton. Samos kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 440 eaa. ja lähes onnistui kapinassaan, mutta joutui lopulta kukistetuksi.

Peloponnesolaissota ja liiton loppu 

Ateenan imperiumin kausi ja Perikleen aika oli kaupungin ja sen kulttuurin suurinta kukoistuskautta. Ateenan toimien seurauksena liiton suosio kuitenkin laski 430-luvulle eaa. tultaessa huomattavasti. Ateenan vallan kasvu liiton välityksellä johti lopulta — ainakin Thukydideen tulkinnan mukaan — vuonna 431 eaa. alkaneeseen peloponnesolaissotaan, sillä Sparta ja monet muut kaupungit tunsivat itsensä uhatuksi. Sota muutti liiton Ateenan aseeksi Spartaa ja peloponnesolaisliittoa vastaan.

Mytilene kapinoi sodan aikana vuonna 428 eaa. ja oli tulla tuhotuksi kokonaan. Vuosina 428 ja 425 eaa. Ateena nosti liiton jäsenten rahaveroja huomattavasti sodan vuoksi. Vuosina 412–411 eaa., Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken (413 eaa.) jälkeen, yhä useammat liittolaiset kapinoivat Ateenaa vastaan ja vaihtoivat Spartan puolelle. Kapinaan liittyivät muun muassa useimmat Euboian kaupungit (tärkeimpinä Eretria, Karystos ja Khalkis) sekä Byzantion, Efesos, Khios ja Miletos ja uudelleen myös Thasos.

Peloponnesolaissota johti lopulta liiton hajoamiseen, Ateenan imperiumin romahtamiseen ja itse kaupungin antautumiseen vuonna 404 eaa. Sodan jälkeen asetelma kääntyi, ja Spartan vallan kasvu sai useat entiset liittolaiset kääntymään jälleen Ateenan puoleen. Tämän seurauksena muodostettiin niin kutsuttu toinen Ateenan liitto vuosiksi 378–355 eaa. Ateena ei kuitenkaan koskaan saanut takaisin entisen kaltaista valta-asemaansa.

Rahaverot 

Deloksen meriliiton jäsenten tuli muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta maksaa jäsenyydestään vuosittaista rahaveroa (foros), joka maksettiin talentteina (1 talentti =  drakhmaa) hopeassa. Veronmaksun suorittivat Ateenaan saapuneet jäsenkaupunkien lähettiläät keväisin kaupunki-Dionysian yhteydessä, ja niiden keräämisestä ja ylöskirjaamisesta olivat vastuussa Ateenan hellenotamiai (”kreikkalaisten kassanhoitajat”) -virkamiehet. Suurimmat verot olivat Aiginalla ja Thasoksella, jotka maksoivat kumpikin 30 talenttia vuodessa. Esimerkiksi Paros maksoi 16 talenttia, Abdera ja Byzantion 15, Kyme ja Lampsakos 12 ja Miletos 10 talenttia. Pienimmillään vero oli 300 drakhmaa vuodessa. Maksettava määrä tarkistettiin joka neljäs vuosi. Verojen suuruus pysyi suhteellisen samana peloponnesolaissodan alkuun saakka, mutta maksut nousivat sodan aikana. Khios, Lesbos ja Samos olivat ainoat merkittävämmät jäsenet, jotka eivät maksaneet rahaveroa, vaan korvasivat sen oman laivaston ylläpidolla.

Rahaveron vaatiminen liiton toimintaa varten oli kreikkalaisille uutta. Syynä veroon oli se, että liiton toiminta perustui suuren laivaston ylläpitoon, ja tämä vaati paljon rahaa. Peloponnesolaisliitossa tällaista veroa ei ollut, mutta kyseinen liitto perustuikin ennemmin maa-armeijaan. Rahaveron esikuvana voidaan kenties nähdä Persian kuninkaiden alamaisiltaan vaatima vero suuren valtakunnan hallitsemiseen tarvitun laivaston ylläpitoa varten.

Verotusluettelot 

Liiton jäsenten maksamista rahaveroista pidettiin marmoriin hakattuja luetteloita, joiden osia on löydetty sekä Ateenan Akropoliilta että Agoralta. Nämä luettelot ovat tärkein lähde liiton jäseniä koskien. Säilyneet tiedot ovat kuitenkin vaillinaisia. Luetteloiden tunnetut katkelmat ovat pääosin Epigrafisessa museossa Ateenassa. Ne on julkaistu neliosaisena laitoksena The Athenian Tribute Lists (Meritt et al. 1939–1953), vain pienin muutoksin julkaisusarjassa Inscriptiones Graecae (osa IG I3 71, 77, 100 ja 259–290) sekä uutena korjattuna laitoksena (Paarmann 2007).

Verotusluetteloita pidettiin noin vuodesta 454/453 eaa. lähtien eli sen jälkeen, kun liiton kassa oli siirretty Ateenaan. Luetteloiden katkelmia tunnetaan aina vuoteen 410/409 eaa. saakka. Luetteloita oli tai oletetaan olleen kolmea tyyppiä:

 Vero-osuusluettelot: Luetteloihin kirjattiin koko maksun (foros) sijasta ”ensiuhrit” (aparkhai, yks. aparkhē) eli 1/60 koko maksusta (1 mina jokaisesta talentista). Tämä osuus annettiin eräänlaisena kunnianosoituksena tai lahjana Athene-jumalattarelle. (Aiemmin Deloksessa lahja oli todennäköisesti annettu Apollon-jumalalle). Luettelot ovat deskriptiivisiä eli ne kuvaavat, mitä kukin kaupunki oli todellisuudessa maksanut. Luetteloista on säilynyt lukuisia piirtokirjoituskatkelmia (IG I3 259–290), ja ne tunnetaan kolmesta tyypistä parhaiten.
 Veromääräysluettelot: Luetteloihin kirjattiin neljän vuoden välein tarkistettuna kullekin kaupungille määrätty maksuosuus. Nämä luettelot ovat normatiivisia eli ne kuvaavat, mitä kaupunkien olisi tullut maksaa, eivät sitä, mitä ne todella maksoivat. Näistä luetteloista on säilynyt vain kolme piirtokirjoituskatkelmaa (IG I3 71, 77 ja 100).
 Varsinaiset verotusluettelot: Todellisuudessa maksetut summat kaupungeittain kirjanneiden deskriptiivisten luetteloiden oletetaan olleen olemassa, mutta niistä ei ole säilynyt katkelmia.

Vuodesta 422 eaa. liiton jäsenet oli ryhmitelty luetteloissa viiteen verotusalueeseen:

I. Traakia (): 62 kaupunkia Egeanmeren pohjoisrannikolla, joista eniten maksaneisiin kuuluivat Ainos, Argilos, Mende, Poteidaia, Samothrake, Sermylia, Skione, Strepsa, Thasos ja Torone.
II. Hellespontos (): 45 kaupunkia, joista eniten maksaneisiin kuuluivat Abydos, Byzantion, Khalkedon, Khersonesos, Kyzikos, Lampsakos, Perinthos ja Selymbria.
III. Joonia (): 35 kaupunkia Egeanmeren itärannikolla, mukaan lukien Kyme, Efesos, Erythrai, Miletos ja Teos.
IV. Kaaria (): 81 kaupunkia, mukaan lukien Kameiros, Knidos, Kos, Ialysos, Lindos, Faselis ja Telmessos. Yhdistettiin myöhemmässä vaiheessa osaksi Joonian luetteloa.
V. Saaret (): 29 kaupunkia, mukaan lukien Andros, Karystos, Khalkis, Eretria, Naksos ja Paros.

Kaupungit on yleensä luetteloitu käyttäen niiden etnoyymejä (Milesioi, ”miletoslaiset”), harvemmin toponyymejä (”Miletos”). Maksettu summa oli yleensä merkitty ennen kaupungin nimeä. Summat oli merkitty kreikkalaisella akrofonisella numerojärjestelmällä.

Jäsenkaupungit 

Deloksen meriliittoon kuului verotusluetteloiden ja muiden antiikin lähteiden perusteella sen historian jossakin vaiheessa yhteensä (Ateenan lisäksi) 330 jäsentä, joista kaikki muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta olivat poliksia eli kreikkalaisia kaupunkivaltioita. Joissakin tapauksissa luetteloissa esiintyy kokonaisia saaria (esim. Amorgos, Keos, Kos ja Peparethos) yhtenä mainintana, vaikka saarella olisi usea polis. Muutamat luetteloissa esiintyvät kaupungit (Hiera, Polikhnaioi, Sillyon, Teikhiussa, Telemessos ja Tymnessos) puolestaan eivät olleet varsinaisia poliksia. Liiton jäseniä tunnetaan tai voidaan päätellä myös verotusluetteloiden ulkopuolelta. Esimerkiksi Ateena itse ei tietenkään esiinny Ateenalle veroa maksaneiden luetteloissa; myöskään Delos ei esiinny luetteloissa, samoin kuin veron sijasta laivoja varustaneet Khios, Lesbos ja Samos.

Näillä lisäyksillä ja yksittäiset polikset tai muut kaupungit laskien jäsenkaupunkien tunnetuksi kokonaismääräksi tulee (myös Ateena mukaan lukien) 336. Kaupungit on lueteltu alla; tarkemmat tiedot löytyvät luettelosta Deloksen meriliiton jäsenistä.

 Abdera
 Abydos
 Afytis
 Aige
 Aigiale
 Aigina
 Aineia
 Ainos
 Aioleion
 Airai
 Aison
 Akanthos
 Akhilleion
 Akrothooi
 Alinda
 Alopekonnesos
 Amos
 Amynandeis
 Amyzon
 Anafe
 Andros
 Antandros
 Antissa
 Apollonia
 Argilos
 Arisbe
 Arkesine
 Arkesseia
 Arlissos
 Artaiuteikhos
 Artake
 Aspendos
 Assera
 Assos
 Astakos
 Astypalaia, Kos
 Astypalaia, Kykladit
 Astyra, Myysia
 Astyra, Troas
 Ateena
 Athenai Diades
 Aulai
 Azeia
 Bargasa
 Bargylia
 Belbina
 Berge
 Berytis
 Bisanthe
 Bolbai
 Bormiskos
 Brikindera
 Brykus
 Butheia
 Bysbikos
 Byzantion
 Daminon Teikhos
 Dardanos
 Dareion
 Daskyleion
 Delos
 Deris
 Diakres apo Khalkideon
 Diakrioi, Euboia
 Diakrioi, Rhodos
 Didymon Teikhos
 Dikaia, Khalkidike
 Dikaia, Traakia
 Dion, Akte
 Dion, Euboia
 Dios Hieron
 Drys
 Efesos
 Elaia
 Elaius
 Elaiussa
 Eresos
 Eretria
 Erineis
 Erodioi
 Erythrai
 Eteokarpathioi
 Euromos
 Eurymakhitai
 Farbelos
 Faselis
 Fegontioi
 Fokaia
 Folegandros
 Galepsos, Khalkidike
 Galepsos, Traakia
 Gargara
 Gentinos
 Gigonos
 Gryneion
 Grynkhai
 Haisa
 Halasarna
 Halikarnassos
 Hamaksitos
 Harpagion
 Hefaistia
 Herakleia Pontike
 Herakleion
 Hiera
 Histiaia
 Hybliseis
 Hydaieis
 Hydissos
 Hymisseis
 Ialysos
 Iasos
 Idrias
 Idyma
 Idyros
 Ikos
 Ilion
 Imbros
 Ios
 Isinda
 Iulis
 Kallatis
 Kallipolis
 Kalymna
 Kalynda
 Kamakai
 Kameiros
 Karbasyanda
 Karene
 Karpathos
 Karthaia
 Karyanda
 Karystos
 Kasolaba
 Kasos
 Kaunos
 Kebren
 Kedreai
 Kelenderis
 Keramos
 Kerasus
 Keria
 Khalke
 Khalkedon
 Khalketor
 Khalkis
 Khedrolioi
 Khersonesos, Kaaria
 Khersonesos, Traakia
 Khios, Joonia
 Khios, Kaaria
 Killareis
 Kimmerikon
 Kimolos
 Kindye
 Kios
 Kithas
 Klazomenai
 Kleonai
 Knidos
 Kodapeis
 Kolofon
 Kolonai, Propontis
 Kolonai, Troas
 Koressia
 Kos Meropis
 Kossaia
 Krya
 Kyllandos
 Kyme
 Kyrbissos
 Kystiros
 Kythera
 Kythnos
 Kyzikos
 Lamponeia
 Lampsakos
 Larissa, Aiolis
 Larissa, Troas
 Latmos
 Lebedos
 Lepsimandos
 Leros
 Limnai
 Lindos
 Madytos
 Marathesion
 Maroneia
 Medmasos
 Mekyberna
 Melos
 Mende
 Mesembria
 Methone
 Methymna
 Metropolis
 Miletos
 Miletuteikhos
 Milkoros
 Minoa
 Mykonos
 Mylasa
 Myndos
 Myrina, Aiolis
 Myrina, Lemnos
 Myrleia
 Mytilene
 Myus
 Naksia
 Naksos
 Narisbareis
 Neandreia
 Neapolis, Pallene
 Neapolis, Propontis
 Neapolis, Traakia
 Nikonion
 Nisyros
 Notion
 Nymfaion
 Ofryneion
 Oiai
 Oine
 Olaieis
 Olofyksos
 Olymos
 Olynthos
 Orgame
 Othoros
 Otlenoi
 Paisos
 Palaiperkote
 Panormos
 Parion
 Paros
 Parpariotai
 Passanda
 Pedieis
 Peleiatai
 Peparethos
 Perge
 Perinthos
 Perkote
 Pidasa
 Piloros
 Pistasos
 Pitane
 Pladasa
 Pleume
 Poieessa
 Polikhna
 Polikhnaioi
 Polikhne
 Polikhnitai
 Pordoselene
 Posideion, Euboia
 Posideion, Khalkidike
 Poteidaia
 Prassilos
 Priapos
 Priene
 Prokonnesos
 Pteleon
 Pygela
 Pyrnos
 Pyrrha
 Pythopolis
 Rheneia
 Rhoiteion
 Sale
 Samos
 Samothrake
 Sane
 Saros
 Sarte
 Seleinus
 Selymbria
 Serifos
 Serme
 Sermylia
 Serreion Teikhos
 Sestos
 Sidusa
 Sifnos
 Sigeion
 Sikinos
 Sillyon
 Siloi
 Singos
 Sinos
 Skabala
 Skapsaioi
 Skepsis
 Skiathos
 Skione
 Skyros
 Smila
 Sombia
 Spartolos
 Stageira
 Stolos
 Strepsa
 Styra
 Syangela
 Syme
 Syros
 Taramptos
 Tarbaneis
 Teikhiussa
 Telandros
 Telemessos
 Telos
 Tenedos
 Tenos
 Teos
 Tereia
 Termera
 Thasos
 Thasthareis
 Thera
 Therambos
 Therma
 Thestoros
 Thydonos
 Thyssos
 Tinde
 Tomis
 Torone
 Trailos
 Tripoiai
 Tymnessos
 Tyras
 Tyrodiza
 Uranion
 Zeleia
 Zereia
 Zone

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit