joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kanavuori

Kanavuori on alue Jyväskylän kaupungissa. Aiemmin se kuului Jyväskylän maalaiskuntaan. Alueella sijaitsee myös samanniminen kukkula, jonka korkeus on noin 200 metriä. Kanavuori tunnetaan suositusta luontopolustaan.

Kanavuoren alueen asutus koostuu pääasiassa Etu-Kanavuoren omakotitaloalueesta, joka sijaitsee kukkulan juurella Vaajavirran rannalla sekä Jyväskylä–Pieksämäki-radan varrella. Kanavuoressa oli aiemmin rautatieseisake, mutta se poistettiin käytöstä 1983. Kanavuoren asukasluku oli vuoden 2007 lopussa 738 henkeä.

Kukkulat

Kanavuori on jyrkkäseinäinen, kallioinen ja sijaitsee Leppäveden rannalla. Kukkulan korkeus on 197,5 metriä merenpinnasta ja yli sata metriä viereisten vesistöjen pinnasta. Kanavuoren pohjoispuolella on Koskenvuori. Koskenvuoren huippu ympäristöineen on luonnonsuojelualue. Kanavuoren lähistöllä on neljä pienempää luonnonsuojelualuetta. Kanavuori ja Koskenvuori ovat EU:n Natura 2000 -ohjelman suojelukohteita.

Kanavuoren luolasto

Vuoren toisella puolen sijaitsi aiemmin puolustusvoimien Suojeluvarikko (SluV, niin sanottu Kanavuoren varikko). Puolustusvoimien käyttöön oli Kanavuoren sisälle louhittu useaan kerrokseen noin 13 000 neliömetriä taisteluvälineiden säilytykseen ja huoltoon tarkoitettua varasto- ja työskentelytilaa. Luolastoa louhittiin talvisodan ajan, ja tunnelit valmistuivat 1940. Vuonna 1944 siellä aloitettiin pistoolin patruunoiden valmistus. Sotien jälkeen sinne varastoitiin aseita ja ampumatarvikkeita, 1950-luvulla linnoituskalustoa ja huoltovarmuusmateriaalia. Vuonna 1966 luolastosta tuli Puolustustusvoimien suojeluvarikko, ja 1974 aloitettiin suojelualantarvikkeiden kuten kaasunaamareiden valmistus. Puolustusvoimien toiminta päättyi luolastossa vuonna 2003. 

Luolasto on vuodesta 2006 lähtien ollut yksityisen yrityksen Kiinteistö Oy Vuoriluolat omistuksessa. Joulukuussa 2009 Helsingissä toimiva valtakunnallinen Tekniikan museo solmi vuokrasopimuksen varastotilojensa sijoittamisesta Kanavuoreen. Myös jyväskyläläisen Alvar Aalto -museon varastotilat sijaitsevat Kanavuoren luolissa. Luolastossa on vuokratiloja myös tietotekniikalle. Vuonna 2019 Jyväskylän yliopiston kirjaston vapaakappalekokoelma siirrettiin luolastoon.
Lisäksi Kanavuoressa on ampumarata, pienyrityksiä ja korkean turvallisuusluokan konesali, jota operoi Tnnet Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla

KOY-Vuoriluolat-yhtiön kotisivut

Jyväskylän kaupunginosat
Jyväskylän maalaiskunta
Suomen kaivetut luolat
Vaajakoski–Jyskä
Wang Yangming

Wang Yangming (, pinyin Wáng Yángmíng) (1472–1529 Yuyao, Zhejiang) oli kiinalainen Ming-dynastian aikana toiminut uuskungfutselainen filosofi, virkamies, sotapäällikkö ja kalligrafisti. Häntä pidetään merkittävimpänä uuskungfutselaisena Zhu Xin jälkeen.

Wang oli johtava hahmo uuskungfutselaisessa ”mielen koulukunnassa”, jonka perusti Lu Jiuyuan. Koulukunta pyrki yhdistämään tiedon ja toiminnan. Kilpaileva koulukunta ”prinsiipin koulukunta” käsitti tiedon eräänlaiseksi esivalmisteluksi, joka pystyi saavutettuna ohjaamaan toimintaa.

Aiheesta muualla 

 

Kiinalaiset filosofit
Vuonna 1472 syntyneet
Vuonna 1529 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hydrobiologia

Hydrobiologia on tieteenala, joka tutkii vesieliöitä, vesien eliöyhteisöjä ja niiden vuorovaikutuksia elinympäristönsä kanssa. Hydrobiologiaa tukevia tieteitä ovat muun muassa fysiikka, kemia, geologia, ekologia ja taksonomia. Hydrobiologian sisartieteitä ovat limnologia ja meritiede.

Hydrobiologian yleisiä tutkimusaiheita ovat etenkin rehevöitymisen, happamoitumisen, maankäytön ja ruskettumisen vaikutukset vesiekosysteemeissä. Vaikutuksia vesiekosysteemeissä kuvaavat mm. eliöyhteisöjen koon ja lajiston muutokset, jotka ovat kytköksissä vesistön fysikaalis-kemiallisiin ominaisuuksiin kuten ravinnepitoisuuksiin ja järven viipymään. Tärkeimpinä vesistöihin vaikuttavista ravinteista pidetään fosforia ja typpeä.

Hydrobiologian tavallisimpia tutkimuskohteita ovat kasvi- ja eläinplanktonin lisäksi erilaiset pohjaeläimet, kalat, mikrobit ja vesikasvit.

Ekologia
Hydrologia
Vesi
Into the Labyrinth

Into the Labyrinth on brittiläisen heavy metal -yhtye Saxonin 18. studioalbumi, joka julkaistiin 9. tammikuuta 2009.

Albumilla on power metal -tyylistä eeppistä julistusta (Battalions of Steel, Valley of the Kings), thrash metallia lähentelevää raskasta paahtoa (Demon Sweeney Todd), bluesia (Slow Lane Blues), raskaampaa, metalcore tyylistä heviä (Crime of Passion, Protect Yourselves), hard rockia (Live to Rock, Come Rock of Ages), punkmetallia (Hellcat) ja rauhallisia balladeja (Voice, Coming Home). 

Albumin 13. kappale "Coming Home" on julkaistu myös Saxonin aiemmalla albumilla Killing Ground.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Biff Byford – laulu
 Paul Quinn – kitara
 Doug Scarratt – kitara
 Nibbs Carter – basso, kosketinsoittimet
 Nigel Glockler – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 8.5/10
 Desibeli.net: 
 IGN: 7.7/10
 Imperiumi.net: 8–/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Saxonin albumit
Sami Aaltonen

Sami Erik Aaltonen (s. 1971) on suomalainen tuottaja, ohjaaja ja toimittaja. Nuoruutensa hän vietti Jyväskylässä. Hän on työskennellyt 14-vuotiaasta lähtien toimittajana radiossa ja juontajana televisiossa, muun muassa Lista-ohjelmassa. Aaltonen on toiminut käsikirjoittajana Big Brother -televisioformaatin suomenkielisessä tuotannossa. Lisäksi hän on ohjannut muun muassa Hanoi Rocksin, The 69 Eyesin ja Maija Vilkkumaan musiikkivideoita. 

Syksyllä 2011 Aaltonen käsikirjoitti Talent Suomi -ohjelmaa (FremantleMedia), ja vuonna 2012 hänet nimitettiin käsikirjoittaja-ohjaajaksi Susamuru Oy:hyn. Vuonna 2002 häneltä ilmestyi kummitustarinoita käsittelevä kirja Aavetaloja. 1990-luvun alussa Aaltonen vaikutti Ärwäke-nimisessä rock-yhtyeessä.

Aaltonen oli Vaihtoehto EU:lle -liikkeen ehdokkaana vuoden 1996 europarlamenttivaaleissa ja Vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa.

Yksityiselämä 

1990-luvulla ja 2000-luvun alussa Aaltonen seurusteli laulaja Maija Vilkkumaan kanssa.

Teos

Lähteet 

Suomalaiset musiikkivideo-ohjaajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Suomalaiset televisiotoimittajat
Big Brother Suomi
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset EU-kriitikot
Tuatha Na Gael

Tuatha Na Gael on Cruachanin esikoisalbumi, joka julkaistiin 30. huhtikuuta 1995.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 2004 painos

Kokoonpano 
 Keith O Fathaigh – kitara, laulu, bodhran, mandoliini
 Leon Bias – akustinen kitara, mandoliini, bouzouki
 John Clohessy – basso
 Collette Ui Fathaigh – kosketinsoitin
 John O Fathaigh – säkkipilli, tinapilli
 Jay O'Niell – rummut, lyömäsoittimet

Vuoden 1995 esikoisalbumit
Cruachanin albumit
Víctor Sánchez

Víctor Sánchez Mata (s. 8. syyskuuta 1987 Terrassa, Barcelonan maakunta,  Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Espanyolia. 174 senttimetriä pitkän Sánchezin pelipaikka on puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.

Sánchez edusti juniorina Europaa ja Barcelonaa, joista jälkimmäisessä hän aloitti myös ammattilaisuransa. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Copa del Reyn ottelussa Alcoyanoa vastaan 2. tammikuuta 2008. Hänet lainattiin kaudeksi 2009–2010 Xereziin ja kaudeksi 2010–2011 Getafeen. Jälkimmäisen lainan päätyttyä hän purki sopimuksensa Barcelonan kanssa ja siirtyi sveitsiläisseura Neuchâtel Xamaxiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Víctor Sánchezin tilastot BDFutbol-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Katalonialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Rautuvaaran ratapiha

Rautuvaaran ratapiha (, ratakm 1085+100) Kolarissa oli Suomen rataverkon pohjoisin liikennepaikka vuosina 1973–2004. Ratapiha palveli Rautuvaaran kaivoksen malminkuljetustarpeita. 

Liikenne Rautuvaaraan päättyi 1988. Kaupallisena tavaraliikenteen paikkana Rautuvaara lakkautettiin vasta 1. maaliskuuta 2002, ja itse liikennepaikka lakkautettiin 9. tammikuuta 2005 yhdessä liikennettä vailla olevan Äkäsjoen ratapihan sekä rataosuuksien Kolari–Niesa–Rautuvaara ja Niesa–Äkäsjoki kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Salosen onneton ennätys: Osku on käynyt junalla pohjoisimpana kuin kukaan muu Suomessa

Kolarin liikenne
Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Aki Tykki

Aki Tykki (oikealta nimeltään Jussi Ranta, s. 18. syyskuuta 1975 Joensuu) on suomalaisen Happoradio-yhtyeen laulaja ja perustajajäsen. Hän sanoittaa ja säveltää yhtyeen kappaleet yhdessä kitaristi AH Haapasalon kanssa. Aki Tykki osallistui Vain elämää -televisiosarjaan keväällä 2018.

Nuoruus ja muusikonuran alku 

10-vuotiaana Aki Tykki aloitti säveltämisen muun muassa Michael Jacksonin, Dingon ja Milos Formanin Amadeus-elokuvan innoittamana. Nuori Aki ei tuolloin vielä osannut soittaa mitään soitinta, mutta kirjoitti sävellyksensä sattumanvaraisesti kirjoittamalla nuotteja peräkkäin paperille. Pojan isän sanoittama sävellys äänitettiin ja lähetettiin Kevään sävel -kilpailuun. Kolmensadan osallistujan joukosta se sijoittui noin sijalle 150.

Ala-asteen neljännellä luokalla Tykki alkoi ottamaan pianotunteja, ja 12-vuotiaana hän pyrki Joensuun musiikkiopistoon soittamaan pianoa. Pääsykokeissa Tykki soitti urkuversion Mozartin 40. sinfonian G-mollissa. Musiikkiopiston pop-jazz-puolella hän opiskeli pianonsoittoa viisi vuotta.

Yläasteikäisenä Aki Tykki innostui Neljä Ruusua -yhtyeen musiikista ja alkoi perustaa bändiä. Tykki lainasi luokkakaverinsa kitaraa. Musiikkikirjan sointutaulukoiden avulla hän opetteli soittamaan joitakin ikivihreitä. Pian Tykki jo alkoikin tehdä omia kappaleita.

Sydänyö 

Yhdessä Tero Suihkon ja Miki Piin kanssa Aki Tykki perusti yhtyeen, jonka nimeksi tuli Sydänyö, Stephen Kingin kirjan mukaan. Yhtyeen ensimmäisiä kappaleita olivat Perhosentappo ja Bakteerilapsonen, joista ensimmäistä on soitettu myös Happoradion keikoilla. Suihkon jätettyä bändin, paikalle tuli Markku DeFrost. Yhdessä Tykki, Pii, DeFrost ja Teemu Metsälä jatkoivat Sydänyössä jonkin aikaa. Basisti Teemu Metsälän lähdettyä bändi jatkoi vielä eri basistien kanssa. Sydänyö teki urallaan viitisenkymmentä keikkaa. Myöhemmin Happoradion kappaleina tunnetut Nolla ja Happoa olivat olemassa jo Sydänyön aikoihin.

Aki Tykki muutti Joensuusta Helsinkiin armeijan jälkeen vuonna 1996. Pian sen jälkeen Sydänyö lopetti. Miki Pii ja Aki tekivät yhä kappaleita, joista esimerkiksi ”Pois Kalliosta” ilmestyi vuonna 2003 Happoradion ensimmäisellä albumilla Asemalla. Vuonna 2001 Markku DeFrost muutti myös Helsinkiin, ja he perustivat Tykin kanssa Happoradion.

Julkaisut

Happoradio

Muuta 
Happoradion lisäksi Aki Tykki soittaa osa-aikaisena urkuja Rakkauden Remonttimiehet -yhtyeessä ja on toiminut Poor Seamus -yhtyeen tuottajana ja äänittäjänä yhdessä AH Haapasalon kanssa. Lisäksi Aki Tykillä on sivuprojekti nimeltään Aki Tykki ja Kanuunaorkesteri, jonka nimissä Tykki esitti SuomiLOVE-ohjelmassa coverkappaleen ”Mä haluun sun” ja levytti Karpo-elokuvan tunnuskappaleen ”Totuuden tiellä”.

Muut kappaleet

Kappaleet, joilla Aki Tykki on mukana

Lähteet 

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Louis Riel vanhempi

Louis Riel (vanhempi) (heinäkuu 1817 – 21. tammikuuta 1864) oli maanviljelijä, mylläri, métis-johtaja ja Louis Rielin isä.

Elämäkerta 
Louis Riel syntyi irlantilaissukuisen Jean-Baptiste Rielin ja métisi Marguerite Boucherin perheeseen Île-à-la-Crossessa nykyisen Saskatchewanin provinssin alueella. Louisin nuoruusvuosina perhe muutti Ala-Kanadaan, jossa hän opiskeli Québecissa villan karstausta. Vuonna 1838 hän siirtyi turkiskauppiaaksi Hudson’s Bay Companyn palkkalistalle. Hänen asemapaikkanaan oli Rainy River (nykyisen Ontarion provinssin alueella), jossa hänen tyttärensä Marguerite syntyi 1840. 

Vuonna 1842 Riel erosi yhtiön palveluksesta ja palasi takaisin Québeciin, tarkoituksenaan opiskella papiksi Saint-Hilairessa sijaitsevassa Oblates of Mary Immaculate -koulussa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa vuosi aloittamisen jälkeen. Riel palasi läntiseen Kanadaan, jossa hän hankki itselleen joenrantapalstan Saint Bonifacesta Red River Colonyssa (nykyisen Winnipegin kaupungin paikalla). Tammikuussa 1844 hän nai Jean-Baptiste Lagimodièren ja Marie-Anne Gabouryn tyttären Julie Lagimodièren. Heille syntyi kaikkiaan yksitoista lasta ja he muodostivat tiiviin ydinperheen.

Louis Riel vanhempi osallistui aktiivisesti yhteisön toimintaan ja nousi métisien johtajaksi puolustaessaan turkiskauppias Guillaume Sayeria oikeudenkäynnissä toukokuussa 1849. Prosessi oli historiallinen, sillä sen tuloksena Hudson’s Bay Companyn turkiskauppamonopoli läntisessä Kanadassa päättyi. Oikeudenkäynnin jälkeen Louis jatkoi métisien oikeuksien ajamista. Hän onnistui saamaan heille edustuksen Assiniboijan hallituksessa, ja määrittelemään tasa-arvoisen aseman englannin ja ranskan kielelle oikeusistuimissa.

Louis Riel vanhempi perusti useita villanjalostus- ja tekstiiliyrityksiä. Ensimmäisen yrityksensä hän perusti John Ballendenen avustuksella 1847. Tämä ei kuitenkaan tuottanut toivottua tulosta. Myöskään toinen villan karstaus- ja jalostusyritys, sekä kolmas vuonna 1857 perustettu tekstiilitehdas, eivät kannattaneet. 

Louis Riel vanhempi ei onnistunut liikemiehenä, mutta hän osoitti kykynsä voimakkaana métis-johtajana. Hänen poikansa Louis Riel nuorempi sai todennäköisesti vaikutteita isältään jatkettuaan tämän jalanjäljissä métisien johtajana. Riel nuorempi saavutti aikanaan mainetta siinä määrin, että lopulta häntä kutsuttiin Manitoban isäksi (), viitaten hänen toimiinsa, jotka johtivat Manitoban provinssin perustamiseen. Louis Riel vanhemman kuollessa 21. tammikuuta 1864 häntä suri koko Red River Colonyn alueen métisväki.

Aiheesta muualla 
Elämäkerta: Dictionary of Canadian Biography Online 

Kanadalaiset henkilöt
Manitoban historia
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1864 kuolleet
Bellerophon-luokka (taistelulaiva)

Bellerophon-luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta (HMS Bellerophon, HMS Superb ja HMS Temeraire) joista ensimmäinen laskettiin vesille samana päivänä kuin HMS Dreadnought otettiin palveluskäyttöön. Luokan alukset otettiin palveluskäyttöön helmikuusta toukokuuhun 1909. Alusten miehistöksi tarvittiin 733 miestä.

Luokan alukset olivat lähes täydellisiä kopioita HMS Dreadnoughtista. Ainoana erona toinen kolmijalkainen masto.

Rakenne
Alukset olivat hieman suurempia kuin HMS Dreadnought, mikä mahdollisti paremman sisäosien suojaamisen.

Etummainen masto siirrettiin savutorven etupuolelle ja lisättiin toinen masto. Tällä kyettiin korjaamaan savun aiheuttamat haitat tulenjohtajien näkyvyydelle, mutta siinä epäonnistuttiin.

Aseistus
HMS Dreadnoughtiin sijoitetut 12 paunan tykit torpedoveneiden torjuntaan, poistettiin tehottomina ja apuaseiksi sijoitettiin 4 tuuman tykit.

Bellerophon-luokan aluksissa oli kymmenen BL 12 tuuman (304,8 mm) /45 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseina kuusitoista BL 4" (101,6 mm)/45 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.

Panssarointi
Rungon panssarin paksuus oli 5-10 tuumaan (130-250 mm) ja kannen paksuus 0,5-4 tuumaan (15-100 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5-9 tuuman (130-230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8-11 tuumaa (200-280 mm).

Koneet
Luokan alukset varustettiin nelivaihteisilla Parsons-turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox -kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 23000 hevosvoimaa ja 21 solmun nopeuden. Aluksen toimintasäde oli 5720 meripeninkulmaa ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

World War I Naval Combat - HMS Bellerophon 
MaritimeQuest Bellerophon-luokka
Garuda

Garuda (, ) on hindulaiseen ja buddhalaiseen mytologiaan kuuluva isokokoinen tarulintu, jonka syntymästä ja elämästä kerrotaan Mahabharatassa. Vishnu-jumala käyttää sitä kulkuneuvonaan. Taruolennon kotipaikka on Meru-vuoren juurella kasvavassa metsässä, Himaphanissa. Garudan pahin vastustaja on käärmehahmoinen Naga, ja taiteessa se kuvataan usein kamppailussa käärmeen kanssa. 

Garuda on myös Indonesian ja Thaimaan vaakunaeläin.

Katso myös 
Garuda Indonesia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Himaphanin taruoliot

Hindulaisuus
Buddhalainen usko ja doktriini
Taruolennot
Turtolan rautatieasema

Turtolan rautatieasema () oli rautatieasema Turtolan kylässä Pellon kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1964, kun Kaulinrannan ja Pellon asemien välinen rataosuus avattiin kaupalliselle liikenteelle.

Liikennepaikan raiteisto on purettu Kolarin radan turvalaitetöiden yhteydessä 2000-luvun alussa. Myös asemarakennus on purettu.

Entiselle asemalle johtaa valtatieltä 21 Mäntymaantie-niminen yhdystie (nro 9332).

Pellon liikenne
Pellon rakennukset ja rakennelmat
Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat
Heavy Metal Breakdown

Heavy Metal Breakdown on saksalaisen Heavy Metal yhtye Grave Diggerin esikoisalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1984.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Chris Boltendahl – laulu
 Peter Masson – kitarat
 Willi Lackman – basso
 Albert Eckardt – rummut

Aiheesta muualla 
 Heavy Metal Breakdown discogs.com -sivustolla

Vuoden 1984 esikoisalbumit
Grave Diggerin albumit
Jälkianalyyttinen filosofia

Jälkianalyyttinen filosofia (postanalyyttinen filosofia) on analyyttisestä filosofiasta etäisyyttä ottanut filosofinen liike. Analyyttinen filosofia on ollut nykyfilosofian valtavirtaus muun muassa englanninkielisissä maissa ja pohjoismaissa. Jälkianalyyttinen filosofia ammentaa ennen kaikkea nykyaikaisesta pohjoisamerikkalaisesta filosofiasta, erityisesti Richard Rortyn, Donald Davidsonin, Hilary Putnamin ja W. V. O. Quinen töistä. 

Jälkianalyyttinen filosofia liittyy läheisesti paljon laajempaan pohjoisamerikkalaiseen pragmatistiseen liikkeeseen. Se on yksinkertaistettuna kannattanut hyödyllisyyden ja edistyksen painottamista objektiivisen totuuden sijasta.

Termiä ”jälkianalyyttinen filosofia” itseään on käytetty lähinnä kuvailevassa mielessä, ei siinä mielessä, että kyseessä olisi konkreettinen filosofinen liike. Monet jälkianalyyttiset filosofit kirjoittavat analyyttiseen tyyliin ja perinteisesti analyyttisistä aiheista. Rortyn mukaan jälkianalyyttinen filosofia ei suuntaudu analyyttistä filosofiaa eikä sen menetelmiä vastaan, ainoastaan sen perimmäisiä pyrkimyksiä vastaan. Rorty toteaa eräässä haastattelussa:

Rorty on käyttänyt jälkianalyyttisestä filosofiasta myös nimitystä jälkifilosofia (postfilosofia). Sillä hän on korostanut sitä, ettei filosofia enää palvele yhteiskunnassa siinä tehtävässä missä aiemmin ja että muut mediat ovat ottaneet tämän tehtävän.

Lähteet 

Analyyttinen filosofia
Filosofian historia
Vehkajoki

Vehkajoki on joki Suomessa Kymenlaakson maakunnassa. Joen vesistöalue sijaitsee pääosin Haminan alueella, mutta latvaosat ulottuvat Kouvolan alueelle. Vehkajoen pituus on noin 40 km ja vesistön järvisyys 5,8 %. Suurimmat järvet ovat Kirkkojärvi ja Kannusjärvi.

Vehkajoki saa alkunsa Haminan ja Kouvolan rajaseudun järvistä, lammista ja soista. Soita on erityisesti vesistön pohjois- ja keskiosissa. Eteläosiltaan joki virtaa savi- ja hiesualueiden halki. Vesistön latvaosien päähaara on Mustajoki, jonka reitin järviä ovat muun muassa Hainus, Pyhältö ja Salmento. Toinen merkittävä latvahaara on Piutulanjoki, jonka reitin järviä ovat Haapajärvi ja Piutulanjärvi. Mustajoki ja Piutulanjoki yhtyvät Ihamaan kylän seudulla Piutulanjärven eteläpuolella. Täältä Vehkajoki virtaa Ihamaanjärven, Vuorisenjärven ja Paijärven kautta Vehkjärveen (Vehkajärvi). Vehkjärveen yhtyy luoteesta Kannusjärvestä virtaava haara Myllyjoki-Välijoki. Alajuoksulla jokeen yhtyy idästä Mäntjoki. Vehkajoki laskee vetensä Kirkkojärveen ja sieltä edelleen Mullinkosken ja Salmenvirran kautta Suomenlahteen. Kirkkojärveen virtaavat myös Pyölinjoki (Husulanjoki) lännestä ja Lelunjoki idästä.

Vehkajoella on tehty koskien perkauksia uittoa ja järvien vedenpinnan laskua varten. Uittoon jokea on käytetty viimeksi vuonna 1951. Järvien laskuista ovat merkittävimmät Vehkjärven ja Paijärven vedenpinnan laskemiset Vehkjärven alapuolella sijaitsevan Sahakosken louhinnan seurauksena. Vehkajoen vesistöalueella on viisi säännöstelypatoa, jotka estävät kalojen vaellusta.

Suurimmat järvet

Patoja 

Töytärinkosken pato 2,5 km jokisuusta, rakennettu alun perin Haminan kaupungin vedenottamoa varten. Patoa on suunniteltu muutettavaksi pohjapadoksi.
Myllykosken pato Myllykylässä 2,4 km Töytärinkosken padosta ylävirtaan, rakennettu Vehkalahden kunnan myllylaitosta varten.
Koivuniemenkosken pato päähaaran latvaosassa, rakennettu Koivuniemen myllyä varten. 
Luomajärven pato Kannusjärven haarassa.
Hurmajärven pato Piutulanhaarassa.

Lähteet

http://www2.te-keskus.fi
Vehkajoen valuma-alue – www.ymparisto.fi
Kirkkojärvi – www.ymparisto.fi
http://kansalaisen.karttapaikka.fi

Suomen joet

Haminan luonto
Jarkko Nyman

Jarkko Matias Nyman (s. 25. helmikuuta 1975 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.

Näyttelijän työt
Nyman on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Tali-Ihantala 1944 ja Sooloilua. Televisiosarjoista mainittakoon Salatut elämät, jossa hän esiintyi Sebastian Vuorelana vuodesta 2009 vuoteen 2017 asti. Hän on esiintynyt myös muutamassa televisiomainoksessa.

Teatterin saralla Nyman on näytellyt rooleja muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Uudessa Iloisessa Teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.

Lisäksi Nyman on dubannut animaatiosarjoja sekä tehnyt mainosspiikkejä.

Jarkko Nyman esittää Toinen mies -elokuvassa pääroolihahmoa Tommia. Toinen mies -elokuva on sai ensi-iltansa huhtikuussa 2022.

Muuta
Nyman opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1999–2003 valmistuen teatteritaiteen maisteriksi. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen perustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2000–2002. 

Hänestä tuli poikalapsen isä syksyllä 2009.

Nymanilla on oma rakennusyritys, Laaturemontti Nyman Oy.

Nyman on myös ääninäytellyt Pro Pilkki 2 -pelissä, ja hänen mukaansa on nimetty yksi pelin hahmoista.

Muusikkona Nyman on soittanut bassoa Generators-yhtyeessä ja nykyään hän laulaa ja soittaa kitaraa Patela-yhtyeessä.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja nettisarjat

Ääniroolit

Lähteet
Jarkko Nymanin kotisivut

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset muusikot
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Jorge Urosa

Jorge Liberato Urosa Savino (s. 28. elokuuta 1942) on katolisen kirkon 15. elokuuta 1967 vihitty venezuelalainen pappi. Piispaksi hänet vihittiin 22. syyskuuta 1982. Hänestä tehtiin vuonna 2005 Caracasin arkkipiispa ja vuonna 2006 kardinaali. Vuosina 1990–2005 hän oli toiminut Valencia en Venezuelan arkkipiispana vuodesta 1990.

Urosan edeltäjä Caracasin arkkipiispana oli Antonio Ignacio Velasco García.

Aiheesta muualla
Catholic-hierarchy.org: Jorge Liberato Cardinal Urosa Savino 

Venezuelalaiset kardinaalit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesa Myllyaho

Vesa Myllyaho on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Myllyaho on yksi harvinaisista jääkiekkoilijoista sillä hän edusti koko uransa Vaasan Sportia ja on myös ansainnut Sport-fanien arvostuksen. Hänen edustusuransa alkoi vuonna 1994 kun Myllyaho liittyi A-juniori-ikäisenä Sportin II-divisioona-joukkueeseen. Myllyaho pelasi Sportissa kauteen 2007–08 jonka jälkeen hän lopetti uransa. Myllyaho valittiin mm. vuonna 2006 mestiksen kakkostähdistökentälliseen.

Tilastot
'''Pisteissä mukana Play-off-pelit

Lähteet 

Myllyaho, Vesa
Myllyaho, Vesa
Myllyaho, Vesa
Martin Whitmarsh

Martin Whitmarsh (s. 29. huhtikuuta 1958) on McLarenin Formula 1 -tallin entinen tallipäällikkö vuosina 2009–2013. Brittiläinen Whitmarsh otti tallipäällikön tehtävät vastaan Ron Dennisiltä, joka jäi eläkkeelle. Ennen nimitystään tallipäälliköksi hän toimi tallin toimitusjohtajana. Vuonna 2020 hän liittyi Lewis Hamiltonin perustaman komission johtoportaaseen, jonka tarkoituksena on edistää tasa-arvoa moottoriurheilussa.

Lähteet 
 Dennisillä selkeä tavoite seuraajalleen - MTV3
 Whitmarsh: Dennisin lähdöstä ei seuraa muutoksia - MTV3

Viitteet 

Formula 1 -tallipäälliköt
Brittiläiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Paltamon kirkko

Paltamon kirkko on Paltamon seurakunnan kirkko Paltamon kirkonkylässä. Seurakunnan vanha kirkko, Paltaniemen kuvakirkko, sijaitsee Paltaniemen kylässä, joka on nykyisin osa Kajaanin kaupunkia. Vanha kirkko on kuitenkin edelleen Paltamon seurakunnan omistama.

Paltamon vanhin kirkko tuhoutui maanjäristyksessä 22. kesäkuuta 1626. Sitä pidetään ainoana maanjäristyksenä, joka on Suomessa aiheuttanut vahinkoa julkiselle rakennukselle. Onnettomuuden jälkeen kirkon paikaksi valittiin Paltaniemi, johon valmistui puukirkko vuonna 1726.

Seurakunta alkoi suunnitella uutta kirkkoa nykyiseen kirkonkylään jo 1800-luvun lopulla. Kirkonkylästä eli silloisesta Kiehimän kylästä oli muodostunut kunnan keskus Paltaniemen sijaan. Rakentamaan päästiin kuitenkin vasta kesällä 1939, mutta talvisodan vuoksi peruskiven muurauskin siirtyi vuoteen 1941. Jatkosodan aikana työt taas viivästyivät. Kirkko vihittiin lopulta käyttöönsä 4. elokuuta 1946.

Arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema valkoiseksi rapattu tiilikirkko on tyypiltään kolmilaivainen hallikirkko. Kellotapulin kello on peräisin Konevitsan luostarista. Seurakunta osti sen luostariyhteisöltä sodan jälkeen. Alttaritaulu Kristuksen taivaaseenastuminen vuodelta 1947 on paltamolaissyntyisen taiteilija Toivo Tuhkasen maalaama.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ilmari Launiksen suunnittelemat rakennukset
Kainuun kirkkorakennukset
Paltamo
Suomen kivikirkot
Revolusongs


Revolusongs on Sepulturan EP-levy, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2003. Se koostuu seitsemästä cover-kappaleista ja se julkaistiin ainoastaan Japanissa ja Brasiliassa. Revolusongs on lisätty myös Roorback -albumin digipak-versioon.

EP sai hyvät arvostelut, mutta rajoitetun julkaisualueen vuoksi myynti ei ollut suurta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Andreas Kisser – kitara
 Derrick Green – laulu
 Igor Cavalera – rummut
 Paulo Jr. – basso

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 EP:t
Sepulturan albumit
ARMA 2

ARMA 2 on realismiin pyrkivä ensimmäisen persoonan taktinen ammuntapeli, jossa on myös mahdollista ohjata ajoneuvoja ja ilma-aluksia, sekä komentaa yksiköitä reaaliaikastrategiapelien tyyliin. Pelin kehittäjä on Operation Flashpoint ja Armed Assault -pelit kehittänyt Bohemia Interactive ja sen julkaisusta Suomessa vastaa 505 Games. Peli julkaistiin Saksassa 29. toukokuuta ja muualla Euroopassa 17.–19. kesäkuuta 2009. ARMA 2 demo julkaistiin 25. kesäkuuta 2009. Kesäkuussa 2011 pelistä julkaistiin vapaasti pelattava ilmainen versio. Pelille julkaistiin jatko-osa Arma 3 syyskuussa 2013.

Pelaaminen

Peliympäristö 
ARMA 2 sijoittuu vuoteen 2009 ja tapahtumapaikkana on kuvitteellinen, entisen Neuvostoliiton maa Chernarus. Suoraan käännettynä nimi tarkoittaa ”Mustaa Venäjää”. Pelaaja on osa Yhdysvaltain merijalkaväen Force Recon -yksikköä, jonka tehtävänä on suojata alueen siviilejä sekä ylläpitää alueen vakautta. Pelin kehittäjien mukaan ARMA 2:ssa on mukana roolipelielementtejä ja pelin tapahtumat vaikuttavat sekä pelihahmoon että kampanjan kulkuun. Jos pelaaja esimerkiksi ahdistelee aseettomia siviilejä, menettävät he luottamuksensa pelaajaan ja voivat tämän johdosta antaa tärkeitä tietoja vihollisen käsiin.

Pelialueen koko on noin 225 neliökilometriä ja sen topografia perustuu oikeaan Tšekissä olevaan České Středohořín vuoristoalueeseen.

Lisäosa 
ARMA 2:n lisäosa Arma 2: Operation Arrowhead julkaistiin Microsoft Windowsille 29. kesäkuuta 2010. Lisäosassa pelaaja on osa Yhdysvaltain maavoimia, joka on lähetetty keskiaasialaiseen Takistanin maahan. Lisäosa tuo mukanaan muun muassa uuden kampanjan, kolme uutta pelimaastoa, FLIR-lämpökamerajärjestelmän, uusia yksiköitä ja ajoneuvoja.

Lisäosa ei tarvitse alkuperäistä ARMA 2 -peliä toimiakseen, mutta ARMA 2:n sisältö voidaan yhdistää Operation Arrowhead -lisäosaan. Bohemia Interactive tekee lisäosankin julkaisun jälkeen päivityksiä pelimoottoriin. Nämä päivitykset tulevat myös alkuperäiseen ARMA 2 -peliin.

Lisäosalle on julkaistu kolme ladattavaa laajennusta (DLC) British Armed Forces, Private Military Company ja Army of the Czech Republic. 1. huhtikuuta 2011 kaksi ensimmäistä laajennusta julkaistiin myös itsenäisenä DVD-versiona nimeltään ArmA II: Reinforcements.

Lisäksi lisäosalle on tehty aiempien Bohemian pelien tapaan lukuisia modifikaatioita, kuten DayZ ja Finnish Defence Forces Mod.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 Bohemia Interactive wiki 

Vuoden 2009 videopelit
Taktiset ammuntapelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Simulaatiopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
Tšekissä kehitetyt videopelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Schwartz

Schwartz on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

Abe Schwartz (1881–1963), yhdysvaltalainen klezmer-muusikko
Andrea Schwartz (s. 1977), kanadalainen uimari
Arthur Schwartz (1900–1984), yhdysvaltalainen säveltäjä
Buky Schwartz (s. 1932), israelilainen kuvanveistäjä ja videotaiteilija
Delmore Schwartz (1913–1996), yhdysvaltalainen kirjailija
Ebbe Schwartz (1901–1964), tanskalainen jalkapallovaikuttaja
Elliott Schwartz (s. 1936), yhdysvaltalainen muusikko
Fiona Schwartz (s. 1972), saksalainen näyttelijä
Gustaf Magnus Schwartz (1783–1858), suomalaissyntyinen Ruotsin metalliteosten tarkastuslaitoksen tirehtööri, Ruotsin tiedeakatemian professori ja Tukholman teknologisen instituutin ylitirehtööri
György Schwartz eli George Soros (s. 1930), unkarilais-amerikkalainen liikemies ja suursijoittaja
Heiko Schwartz (1911–1973), saksalainen vesipalloilija ja uimari
Jack Schwartz (1930–2009), yhdysvaltalainen matemaatikko ja tietotekniikan professori
Jaden Schwartz (s. 1992), kanadalainen jääkiekkoilija
Jeffrey H. Schwartz, yhdysvaltalainen antropologi
Jim Schwartz (s. 1966), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja
John Burnham Schwartz (s. 1965), yhdysvaltalainen kirjailija
Jonathan Schwartz (s. 1965), yhdysvaltalainen liikemies, Sunin entinen toimitusjohtaja
Josh Schwartz (s. 1976), yhdysvaltalainen tv-käsikirjoittaja
Julius Schwartz (1915–2005), yhdysvaltalainen toimittaja
Laurent Schwartz (1915–2002), ranskalainen matemaatikko
Marie Sophie Schwartz, (1818–1894), ruotsalainen kirjailija
Melvin Schwartz (1932–2006), yhdysvaltalainen fyysikko Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Morrie Schwartz (1916–1995), yhdysvaltalainen sosiologi
Ruzena Herlinger (aik. Schwartz, 1890–1978), tšekkoslovakialais-kanadalainen sopraano
Sander Schwartz (s. 1954), yhdysvaltalainen televisioanimaatioiden tuottaja
Sherwood Schwartz (1916–2011), yhdysvaltalainen tuottaja ja käsikirjoittaja
Stephen Schwartz (s. 1948), yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja

Katso myös 
 Schwarz
Pregolja

Pregolja (; ; ),  myös Pregola, on Venäjän Kaliningradin alueen läpi virtaava, Itämeren kaakkoisosaan laskeva joki. Joki saa alkunsa Instrutš- ja Angrapajokien yhtymäkohdasta, ja se purkautuu Itämeren Veikselinhaffiin Kaliningradin kaupungissa. Pregoljan muita sivujokia ovat Pissa ja Lava.

Joen pituus Pregolja-nimisenä on 123 km ja Angrapan lähteiltä lukien 292 km. Pregoljan valuma-alue on 15 500 km² ja keskimääräinen virtaama 90 m³/s.

Katso myös 
 Königsbergin siltaongelma

Kaliningradin alueen joet
Paluu Timbuktuun

Paluu Timbuktuun on vuonna 1996 Yle TV2:ssä esitetty, suomalainen matkailuohjelma. Siinä Neil Hardwick kiertää maailman ympäri yhdessä kuvaaja Robin Smithin kanssa.

Hardwick on kirjoittanut kokemuksistaan myös matkakirjan, jossa hän kertoo sarjan taustoista (Otava, 1996).

Matkailuohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Mandragora Scream

Mandragora Scream on vuonna 2000 perustettu italialainen metalliyhtye.  
Yhtye sai alkunsa laulaja Morgan Lacroix'n levyttämästä demosta, PromoTrack99:stä. Yhtyeen varsinainen esikoisalbumi, Fairy Tales from Hell's Caves julkaistiin seuraavana vuonna Lacroix'n tavattua yhtyeen nykyisen kitaristin ja toisen perustajajäsenen, Terry Hornin. Fairy Tales on konseptialbumi: se kertoo vampyyritarinan, jonka taustana toimii dantemainen helvetti. Vuonna 2002 Mandragora Scream julkaisi toisen albuminsa, A Whisper of Dew. Edellisen albumin tapaan tämäkin on vampyyritarinaa kertova konseptialbumi. Espanjalaiskirjailija Julio Angel Olivares Merino loi yhtyettä varten vampyyritarinan, jonka pohjalta Lacroix kirjoitti albumin sanoitukset. Yhtyeen kolmas ja toistaiseksi viimeisin albumi ilmestyi vuonna 2006 kantaen nimeä Madhouse. Madhouse ei kuitenkaan edellisten tapaan ole konseptialbumi, ja lisäksi sen julkaisi Nuclear Blastin sijaan Lunatic Asylum Records. Vuonna 2005 yhtye julkaisi Dragonfly-nimisen DVD/CD:n. Maaliskuussa 2007 Mandragora Scream julkaisi singlen Jeanne D'Arc. Jeanne d'Arc sopiikin hyvin yhtyeen nimeen; mandragora eli alruuna oli inkvisition aikaan noidan merkki, ja yksi syytteistä Jeanne d'Arcin teloituksessa oli alruunan hallussapito.

Jäsenet 
 Morgan Lacroix – laulu
 Terry Horn – kitara ja laulu
 Jack Lowell Halleyn – koskettimet
 Lena Drake – basso
 Brian – rummut

Julkaisut 
 Fairy Tales from Hell's Caves (2000)
 A Whisper of Dew (2002)
 Madhouse (2004)
 Dragonfly (2006) - DVD/CD
 Volturna (2009)
 Luciferland (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mandragora Screamin virallinen sivusto 
 Soundin arvostelu Fairy Tales from Hell's Caves -albumille
 Imperiumin arvostelu A Whisper of Dew -albumille

Italialaiset goottimetalliyhtyeet
Reppu ja reissumies

Reppu ja reissumies on Reino Helismaan sanoittama ja Toivo Kärjen säveltämä musiikkikappale, joka tunnetaan parhaiten Tapio Rautavaaran esittämänä. Rautavaara levytti laulun vuonna 1965. Kesäkuussa 1965 ilmestyneen singlelevyn kääntöpuolella on toinen Helismaan alun perin Rautavaaralle tekemä kappale, ”Kulkurin iltatähti”.

Helismaa ja Kärki olivat tehneet laulun Rautavaaralle jo 1950-luvun alussa, mutta se ei silloin kelvannut hänelle. Sen lauloikin ensimmäisenä levylle Matti Louhivuori vuonna 1951. Jorma Ikävalko esitti ”Reppu ja reissumiehen” vuoden 1951 elokuvassa Rovaniemen markkinoilla, mutta hän ei koskaan levyttänyt kappaletta.

Hieman ennen kuolemaansa Helismaa pyysi Rautavaaraa uudelleen laulamaan levylle tämän laulun sekä myös kappaleen ”Kulkurin iltatähti”, ja Rautavaara toteutti nyt ystävänsä toiveen. Nykyään Rautavaaran levytys on tunnetumpi kuin Louhivuoren alkuperäinen versio.

Cornelis Vreeswijk levytti kappaleen vuonna 1980 ruotsiksi nimellä Gå på du vandringsman, alkuperäisestä jenkasta poiketen latinalaisamerikkalaisin rytmein.

Lähteet 

Suomalaiset iskelmät
Toivo Kärjen säveltämät kappaleet
Reino Helismaan sanoittamat kappaleet
Tapio Rautavaaran kappaleet
Vuoden 1965 kappaleet
Strasbourgin yliopisto

Strasbourgin yliopisto () on Ranskan suurin yliopisto, joka sijaitsee Strasbourgin kaupungissa Alsacessa. Yliopistossa on yli 46 000 opiskelijaa ja yli 2 800 opettajaa.

Historia 
Strasbourgin nykyinen yliopisto juontaa juurensa Johannes Sturmin vuonna 1538 kaupunkiin perustamaan luterilaiseen, saksankieliseen kymnaasiin, joka muutettiin yliopistoksi vuonna 1631. Kaupunki liitettiin Ranskaan Ludvig XIV:n aikana vuonna 1681, mutta yliopisto säilyi saksalaisena Ranskan suureen vallankumoukseen saakka.

Ranskan hävittyä sodan Preussia vastaan ja Elsass-Lothringenin alue tultua liitetyksi Saksan keisarikuntaan yliopisto perustettiin vuonna 1872 uudelleen nimellä Kaiser-Wilhelm-Universität. Ensimmäisen maailmansodan myötä alue palautui jälleen Ranskalle.

Kun Saksa miehitti Ranskan toisessa maailmansodassa, yliopiston henkilökunta ja tarvikkeet siirrettiin Clermont-Ferrandin Keski-Ranskaan ja sen tilalle perustettiin lyhytikäinen saksankielinen Reichsuniversität Straßburg.

1970-luvulla Strasbourgin yliopisto jaettiin kolmeksi erilliseksi instituutioksi:
 Louis Pasteur -yliopisto (Strasbourgin yliopisto I)
 Marc Bloch -yliopisto (Strasbourgin yliopisto II)
 Robert Schuman -yliopisto (Strasbourgin yliopisto III).

Yliopistot yhdistettiin kuitenkin uudestaan yhtenäiseksi Strasbourgin yliopistoksi 1. tammikuuta 2009.

Yliopiston tutkijoista kolme on saanut Nobelin palkinnon: Martin Karplus (2013). Jules Hoffmann (2011) ja  Jean-Marie Lehn (1987).

Lähteet 

Ranskan yliopistot
Strasbourg
Virojoki (joki)

Virojoki on joki Suomessa, jonka vesistöalue sijaitsee pääosin Kymenlaakson maakunnassa Virolahden ja Miehikkälän kuntien alueella. Vesistö ulottuu latvaosiltaan myös Haminan ja Luumäen alueelle ja pieneltä osin Kouvolaan. Suurimmat järvet ovat Ounionjärvi (176,28 ha) ja Onkamaanjärvi (144,72 ha). Vesistön järvisyys on 3,8 %. 

Virojoki saa alkunsa Virojärven (korkeus 64,9 m) pohjoispuolelta. Virojärvestä laskevan päähaaran lisäksi toinen merkittävä latvahaara on Ounionjoki päähaaran itäpuolella. Alajuoksulla joki virtaa Kotijärven ja Säkäjärven kautta. Onkamaanjärvestä virtaava Onkamaanjoki yhtyy jokeen lännestä Säkäjärven alapuolella. Virojoki laskee Suomenlahden Virolahden pohjukkaan, jossa sijaitsee Virolahden kunnan suurin taajama Virojoki.

Patoja

Myllykosken voimalaitospato noin 1,9 km merestä
Kantturankosken voimalaitospato
Pitkäkosken voimalaitospato
Toikankosken myllypato
Virokosken myllypato
Onkamaanjoen säännöstelypato

Lähteet

http://www2.te-keskus.fi (pdf)
Virojoen valuma-alue – www.ymparisto.fi

Suomen joet
Virolahden luonto
Miehikkälän luonto
St. Mary’s Bayn rautatieasema

St. Mary's Bayn rautatieasema on kapearaiteisen Romney, Hythe and Dymchurch Railwayn liikennepaikka St. Mary's Bayssä Kentin kreivikunnassa Englannissa. Se sijaitsee Jefferstone Lanen lähistöllä.

Liikennepaikalla on lipputoimisto odotushuoneineen ja odotuskatos sekä laiturit kaksiraiteisen pääradan molemmin puolin. Odotushuoneessa sijaitsee myös tasoristeyksen turvalaitteiden ohjaustaulu. Etelän suuntaan menevän liikenteen puoleisella laiturilla ei ole lainkaan rakennuksia.

Historia
Alun perin liikennepaikan nimenä oli Holiday Camp läheisen poikaleirin vuoksi. Sittemmin sen nimenä on ollut myös Jesson, joka on johdettu Jefferston Lanen entisestä nimestä, Jesson Lane. Myöhemmin nimenä on ollut myös Holiday Camp Jesson. Nykyinen nimi on ollut käytössä 1930-luvulta lähtien, lukuun ottamatta jaksoa 1980-luvun alusta vuoden 2000 loppuun, jolloin aseman nimi oli Jefferstone Lane. Vuonna 2001 nimenmuutoksen yhteydessä asemarakennuksia on kunnostettu pääasiassa vapaaehtoistoimin, ja lipputoimiston viereen on istutettu pieni puutarha. Tarkoituksena on pitää asema avoinna tapahtumapäivinä ja järjestää odotushuoneessa pieniä valokuvanäyttelyitä.

1990-luvun puoliväliin saakka liikennepaikka oli miehitetty kesäsesongin aikana. Sen jälkeen asemalla on ollut henkilökuntaa vain huippuliikenteen päivinä tai silloin, kun ylimääräistä henkilökuntaa on ollut kätettävissä. Yleisesti oletetaan, että matkustajat ostavat matkalippunsa jälkikäteen määräasemallaan. Liikennepaikkaa käyttävät pääasiassa paikalliset asukkaat, sillä paikkakunnalla ei ole juuri lainkaan turistikohteita, hiekkarantaa lukuun ottamatta. Noin 400 metriä asemalta pohjoiseen on sijainnut aiemmin Golden Sands Halt -niminen seisake, joka palveli Maddieson's Golden Sandsin lomaleiriä.

Liikennepaikka toimi vuoteen 2000 saakka välisuojastuspaikkana tarvittaessa. Nykyiset opastimet näyttävät vain yhtä opastetta, seis, mikäli tasoristeyksen varoituslaitos ei ole toiminnassa.

Aiheesta muualla
 Romney, Hythe and Dymchurch Railway: St. Mary's Bay station 

Kentin kreivikunnan rautatieliikennepaikat
Romney, Hythe and Dymchurch Railway
Bushmaster II

Bushmaster II Mk44 on M242 Bushmaster -tykistä kehitetty konetykki. Huomattavin ero suhteessa edeltäjäänsä on kaliiperin kasvaminen 25:stä millimetristä 30:een. Lisäksi Mk44:ssä aseen putki on kromattu sen kestoiän pidentämiseksi. Tykkimalli on käytössä muun muassa ruotsalaisen CV90:n Norjaan, Suomeen ja Sveitsiin hankituissa versioissa.

Yhdysvaltain ilmavoimat suunnitteli Bushmaster II:en korvaavan vuodesta 2007 lähtien aiemmin sen AC-130U Spooky -koneissa käyttämät 20 mm ja 40 mm konetykit mutta se peruttiin.

Käyttäjävaltiot

VBTP-MR -miehistönkuljetusajoneuvo
Amazonas-luokan korvetti

Hateruma-luokka

CV90-rynnäkköpanssarivaunu

Pandur II -miehistönkuljetusajoneuvo

KTO Rosomak-miehistönkuljetusajoneuvo

Bionix II -rynnäkköpanssarivaunu

CV90-rynnäkköpanssarivaunu

CV90-rynnäkköpanssarivaunu

Pandur II -miehistönkuljetusajoneuvo

Tyyppi 23 -fregatti

San Antonio -luokka
LCS-luokka
Lockheed AC-130J Ghostrider

Panssarivaunukanuunat
Konetykit
Suomen puolustusvoimien tykkikalusto
Vesku Jokinen

Vesa Sakari ”Vesku” Jokinen (s. 17. helmikuuta 1970 Vaasa) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Klamydian ja Kylähullujen laulajana. Klamydian alkuperäiskokoonpanossa Jokinen soitti laulun ohella myös kitaraa. Hän on myös soittanut bassoa Metuja-yhtyeen vuonna 2008 ilmestyneellä albumilla Hulluus aateloi, vieraillut laulajana Raivopäiden ja Larharyhmän albumeilla, sekä soittanut 1980-luvulla rumpuja hardcore punk-yhtye Treblinkassa. Jokinen on koulutukseltaan toimittaja.

Vuonna 2000 Jokinen julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Outo kunnia, jolla hän soitti itse kaikki instrumentit, lukuun ottamatta kitarasooloja. Jokisen toinen sooloalbumi Juuret ilmestyi keväällä 2012. Albumi sisälsi rock-tyylisiä sovituksia tunnetuista suomalaisista iskelmistä. Levyllä soitti sitä varten koottu Vesku Jokinen & Sundin pojat -yhtye.

Vuonna 1991 Jokinen perusti Kråklund Records -nimisen levy-yhtiön. Yhtiö keskittyi aluksi vain Klamydian musiikin julkaisuun, mutta alkoi myöhemmin julkaista myös muiden artistien levyjä. Nykyään Kråklund Records on lopettanut toimintansa.

Vesku on myös tehnyt suuremmaksi osaksi kappaleita niin Klamydialle, Kylähulluille, Treblinkalle kuin omalle Outo kunnia -sooloalbumille.

Jokinen oli mukana Vain elämää -sarjan 11. tuotantokaudella vuonna 2020.

Jokinen on ollut kihloissa Minja-nimisen naisen kanssa keväästä 2019 lähtien. He ovat tavanneet keväällä 2018. Jokisella on aiemmasta suhteestaan vuonna 2008 syntynyt poika.

Soololevyt 
 
 Vesku Jokinen & Sundin pojat: 
 Vesku Jokinen & Sundin pojat:

Lähteet 
 
 Vesku Jokinen lauluntekijänä - Fono.fi

Viitteet 

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Punkmuusikot
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Klamydia
A Dangerous Meeting

A Dangerous Meeting on King Diamond ja Mercyful Fate -yhtyeiden vuonna 1992 julkaistu kokoelmalevy. Levy sisältää kappaleita niin Mercyful Faten kuin King Diamondin varhaisimmilta albumeilta.

Kappalelista 

 
 Nuns Have No Fun (1982)
 
 Nuns Have No Fun (1982)
 
 Melissa (1983)
 
 Melissa (1983)
 
 Don't Break the Oath (1984)
 
 Don't Break the Oath (1984)
 
 Don't Break the Oath (1984)
 
 Fatal Portrait (1986)
 
 Fatal Portrait (1986)
 
 Fatal Portrait (1986)
 
 No Presents for Christmas (1985)
 
 Abigail (1987)
 
 Abigail (1987)
 
 "Them" (1988)
 
 Conspiracy (1989)
 
 The Eye (1990)

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Vuoden 1992 kokoelma-albumit
King Diamondin albumit
Nakupyörä

Nakupyörällä tarkoitetaan urheilullista moottoripyörämallia jossa ei ole katteita, eli joka on "riisuttu". Muun muassa alan kirjallisuus käyttää termiä "nakupyörä". Kyseisenlaista moottoripyörää voi myös nimittää "normaalimalliseksi" tai "peruspyöräksi". Nakupyörässä kuljettaja kuitenkin istuu korkeammalla kuin custom-tyylisessä moottoripyörässä - jossa ei myöskään ole katteita - ja nakupyörä on myös custom-tyyliseen verrattuna urheilullisempi.

Nakupyörämalleja 
 Kawasaki Z750
 Kawasaki Z1000
 Kawasaki ER-5
 Kawasaki ER-6n
 Ducati Streetfighter
 Ducati Monster
 Triumph Street Triple
 Triumph Speed Triple
 Triumph Speed Four
 KTM 990 Super Duke
KTM 690 Duke R
 Suzuki B-King
 Suzuki Gladius
 Honda CB1000R
 Honda VTR250
 Honda CB 600 F Hornet
 Honda CB1000R
 BMW F 800 R
 BMW K 1200 R
 BMW R 1150 R Rockster
 Yamaha Fz1-N

Lähteet 

Moottoripyörät

en:Naked bike
nl:Naked bike
Urpalanjoki

Urpalanjoki () on joki Suomessa ja Venäjällä. Joen vesistöalue on suurimmaksi osaksi Suomen puolella Miehikkälän, Luumäen ja Lappeenrannan kuntien alueella. Joki laskee Suomenlahteen Venäjän puolella Viipurin piirin alueella Tienhaaran kuntaan. Joen pituudesta on 52 kilometriä Suomen puolella ja 15 kilometriä Venäjän puolella. Joki on kuitenkin lyhyempi kuin sitä vastaava vesireitti, sillä osa reitistä on järviosuuksia. Valuma-alueesta on Suomen puolella 467 neliökilometriä (km²) ja Venäjän puolella 90 km².

Pääuoma ja vesistöalue 
Urpalanjoen vesistö saa alkunsa ensimmäisen Salpausselän eteläpuolelta Luumäeltä ja Lappeenrannan länsiosista. Latvaosien järviä ovat Latvanen (63,5 m) ja Urpalonjärvi (60,2 m). Urpalonjärven jälkeen jokeen yhtyy lännestä Kirkkojoki Luumäen kirkonkylän ja Taavetin suunnasta. Keskijuoksulla merkittävin sivujoki on Ihaksenjärvestä virtaava Ihakselanjoki. Lähellä rajaa on järviosuus Pitkäjärven, Suurijärven, Väkevänjärven ja Kavalanjärven kautta. Venäjän puolella sijaitsevat Laihajärvi ja Laihalampi laskevat vetensä Suomen puolelle Urpalanjokeen hieman ennen kuin joki virtaa Miehikkälässä Venäjän puolelle. Joen Venäjän puoleinen osuus on noin 15 km. Jokisuussa sijaitsi entinen Virolahden kylä Ala-Urpala.

Patoja
Urpalanjoen Myllykoski (Muurikkalan pato)
Salajärvenkosken pato
Joutsenkosken voimalaitos

Lähteet

Viitteet 

Suomen joet
Miehikkälän luonto
Luumäen luonto
Lappeenrannan joet
Virolahden luonto
Leningradin alueen joet
Luovutettujen alueiden joet
Liv

Liv  on suomalainen kaupallinen televisiokanava. Kanavan kohderyhmä on pääosin naiset; noin 73 prosenttia katsojista on naisia. Kanavan sisältö on lifestyle-painotteista, mikä tarkoittaa vastaavan tuottajan Katja Santalan mukaan sitä, että ”ainakaan sieltä ei näe käsikirjoitettuja draamoja, elokuvia tai komedioita.” Liv aloitti toimintansa kaapeli- ja satelliittiverkoissa 14. helmikuuta 2009 ja antenniverkossa 16. helmikuuta 2009. Liv on osa Nelonen Media -mediayksikköä, joka kuuluu Sanoma-konsernin Suomen mediatoimintojen liiketoimintaryhmään, Sanoma Media Finlandiin.

Liv muuttui suurin piirtein valtakunnalliseksi kanavaksi joulukuun 2009 puolivälistä alkaen, ja kokonaan valtakunnalliseksi 8. tammikuuta 2013.   Tätä ennen Liv näkyi antennitalouksissa vain arkisin kello 10.00–14.00, jolloin Jim-kanava ei esittänyt ohjelmistoa.

Livin ohjelmisto 
Liv keskittyy lifestyle-ohjelmistoon. Ohjelmisto on jaettu neljään aihealueeseen, jotka ovat koti, suhteet, minä ja ilmiöt. Liv tarjoaa myös kevyttä elokuvaviihdettä tiistai-iltaisin. Ensimmäisenä Liv-leffana oli tv-ensi-ilta suomalaisesta Sooloilua-elokuvasta. Kanava esittää myös useiden Nelosella pyörineiden ohjelmien uusintoja. Lisäksi kanavalla nähdään viikoittain Liv D -dokumentti. Kanavalla esitetään ohjelmaa ympäri vuorokauden. Ohjelmia on myös mahdollista katsoa jälkikäteen Ruudussa.

Livin kotimaisia ohjelmia 
 Arvostele mun illallinen Suomessa
 Jutta ja puolen vuoden superdieetit
 Kumman kaa
 Liv & Learn
 Miljonääriäidit Maria & Nina
 Naisen suusta – Piitu Uski
 Sinkkulaiva
 Sisustusmatkalla Minnan kanssa
 Suomen Huippumalli haussa
 Suomi-tytöt New Yorkissa
 Temptation Island Suomi
 Vanessa ja pikkuväki
 Valheen vangit
 Äitien sota
 Supernanny

Entiset logot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Livin kotisivut 
 Ruutu.fi: Nelonen Median netti-tv
 Nelonen Media
 Sanoma Media Finland
Urheilupuiston koulu (Kouvola)

Urheilupuiston koulu on peruskoulun yläaste Kouvolan urheilupuistossa, aivan Kouvolan keskustan tuntumassa. Koulussa on noin 400 oppilasta luokilla 7-9. Koulussa toimii myös Kouvolan ainoat yläasteen liikuntaluokat. Koulussa on myös JOPO-ryhmä, jossa on yhteensä 10 oppilasta, opettaja, koulunkäyntiavustaja ja sosiaalityöntekijä. Koulun rehtorina toimii Petteri Kinnunen.. Perusluokat on jaettu kirjaimiin A, B, C, D ja liikuntaluokat L ja U. Vuonna 2016 koulussa oli 396 oppilasta.

Historia 
Urheilupuiston koulun rakennus valmistui vuonna 1961. Alun perin siinä toimi Kouvolan Lyseo, joka oli poikakoulu. Vuodesta 1973 eteenpäin oppilaaksi otettiin myös tyttöjä ja tällöin nimeksi vaihdettiin Kouvolan Yhteislyseo. Siirryttäessä peruskoulujärjestelmään vuonna 1975 muuttui Yhteislyseo Urheilupuiston yläasteeksi ja Palomäen lukioksi. Palomäen lukio siirtyi vuonna 1978 yhteen Torkkelin lukion kanssa muodostaen nykyisen Lyseon lukion. Lukion siirryttyä pois rakennuksesta saneerattiin se peruskoulun yläasteen tarpeiden mukaiseksi.

Tulevaisuus
Kouvolan kaupungin marraskuussa 2018 laatiman uuden kouluverkon mukaan Urheilupuiston koulu lakkautetaan 2020-luvun alkupuolella ja oppilaat siirtyy uuteen Keskustan yhtenäiskouluun, johon siirtyy myös Kouvolan yhteiskoulun yläaste, Kaunisnurmen ala-aste sekä osa Sarkolan ja Mansikkamäen ala-asteiden oppilaista. Nykyinen Urheilupuiston koulun rakennus mahdollisesti puretaan.

Aiheesta muualla 
Koulun kotisivut

Lähteet 

Kouvolan peruskoulut