joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oscar (Ruotsin prinssi)

Prinssi Oscar, Skånen herttua (Oscar Carl Olof; s. 2. maaliskuuta 2016) on kruununprinsessa Victorian ja prinssi Danielin toinen lapsi ja prinsessa Estellen nuorempi veli. Syntyessään prinssi painoi 3 655 grammaa ja hän oli 52 senttimetriä pitkä. Hän on Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä kolmas äitinsä ja prinsessa Estellen jälkeen.

Prinssi Oscar kastettiin perjantaina 27. toukokuuta 2016 Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa. Hänen kummejaan ovat Tanskan kruununprinssi Frederik, Norjan kruununprinsessa Mette-Marit, Ruotsin prinsessa Madeleine, kruununprinsessa Victorian serkku Oscar Magnuson ja prinssi Danielin serkku Hans Åström. Prinssi Oscarin kastoi arkkipiispa Antje Jackelén  yhdessä ylihovisaarnaaja Johan Dalmanin ja kuninkaallisen hoviseurakunnan pastori Michael Bjerkhagenin avustuksella.

Lähteet 

Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 2016 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Kunnas

Mikko Kunnas (s. 1962) on suomalainen Nokialla asuva animaatiotaiteilija, kirjailija ja kuvittaja. Hän on valmistunut visuaalisen kulttuurin maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta. Mikko Kunnas on lastenkirjailija Mauri Kunnaksen veljenpoika.

Animaatiot 
Kunnas on tehnyt animaatioita televisioon, varsinkin Yle TV2 -kanavalla esitettävään Pikku Kakkonen -ohjelmaan. Hän on tehnyt muun muassa sarjat: 

 Kansansatuja (1984–1987)
 Jänis Vemmelsäären seikkailut (1987–1988)
 Amerikkaan (1989)
 Kalpeat kaverukset (1991)
 Joonas (1991–1993)
 Tallikärpänen Riku (1992)
 Kolme ässää (1994–1998)
 Mansikkala (1999)
 Koiramäki (2004, 2007)
 Albi Lumiukko (2014–)

Hän on tehnyt 1980-luvulta alkaen yli 150 yksittäistä lyhytanimaatiota. Lisäksi hän suunnitteli hahmot ja ohjasi animaatio-osuudet tietokoneanimaationa toteutettuun vuorovaikutteiseen lastenohjelmaan Galilei ja kadonneet lelut (1996–1997). Yle on myynyt joitain Kunnaksen sarjoja myös ulkomaille; esimerkiksi Kolme Ässää on myyty 16 maahan ja Albi Lumiukko noin 30 maahan. Kunnas oli myös yhtenä piirtäjänä elokuvassa Eetu ja Konna (2011).

Mikko Kunnaksen Noksu-kirjojen perusteella on tehty 65-osainen kansainvälinen Noksu-animaatiosarja, joka on käännetty englanniksi, ranskaksi ja espanjaksi. Noksu-kirjoihin pohjautuva Noksun ja Nupin puutarha -peli julkaistiin Pikku Kakkosen sovelluksessa kesällä 2019.

Kirjat 
Kunnas on kirjoittanut ja kuvittanut lastenkirjoja, kuten Noksu -sarjan teokset. Kunnaksen kirjoja ovat muun muassa:
Noksu liikenteessä, 2022
Eläintohtori Wuffe ja Kille Kissa, 2022
Albi ja villi tuoli, 2022, Markus Majaluoman kanssa
Noksu hammaslääkärissä, 2021
Eläintohtori Wuffe ja Kaapo Karhu, 2021
Noksu puutarhassa, 2021
Eläintohtori Wuffe ja Lilli Lehmä, 2021
Eläintohtori Wuffe ja Roosa Krokotiili, 2021
Eläintohtori Wuffe ja Tatu Tonnikala, 2021
Noksu yökävelyllä, 2020
13-osainen Storytel Original -äänikirjasarja Albi rakentaa kodin, 2020, Markus Majaluoman kanssa
Pöytä koreaksi, Noksu, 2020
Albi lähtee uimakouluun, 2019, Markus Majaluoman kanssa
Noksu ja pikkuväki, 2018
 Albi käy hammaslääkärissä, 2017, Markus Majaluoman kanssa
 Noksu urheilee, 2016
 Hauskaa joulua, Noksu, 2015
 Verokarhu.fi, 2014, sarjakuvakirja
 Noksu kulkee ja keksii, 2006
 Jopas sattui, Noksu, 2005
 Noksu auttaa, 2004
 Noksu ja päivän sää, 2003
 3 ässää ja karkulainen, 2001, Simo Ojasen kanssa
 Lelutehtaassa kummittelee, 2000, Simo Ojasen kanssa
 Päivä autonäyttelyssä, 2000, Simo Ojasen kanssa

Palkinnot ja -ehdokkuudet 

 Storytel Awards -palkintoehdokas 2021 lasten äänikirjalla Albi rakentaa kodin: Tuoli.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Taloussanomien juttu Kunnaksesta 1999 (Viitattu 3.3.2016)
 
 Suomalainen lasten animaatiosarja Albi Lumiukko menestyy Kiinassa 

Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset animaattorit
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Alberto Palacio

Alberto de Palacio y Elissague (24. tammikuuta 1856, Sare – 11. toukokuuta 1939, Getxo) oli espanjalainen insinööri ja arkkitehti. Hän oli niin sanotun ”rauta-arkkitehtuurin” kannattaja ja teki yhteistyötä myös Gustave Eiffelin kanssa. Kuuluisimpina töinään Palacio suunnitteli Madridiin paviljonkeja sekä Atochan rautatieaseman. Hän suunnitteli myös Vizcayan sillan, joka oli maailman ensimmäinen laatuaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjalaiset arkkitehdit
Espanjalaiset insinöörit
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Enric Miralles

Enric Miralles Moya (25. helmikuuta 1955, Barcelona – 3. heinäkuuta 2000, Sant Feliu de Codines) oli espanjalainen arkkitehti. Miralles syntyi Barcelonassa vuonna 1955. Vuosina 1973–1983 hän teki yhteistyötä arkkitehtien Alberto Viaplana ja Helio Piñon kanssa. Vuonna 1985 hän aloitti oman uransa yhdessä Carme Pinosin kanssa. Vuodesta 1993 hän työskenteli Benedetta Tagliabuen kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Katalonialaiset arkkitehdit
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Scream Queens

Scream Queens on yhdysvaltalainen kauhukomediasarja, jota esittää Fox. Sen ovat luoneet Ryan Murphy, Brad Falchuk ja Ian Brennan. Sarja kertoo yliopiston kampusta riivaavasta murhien sarjasta. Sarjassa näyttelevät muun muassa Emma Roberts, Jamie Lee Curtis, Lea Michele, Keke Palmer, Oliver Hudson, Abigail Breslin, Nick Jonas, Ariana Grande ja Skyler Samuels

Ohjelman esitys alkoi Yhdysvalloissa 22. syyskuuta 2015. Sarjasta tehtiin myös toinen kausi, joka jäi sarjan viimeiseksi.

Suomessa Scream Queens alkoi 17. maaliskuuta 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Yhdysvaltalaiset kauhusarjat
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Ryu Jun-yeol

Ryu Jun-yeol (, s. 25. syyskuuta 1986 Suwon, Korean tasavalta) on korealainen näyttelijä.

Aiheesta muualla 
 

Eteläkorealaiset laulajat
Eteläkorealaiset näyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Ali Sabiehin alue

Ali Sabiehin alue on hallintoalue Djiboutin kaakkoisosassa Somalian ja Etiopian vastaisella rajalla. Alueen väkiluku vuoden 2009 väestönlaskennassa oli 86 949.

Lähteet

Aiheesta muualla

Djiboutin alueet
Yannick Franke

Yannick Ayrton Franke (s. 21. toukokuuta 1996) on alankomaalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä tai heittävä takamies.

Franke aloitti pelaajauransa kotimaassaan. Vuonna 2015 hänet valittiin Alankomaiden pääsarjan kauden kehittyneimmäksi pelaajaksi. Donar Groningenissa hän pelasi myös FIBA Europe Cupissa. Helmi–maaliskuun vaihteessa 2016 hän siirtyi Suomen pääsarjaan, talousvaikeuksissa olleeseen Bisons Loimaaseen.

Franke kuului Alankomaiden miesten maajoukkueeseen vuoden 2015 EM-kilpailuissa.

Lähteet 
 Yannick Franke Suomen Koripalloliitto
 Profiili Alankomaiden koripalloliiga 
 Profiili FIBA Archive

Viitteet 

Alankomaalaiset koripalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikel Merino

Mikel Merino Zazón (s. 22. kesäkuuta 1996 Pamplona) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Real Sociedadia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin Valioliigassa ja Saksan Bundesliigassa. Vasenjalkainen Merino on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Merino on kotikaupunkinsa Pamplonan Osasunan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Segunda Divisiónissa kaudella 2014–2015, jolloin hän teki 29 pelaamassaan ottelussa yhden maalin. Helmikuussa 2016 Merino solmi sopimuksen Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundin kanssa. Merino siirtyi Dortmundin kokoonpanoon kesällä 2016.

Merino oli mukana voittamassa alle 19-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2015. Hän pelasi turnauksessa viidessä ottelussa tehden yhden maalin.

Saavutukset 
 Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa (2015)

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
China Life Insurance

China Life Insurance, usein muodossa China Life, on erittäin suuri, vuonna 1949 perustettu kiinalainen vakuutusyhtiö. Yhtiömuodoltaan se on osakeyhtiö. Yhtiön osakkeet noteerataan New Yorkin, Shanghain ja Hongkongin pörsseissä. Yhtiön kotipaikka on Peking.

Vuoden 2015 tilaston mukaan China Life oli markkina-arvoltaan (114,7 mrd. USD) Shanghain pörssin viidenneksi arvokkain yhtiö. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa China Life katsottiin  useilla mittareilla arvioituna maailman 37. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kiinalaiset pörssiyhtiöt
Peking
Vakuutusalan palveluntarjoajat
Méridan amfiteatteri

Méridan amfiteatteri on roomalainen amfiteatteri Méridassa, Espanjassa. Kaiverrusten mukaan se avattiin vuonna 8 jaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Antiikin Rooman arkkitehtuuri Espanjassa
Espanjan rakennukset ja rakennelmat
Extremadura
Christen C. Raunkiær

Christen Christiansen Raunkiær (1860–1938) oli tanskalainen kasvitieteilijä, joka tutki varsinkin kasvien ekologiaa ja sosiologiaa. Vuosina 1912–1923 Raunkiær oli professori Kööpenhaminassa. Hän esitti niin sanotut Raunkiærin elomuototyypit.

Raunkiærin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Raunk..

Lähteet 

Kasvitieteilijät
Tanskalaiset professorit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Sovicille

Sovicille on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Sienan maakunnassa. Se sijaitsee noin kaksitoista kilometriä Sienasta lounaaseen Montagnola Senesen alueen kukkuloilla. Kunta mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisesti Sienan tasavallan asiakirjassa vuodelta 1004. Sovicille on vanhaa etruskien asuinaluetta, ja siellä sijaitsee Malignanon arkeologinen alue, joka on etruskien vanha hautapaikka.

Nähtävyyksiä

Sovicillen kylissä, kuten Rosia, Torri ja Orgia, on useita kauniita keskiaikaisia kirkkoja. Alkujaan roomalaisten rakentama Ponte della Pian silta on rakennettu uudelleen keskiajalla. Tätä siltaa pitkin kulki kuvankaunis Pia de' Tolomei Dante Alighieri kirjoittaman Jumalaisen näytelmän luvussa kiirastuli.

Aiheesta muualla

Lähteet

Piemonten kaupungit
Sienan maakunnan kunnat
Vladimir Kramarenko

Vladimir Konstantinovitš Kramarenko (1860 Jekaterinoslavin kuvernementti – 21. heinäkuuta 1905 Viipuri) oli venäläinen santarmieverstiluutnantti, jonka työläisaktivisti Kalle Procopé murhasi Viipurissa vuonna 1905.

Ura 
Nykyisen Ukrainan alueella sijaitsevassa Jekaterinoslavin kuvernementissä aatelisperheeseen syntynyt Kramarenko kävi koulunsa Chișinăussa ja jatkoi sen jälkeen sotilasoppiin Kiovan jalkaväkikouluun, josta hän astui vakinaiseen palvelukseen vuonna 1881. Kramarenko palveli aluksi Tiraspolissa 131. jalkaväkirykmentissä, josta hänet lähetettiin vielä samana vuonna Kiovaan kadettikouluun. Valmistuttuaan vuonna 1884 Kramarenko ylennettiin 1885 luutnantiksi ja 1889 yliluutnantiksi. Santarmijoukkoihin hän siirtyi 1894, jolloin Kramarenkosta tehtiin Jekaterinoslavin kuvernöörin adjutantti. Vuonna 1896 Kramarenko siirrettiin esikuntakapteeniksi ylennettynä Viipuriin sijoitettujen santarmijoukkojen komentajaksi. Pyhän Annan ja Pyhän Stanislauksen ritarikuntien kunniamerkit hänelle myönnettiin helmikuussa 1905.

Kuolema 
Vladimir Kramarenko murhattiin Viipurissa lähellä Torkkelin- ja Maununkatujen kulmauksesta 21. heinäkuuta 1905 noin kolmen aikaan iltapäivällä. Sortokausien aktivistiliikkeeseen kuulunut viipurilainen maalari Kalle Procopé ampui häntä kohti useita laukauksia Browning-merkkisellä pistoolilla ja pakeni sen jälkeen kohti Punaisenlähteentoria. Vaikeasti haavoittunut Kramarenko onnistui palaamaan asuntoonsa, josta hänet pian vietiin lääninsairaalaan. Kramarenko kuitenkin kuoli vammoihinsa vielä saman päivän aikana.

Kuulusteluissa Procopé ilmoitti toimineensa yksin ja hetken mielijohteesta, mutta myöhemmin on arveltu, että murha olisi ollut etukäteen suunniteltu ja tehty paikallisen työläisaktivistien ryhmän toimeksiannosta. Murhaajan pidätys aiheutti Viipurissa laajoja mellakoita, joita rauhoittamaan tarvittiin poliisivoimien lisäksi myös sotilaita. Procopé tuomittiin hirtettäväksi, mutta keisari Nikolai II armahti hänet ja muutti tuomion elinkautiseksi pakkotyörangaistukseksi. Procopé kuoli muutamaa vuotta myöhemmin Siperiaan karkotettuna.

Lähteet 

Venäläiset sotilaat
Venäläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Zaman

Zaman on turkkilainen sanomalehti. Sen levikki on 650 000, ja se on Turkin laajalevikkisin lehti. 

Turkin viranomaiset ottivat lehden maaliskuussa 2016 haltuunsa oikeuden päätöksellä. Lehden englanninkielisen sisarjulkaisun Today's Zaman päätoimittaja Sevgi Akarçeşme sanoi, että se "tarkoittaa käytännössä lehdistönvapauden loppua Turkissa". Haltuunoton syynä on yleisesti pidetty sitä, että maan johto pelkää lehden tukevan muslimisaarnaaja Fethullah Gülenia, joka Turkin presidentin Recep Tayyip Erdoğanin mukaan suunnittelee vallan kaappaamista Turkissa.

Lehti on arvostellut hallitusta, ja haltuunoton jälkeen toimituksen eteen kerääntyi ihmisiä osoittamaan mieltään.

Kaksi päivää haltuunoton jälkeen lehteä alkoivat tehdä uudet tekijät. Lehden uutta linjaa luonnehdittiin hallitusta tukevaksi. Osa vanhoista tekijöistä julkaisi samana päivänä uuden lehden nimeltään Yarina Bakis. Zamanin Saksan-painos aikoo jatkaa hallituksen arvostelua emolehdestä riippumattomana.

Alun perin lehti tuki islamistista Oikeus ja kehitys -puoluetta, mutta sen kriittisyys puoluetta ja sen johtajaa Erdoğania kohtaan alkoi lisääntyä, kun nämä nousivat valtaan ja muuttuivat yhä autoritatiivisemmiksi.

Lähteet

Turkkilaiset sanomalehdet
Felix Passlack

Felix Passlack (s. 29. toukokuuta 1998 Bottrop) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaista Borussia Dortmundia. Oikeajalkainen Passlack on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Passlack siirtyi Borussia Dortmundin juniorijoukkueeseen Rot-Weiß Oberhausenista vuonna 2012. Vuonna 2015 hän voitti Saksan lupaavimman alle 17-vuotiaan pelaajan Fritz Walter -mitalin. Dortmundin edustusjoukkueessa Bundesliigassa Passlack teki debyyttinsä maaliskuussa 2016 Darmstadtia vastaan. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 14 bundesliigaottelua. Hän pelasi kaksi ottelua Dortmundin tiellä Saksan Cupin mestariksi 2017.

Passlack pelasi lainasopimuksilla Hoffenheimissa kaksi bundesliigaottelua kaudella 2017–2018 ja Norwichissa yhden Englannin mestaruussarjaottelun seuraavalla kaudella. Fortuna Sittardissa hän pelasi 25 Eredivisien ottelua kesken jääneellä kaudella 2019–2020 ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 Passlack pelasi Dortmundissa seitsemän bundesliigaottelua ja teki maalin lokakuussa Freiburgia vastaan. Hän pelasi Dortmundin voittamassa Saksan cupissa neljännesvälieräottelun ja Mestarien liigassa viisi ottelua, joista yhden avauskokoonpanossa.

Passlack edusti Saksan alle 17-vuotiaita vuoden 2015 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa hän teki kaksi maalia ja toimi myös kapteenina. Samana vuonna hän oli myös voittamassa alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa, tehden turnauksessa kolme maalia.

Saavutukset 
Maajoukkuetasolla
 Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa (2015)
Seurajoukkuetasolla
 Saksan Cup: 2017, 2021

Henkilökohtainen
 Alle 17-vuotiaiden kultainen Fritz Walter -mitali: 2015

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Kerola

Kerola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Auno Kerola (1907–1984), rakennusmestari, yrittäjä, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Inkeri Kerola (s. 1957), Keskustan ent. kansanedustaja
 Laura Hokkanen, o.s. Kerola (s. 1992), pesäpalloilija
 Pentti Kerola (1935–2017), tietojenkäsittelytieteen professori
 Riina Kerola (s. 1995), pesäpalloilija
 Tuomo Kerola (1957–2006), uimari
 Samuli Kerola, ”Pupu Lihavisto” (s. 1959), muusikko, säveltäjä, kuvataiteilija ja runoilija.
Kyläkirjaston Kuvalehti

Kyläkirjaston Kuvalehti oli K. J. Gummeruksen Jyväskylässa vuonna 1877 perustama kuvitettu aikakauslehti.

K. J. Gummerus perusti Kyläkirjaston Kuvalehden vuodesta 1873 lähtien julkaisemansa Kyläkirjasto-lehden rinnalle. Lehdestä tuli suuri menestys, ja vuonna 1888 sen rinnalle perustettiin toinenkin kuvalehti. Siitä lähtien vanhempaa lehteä kutsuttiin A-sarjaksi ja uudempaa B-sarjaksi. Vuodesta 1880 lehden liitteenä ilmestyi myös Lasten Kuvalehti. Gummerus luovutti vuonna 1896 B-sarjan toimittamisen Helsinkiin Hannes Gebhardille ja Väinö Wallinille. K. J. Gummeruksen kuoltua vuonna 1898 lehtien toimittamisesta vastasi Jaakko Gummerus. A- ja B-sarjat yhdistettiin vuonna 1916, minkä jälkeen yhdistetty lehti ja Lasten Kuvalehti ilmestyivät tammikuuhun 1918 saakka.

Kyläkirjaston Kuvalehdestä ja sittemmin sen tärkeämmästä A-sarjasta noin kolmas- tai neljäsosa oli kaunokirjallisuutta. Tietopuoliset artikkelit käsittelivät historiaa, maantiedettä, luonnontieteitä, yhteiskuntaa ja uskontoa. Lähdemateriaalina käytettiin alkuvuosina ruotsalaisia Arbetarens vän ja Läsning för folket -lehtiä. Kotimaisista avustajista tärkeimpiä olivat historian professori E. G. Palmén ja jyväskyläläinen lehtori Juuso Hedberg. Viimeisten vuosikertojen kirjoittajia olivat muun muassa Juhani Siljo, Uuno Kailas, Iivo Härkönen, Samuli Paulaharju, Kyösti Vilkuna ja Lauri Pihkala. 12- ja myöhemmin pienikokoisempana 24-sivuisessa lehdessä oli myös jonkin verran ilmoituksia. Kuvalaattoja saatiin alkuvuosina puupiirroksina Ruotsista ja vuoden 1882 jälkeen niitä ryhdyttiin teettämään myös Suomessa. Valokuvat yleistyivät lehdissä 1890-luvulta lähtien. Fraktuurasta alettiin siirtyä antiikvaan 1890-luvun puolivälissä.

Kuvalehden levikki oli 1880- ja 1890-luvuilla Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri. Se saavutti huippunsa, 14 200 tilaajaa vuonna 1886, mutta laski sen jälkeen parilla tuhannella. A-sarjan tilaajamäärä pysyi 11 000:n tienoilla ja nousi uuteen huippulukuun, 16 600 tilaajaan vuonna 1905. Kyläkirjasto kuvalehtineen ja varsinkin sen A-sarja oli Gummeruksen kustantamon tuottavin myyntiartikkeli. Kansanomaisilla, hengeltään uskonnollisilla ja suomalaiskansallisilla lehdillä oli suuri merkitys lukutaidon ja valistuksen levittäjänä. 1900-luvun alussa niiden tyyli ja sisältö alkoi vaikuttaa vanhanaikaiselta, mikä johti levikin laskuun ja kannattavuuden heikkenemiseen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kyläkirjaston Kuvalehden A-sarja digitoituna kansalliskirjastossa.
 Kyläkirjaston Kuvalehden B-sarja digitoituna kansalliskirjastossa.
 Lasten Kuvalehti digitoituna kansalliskirjastossa.

Helsingin media
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Jyväskylän media
Nüwa

Nüwa (/nỳwá/ kiina: 女媧) tai Nügua on jumalatar kiinalaisessa mytologiassa, joka tunnetaan parhaiten ihmiskunnan luojana ja taivaan pilarin korjaajana. Yleensä hänet kuvataan kehon yläosasta ihmisnaiseksi ja alaosasta lohikäärmeeksi. Häntä on eri tarinoissa kutsuttu sekä Fuxin siskoksi että vaimoksi.

Nüwa loi ihmisiä savesta, mutta kyllästyi pian pitkäveteiseen työhön. Siksi hän otti köyden, kastoi sen saveen ja pyöritti sitä niin, että savea lensi kaikkialle maailmaan. Nüwan käsin tehdyistä ihmisistä tuli rikkaita ja aatelisia, savipisaroista syntyneistä köyhiä. Nüwa antoi ihmisille myös kyvyn saada lapsia. Demonien taistellessa ja tuhotessa taivaan pilarin, Nüwa korjasi sen suuren kilpikonnan jaloilla ja kiinnitti taivaan seitsemällä erivärisellä kivellä. Taivas jäi kuitenkin hieman vinoon, mikä selittää esimerkiksi taivaankappaleiden liikkeitä.

Lähteet 
Nügua. Oxford Reference.

Taolaisuus
Kiinalainen mytologia
Luojajumalat
Jumalattaret
Muinaisruotsi

Muinaisruotsi (nykyruots. fornsvenska) on nimi kahdelle ruotsin kielen muodolle, joita puhuttiin keskiajalla: varhainen muinaisruotsi (klassisk fornsvenska), jota puhuttiin vuosina 1225–1375, ja myöhäinen muinaisruotsi (yngre fornsvenska), jota puhuttiin 1375–1526.

Muinaisruotsi kehittyi itämuinaisnorjasta. Ruotsin ja tanskan kielten aikaisimmat muodot, joita puhuttiin vuosina 800–1100, olivat muinaisnorjan murteita, joita kutsuttiin riimuruotsiksi ja riimutanskaksi, koska niitä kirjoitettiin silloin vain riimuilla. Murteiden väliset erot olivat kuitenkin pieniä, ja ne alkoivat kunnolla erkaantua 1100-luvulla. Muinaisruotsi ja muinaistanska syntyivät 1200-luvulla. Ei ole varmuutta siitä, milloin muinaisgutniska ja älvdalska alkoivat erkaantua ruotsista, mutta muinaisgutniska erkaantui kauan ennen muinaistanskaa.

Varhainen muinaisruotsi oli merkittävästi erilainen nykyruotsiin verrattuna siten, että siinä oli monimutkaisempi sijamuotorakenne eikä se ollut vielä kokenut sukurakenteen supistumista, joten siinä oli kolme sukua. Substantiiveja, adjektiiveja, pronomineja ja joitain numeraaleja taivutettiin neljässä sijassa: nominatiivi, genetiivi, datiivi ja akkusatiivi.

Lähteet 

Ruotsin kieli
Skandinaaviset kielet
San Miguel de Escalada

San Miguel de Escalada on esiromaaninen kirkko Leónin maakunnassa, Espanjassa. Kirkko on ajoitettu vuoden 913 paikkeille ja se toimi keskiajalla luostarina Córdobasta muuttaneelle mozarabeille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Keskiaika
Espanjan kirkot
Kristilliset luostarit
Kastilia ja León
Pokémon BW: Seikkailut Unovassa

Pokémon BW: Seikkailut Unovassa (ja kauempana) () on televisiosarja Pokémonin kuudestoista tuotantokausi. Tähän kauteen päättyy 142 jaksoa käsittänyt Best Wishes -sarja; seuraava kausi aloittaa XY-sarjan.

Kausi alkoi Suomessa 16. helmikuuta 2014 jaksolla Kaunottaret taistelemassa maineesta ja kunniasta ja päättyi 11. lokakuuta 2014 jaksoon Unelma jatkuu. Jakson Hyvästi Unova! Laivalla kohti uusia seikkailuja! kohdalla kauden nimeen lisättiin sanat ”ja kauempana”, koska sen jakson kohdalla Ash, Iris ja Cilan jättivät Unova-alueen ja alkoivat matkata Decolore-saarten halki kohti Kantoa.

Yhdysvalloissa kausi alkoi Cartoon Networkilla 2. helmikuuta 2013 jaksolla Beauties Battling for Pride and Prestige!. Tuotantokausi käsitti 45 jaksoa ja päättyi jaksoon The Dream Continues! 7. joulukuuta 2013. Tavallisten jaksojen lisäksi sarjan ohjelmapaikalla esitettiin ainoastaan Japanissa kaksi erikoisjaksoa Cilan and Brock! Gyarados’s Outrage! (ennen XY-sarjan alkua) ja Iris vs. Clair! The Road to Become a Dragon Master! (XY-sarjan 21. jakson ohessa).

Jaksot

Äänirooleissa

Japaninkieliset äänet

Englanninkieliset äänet 

Tunnuslaulun esittävät Neal Coomer ja Kathryn Raio.

Suomenkieliset äänet 

Tunnuslaulun esittävät Iriksen ja Cilanin ääninäyttelijät Saara Aalto ja Petrus Kähkönen.

Pokémon
Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Lääkärikeskus Minerva

Lääkärikeskus Minerva on yksityinen suomalainen vuodesta 1988 Raumalla toiminut lääkärikeskus. Myöhemmin yritys avasi toimipisteen myös Euraan. Yrityksen toimitusjohtajana on Heimo Ylitalo, vastaavana lääkärinä Tapani Järvinen ja potilasasiamiehenä toimii Sari Salminen. Lääkärikeskus Minervassa on yli 50 vastaanottavaa lääkäriä.

Lähteet 

Terveydenhoitoalan yritykset
Suomalaiset yritykset
Rauma
Pukinjuuret

Pukinjuuret (Pimpinella) on kasvisuku sarjakukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 154 lajia yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja.

Pukinjuurilajeista anisruoho on tunnettu maustekasvi. Suomessa luonnonvaraisena kasvavia pukinjuuria ovat yleinen ahopukinjuuri sekä harvinainen, uhanalainen ja rauhoitettu isopukinjuuri.

Pukinjuurilajeja 
 anaganpukinjuuri (Pimpinella anagodendron) – esiintyy Kanariansaarilla.
 anisruoho (Pimpinella anisum)
 teidenpukinjuuri (Pimpinella cumbrae) – esiintyy Kanariansaarilla.
 palmanpukinjuuri (Pimpinella dendrotragium) – esiintyy Kanariansaarilla.
 gomeranpukinjuuri (Pimpinella junoniae) – esiintyy Kanariansaarilla.
 isopukinjuuri (Pimpinella major)
 saksanpukinjuuri (Pimpinella peregrina) – esiintyy Euroopassa.
 purppurapukinjuuri (Pimpinella rhodantha)
 ahopukinjuuri (Pimpinella saxifraga)
 paasipukinjuuri (Pimpinella tragium)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Pukinjuuret (Pimpinella)
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pukinjuuret (Pimpinella)
 Den virtuella floran: Pimpinella 
 ITIS: Pimpinella 
 United States Department of Agriculture (USDA): Pimpinella 
 Flora of China: Pimpinella
Naisten Liiga -kausi 2016

Naisten Liiga -kausi 2016 oli vuonna 2006 perustetun Naisten Liigan kymmenes kausi ja kaikkiaan 46 kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Kauteen lähdettäessä hallitseva mestari oli PK-35 Vantaa ja sarjanousijoita ONS sekä TiPS. 

Vuonna 2016 Suomen mestaruuden voitti jälleen PK-35, jolle mestaruus oli kolmas peräkkäinen. Naisten Ykköseen putosivat NiceFutis ja TiPS, liigaan nousivat GBK ja JyPK.

Sarjajärjestelmä 
Naisten Liigan kausi 2016 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja neljä huonointa alemmassa loppusarjassa. Ylempi loppusarja pelattiin yksinkertaisena ja alempi kaksinkertaisena, niin että alkusarjan pisteet laskettiin mukaan molemmissa sarjoissa. Alemman loppusarjan neljänneksi sijoittunut putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2017 ja kolmas karsi liigapaikastaan Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.

Joukkueet

Runkosarja

Ylempi loppusarja

Alempi loppusarja

Liigakarsinta 
Jyväskylän Pallokerho nousi Naisten Liigaan kaudeksi 2017 yhteismaalein 4–2.

Parhaat maalintekijät

Kuukauden pelaajat 
Naisten Liigan kuukauden pelaajan valitsee Jalkapallon Pelaajayhdistys.

Muut henkilökohtaiset palkinnot 
Naisten Liigan vuoden pelaajaksi valittiin PK-35 Vantaan Sanni Franssi, vuoden lupaavaksi nuoreksi pelaajaksi HJK:n Kaisa Collin, vuoden tyttöpelaajaksi Ilveksen Emmaliina Tulkki ja vuoden valmentajaksi PK-35:n Jari Väisänen.

Kauden jokaisessa ottelussa jaettuja Veikkauspörssi-pisteitä keräsivät eniten HJK:n Tia Hälinen (28), Åland Unitedin Raissa Feudjio (25) ja PK-35 Vantaan Sanni Franssi (21).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Naisten Liigan kotisivut

Kansallinen liiga -kaudet
Jalkapallosarjojen kausi 2015–2016/2016
Two-Lane Blacktop

Two-Lane Blacktop  on Monte Hellmanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1971. Vuonna 2012 se valittiin kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien elokuvien joukkoon säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Two-Lane Blacktopia on verrattu vastaaviin saman aikakauden road movie -tarinoihin, kuten Nasta laudassa ja Easy Rider.

Juoni 
Lähtökohtana on kaksi katukiihdytysautolla ajelevaa nuorta (muusikkoina paremmin tunnetut James Taylor ja Dennis Wilson). Heidän autonaan on harmaa 1955 mallia oleva kaksiovinen sedan Chevrolet 150. Kaverukset ajelevat kaupungista kaupunkiin haastaen paikallisia autoilijota katukiihdytyskilpailuihin. Matkalla he poimivat mukaansa liftarin (Laurie Bird). Uudessa Meksikossa he kohtaavat toisen auton kuljettajan (Warren Oates), jonka ajokkina on vuoden 1970 Pontiac GTO. Vihamielisyyden ilmapiiri kehittyy osapuolten välillä. Oates ehdottaa autokisaa Washington D.C:hen. Taylor esittää, että palkinto olisi "for pink slips" eli laillinen omistusoikeus häviäjän autoon.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Two-Lane Blacktop ei ollut Suomessa teatterilevityksessä vaan sai ensi-iltansa Suomen elokuva-arkistossa kesällä 1983. Kymmenestä suomalaisesta kriitikosta seitsemän arvioi sen: yksi antoi neljä tähteä, viisi kolme tähteä ja yksi kaksi tähteä, keskiarvona 3 tähteä neljästä. Televisiossa se nähtiin ensi kerran Kolmoskanavan ohjelmistossa itsenäisyyspäivänä 1987. 2010-luvulla se on nähty Suomen tv-kanavilla peräti kolme kertaa.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Townsend, Sylvia: Bumpy Road : The Making, Flop, and Revival of Two-Lane Blacktop. University Press of Mississippi, 2019. ISBN 9781496804143, ISBN 9781496820952.

Vuoden 1971 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Autourheiluelokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Touko Siltala

Touko Harri Tapani Siltala (s. 23. kesäkuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kirjankustantaja. Hän perusti veljensä Aleksi Siltalan kanssa Siltala-kustantamon vuonna 2008 ja toimii sen kustantajana. Vuoteen 2020 saakka Siltala oli myös toimitusjohtajana. Aiemmin Siltala työskenteli pitkään WSOY:llä.

Siltala valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1982 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän työskenteli WSOY:llä kustannustoimittajana 1982 ja 1984–1987, mainospäällikkönä 1987–1989, suoramarkkinointiosaston johtajana 1989–1991, kotimaisen kaunokirjallisuuden kustantajana 1992–2000 ja kirjallisena johtajana 2000–2008.

Siltala vihittiin Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 2017.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Hautamäki, Terhi: Kustantamon mies Touko Siltala Yliopisto-lehti 22.6.2017.

Suomalaiset kirjankustantajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Grace Coolidge

Grace Anna Coolidge (o.s. Goodhue) (29. maaliskuuta 1874 – 8. heinäkuuta 1957) oli Yhdysvaltain 30. presidentin Calvin Coolidgen vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1923–1929. Grace Coolidge valmistui opettajaksi Vermontin yliopistosta 1902 ja jatkoi opintojaan opettaakseen kuulovammaisia lapsia lukemaan huulilta. Hän tapasi tulevan miehensä vuonna 1904 ja he avioituivat seuraavana vuonna.

Miehensä ponnistellessa poliittisen uransa eteen, Grace Cooling vältti osallistumasta politiikkaan. Kun Calvin Coolidge valittiin Massachusettsin kuvernööriksi, Grace pysytteli lasten kanssa kotona Northamptonissa. Calvin Coolidgen tultua valituksi varapresidentiksi perhe muutti Washingtoniin jossa asuivat Willard Hotellissa. Grace Coolidge ei puuttunut millään tavoin päivänpolitiikkaan, ei edes ajankohtaiseen debattiin naisten oikeuksista. Sen sijaan hän omisti aikansa mm. Punaisen Ristin tukemiseen.

1929 Coolidgen presidenttikauden päätyttyä perhe palasi takaisin Northamptoniin. Presidentti Coolidgen kuoltua 1933, Grace Coolidge jatkoi työtään kuurojen parissa ja kirjoitti artikkeleita lehdistöön. Toisen maailmansodan alettua Grace Coolidge liittyi paikalliseen yhdistykseen, joka auttoi Euroopasta tulevia juutalaispakolaisia ja antoi jopa talonsa WAVES organisaation käyttöön. Grace Coolidge kuoli 1957 sydänsairauteen ja hänet haudattiin Vermontin Plymouthiin miehensä ja 1924 kuolleen poikansa viereen.

Lähteet 
 https://www.whitehouse.gov/1600/first-ladies/gracecoolidge

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain presidenttien puolisot
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Yhdysvaltain ensimmäiset naiset
Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot
Alma Kuula

Alma Johanna Kuula, o.s. Silventoinen (5. helmikuuta 1884 Pietari – 8. lokakuuta 1941), oli suomalainen laulajatar.
 
Kuulan vanhemmat tehtailija Pekka Silventoinen ja Hanna Håggson. Hän oli vuodesta 1914 naimisissa säveltäjä Toivo Kuulan (k. 1918) kanssa. Kuula kävi tyttökoulun 1901, Helsingin musiikkiopiston 1908 ja opiskeli sen jälkeen Milanossa 1908–1909, 1911–1912 ja 1913–1914, Pariisissa 1909–1910, Berliinissä 1922, Roomassa 1928. 

Kuula piti konsertteja ja esiintyi solistina eri paikkakunnilla Suomessa vuodesta 1911 alkaen. Hän esiintyi ulkomailla Pietarissa, Milanossa, Tallinnassa, Saksassa, Budapestissa, Ruotsissa sekä Oslossa ja Riiassa.

Kuulan sisar oli laulajatar Oili Siikaniemi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alma Kuula, Yle.fi
 Alma Kuula,  Kansalliskirjaston verkkonäyttely

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Ruby (täsmennyssivu)

Ruby voi tarkoittaa seuraavia:

 Ruby, oliopohjainen ohjelmointikieli
 Ruby (1652), Englannin laivaston toisen luokan linjalaiva
 Pokémon Ruby, Pokémon-peli
 Ruby, vuoden 1977 kauhuelokuva
 Ruby, Jack Rubystä kertova vuoden 1992 elokuva

Ruby-nimisiä henkilöitä 
 Ruby, Rania Hussein (s. 1981), egyptiläinen poplaulaja ja näyttelijä
 Ruby sukunimenä:
 Harry Ruby (1895–1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Jack Ruby, oik. Jacob Leon Rubenstein (1911–1967), yhdysvaltalainen yökerhon omistaja ja Lee Harvey Oswaldin murhaaja
 Karine Ruby (s. 1978), ranskalainen lumilautailija ja olympiavoittaja
 Lloyd Ruby (1928–2009), yhdysvaltalainen moottoriurheilija
 Ruby etunimenä:
 Ruby Dee (1922–2014), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ruby Muhammad (1897 tai 1907–2011), yhdysvaltalainen hengellinen johtaja
 Ruby Rose (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä

 Kuvitteellisia henkilöitä:
 Ruby, televisiosarjassa Max ja Ruby
 Ruby, televisiosarjassa Supernatural
 Ruby, elokuvassa Turpa kiinni!
 Ruby Rhod, elokuvassa The Fifth Element – puuttuva tekijä
 Ruby Trollman, animaatiosarjassa Trollz
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019 olivat järjestyksessään 43. jääkiekon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisat, ja ne pelattiin Kanadassa.

Suomi voitti turnauksessa historiansa viidennen kultamitalinsa voittamalla loppuottelussa Yhdysvallat maalein 3–2. Venäjä sai pronssia voittamalla Sveitsin pronssiottelussa maalein 5–2. Kanada jäi ensimmäistä kertaa ilman mitalia kotiturnauksessaan hävittyään puolivälierän Suomelle lukemin  1–2 jatkoajalla.

Otteluareenat

Lohkot 
Kaikki ajat ovat paikallista aikaa (UTC–8).

Lohko A

Lohko B

Putoamiskarsinta

Pudotuspelit

Turnauspuu

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Tilastot

Pistepörssi
Lähde: IIHF.

Maalivahdit
Lähde: IIHF.

Palkinnot
 Johtajiston valitsemat parhaat pelaajat:
 Paras maalivahti:  Pjotr Kotšetkov
 Paras puolustaja:  Aleksandr Romanov
 Paras hyökkääjä:  Ryan Poehling
Lähde: IIHF.com

 Median tähtikentällinen:
 Arvokkain pelaaja:  Ryan Poehling
 Maalivahti:  Ukko-Pekka Luukkonen
 Puolustajat:  Aleksandr Romanov,  Erik Brännström
 Hyökkääjät:  Grigori Denisenko,  Philipp Kurašov,  Ryan Poehling
Lähde: IIHF.com

Lähteet 
 Virallinen kisasivusto 
 Turnauksen tilastot IIHF: tulospalvelussa

Viitteet

2019
Kanadan jääkiekko
nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019
Al-Qaryatayn

Al-Qaryatayn () on kaupunki Syyrian Homsin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee aavikolla ja ennen Syyrian sisällissotaa sen väestön valtaosa oli muslimeja noin viidenneksen ollessa kristittyjä. Isis valtasi sittemmin kaupungin tuhoten sen vanhan Mar Elianin luostarin ja ajaen kristittyjen pääosan pakolaisiksi. Kaupungissa oli ennen Isisin tuloa noin 40 000 asukasta ja tuhansia pakolaisia muualta Syyriasta.

Historia
Aluetta asuttaa Qurwanien arabiheimo. Legendan mukaan noin 1 500 vanha ja hurskas mies nimeltä Julian oli matkalla pyhiinvaellukselle Jerusalemiin, mutta kuoli matkan aikana. Hänen matkakumppaneilleen antaman ohjeen mukaisesti hänen ruumiinsa asetettiin härkäkärryihin, jotka päästettiin vapaaksi. Julian oli määrä haudata paikkaan, jonne kärryt ensimmäisenä pysähtyisivät. Kärryt pysähtyivät nykyisen al-Qaryatayn kohdalle, ja Julianin eli arabiaksi Mar Elianin haudalle muodostui ajan myötä luostari. Samoin paikallisen perimätiedon mukaan alueella oli aikanaan kaksi heimoa, joista toinen kääntyi islamiin muslimivalloitusten jälkeen. Tarinan mukaan lopulta johtavaksi uskonnoksi päätyvä ryhmä pitäisi myös huolta toisesta. Nykyisin kaupungin kristityt pitävät Juliania pyhimyksenä ja muslimit suufilaisena mestarina, joka tunnetaan nimellä Ahmed Ghouri. Vuosittain 9. syyskuuta kaupungissa oli tapana järjestää Mar Elianille omistettu juhla, jonne kerääntyi väkeä myös muista alueen kaupungeista.

Syyrian sisällissota syttyi vuonna 2011, mutta kaupungin eristäytyneen maantieteen takia se säilyi pitkään rauhallisena. Kaupunkiin tuli kuitenkin pakolaisia esimerkiksi Homsista, Damaskoksesta ja Tadmurista. Terroristijärjestö Isis valtasi kuitenkin kaupungin toukokuussa 2015 ja tuhosi vanhan luostarin. Paikalliset kristityt päätyivät pakolaisiksi. Hallituksen joukot ilmoittivat vallanneensa kaupungin takaisin 4. huhtikuuta 2016, mutta Isis valtasi kaupungin vastahyökkäyksessä lokakuussa 2017. Järjestö menetti jälleen sen hallinnan 21. lokakuuta, mutta 116 kaupungin asukasta oli surmattu kostoiskuissa ennen hallituksen joukkojen saapumista takaisin.

Lähteet

Syyrian kaupungit
Hilja Väänänen

Hilja Maria Väänänen (o.s. Nyberg, 4. elokuuta 1896 Nastola – 1. marraskuuta 1987 Haukipudas) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Maalaisliiton (vuoden 1964 nimenvaihdoksen jälkeen Keskustapuolueen) kansanedustajana vuosina 1951–1966. 

Väänänen syntyi vuonna 1896 Päijät-Hämeessä Nastolassa. Hänen vanhempansa olivat rautatieläinen Ulrik Nyberg ja Arinna Malmberg.

Väänänen valmistui keskikoulusta vuonna 1913 ja vuonna 1917 hän valmistui puutarhanopettajaksi. Valmistuttuaan Väänänen toimi Marttojen kodinhoidon konsulenttina ja opettajana vuosina 1917–1919. Mentyään naimisiin maanviljelijä August Väänäsen kanssa vuonna 1919 Hilja Väänäsestä tuli Murtola-Paalanniemen tilan emäntä Muuruveden Murtolahdella. 

Kun Maalaisliiton naisten Kuopion piiri perustettiin vuonna 1946 valittiin Hilja Väänänen piirijärjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Väänänen hoiti kyseistä tehtävää 20 vuotta.

Väänänen oli ehdolla eduskuntavaaleissa ensimmäistä kertaa vuonna 1948 Kuopion läntisestä vaalipiiristä. Kyseisissä vaaleissa Väänästä ei valittu eduskuntaan, mutta seuraavissa eduskuntavaaleissa vuonna 1951 Väänänen tuli valituksi.  Yhteensä Väänänen toimi eduskunnassa 15 vuotta, sillä hänet uudelleen valittiin vuosien 1954, 1958 ja 1962 vaaleissa. Vuosina 1956 ja 1962 Väänänen toimi presidentin valitsijamiehenä. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa Väänänen ei enää asettunut ehdolle.

Eduskunnassa Väänänen toimi erityisesti sosiaalipoliittisen lainsäädäntötyön kanssa ja hän oli koko edustajakautensa ajan työväenasiainvaliokunnassa (muutettiin vuonna 1962 sosiaalivaliokunnaksi).

Vuosina 1947–1951 Väänänen toimi Muuruveden kunnallisvaltuustossa.

Väänänen toimi elämänsä aikana myös useissa muissa luottamustehtävissä: Maalaisliiton puoluevaltuuskunnassa, Maalaisliiton Kuopion piiritoimikunnassa, Maalaisliiton naisten valtuuskunnassa, Maalaisliiton naisten johtokunnan varapuheenjohtajana,  Maalaisliiton naisten Kuopion piirin puheenjohtajana, Maaseudun huoltoliiton hallituksen puheenjohtajana, Arpa-yhtymän hallituksen puheenjohtajana, Itä-Suomen korkeakoulun neuvottelukunnan varapuheenjohtajana, Savon lastenlinnan johtokunnassa, Eläkeliiton johtokunnassa, Vesihuoltoliiton hallituksessa, Savon seuran valtuuskunnassa ja Kansaneläkelaitoksella tilintarkastajana.

Sosiaalineuvoksen arvonimen Väänänen sai vuonna 1966.

Päätoimittaja Jouko Väänänen oli Hilja Väänäsen poika.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Muuruveden kunnanvaltuutetut
Pohjois-Savon vaalipiiri
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Justs Sirmais

Justs Sirmais (6. helmikuuta 1995 Ķekavā) on latvialainen laulaja. Hän voitti Latvian Euroviisukarsinnan, Supernovan, vuonna 2016 kappaleella ”Heartbeat”, ja edusti maataan Euroviisuissa 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Latvialaiset laulajat
Latvian euroviisuedustajat
Vuoden 2016 euroviisuedustajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Mari Kokko

Mari Kokko (s. 26. helmikuuta 1976 Pieksämäki) on toiminut vuoden 2017 alusta lähtien Suomen Yrittäjien kenttäjohtajana. Sitä ennen hän toimi Suomen Keskustan viestintävastaavana (2015–2016), viestintätoimisto Ellun Kanoissa asiakkuusjohtajana ja viestinnän tekijänä (2014–2015) ja toimihenkilökeskusjärjestö STTK:ssa alue- ja elinkeinopoliittisena asiantuntijana (2012–2013). 

Kokko on avustanut kahta keskustalaista naispääministeriä Anneli Jäätteenmäkeä ja Mari Kiviniemeä sekä kansanedustajia Mirja Ryynästä ja Antti Kaikkosta. Lisäksi hän on työskennellyt Keskustanaisten pääsihteerinä kahteen otteeseen vuosina 2006-2009 ja 2011-2012. 

Opiskelijapolitiikassa Kokko toimi muun muassa Suomen ylioppilaskuntien liiton (SYL) varapuheenjohtajana 2002, Jyväskylän ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 2001 ja Keskustaopiskelijoiden puheenjohtajana 2003.

Kokko on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri ja tradenomi. Hän on opiskelut Jyväskylän yliopistossa yhteiskuntapolitiikkaa ja Jyväskylän ammattikorkeakoulussa hallintoa ja johtamista. 

Kokko on pelannut jalkapalloa Savon Pallossa ja Jyväskylän pallokerhossa sekä toiminut lähes kaksikymmentä vuotta jalkapalloerotuomarina.

Lähteet 

Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset tiedottajat
Suomen Keskustan poliitikot
Jaakko Honko -mitali

Jaakko Honko -mitali jaetaan taloustieteellisessä tutkimuksessa tai sen edistämisessä erityisesti ansioituneille ja merkittävän panoksen tieteiden väliselle tutkimukselle antaneille henkilöille. Mitalit jaetaan kansleri Jaakko Hongon (1922–2006) nimeä kantavan luennon yhteydessä joka toinen vuosi. Luennon järjestävät ja mitalit jakavat yhteistyössä Yrjö Jahnssonin säätiö, Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu ja Helsingin kauppakorkeakoulun tukisäätiö. Ensimmäisen kerran mitalit jaettiin vuonna 1989.

Jaakko Honko -mitalin saajat 

1989
Kalle Achté
Pentti Herkama
Seppo Hieta
Arvo Jäppinen
Veikko Jääskeläinen
Veikko Kallio
Asko Korpela
Timo Laatunen
Jaakko Lassila
Arvi Leponiemi
Markku Linna
Jaakko Numminen
Aatto Prihti
Matti Sarakontu
Pentti Talonen
Fedi Vaivio
Pentti Vartia
Sakari Yrjönen

1991
Horst Albach
Boris Millner
Erkki Toivanen
Kalervo Virtanen

1992
Bengt Holmström

1994
Hector Anton
Olli Tarpila

1995
Juhani Jaakkola

1997
Heikki Niskakangas

1998
Eero Artto
Seppo Honkapohja
Matti Lehti
Marianne Stenius

2001
Esa Ahonen
Tauno Haataja
Kari Haavisto
Asmo Kalpala
Kari Lilja
Aunus Salmi
Liisa Uusitalo

2003
Arto Alho
Sirkka Hämäläinen-Lindfors
Eero Kasanen
Reijo Luostarinen
Kari Raivio
Antti Tanskanen

2005
Krister Ahlström
Olli Ahtola
Robert G. Ehrnrooth
Pertti Salolainen
Tuire Santamäki-Vuori
Jyrki Wallenius
Vesa Vainio

2007
Sari Baldauf
Sakari Karjalainen
Seija Kulkki
Kari Neilimo
Matti Pohjola
Antti Suvanto
Stiina Vistbacka

2009
Kari Asp
Pekka Kainulainen
Eeva-Liisa Lehtonen
Marjo Miettinen
Arto Mäenmaa
Timo Saarinen
Juha Tuomala
Sirpa Widomski

2012
Per-Jonas Eliaeson
Kari Jordan
Pertti Karttunen
Marja Makarow
Lasse Männistö
Arja Talma

2015
Kimmo Kontula
Sixten Korkman
Pekka Laaksonen
Timo Löyttyniemi
Rebecca Piekkari
Suvi-Anne Siimes
Margareta Soismaa
Matti Vuoria

2017
 Matti Alahuhta 
 Elina Björklund 
 Seppo Ikäheimo 
 Pekka Ilmakunnas 
 Seija Ilmakunnas 
 Risto Murto
 Mikko Puhakka
 Björn Wahlroos

2019 
 Heimo J. Aho 
 Elli Dahl 
 Pertti Haaparanta 
 Anni Huhtala 
 Reijo Karhinen 
 Matti Keloharju 
 Anita Lehikoinen 
 Erkki Liikanen

Lähteet 

Ansiomerkit
Taloustieteiden palkinnot
Ville Eerikkilä

Ville ”Viki” Eerikkilä (s. 22. huhtikuuta 1985 Kirkkonummi) on suomalainen radiojuontaja. Hän on toiminut YleX-radiokanavalta, jossa hän teki omia radio-ohjelmia vuosina 2012–2015. Tammikuussa 2016 hän siirtyi NRJ:n aamuohjelman juontajaksi. Hän palasi YleX-kanavalle Juuso Kallion kanssa vuoden 2017 alussa. Eerikkilä on syntynyt Kirkkonummella. Hän eli lapsuutensa Kemissä.

Ura 
Eerikkilä on opiskellut journalismia Kemi-Tornion ammattikorkeakoulussa. Osana koulutusta hän oli harjoittelussa YleX:llä, jolloin hän vieraili muun muassa YleX Iltapäivä -ohjelmassa. Hyvin menneen harjoittelujakson jälkeen tammikuussa 2012 hän pääsi juontamaan kanavalle uutta YleX Jatkot -iltaohjelmaa yhdessä Jani Nivalan kanssa. Helmikuussa 2014 hän siirtyi juontamaan YleX Jälki-istunto -iltapäiväohjelmaa yhdessä Juuso Mäkilähteen kanssa. YleX Jälki-istunto lopetettiin. Tammikuussa 2016 hän alkoi juontaa NRJ:llä aamuohjelmaa yhdessä Juuso ”Köpi” Kallion kanssa. Tammikuussa 2017 Eerikkilä ja Kallio siirtyivät takaisin YleX:ään ja alkoivat juontaa YleX Aamua.

Joulukuussa 2013 Eerikkilä vieraili Yle TV2:n Uusi päivä -draamasarjassa.

Eerikkilä avioitui elokuussa 2019 Kiia Viitakankaan kanssa ja heille syntyi kesällä 2021 tyttölapsi.

Vuonna 2020 Viki ja Köpi isännöivät Ylen Festariheinäkuun.

Naurumaraton 
Ville Eerikkilä on yhdessä Juuso Kallion kanssa juontanut kolme kertaa Naurumaraton-nimisen hyväntekeväisyys-radiolähetyksen. Vuonna 2017 kaksikko juonsi yhtämittaisesti 36 tuntia keräten noin 50 000 euroa hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2018 he juonsivat Naurumaraton-lähetystä yhtämittaisesti 40 tuntia keräten yli 100 000 euroa hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2019 Naurumaraton kesti 41 tuntia ja tuotti yli 176 000 euroa hyväntekeväisyyteen. Naurumaraton 2019 pääsi ehdokkaaksi vuoden 2020 Kultainen Venla -gaalassa "Paras ohjelma" -kategoriassa, jossa voittaja ratkaistiin yleisöäänestyksellä. YleX Aamun Naurumaraton voitti kyseisen palkinnon 17. tammikuuta 2020 pidetyssä Venla-gaalassa.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1985 syntyneet
Pia Degermark

Pia Charlotte Caminneci Degermark (s. 24. elokuuta 1949 Bromma) on ruotsalainen elokuvanäyttelijä. Hän sai parhaan naispääosan palkinnon esikoisroolistaan Bo Widerbergin elokuvassa Elvira Madigan (1967). Muutaman muun elokuvan jälkeen ura jäi kuitenkin lyhyeksi anoreksian ja amfetamiiniriippuvuuden vuoksi.

Sukkatukkukauppias ja olympiavoimistelija Rudolf Degermarkin pojantytär Pia Degermark nousi 1960-luvun puolivälissä Ruotsissa julkisuuteen kruununpinssi Kaarle Kustaan ensimmäisenä tyttöystävänä. Pian Bo Widerberg sai ajatuksen roolittaa hänet Elvira Madiganiksi tulevaan elokuvaansa.

Elvira Madiganista tuli suuri menestys, ja Bo Widerberg olisi halunnut Degermarkin naispääosaan myös seuraavassa elokuvassaan Ådalen 31, mutta Degermarkin amerikkalainen agentti kielsi tämän ja ohjaaja valitsi rooliin toisen vaaleatukkaisen 17-vuotiaan aloittelijan, Marie De Geerin.<ref>Blomkvist, Mårten: [https://books.google.fi/books?id=aGBQAgAAQBAJ&pg=PT193&lpg=PT193&dq=degermark+%C3%A5dalen&source=bl&ots=E4bLkiDHqM&sig=fk78zlDpQ6EFrhm5nKDlbCzdSUs&hl=fi&sa=X&ved=0ahUKEwihjc_5z7DLAhWCThoKHSCVAHkQ6AEIPzAF#v=onepage&q&f=false Höggradigt jävla excentrisk, En biografi över Bo Widerberg], Norstedts 2011, ei sivunumeroita. Viitattu 8.3.2016.</ref> 

Vuonna 1971 Degermark avioitui italialaisen Pier Caminnecin (s. 1942) kanssa, ja he saivat pojan nimeltä Cesare mutta erosivat 1973. Pia Degermark asui sitten vuoteen 1979 asti Yhdysvalloissa, kunnes palasi Ruotsiin anoreksiasta kärsivänä. Vuonna 1991 hän sai vankilatuomion petoksesta, huumerikoksista ja viranomaisen väkivaltaisesta vastustamisesta. Hänen toinen lapsensa Robbin otettiin huostaan.

Vuonna 2006 Degermark julkaisi muistelmateoksensa nimeltä Gud räknar kvinnors tårar. 

 Filmografia Elvira Madigan (1967)Peilisota (1969)Una breve stagione (1969)Gebissen wird nur nachts'' (1971)

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Degermarkin verkkosivusto.
 

Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset näyttelijät
Athanasía Aarniosuo

Athanasía Maria Aarniosuo (o.s. Androutsopoulos, s. 1981) on vantaalainen taidegraafikko, taidehistorioitsija, taidejournalisti ja kuraattori. Aarniosuo on opiskellut Helsingin yliopistossa taidehistoriaa ja Aberdeenin Gray's School of Artissa taidegrafiikkaa.

Aarniosuon töiden toistuva teema on kerronnallisuus. Teokset ovat värikkäitä kuvasarjoja. Aarniosuo on työskennellyt taideresidensseissä Skotlannissa, Kanadassa, Suomessa, Liettuassa ja Kreikassa. Hän on osallistunut useaan ryhmänäyttelyyn, joita ovat muun muassa MUU ry:n ”Suoraan seinään”, Kappatos-gallerian ”Rooms2010” Ateenassa ja ”9th Lessedra World Art Print Annual 2010” Bulgarian Sofiassa. Aarniosuolla on ollut yksityisnäyttelyitä Suomessa, Kreikassa, Skotlannissa, Kanadassa ja Virossa. Aarniosuo on Suomen Taidegraafikot ry:n jäsen.

Aarniosuo on työskennellyt muun muassa Helsingin Designmuseossa, Visuaalisen taiteen keskus Framessa, Galleria Forum Boxissa ja HIAP - Helsinki International Artist Programmessa koordinaattorina ja muissa tehtävissä.

Athanasía Aarniosuo syntyi Lappeenrannassa ja on asunut muun muassa Kreikassa, Suomessa ja Skotlannissa. Aarniosuo on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
 Athanasía Aarniosuo Kuvataiteilijamatrikkelissa
 Athanasía Aarniosuon kulttuuriblogi
 Athanasía Aarniosuon verkkosivut

Suomalaiset taidegraafikot
Taidekuraattorit
Elävät henkilöt
Vuonna 1981 syntyneet