joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maksim Jekimov

Maksim Jekimov (, s. 1997) on venäläinen karateka. Hän saavutti Open Baltic Cup mestaruuden 2021.

Myös hänen veljensä Vladislav on karateka.

Kilpaura
Jekimov aloitti karaten harrastamisen 7-vuotiaana veljensä innoittamana. Hän sai kuitenkin vesirokon ja oli vuoden pois harjottelusta. Jekimov palasi karaten pariin 9-vuotiaana Ilja Netškasovin ohjaamana ja myöhemmin 12-vuotiaana hän siirtyi Jevgeni Baškirovin valmennettavaksi, jonka avustuksella hän aloitti kilpauran.

Aikuisten tasolla Jekimov saavutti Venäjän Cupissa hopeaa 2016 hävittyään loppuottelussa Andrei Luzinille. Seuraavana vuonna Ekimov eteni toistamiseen Venäjän Cupissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi uudelleen Luzinin. Tällä kertaa Ekimov voitti ja saavutti ensimmäisen Venäjän cupin voiton.

Marraskuussa 2017 Jekimov sijoittui kuudenneksi Romanian Euroopan Openissa. Hän voitti muun muassa François-Xavier Marinellin ipponilla.

Jekimov onnistui saavuttamaan ensimmäisen mitalinsa vuoden 2018 Venäjän mestaruuskilpailuissa ottamalla pronssia.

Jekimov otti pronssia 2019 Venäjän cupissa voitettuaan mitaliottelussa Igor Ljašenkon. Sitä vastoin helmikuussa 2020 Venäjän cupissa hän onnistui etenemään loppuotteluun saakka, jossa Jekimov lopulta hävisi Aleksei Fedosejeville.

Marraskuussa 2020 Jekimov voitti Mustanmeren cupin. Hän voitti loppuottelussa Aleksei Fedoseevin.

Helmikuussa 2021 Jekimov eteni jälleen mitaliotteluun Venäjän Cupissa, mutta tällä kertaa hävisi pronssiottelun Ilja Averkinille. Huhtikuussa hän oli mukana Kaukoidän liittovaltiopiirin mestaruuskilpailussa. Jekimov eteni loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Anton Klingin. Joulukuussa hän oli mukana Open Baltic Cupissa, jossa Jekimov onnistui etenemään loppuotteluun saakka. Hän kohtasi tuoreen Euroopan mestarin Igor Zagainovin, jonka Jekimov voitti tuomariäänin.

Maaliskuussa 2022 Jekimov eteni Venäjän Cupissa loppuotteluun, mutta hävisi mestaruuden Ilja Averkinille. Toukokuussa hän saavutti All-Russian turnauksessa pronssia. Lokakuussa Jekimov eteni Venäjän mestaruuskilpailuissa pronssiotteluun, mutta hävisi mitalikamppailun Vladislav Glinskikhille.

Lähteet

Venäläiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Japaninstoraksi

Japaninstoraksi (Styrax japonicus) on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon, storaksien (Styrax) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta puu, jolla on pyöreä latvus. Japaninstoraksi kasvaa tavallisesti noin 6–9 metriä korkeaksi sekä yhtä leveäksi, mutta voi toisinaan kasvaa jopa noin 15 metriä korkeaksi. Vanhempien oksien harmaa kuori hilseilee paljastaen kuoren oranssin sisäkerroksen. Lehdet ovat soikeita ja enintään noin 8 cm pitkiä. Kukat ovat halkaisijaltaan noin 2 cm, nuokkuvia, viisiterälehtisiä, muodoltaan kellomaisia ja väriltään valkoisia. Japaninstoraksi kukkii touko–kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kukat muuttuvat vihreänruskeiksi, oliivinmallisiksi hedelmiksi, jotka voivat pysyä puussa myöhään syksyyn. Syksyllä puun lehdet voivat muuttua keltaisiksi tai punertaviksi.

Koristekasvina japaninstoraksi kasvaa parhaiten runsasravinteisessa, happamassa sekä keskikosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa.

Lähteet 
 Missouri Botanical Garden: Styrax japonicus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Japaninstoraksi (Styrax japonicus)
 Trees and Shrubs Online: Styrax japonicus 
 UniProt: Taxonomy – Styrax japonicus (Japanese snowbell) 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Styrax japonicus 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Styrax japonicus 
 Flora of China: Styrax japonicus 

Storaksikasvit
Puut
Bongcloud

Bongcloud, joka tunnetaan englanniksi nimillä Bongcloud Attack (”Bongcloud-hyökkäys”) ja Bongcloud Opening (”Bongcloud-avaus”) on epätavallinen shakkiavaus, jota kuvaavat seuraavat siirrot:
1.e4 e5
2.Ke2?

Bongcloudia pidetään pila-avauksena, ja se esiintyy usein internetshakkihuumorissa. Huonona avauksena Bongloudia on myös käytetty henkilökohtaisena haasteena. Esimerkiksi Twitch-striimaajat, kuten SM Hikaru Nakamura ovat käyttäneet sitä onlinepikashakissa itseään vahvempiakin vastustajia, kuten maailmanmestari Magnus Carlsenia vastaan. Bongcloudiksi kutsutaan myös muita avauksia, joissa toinen pelaajista liikuttaa kuningasta toisella vuorollaan.

Bongcloud-avauksessa kuninkaan liikuttaminen rikkoo käytännössä kaikkia shakin yleisesti hyväksyttyjä periaatteita. Se muun muassa estää linnoittautumisen, tukkii kuningattaren ja vaalearuutuisen lähetin liikkumislinjat, jättää kuninkaan alttiiksi vastustajan hyökkäyksille sekä häviää temmon edistämättä valkean asemaa millään lailla. Englantilainen suurmestari Nigel Short on kuvaillut Bongcloudia Twitter-viestissään ”loukkaukseksi shakkia kohtaan”.

Nimen taustaa
Bongcloud-avauksen nimen arvellaan juontuvan joko Chess.com-käyttäjästä nimeltä ”Lenny_Bongcloud”, joka käytti sitä huonolla menestyksellä tai bong-tyyppisestä vesipiipusta, joka on kannabiksen polttamisessa käytetty väline.

Käyttö huipputasolla
Bongcloudin käyttöön huipputasolla yhdistetään lähinnä Hikaru Nakamura, joka on käyttänyt sitä onlinepikashakissa. Vuonna 2020 hän striimasi yrityksen pikapelata itsensä uudella Chess.com-tunnuksella vahvuuslukuun 3000 Bongcloudia käyttämällä. Vuonna 2018 Nakamura pelasi Bongcloudia kolme kertaa SM Levon Aroniania vastaan Chess.comin Speed Chess Championship -turnauksessa aikarajalla 1+1 voittaen peleistä yhden ja häviten kaksi. Myös vuoden 2019 Speed Chess Championshipsissa Nakamura käytti sitä, peleissä SM Vladimir Dobrovia ja SM Wesley Sota, jotka kummatkin hän voitti. Syyskuussa 2020 Nakamura käytti avausta SM Jeffery Xiongia vastaan Saint Louis Rapid and Blitz -onlineturnauksen viimeisellä kierroksella ja voitti pelin.

Maaliskuussa 2021 Magnus Carlsen Invitational -turnauksessa valkeilla Nakamuraa vastaan pelannut Magnus Carlsen avasi pelin Bongcloudilla (1.e4 e5 2. Ke2). Nakamura vastasi tähän siirrolla Ke7. Kyseistä jatkoa kutsutaan ”tupla-Bongcloudiksi”, ja sen virallisempi nimi on Bongcloud Counter-Gambit: Hotbox Variation 
(”Bongcloudin vastagambiitin Hotbox-muunnelma”). Nakamura ja Carlsen pelasivat pelin tahallaan tasan toistamalla asemaa seuraavien siirtojen ajan. Peli sijoittui turnauksen alkuvaiheen viimeiselle kierrokselle, kun molemmat olivat jo varmistaneet paikkansa seuraavassa pudotuspelivaiheessa. Tämä oli tupla-Bongcloudin ensimmäinen esiintyminen suurturnauksessa.

Lähteet

Shakkiavaukset
Andreas Okany

Andreas Okany (s. 29. lokakuuta 2001 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Kalevan Pallossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Okany pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.

Ura 
Okany on Kalevan Pallon kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+12=23. C-nuorten SM-sarjassa Okany oli KalPan paras pistemies tehoilla 13+19=32. Hän voitti samalla kaudella B2-nuorten SM-pronssia. Jo ensimmäisellä täydellä A-juniorikaudellaan 2019–2020 Okany nousi KalPan varakapteeniksi. Kaudella 2020–2021 hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies tehoilla 2+3=5.

Kaudella 2021–2022 Okany oli tehoilla 19+20=39 KalPan U20-joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Okany debytoi samalla kaudella myös KalPan SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Okany teki liigadebyyttinsä 20. joulukuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänelle avautui paikka KalPan kokoonpanosta, kun Oliver Kapanen, Juuso Mäenpää ja Kasper Simontaival liittyivät Suomen alle 20-vuotiaiden MM-joukkueen mukaan. Okany merkittiin joukkueen nelossentteriksi laidoilleen Elias Koponen ja puolustaja Roope Laavainen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.06 minuuttia. Okany teki myös liigauransa avausmaalin. Hän pelasi myös joulukuussa 2021 kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa tehden niissä tehot 2+2=4.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
KalPan pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Kroatian naisten jääkiekkomaajoukkue

Kroatian naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kroatiaa kansainvälisissä naisten jääkiekko-otteluissa. Kroatian joukkue sijoitettiin ensimmäistä kertaa Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämälle naismaajoukkueiden rankinglistalle vuonna 2007, jolloin se oli 31. sijalla. Joukkue nousi nopeasti monta sijaa ollen vuonna 2010 peräti 20. sijalla. Toisaalta vuonna 2016 se romahti 25. sijalta ollen vuonna 2017 listan 33. joukkue.

Vuoden 2022 lopussa joukkue oli 36. sijalla. Vuonna 2022 maassa oli reilut 60 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskilpailuissa 

 2007 - 4. divisioona, 1.
 2008 - 3. divisioona, 3.
 2011 - 3. divisioona, 5.
 2012 - 2. divisioonan A-lohko, 6.
 2013 - 2. divisioonan B-lohko, 3.
 2014 - 2. divisioonan B-lohko, 1.
 2015 - 2. divisioonan A-lohko, 5.
 2016 - 2. divisioonan A-lohko, 6.
 2018 - 2. divisioonan karsinta, 1.
 2019 - 2. divisioonan B-lohko, 5.
 2020 - 2. divisioonan B-lohko, 5.
 2021 - 2. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian takia.
 2022 - 2. divisioonan B-lohko, 5.

Maailmanranking 

 2007 - 31.
 2008 - 30.
 2009 - 25.
 2010 - 20.
 2011 - 20.
 2012 - 22.
 2013 - 24.
 2014, helmikuu - 25.
 2014, huhtikuu - 25.
 2015 - 25.
 2016 - 25.
 2017 - 33.
 2018, helmikuu - 35. 
 2018, huhtikuu - 36.
 2019 - 36.
 2020 - 35.
 2021 - 33.
 2022, helmikuu - 35.
 2022, syyskuu - 36.

Lähteet 

Kroatian jääkiekko
Naisten jääkiekkomaajoukkueet
Jami Pasanen

Jami Pasanen (s. 27. tammikuuta 2003 Vantaa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue Kalevan Palloa. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.

Ura

Seuraura 
Pasanen on Kalevan Pallon kasvatti. Kaudella 2020–2021 hän jäi niukasti seuran U20-joukkueen kakkosmaalivahdiksi Juha Jatkolalle ja Pasanen pelasi 17 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin.

Kaudella 2021–2022 Pasanen nousi KalPan U20-joukkueen selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan hopeaa. Pasanen debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 20. joulukuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Pasanen nousi KalPan kokoonpanoon, kun sekä Connor LaCouvee että Eero Kilpeläinen joutuivat sivuun sekä myös kolmas maalivahti Juha Jatkola oli liittynyt Suomen alle 20-vuotiaiden MM-joukkueen mukaan. KalPa oli nostanut U20-joukkueestaan myös otteluun kakkosmaalivahtina lähteneen Milo Marttisen. Pasanen päästi taakseen ensimmäisen häntä kohti tulleen laukauksen ajassa 2.29. Pasanen torjui ottelussa kaikkiaan 16 kertaa ja päästi taakseen kolme maalia, kun KalPa hävisi lopulta lukemin 4–2. Jukka Piirinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.

Maajoukkueura 
Pasanen on pelannut yhden nuorten ja yhden poikien maaottelun.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
KalPan pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Pitkästyneet haamut

Pitkästyneet haamut, joskus Yksinäinen aave, () on Mikki Hiiri -lyhytelokuva vuodelta 1937.

Ääninäyttelijät 

Mikki Hiiri
Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat
Disneyn elokuvat
Vuoden 1937 elokuvat
Xi Jinping -aate

Xi Jinping -aate (), virallisesti Xi Jinping -aate sosialismista kiinalaisin erityispiirtein uudelle aikakaudelle (), on suuntaus Kiinan kommunistisessa puolueessa. Aate on nimetty puoluesihteeri Xi Jinpingin mukaan.

Maon lisäksi Xi Jinping on ainoa maan johtaja, jonka aatteita on otettu samalla tavalla kokonaisvaltaisesti käyttöön Kiinassa tekemällä niistä muun muassa osa koulujen opetussuunnitelmaa. Tämän on katsottu olevan osa vahvemman, Maohon verrattavan, henkilökultin rakentamista Xin ympärille hänen lujittaessaan otettaan puolueesta yhä enemmän. Xi on Maon lisäksi myös ainoa johtaja, jonka nimeä kantava aate on saanut vastaavan kohtelun henkilön vielä ollessa elossa saati virassa.

Historia 
Kiinan taloutta alettiin avata maailmalle 1980-luvulla, jolloin Deng Xiaoping kehitti ajatuksen sosialismista kiinalaisin erityispiirtein. Tämän keskeinen idea on se, että Kiina on virallisesti sosialistinen maa, vaikka sen talous onkin hyvin markkinaehtoinen.

Xi on myöskin vahvistanut Dengin ajatuksia sanomalla, että miten ikinä Kiina uudistaakaan itseään, se pyrkii aina loppupeleissä toteuttamaan sosialismia kiinalaisin erityispiirtein.

Vuonna 2017 aatetta alettiin opettaa Kiinan kansan yliopistossa sekä Tianjinin yliopistossa. Kumpaankin perustettiin omat yksikkönsä Xi Jinping -aatteen opettamiseksi, minkä lisäksi paikallisia opintopiirejä alettiin perustaa ympäri maata. Aate kirjattiin osaksi Kiinan perustuslakia vuonna 2018. Vuonna 2021 puolue teki aatteesta pakollisen aineen Kiinan kouluissa.

Keskeinen sisältö 
Xi Jinping -aate lainaa perinteisestä kiinalaisesta poliittisesta filosofiasta muun muassa käsitteet tianxia, joka tarkoittaa kutakuinkin ”kaikki taivaan alla”. Sen mukaan koko ihmiskunnalla on yksi yhteinen kohtalo. Tianxiata on käytetty selittämään esimerkiksi Kiinan Vyö ja tie -projektia.

Osittain Xi Jinping -aatteen nojalla Kiinassa on myös kielletty ulkomaalaiset oppikirjat sekä suljettu käytännössä kaikki ulkomaalaisten pyörittämät yksityiskoulut.

14 kohtaa 
Xi Jinping -aate on tiivistetty 14 kohtaan:

 Puolueen ylivalta
 Ihmiskeskeinen lähestymistapa
 Syvenevä reformi
 Uudet kehitysideat
 Edustukselliset instituutiot (puolueelta lainatun johtamismallin tuominen osaksi myös muihin instituutioihin)
 Laillisuusperiaate
 Sosialistiset arvot
 Sosiaalinen hyvinvointi
 Yhteiselo luonnon kanssa
 Vahvempi kansallinen turvallisuus
 Puolueen määräysvalta asevoimissa
 Kansallisen yhtenäisyyden vahventaminen (Hongkong ja Macao ovat erottomaton osa Kiinaa, ja Taiwanin kohdalla pidättäydytään yhden Kiinan politiikassa)
 Ihmiskunnan yhteinen kohtalo (Kiinan tiiviit kontaktit ulkomaailmaan)
 Kovempi puoluekuri

Lähteet 

Kiinan kommunistinen puolue
Sosialismin suuntaukset
Blut und Boden

Blut und Boden (’veri ja maa’) oli kansallissosialistisessa Saksassa käytetty lause, jolla haluttiin korostaa ”rodun” ja kotipaikan yhteyttä. Sitä käytti Walther Darré teoksessa Neuadel aus Blut und Boden (1930) ja jo häntä ennen yhtenä ensimmäisistä kansallissosialismin yhteydessä  August Winnig kirjoituksessa Befreiung (1926), jossa hän julistaa: ”Blut und Boden sind das Schicksal der Völker” (’Veri ja maa ovat kansojen kohtalo’). Kirjallisuudessa se on kotiseudun ja ”rodun” runosuuntaus, jota kansallissosialismi pyrki edistämään. Sen tausta on 1800-luvun saksalaisissa kylätarinoissa ja 1900-luvun alun Heimatkunst-kotiseututaiteessa.

Lähteet

Kirjalliset suuntaukset
Saksan kirjallisuus
Kansallissosialismi
Saksankieliset sanat ja sanonnat
Silver Lake by Esa Holopainen

Silver Lake by Esa Holopainen on Esa Holopaisen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 28. toukokuuta 2021.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 7/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2021 esikoisalbumit
Pohjoismainen museoliitto

Pohjoismainen museoliitto (ruots. Nordiska museiförbundet, tansk./norj. Nordisk Museumsforbund) on yhdistys, jonka jäseniksi ovat tervetulleita kaikenikäiset museoammattilaiset sekä museotoiminnasta kiinnostuneet kaikista Pohjoismaista, Suomesta ja Ahvenanmaalta, Ruotsista, Norjasta, Tanskasta, Färsaarilta ja Grönlannista sekä Islannista. Jäsenet voivat olla sekä yksityishenkilöitä että yhteisöjä. Myös opiskelijat ja eläkeläiset ovat tervetulleita. Jokaisessa maassa toimii osasto, jota johtaa työvaliokunta. Suomessa osasto on järjestäytynyt yhdistykseksi, jonka nimi on Pohjoismainen Museoliitto Suomi ry.

Liitto perustettiin vuonna 1915. Tuolloin sen nimi oli Skandinaviska museiförbundet ja se oli ensimmäisiä pohjoismaista kulttuuriyhteistyötä harjoittavia yhteisöjä. Liiton aatteelliset juuret olivat tuolloin 1800-luvun poliittisessa skandinavismissa. Sata vuotta myöhemmin, vuonna 2015 Kööpenhaminassa pidetyssä juhlakonferenssissa, jäsenet päättivät muuttaa nimeksi Pohjoismainen museoliitto, koska pohjoismaisuus kuvaa käsitteenä parhaiten liiton toimintaa ja tarkoitusta.

Pohjoismainen museoliitto toimii Pohjoismaiden kulttuuri-, taide- ja luonnonhistoriallisten museoiden ja niiden työntekijöiden yhteisenä verkostona. Liiton tarkoitus on edistää museoalan pohjoismaista yhteistyötä ja ammatillisia kontakteja. Ytimessä on moniammatillisen osaamisen, kokemusten ja visioiden vaihto. Moniammatillisuus toteutuu erityisesti konferensseissa ja seminaareissa, joissa yhteisiä kysymyksiä käsitellään monipuolisesti eri näkökulmista.

Liitto järjestää kahden tai kolmen vuoden välein jossakin Pohjoismaassa konferenssin, johon kuuluu luentoja, työpajoja ja retkiä. Jokainen osasto järjestää välivuosina omaa ohjelmaa kuten museokäyntejä ja esitelmiä, mutta myös yhteistä ohjelmaa järjestetään, varsinkin virtuaalisesti.

Konferenssi on järjestetty viimeksi Kööpenhaminassa 2015, Helsingissä 2018 ja Falstadissa ja Stiklestadissa 2021. Seuraava konferenssi järjestetään Tukholmassa 2023.

Kirjallisuutta
 Kulturel nordisme i hundrede år,  jubilæumsbog i anledning af de 100 år 1915-2015.

Aiheesta muualla
 Yhdistyksestä  facebook.com

Museot
Pohjoismaiset järjestöt
Erki Savisaar

Erki Savisaar (s. 16. kesäkuuta 1978 Vastse-Kuuste) on virolainen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Viron ympäristöministerinä vuosina 2021–2022. Vuosina 2015–2021 hän oli edustaja riigikogussa.

Yksityiselämä
Savisaar on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.

Savisaaren isä on Viron entinen pääministeri Edgar Savisaar.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Erki Savisaar Viron hallituksen verkkosivuilla

Viron ympäristöministerit
Viron keskustapuolueen poliitikot
Riigikogun jäsenet
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
The news boys – Lehtipojat

The news boys – Lehtipojat (Newsies tai The News Boys) on Kenny Ortegan ohjaama ja Alan Menkenin säveltämä yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1992. Väljästi tositapahtumiin perustuvassa Disneyn perhe-elokuvassa 1900-luvun taitteen New Yorkin kaduilla sanomalehtiä myyvät teinipojat ryhtyvät lakkoon lehtimoguli Joseph Pulitzerin pienentäessä heidän myyntipalkkiotaan. Pulitzeria näyttelee Robert Duvall ja lehtipoikien johtajaa Christian Bale. Elokuva on koreografina toimineen Kenny Ortegan esikoisohjaus.

Elokuva menestyi huonosti teatteriohjelmistossa, mutta paremmin videojulkaisuna. Se sai pääosin kielteisiä arvioita ja Golden Raspberry -palkinnon vuoden huonoimmasta alkuperäislaulusta (”High Times, Hard Times”). Huonoimmuusehdokkuuksia tuli kolme muutakin, mutta nuorten näyttelijöiden ensemble oli ehdolla Young Artist -palkintoon. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kirjoittaa: ”Tosipohjainen teinisatu on auttamattomasti vanhentunut sekä tyyliltään että roolihahmoiltaan. Oscareita kahmineen siirappimies Alan Menkenin musiikki ei taaskaan sytytä.”

2010-luvun alussa Disney tuotti elokuvan pohjalta teatterimusikaalin Newsies, joka oli paljon suurempi menestys ja sai kaksi Tony-palkintoa kahdeksasta ehdokkuudestaan. Uuden libreton kirjoitti Harvey Fierstein, mutta musiikkinumeroina käytettiin Alan  Menkenin ja Jack Feldmanin elokuvaan kirjoittamia lauluja.

Lähteet 

Vuoden 1992 yhdysvaltalaiset elokuvat
Elokuvamusikaalit
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Disneyn elokuvat
Askar Artemjev

Askar Artemjev (, s. 28. maaliskuuta 2001 Verhnjaja Pyšma) on venäläinen karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-hopeaa 2021.

Kilpaura
Artemjev saavutti marraskuussa 2021 Puolan EM-kilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Georgi Krutyhille. Hän otteli vielä joulukuussa Open Baltic Cupissa, jossa Artemjev putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella hävittyään Ilja Sergajeville.

Maaliskuussa 2022 Artemjev saavutti ensimmäisen Venäjän Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Egor Solovyovin. Toukokuussa Artemjev saavutti pronssia All-Russian turnauksessa. Hän voitti mitaliottelussa Mikhail Denisovin. Möyhemmin heinäkuussa Artemjev kävi RCC Kyokushin Fight 2022 -tapahtumassa yhden erikoisottelun Roman Parkhomenkoa vastaan alle 75-kilon ottelussa. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin. Lokakuussa Artemjev saavutti ensimmäisen Venäjän mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Anton Khreninin.

Lähteet

Venäläiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Hongkongin suvereniteetin siirto

Hongkongin suvereniteetin siirto (, ), tai lyhyemmin vain siirto, oli 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1997 tapahtunut suvereniteetin siirto, jossa Brittiläinen Hongkong siirtyi Kiinan kansantasavallalle. Tässä yhteydessä kaupungin poliittinen status muuttui siirtomaasta erityishallintoalueeksi.

Tausta 

Hongkongista tuli Britannian siirtomaa oopiumsotien päätteeksi 1800-luvun loppupuoliskolla. Britannian ja Qing-dynastian välisten sopimusten nojalla Hongkongin saari ja sen vastarannalla oleva Kowloonin niemimaa luovutettiin Britannialle ikuisiksi ajoiksi. Vuonna 1898 Britannia vuokrasi loput nykyisen Hongkongin alueista, niin sanotut Uudet territoriot, 99 vuodeksi. 1900-luvun alussa Britannia harkitsi siirtomaan palauttamista Kiinalle, mutta muutti kantaansa toisen maailmansodan jälkeen, kun Japani valloitti Hongkongin. Kun Mao voitti Kiinan sisällissodan, Britannia päätti pitää kiinni Hongkongista.

Kiinan kanta oli se, että Hongkong siirtyisi kokonaisuudessaan sille, vaikka vuokrasopimus koski vain Uusia territorioita. Kiina painotti, että se saattaisi tarvittaessa lähettää armeijansa vain yksinkertaisesti valloittamaan siirtomaan. Myöskin Hongkongin tai sen osien mahdollinen itsenäisyys ei ollut Kiinalle vaihtoehto.

Neuvottelut siirtomaan tulevaisuudesta vuokrasopimuksen umpeutumisen jälkeen alkoivat vuonna 1979, kun Hongkongin kuvernööri Murray MacLehose vieraili Kiinassa, muttei saanut silloiselta johtajalta, Deng Xiaopingilta, juurikaan mitään konkreettista vastausta.  

Vuonna 1984 Margaret Thatcher ja Zhao Ziyang allekirjoittivat kiinalais-brittiläisen yhteisjulistuksen, jonka nojalla Hongkong siirrettäisiin kokonaisuudessaan Kiinalle.

Vallanvaihtoseremonia 
Siirto tapahtui virallisesti 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta siten, että kaupungin suvereniteetti vaihtui keskiyöllä. Vallanvaihtoseremoniassa olivat paikalla molempien maiden korkeimmat edustajat. Kuningatar Elisabetia edusti prinssi Charles. Jiang Zemin edusti Kiinaa. Lisäksi paikalla oli Yhdysvaltain ulkoministeri Madeleine Albright.

Kun siirto oli virallistettu 1. heinäkuuta, kansan vapautusarmeija saapui rajan yli kaupunkiin. Samaan aikaan Tung Chee-hwa vannoi virkavalansa Hongkongin ensimmäisenä hallintojohtajana pääministeri Li Pengin läsnäollessa.

Seuraukset 

Siirron yhteydessä sovittiin Hongkongin erityishallinnosta, joka on taattu sopimuksella vuoteen 2047 saakka. Kiina ei ole kertonut julkisuuteen, mitä se aikoo tehdä kaupungille tämän jälkeen, mutta vaihtoehtoina ovat erityisaseman säilyttäminen tai sen täysi poistaminen, tai jotain tältä väliltä.

Hongkongin menetyksen on toisinaan katsottu olevan brittiläisen imperiumin virallinen loppu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1997
Hongkongin historia
Ultra Trail Tour Finland

Ultra Trail Tour Finland eli UTTF on Suomessa vuosittain järjestettävä kolmen ultrajuoksun polkujuoksukiertue. UTTF-kiertueen matkojen yhteispituus on 456 kilometriä. Kaikissa kolmessa kisassa hyväksytysti maaliin päässeet juoksijat palkitaan Ultra Trail Tour Finisher -liivillä. Kiertueen järjestävät NUTS Trail Running ja Vaarojen Maraton. UTTF-polkujuoksukiertuetta on juostu vuodesta 2015 alkaen. Ensimmäisen UTTF-kiertueen miesten sarjan voitti Miika Lahtela ja naisten sarjan voitti Anna Marin. Vuonna 2022 eniten UTTF-liivejä on kerännyt Marko Sarkkinen, neljä liiviä.

Kisojen pistelaskussa jokainen kisa pisteytetään siten, että voittaja saa 100 pistettä ja muiden pisteet lasketaan aikaeron perusteella niin, että pisteet puoliintuvat aina aikaeron kasvaessa 25 prosenttia voittajan aikaan nähden. Kaikkien kolmen kisan pisteet lasketaan lopputuloksiin.

Ultra Trail Tour Finlandin osakilpailut ovat

 NUTS Karhunkierros 166 km toukokuun lopulla.
 NUTS Ylläs Pallas 160 km heinäkuun alussa.
 Vaarojen Maraton 130 km lokakuun alussa.

Taulukot

Linkit 

Ultrajuoksutapahtumat
Sam Feldt

Sam Feldt (oikealta nimeltään Sammy Boeddha Renders. s. 1. elokuuta 1993 Boxtel, Pohjois-Brabant, Alankomaat) on alankomaalainen DJ, musiikkituottaja ja viihdyttäjä. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2015 kun hän julkaisi uudelleentoteutetun version yhdysvaltalaismuusikon Robin S. musiikkikappaleesta Show Me Love. Se oli neljä viikkoa Britannian singlelistan myydyimpänä kappaleena ja se saavutti Dutch Top 40-listan sijan 21. Australiassa kappale onnistui myymään kultaa. Muita Feldtin tunnettuja julkaisuja ovat muun muassa kesäkuussa 2016 julkaistu single "Summer On You" joka myi Alankomaissa platinaa sekä toukokuussa 2019 julkaistu kappale "Post Malone" joka myi Kanadassa jopa kaksinkertaista platinaa.

Vuonna 2017 Feldt sijoittui DJ Magin Top 100 DJs-listan sijalle 75. Feldt omistaa vuonna 2020 perustetun levy-yhtiön nimeltään "Heartfeldt Records".

Diskografia

Albumit

Studioalbumit

 Sunrise (6. lokakuuta 2017)

Kokoelma-albumit

 Sunrise to Sunset (24. marraskuuta 2017)

Remix-albumit

 After the Sunset (19. helmikuuta 2018)

EP-levyt

 Been a While (4. maaliskuuta 2016)
 Magnets (24. toukokuuta 2019)
 Home Sweet Home (27. marraskuuta 2020)

Singlet

 Bloesem (De Hofnarin kanssa) (2014)
 Hot Skin (Kav Verhouserin kanssa) (2014)
 Show Me Love (mukana Kimberly Anne) (2015)
 Midnight Hearts (The Himin kanssa, mukana Angi3) (2015)
 Drive You Home (The Himin kanssa, mukana The Donnies The Amys) (2015)
 Been a While (2016)
 Shadows of Love (mukana Heidi Rojas) (2016)
 Summer on You (Lucas & Steven kanssa, mukana Wulf) (2016)
 Runaways (Deependin kanssa, mukana Teemu) (2016)
 What About the Love (2016)
 Open Your Eyes (Hook n Slingin kanssa) (2017)
 Fade Away (Lush & Simonin kanssa, mukana Inna) (2017)
 Yes (mukana Akon) (2017)
 Be My Lover (Alex Schulzin kanssa) (2017)
 Wishing Well (mukana Olivia Sebastianelli) (2017)
 Down for Anything (Möwen kanssa, mukana Karra) (2018)
 Know You Better (Lvndscapen kanssa, mukana Tessa) (2018)
 Qing Fei De Yi (情非得已) (Trouzen kanssa, mukana Derrick Hoh) (2018)
 Heaven (Don’t Have a Name) (mukana Jeremy Renner) (2018)
 Gold (mukana Kate Ryan) (2019)
 One Day (Yves Vn kanssa, mukana Rozes) (2019)
 Magnets (mukana Sophie Simmons) (2019)
 Hide & Seek (Srnon kanssa, mukana Joe Housley) (2019)
 Post Malone (mukana Rani) (2019)
 Winter Wonderland (2019)
 2 Hearts (Sigman kanssa, mukana Gia Koka) (2020)
 Hold Me Close (mukana Ella Henderson) (2020)
 Far Away from Home (Vizen kanssa, mukana Leony) (2020)
 You Should Know (Fedde Le Grandin kanssa, mukana Craig Smart) (2020)
 Use Your Love (The Himin kanssa, mukana Goldford) (2020)
 Paradise (Stevie Appletonin kanssa) (2020)
 Home Sweet Home (mukana Alma ja Digital Farm Animals) (2020)
 The Best Days (Karma Childin kanssa, mukana Tabitha) (2020)
 Everything About You (mukana P<3lly) (2020)
 Stronger (mukana Kesha) (2021)
 Pick Me Up (Sam Fischerin kanssa) (2021)
 Call on Me (mukana Georgia Ku) (2021)
 Follow Me (Rita Oran kanssa) (2021)

Lähteet

Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Alankomaalaiset DJ:t
Alankomaalaiset house-artistit
Javier Perez-Capdevila

Javier Perez-Capdevila (s. 7. helmikuuta 1963) on kuubalainen matemaatikko ja professori, joka on tutkinut sumeiden joukkojen teoriaa ja sovelluksia. 

Perez-Capdevila on arvostellut SWOT-analyysin (vahvuudet, mahdollisuudet, heikkoudet ja uhat) käyttämistä, ja kehittänyt sille vaihtoehtoisia menettelyjä.
Hän on kirjoittanut useita kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Kuuban tiedeakatemian kansallinen palkinto (korkein Kuuban tiedeakatemian kuubalaisille tutkijoille myöntämä palkinto)
 Kunniamerkki Carlos Juan Finlay: Se on suurin Kuubassa myönnetty tieteellinen tunnustus. Tämän palkinnon myöntää Kuuban tasavallan valtioneuvosto Kuuban ja ulkomaiden kansalaisille tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista arvokkaasta panoksesta luonnontieteiden tai yhteiskuntatieteiden kehittämisessä sekä tieteellisessä tai tutkimustoiminnassa, joka on poikkeuksellisesti edistänyt tieteiden kehitystä. ja ihmiskunnan eduksi. 
 Muistosinetti ”Antonio Bachiller y Morales”: Kuuban informaatiotieteiden seuran korkein palkinto asiaankuuluvasta panoksesta tiedonhallintaan sekä teorian alalla että käytännössä. 
 Kunniasinetti "Tulevaisuuden väärentäjät": Kuuban teknisten nuorisoprikaatien kansallisen puheenjohtajiston myöntämä kunniamerkki poikkeuksellisella tavalla erinomaisille tiedepersoonallisuuksille.  
 Ansio Juan Tomás Roig, yli 30 vuoden palveluksessa tunnustuksena saavutetuista ansioista kuin työntekijä, joka liittyy tieteelliseen työhön maan useilla talouden ja yhteiskunnan aloilla. 
 Kolumbian COMFENALCO-säätiön professorin kunnianimike (akateeminen).

Lähteet 
  Sinfonía inconclusa para un conjunto borroso Periódico "Venceremos"
 Enciclopedia Cubana

Aiheesta muualla 
 Thomson Reuters
 ORCID
 DIALNET

Elävät henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet
Suomen luonnonsuojeluliiton Kultainen sulka -palkinto

Kultainen sulka on Suomen luonnonsuojeluliiton palkinto, joka myönnetään ansiokkaasta kirjoittamisesta luonnon puolesta. 
Palkintoa on jaettu vuodesta 2013 alkaen. Kultainen sulka -palkinnon kunniakirjan on suunnitellut graafikko Erik Bruun.

Palkinnonsaajat ja palkintoperusteet:

 2021 tietokirjailija Kaarina Davis: oman elämäntapamuutoksen ja luonnonsuojelutyön kautta haastanut kuluttamiseen perustuvaa elämäntapaa. 
 2020 vapaa toimittaja ja kirjailija Juha Kauppinen: perehtymisestä moniin ympäristöongelmiin kuten kaivostoiminnan ympäristöhaittoihin. Hänen Monimuotoisuus-kirjansa käsittelee luonnon monimuotoisuutta kiitettävän ymmärrettävästi. 
 2019 YLE luonnon toimittaja ja tietokirjailija Juha Laaksonen: suomalaisten monimuotoisesta johdattamisesta luontoon erityisesti radion välityksellä.
 2018 toimittaja Arja Kivipelto: valppaasta luontoon ja luonnonsuojeluun pureutuvasta toimittajan työstä.
 2017 dokumentintekijä Petteri Saario: kotimaisten luontodokumenttien mestarille.
 2016 ympäristötoimittaja Päivi Mäki-Petäjä (MTV3): Vaikeidenkin ympäristöaiheiden popularisoinnista kaupallisella kanavalla.
 2015 toimittaja Heli Saavalainen: Edellä käyvästä ympäristöuutisoinnista Helsingin Sanomissa.
 2014 luontotoimittaja Minna Pyykkö: Korkealaatuisista ja sympaattisista luonto-ohjelmista, jotka ovat aikuisten ympäristökasvatusta parhaimmillaan.
 2013 toimittaja Pekka Rajala: Tasokkaista luontoartikkeleista vuosikymmenten ajan Ilkka-lehdessä.

Lähteet 
 

Suomalaiset palkinnot
Suomen luonnonsuojeluliitto
Piiskakyyntähkä

Piiskakyyntähkä (Parapholis cylindrica) eli aiemmin piiskaheinä (Hainardia cylindrica) on yksivuotinen matalakasvuinen heinälaji. Se on sijoitettu ainoaksi lajiksi piiskaheinien sukuun, joka kuitenkin yhdistetään kyyntähkiin. Niitä luonnehtii yksikukkaisten tähkylöiden sijoittuminen tiiviisti tähkylärangan myötäisesti. Piiskakyyntähkä esiintyy alkuperäisenä Välimeren alueella ja Lähi-idässä, lisäksi sitä kasvaa tulokkaana Amerikassa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa.

Lähteet 

Heinäkasvit
Taiwanilainen nationalismi

Taiwanilainen nationalismi () on nationalistinen suuntaus, jonka mukaan Taiwan on oma entiteettinsä, eikä Kiina. Taiwanilainen nationalismi menee yhden Kiinan politiikkaa vastaan ja katsoo, että Taiwanin pitäisi julistautua itsenäiseksi nimellä Taiwanin tasavalta eikä Kiinan tasavalta. Aatteen näkyvin edustaja on Demokraattinen edistyspuolue, joka edustaa pan-vihreää liittoa.

Yksi taiwanilaisen nationalismin ilmenemismuoto on Taiwan-nimen käyttäminen Kiinan tasavallan sijaan. Vuonna 2020 maassa otettiin käyttöön uusi passin kansi, jossa nimi Kiinan tasavalta oli kirjoitettu pienemmällä fontilla kuin Taiwan.

Taiwanin itsenäisyysliike 

Taiwanilaiseen nationalismiin kuuluu myös usein Taiwanin itsenäisyysliike, jonka nojalla Taiwan julistautuisi itsenäiseksi nimellä Taiwan ja jättäisi Kiinan tasavallan taakseen. Vuonna 2020 presidentti Tsai Ing-wen sanoi BBC:n haastattelussa, ettei Taiwanin tarvitse julistautua itsenäiseksi, koska se on jo itsenäinen. Hän ei kuitenkaan tarkentanut asiaa.

Manner-Kiinassa kommunistinen puolue on suhtautunut kielteisesti taiwanilaiseen nationalismiin ja erityisesti siihen kuuluvaan itsenäistymisliikkeeseen. Kiinan on arveltu pyrkivän valloittamaan Taiwanin saari vuoteen 2049 mennessä, jolloin kommunistisen puolueen johtama Kiina täyttäisi 100 vuotta.

Galleria

Lähteet 

Taiwanin politiikka
Nationalismi
Ilja Leonard Pfeijffer

Ilja Leonard Pfeijffer (s. 17. tammikuuta 1968 Rijswijk, Alankomaat) on alankomaalainen kirjailija. Hän opetti Leidenin yliopistossa pitkään klassisia kieliä. Hän on asunut vuodesta 2008 Italiassa Bolognassa.. 

Pfeijffer aloitti runoilijana, ja esikoiskokoelma 1998 Van de vierkante man ilmestyi 1998. Esikoisromaani Rupert ilmestyi 2002. Grand Hotel Europa ilmestyi 2018, ja vuonna 2021 se ilmestyi Sanna van Leeuwenin suomentamana. Jukka Koskelainen käsittelee teosta Kanava-lehden artikkelissaan. Hän ottaa sen rinnalle Thomas Mannin Taikavuoren, johon siinä on viitteitä. Molemmissa kirjan päähenkilö asettuu hotelliin, jossa hän tapaa kansainvälistä väkeä. Koskelainen sanoo, että Mannin romaani on kuitenkin moniääninen, kun taas Pfeiffer esittää purevaa kritiikkiä, jonka kautta hän Koskelaisen mukaan vahvistaa kirjan sanomaa, Euroopan rappiota. Pfeiffer punoo tarinassa rinnakkain kahta lankaa, Ilja Leonard Pfeijffer -nimisen kertojan ja hänen rakastettunsa Clion suhdetta ja toisaalta heidän etsintätyötään Caravaggion kadonneen maalauksen perässä.

Palkinnot ja tunnustukset
 C. Buddingh'-Prijs 1999 teoksesta Van de vierkante man
 Anton Wachter-Prijs 2002 teoksesta Rupert
 Libris Literatuurprijs 2014 La Superba
 VSB Poëzieprijs 2016 teoksesta Idyllen

Suomennetut teokset
 Grand Hotel Europa (Grand Hotel Europa), suom. Sanna van Leeuwen. Helsinki: Gummerus 2021 ISBN 978-951-24-1756-8

Lähteet

Aiheesta muualla

Alankomaalaiset kirjailijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Florian Geyer

Florian Geyer von Giebelstadt (noin 1490–10. kesäkuuta 1525) oli saksalainen aatelinen, diplomaatti ja sotilas. Hän on tunnetuin talonpoikaissodan aikana johtamastaan Mustasta Joukosta.

Elämä 
Florian Geyer syntyi noin vuonna 1490 Baijerin Giebelstadtissa. Ollessaan kolmevuotias, hänen isänsä ja vanhemmat veljensä olivat kuolleet, ja hän peri Geyerin linnan. Vuonna 1517 kieltäydyttyään maksamasta perimiään velkoja hänet karkotettiin mailtaan. Geyer kierteli Saksan eri kuningaskuntien armeijoissa, ja toimi diplomaattina myös muissa Euroopan maissa. Vuonna 1523 Geyer oli Martti Lutherin mukana tämän vieraillessa Wittenbergissä. On arveltu, että viimeistään tällöin Geyer alkoi kannattaa uskonpuhdistuksen aatetta.

Saksan talonpoikaissodan puhjettua vuonna 1524, Geyer kokosi ratsuväkiosaston kourallisesta muita matala-arvoisia aatelisia, sekä useasta sadasta pikakoulutuksen saaneesta talonpojasta. Tämä osasto tunnettiin Geyerin Mustan Joukon nimellä. Joukko osallistui taisteluihin muiden armeijoiden mukana, ja oli osallisena useissa protestanttien saamissa voitoissa. Joukko sai molempien osapuolten parissa maineen kirkon miesten ja aatelisten murhaamisesta ja omaisuuden tuhoamisesta. Tämä toiminta lopulta ajoi myös Martin Lutherin kannattamaan kapinallisten tuhoamista. Sodan jatkuessa ja protestanttien ollessa tappiolla monet Geyerin joukkoon liittyneet ritarit kuolivat tai hylkäsivät joukon.

Kuolema 
Musta Joukko joutui väijytyksen uhriksi Ingolstadtissa. Joukko linnoittautui kylän katedraaliin ja linnaan. Katedraali poltettiin hyökkääjien toimesta, johtaen kaikkien sisällä olleiden kuolemaan. Linna valloitettiin usean hyökkäyksen jälkeen. Osa joukon miehistä onnistui murtautumaan ulos, mutta heidät myöhemmin saarrettiin ja tuhottiin. Geyerin läsnäolo taistelussa on epävarmaa. Mikäli hän osallistui taisteluun, hän oli ulos päässeiden joukossa. 9. kesäkuuta hänen velipuolensa kaksi palvelijaa otti häneen yhteyttä Würzburgissa, ilmoittaen tahtovansa auttaa tätä jatkamaan sotaa. Seuraavana päivänä kaksi palvelijaa kuitenkin murhasivat Florian Geyerin Gramschatzin metsässä. Geyerin haudan sijaintia ei tunneta.

Perintö 
Geyerin linna on yhä olemassa, ja tunnetaan Florianin syntypaikkana. Geyerin suku sammui jo 1700-luvulla.

Friedrich Engels teoksessaan Der Deutche Bauernkrieg (1850) puhuu Saksan talonpoikaissodasta luokkasotana, kutsuen Geyeria kommunismin esitaistelijaksi.

1920-luvulla sävelletty saksalainen marssilaulu, Wir sind des Geyers schwarzer Haufen, pohjaa vanhempaan runoon, joka kertoo Florian Geyerin elämästä. Laulussa toistuu teema Geyerin vihasta aatelisia ja kirkkoa kohtaan. Ajan saatossa laulusta on tehty pehmennettyjä versioita, ja se on käännetty esimerkiksi englanniksi ja unkariksi. Laulu on ollut suosittu sekä Natsi-Saksassa että myöhemmin kommunistisessa Itä-Saksassa.

Useita sotilasosastoja on 1900-luvulla nimetty Geyerin mukaan. Näistä tunnetuimpina ovat 8. SS-ratsuväkidivisioona Florian Geyer, sekä Itä-Saksan rajavartiolaitoksen 3. Rajarykmentti Florian Geyer.

Saksalaiset aateliset
Saksalaiset sotilaat
1490-luvulla syntyneet
Vuonna 1525 kuolleet
Roni on rikki

Roni on rikki (engl. Ron’s Gone Wrong) on vuonna 2021 valmistunut tietokoneanimoitu tieteiskomediaelokuva, jonka ovat ohjanneet Sarah Smith ja Jean-Philippe Vine. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Peter Baynham sekä Sarah Smith.

Elokuva sai ensi-iltansa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 15. lokakuuta ja Yhdysvalloissa sekä Suomessa 22. lokakuuta 2021.

Lähteet 

Vuoden 2021 elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvat
Brittiläiset animaatioelokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Metodologia (aikakauslehti)

Metodologia lehden on perustanut Suomalainen metodologiayhdistys kaikkien tieteenalojen metodologiaa käsittelevä tiedejulkaisu. Lehti julkaisee vuosittain vertaisarvioituja artikkeleita ja esseitä metodologian, tieteenfilosofian, sekä menetelmien praktisten soveltamisen alueilla. Lehdessä myös julkaistaan meta-analyysejä, teoria-artikkeleita, kirja-arvioita, metodien sovellusartikkeleita sekä yleistieteellisiä kannanottoja.Metodologia käyttää CC-BY 4.0 mukaista creative commons lisenssiä.

Lehden historia 
Lehden perusti Suomalainen metodologiayhdistys (Finnish methodology society) vuonna 2020. Ensimmäinen lehden julkaisu ajoittuu samalle vuodelle.
Metodologialle myönnettiin Jufo 1 luokitus Julkaisufoorumin toimesta.

Lehden filosofia 
Lehden filosofiana ja kantavana ajatuksena on avoimuus, kattavuus ja suomalaisen metodologian alueen kehittäminen. Lehdessä julkaistaan tämän vuoksi myös metodologisia käännösartikkeleita, jotta kansallisella tasolla olevat metodologiset ajatukset voidaan saada globaalin tiedemaailman piiriin.

Päätoimittajat 
2020–Juha-Matti Huusko

Lähteet 
Metodologia
Suomalainen metodologiayhdistys
Tutkimus
Tiedejulkaisut
Olivier Véran

Olivier Véran (s. 22. huhtikuuta 1980 Saint-Martin-d’Hères) on ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut Élisabeth Bornen johtamassa hallituksessa hallituksen ja parlamentin välisistä suhteista vastaavana ministerinä toukokuusta 2022. Tätä ennen hän oli Ranskan terveysministeri vuosina 2020–2022.

Aiemmin hän on toiminut edustajana kansalliskokouksessa sekä aluevaltuutettuna. Koulutukseltaan hän on neurologi, missä ammatissa hän myös työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään. Hän edustaa La République En Marche -puoluetta. Aiemmin hän kuului sosialistiseen puolueeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Olivier Véranin kotisivut 
 Olivier Véran Ranskan hallituksen verkkosivuilla 

Ranskan ministerit
Ranskalaiset neurologit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Vilkku

Vilkku on Kuopion seudun yhteistariffilla toimiva joukkoliikennejärjestelmä.

Vilkku liikennöi Kuopion paikallisliikennettä sekä maaseutu- ja seutuliikennettä lähialueille ja naapurikuntiin.

Liput 
Vilkun paikallisliikenteessä lipputuotteita myydään käteisellä bussista (kertaliput), Vilkku- ja Waltti Mobiili- sovelluksesta (kerta- ja vuorokausiliput ja Waltti-matkakortille.

Liikennöitsijät
Seuraavassa on lista liikennöitsijöistä ja linjoista, joita ne liikennöivät.

 Kuopion Liikenne: 2,4-9, 14-29, 71, 50
 Vihavaisen Taksi:1,3
 Pohjolan Liikenne: 10, 30-40, 90
Kuopion Tila-Auto: 42-49
 Savonlinja: 61, 74, 75, 81-86,90 ja PALI-liikenteet
 Kymen Charterline:90
 E.Ahonen: 62-68
 M.Niskanen: 55
 Rautalammin Auto: 70, 76

Linjat 

Kuopio – Siilinjärvi

Maaseutuliikenne

 42, 46, 47, 48:	Siilinjärven sisäiset yhteydet

 61:	Kuopio – Nilsiä

 62-68: Nilsiän sisäiset yhteydet

 Nilsiän asiointiliikenne

 71: Hirvilahti – Kuopio

 74: Sotkanniemi – Kuopio

 75: Kurkimäki – Kuopio

 82: Vehmersalmi – Kuopio

 83, 84, 85, 86: Vehmersalmen ja Riistaveden sisäiset yhteydet

Seutuliikenne (Ely-keskus)

Aiheesta muualla 
 https://vilkku.kuopio.fi

Kuopion liikenne
Suomen joukkoliikenne
Dmytro Kuleba

Dmytro Ivanovytš Kuleba (; s. 1981 Sumy) on ukrainalainen poliitikko ja Ukrainan ulkoministeri.

Kuleba valmistui vuonna 2003 Kiovan kansallisen yliopiston Kansainvälisten suhteiden instituutista oppiarvolla kansainvälisessä oikeudessa. Hän sai oikeustieteen kandidaatin arvon 2006. Kuleba aloitti uran Ukrainan ulkoministeriön palveluksessa vuonna 2003. Hänet nimitettiin vuonna 2016 maansa pysyväksi edustajaksi Euroopan neuvostoon. Vuosina 2019–2020 hän toimi Ukrainan varapääministerinä Ukrainan eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation alueella. 4. maaliskuuta 2020 hän sai nimityksen Ukrainan ulkoministeriksi.

Vuonna 2019 Knyholav-kustantamo julkaisi Kuleban kirjan Війна за реальність. Як перемагати у світі фейків, правд і спільнот (Vijna za realnist. Jak peremahaty u sviti feikiv, pravd i spilnot). Kuleba on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet 

Ukrainalaiset poliitikot
Ulkoministerit
Ukrainan ministerit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Myroslav Skoryk

Myroslav Myhailovytš Skoryk (; 13. heinäkuuta 1938 Lviv – 1. kesäkuuta 2020 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä.

Skoryk aloitti opiskelun Lvivin musiikkikoulussa vuonna 1945, mutta pari vuotta myöhemmin hänet karkotettiin vanhempineen Siperiaan. Hän pääsi kotiin vuonna 1955. Tämän jälkeen Skoryk hyväksyttiin Lvivin konservatorioon, jossa hän opiskeli sävellystä Stanislav Ljudkevytšin, Roman Simovytšin ja Adam Sołtysin johdolla. Vuosina 1960–1964 hän jatkoi opiskelua Moskovan konservatoriossa Dmitri Kabalevskin johdolla. Valmistumisensa jälkeen hän liittyi Lvivin konservatorion ja vuonna 1967 Kiovan konservatorion henkilökuntaan. Skoryk oli yksi merkittävimmistä sävellysprofessoreista Ukrainassa Borys Ljatošynskyin kuoleman (1968) jälkeen. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Jevhen Stankovytš, Ivan Karabyts, Oleh Kiva, Vadim Ylyn ja Osvaldas Balakauskas.

Skoryk pääsi vuonna 1968 Ukrainan säveltäjäliiton sihteeriksi ja 1980-luvun lopulla sen Lvivin-osaston johtoon. Vuodesta 1984 hän toimi Lvivin konservatorion sävellyslaitoksen johtajana ja Kiovan konservatorion professorina. Vuonna 2009 hän nousi Lvivin filharmonikkojen akateemisen sinfoniaorkesterin taiteelliseksi johtajaksi. Keväällä 2011 hänestä tuli Kiovan kansallisoopperan taiteellinen johtaja. Skoryk oli Ukrainan kansantaiteilija ja sai Taras Ševtšenko -kansallispalkinnon yksiosaisella sellokonsertollaan (1983). Hän oli myös Ukrainan kansallisen taiteiden akatemian jäsen ja Ukrainan sankari.

Skoryk omaksui sekä perinteisempiä että avantgardistisia vaikutteita. Hänen musiikissaan oli myös jazztyyliä sekä folkloristisia piirteitä, jotka kuuluvat muun muassa Menneitten sukupolvien varjot -elokuvan musiikissa. Kansanomaiset vaikutteet tulivat etenkin Karpaattien alueen ja Ukrainan perinteistä. Yksi Skorykin läpimurtoteoksista oli ensimmäinen viulukonsertto (1969). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa raamatullinen ooppera Moses. Hänen muiden teostensa joukossa on baletteja, kantaatteja, soolosoitinteoksia, konserttoja eri soolosoittimille sekä Niccolò Paganinin 24 kapriisin orkesterisovitukset. Yksi hänen suosituimmista kappaleistaan on Melodia a-mollissa, jonka hän usein itsekin esitti pianistina ja kapellimestarina. Skorykin musiikkia on esitetty lukuisissa Euroopan maissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa, Japanissa ja Kiinassa.

Skorykin isoäidin sisko oli oopperalaulaja Solomija Krušelnytska.

Lähteet 

Ukrainalaiset säveltäjät
Ukrainalaiset oopperasäveltäjät
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2023

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2023 ovat 47. jääkiekon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestetään Halifaxissa ja Monctonissa Kanadassa. Turnaus alkaa 26. joulukuuta 2022 ja päättyy loppuotteluun 5. tammikuuta 2023.

Turnaus oli alun perin suunniteltu pelattavan Novosibirskin ja Omskin kaupungeissa Venäjällä, mutta Kansainvälinen Jääkiekkoliitto päätti siirtää turnauksen pois Venäjältä sen hyökättyä Ukrainaan. Vuoden 2023 turnauksesta tulee jo kolmas perättäinen, joka järjestetään Kanadassa.

Otteluareenat 

Scotiabank Centressä pelataan Lohko A, kaksi puolivälierää, välierät sekä mitalipelit. Avenir Centressä pelataan Lohko B sekä kaksi puolivälierää.

Joukkueet 

Lohko A (Halifax)
 
 
 
 
 

Lohko B (Moncton)

Lähteet 

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Kanadan jääkiekko
Nova Scotia
New Brunswick
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2024

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2024 ovat 48. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut. Turnaus pelataan Göteborgissa Ruotsissa. Turnaus alkaa 26. joulukuuta 2023 ja päättyy loppuotteluun 5. tammikuuta 2024.

Kilpailut ovat seitsemännet nuorten kisat, jotka pelataan Ruotsissa ja ensimmäiset Göteborgissa. Kaupungissa on aiemmin pelattu aikuisten MM-kisoja vuosina 1981 ja 2002.

Otteluareenat

Lähteet 

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2024 urheilu
Ruotsin jääkiekko
Göteborgin urheilutapahtumat
Maputon keskusrautatieasema

Maputon keskusrautatieasema () on rautatieasema Mosambikin pääkaupunki Maputossa. Vuonna 1910 valmistuneen aseman suunnitteli Gustave Eiffel.

Rakennus

Maputon keskusrautatieasema sijaitsee Mosambikin pääkaupungin Maputon (entinen Lourenço Marques) keskustassa. Rakennukseen on viitattu arkkitehtuuriltaan mielenkiintoisena kohteena ja se on esiintynyt esimerkiksi eri medioissa "parhaiden" tai "kauniimpien" rautatieasemien luetteloissa. Rautatieaseman tiloissa toimii myös pieni Kulungwana Espaço Artísticon taidegalleria.

Rautatieasema on Etelä-Afrikkaan, Swazimaahan ja Zimbabween suuntaavien ulkomaanjunien lähtöpaikka.

Historia
Maputon keskusrautatieaseman rakennuksen suunnitteli Gustave Eiffel ja sen oli tarkoitus muistuttaa palatsia. Paremmin Eiffelin tornin suunnittelijana tunnettu Eiffel ei kuitenkaan koskaan itse vieraillut Mosambikissa. Rakennus avattiin vuonna 1910.

Lähteet

Maputon rakennukset ja rakennelmat
Rautatieasemat
Kasper Koskinen

Kasper Koskinen (s. 10. huhtikuuta 2000 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura 
Koskinen on Turun Palloseuran kasvatti. Hänet nimettiin kaudeksi 2021–2022 yli-ikäisenä seuran U20-joukkueen varakapteeniksi. Koskinen oli tehoilla 19+21=40 TPS:n toiseksi paras pistemies Vili Munkin jälkeen. Pudotuspeleissä hän oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä ja Koskinen jakoi sisäisen pistepörssin voiton Aron Kiviharjun kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia. Joulukuussa 2021 TPS nosti Koskisen SM-liigajoukkueensa vahvuuteen, kun joukkueesta oli useita pelaajia sivussa loukkaantumisten ja alle 20-vuotiaiden MM-kisaedustusten vuoksi. Hän teki liigadebyyttinsä 15. joulukuuta 2021 KooKoota vastaan. Koskinen merkittiin TPS:n nelosketjun vasempaan laitaan Samuli Vainionpään ja Aarne Intosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.05 minuuttia. Koskinen toimi myös sijaiskärsijänä, kun TPS sai joukkuerangaistuksen liian monesta pelaajasta jäällä.

Kaudeksi 2022–2023 Koskinen teki TPS:n kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Turun Palloseuran pelaajat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt