joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Turun kasarmi (Helsinki)

Turun kasarmi oli Helsingin Kamppiin, silloisen Läntisen Henrikin­kadun (nyk. Mannerheimin­tien) varrelle vuonna 1833 valmistunut suuri venäläisen sota­väen kasarmirakennus.

Ennen rakentamista 
Kampin aluetta käytettiin jo Ruotsin vallan aikana sota­väen leiri- ja harjoitus­alueena, joka tunnettiin nimellä Campements­plats, mistä kaupungin­osan nimikin johtuu. Myöhemmin alue oli Suomen Kaartin käytössä, kunnes alue tuli Helsinkiin sijoittuneen venäläisen sota­väen käyttöön.

Rakentaminen 
Turun kasarmi rakennettiin vuosina 1830–1833 nykyisen Lasipalatsin paikalle, joka silloin oli varsinaisen kaupunkialueen laidalla, lähellä Espoon tullia, josta alkoi Turkuun johtanut maantie. Sitä ennen olivat Helsinkiin sijoitetut sota­väen­osastot toimineet pääasiassa Katajanokan Merikasarmissa, joka nyt siirtyi kokonaan merivoimien, Suomen meriekipaasin käyttöön.

Kasarmin alkuperäiset piirustukset laati Carl Ludvig Engel, mutta se rakennettiin Nikolai Sinebrychoffin urakoimana.  Kasarmin päärakennuksen länsi- ja lounais­puolelle rakennettiin vähitellen koko joukko sivu­rakennuksia, joiden väliin, nykyisen Narinkkatorin paikkeille, sijoitettiin myös suuri harjoitus­kenttä.

Tuhoutuminen ja jatkokäyttö 
Suomen sisällissodan aikana, Helsingin valtauksen yhteydessä 12. huhtikuuta 1918, Turun kasarmi syttyi tuleen ja tuhoutui lähes täysin..  Tämän jälkeen sitä ei enää jälleen­rakennettu, vaan sen purkutyöt aloitettiin seuraavana vuonna, joskin osa raunioista pysyi paikoillaan 1930-luvulle saakka.

Kasarmin läheisyydessä sijainneet, jäljelle jääneet sivurakennukset olivat 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien käytössä, ja niissä toimivat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, komennuskomppania ja kenttätykistörykmentti 1. Myöhemmin nekin on melkein kaikki purettu, esimerkiksi eräät Fredrikin­kadun varrella olleet tiili­rakennukset kuitenkin vasta 1950-luvulla. Jäljellä on enää ainoastaan päärakennuksen länsipuolella sijainnut talousrakennus, joka toimi vuodesta 1935 lähtien Kampin keskuksen valmistumiseen saakka 2005 Helsingin linja-autoasemana. Nykyisin siinä toimii ravintoloita sekä kaupunki­suunnittelu­viraston näyttely­huoneisto Laituri. Kasarmin harjoituskenttä oli 1930-luvulla käytössä urheilukenttänä ja luistinratana

Valtio luovutti Turun kasarmin tontin vaihto­kaupalla Helsingin kaupungille vuonna 1934. Seuraavana vuonna sen tuhouduttua rakennettiin alkujaan väli­aikaiseksi tarkoitettu Lasipalatsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Häviävää Helsinkiä - Turun kasarmin raunioita hajoitetaan, Suomen Kuvalehti 22.02.1919, nro 8, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Kamppi
Suomen varuskunnat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Emil Elenius

Anton Emil Elenius (16. syyskuuta 1877 Sysmä – 1. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti Suursaaren elämää kuvaavia saaristolaisromaaneja ja -novelleja.

Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja toimi opettajana Suurkylän koulussa vuosina 1900–1920 ja Lahdessa 1920–1922. Elenius oli vuodesta 1922 vapaa kirjailija ja teki myös tilapäisiä toimittajan töitä eri lehdissä.

Elenius teki yhdessä Reino Palmrothin kanssa Pasi Jääskeläisen laulunäytelmään perustuvan käsikirjoituksen vuonna 1938 valmistuneeseen elokuvaan Laivan kannella, jonka ohjasi Paavo Kostioja.

Elenius oli vuodesta 1904 naimisissa Aini Penttilän kanssa.

Teoksia 

Saarelaiskuvia 1–2, romaani. WSOY 1921–1922
Pirun miekka, runonäytelmä. WSOY 1922
Silkkilaiva, romaani. WSOY 1922
Saaren seikkailija, romaani. WSOY 1924
Saarelais-vallesmanni, romaani.  WSOY 1925
Penna Merikauhu ynnä muita saarelaisnovelleja. WSOY 1926
Saarelaislukkarin ensimmäinen merimatka, kuunnelma. WSOY 1931
Terveisiä ulkomailta, yksinäytöksinen pila. Karisto 1932
Jääkuolema, kuunnelma.  1938  
Saarelaistarinoita ; teoksista Saarelaiskuvia 1-2 ja Penna Merikarhu valikoinut ja toimittanut Tuomas Anhava. WSOY 1976

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Emil Eleniuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.

Lähteet 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
 Päijäthämäläisiä kirjailijoita 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Uudenmaan kasarmi

Uudenmaan kasarmi on 1880-luvulla rakennettu, Helsingin Kruununhaassa sijaitseva rakennuskokonaisuus. Rakennuksissa on viimeksi toiminut Sotamuseo. Kasarmi ei ole enää puolustusvoimien käytössä. Tiloihin on tulossa vuodesta 2023 alkaen päiväkoti ja asuntoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 "Hienoin pataljoonan kasarmi koko maailmassa", Hakkapeliitta, 31.10.1933, nro 44, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luettelot_Helsingin_rakennuksista_ja_rakennelmista
Suomen_1800-luvulla_rakennetut_rakennukset_ja_rakennelmat
Kruununhaka
Kaartin lasaretti

Kaartin lasaretti on Helsingin Hietalahdentorin lähistölle rakennettu entinen sotilassairaala ja kasarmirakennus.

Sen ovat suunnitelleet C. L. Engel (osuus valmistui vuonna 1827) ja Evert Lagerspetz (valmistui Kalevankadun puolelle 1884).

Kasarmikokonaisuus ei ole enää Suomen puolustusvoimien käytössä.

Lähteet 

Suomen_1800-luvulla_rakennetut_rakennukset_ja_rakennelmat
Zenepalota

Zenepalota () on rakennus, joka sijaitsee Bartókin aukiolla Miskolcissa, Unkarissa. Siinä toimii Béla Bartókin yläaste sekä Béla Bartókin musiikki-instituutti (Miskolcin yliopiston tiedekunta). Rakennuksen suunnitteli Gyula Wälder uusbarokkityyliin, ja se rakennettiin 1926–1927. Rahoitus järjestettiin Lillafüredin Palota-hotellin tavoin Yhdysvalloista saaduilla lainoilla. 

Alun perin viulisti Jenő Hubayn mukaan nimetty musiikki-instituutti muutti rakennukseen  1927 perustamisensa 25-vuotisjuhlavuonna. 

Zenepalota näyttelee merkittävää osaa kaupungin kulttuurielämässä. Rakennuksessa on suuri  konserttisali, jossa järjestetään säännöllisesti konsertteja.

Aiheesta muualla
 Yläasteen viralliset sivut  

Unkarin rakennukset ja rakennelmat
Maj-Len Grönholm

Maj-Len Grönholm (o.s. Eriksson; 5. kesäkuuta 1952 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 Inkoo) oli Miss Suomi vuonna 1972. Miss Skandinavia -kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi perintöprinsessaksi. 

Grönholm aloitti kemian, fysiikan ja eläintieteen opinnot ja valmistui filosofian maisteriksi. Hän toimi yliopistossa tutkijana ja valmistui erityisopettajaksi. Hän toimi ala-asteen rehtorina ja Espoon kouluviraston opetuspäällikkönä, opettajana entisessä omassa koulussaan Munkkiniemen ruotsinkielisessä yläkoulussa ja viimeiseksi rehtorina Lohjan ruotsinkielisessä yläkoulussa (Källhagens skola).
Ennen kuolemaansa hän oli työstään sairauslomalla ja oli jäämässä sairauseläkkeelle.

Eriksson toimi yhteensä 16 vuotta RKP:n kaupunginvaltuutettuna Kauniaisissa ja Espoossa ja oli kaksi kertaa eduskuntavaaliehdokkaana RKP:n listalla. Perhe muutti sittemmin Inkooseen, ja hän toimi Inkoon kunnanvaltuutettuna vuoden 2009 alusta kuolemaansa saakka.

Grönholm sairasti syöpää. Hänelle tehtiin kaksi rintasyöpäleikkausta vuosina 2002 ja 2004. Vuonna 2007 löydettiin etäpesäke maksasta. Grönholm kuoli syöpään vuonna 2009.

Lähteet

Kirjallisuus
 Ilta-Sanomat 5.1.2008, s. 22.

Viitteet 

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Kauniaisten kaupunginvaltuutetut
Espoon kaupunginvaltuutetut
Inkoon kunnanvaltuutetut
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Anja Päivärinta

Anja Lilian Päivärinta (o.s. Westin, s. 27. tammikuuta 1933 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Vaarallista vapautta sekä esittänyt Visa Mäkisen ohjaamista Pekka Puupää-elokuvien ja televisiosarjan Vienoa.

Anja Päivärinnan isä oli piirtäjä Carl Ajax Westin ja äiti Sylvia Adele Westin (o.s. Päivärinta). Anja Päivärinnan puoliso oli kapteeni Börje Sjögren (1955–1966) ja näyttelijä Kalevi Honkanen (1968–1971), jonka kanssa hänellä on poika näyttelijä Mika Honkanen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiina-Maija Koskela

Tiina-Maija Koskela (o.s. Hirvilammi, s. 15. huhtikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen sopraano.

Tiina-Maija Koskela on kansainvälisen, Wagneriin keskittyneen Lauritz Melchior -laulukilpailun voittaja vuodelta 2014. Lisäksi Koskela on voittanut Lappeenrannan valtakunnallisen laulukilpailun naisten sarjan vuonna 2008 sekä sijoittunut toiseksi Timo Mustakallio -laulukilpailussa vuonna 2006.

Musiikin opinnot Tiina-Maija Koskela aloitti Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa. 

Koskela valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksesta Seppo Ruohosen johdolla erinomaisin arvosanoin vuonna 2008. Kauden 2007–2008 hän opiskeli kansainvälisellä Udo Reinemannin mestarikurssilla Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Vuonna 2013 Koskela sai kunnian tulla valituksi Suomen Wagner-seuran Bayreuth-stipendiaatiksi.

Tiina-Maija Koskela on syventänyt opintojaan Jaakko Ryhäsen, Mika Kareksen, Dorothy Irvingin, Wilma Vernocchin ja edesmenneen Tom Krausen kanssa. 

Tiina-Maija Koskelan kirkas, iskukykyinen ääni loistaa erityisesti Straussin, Verdin ja Wagnerin sopraano-osissa. Hän debytoi Suomen Kansallisoopperassa syksyllä 2008, Savonlinnan Oopperajuhlilla kesällä 2009 ja Tampereen Oopperassa keväällä 2013. Maaliskuussa 2015 Koskela lauloi Evan roolin Harry Kupferin ohjauksessa Nürnbergin mestarilaulajissa Suomen kansallisoopperassa. Kesäkuussa 2015 Koskela debytoi Elsan roolissa Wagnerin Lohengrin -oopperassa Pfozheimissa, Saksassa. 

Koskelan sydäntä lähellä on myös suomalainen musiikki. Hän on saanut kunnian kantaesittää useita nykymusiikin teoksia, kuten Aulis Sallisen Linna vedessä, Uljas Pulkkiksen Kekkonen-oopperan, Luonnontiede-konserton ja Lähestyminen-laulusarjan sopraanolle ja orkesterille sekä Ilkka Kuusiston Taipaleenjoki-oopperan. 

Vuonna 2010 Koskela kantaesitti Vatikaanissa Filarmonia di Roman solistina Ezio Montin sävellyksen Sei Grande Karol.

Koskelan konserttirepertuaariin kuuluu monipuolisesti liediä ja orkesteriteoksia. Erityispaikkansa ohjelmistossa on Wagnerin Wesendonck-laulusarjalla, Straussin Vier letzte Lieder -sarjalla ja Sibeliuksen sekä Kuulan lauluilla. 

Koskela on naimisissa entisen pikaluisteluvalmentajan Pasi Koskelan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tiina-Maija Koskelan kotisivu
 
 Minun Wagnerini: Sopraano Tiina-Maija Koskela  Yle Areena. 13.5.2013.

Suomalaiset sopraanot
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset oopperalaulajat
Votiivilahja

Votiivilahja eli votiivi on lupauksen yhteydessä jumalalle tai hengelle annettava uhrilahja. Votiivilahja yleensä asetetaan palvontapaikalle, kuten alttarille, ja se voi olla esimerkiksi kynttilä.

Votiivilahja voi myös olla rukouksen yhteydessä annetun lupauksen mukaisesti annettu lahja. Votiivi- eli kirkkolaiva on yleensä tällainen, jonka haaksirikosta pelastuneet ovat rukouksensa toteuduttua antaneet Jumalalle. Kirkoissa on myös Jumalan kunniaksi asetettuja muisto- eli votiivitauluja.

Lähteet 

Uskonto
Taidehistorian käsitteet
29er

29er on australialaisen Julian Bethwaiten johdolla suunniteltu nopea, skiff-tyyppinen purjejolla. Venettä purjehditaan kahden hengen miehistöllä. Kippari ohjaa venettä ja huolehtii isonpurjeen jalustuksesta. Miehistöjäsenen (ns. gasti) tärkeimmät tehtävät ovat veneen tasapainottaminen trapetsilla, genaakkerin käyttö ja keulapurjeiden jalustaminen ja säätäminen.

29er noudattaa samoja perusperiaatteita kuin Bethwaiten muut suunnittelemat skiff-veneet. Niistä tunnetuin on olympialuokka 49er. Sopivin miehistön yhteispaino 29er:ssa on noin 110–135 kg. Pääosa 29er-purjehtijoista on Suomessa 13–20-vuotiaita, eli luokka on erityisesti junioriluokka. Muualla maailmassa 29er:ia purjehtivat yleisesti myös senioripurjehtijat. 

29er sopii parhaiten purjehtijoille, joilla on kokemusta muista jollaluokista, sillä veneen nopeus ja tekninen vaativuus ovat haasteita aloittelijalle. Luokka kasvaa maailmalla nopeasti. Tyypillisesti Suomessa 29eria siirrytään purjehtimaan noin 14-15-vuotiaana kun kasvaa ulos optimistijolla-luokasta. 29er valmennusta tarjoavat mm. pursiseurat Helsingfors Segelsällskap ja NJK.

Kuvia

Aiheesta muualla

Luokkaliitto - Finnish 9er Association ry
Kansainvälinen liitto

Purjejollat
Ohdakkeet

Ohdakkeet eli sulkaohdakkeet (Cirsium) ovat asterikasveja, jotka ovat yleensä violettikukintoisia. Sukuun kuuluu noin 250 lajia pohjoisella pallonpuoliskolla.

Karhiaiset (Carduus) muistuttavat paljon ohdakkeita. Ohdakkeilla on sulkahaiveninen pappus (muuntunut verhiö) ja karhiaisten pappus on hapsihaiveninen. Myös kruunuohdakkeilla (Onopordum) on samaa näköä ohdakkeiden kanssa.

Ohdakelajeja 
Suomessa kasvavat ohdakelajit ovat:

 huopaohdake (Cirsium heterophyllum, aiempi nimi Cirsium helenioides)
 keltaohdake (Cirsium oleraceum)
 pelto-ohdake (Cirsium arvense)
 piikkiohdake (Cirsium vulgare)
 suo-ohdake (Cirsium palustre)

Muita ohdakelajeja:
 Cirsium acaulon, syn. Cirsium acaule – keto-ohdake
 Cirsium canum – harmo-ohdake
 Cirsium dissectum – englanninohdake
 Cirsium eriophorum – villaohdake
 Cirsium fontinale
 Cirsium japonicum – japaninohdake
 Cirsium latifolium – madeiranohdake
 Cirsium rivulare – puro-ohdake
 Cirsium spinosissimum – lemmonohdake

Pohjoismaissa tavattuja ohdakkeita ovat Suomen lajien lisäksi englanninohdake, harmo-ohdake, keto-ohdake ja puro-ohdake.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Ohdakkeet (sulkaohdakkeet) (Cirsium)
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ohdakkeet (Cirsium)
 Savela, M. Ohdakkeet (Cirsium) Funet
 United States Department of Agriculture (USDA): Cirsium 
 Flora of China: Cirsium 
 Pherobase: Floral volatiles of Genus Cirsium
Raili Tang

Raili Tang (s. 19. joulukuuta 1950 Helsinki, Suomi) on suomalainen taidemaalari. Hän on Taidemaalariliiton jäsen.

Raili Tang maalaa informalistisia abstrakteja värikerrosmaalauksia. Hän opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1971–1972 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1975–1979. Väliaikana hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa. Tangin töitä oli ensi kertaa esillä Helsingissä 1976.

Tangia on sanottu myös juuriltaan ekspressiiviseksi. Aiemmin hän käytti paljon tummia sävyjä, sittemmin voimakasta punaista.

Tangille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014. Vuonna 2015 hän sai Pro Finlandia -mitalin.

Lähteet

Suomalaiset taidemaalarit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Stormwarrior (albumi)

Stormwarrior on saksalaisen Stormwarrior-nimisen speed metal -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 2002.

Kappaleet

 ”The Hammer Returneth (intro)”
 ”Signe of the Warlorde”
 ”Sons of Steele”
 ”Bounde by the Oathe”
 ”Deceiver”
 ”The Axewielder”
 ”Deathe by the Blade”
 ”Thunderer”
 ”Iron Prayers”
 ”Defenders of Metal”
 ”Chains of Slavery”
 ”Heavy Metal (is the Law)” – (Helloween-cover)

Kokoonpano

Lars ”Thunder Axe” Ramcke – laulu ja kitara
Scott ”Scythewielder” Bölter – kitara
Gabriel Palermo – basso
André ”Evil Steel” Schumann – rummut

Vierailevat muusikot

Kai Hansen – kitara ja laulu kappaleissa ”Chains of Slavery” ja ”Heavy Metal (is the Law)”
Dirk Schlächter – kitara kappaleessa ”Deathe by the Blade”
Markus Grosskopf – basso kappaleessa ”Heavy Metal (is the Law)”

Vuoden 2002 albumit
Vuoden 2002 esikoisalbumit
Stormwarriorin albumit
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1999

Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1999 kolmannen kerran. Kilpailut pidettiin Portugalin Lissabonissa Complexo Desportivo do Jamorissa 9.–12. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Mitalitaulukko 
      Isäntämaa

Lähteet 
Tulokset 

Uinnin Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1999 urheilu
Portugalin urheilu
Lissabonin urheilu
Northern Rage

Northern Rage on Stormwarriorin toinen studioalbumi. Albumilla vierailee Kai Hansen.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
''

Kokoonpano
Lars "Thunder Axe" Ramcke - Laulu, Kitara
Alex "Firebolt" Guth - Kitara
Jussi "Black Sworde" Zimmermann - Basso
Falko "Doomrider" Reshöft - Rummut

Esiintyvät muusikot
Kai Hansen - Laulu kappaleessa "Heroic Deathe", kitarasoolo kappaleessa "Welcome Thy Rite".

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Stormwarriorin albumit
Heavy Metal Fire

Heavy Metal Fire on Stormwarrior nimisen speed metal -yhtyeen ensimmäinen EP.

Kappaleet
  
 
  
 
 
 
 
Sisältää myös Iron Prayers'' kappaleen musiikkivideon. Kappaleet 1 ja 4 ovat Northern Rage albumilla eriversiona.

Lähteet 

Vuoden 2003 EP:t
Stormwarriorin albumit
McLaren MP4-23

McLaren MP4-23 on Formula 1 -auto, jota McLaren-talli käytti kaudella . Auto julkistettiin 7. tammikuuta 2008 Mercedes-Benzin museossa Saksan Stuttgartissa. Autoa kilpailuissa ajoivat Lewis Hamilton ja Heikki Kovalainen. 

Testaus autolla aloitettiin 8. tammikuuta Jerezin radalla, kun Kovalainen ja testikuljettaja Pedro de la Rosa pääsivät radalle. Hamilton ajoi autolla ensimmäistä kertaa 10. tammikuuta.

Kehitys 
McLaren aloitti MP4-23:n suunnittelun marraskuussa 2006, ja ensimmäiset piirustukset autosta valmistuivat maaliskuussa 2007. Tuulitunnelitestaus auton osalta aloitettiin keväällä 2007.

Suuria ulkonäöllisiä uudistuksia autosta ei ole, koska se on kehitysversio MP4-22-autosta. Auton aerodynamiikka kuitenkin muuttui kauden aikana.

Formula 1 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Auton viralliset sivut
 Kuvia

Formula 1 -kausi 2008
M4/23
Steffani Brass

Steffani Anne Brass (s. 16. helmikuuta 1992 Los Angeles, Yhdysvallat) on Yhdysvalloissa syntynyt näyttelijä, joka tunnetaan yhdysvaltalaisesta draamasarjasta Mullan alla, jossa hän esiintyi vuosina 2004–2005. Hän on näytellyt myös sarjoissa Veljemme on nero, Ilman johtolankaa, Kaikki rakastavat Raymondia, Miehen puolikkaat ja Frendit. Hänen ensiesiintyminen oli vuonna 1999 tv-sarjassa The Amanda Show, jolloin Brass oli 7-vuotias.

Aiheesta muualla

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Elokuvavuosi 1975

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1975 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Barry Lyndon
 Haastaja
 Hikinen iltapäivä
 Kalmanralli 2000
 Kylmät väreet
 Peili
 Professori Uuno D. G. Turhapuro
 The Rocky Horror Picture Show
 Rollerball
 Sherlock Holmesin välkky veli
 Simpauttaja
 Siunattu hulluus
 Syksyn tultua
 Tappajahai
 Vaaleanpunaisen pantterin paluu
 Yksi lensi yli käenpesän

Suomen katsotuimmat 1975

Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1975 olivat:

Tappajahai (1975), 587 507 katsojaa
Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975), 455 739 katsojaa
Kaunotar ja kulkuri (1955), 312 625 katsojaa
Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975), 282 251 katsojaa
Liekehtivä torni (1974), 264 088 katsojaa
Kummisetä osa II (1974), 228 008 katsojaa
Chinatown (1974), 169 977 katsojaa
Särkyneen sydämen sola (1975), 143 585 katsojaa
Alice ei asu enää täällä (1974), 131 074 katsojaa
Puhallettu 60 sekunnissa (1974), 127 444 katsojaa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1975
Elokuvavuosi 1974

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1974 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Vuosi 1974 suomalaisessa elokuvassa
Vuosi 1974 muistetaan suomalaisen elokuvatuotannon aallonpohjana, sillä vuoden aikana tuotiin ensi-iltaan vain kaksi kotimaista pitkää näytelmäelokuvaa. Ne olivat Ere Kokkosen Viu-hah hah-taja ja Seppo Huunosen Karvat.

Risto Jarvan johtama Elokuvapoliittinen komitea teki vuonna 1974 esityksen Suomen elokuva-arkiston (nyk. Kavi) valtiollistamiseksi, ja esitys toteutuikin vuonna 1979. Vuonna 1984 tuli voimaan laki elokuvien tallettamisesta, mikä vahvisti elokuvien arkistoimistoiminnan edellytyksiä Suomessa.

Katsotuimmat elokuvat Suomessa
Kymmenen eniten teatterikatsojia saanutta elokuvaa Suomessa vuonna 1974 olivat:

 Papillon 759 301 katsojaa
 Puhallus 573 088 katsojaa
 007 ja kultainen ase 420 450 katsojaa
 Manaaja 392 403 katsojaa
 Viu-hah hah-taja 372 274 katsojaa
 Emmanuelle 356 923 katsojaa
 Riemukupla rullaa taas 319 022 katsojaa
 Svengijengi ’62 275 572 katsojaa
 Robin Hood 239 395 katsojaa
 Nimeni on Nobody 192 770 katsojaa

Uudet elokuvat 
 007 ja kultainen ase
 Chinatown
 Kaspar Hauserin tapaus
 Kehäkukkia
 Kianto – omat koirat purivat
 Kummisetä II
 Liekehtivä torni
 Nitistäjä
 Pimeä tähti
 Texasin moottorisahamurhaaja
 Viu-hah hah-taja
 Zardoz

Sarjat 
 Derrick

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1974
Elokuvavuosi 1973

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1973 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Amarcord
 Elä ja anna toisten kuolla
 Julma maa
 Julmat, vahvat ja röyhkeät
 Laukaus tehtaalla
 Lohikäärmeen kidassa
 Maa on syntinen laulu
 Magnum .44
 Manaaja
 Marja pieni!
 Meiltähän tämä käy
 Papillon
 Pimeä tähti
 Pohjantähti
 Robin Hood
 Serpico – kadun tiikeri
 Shaft ja orjakauppa
 Shakaali
 Svengijengi '62
 Tappokone
 The Spook Who Sat by the Door
 Turri - koiraa kerrakseen
 Uhrijuhla
 Uuno Turhapuro
 Villi planeetta

Suomen katsotuimmat 1973

Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1973 olivat:

Maa on syntinen laulu (1973), 711 909 katsojaa
Uuno Turhapuro (1973), 613 009 katsojaa
Viimeinen tango Pariisissa (1972), 526 369 katsojaa
Elä ja anna toisten kuolla (1973), 484 865 katsojaa
Asterix – pieni suuri mies Galliasta (1967), 219 304 katsojaa
Pelko on aseeni (1972), 214 630 katsojaa
Shakaali (1973), 176 488 katsojaa
Ruoska (1973), 168 921 katsojaa
Pakotie (1972), 167 249 katsojaa
Siitä vaan, pojat (1972), 143 647 katsojaa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

1973
Jäkkärät

Jäkkärät (Gnaphalium) ovat melko vaatimattomia asterikasveja.

Jäkkäröistä mahdollisesti erotettavia läheisiä sukuja ovat amerikanjäkkärät (Gamochaeta), kainojäkkärät (Laphangium) ja tähkäjäkkärät (Omalotheca).

Jäkkärälajeja 
Suomessa tavattavia jäkkärälajeja ovat esimerkiksi:
 ahojäkkärä (Gnaphalium sylvaticum, syn. Omalotheca sylvatica)
 lumijäkkärä (Gnaphalium supinum, syn. Omalotheca supina)
 norjanjäkkärä (Gnaphalium norvegicum, syn. Omalotheca norvegica)
 savijäkkärä (Gnaphalium uliginosum)

Muita jäkkäröitä ovat ainakin:
 punajäkkärä (Gnaphalium purpureum, syn. Gamochaeta purpurea)
 rusojäkkärä (Gnaphalium pensylvanicum, syn. Gamochaeta pensylvanica)
 teidenjäkkärä (Gnaphalium teydeum, syn. Laphangium teydeum)
 valkojäkkärä (Gnaphalium luteo-album, syn. Laphangium luteoalbum)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Gnaphalium 
 ITIS: Gnaphalium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Gnaphalium 
 Flora of China: Gnaphalium
Elokuvavuosi 1971

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1971 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 200 motellia
 Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin
 Ei tuumaakaan
 Hirttämättömät
 Kahdeksas veljes
 Kauhun kilometrit
 Kellopeliappelsiini
 Kujanjuoksu
 Kuolema Venetsiassa
 Laulu tulipunaisesta kukasta
 Likainen Harry
 Lohikäärmeen nyrkki
 Maastamuuttajat
 Maria, skottien kuningatar
 Millhouse – valkoinen komedia
 Niilon oppivuodet
 Olkikoirat
 Paholaiset
 Paniikki piikkipuistossa
 Saatanan radikaalit
 Shaft – kivikova dekkari
 Sokea kauhu
 Tappakaa Carter
 THX 1138
 Timantit ovat ikuisia
 Trinity ratsastaa jälleen
 Verenpunainen aurinko
 Viimeinen mies
 Yö paholaisen linnassa

Aiheesta muualla 
 
Suomalainen elokuvakesä 1971, Mainos-TV:n puolituntinen ajankohtaisdokumentti, Elävä muisti -sivusto

1971
Lepinkäismonarkit

Lepinkäismonarkit (Clytorhynchus) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.

Lepinkäismonarkit elävät Tyynenmeren saarilla, lähinnä Fidžisaarilla.

Lepinkäismonarkkilajit 
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.

 Fidžinlepinkäismonarkki Clytorhynchus nigrogularis
 Lepinkäismonarkki Clytorhynchus vitiensis
 Rennellinmonarkki Clytorhynchus hamlini
 Santacruzinlepinkäismonarkki Clytorhynchus sanctaecrucis
 Uudenkaledonianlepinkäismonarkki Clytorhynchus pachycephaloides

Lähteet 
¨

Monarkit
33 (luku)

33 (kolmekymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 32 ja seuraa luku 34.

Matematiikassa 
 33 on puolialkuluku ja siten yhdistetty luku.
  on kertoma-alkuluku.
 33 on kaksitoistakulmioluku.
 33 on palindromi binäärijärjestelmässä: .
 33 voidaan esittää kolmen neliöluvun summana kahdella tavalla: .
 33 on suurin positiivinen kokonaisluku, jota ei voida esittää eri kolmiolukujen summana.
 33 on neljän ensimmäisen kertoman summa: .
 33 voidaan esittää kuutioluvun ja neliöluvun summana: .
 Luvun  suurin alkutekijä on , joten 33 on Størmerin luku.

Luonnontieteissä 
 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 33 on arseenin järjestysluku.
 Rikki-33 on rikin vakaa isotooppi.

Muualla 
 33 on Ranskan kansainvälinen suuntanumero.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Piotr Żyła

Piotr Paweł Żyła ['pjɔtr 'ʐɨwa] (s. 16. tammikuuta 1987 Cieszyn, Puola) on puolalainen mäkihyppääjä ja maailmanmestari.

Maailmancup 
Żyła selviytyi ensimmäisen kerran maailmancupin osakilpailuun mukaan tammikuussa 2006 Sapporossa. Samassa kilpailussa hän saavutti myös ensimmäiset maailmancupin pisteensä sijoituttuaan 19:nneksi. Żyła voitti ensimmäisen osakilpailunsa Norjan Holmenkollenilla maaliskuussa 2013. Hän jakoi voiton Gregor Schlierenzauerin kanssa. Tätä ennen hän oli ollut parhaimmillaan kuudes Wisłassa ja Vikersundissa tammikuussa 2013 sekä Klingenthalissa helmikuussa 2013. Hän sijoittui kolmanneksi Planicassa maaliskuussa 2013. Mäkiviikolla 2016–2017 hän oli kokonaistuloksissa toinen ja Bischofshofenin osakilpailussa kolmas. Hän oli kolmas myös Willingenissä helmikuussa 2018. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Rukalla kolmanneksi, Nižni Tagilissa toiseksi ja kolmanneksi, Engelbergissä kahdesti toiseksi sekä Willingenissä ja Planicassa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja lentomäkicupissa kolmanneksi. Helmikuussa 2020 hän voitti Kulmin lentomäessä. Kauden 2019–2020 lentomäkicupissa hän oli kolmas. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Rukalla sekä Willingenissä toiseksi ja Engelbergissä, Garmisch-Partenkirchenissä sekä Titisee-Neustadtissa kolmanneksi. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli viides ja maailmancupissa seitsemäs. Helmikuussa 2022 hän sijoittui Lahden suurmäessä kolmanneksi. Maaliskuussa 2022 hän oli Oberstdorfin lentomäessä toinen.

Arvokilpailut 
Helmikuussa 2007 Żyła pääsi edustamaan maataan Japanin Sapporossa järjestetyissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli mukana hyppäämässä joukkuemäen kilpailussa, jossa Puolan joukkue sijoittui viidenneksi. Henkilökohtaisissa kilpailuissa sijoitukset olivat suurmäessä 35. ja normaalimäessä 42. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa 19:s ja joukkuekilpailussa neljäs, suurmäen henkilökohtaisessa 21:s ja joukkuemäessä viides. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän kuului Puolan pronssijoukkueeseen joukkuemäessä. Normaalimäessä hän sijoittui 23:nneksi ja suurmäessä 19:nneksi. 

Falunin MM-kilpailuissa 2015 Żyła kuului Puolan pronssijoukkueeseen ja oli suurmäessä yhdeksäs. Lahdessa 2017 hän voitti suurmäen MM-pronssia ja oli mukana voittamassa Puolalle MM-kultaa joukkuemäessä. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa 2018 hän sai joukkuepronssia.  Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurmäen kilpailussa 19:nneksi ja hyppäsi ensimmäisen hypyn Puolan neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän voitti normaalimäen maailmanmestaruuden ja joukkuemäen pronssia. Suurmäessä hän sijoittui neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli suurmäessä 18:s ja normaalimäessä 21:s. Saman vuoden Vikersundin MM-lentomäessä hän sijoittui viidenneksitoista.

Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa

Lähteet

Puolalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
The Blues Brothers (yhtye)

The Blues Brothers on amerikkalainen R&B -yhtye.

Yhtyeen ovat perustaneet vuonna 1978 koomikot Dan Aykroyd ja John Belushi musiikkiohjelmanumeroonsa Saturday Night Live -ohjelmaan. He ottivat yhtyeeseen "Joliet" Jake Bluesin (päälaulu) sekä Elwood Bluesin (huuliharppu/laulu). The Blues Brothers teki ensiesiintymisensä Saturday Night Live -ohjelman musiikkivieraana 7. huhtikuuta 1978.

Yhtyeen pohjalta on tehty kaksi Hollywood-elokuvaa: The Blues Brothers (1980), The Blues Brothers 2000 (1998).

Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset yhtyeet
Teknillinen fysiikka

Teknillinen fysiikka on vuodesta 1953 toiminut alun perin Teknillisen korkeakoulun, nyttemmin Aalto yliopiston osasto tai laitos. Vuonna 1945 aloitti ensimmäinen professuuri tutkimusalana teknillinen fysiikka. Vuodesta 2010 alkaen Teknillisen fysiikan laitos on osa Aalto yliopiston perustietieteiden korkeakoulua. Laitoksen tavoitteena on kouluttaa fysiikkaan ja matematiikkaan suuntautuneita diplomi-insinöörejä ja tekniikan tohtoreita. Laitoksella keskitytään lähinnä tiiviin aineen ja materiaalien fysiikkaan, kvanttifysiikkaan ja nano-optiikkaan sekä edistyneisiin energiatietieteisiin. 

Teknillisen fysiikan opetusalaan on sen historian aikana kuulunut kunkin ajankohdan teknisen kehityksen uusimmat alueet kuten:

 Optiikka
 materiaalifysiikka ja puolijohteet
 ydinenergia
 automaatio
 elektroniikka
 tietotekniikka
 systeemianalyysi
 biofysiikka ja lääketieteellinen tekniikka
 nanoteknologia ja nanofysiikka
 kvanttilaskenta

Katso myös 
 Erkki Laurila, alan perustaja Suomessa
 Olli Lounasmaa, joka toimi pitkään kylmälaboratorion johtajana
 Teuvo Kohonen, joka on kehittänyt neuroverkkoteorioita.
 Risto M. Nieminen
 Olli Ikkala

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Teknillisen fysiikan laitos
 Teknillisen fysiikan historia
 Aalto yliopiston historia
Humpan kuninkaan hovissa

Humpan kuninkaan hovissa on Eläkeläisten vuonna 1995 ilmestynyt albumi.

Kappaleet 

 Elän humpalla (Bon Jovi – Living on a Prayer) – 2.33
 Pyjamahumppa (Roxette – Sleeping in my Car) – 2.32
 Sorvarin humppa (Motörhead – Ace of Spades) – 2.06
 Sortohumppa (J.M.K.E. – Tere Perestroika) – 2.24
 Eläkeläiset (Spin Doctors – Two Princes) – 2.01
 Komerohumppa (Rock'n'Roll Band – I'm Gonna Roll) – 1.43
 Surinajenkka (Psychoplasma – Radio Flies) – 1.34
 Tarakkihumppa (D.A.D. – Sleeping my Day Away) – 2.53
 Riivinrautahumppa (Alice Cooper – Bed of Nails) – 2.06
 Pätä Pätä (Batman Theme) – 0.25
 Ryhtivaliohumppa (ZZ Top – Sharp Dressed Man) – 1.46
 Orpopojan jenkka (Ian Dury – Sex & Drugs & Rock'n'Roll) – 1.39
 Kulttihumppa (The Cult – Little Devil) – 1.40
 Sisupussihumppa (Lords of the New Church – Open Your Eyes) – 2.16
 Humppaleka (Elvis Presley – Viva Las Vegas) – 2.19
 Konttaushumppa (The Troggs – Wild Thing) – 2.05
 Humppaan itsekseni (Billy Idol – Dancing With Myself) – 4.05
 Kiitoratahumppa (Velvet Underground – Venus in Furs) – 1.34
 Kuka humpan seisauttaa? (CCR – Who'll Stop the Rain) – 2.25
 Humppaa tai kuole (2 Unlimited – No Limit) – 2.06
 Aamupalahumppa (Suzanne Vega – Tom's Diner) – 3.43
 Pätä Pätä (Batman Theme) – 0.25
 Komerotekno (Rock'n'Roll Band – I'm Gonna Roll) – 4.11
 Tawast-bingo – 10.28
 Luikurihumppa (Depeche Mode – Personal Jesus) – 2.19
 Päätön humppa (Orchestral Manoeuvres in the Dark – Enola Gay) – 1.59

Muusikot 

 Onni Varis – urut, laulu
 Lassi Kinnunen – haitari, laulu
 Martti Varis – basso, laulu
 Tapio Santaharju – rummut, laulu
 Kristian Voutilainen – laulu, äänitys, tuotanto ja miksaus

 Mika Jussila – masterointi

Aiheesta muualla 
 Humpan kuninkaan hovissa discogs.com -sivustolla

Eläkeläisten albumit
Vuoden 1995 albumit
Elokuvavuosi 1950

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1950 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Auringonlaskun katu
 Annie mestariampuja
 Kaikki Eevasta
 Professori Masa
 Rashomon – paholaisen portti
 Ratavartijan kaunis Inkeri
 Tuhkimo

Aiheesta muualla 
 

1950
Elokuvavuosi 1948

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1948 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Ihmiset suviyössä
 Irmeli, seitsentoistavuotias
 Juopunut enkeli
 Laitakaupungin laulu
 No Orchids for Miss Blandish
 Onnen-Pekka
 Ruusu ja kulkuri
 Toukokuun taika

Aiheesta muualla 
 

1948
Elokuvavuosi 1943

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1943 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Der Fuehrer's Face
 Education for Death
 Katariina ja Munkkiniemen kreivi
 Lainsuojaton
 Suomisen taiteilijat
 Tie Kairoon
 Titanic
 Valkoiset ruusut
 Victory Through Air Power
 Yö voodoo-saarella

Aiheesta muualla 
 

1943
Troll (norjalainen yhtye)

Troll on norjalainen black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1992, kun 14-vuotias Stian Arnesen (Nagash) alkoi tehdä musiikkia ystäviensä Glaurungin ja Fafnirin kanssa. He kuitenkin lähtivät pian projektista, jolloin Nagash jatkoi Troll-projektia soolona ja julkaisi EP:n Trollstorm over Nidingjuv vuonna 1995 ja Drep de kristne 1996. Drep de kristne -levyssä (suomeksi Tappakaa kristityt) on voimakkaasti kristillisen uskonnon vastaiset sanoitukset.

Drep de kristnen jälkeen Nagash keskittyi enemmän tärkeämpiin yhtyeisiinsä Dimmu Borgiriin ja Covenantiin. Tämän takia Troll ei ollut aktiivisena ennen vuotta 2000, jolloin Fafnir liittyi uudestaan bändiin. Yhtyeeseen liittyi myös uusia jäseniä. Nagashin huolehtiessa sekä kitaroista ja syntikoista Troll julkaisi vuonna 2000 levyn The Last Predators ja 2001 levyn Universal.

Vuonna 2008 Nagash kokosi uuden kokoonpanon yhtyeelleen ja aloitti uuden levyn levyttämisen vuoden 2009 tammikuussa. Tammikuussa 2010 Troll julkaisi uuden levyn Neo-Satanic Supremacy, joka oli tyyliltään sinfonista black metallia.

Nykyiset jäsenet

 Stian Arnesen (Lex Icon), kitarat/laulu (aikaisemmin kaikki soittimet ja laulu): 1992-
 Ygg, rummut/laulu: 2007-
 Tlaloc, kitarat/laulu: 2008-
 Vold, basso/laulu: 2007-
 Exilis, kosketinsoittimet: 2008-

Muut jäsenet levyillä The Last Predators ja Universal

 Amund Svensson (Blackheart/Psy Coma) - Syntikat, ohjelmointi
 Hellhammer - rummut
 Ursus Major - basso

Aikaisemmat jäsenet

 Glaurung (1992)
 Sinister Minister Twice (aikaisemmin Fafnir), laulu ja sanoitukset: 1992, 2000

Tuotanto

 Trollstorm over Nidingjuv - 1995 (Head not Found)
 Drep de kristne - 1996 (Damnation Records, myöhemmin Head not Found)
 The Last Predators - 2000 (Head not Found)
 Universal - 2001 (Head not Found)
 Neo-Satanic Supremacy - 2010 (Napalm Records)

Norjalaiset black metal -yhtyeet
Norjalaiset sinfoniset black metal -yhtyeet
Piikkiohdake

Piikkiohdake (Cirsium vulgare) kuuluu ohdakkeiden sukuun ja asterikasvien heimoon. Se on yleinen muinaistulokas koko Suomessa aina Oulun korkeuksille asti. Kasvia tavataan myös Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Pohjois-Amerikassa, missä se on tulokaslaji.

Piikkiohdake kasvaa yleensä ottaen aika kuivilla kasvupaikoilla, kuten esimerkiksi niityillä, tienvarsilla, joutomailla, laitumilla, pihoilla ja hakkuuaukeilla. Piikkiohdake kasvaa noin 30–120 senttimetriä korkeaksi ja sen kukinto on vaaleahkonpunainen tai vaaleahkonvioletti. Se kukkii heinä-syyskuussa. Sen mykeröt ovat yksittäisiä tai muutaman mykerön kokoisissa tertuissa. Mykeröt ovat noin 3–4 senttimetrin levyisiä. Piikkiohdakkeen lehdet ovat yleensä ottaen vihreitä, pariliuskaisia, päältä hienopiikkisiä ja alta harmaakarvaisia. Varren siipipalteiden, lehtilaitojen ja kehtosuomujen piikit ovat vankkoja ja keltaisia. Piikkiohdakkeen vanha tieteellinen nimi oli Cirsium lanceolatum.

Piikkiohdake on Skotlannin kansalliskukka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Piikkiohdake (Cirsium vulgare)
 Kasviatlas: Piikkiohdakkeen levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Piikkiohdake (Cirsium vulgare)
 Luontoportti: Piikkiohdake (Cirsium vulgare)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cirsium vulgare - piikkiohdake
 United States Department of Agriculture (USDA): Cirsium vulgare  
 Flora of China: Cirsium vulgare 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cirsium vulgare (spear thistle) 

Ohdakkeet
Keltaohdake

Keltaohdake (Cirsium oleraceum) on monivuotinen ohdakelaji. Se on Suomessa harvinainen ja kasvaa yleisempänä Keski- ja Itä-Euroopassa. Kasvi on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi, mutta vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa se luokiteltiin vaarantuneeksi.

Ulkonäkö 
Keltaohdake kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vihreitä, lähes kaljuja, pariliuskaisia ja laidoiltaan ohut- ja keltapiikkisiä. Ylimmät lehdet ovat sepiviä ja yleensä liuskattomia. Lisäksi sen mykeröiden alla on leveitä vaaleanvihreitä ylälehtiä. Mykeröiden kukat ovat vaaleankeltaisia. Keltaohdake kukkii heinä–syyskuussa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Keltaohdake esiintyy Länsi-Euroopasta Ranskasta läntiseen Siperiaan. Suomessa keltaohdake on melko harvinainen ja sitä esiintyy Etelä-Suomesta Etelä-Lapin korkeudelle. Satunnainen löytö tunnetaan myös Itä-Lapista. Laji on alkuperäisenä harvinainen ja esiintyy luonnontilaisella kasvupaikalla Ahvenanmaalla Jomalassa. Muuten kasvi esiintyy Suomessa yleensä uustulokkaana tai viljelykarkulaisena. Keltaohdaketta on käytetty Suomessa myös koristekasvina ja muutamilla paikkakunnilla on syntynyt pysyviä kasvustoja sen levitessä asutuksen lähiympäristöön. Leviämistä on tapahtunut myös puutavaran tuonnin tai sodanaikaisten rehukuormien mukana.

Keltaohdake kasvaa kosteilla niityillä, ojanpientareilla, puronvarsilla, soilla, lehtimetsissä ja joutomailla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cirsium oleraceum - keltaohdake
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Keltaohdake (Cirsium oleraceum)

Ohdakkeet
Nationalpolitische Erziehungsanstalten

Nationalpolitische Erziehungsanstalten, lyh. NPEA (. Yleisesti käytetty kutsumanimitys Napola, joka oli lyhenne termistä Nationalpolitische Lehranstalt ) olivat natsi-Saksassa toimineita sisäoppilaitoksia. Ne perustettiin ”yhteisöllisiksi koulutuspaikoiksi” lapsille ja nuorisolle sen jälkeen kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue otti vallan vuonna 1933.

Koulujen tarkoitus oli kasvattaa Saksalle uusi sukupolvi poliittisia, sotilaallisia ja hallinnollisia johtajia. Niihin pääsivät pelkästään rodullisesti täysin puhtaiksi luokitellut pojat ja tytöt. Päässeiden tuli olla täysin terveitä, eikä kouluihin hyväksytty lapsia, joilla oli ongelmia näön tai kuulon kanssa. Hampaiden tuli olla terveet ja hyvin hoidetut. Myös keskinkertaista korkeampaa älykkyyttä odotettiin ja hakijoiden tuli läpäistä kahdeksan päivää kestävät pääsykokeet. 

Napoloihin päässeille pojille annettiin kadettia vastaava arvo Jungmann. Jungmannit olivat iältään 11–18-vuotiaita. 

Kouluissa vallitsi sotilaallinen kuri ja järjestys. Varsinkin poikien kouluissa oppilaita kannustettiin keskinäiseen kamppailuun ja nokkimisjärjestyksen luomiseen väkivalloin. Siksi loukkaantumiset olivat yleisiä opetuksen ulkopuolella, mutta myös sen aikana. Noin viidesosa Napoloiden oppilaista karsittiin kouluista erilaisten koulussa saatujen ruumiinvammojen vuoksi.

Katso myös 
 Hitler-Jugend

Napola
UHO Production

UHO Production oli suomalainen levy-yhtiö, jonka perustajana toimi mm. Love Recordsissa ja Johanna Kustannuksessa sekä Megamaniassa vaikuttanut Atte Blom. UHO perustettiin vuonna 2005 ja sen menestynein julkaisu oli vuonna 2005 ilmestynyt Martti Vainaa & Sallitut aineet -kokoonpanon single Pelimies, joka saavutti Suomen virallisella singlelistalla 26. listaviikkoa. Yhtiö ajautui konkurssiin alkuvuodesta 2009.

Artisteja
 Amplifire
 Brüssel Kaupallinen
 Dominia
 Iiwanajulma
 Kypck
 Lambs
 Lissut
 Martti Vainaa & Sallitut aineet
 Morley
 New Dawn Foundation
 Arto Rinne
 The Skreppers
 Tuiran Miliisi

Lähteet 

Suomalaiset levy-yhtiöt
Flores (täsmennyssivu)

Flores voi tarkoittaa:

Paikkoja 
Flores Island, saari Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa
Floresin kantoni, Costa Ricassa
Flores, kunta Brasiliassa
Flores, kaupunki Guatemalassa
Flores Costa Cuca, kunta Guatemalassa
Flores, saari Indonesiassa
Flores, saari Portugalin Azoreilla
Flores, departementti Uruguayssa

Henkilöitä 

Alba Flores, oik. Alba Gonzales Villa (s. 1986), espanjalainen näyttelijä
Ántero Flores Aráoz (s. 1942), perulainen poliitikko ja ministeri
Antonio Flores (1961–1995) espanjalainen muusikko ja näyttelijä
Antonio Floro Flores (s. 1983), italialainen jalkapalloilija
Benjamin Flores (1984–2009), meksikolainen nyrkkeilijä
Benjamin Mendoza y Amor Flores (1933/1935−2014), bolivialainen taidemaalari ja murhayrittäjä
Carlos Roberto Flores (s. 1950), Hondurasin presidentti 1998–2002
Cirilo Flores (1948–2014), yhdysvaltalainen katolinen piispa
Diandra Flores (s. 1994), suomalainen laulaja
Edison Flores (s. 1994), perulainen jalkapalloilija
Florindo Flores, Artemio (s. 1961), perulainen kommunistinen sissijohtaja
Francisco Flores Pérez (1959–2016), El Salvadorin presidentti 1999–2004
Isabel Flores de Oliva, Pyhä Rosa, St. Rose of Lima (1586–1617), perulainen tertiaaridominikaani ja pyhimys
José Manuel Flores (s. 1987), espanjalainen jalkapalloilija
Juan Antonio Flores Santana (1927–2014), dominikaanilainen katolinen arkkipiispa
Juan José Flores, (1800–1864)  Ecuadorin ensimmäinen presidentti
Lola Flores (1923–1995), espanjalainen flamenco-taiteilija ja näyttelijä
Lolita Flores (s. 1958), espanjalainen laulaja, näyttelijä ja televisioesiintyjä
Lourdes Flores (s. 1959), perulainen poliitikko ja juristi
Noel Flores (1935–2012), intialais-itävaltalainen pianisti
Patrick Fernández Flores (1929–2017), yhdysvaltalainen katolinen arkkipiispa
Quique Sánchez Flores (s. 1965), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja 
Rachael Hip-Flores, yhdysvaltalainen näyttelijä
Rosario Flores (s. 1963), espanjalainen näyttelijä ja laulaja
Salvador Flores Huerta (1934–2018), meksikolainen katolinen piispa

Muuta 
Flores-luokka kahden aluksen muodostama Alankomaiden laivaston tykkiveneluokka
Hr. Ms. Flores (1925), Flores-luokan tykkivene.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Wintteri

Wintteri oli suomalainen nuorten televisio-ohjelma, jota esitettiin talvisin loppuvuodesta joulun jälkeen Yle TV2:ssa. Wintteri oli eräänlainen vastakohta kesäisin näytettävälle Summerille. Ohjelman juontajina olivat Juuso Pekkinen ja Emilia Neuvonen. Juontajista Pekkinen on tuttu myös radiokanava YleX:n viikonlopuista.

Vuoden 2008 lopussa Wintterin tilalla esitettiin talviversiota aikaisemmin TV2:n kesäaamuissa esitetystä Summeri-ohjelmasta.

Aiheesta muualla 
 Wintterin sivusto 
 Wintteri Yle Areenassa 

Suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Primäärienergia

Primäärienergia tarkoittaa energialähteiden sisältämää energiaa niiden neitseellisessä muodossa. Energiantuotanto on muunnosprosessi, jossa primäärienergiaa muunnetaan käyttökelpoiseksi sekundäärienergiaksi.

Koska energian muuntaminen muodosta toiseen aiheuttaa aina hävikkiä, on kulutetun primäärienergian määrä aina suurempi kuin saadun sekundäärienergian määrä. Esimerkiksi sähkön tuotannossa tyypillinen hyötysuhde lämpövoimalaitokselle on 35–45 prosenttia. Tällöin polttoaineen sisältämästä primäärienergiasta 55–65 prosenttia menee hukkaan ja vain mainittu 35–45 prosenttia muunnetaan sähköksi. Primäärienergian suhde sekundäärienergiaan vaihtelee energianlähteittäin, samoin kuin laskentatapa, jolla primäärienergian määrä mitataan.

Primäärienergiaa käytetään tilastointitarkoituksessa, kun erilaisia energianlähteitä halutaan saada yhteismitallisiksi. Siihen se soveltuu paremmin kuin sekundäärienergia, koska silloin pitäisi voida jotenkin johdonmukaisesti päättää, missä vaiheessa energian muunnosprosessia energiankulutus mitattaisiin. Esimerkiksi sähkö ei vielä ole energiaa siinä muodossa kuin se kulutetaan, koska se täytyy edelleen muuttaa erilaisissa sähkölaitteissa hyödylliseen muotoon. Primäärienergia on siis tilastollisessa käytössä vaihtoehtojaan ongelmattomampi, joskaan ei aina täysin selkeä sekään.

Energialähteet 
Kaikki ihmiskunnan hyödyntämä energia on alun perin lähtöisin jostain primäärienergianlähteestä. Kansainvälisen energiajärjestön vuoden 2007 tilaston mukaan noin 90 prosenttia maailman primäärienergiantuotannosta perustuu erilaisten polttoaineiden polttamiselle. Muita merkittäviä primäärienergianlähteitä ovat ydinvoima ja vesivoima. Osa tuotetaan myös suoralla aurinkoenergialla ja tuulella. Primäärienergialla ei siis yleensä tarkoiteta energian perimmäistä alkuperää vaan energiantuotantoa edeltävää muotoa.

Katso myös 
 EROEI

Lähteet 

Energiantuotanto
Itä-Frankia

Itä-Frankia oli historiallinen valtio, joka muodostui 843 Verdunin sopimuksessa, jolla Frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan Kaarle Suuren pojanpoikien kesken. Itä-Frankian sai Ludvig Saksalainen. Itä-Frankiasta kehittyi myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Ei ole täysin selvää, missä vaiheessa Itä-Frankia kehittyi keisarikunnaksi, mutta viimeistään 962, kun Otto I Suuri kruunattiin keisariksi, on keisarikunnan täytynyt olla olemassa.

Itä-Frankia jakautui neljään herttuakuntaan: Svaabiaan, Frankeniin, Saksiin ja Baijeriin, jotka liitettiin Lothar II:n vuonna 869 tapahtuneen kuoleman jälkeen Lotharingiaan.

900-luvulla Itä-Frankian aluetta alettiin kutsua nimillä regnum Teutonicum (Teutonien kuningaskunta ja Saksan kuningaskunta).

Lähteet 

Saksan historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Frankkien valtakunta
Highlord

Highlord on vuonna 1996 perustettu italialainen power metal -yhtye.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet
 Andrea Marchisio – laulu
 Stefano Droetto – kitara
 Diego De Vita – basso
 Alessandro Muscio – kosketinsoitin, piano & cembalo
 Luca Pellegrino – rummut

Entiset jäsenet
 Vascè – laulu, kitara

Diskografia

Albumit
Heir Of Power (1999)
When The Aurora Falls... (2000)
Breath Of Eternity (2002)
Medusa's Coil (2004)
Instant Madness (2006)
The Death Of The Artists (2009)

Demo
Avatar (1997)

Aiheesta muualla
Yhtyeen kotisivu

Italialaiset power metal -yhtyeet
Elokuvavuosi 1923

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1923 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.

Uudet elokuvat 
 Dnevnik Glumova (ohj. Sergei Eisenstein)
 3 vuosisataa (ohj. Buster Keaton)
 Nainen Pariisissa (ohj. Charles Chaplin)
 Ruutia, räminää ja rakkautta (ohj. Buster Keaton ja John G. Blystone}
 Salamaa ja jyrinää (ohj. Fred Newmewer ja Sam Taylor)
 Tuhannen dollarin nousukas (ohj. Fred C. Newmeyer ja Sam Taylor)

Aiheesta muualla 
 

1923