joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Intiaani (kirja)

Intiaani on Reijo Mäen vuonna 2013 ilmestynyt kahdeskymmenesneljäs Vares-dekkari. Tapahtumat sijoittuvat Turun seudun lisäksi Montanaan. Kirjan nimihahmo on harmaasilmäinen crow-intiaani. Mäki on kertonut kirjoittaneensa intiaanitarinoita jo lapsena. Yhdysvalloissa hän ei ole käynyt. Useita kirjan henkilöitä motivoi kosto.

Vastaanotto 
Turun Sanomien Mari Viertolan mukaan Mäki kuvaa naisia ja saaristoluontoa romanttisesti mutta Vareksen tuuri on akuankkamaisen huonoa ja idylli ei voi jatkua. Kirjan sankarit toimivat laista välittämättä sen mukaan, mikä heistä on moraalisesti oikein. 

Helsingin Sanomien Ari Pusa on kiinnittänyt huomiota siihen, että hyvät tyypit ovat kaikin puolin sankarillisia ja huonot reppanoita, joilla on epäuskottavia tai hassuja nimiä. Pusa kuvaa kirjaa sekä lönkötteleväksi että vauhdikkaaksi.

Intiaani oli ilmestymisvuonnaan viidenneksi myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä myytiin 38 900 kappaletta.

Lähteet 

Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 2013 kirjat
Black Jack (kirja)

Black Jack on Reijo Mäen vuonna 2003 ilmestynyt neljästoista Vares-dekkari. Se on ensimmäinen Vares-kirja, jossa  tapahtumat kerrotaan Vareksen näkökulmasta minä-muodossa. Samaa kerrontaa käytetään myös tätä uudemmissa Vares-kirjoissa.

Turussa suunnitellaan merkittävää terroritekoa. Toisena teemana on kerskakulutus ja sen kritiikin epäaitous. Yksityisetsivä Vares etsii kadonnutta kettutyttöä, jonka miljoonaperijäaktivistipoikaystävä aikoo järkyttää riistokapitalismin mädättämää länsimaailmaa. Jack- Abu-Omar on nukkuvaksi terroristiksi Suomeen lähetetty muslimi, joka on kotoutunut Turkuun rahaa peseväksi pitserian omistajaksi ja jolle Koraani on käymässä tarpeettomaksi. Traaginen sivujuonne on loputonta vappua viettävä lottovoittajakaksikko, jonka tavoite on juoda itsensä hengiltä.

Vastaanotto 
Helsingin Sanomien Tommi Aitiosta kirjan terroriuhka koettelee uskottavuuden rajoja. Varesta Aitio pitää suomalaismiehen idealisointina. Turun Sanomien Kimmo Rantanen arvioi Mäen vahvistavan stereotypioita ja asettavan kasvissyöjät ja eläinaktivistit pellen rooliin sekä ulkomaalaiset lähtökohtaisesti roistoiksi. Rantanen epäilee Mäen olevan vitsin varjolla tosissaan mutta on toisaalta ilahtunut siitä, että Jack Abu-Omar esitetään hahmona, jonka kautta nousee esiin oman elämän ja vakaumuksen ristiriita. Rantasen mukaan halu naurattaa on kirjailijan voimanlähde eikä tämä malta jättää vitsejä tai sanaleikkejä käyttämättä.

Black Jack oli ilmestymisvuonnaan viidenneksitoista myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä myytiin 20 600 kappaletta.

Lähteet 

Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Suomalaiset rikosromaanit
Vuoden 2003 kirjat
Alli Paasikiven Säätiö

Alli Paasikiven Säätiö työskentelee perheen sosiaalisen turvallisuuden lisäämiseksi yhteiskunnassa. Säätiö hankkii varoja ja käyttää niitä apurahoja myöntämällä mm lasten ja nuorison huollon ja ammattikasvatuksen edistämiseksi sekä kotien taloudellisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin liittyvän tutkimus- ja valistustyön tukemiseksi.

Tasavallan Presidentin puoliso rouva Alli Paasikivi (1879–1960) toimi Säätiön suojelija ja kunniapuheenjohtaja 1952–1960. Säätiö perustettiin 20.9.1952. Perustajajäseniä olivat professori V. J. Sukselainen, teollisuusneuvos Yrjö Laine ja lääketieteen lisensiaatti Leo Kaprio.

Alli Paasikiven Säätiö jakaa kaksi kertaa vuodessa kulttuuri- ja kehittämisapurahoja. Rahaa jaettiin yhteensä syksyllä 2081 yhteensä 63500 euroa. Hakemuksia tuli kaikkiaan 68 kpl.

Lähteet 

Suomalaiset säätiöt
Apurahat
Maanpuolustuskurssiyhdistys

Maanpuolustuskurssiyhdistys (MPKY) on yhdistys, johon voivat kuulua kaikki valtakunnallisen maanpuolustuskurssin käyneet henkilöt. Yhdistyksen tavoitteena on tukea kurssin käyneiden mahdollisuuksia osallistua turvallisuuspoliittiseen keskusteluun ja ylläpitää heidän tietoisuuttaan ajankohtaisimmista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa sekä kokonaisturvallisuutta koskevissa kysymyksissä. Tavoitteena on myös yhteistoiminnan edistäminen jäsenistön ja kokonaisturvallisuuteen osallistuvien tahojen välillä.

Yhdistys on perustettu 19. toukokuuta 1961. Jäseninä on 14 alueellista maanpuolustuskurssiyhdistystä sekä runsaat 5000 henkilöjäsentä (2018). Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki.

Yhdistyksen lehti on nimeltään Maanpuolustus. Sitä julkaistaan neljästi vuodessa.

Yhdistyksen puheenjohtaja on korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Kari Kuusiniemi.

Historia 
Vuonna 1961 ensimmäisen kurssinsa käyneet perustivat yhdistyksen. Aluksi se toimi nimellä Maanpuolustuskorkeakouluyhdistys. Myöhemmin 90-luvulla nimi muutettiin Maanpuolustuskurssiyhdistykseksi.

Aiempina puheenjohtajina ovat olleet:

 Vuorineuvos Kari Jordan (2011–2019)
 KHO:n presidentti Pekka Hallberg (2007–2011)
 Kansleri Risto Ihamuotila (1992–2007)
 Toimitusjohtaja Carl-Olof Homén (1986–1992)
 Pääjohtaja Mika Tiivola (1968–1986)
 Varatuomari Nils Svarstström (1961–1968)

Alueelliset yhdistykset 
Alueelliset maanpuolustusyhdistykset ovat Maanpuolustuskurssiyhdistyksen yhteisöjäseninä. Nykyiset alueelliset yhdistykset:            

 Etelä-Savon Maanpuolustusyhdistys ry
 Kanta-Hämeen Maanpuolustusyhdistys ry
 Etelä-Savon Maanpuolustusyhdistys ry
 Kanta-Hämeen Maanpuolustusyhdistys ry
 Keski-Suomen Henkisen Maanpuolustuksen Liitto ry
 Kymen läänin Maanpuolustusyhdistys ry
 Lapin Maanpuolustusyhdistys ry
 Pirkanmaan Maanpuolustusyhdistys ry
 Pohjois-Karjalan Maanpuolustusyhdistys ry
 Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun Maanpuolustusyhdistys ry
 Pohjois-Savon Maanpuolustusyhdistys ry
 Päijät-Hämeen alueen Maanpuolustusyhdistys ry
 Satakunnan Maanpuolustusyhdistys ry
 Uudenmaan Maanpuolustusyhdistys ry
 Vaasan läänin Maanpuolustusyhdistys ry – Vasa läns Försvarsförening rf
 Varsinais-Suomen Maanpuolustusyhdistys ry

Lähteet 

Suomalaiset maanpuolustusjärjestöt
Wat Sieng Thong

Wat Sieng Thong tai Wat Xieng Thong on 1500-luvulta peräisin oleva buddhalainen temppeli Laosin Luang Prabangin kaupungissa. Temppeli rakennettiin Lan Xangin kuningaskunnan kaudelta vuoden 1560 paikkeilla ja sittemmin se toimi vuoteen 1975 saakka Laosin kuninkaiden temppelinä, jossa toimitettiin esimerkiksi kruunajaiset.

Historia

Wat Sieng Thong rakennettiin paikalle, jolla pienempi Nam Khan -joki laskee suurempaan Mekong -jokeen. Samaa paikkaa on joskus pidetty Luang Prabangin kaupungin perustamispaikkana. Paikalla uskottiin olevan myös kaksi nagaa, eli vedenhenkeä. Nagoilla oli aikanaan paikalla oma pyhättönsä. Itse temppelin rakennuttamisen aloitti Lan Xangin kuningas Setthathirat (1548–1571) vuoden 1560 paikkeilla. Kuningas tunnettiin buddhalaisuuden tukijana. Suuri osa Luang Prabangia tuhoutui hyökkäyksessä vuonna 1887, mutta itse temppeli säilyi ehjänä. Temppeli toimi Laosin kuninkaiden temppelinä aina kommunistihallinnon alkamiseen saakka vuonna 1975. Alkuperäisen temppelin ulkonäöstä ei tiedetä paljoa. Alkuperäisistä rakennuksista on säilynyt vain yksi valokuva kappelista. Temppeli rakennettiin ja koristeltiin lähes kokonaan uudestaan 1960-luvulla. Kuningas Savang Vatthana rakennutti myös hautakappelin edelliselle kuningas Sisavang Vongille.

Rakennukset

Wat Sieng Thongin temppeliä on pidetty yhtenä parhaista esimerkeistä Pohjois-Laosin 1500-luvun arkkitehtuurista. Temppelialueeseen kuuluu kokoontumissali kolmikerroksisine kattorakenteineen. Kattorakenne on rakennettu Lannan perinteen mukaisesti. Perinteestä poiketen sen sivuseinät on mustattu ja koristeltu kultamaalauksin. Maalausten aiheet esittävät jumaluuksia ja muita taivaallisia olentoja. Katon keskellä on huipukkeiden sarja eli dok so fa. Huipukkeet symboloivat maailman alkuvuorta eli Merua. Kokoontumishallin lisäksi temppelialueella on useita that-kumpuja ja pienempiä kappeleita. Pienemmät rakennukset on tehty vaihtelevasti joko Lanna- tai khmer-tyyliin. Osa niiden seinistä on koristeltu kullatuin reliefein ja osa on päällystetty Kiinan kommunistisen talonpoikaismaalausten mukaisilla peilimosaiikeilla. Alueella on myös useita pieniä stupia ja vuonna 1828 rakennettu buddhalainen kirjasto. Savang Vatthanan rakennuttaman hautakappelin sisätilojen koristeluja ei saatu täysin valmiiksi ennen vuotta 1975. Sen ulkoseinien puukaiverrokset esittävät kohtauksia Ramayanasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laosin rakennukset ja rakennelmat
Buddhalaiset temppelit
Ant-Wuorinen

Ant-Wuorinen on suomalainen sukunimi, joka oli 2. heinäkuuta 1930 asti Wuorinen. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anna-Kaisa Ant-Wuorinen (s. 1957), suomalainen kuvanveistäjä ja diplomi-insinööri
 Jalo Ant-Wuorinen (1888–1939), suomalainen diplomi-insinööri, analyyttisen kemian lehtori ja patenttiasiamies
 Olli Ant-Wuorinen (1904–1993), suomalainen kemisti ja professori
 Paavo Ant-Wuorinen (1897–1962), suomalainen virkamies, Patentti- ja rekisterihallituksen ylijohtaja 1942–1962
 Wellamo Paasikivi-Ant-Wuorinen (1900–1966), suomalainen hammaslääkäri

Lähteet
Nordic Futsal Cup 2017

Vuoden 2017 Nordic Futsal Cup järjestettiin Stjørdalissa, Norjassa 28.11.-3.12. 2017. Turnauksen voitti Suomi varmistaen samalla kolmannen perättäisen Pohjoismaiden Mestaruutensa.

Maalintekijät top-10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kooste Suomen ottelusta Tanskaa vastaa ja mestaruusjuhlintaa Huuhkaja-TV:stä

Jalkapalloon liittyvät artikkelit
2017
Vuoden 2017 urheilu
Norjan urheilutapahtumat
Norjan futsal
Stjørdal
Mongolian kansalliskirjasto

Mongolian kansalliskirjasto  () on Mongolian pääkaupungissa Ulan Batorissa toimiva kansalliskirjasto. Se on Mongolian opetus-, kulttuuri-, tiede- ja urheiluministeriön alaisuudessa toimiva valtiollinen laitos.
Alkuvuonna 2018 kansalliskirjaston johtajana toimi B. Ichinkhorloo.

Historia
Kansalliskirjaston perustamisajankohtana pidetään 9. (kirjaston Facebook-sivun mukaan 19.) marraskuuta 1921, jolloin - neljä kuukautta Mongolian 1921 vallankumouksen ja maan itsenäistymisen jälkeen - annettiin asetus, jolla perustettiin kansallista kulttuuria vaaliva Sutrien ja käsikirjoitusten instituutti ja luotiin ensimmäinen kirjastonhoitajan tehtävä tähän laitokseen. Nykyisen Mongolian tiedeakatemian edeltäjän avustamana perustettiin ensimmäinen kirjasto, jonka kokoelmiin kuului 2 000 kirjaa. Kirjaston tehtävänä oli muun muassa kerätä ja kääntää maan historiaan ja kulttuuriin liittyvää aineistoa. Vuonna 1940 kirjasto määriteltiin valtionkirjastoksi ja säädettiin tätä koskeva laki. Samalla kirjaston budjettia ja henkilökuntaa lisättiin. Valtionkirjastolle valmistui rakennus vuonna 1951 ja kirjasto muutti siihen. Kommunismin ja Neuvostoliiton suurta vaikutusta edusti esimerkiksi rakennuksen edessä seisonut Stalinin patsas, joka poistettiin vuonna 1990. Vuonna 1991 kirjasto liittyi kansainväliseen kirjastojärjestöön (IFLA). 

Kansallisen keskuskirjaston aseman laitos sai vuonna 1994 Mongolian hallituksen säädöksellä numero 23. Asema Mongolian kansalliskirjastona perustuu Mongolian hallituksen säädökseen numero 196 (2004). Kirjaston vastuulle tuli varastoida ja säilyttää kirjallista kansallisperintöä, antaa yleisille kirjastoille ammatillista metodologista tukea sekä luoda kirjastojen yhteisesti käytettävissä oleva Mongolissa julkaistujen ja merkittävine ulkomaisten kirjojen ja aikakausjulkaisujen kokoelma.

Mongolialaisten lukutaito
Mongolian vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan lukutaitoisia 98,3 prosenttia vuonna 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla

Монгол Улсын Үндэсний номын сан / National Library of Mongolia  (facebook.com)

Mongolian kulttuuri
Mongolian rakennukset ja rakennelmat
Ulan Bator
Kansalliskirjastot
Aasian kirjastot
Amerikansilli

Amerikansilli (Alosa sapidissima) on kantasillien alaheimoon, sillien heimoon kuuluva kala, joka elää Pohjois-Amerikassa Atlantin valtameren rannikolla. Laji elää tavallisesti noin 13 vuoden ikäiseksi, on noin 50 senttimetrin pituinen ja painaa tavallisesti viitisen kiloa. Amerikansilli viettää suurimman osan elämästään merivedessä, mutta lajia tavataan usein myös makeanveden ja murtoveden alueilla. Amerikansillille ominainen veden lämpötila on 12–21 °C. Alexander Wilson kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1811.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Alosa sapidissima 

Sillit
OG Ulla-Maija

OG Ulla-Maija (OGUM, oikealta nimeltään Tatu Varvikko, s. 1991) on forssalainen rap-artisti, joka aloitti uransa vuonna 2010 julkaisemalla parodioita suomiräp-kappaleista. Ennen rap-uraansa Varvikko soitti kitaraa ja lauloi metalliyhtyeessä.

OGUMin ”Makia”-kappaletta on kutsuttu sovinistikseksi ja naisiin kohdistuvaksi väkivalta-fantasiaksi. Varvikko itse kommentoi, että kappaleen lyriikka on mielipide yhdestä naisesta, ei yleistys kaikista naisista. Varvikon mielestä taiteen nimissä saa sanoa mitä vain.

Varvikko on syntynyt Forssassa, ja asunut sittemmin tiettävästi ainakin Kuopiossa.

Diskografia

Singlet:

Yksityiselämä 
OG Ulla-Maija on kaksosten isä.

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiibetin valtakunta

Tiibetin valtakunta (tiibetiksi བོད་ཆེན་པོ) hallitsi 600- ja 800-luvuilla Keski- Itä- ja Etelä-Aasiassa. Valtakunnan imperiumin perusti Songtsän Gampo vuonna 618. Gampo oli valtakunnan ensimmäinen hallitsija. Valtakunta romahti 840-luvun sisällissodan tapahtumien myötä vuonna 842. Valtakunnan viimeinen hallitsija oli Langdarma vuosina 838-842.

Hallitsijat 

 618-650 Songtsän Gampo
 756-797 Trisong Detsen
 815-838 Ralpacan
 838-842 Langdarma

Katso myös 
 Kašgar

Lähteet 

Imperiumit
Tiibetin historia
Team Tour 2011

Mäkihypyn Team Tour vuonna 2011 käytiin 29. tammikuuta – 6. helmikuuta 2011 Saksassa. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä. Kilpailut käytiin Willingenissä 29.–30.1., Klingenthalissa 2.2. ja lopuksi Oberstdorfin lentomäessä 5.–6.2.2011. Kaikissa käytiin henkilökohtainen kilpailu ja lisäksi Willingissä ensimmäisenä kilpailuna ja Oberstdorfissa viimeisenä kilpailuna joukkuekilpailu. Vuoden 2011 Team tourin voittaja oli Itävalta. Suomen sijoitus kokonaistuloksissa oli viides.

Lähteet

Mäkihyppykilpailut
Team Tour 2013

Mäkihypyn Team Tour 2013 käytiin 9. helmikuuta 2013 – 17. helmikuuta 2013 Saksassa. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa.

Kilpailun kokonaistulokset 

Mäkihyppykilpailut
Team Tour 2012

Mäkihypyn Team Tour 2012 oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä järjestyksessään neljäs Team Tour, joka pidettiin Saksassa. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfin lentomäessä. Suomen joukkue (Janne Happonen, Olli Muotka, Matti Hautamäki, Anssi Koivuranta) sijoittui kahdeksanneksi.

Kilpailun kokonaistulokset 

Mäkihyppykilpailut
Team Tour 2009

Mäkihypyn Team Tour 2009 oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä ensimmäinen Team Tour -kilpailu. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa. Suomen joukkue (Ville Larinto, Kalle Keituri, Matti Hautamäki, Harri Olli) sijoittui kolmanneksi saaden näin pronssia.

Mäkihyppykilpailut
Team Tour 2010

Mäkihypyn Team Tour 2010 oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä järjestyksessään toinen Team Tour -kilpailu, joka pidettiin Saksassa. Kilpailu käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa.

Kilpailun kokonaistulokset 

Mäkihyppykilpailut
Aleksandr Baranov

Aleksandr Andrejevitš Baranov (; 1747 Kargopol – 16. huhtikuuta 1819 Sundasalmi) oli venäläinen kauppias, virkamies ja Venäjän Amerikan ensimmäinen kuvernööri. Hän johti Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian operaatiota Alaskassa vuosina 1799–1818.

Ura 
Baranov syntyi Kargopolissa kauppiasperheeseen. Hän muutti 1780-luvulla Irkutskiin, missä hän otti vastaan Šelihovin kauppakomppanian pääjohtajan viran vuonna 1790. Baranov saapui vuonna 1791 Alaskaan, missä hän pysyi vuoteen 1818 asti. Hänen alaisuudessaan Alaskan alueella turkiskauppaan keskittyneestä Šelihovin yrityksestä tuli Venäjän Amerikan siirtokunta. Baranovin alaisuudessa siirtokunnan talous kasvoi ja sen hallitsema alue laajeni huolimatta työvoiman ja materiaalin puutteesta, mikä teki hänestä suositun johtajan niin Pietarin hovissa, kuin Šelihovin yrityksen päämajassa. Vuodesta 1799 lähtien Baranov oli siirtokunnan absoluuttinen hallitsija poistumiseensa asti.

Baranov keskittyi kuvernöörinä toimiessaan kolonialistiseen ekspansioon, kauppakomppanian taloudelliseen kasvuun ja Venäjän Pohjois-Amerikan turvallisuuden takaamiseen. Siirtokunnassa työskennelleet lähetyssaarnaajat kritisoivat Baranovia alkuperäisväestön käännytystyön ja opetuksen väheksymisestä. Uskonnolliset menot ja käännytystyön Baranov näki rasitteena taloudellisille tavoitteille. Lisäksi lähetyssaarnaajat eivät hyväksyneet Baranovin alaisuudessa tapahtunutta alkuperäisväestön julmaa kohtelua.

Baranov jäi eläkkeelle kuvernöörin virastaan vuonna 1818 omasta pyynnöstään. Matkallaan takaisin Venäjälle hän kuoli merellä keltakuumeeseen.

Yksityiselämä 
Baranov avioitui 1770-luvulla Matrjona Markovan kanssa. Matrjona ei kuitenkaan seurannut puolisoaan Alaskaan, missä Baranov otti rakastajattarekseen alkuperäisväestöön kuuluvan naisen, joka otti kasteessa nimekseen Anna Grigorjevna. Puolisonsa kuoltua Baranov otti Anna Grigorjevnan viralliseksi vaimokseen ja heille syntyi kolme lasta: poika Antipatr (1795) sekä tyttäret Irina (1804) ja Jekaterina (1808).

Lähteet 
 Miller, Gwenn A. (2015): Kodiak Kreol – Communities of Empire in Early Russian America
 Kenneth, Owens N. & Alexander, Petrov Yu.(2015): Empire Maker : Aleksandr Baranov and Russian Colonial Expansion into Alaska and Northern California

Venäjän Amerikan kuvernöörit
Vuonna 1747 syntyneet
Vuonna 1819 kuolleet
24 Pesula (yritys)

24 Pesula Oy on suomalainen itsepalvelupesula-ketju ja pesulalaitteiden valmistaja. Yritys toimii kaupallisten keskusten yhteydessä yhteensä 45 pesulapisteellä Suomessa ja on keskittynyt tarjoamaan itsepalvelulaitteita suurten kodintekstiilien ja mattojen pesuun. Pesulalaitteiden valmistus tapahtuu Tampereella, jossa valmistetaan mm. patentoitua itsepalvelukäyttöön suunniteltua tasopesukonetta kovapohjaisten mattojen pesuun. Yrityksen tytäryhtiö 24 Laundromat toimii Isossa-Britanniassa.

24 Pesulan toimitusjohtajana toimii Isto Kiviniemi ja hallituksen puheenjohtajana Asko Nevala. Yrityksen liikevaihto oli 4 milj. € vuonna 2020, kasvua edelliseen vuoteen oli + 21 %.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Kokkola
Gekko (kirja)

Gekko on Reijo Mäen vuonna 2018 ilmestynyt 29. Vares-dekkari. 

Gekkossa Vares saa romanisuvun päämieheltä tehtäväksi etsiä tämän kadoksissa oleva kummitytär Elssa. Vares selvittää tapausta haahuilun ohessa haastattelemalla Elssan kanssa samassa kollektiivissa asuneita naisia, mikä tarjoaa kirjoittajalle mahdollisuuden kommentoida kuvataiteen lisäksi myös feminismin suuntauksia.

Kirjassa on useita viittauksia Morgan Kaneen, johon Mäki on Vareksen hahmoa rinnastanut ennenkin. Vares saa samanmuotoisen arven kuin Morgan Kanellakin on. Kirjan nimi viittaa liskoon mutta myös Gordon Gekkoon.

Vastaanotto 

Helsingin Sanomien Pertti Avolan mielestä hyvää on, että kun juoni kulkee, se kulkee hyvin. Toisaalta huonoa on liiallinen notkuminen, turha jorina ja karikatyyrimäiset sivuhenkilöt. Hänestä Vares-kirjat ovat tietyn ikäpolven ja asennemaailman miespolvelle täsmäsuunnattuja ja niistä tulee eltaantuneisuuden ja pysähtyneisyyden tuntu.

Myös Turun Sanomien Matti Komulainen toteaa, että lääräämistä ja sanailua riittää viidennes teoksesta ennenkuin mitään merkittävää tapahtuu. Mäki kuitenkin virittää taustalla juonirihmoja, jotka hän naamioi henkilögallerian ja kaupunkikuvan esittelyksi ja punoo lopussa yllättävästi yhteen. Muoti-ilmiöistä veistelyn sijaan Mäki keskittyy varsinaissuomalaisen kaamoksen synkkyyteen. Uusia aiheita ovat lemmikkiliskojen ruokavalio, taidehistorian suuntaukset, romanien perinnäistavat ja antiikkikalusteiden erikoisuudet. 

Gekko oli ilmestymisvuonnaan Suomen seitsemänneksi myydyin kaunokirja. Sitä myytiin 26 400 kappaletta ja lisäksi sähkökirjana 7700 ja äänikirjana 12 500.

Lähteet 

Vuoden 2018 kirjat
Suomalaiset rikosromaanit
Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Helios (yritys)

Helios on suomalainen valokuvausalan kauppaketju, joka oli 1900-luvun loppuvuosikymmeninä yksi Suomen suurimmista alallaan. Esimerkiksi vuonna 1976 Helios Oy:llä oli 25 myymälää 14 paikkakunnalla sekä kuvatilausten postimyyntipalvelu. Syksyllä 2018 ketjuun kuului puolen tusinaa itsenäistä yrittäjää eri puolilla Suomea, jotka eivät enää välttämättä käytä Helios-ketjutunnuksia.

Historia 

Helioksen historia juontaa Hankoon, jossa vuosina 1926–1931 toimi valokuvaaja Eino Partasen ensimmäinen Helios-niminen liike. Vuosina 1931–1939 Partanen piti Heliostaan Viipurissa. Sivuliike Helsingissä hänellä oli vuodesta 1937 ja Tampereella vuodesta 1938. Sotavuosina toiminta siirtyi Viipurista Helsinkiin. Vuonna 1955 perustettiin Helioksen sisaryritys, kuvavalmistamo Kuva-Sampo Oy, ja vuonna 1959 valokuvausalan tukkuliike Mitras Oy, joka toi maahan muun muassa View-Master-katselulaitteita. Sotien jälkeen Helios toimi Helsingissä Mannerheimintie 10:ssä, johtajana Reino Partanen. Vuonna 1961 Helioksella oli myymälä myös Riihimäellä, Hämeenlinnassa, Tampereella, Turussa, Lappeenrannassa, Imatralla, Kuopiossa ja Oulussa.

1970-luvulla alkupuolella Helios, Kuva-Sampo ja Mitras muodostivat Suomen suurimman valokuvausalan yritysryhmän. Tuolloin Helios Oy:n pääkonttori oli Malminkatu 20:ssä, jossa toimi pitkään myös Helioksen suuri myymälä. Vuoden 1977 paikkeilla Helios, Kuva-Sampo ja Mitras purkivat yhtymärakenteen ja alkoivat kukin toimia itsenäisesti. Tällöin Helios siirsi kuvavalmistuksensa Kuva-Sammosta ensin Tuhatkuvalle ja sitten Eirille ja Kodakille. Muun muassa Konica-kameroita maahantuonut Mitras kuului 1980-luvun keskivaiheilla Kaukomarkkinoihin ja myöhemmin Eiriin ja teki konkurssin 2000-luvulla.

Vuonna 1976 Helios perusti neljän keskieurooppalaisen valokuvausalan yrityksen kanssa yhteisen Europa-Foto GmbH -yrityksen, josta tuli Euroopan suurin valokuvausalan vähittäiskauppayritys. Sillä oli perustamisvaiheessa yli 700 liikettä noin 500 kaupungissa. 

1980- ja 1990-luvuilta Helios muistetaan televisiomainoksistaan, joiden lopussa mustavalkoinen animoitu lintu raakkui ketjun nimeä.

Lähteet

Suomalaiset kauppaketjut
Valokuvausalan tuotemerkit
Suomalaiset yritykset
Denis Fonvizin

Denis Ivanovitš Fonvizin (ven. Дени́с Ива́нович Фонви́зин) (3. huhtikuuta 1745 – 1. joulukuuta 1792) oli arvostettu venäläinen satiirikko ja näytelmäkirjailija. Hän loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä.

Elämä 
Fonvizin syntyi Moskovassa ja vietti siellä lapsuutensa. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi opiskelemaan Pietarin yliopistoon. Hän oli otettu koulutuksen tasosta ja opiskeli ahkerasti seuraavat kaksi vuotta. Nuori Fonvizin oli erityisen hyvä venäjän ja saksan kielissä. Pietarin yliopistossa hän näki ensimmäisen teatteriesityksensä, ja sillä oli suuri vaikutus häneen. Fonvizin palasi Moskovaan jatkaen siellä opintojaan. Hän opiskeli intensiivisesti ranskaa tietäessään, että se oli kaikkien suurien dramaturgien, filosofien sekä kirjailijoiden kieli Euroopassa. Opinnoissa menestymisen johdosta hän sai yliopistosta paikan kääntäjänä, ja pian julkaistiin hänen ensimmäinen näytelmänsä.

Fonvizin sai 1764 valmiiksi psykologisen komedian Korionin, joka on venäläinen muunnelma Jean-Baptiste-Louis Gressetin Sidneystä (1745). Suoraan kääntämisen sijaan Fonvizinin metodi oli sijoittaa näytelmät venäläiseen yhteiskuntaan, johon yleisö saattoi samaistua. Vaikka Korion ei ollut Fonvizin alkuperäisteos vaan vapaa muunnelma Sidneystä, se oli hyvää harjoitusta imitoida ulkomaisia klassikoita ja samalla yhdistää venäläistä yhteiskuntaa osaksi kirjallisuuden traditiota. Muita Fonvizin aikaisempia tuotoksia ovat muun muassa 'Kirje palvelijoilleni, 'Kirje Yamshchikoville' ja 'Mielelleni'. Suosituin hänen varhaisimmista alkuperäisteoksistaan oli 'Kettusaarnaaja'. 

Fonvizin ensimmäinen mestariteos Brigadir valmistui vuonna 1769, ja myöhemmin valmistui komedia Nedorosl. Näistä varsinkin jälkimmäistä pidetään hänen merkittävimpänä teoksenaan.

Fonvizin sairasti elämänsä viimeiset viisi vuotta. Terveydellisistä syistä Fonvizin ja hänen rikas vaimonsa tekivät runsaasti matkoja Ranskaan Fonvizinin viimeisinä elinvuosina. Hän kuoli Pietarissa 1. joulukuuta 1792.

 Saavutukset 
Denis Fonvizin loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä. Aiemmin Venäjällä toteutetut näytelmät olivat suurimmaksi osaksi kopioita ranskalaisten ja muiden maiden suurten näytelmäkirjailijoiden teoksista. Dialogit, ympäristö ja tyyli eivät vastanneet venäläistä yhteiskuntaa, ja siksi näytelmät tuntuivat teennäisiltä. Fonvizin muokkasi näytelmänsä klassisten periaatteiden mukaisesti, mutta käytti venäläistä miljöötä, henkilöhahmoja ja dialogia. Näytelmillä oli suuri vaikutus Venäjän yhteiskuntaan.

Suomennettu tuotanto
 Rovasti Vasilin nuhdesaarna, suom. Juhani Konkka. Teoksessa Venäläinen nauru'', Tajo 1964.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1792 kuolleet
Aapo Repo

Aapo Repo (s. 15. marraskuuta 1977 Imatra) on suomalainen nukketeatteritaiteilija, joka johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria, jonka hän perusti vuonna 2007. Hänet palkittiin vuonna 2018 Lastenkulttuurin valtionpalkinnolla.

Ura 
Repo aloitti harrastajateatteritoiminnan vuonna 1994. Teatteri Imatrassa hän esiintyi vuosina 2000–2003 ja Mustan ja valkoisen teatterissa 2002–2005. Repo perusti vuonna 2007 yhden miehen nukketeatteri Reaktorin.

Revon ura kansainvälistyi vuonna 2014, kun hän liittyi tanskalais-irlantilaiseen Teater Refleksion -ryhmään, joka on kiertänyt esiintymässä ympäri maailmaa. Suomessa Repo on edistänyt nukketeatteritoimintaa alan kansainvälisen järjestön UNIMAn Suomen yhdistyksessä. Hän oli siellä ensin hallituksen jäsenä, ja vuodesta 2015 hän on toiminut yhdistyksen puheenjohtajana.

Repo on toiminut urallaan myös Etelä-Savon lastenkulttuurin läänintaiteilijana ja mikkeliläisen Satujen sateenvarjo -nukketeatterifestivaalin taiteellisena johtajana.

Tyyli ja tunnustukset 
Repo johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria. Hän ideoi, käsikirjoittaa, ohjaa, lavastaa ja näyttelee esityksissään. Hän valmistaa myös bunraku-nukkeja. Repo palkittiin vuonna 2018 lastenkulttuurin valtionpalkinnolla. Sitä perusteltiin Revon tavalla luoda paperista turvallisia leikkimaailmoja, jotka ovat turvallisia vauvoja myöten.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Nukketeatteri Reaktor

Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset nukeillanäyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Fortelius

Fortelius on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gabriel Fortelius (11. elokuuta 1700 Pori – 24. marraskuuta 1788 Porvoo) Porvoon piispa 1762–1788
Isaac Fortelius (noin 1722 Kalajoki – 15. marraskuuta 1783 Kemi) suomalainen kirkkoherra ja kansanrunouden kerääjä
Mikael Fortelius (s. 1. helmikuuta 1954 Helsinki) evoluutiopaleontologian professori Helsingin yliopistossa.
Leonid Dobytšin

Leonid Dobytšin () (17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1894 Ludza, Vitebskin kuvernementti — 28. maaliskuuta 1936) oli venäläinen kirjailija.

Varhainen elämä 
Dobytšin oli syntynyt Ludzan kaupunkiin paikallisen lääkärin perheeseen, ja hän vietti varhaisen elämänsä Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 1911 hän aloitti opintonsa Petrogradin polyteknisessä yliopistossa, ja hän valmistui sieltä vuonna 1916. Vuonna 1918 hän muutti Brjanskin kaupunkiin, jossa hän työskenteli opettajana sekä tilastotieteilijänä. Myöhemmin Dobytšin muutti Leningradiin, jossa hän aloitti kirjallisen uransa.

Teokset 
Dobytšin aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla tarinoita leningradilaiseen aikakauslehteen Sovremennikiin. Tämän jälkeen Dobytšin kirjoitti vuonna 1927 ensimmäisen tarinakokoelmansa Встречи с Лиз ja tämän jälkeen vuonna 1931 kokoelman Портрет. Dobytšinin varhaistuotanto pyrki kuvailemaan uuden vallankumouksellisen maailman ja vanhan vallan kohtaamista. Dobytšin kirjallisen uran pääteokseksi muotoutui vuonna 1935 julkaistu Город Эн. Teoksessa Dobytšin kuvaa venäläisen periferian elämää lapsen elämän kautta.

Myöhempi elämä ja kuolema 
Vuonna 1936, esitettyään teoksensa Город Эн Leningradin kirjailijoiden liitolle, Dobytšin joutui ankaran kritiikin kohteeksi teoksensa sisällöstä. Sen vuoksi Dobytšin nähtiin liiton silmissä  venäläisen formalismin pääedustajana, jota vastaan Pravda oli samana vuonna aloittanut hyökkäyksen kaikilla taiteen aloilla. Dobytšinia syytettiin liiton toimesta luokkaviholliseksi teoksensa takia. Tämän jälkeen Dobytšin katosi niin julkisesta kuten myös kirjallisesta elämästä. Tämän jälkeen on oletettu, että Dobytšin teki itsemurhan samana vuonna.

Lähteet 

Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Venäläiset kirjailijat
Rainbow Dash

Rainbow Dash on yksi My Little Pony: Ystävyyden taikaa -animaatiosarjan päähenkilöistä. Se on taivaansininen pegasos, joka edustaa uskollisuuden elementtiä.

Kuvaus 
Rainbow rakastaa lentämistä ja kilpailemista. Hän asuu pilvitalossaan Ponyvillen ja Equestrian yläpuolella. Rainbow on kuuluisa Sonic Rainboom -tempustaan, jonka hän on tehnyt ainoana Equestrian ponina. Hänellä on myös lemmikkinä maakonna nimeltä Tankki. Rainbow ihailee Sähikäiset (engl. Wonderbolts) -taitolentojoukkuetta ja haluaisi olla yksi heistä. Sarjan kuudennella kaudella Rainbow pääseekin Sähikäisiin. Hahmon söpöysmerkki on valkoinen pilvi, josta iskee salama.

Alkukielisessä versiossa Rainbow Dashia näyttelee Ashleigh Ball ja suomenkielisessä versiossa Katja Sirkiä.

Merkitys 

Rainbow Dash on Derpy Hooves-hahmon ohella Friendship is Magic-sarjan fanikunnan, bronyjen, epävirallinen maskotti ja sarjan suosituimpia hahmoja, josta on tehty useita oheistuotteita. Hahmon väritystä ja käytöstä on pidetty muun sarjan ohella sukupuolirajoja rikkovana. 

Hahmo on ääninäyttelijä Katja Sirkiän tunnetuimpia rooleja ja hän on maininnut sen yhdeksi suosikikseen.

Kritiikki 

Ms-lehden journalisti Kathleen Richter arvioi Rainbow Dashin hahmon olevan stereotyyppinen kuvaus poikatytöistä ja lesboista. Sarja luoja Lauren Faust on kiistänyt asian vastineessaan ja todennut, ettei missään vaiheessa sunnittelut hahmoa kuvastamaan mainittuja ihmisryhmiä.

Sarjassa on viitattu hahmolla olevan romanttisia tunteita Applejack-hahmoa kohtaan. Kun huhuille kysyttiin vahvistusta tv-sarjan ohjaajalta Jim Milleriltä, hän ei vahvistanut niitä, vaan on sanonut asian olevan "vapaa tulkinnoille".

Lähteet 

Animaatiohahmot
Walt Disney Animation Studios

Walt Disney Animation Studios, joskus vain Disney Animation, on yhdysvaltalainen animaatiostudio, joka valmistaa piirrosanimaatioita The Walt Disney Companylle. Studion perusti Walt Disney ja Roy Oliver Disney 16. lokakuuta 1923 ja on yksi maailman vanhimmista animaatiostudioista. Studio oli ennen Walt Disney Productions ja Walt Disney Feature Animation, ja vuonna 2007 studio nimitettiin Walt Disney Animation Studiosiksi. Se on tuottanut perustamisen jälkeen 60 elokuvaa, joista uusin on vuonna 2021 julkaistu Encanto.

Elokuvat 

Studio tuotti aluksi lyhytelokuvia, kunnes ensimmäinen täyspitkä animaatioelokuva Lumikki ja seitsemän kääpiötä julkaistiin vuonna 1937.

Lähteet 

Animaatiostudiot
Disneyn elokuvayhtiöt
The Walt Disney Companyn osastot
Malte

Malte on miehen etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä saksalaisesta nimestä Helmwald, jonka osat tarkoittavat suojelijaa ja valtiasta.

Suomessa nimi Malte on marraskuuhun 2018 mennessä annettu noin 130 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.  Vuodesta 2020 lähtien Malten nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 28. marraskuuta. Sama päivä on Ruotsissa jo ennestään ollut Malten nimipäivä.

Tunnettuja Malte-nimisiä 

 Malte Bruun, Conrad Malte-Bruun (1775–1826), tanskalais-ranskalainen toimittaja, maantieteilijä ja poliittinen kirjailija
 Malte Mohr (s. 1986), saksalainen seiväshyppääjä
 Malte Setkov (s. 1999), tanskalainen jääkiekkoilija
 Malte Strömwall (s. 1994), ruotsalainen jääkiekkoilija

Lähteet 

Etunimet
Šelonin taistelu

Šelonin taistelu käytiin 14. heinäkuuta vuonna 1471 Moskovan ruhtinaskunnan ja Novgorodin tasavallan välillä Šelonin joen varrella. Taistelu päättyi moskovalaisten voittoon, vaikka novgorodilaisilla olikin huomattava miesylivoima. Seurauksena oli käytännössä Novgorodin itsenäisyyden menetys ja sen liittäminen Moskovan ruhtinaskuntaan.

Taustaa
Moskovan ruhtinaskunnan ja Novgorodin tasavallan välillä oli ollut konflikteja jo 1300-luvulta lähtien, mistä viimeisin oli johtanut vuonna 1456 solmittuun Jaželbitsyn rauhansopimukseen, jota novgorodilaiset sitten rikkoivat pyytämällä Puola-Liettualta tukea. Moskovan ruhtinas Iivana III syyttikin Novgorodia petturuudesta, minkä lisäksi ortodoksinen metropoliitta syytti heitä jopa ortodoksisuuden hylkäämisestä liettualaisten katolilaisten hyväksi. Novgorodin ja Liettuan välille solmittiinkin puolustusliitto, mutta kun Moskova julisti sodan, liettualaiset eivät tulleet apuun. Novgorod palkkasikin Mihail Kiovalaisen johtamaan joukkojaan. Hän kuitenkin hylkäsi novgorodilaiset, kun he eivät suostuneet tukemaan hänen vaatimustaan Kiovan kaupungista. Tasavalta kohtasi Moskovan siis yksin.

Taistelu
Novgorodin ja Moskovan armeijat kohtasivat 14. heinäkuuta 1471 Šelonin joen varrella. Novgorodin armeija koostui 20 000–40 000 miehestä, joista valtaosa oli huonosti organisoituja paikallisia miliisejä. Tarkkaa määrää on hankalaa arvioida, sillä moskovalaiset ovat saattaneet liioitella lukuja jälkikäteen näyttääkseen paremmalta. Moskovan armeija sen sijaan koostui noin 5 000 miehestä. Huolimatta huomattavasta miesalivoimasta, moskovalaiset voittivat taistelun ratkaisevasti, surmaten ainakin 12 000 miestä. Taistelun tarkkoja tapahtumia on hankalaa hahmottaa lähteiden erilaisuuksien vuoksi, mutta ilmeisesti moskovalaiset onnistuivat väijyttämän novgorodilaisten armeijan, mistä seuranneessa kaaoksessa novgorodilaiset joukot perääntyivät sekasorrossa.

Seuraukset
Kymmenen päivää Šelon-joen taistelun jälkeen osapuolet kohtasivat uudelleen Štšilinka-joen varrella, mikä sekin päättyi Novgorodin tappioon, huolimatta siitä, että novgorodilaisia oli noin 12 000 miestä moskovalaisten noin 3 000 vastaan. Samana päivänä Iivana III teloitti novgorodilaisten komentajan, Dmitri Isaakovitš Boretskin. Taisteluiden jälkeen solmittiin rauha, minkä seurauksena Novgorodin kaupungilla säilyi jonkinasteinen autonomia, mutta käytännössä se menetti sodan seurauksena itsenäisyytensä. Novgorodin kaupunki ja sen vallassa olleet alueet integroitiin vähitellen Moskovan ruhtinaskuntaan vuoteen 1478 mennessä. Kyseisenä vuonna novgorodilaiset yrittivät kapinoida Moskovaa vastaan, minkä vuoksi Iivana marssi armeijansa kanssa kaupunkiin ja lakkautti sen viimeisetkin autonomian rippeet.

Lähteet

Viitteet 

1400-luvun sodat
Keskiajan taistelut
Venäjän historia
Hermanni Hiiri (vuoden 2014 sarja)

Hermanni Hiiri (engl. Tip the Mouse) on vuonna 2014 julkaistu animaatiosarja.

Rooleissa  

Suomalaiset äänet

Muissa rooleissa  

 Katja Aakkula
 Raili Raitala
 Jarmo Koski
 Alina Tomnikov

Tuottaja: Giuseppe Franchi 

Vastaavat tuottajat: Irene Mincuzzi & Silvia Flocchini 

Dialogin ohjaus: Tuija Korhonen 

Äänitys: Tuukka Koski 

Dialogin editointi: Joonas Lähteenmäki 

Foleyartisti: Marta Badin 

Foley-äänitys ja erikoistehosteet: Paolo Favarin 

Miksaus: Matti Leino

2010-luvun piirrossarjat
Suomen kaunein koti

Suomen kaunein koti on MTV:n kanavillaan 2010-luvulla esittämä kilpailuohjelma, jonka jokaisessa jaksossa asiantuntijakolmikko tutustuu neljään tiettyä teemaa edustavaan kotiin ja valitsee niistä yhden finalistin. Kunkin tuotantokauden viimeisessä jaksossa kymmenen finalistin joukosta valitaan yleisöäänestyksen perusteella voittajakoti, joka palkitaan 10 000 eurolla.

Tuomaristo
Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 2013 asti, joka syksy vuotta 2017 lukuun ottamatta. Ensimmäisellä tuotantokaudella tuomareina olivat toimittaja Hanna Sumari, sisustusarkkitehti Minna Piironen ja arkkitehti Pekka Pakkanen. Seuraavina kolmena tuotantokautena asiantuntijoina toimivat sisustustoimittaja Hanna Sumari, sisustussuunnittelija Milla Alftan ja arkkitehti Aleksi Niemeläinen. 

Viidennellä tuotantokaudella syksyllä 2018 Sumarin kanssa koteja tuomaroivat sisustusarkkitehti Tero Pennanen ja arkkitehti Sini Rainio. Kuudennella kaudella tuomareina Hanna Sumarin johdolla jatkoivat Tero Pennanen ja Sini Rainio, jolloin teemana olivat kesämökit. Seitsemännellä tuotankaudella syksyllä 2021 teemana olivat jälleen kauneimmat kodit ja tuomaristo oli edelleen kolmikko Sumari, Pennanen ja Rainio.

Voittajat
Suomen ensimmäiseksi kauneimmaksi kodiksi valittiin vuonna 2013 Risto Kemppen moderni omakotitalo Naantalin Rymättylässä. Sen on suunnitellut arkkitehti Esa Suominen. Seuraavana vuonna voittajaksi äänestettiin heinolalaisen Titta Barner-Rasmussenin 1700-luvulta periytyvä hirsitalo, joka on aiemmassa sijaintipaikassaan toiminut muun muassa meijerinä. Neljännen kauden voittajakoti oli merenrantatalo Luvialla ja viidennen kauden kaunein koti bloggaaja Tiiu Purasen yhdessä arkkitehtiveljensä kanssa suunnittelema moderni musta puutalo Muuramessa. Seitsemännen tuotantokauden voittajaksi marraskuussa 2021 ylsi remontoitu vanha Ristimäen kyläkoulu, Tom of Finlandina tunnetun Touko Laaksosen synnyinkoti, Aurajoen rannalla Turussa. Seuraavana vuonna voiton vei Kajaanin vuonna 1830 rakennettuun entiseen kirjastotaloon remontoitu ullakkoasunto.

Suomen kaunein koti: Kesämökit -ohjelma 
Vuoden 2020 kesällä alkoi uusi ohjelma Suomen kaunein koti: Kesämökit, jossa esiteltiin 30 erilaista kesäkotia ympäri Suomea. Ohjelman tuomareina toimivat toimittaja Hanna Sumari, arkkitehti Sini Rainio ja sisustusarkkitehti Tero Pennanen, jotka äänestivät ehdokkaiden joukosta kymmenen finalistia, joista katsojat sitten saivat äänestää oman suosikkinsa voittajaksi. Voittajaksi valittiin Martti Uotilan ja René Wilénin mökki Akaasta Pirkanmaalta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ohjelman verkkosivusto

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisiosarjat
Sisustus
Asuminen Suomessa
Humboldtin piirikunta (Kalifornia)

Humboldtin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.

Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83% oli valkoihoisia. 

Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kalifornian piirikunnat
Meopta

Meopta on vuonna 1933 perustettu tšekkiläinen optisen alan yritys, joka tunnettiin Suomessakin 1950-luvulta alkaen muun muassa Flexaret-kameroistaan sekä Opemus- ja Axomat-suurennuskoneistaan. Nykyisin Meopta valmistaa kuluttajille kiikareita ja aseiden tähtäimiä sekä ammattikäyttöön sotilas- ja ilmailuteknisiä ja tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja optisia laitteita sekä digitaalisia elokuvaprojektoreita. Meoptan tehtaat sijaitsevat Tšekin tasavallassa ja Yhdysvalloissa.

Historiaa
Meopta sai alkunsa vuonna 1933 Tšekkoslovakian Přeroviin perustetusta Optikotechna-yhtiöstä. Se valmisti aluksi kondensori- ja muita linssejä mutta laajensi pian suurennuskoneiden, kiikarien, tähtäimien, diaprojektorien ja kameroiden valmistukseen. Natsimiehityksen aikana tehdas palveli miehitysjoukkoja ja valmisti sotilasoptiikkaa.

Toisen maailmansodan jälkeen Optikotechna kansallistettiin ja sai uudeksi nimekseen Meopta. Sen tuotteista tuli myös länsimaissa poikkeuksellisen suosittuja ollakseen peräisin ”rautaesiripun takaa”. Meoptasta tuli oman kertomansa mukaan itäblokin ainoa elokuvaprojektorien valmistaja ja maailman suurin suurennuskoneiden valmistaja. Tosin myös italialainen Durst ilmoittautui aikoinaan suurennuskoneiden suurimmaksi. Meoptan monet valokuva- ja kaitafilmikameramallit olivat myös suosittuja länsimaissa. Samalla Meopta oli myös Varsovan liiton maiden puolustusvoimien merkittävä laitetoimittaja erityisesti 1970-luvulla, jolloin sotilastekniikasta tuli kolme neljännestä sen liikevaihdosta.

Itäblokin vapauduttua 1990 sotilastekniikan tuotanto loppui kokonaan, ja yrityksen liikevaihto pieneni murto-osaan. Meopta saneerattiin muun muassa vähentämällä työvoiman määrä 2 500:sta 500:aan ja yksityistettiin uuden Tšekin tasavallan ainoaksi optisen alan valmistajaksi.

Nykyisin Meoptalla on valmistusta myös Yhdysvalloissa, aiemmin New Yorkin osavaltion Suffolkin piirikunnan Hauppaugessa ja vuodesta 2017 Floridassa, Pascon piirikunnan Trinityssä.

Entisiä tuotteita

Suurennuskoneet
Meoptan suurennuskonemalleja olivat kinofilmille tarkoitetut Axomat ja Proximus sekä erikokoisille rullafilminegatiiveille tarkoitetut Opemus ja Magnifax.

Valokuvakamerat
Suomeen tuotiin 1950-luvulla paljon Meoptan kaksisilmäisiä Flexaret-kameroita, joita sai helpommin ja halvemmalla kuin Rolleiflexejä ja muita länsimaiden rullafilmikameroita. Flexaret perustui Meoptan aiempaan Autoflex-malliin. Varhaisissa Flexareteissa kuvausobjektiivina on 3-linssinen Mirar 4,5/80 ja sulkimena Prontor, myöhemmissä Belar 3,5/80 ja sulkimena Metax, Prontor tai Prestor. Joissakin Flexaret-malleissa voi käyttää myös kinofilmiä tai ottaa rullafilmille 4,5×6 cm kokoisia kuvia. Viimeiset Flexaret-kamerat tehtiin 1970-luvulla.

Meopta valmisti 1950-luvulla kinofilmietsinkameroita nimeltä Opema I ja II, joiden kuvakokona oli aluksi erikoinen 24×32 mm, kunnes siirryttiin standardiruutuun 24×36 mm. 1950-luvun tuotantoon kuului myös 16 millimetrin filmiä käyttävä Mikroma-miniatyyrikamera.

Lähteet

Aiheesta muualla

Meopta-yhtiön historiasivusto 

Valokuvausalan tuotemerkit
Tšekkiläiset yritykset
Optiikanvalmistajat
Valokuvausalan yhtiöt
Sähkömonni

Sähkömonni (Malapterurus electricus) on sähkömonnien heimoon kuuluva kala, jonka levinneisyysalue ulottuu lähinnä Afrikkaan. Laji tunnetaan kyvystään tuottaa jopa 400 voltin sähköiskuja, joiden avulla se tainnuttaa kaloja ravinnokseen. Sähkömonni on suurikokoinen, jopa 120 senttimetrin pituinen ja 20 kilogramman painoinen. Lajin kalat elävät noin 10-vuotiaiksi.  Johann Friedrich Gmelin kuvasi lajin vuonna 1789.

Lähteet 
Viitteet
Monnikalat
Redi

Redi tai reti voi tarkoittaa
 Redi, merenkulussa sataman ulkopuolinen ankkuripaikka

Redi sukunimenä:
 Francesco Redi (1626–1697), italialainen tiedemies, lääkäri ja runoilija
 Gino Redi (1908–1962), italialainen säveltäjä
 Tommaso Redi (1665–1726), italialainen taidemaalari
 Redi Halilaj (s. 1989), albanialainen pyöräilijä
 Redi Jupi (s. 1974), albanialainen jalkapalloilija
 Redi Tlhabi, etäläafrikkalainen journalisti, tuottaja ja radiojuontaja
 Redi Vogli (s. 1987), albanialainen koripalloilija
 Raidi (s. 1938), tiibetiläinen poliitikko, tunnetaan kiinankielessä nimellä Rèdì

Redi on myös:
 Redi, kauppakeskus Helsingissä
Pyhän Joosefin katolinen seurakunta

Pyhän Joosefin katolinen seurakunta on katolisen kirkon seurakunta Suomessa, jonka toiminta-alueena on Itä-Suomi eli Pohjois-Savo ja Pohjois-Karjala sekä Etelä-Savo. Seurakunnan keskuspaikka on Kuopio, jossa seurakunnalla on Pyhän Joosefin kirkko. Lisäksi seurakunnalla on säännöllistä toimintaa Joensuussa, Mikkelissä ja Savonlinnassa ja Lieksassa.

Historia 
Vuonna 2012 Kuopion alueella asui yli sata katolilaista, jotka kuuluivat Jyväskylästä käsin toimivaan Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. Tuolloin he viettivät messua kerran kuussa ortodoksisen seurakunnan seurakuntasalissa. Tilat olivat kuitenkin huonot esimerkiksi ripittäytymisen kannalta. muun muassa myanmarilaisten ja sudanilaisten pakolaisten myötä kasvanut katolilaisten joukko kaipasi Kuopioon omaa kirkkoa ja pappia. Vuonna 2013 katolinen kirkko osti Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion seurakuntayhtymältä Männistön vanhan kirkon, joka oli valmistunut vuonna 1913. Korjaus- ja muutostöiden jälkeen se vihittiin katoliseksi Pyhän Joosefin kirkoksi 3. toukokuuta 2014. Tuolloin se kuului vielä Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. 19. maaliskuuta 2016 perustettiin itsenäinen Pyhän Joosefin seurakunta, johon liitettiin aiemmin Pyhän Olavin seurakuntaan kuuluneet Pohjois-Savo, Etelä-Savo ja Pohjois-Karjala. Vuoden 2016 lopussa seurakunnan jäsenmäärä oli 546.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seurakunnan kotisivut

Helsingin katolisen hiippakunnan seurakunnat
Kristinusko Kuopiossa
Kristinusko Joensuussa
Mikkeli
Savonlinna
Naantalin luostarin lääke- ja yrttikirja

Naantalin luostarin lääke- ja yrttikirja on 1400-luvulla koottu, Naantalin luostarissa käytössä ollut lääkekirja. 16 käsikirjoitussivun mittainen kirja sisältyy osana laajempaan koodeksiin Naantalin luostarin kirja, johon se on liitetty joskus vuoden 1442 jälkeen. Tekstin kirjoittajaa tai valmistuspaikkaa ei tiedetä. Se on voitu kirjoittaa Vadstenan luostarissa, mutta se voi olla myös Naantalin veljien tai sisarten käsialaa. Muinaisruotsiksi kirjoitettu Naantalin luostarin lääke- ja yrttikirja on Suomen vanhin kansankielinen lääkintää käsittelevä kirja.

Sisältö
Kirja esittelee kahdeksan parantavaa yrttiä tai muuta lääkeainetta ja kertoo niiden ominaisuuksista. Kirjassa käsiteltävät aineet ovat thus-suitsuke, katajanmarja, mirha, sinappi, koiruoho, nokkonen, myrtti ja majavanhausta. Kirjan tiedot on koottu ainakin Bartholomeus Anglicuksen 1200-luvulla laatimasta De proprietatibus rerum -teoksesta, Henrik Harpestrengin yrttikirjasta ja Plinius vanhemman vuonna 77 jaa. kirjoittamasta teoksesta Naturalis historia.

Lähteet
Tirri, Rauno & Seija Tirri 2017. Luostarin yrtti- ja lääkekirja. Naantalin luostarin kirja. Toim. Mikko Kauko ja Marko Lamberg. Helsinki: SKS, s. 261–271.

Viitteet

Suomen keskiaika
Afganistanin kansalliskirjasto

Afganistanin kansalliskirjasto (, ) on vuoden 2015 alussa Afganistanin hallituksen esittämä suunnitelma pääkaupunki Kabuliin rakennettavasta komeasta kansalliskirjastosta. Päinvastoin kuin jotkut lähteet arvioivat, Afganistanissa ei vielä ole varsinaista kansalliskirjastoa. Alkujaan vuosina 2015-2018 rakennettavaksi esitetyn kansalliskirjaston uudisrakennuksen toteuttamiseksi ei suunnitelmasta vastannut ministeriö (Ministry of Urban Development Affairs) tai maan hallitus kuitenkaan ollut budjetoinut vuodelle 2015 lainkaan valtion rahoitusta. Suunnitelman mukaan 23 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisiksi arvioituja rakennustöitä oltu vielä aloitettu kevääseen 2015 mennessä (eikä syksyyn 2018 mennessä). 

Maata seurannut analyysiryhmä totesi perustellusti, että kirjastoverkon yleiseen tilan ja heikon lukutaidon kehittämiseen tulisi mieluummin panostaa. Kehittämiskohteina analyysiryhmä mainitsee esimerkiksi Kabulin yleisen kirjaston (). KPL oli vuonna 2015 Kabulin ainoa valtion omistama yleinen kirjasto ja maan vanhin julkinen kirjasto. Sen ohella kansalliskirjastolle tyypillisesti kuuluvia tehtäviä ovat hoitaneet muun muassa Kabulin yliopiston pääkirjasto ja yliopiston Afganistan-keskus (), joiden toiminnot ja kokoelmat vaatisivat samoin kehittämistä.

Lähteet

Afganistanilainen kulttuuri
Suunnitteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Afganistanin rakennukset ja rakennelmat
Kabul
Kansalliskirjastot
Aasian kirjastot
Miha Šimenc

Miha Šimenc (s. 21. joulukuuta 1995) on slovenialainen maastohiihtäjä.

Šimenc sijoittui nuorten MM-kilpailuissa perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi 2015. Nuorten talviolympialaisissa 2012 hän oli 10 kilometrin perinteisen kilpailussa seitsemäs. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi ja 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes.

Šimenc on kilpaillut aikuisten arvokilpailuissa Lahden MM-kilpailuista 2017 lähtien. Hän on sijoittunut henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 32:nneksi Pyeongchangin olympialaisten 2018 perinteisen hiihtotavan sprintissä. Parisprintissä hän on ollut parhaimmillaan yhdeksäs Seefeldin MM-kilpailuissa 2019.

Šimenc kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 22:s Tour de Skihin kuuluneessa Val Mustairin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2016. Yksittäisessä maailmancupkilpailussa hän oli pisteillä ensimmäisen kerran oltuaan 23:s Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi niin ikään Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Slovenialaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt