joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kamehameha III

Kamehameha III (alkuperäiseltä nimeltään Keaweaweʻula Kīwalaʻō Kauikeaouli Kaleiopapa Kalani Waiakua Kalanikau Iokikilo Kīwalaʻō i ke kapu Kamehameha, 7. maaliskuuta 1814 – 15. joulukuuta 1854) oli Havaijin kuningaskunnan kolmas kuningas. Hän oli myös Havaijin pisimpään hallinnut kuningas, joka hallitsi 29 vuotta. Havaijin alkuperäisväestön määrä puolittui Kamehameha III:n valtakaudella: alussa se oli noin 150 000 ja sitä rokottivat erityisesti isorokkoepidemia.

Tausta ja yksityiselämä 
Kahemameha III syntyi vuonna 1814 Kamehameha Suuren ja tämän korkea-arvoisimman vaimon Keōpūolanin pojaksi. Kamehameha III:n lapsuus oli haasteellinen, koska pääministerinä toimiva Ka‘ahumanu pyrki levittämään kristinuskoa ja sen mukana tulevaa moraalijärjestelmää Havaijilla, mistä Kahemahema III ei pitänyt. Hän pyrki hukuttamaan tunteensa alkoholilla.

Kamehameha III sai yhden pojan rakastajattarensa kanssa. Albert Edward Kūnuiakea oli kuitenkin äpärä eikä siksi voinut periä kruunua. Laillisen perillisen saamiseksi kuningas adoptoi veljenpoikansa Alexanderin, josta tuli myöhemmin Kamehameha IV.

Kuninkaana 
Kamehameha III nousi kuninkaaksi veljensä kuoltua valtiovierailulla Lontooseen. Tuore kuningas oli tuolloin vain 10-vuotias, ja vuoteen 1832 asti hänen sijaishallitsijanaan toimi isänsä suosikkivaimo Ka‘ahumanu. Tämän jälkeen sijaishallitsijan virka siirtyi Kamehameha Suuren sisarelle Kinaulle, mutta tämä kesti vain vuoden, jonka jälkeen Kamehameha III alkoi hallita itse.

Vuonna 1839 kuningas perusti pääliköiden koulun (myöhemmin kuninkaallisten koulu), jossa aateliston lapset saivat opiskella hallintoa ja olivat siten potentiaalisia kruununperillisiä. Seuraavana vuonna Havaijilla astui voimaan ensimmäinen perustuslaki.

Kamehameha III:n valtakaudella koettiin ns. Pauletin tapaus, jossa brittiläinen kapteeni George Paulet uhkaili kuningasta 10. helmikuuta 1843 ja sai tämän lopulta luovuttamaan Havaijin suvereniteetin Isolle-Britannialle. Brittihallitus ei hyväksynyt tätä, vaan lähetti amiraali Richard Thomasin palauttamaan saaret Kamehameha III:lle 31. heinäkuuta samana vuonna. Vuonna 1843 itsenäisyyden palauttamista juhlistavassa puheessaan Kamehameha III käytti ilmausta "Maan elämä on oikeudenmukaisuudella ikuistettu ()". Lausahduksesta tuli ensin kuningaskunnan ja sittemmin osavaltion virallinen motto.

Lähteet 

Vuonna 1814 syntyneet
Vuonna 1854 kuolleet
Kamehameha-suku
Kamehameha IV

Kamehameha IV (alkuperäiseltä nimeltään Alexander Liholiho, 9. helmikuuta 1834 – 30. marraskuuta 1863) oli Havaijin kuningaskunnan neljäs kuningas.

Tausta ja yksityiselämä 
Kamehameha IV syntyi vuonna 1834 O‘ahun kuvernöörin, Kekūanāoʻan, ja Kamehameha Suuren tyttären sekä myöhemmin pääministerin, Kīnaʻun, pojaksi. Alexander Liholihon setä, kuningas Kamehameha III adoptoi tämän jo lapsena, mikä varmisti tulevan kuninkaan koulutuksen päälliköiden koulussa.

Vuonna 1856 Kamehameha IV meni naimisiin Emma Naea Rooken kanssa. Pari oli tutustunut jo lapsena, sillä molemmat opiskelivat päälliköiden koulussa. Vuonna 1858 parille syntyi poika, joka sai nimekseen Albert Edward Kauikeaouli, joka kuitenkin kuoli jo 4-vuotiaana.

Kuninkaana 
Vuonna 1859 Kamehameha IV ja kuningatar Emma perustivat The Queen's Medical Center -nimisen sairaalan, joka on edelleen merkittävä sairaala Honolulussa.

Havaijin kirkko perustettiin Kamehameha IV:n valtakaudella. Vuonna 1861 kuningas kutsui anglikaanisia lähetyssaarnaajia Havaijille, ja kirkkokunta säilyi Englannin kirkon alaisuudessa aina siihen saakka, kun Yhdysvallat otti Havaijin haltuunsa. Vuonna 1862 piispa Thomas Nettleship Staley kastoi Emman ja sen jälkeen konfirmoi kuningasparin anglikaanisin menoin.

Vuonna 1863 Kamehameha IV myi Ni‘ihaun saaren Skotlannista lähtöisin olleelle Elizabeth Sinclairille 10 000 dollarilla. Sinclairin jälkeläiset omistavat saaren edelleen ja säätelevät asumisoikeutta turvatakseen havaijinkielisen kulttuurin saatella.

Kamehameha IV kuoli vuonna 1863. Häntä seurasi kuninkaana hänen veljensä Kamehameha V.

Galleria

Lähteet 

Vuonna 1834 syntyneet
Vuonna 1863 kuolleet
Kamehameha-suku
Central

Central voi viitata johonkin seuraavista:

 Central, kaupunki Alaskassa
 Central, departementti Paraguayssa
 Central, kaupunginosa Hongkongissa
Kiinanselkova

Kiinanselkova (Zelkova sinica) on jalavakasvien (Ulmaceae) heimoon, selkovien (Zelkova) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan noin 30 metriä korkeaksi kasvava puu, jonka rinnankorkeusläpimitta voi olla suurimmillaan noin 60 cm. Kaarna on harmahtavanvaaleaa ja sileää tai hilseilevää.

Lehtien korvakkeet ovat ruskeita, 5–10 mm pitkiä ja muodoltaan tasasoukkia tai suikeita. Lehtiruodit ovat 0,2–1 cm pitkiä ja lehtilavat ovat yleensä 3–6 cm pitkiä ja 1,5–3 cm leveitä. Toisinaan lehtilavat ovat hieman pienempiä tai hieman suurempia. Lehtilavat ovat muodoltaan pyöreitä tai soikeita, paperimaisia sekä lähes täysin kaljuja; lehtien pääsuonissa on muutamia karvoja. Lehdet ovat sulkasuonisia ja kussakin lehdessä on kuudesta kymmeneen sivusuonta keskisuonen molemmin puolin.

Hedekukat sijaitsevat yksittäin tai enintään kolmen kukan ryhminä. Hedekukat ovat halkaisijaltaan 2–3 mm ja niissä on kuusi terälehteä, joskus viisi tai seitsemän. Emikukat sijaitsevat yksittäin ja niissä on viisi tai kuusi terälehteä. Kiinanselkova kukkii huhtikuussa ja tuottaa hedelmiä elo–syyskuussa. Hedelminä olevat luumarjat ovat halkaisijaltaan 5–7 mm.

Kiinanselkova kasvaa laaksoissa sekä jokien varsilla 800–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa Gansun, Hebein, Henanin, Hubein, Shaanxin, Shanxin ja Sichuanin maakunnissa.

Lähteet 

Selkovat
Lia Thomas

Lia Thomas (s. 1998 tai 1999) on yhdysvaltalainen transsukupuolinen kilpauimari, joka nousi vuonna 2021 osaksi keskustelua transnaisten oikeutuksesta kilpailla naisten urheilusarjoissa.

Austinissa kasvanut Thomas aloitti opiskelut Pennsylvanian yliopistossa vuonna 2017. Uinnissa hän kilpaili aluksi miesten sarjoissa. Hän aloitti hormonikorvaushoidot toukokuussa 2019, ilmoitettuaan alkuvuodesta transsukupuolisuutensa läheisilleen.

Thomasin saavutettua menestystä monet konservatiiviset ja oikeistolaiset aktivistit ja mediayhtiöt, kuten Fox News nostivat Thomasin esille esimerkkinä siitä, että naisten sarjoissa kilpailevat transnaiset saavat epäreilua etua. Thomasin voittoja kritisoivat muun muassa kovan oikeistolaisen linjan republikaanisenaattorit Marsha Blackburn ja Ted Cruz sekä entiset huippu-urheilijat Caitlyn Jenner ja Martina Navrátilová.

Lähteet

Transsukupuolisuus
1990-luvulla syntyneet
Elävät henkilöt
Sarvijoen Työväentalo

Sarvijoen työväentalo Veikkola on vuonna 1951 rakennettu Kurikan Sarvijoen kylässä sijaitseva Työväentalo. Talo on kulttuurihistoriallisesti arvokas.

Historiaa 

Alkuperäinen talo rakennettiin vuonna 1913, mutta se purettiin Lapuan liikkeen aikana 1930-luvulla. Samalle paikalle hankittiin rakennus Jurvan Koskimäestä, ja sen siirto- ja rakennustyöt saatiin valmiiksi 1951. Kuntaliitoksen myötä Jurva kuuluu nykyään Kurikan kaupunkiin.

Rakennus

Rakennus on hirsirunkoinen ja sen julkisivu on lautakatteinen. Koska rakennus on ollut jatkuvassa käytössä ja siihen on tehty useita korjauksia, on se edelleen hyvä kuntoinen. Suurimmat perusparannukset on tehty vuosina 1978–1980 ja 2021. Sähköuudistus ja led-valaistus tehtiin vuonna 2018 ja keittiö ajanmukaistettiin vuonna 2019.

Toimintaa työväentalolla 

Talolla ovat toimineet Sarvijoen kylän työväenyhdistykset ja muut yhdistykset. 1998 tapahtuneen Jurvan kirkonkylän työväentalon palon jälkeen myös jotkut kirkonkylällä toimineet yhdistykset siirsivät toimintojaan Veikkolaan. Nykyisin siellä toimii myös Jurvan Eläkeläiset ry:n harrastepiirit ja talolla bingoa järjestää voimistelu- ja urheiluseura Jurvan Voima.

Talolle on vuosien varrella hankittu kattava keittiö- ja kokousvarustus. Veikkolaa vuokrataan moniin hää-, syntymäpäivä- ja muihin perhejuhliin.

Lähteet

 https://www.seurantalot.fi/talot/623-sarvijoen-veikkola-yhdistys-ry-3064 

Kurikan rakennukset ja rakennelmat
Jurva
Työväentalot
Korppoon Betania-seurakunta

Korppoon Betania-seurakunta () on vuonna 1922 perustettu Korppoon Norrskatassa sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunnalla on Betania-rukoushuone Norrskatassa. Seurakunnan perustivat vuonna 1922 12 henkilöä nimellä Norrskatan Sion-seurakunta ja ensimmäisen kahdenkymmenen toimintavuoden aikana jäseniä tuli yhteensä 181.

Norrskatan seurakunta oli vuosien ajan yksi Suomen menestyneimmistä seurakunnista. Seurakunnan rukoushuone rakentui vuonna 1924 ja on sittemmin peruskorjattu myöhemmin. Helluntaiherätys Korppoolla perustuu Thyra Lindholmin ja Laura Gustafssonin työhön. Lindholm ja Gustafsson perustivat yksityisen koulun Norrskataan, joka tosin suljettiin vuonna 1940. Laura Gustafsson aloitti Korppoossa myös lastenlehden, Den Gode Herdenin, julkaisun, joka myöhemmin myytiin Taborförlagetille.

Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet muun muassa Verner Nyman, Fingal Rudstam, Sven Brinköf sekä Fred Nyman. 1970-luvulla seurakunnan työstä ryhtyi vastaamaan Maj Ekqvist. Seurakunnan satavuotisjuhlia vietettiin vuonna 2022.

Lähteet

Viitteet 

Korppoo
Suomen helluntaiseurakunnat
Varkauden Tori-Torppa

Varkauden Tori-Torppa on Varkauden kaupunkikeskustassa, Taulumäen torin varressa sijaitseva työväentalo. Talon rakensivat SKDL:n järjestöt. Se valmistui vuonna 1951 ja sen huoneistoala on 1 202 neliömetriä. Rakennus on yksikerroksinen, tosin yhden lähteen mukaan kerroksia olisi kaksi – tähän on mahdollisesti laskettu kellarikerros. Talon runko on tiiltä, ja julkisivultaan se on osin rapattu ja osin peltipintainen. Katto on osin harja- ja osin tasakatto. Rakennuksessa on juhlatilojen lisäksi asuin- ja kokoustiloja. Talo oli vielä 1980-luvun lopulla nuorison suosima tanssipaikka.

Nykyään talon omistaa Varkauden Urheiluseurat ry. Juhlasalissa toimii kirpputori. Talosta on vuokrattavissa kokoustila saunoineen, ja saatavilla on myös toimistopalveluita. Maksimihenkilömääräksi mainitaan 350.

Lähteet 

Työväentalot
Varkauden rakennukset ja rakennelmat
Varkaus
Millerovo

Millerovo () on kaupunki Etelä-Venäjän Rostovin alueella. Kaupunki on myös Millerovon piirin hallintokeskus. Vuonna 2010 Millerovossa oli 36 499 ja koko piirissä 68 360 asukasta. 

Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä vuodelta 1796. Paikkakunta on nimetty maanomistaja Ivan Millerin mukaan. Rautatien rakentamiseen liittyväksi taajamaksi paikkakunta muuttui vuonna 1871 ja kaupungin aseman se sai 1926. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli natsi-Saksan miehittämä heinäkuun 1941 ja tammikuun 1943 välisenä aikana.

Millervo on tunnettu muun muassa rautatieliikenteen risteyspaikkakuntana. Ukrainan Luhanskin alueen raja sijaitsee linnuntietä 24 kilometriä länteen. Millerovon eteläpuolitse kulkee maantie (P22) länteen Ukrainan Luhanskin alueen Krasna Talivkan raja-asemalle, joka tosin on ollut Venäjän nukkevaltion (niin sanotun Luhanskin kansantasavallan) sekä Venäjän miehitysjoukkojen hallussa vuodesta 2014. Millerovo itäpuolitse kulkee Moskovasta Rostov-na-Donuun johtava valtatieyhteys M4 (eurooppatie ). 

Kaupunki tunnetaan myös lentotukikohdastaan, joka sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta länsiluoteeseen. Millerovon lentotukikohtaa ja sen hävittäjiä on käytetty muun muassa Venäjän laittomaan hyökkäyssotaan Ukrainassa (24.2.2022-). Ukrainan asevoimat teki ohjusiskun tukikohtaan vain vuorokausi hyökkäyssodan alkamisen jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Neuvostoaikaisia topografiakarttoja kaupungista  (vlasenko.net)

Rostovin alueen kaupungit
Vassorin vapaaseurakunta

Vassorin vapaaseurakunta () on vuonna 1926 perustettu, Mustasaaren Vassorin kylässä sijaitseva helluntaiseurakunta. Vassorin ensimmäinen rukoushuone vihittiin käyttöön syyskuussa 1926, mutta se tuhoutui tulipalossa 1950-luvulla. Uusi rukoushuone vihittiin käyttöön 2. tammikuuta 1955. Vassorissa sijaitsee myös helluntailiikkeen leirikeskus.

Vassorin kylä on yksi ensimmäisistä paikoista, joihin helluntaiherätys saapui Suomessa 1900-luvun alussa. Hengellinen herätys levisi Vassorissa jo vuosina 1906–1908 ja se sisälsi selkeitä piirteitä helluntaiherätyksestä. Vassorin vapaaseurakunta perustettiin vuonna 1926 20 henkilön toimesta. Seurakunnan ensimmäinen saarnaaja oli ruotslainen Erik Vesterberg. Häntä seurasi tehtävässä vassorilainen, suurta luottamusta tehtävässä nauttinut Viktor Svarvar. Svarvarin seuraajaksi valittiin David Klemetz.

Svarvarin ja Klemetzi jälkeen seurakunnan johtajina ovat palvelleet mm. Henry Haga, Valdemar Blomqvist, Börje Nissfolk, Rolf Strömvall sekä Robert Östman.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Vassorin leirikeskuksen verkkosivut

Mustasaaren seurakunnat
Koivulahti
Suomen helluntaiseurakunnat
Närpiön Filadelfia-seurakunta

Närpiön Filadelfia-seurakunta () on vuonna 1927 perustettu Närpiössä sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunnan Filadelfia-kirkko sijaitsee Klaresundsvägenillä, Närpiössä. Seurakunnan johtajana toimii Patrik Hellström ja pastorina Edward Holmberg.

Historia 
Helluntaiherätys sai Närpiössä alkunsa Nämpnäsin kylässä, jossa asui 1900-luvun alussa joukko uskovaisia, joiden keskuudessa saarnaaja F. A. Estlander oli tasoittanut tietä toiminnalle. Vuonna 1926 saarnaajapariskunta Samuel Gustafsson ja Emy Gustafsson saapuivat ruotsista eteläiselle Pohjanmaalla ja aloittivat toimintansa Kaskisisssa. Kaskisissa syntyi herätystä, jossa ihmisiä tuli uskoon ja kastettiin.

Gustafssonit toimivat vuoden ajan Kaskisissa kunnes muuttivat Nämpnäsiin. Raamattuviikkojen yhteydessä 1927 perustettiin 16 hengen voimin Saron-seurakunta, jonka johtajaksi valittiin Samuel Gustafsson. Parin vuoden ajan seurakunta toimi kiertävänä ilman omaa rukoushuonetta. Vuonna 1929 Samuel Gustafsson aloitti työt uuden rukoushuoneen rakentamiseksi, joka vihittiin käyttöön vuonna 1930.

1940-luvun Ruotsin ja Amerikan maahanmuuttoaaltojen seurauksena seurakunnan jäsenmäärä väheni ensin rajusti, mutta kääntyi sitten nousuun. Seurakunnan toimintaan tuli mukaan runsaasti nuoria, jotka rakensivat seurakuntaa innostuneesti. Vuonna 1956 seurakunta osti Närpiön keskustasta maatilan, johon kalustettiin kokoushuone ja saarnaajan asunto. Vuonna 1972 vihittiin käyttöön seurakunnan uusi kirkko.

Seurakunnan johtajat ja saarnaajat 
Seurakunnan johtajina ja saarnaajina ovat vuosien aikana Gustafssonien lisäksi toimineet mm. Emil Ljunqvist, Artur Nyholm, Birger Bäck, Semer Liljeroos, Adler Lassfolk, Arne Herberts, Ralf Dahl, Sven Juth, Emil Dahl, Jonathan Sigfrids ja Thore Gull.

Lähteet

Viitteet 

Närpiön seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Sulvan vapaaseurakunta

Sulvan vapaaseurakunta () on vuonna 1928 perustettu Mustasaaren Sulvalla sijaitseva helluntaiseurakunta.

Seurakunnan toiminta sai alkunsa lokakuussa 1928, viikko Sulvan lähetystalon käyttöön vihkimisen jälkeen. Seurakunta perustettiin 12 henkilön voimin. Sulvalla oli tätä ennen syntynyt vapaakirkollista herätystä. Seurakunnan ensimmäiseksi saarnaajaksi kutstuttiin Harald Strömstedt, joka saarnasi pelastuksen sanomaa ja korosti uskovien kasteen merkitystä. Strömstedt kastoi uusia uskovaisia Sulvalta ja lähiseudulta. Strömstedtin aikana Sulvalle rakentuivat lähetystalo ja seurakuntatalo.

1930-luvulla seurakunnan toiminta laajeni Övermalaxiin. Hufvudstadsbladet uutisoi tuohon aikaan seurakunnan järjestäneen Maalahden Paxalissa ulkoilmakokouksen, johon osallistui yli 1000 kuulijaa. Kokouksen yhteydessä järjestettiin myös kastetilaisuus. Vuosien aikana seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Lars-Eric Bergstén, Artur Nyholm, Samuel Klemetz, Arne Herberts, Oskar Eriksson, Karl-Gustaf Svens, Holger Lindh ja Paul Johansson.

Lähteet

Viitteet 

Sulva
Mustasaaren seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Koivulahden Elim-seurakunta

Koivulahden Elim-seurakunta () on vuonna 1929 perustettu Mustasaaren Koivulahdessa sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 12. toukokuuta 1929 12 henkilön toimesta.

Seurakunnan perustamisen tausta on 1900-luvun voimakkaassa Koivulahden herätyksessä, jonka myötä Koivulahteen syntyi sekä baptisisia että vapaita seurakuntia. Herätyksen johtohahmo oli Frank Mangs ja Koivulahden herätyksen tunnelmaa on kutsuttu ainutlaatuiseksi. Seurakunnan perustamisesta vastasivat Herman Berg ja Johannes Näsman. Vuonna 1939 seurakunnan Elim-kappeli vihittiin käyttöön ja samalla seurakunta sai ensimmäisen johtajapariskuntansa.

Seurakunnan ensimmäisinä johtajina toimivat Lars-Eric Bergstén ja Ester Bergstén. Heidän jälkeensä seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Alfons Andström, Gunnar Backman, Rafael Hjort, David Klemetz, Arne Lönnqvist, Oskar Eriksson, Arne Herberts, Kurt Allén, Karl-Gustaf Svens, Jonathan Sigfrids, Robert Kanto ja Harry Blomberg.

Elim-seurakunta on vuosien aikana järjestänyt valtakunnallisen kesäkonferenssin vuonna 1947 minkä lisäksi seurakunta on järjestänyt kymmeniä nuorisoviikkoja, jotka ovat keränneet satoja osallistujia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Seurakunnan YouTube-kanava

Koivulahti
Mustasaaren seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Bergön Tabor-seurakunta

Bergön Tabor-seurakunta () on vuonna 1930 perustettu helluntaiseurakunta Maalahden Bergössä.

Berhön seurakunnan tausta on 1890-luvun baptistisessa herätyksessä ja vuosien 1923–1926 helluntaiherätyksessä. Uuden liikkeen synnyttyä perustettiin helluntailainen Tabor-seurakunta 15. maaliskuuta 1930. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Semer Liljeroos. Vuonna 1948 seurakunnan Tabor-kirkko vihittiin käyttöön ja vuonna 1979 Taborin yhteyteen rakentui saarnaajan asunto.

Vuosien varrella Tabor-seurakunnan johtajina ovat Liljeroosin lisäksi toimineet Nils Björklund, Arne Herberts, Gunnar Backman, Birger Bäck, Rolf Strömvall, Stig Karlsson, Jonatan Sigfrids, Kaj Kanto ja Bjarne Forsén, sekä lyhyempiä aikoja Valdemar Blomqvist, Robert Kanto ja Lars Koskinen.

Lähteet

Viitteet 

Bergö
Maalahden seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Yli-Purmon Salem-seurakunta

Yli-Purmon Salem-seurakunta () on Pedersöre Yli-Purmossa vaikuttanut helluntaiseurakunta. Salem perustettiin vuonna 1930 14 hengen toimesta ja seurakunnan ensimmäinen saarnaaja oli kyläläinen Valter Nylund. Nylundin seuraajaksi valittiin myöhemmin purmolainen Einar Ström.

Salem-seurakunta toimi Pedersören itäosassa ja sillä on ollut rukoushuone Mårtensbackassa. Rukoushuonetta laajennettiin ja peruskorjattiin 1980-luvulla. Nylundin ja Strömin lisäksi seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Alfons Andström ja Samuel Bingmert sekä Emil Dahl, Birger Skog, Lars Bobacka, Anders Ström, Erik Rönnlund ja John Liljeström.

Lähteet

Viitteet 

Purmo
Pedersören seurakunnat
Suomen entiset helluntaiseurakunnat
Tam Doan

Tam Doan (s. 5. toukokuuta 1977, Bình Dương, Vietnam) oikealta nimeltään Huỳnh Ngọc Tâm Đoan, on vietnamilais-kanadalainen laulaja.  Hän ja hänen sisarensa Kristine muuttivat sukunimensä "Sa":ksi aloittaessaan laulajanuran.

Kanadalaiset laulajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Darker Still


Darker Still on australialaisen metalcore-yhtye Parkway Driven seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2022 levymerkillä Epitaph Records. Albumilta on julkaistu singlenä kappale "The Greatest Fear".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Winston McCall - laulu
 Luke Kilpatrick - kitara
 Jeff Ling - kitara
 Jia O'Connor - basso
 Ben Gordon - rummut

Arvostelut 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Parkway Driven albumit
Antonivkan maantiesilta

Antonivkan maantiesilta tai lyhyemmin Antonivkan silta (; ) tai Hersonin silta, on Dneprin alajuoksun ylittävä 1,3 kilometriä pitkä nelikaistainen maantiesilta Ukrainan Hersonin alueen Hersonin piirissä. Silta on osa eurooppatietä . Silta avattiin käyttöön 24. joulukuuta 1985.

Silta Venäjän hyökkäyssodan aikana (2022-)

Venäjän hyökkäyssodan alkuvaiheessa - jo 25. helmikuuta 2022 - maahantunkeutuneet venäläisjoukot valtasivat strategisesti tärkeän Antonivkan sillan. Tällä hyökkääjä sai haltuunsa Ukrainan eteläosien tärkeimmän Dneprin itä- ja länsirannat yhdistävistä liikenneväylistä. 

Sodan edettyä, osana Ukrainan pyrkimystä vapauttaa Hersonin alue miehittäjistä, ukrainalaisjoukot tulittivat Dneprin länsipuolelle edenneiden venäläisjoukkojen huollolle tärkeitä Dneprin ylittäviä siltoja. Niitä oli miehittäjä saanut haltuunsa kolme - eli Antonivkan maantiesillan, siitä 6 km itään sijaitsevan Antonivkan rautatiesillan sekä Kah’ovkan tekojärven padon päällä kulkevan kaksikaistaisen Kah’ovkan vesivoimalan sillan (saman padon yli on myös rautatieyhteys). Näitä siltoja tulitettiin erityisesti tykistöllä ja raketinheittimillä useaan otteeseen kesän 2022 aikana. Pyrkimyksenä oli vaurioittaa siltoja niin, etteivät ainakaan raskas huoltoliikenne ja asekuljetukset pystyisi enää ylittämään Dnepriä. 

Venäläisjoukkojen raportoitiin valmistelevan ilmeisesti proomuihin tukeutuvan ponttoonisillan rakentamista elokuussa tykistötulella ajokelvottomaksi tuhotun Antonivkan maantiesillan väliaikaiseksi korvaamiseksi. Apuna Dneprin ylityksissä oli loppukesällä 2022 käytetty myös lauttoja.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Hersonin piiri
Ukrainan rakennukset ja rakennelmat

Tieliikennesillat
Palkkisillat
Didn't We Almost Have It All

Didn't We Almost Have It All on Whitney Houstonin levyttämä voimaballadi vuodelta 1987. Sen sävelsi Michael Masser ja sanoitti Will Jennings. Teos julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Shock Me". Lisäksi se julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä, kasettisinglenä ja CD-singlenä. Kappale sisällytettiin Whitney Houstonin toiselle studioalbumille Whitney, joka oli julkaistu kesäkuussa 1987. "Didn't We Almost Have It All" oli toinen singlejulkaisu kyseiseltä albumilta, jonka johtosinglenä oli "I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me)".

"Didn't We Almost Have It All" kertoo päättyneestä rakkaussuhteesta, joka kertojan mielestä oli lähes täydellinen. About.com-sivusto sijoitti kappaleen seitsemänneksi luetteloidessaan 20 parasta Whitney Houstonin laulua. Bill Lamb luonnehti sitä suureksi, tunteita pursuavaksi tuotannoksi, jossa Houstonin laulutaito on hyödynnetty kokonaisuudessaan. Rolling Stonen Vince Aletti arvioi kappaleen korniksi ja ylisentimentaaliseksi toisinnoksi Houstonin debyyttialbumilla julkaistusta balladista "Greatest Love of All".

"Didn't We Almost Have It All" oli Houstonin viides listaykkönen Yhdysvalloissa. Kappaleen albumiversio on kestoltaan singleä pidempi, 5 minuuttia 5 sekuntia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Chords and tabs : Whitney Houston: Didn't We Almost Have It All

Vuoden 1987 kappaleet
Whitney Houstonin kappaleet
Antigóni Ntrismpióti

Antigóni Ntrismpióti (, s. 21. maaliskuuta 1984 Kardítsa) on kreikkalainen kävelyn kaksinkertainen Euroopan-mestari.

Ntrismpióti saavutti Välimeren kilpailuissa pronssia 20 kilometrin kävelyssä 2013. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla 28:s. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä 24:s Zürichin EM-kilpailuissa 2014, 15:s Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, 24:s Lontoon MM-kilpailuissa 2017, 13:s Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja 22:s Dohan MM-kilpailuissa 2019. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 35 kilometrin kävelyn 2021. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi.

Ntrismpióti sijoittui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 35 kilometrin kävelyssä neljänneksi Kreikan-ennätysajalla 2.41.58. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Münchenissä Euroopan-mestaruuden sekä 20 kilometrin kävelyssä ennätyksellään 1.29.03 että 35 kilometrin kävelyssä ajalla 2.47.00.

Ntrismpióti on voittanut Kreikan-mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä 2013, 2014, 2015 ja 2018, 35 kilometrin kävelyssä 2021 ja 2022 sekä sisäradoilla 3 000 metrin kävelyssä 2020 ja 2021. Balkanin-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 20 kilometrillä hopeaa 2014 ja 2020.

Lähteet 

Kreikkalaiset kävelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Vöyrin vapaakirkkoseurakunta

Vöyrin vapaakirkkoseurakunta () on vuonna 1995 perustettu vöyriläinen vapaakirkollinen seurakunta. Seurakunnan kirkko sijaitsee Vöyrin keskustassa, Vöyrintiellä. Seurakunnan johtaja on Carl-David Wallin.

Historia 
Seurakunta muodostui 1980-luvun aikana vuonna 1873 perustetun Vöyrin baptistiseurakunnan ja vuonna 1933 Rökiöön perustetun Vöyrin Elim-seurakunnan lähentyessä toisiaan.

Baptistiseurakunnan toiminta oli keskittynyt 1970-luvulta lähtien Vöyrin keskustaan johon perustettiin Centrumkyrkan. Elim-seurakunnan pastori Levi Solborgin yhtäkkisen kuoleman 1985 vuoksi seurakunnat olivat pakotettuja etsimään yhteistyötä. Vuodesta 1987 vuoteen 2004 seurakunnan johtaja oli Håkan Nitovuori. Seurakunnilla oli yhteensä kolme rukoushuonetta: Elim Rökiössä, Centrumkyrkan ja baptistikirkko Kovikissa. Vuonna 1991 seurakunnat ostivat tontin Vöyrin keskustasta ja vuonna 1995 uuden seurakunnan säännöt hyväksyttiin.

Seurakunnan uusi kirkko vihittiin käyttöön 17. toukokuuta 1998 ja avajaiset saivat runsaasti huomiota kunnan keskuudessa. Seurakunnan avajaisjuhliin osallistui 300 vierasta.

Lähteet 

Vöyrin seurakunnat
Suomen vapaaseurakunnat
Särkimon vapaaseurakunta

Särkimon vapaaseurakunta () on vuonna 1933 perustettu, Vöyrin Maksamaan saaristossa sijaitseva helluntaiseurakunta. Särkimon helluntaikirkko sijaitsee Särkimossa. Seurakunnalla on rukoushuoneita myös Lövsundissa ja Västerössä.

Historia 
Maksamaan saaristossa on vuosisatojen aikana konettu monia herätyksiä. Tunnetuimpia ovat 1800-luvun puolivälin herätys sekä helluntaiherätys vuosien 1908–1915 aikana. Jälkimmäinen herätys tuli tunnetuksi Otto Pellaksen julistuksesta, jonka seurauksena niin nuoret kuin vanhatkin tulivat uskoon. 1930-luvun alussa Särkimoon saapui kaksi nuorta saarnaajaa: Anna Wallenius ja Venny Vennerström, joiden toiminnan myötä herätys syntyi jälleen.

Ulotin rukoushuone vihittiin käyttöön vuonna 1937 ja paikka valittiin sen veneliikenteen kannalta keskeisen sijainnin vuoksi. Nykyisin rukoushuoneeseen kuljetaan myös sillalla, lautalla ja teitse. Vuonna 1983 vihittiin käyttöön helluntaikirkko, joka rakennettiin samalle paikalle vanhan rukoushuoneen kanssa. Kirkon yhteydessä on myös pasotrin asunto.

Särkimon vapaaseurakunta perustettiin 6. elokuuta 1933 johtajanaan Nestor Södergård. Hänen seuraajakseen tuli Johannes Finne. Vuonna 1953 seurakunta sai ensimmäisen ulkopuolisen saarnaajan: Göte Edelbringin Ruotsista. Tämän jälkeen seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Gunnar Backman, Karl-Gustav Svens, Levi Solborg, Rolf Strömmvall, Harry Blomberg ja Kaj Kanto.

Lähteet

Viitteet 

Maksamaa
Vöyrin seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Obrovac

Obrovac () on kaupunki Pohjois-Dalmatiassa, Zadarin piirikunnassa Kroatiassa . Obrovacin kunnassa on yhteensä 4 323 asukasta. Kaupunki sijaitsee Zrmanja-joen kanjonissa.

Maantiede 

Obrovac on kaupunki Zrmanja-joen varrella noin 11 kilometrin päässä sen suulta. Zrmanjan sivujoki Krupa on suosittu melonta- ja koskenlaskupaikka. Lähellä Krupan kylää on luostari, jossa säilytetään arvokasta ikonikokoelmaa. Noin kaksi kilometriä kaupungista luoteeseen vuorille johtavan tien varrella sijaitsee autio 1970-luvulla rakennettu alumiinioksiditehdas. Kaupungin eteläpuolella on Bijela-joen kanjoni, jossa on paljon vesiputouksia sekä pieniä lampia.

Historia 

Obrovac mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1337. Vuonna 1527 sen valtasivat ottomaanit.

Lokakuussa 1683 Venetsian Dalmatian väestö, pääasiassa Ravni Kotarin uskokit valtasivat takaisin Skradinin, Karinin, Vranan, Benkovacin ja Obrovacin.  Vuonna 1687 morlakkijohtaja Stojan Janković pakotti ottomaanit pois Obrovacista. 

Vuonna 2008 Obrovacin "rivieran" kunnostus valmistui, mikä oli suurin taloudellinen investointi kaupunkiin sitten Kroatian itsenäisyyden.  Vuonna 2009 alueelta löydettiin toisen maailmansodan aikainen joukkohauta.

Väestö 
Obrovacin kokonaisväkiluku on 4 323, ja siihen kuuluvat asutuskeskukset Bilišane (176 asukasta), Bogatnik (131), Golubić (132), Gornji Karin (1 125), Kaštel Žegarski (135), Komazeci (42), Krupa (127), Kruševo (1 112), Muškovci (100), Nadvoda (170), Obrovac (996) ja Zelengrad (77). 
 
Kunnan väkiluku oli huipussaan vuoden 1971 väestönlaskennassa 13 498 asukkaalla. 1970- ja 1980-luvuilla maastamuutto vaikutti merkittävästi Obrovaciin alueen alhaisen elintason vuoksi.

Vähän ennen Jugoslavian hajoamissotien alkamista, vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan 65,5 % Obrovacin väestöstä oli serbejä. Operaatio Myrskyn aikana suurin osa Obrovacin väestöstä pakeni kaupungista, ennen kuin Kroatian armeija valtasi Obrovacin 5. elokuuta 1995  Nykyään enemmistö on kroaatteja, 65,7%, kun taas 31,4% ilmoitti olevansa serbejä.

Tunnettuja henkilöitä 

 Janko Mitrović (1613–1659), morlakkijohtaja
 Stojan Janković (1636–1687), morlakkijohtaja
 Simeon Končarević (1690–1769), Dalmatian ja Albanian ortodoksisen kirkon piispa
 Gerasim Zelić (1752–1828), serbialainen arkkimandriitti ja kirjailija
 Miladin Pršo Dado (1974-), entinen kroatialainen jalkapalloilija, jonka perhe ja sukujuuret ovat Obrovacista
 Arijan Komazec (1970-), kroatialainen entinen koripalloilija
 Obrad Zelić, (1946-), palkittu serbialainen parodontologi

Lähteet 

Kroatian kaupungit
Josh Green (poliitikko)

Joshua "Josh" Booth Green (s. 11. helmikuuta 1970, Kingston, New York, Yhdysvallat) on havaijilainen lääkäri ja poliitikko, joka on vuodesta 2018 lähtien toiminut osavaltionsa varakuvernöörinä.

Tausta ja yksityiselämä 
Green syntyi Kingstonissa, New Yorkissa ja muutti myöhemmin Pennsylvaniaan. Aluksi Green opiskeli antropologiaa Swarthmore College -koulussa, josta hän valmistui vuonna 1992. Tämän jälkeen hän vaihtoi lääketieteeseen ja valmistui vuonna 1997 lääketieteen tohtoriksi Pennsylvanian osavaltionyliopistosta. Valmistumisensa jälkeen Green lähti vapaaehtoislääkäriksi Etelä-Afrikan syrjäseuduilla ja hoiti erityisesti malariaan ja AIDS:iin sairastuneita potilaita.

Uskonnolliselta vakaumukseltaan Green on juutalainen. Green tapasi vaimonsa Jaime Ushirodan vuonna 2005. Pari avioitui vuotta myöhemmin ja heillä on kaksi lasta.

Poliittinen ura 
Green valittiin Havaijin edustajainhuoneeseen vuonna 2004, jossa hän palveli yhden kauden. Tämä jälkeen hänet valittiin osavaltion senaattiin, jossa hän edusti vuoteen 2018 asti. Tällöin hänet valittiin osavaltion varakuvernööriksi. Kuvernööri Ige määräsi Greenin lähes välittömästi puuttumaan osavaltion korkeisiin asunnottomuuslukuihin. Green sanoi tuolloin, että arviolta 70 % hänen ajastaan kuluu asian hoitamiseen.

Varakuvernöörinä toimiessaan Green on tehnyt edelleen töitä ensiavussa viikonloppuisin.

Vuonna 2021 julkaistun kyselyn mukaan 63 % Havaijin asukkaista sanoi olevansa tyytyväisiä Greenin suoritukseen varakuvernöörinä (17 % ei ollut tyytyväisiä). Kuvernööri Igeen tyytyväisiä oli 22 % ja tyytymättömiä 52 %.  

Green ilmoitti lähtevänsä ehdolle vuoden 2022 kuvernöörivaaleissa helmikuussa 2022. Istuva kuvernööri Ige ei voi enää asettua ehdolle. Elokuussa 2022 demokraatit valitsivat Greenin ehdokkaaksi marraskuun kuvernöörivaaleissa. Hänen vastaehdokkaansa on republikaanien Duke Aiona. Green voitti saatuan hieman reilu 60 % äänistä. Hänen on määräastua virkaan 5. joulukuuta varakuvernöörinään Sylvia Luke.

Lähteet 

Vuonna 1970 syntyneet
Havaijilaiset poliitikot
Yhdysvaltalaiset lääkärit

Amerikanjuutalaiset
Ahvenanmaan helluntaiseurakunta

Ahvenanmaan helluntaiseurakunta () on vuonna 1934 perustettu maarianhaminalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan tilat sijaitsevat keskeisellä paikalla Maarianhaminassa. Tilat on vihitty käyttöön 3. toukokuuta 1987. Seurakunnan pastori on Joel Stenroos.

Seurakunnan ensimmäisiä saarnaajia olivat Sigfrid Vinberg, Ingrid Danielsson, Mildred Lindberg, Margit Holm ja Margit Tuomikoski. Aluksi seurakunnasta käytettiin nimeä Tabor ja myöhemmin nimeä Filadelfia. Vuosien ajan kokouksia pidettiin kodeissa ja kouluissa Vårdössä, Föglössä sekä Getassa ja Finströmissä.

Myöhemmin seurakunta sai taloudellista tukea Tukholman Filadelfialta ja pystyi vihkimään kokoontumispaikan Läntiseltä Esplanadikadulta. Vuodesta 1945 seurakunta on julkaissut sanomalehteä Ålandfältet. 1990-luvulla joukko seurakuntalaisia perusti Livets källa-seurakunnan.

Seurakunnan johtajia ovat vuosien varrella olleet mm. Samuel Gustafsson, Erik Vesterberg, Hilding Söderholm, Bertel Lindstedt, Jean-Erik Mårtensson, Emil Dahl, Håkan Ekholm, Johnny Holmberg, Karl-Gustaf Svens ja Per-Inge Andersson.

Lähteet

Viitteet 

Maarianhamina
Suomen helluntaiseurakunnat
Angelina Topić

Angelina Topić (, s. 26. heinäkuuta 2005) on serbialainen korkeushypyn EM-mitalisti. Hän edustaa Top Jump Beograd -seuraa, ja on pituudeltaan 183 cm.

Topić sijoittui vuonna 2021 kahdeksanneksi Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja kuudenneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa Nairobissa. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli yhdeksäs. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Jerusalemissa 2022 tuloksella 192 cm. Hän saavutti samana vuonna pronssia Calin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa − molemmissa tuloksella 193 cm.

Topić on voittanut Serbian-mestaruuden ulkoradoilla 2021 ja 2022 sekä sisäradoilla 2021. Hän hyppäsi Serbian-ennätyksen ja alle 18-vuotiaiden maailmanennätystä sivunneen tuloksen 196 cm Kruševacssa kesäkuussa 2022. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 191 helmikuussa 2022.

Angelina Topićin isä Dragutin Topić on korkeushypyn Euroopan-mestari 1990 ja äiti Biljana Topić kolmiloikan MM-pronssimitalisti 2009.

Lähteet 

Serbialaiset korkeushyppääjät
Vuonna 2005 syntyneet
Elävät henkilöt
Greg Moro

Greg Moro (s. 1. lokakuuta 1995 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa. Hän laukoo oikealta.

Ura 
Moro vietti suurimman osan juniorivuosistaan kotikaupungissaan Albertan Edmontonissa ja hän pelasi CAC Canadiansin organisaatiossa, kunnes Moro siirtyi kaudeksi 2013–2014 SJHL-junioriliigan Humboldt Broncosiin. Kaudella 2014–2015 hän oli tehoilla 5+22=27 joukkueen tehokkain puolustaja. Kesken kauden 2015–2016 Moro siirtyi Broncosista AJHL-junioriliigan Lloydminster Bobcatsiin.

Vuodet 2016–2020 Moro opiskeli Clarksonin yliopistossa. Hänet valittiin jokaisen neljän kautensa päätteeksi ECAC Hockeyn akateemiseen tähdistökentälliseen. Junior-vuotenaan 2018–2019 Moro voitti divisioonan mestaruuden. Hänet valittiin Clarksonin parhaaksi puolustajaksi ja Moro oli kolmen parhaan ehdokkaan joukossa ehdolla myös koko ECAC:n parhaaksi puolustavaksi puolustajaksi. Palkinnon voitti lopulta kuitenkin Cornellin Matt Nuttle. Kesällä 2019 NHL-varaamaton Moro osallistui Columbus Blue Jacketsin kehitysleirille. Senior-vuotenaan 2019–2020 hän toimi Clarksonin varakapteenina. Moro valittiin toisen kerran peräkkäin joukkueensa parhaaksi puolustajaksi.

Huhtikuussa 2020 Moro teki kaksivuotisen AHL-sopimuksen Stockton Heatin kanssa. Hän pelasi siellä koronaviruspandemian vuoksi helmikuussa 2021 käynnistyneellä kaudella 2020–2021 kuusi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2, kunnes huhtikuussa Moro liittyi ECHL-joukkue Kansas City Mavericksin vahvuuteen. Hän pelasi siellä 17 runkosarjaottelua tehopistein 2+6=8. Syksyllä 2021 Moro osallistui Heatin emoseuran Calgary Flamesin NHL-harjoitusleirille. Hän pelasi kaudella 2021–2022 AHL:ssä 13 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Moro pelasi kuitenkin Mavericksissa.

Kaudeksi 2022–2023 Moro siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon.

Pelityyli 
SaiPan toimitusjohtaja Jussi Markkanen on kuvaillut Moroa moderniksi puolustavaksi puolustajaksi. Markkasen mukaan hän on isokokoinen ja vahva puolustaja, jolla on avut alivoimapelissä. Markkasen mukaan Moro puolustaa erinomaisesti pitkällä mailalla ja käyttää kokoaan hyväkseen, jonka lisäksi hän pystyy antamaan loistavasti ensimmäisen syötön.

Moro on maininnut yliopistovuosinaan yhdeksi suosikkipelaajakseen Nicklas Lidströmin.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Saimaan Pallon pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Könönpellon työväentalo Huvipirtti

Huvipirtti on Varkauden kaupungin Könönpellon lähiössä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
Könönpellon sosialidemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Perustavan kokouksen yhteydessä jäseniksi liittyi 15 henkilöä. Työväentaloa alettiin suunnitella saman tien, ja se valmistui vuonna 1953. Suunnittelija oli arkkitehti Kalevi Väyrynen. Talosta tehtiin kaksikerroksinen: alakerta kivestä ja toinen, ”juhlakerros” rankorakenteisena. Talon pinta-ala on 696 neliömetriä, ja siihen kuuluu juhlasali, jossa näyttämö ja parveke, lisäksi on kahvio sekä talonmiehen asunto. Talon nimeämiseksi järjestettiin nimikilpailu, jonka voittaja julistettiin keväällä 1953 vietetyissä avajaisissa. Vuonna 1964 talo maalattiin ulkoa talkoilla, vuonna 1987 talon korjausta varten taas saatiin rahaa opetusministeriöltä. Vuokralla talossa on ollut muun muassa Varkauden kaupunki ja eläkeläisjärjestöjä. 2010-luvulla Huvipirtillä on pidetty Varkauden Tarmo ry:n pöytätennisjaoston harjoituksia. Talo on ilmeisesti edelleen Könönpellon sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen omistuksessa.

Lähteet 

Työväentalot
Varkauden rakennukset ja rakennelmat
Varkaus
Agricolaliike

Agricolaliike on Helsingissä kokoontuva, nuorille aikuisille suunnatttu, Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan, Helsingin seurakuntayhtymän, Tuomasmessun ja HelsinkiMission verkosto. Agricolaliike alkoi vuonna 2009 hankkeena, jonka tarkoitus oli kehittää helsinkiläisiin nuoriin aikuisiin vetoavaa toimintaa. Liikkeen aloitti Teemu Laajasalo ja hänen jälkeensä liikettä on johtanut Henrik Wikström. Agricolaliike toimii Helsingin Punavuoressa, Mikael Agricolan kirkossa. Liikkeen johtaja Wikström on arvostellut evankelis-luterilaista kirkkoa syvien hengellisten kysymysten unohtamisesta.

Agricolamessu 
Agricolamessua vieteteen Mikael Agricolan kirkossa, minkä lisäksi messua on vietetty myös muissa pääkaupunkiseudun kirkoissa. Agricolamessun tunnelmassa käytetään elokuvan ja konsertin elementtejä ja livebändiä. Musiikissa on vaikutteita australialaisen Hillsong Church-kirkon musiikista. Messun keskeinen osa on Raamatussa ja julistuksessa. Teemu Laajasalon mukaan Agricolaliike on tavoittanut erityisesti 20–40-vuotiaita nuoria aikuisia.

Lähteet

Viitteet 

Kristinusko Helsingissä
Luterilaiset herätysliikkeet
Punavuori
Joe Worrall

Joe Worrall (s. 10. tammikuuta 1997) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.

Worrall pelasi Nottingham Forestin junioreissa ja nousi Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen lokakuussa 2016. Hän pelasi lainalla Englannin kakkosliigaa Dagenham & Redbridgen joukkueessa tammi-huhtikuussa 2016 ja Skotlannin Valioliigaa Rangersin joukkueessa kaudella 2018–2019. Rangers-pestinsä aikana hän pelasi 22 valioliigaottelua ja neljä Eurooppa-liigan ottelua ja teki Skotlannin cupin neljässä ottelussaan yhden maalin, puolivälierässä Aberdeenia vastaan. Hän pelasi Englannin mestaruussarjassa viiden kauden aikana 168 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän pelasi Nottinghamin kaikki kolme ottelua kevään 2022 nousukarsinnassa, jonka tuloksena joukkue nousi Valioliigaan. Worrall pelaa kaudella 2022–2023 Valioliigassa Nottingham Forestin kapteenina.

Worrall pelasi Englannin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Scott McKenna

Scott McKenna (s. 12. marraskuuta 1996 Kirriemuir) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.

McKenna pelasi Aberdeenin junioreissa ja nousi Skotlannin Valioliigassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen alkuvuonna 2016. Hän pelasi lainalla Skotlannin alemmilla sarjatasoilla Ayr Unitedissa helmi-toukokuussa 2015, Alloa Athleticissa tammikuussa 2016 ja uudelleen Ayr Unitedissa marraskuusta 2016 kauden 2016–2017 loppuun. Hän on pelannut Skotlannissa 91 valioliigaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.

McKenna siirtyi syyskuussa 2020 Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Nottingham Forestiin. Hän pelasi kahden kauden aikana 69 mestaruussarjaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän pelasi Nottinghamin kaikki kolme ottelua kevään 2022 nousukarsinnassa, jonka tuloksena joukkue nousi Valioliigaan. McKenna pelaa kaudella 2022–2023 Valioliigassa ja on kauden alusta saakka kuulunut avauskokoonpanoon.

McKenna pelasi Skotlannin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Skotlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysotteluissa Costa Ricaa ja Unkaria vastaan. Kesällä 2021 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän tuli viimeisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan 33. minuutilla vaihdosta kentälle loukkaantuneen Grant Hanleyn tilalle ja sai ensimmäisessä tilanteessaan varoituksen. McKenna on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä 25 A-maaottelua, joissa 18 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki toistaiseksi ainoan maaottelumaalinsa kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Armeniaa vastaan.

Lähteet 

Skotlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Brennan Johnson

Brennan Johnson (s. 23. toukokuuta 2001 Nottingham) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.

Johnson pelasi Nottingham Forestin junioreissa ja nousi Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen elokuussa 2019. Hän pelasi lainalla Englannin ykkösliigassa Lincoln Cityn joukkueessa kaudella 2020–2021. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Nottinghamin kaikki 46 mestaruussarjaottelua, joista 44 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki 16 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Hän pelasi Nottinghamin kaikki kolme ottelua kevään 2022 nousukarsinnassa, jonka tuloksena joukkue nousi Valioliigaan, ja teki maalin Sheffield Unitedia vastaan karsinnan välierässä sekä vieras- että kotikentällä kuten myös jälkimmäisessä ottelussa jatkopaikan ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. Johnson pelaa kaudella 2022–2023 Valioliigassa ja on kauden alusta saakka kuulunut avauskokoonpanoon. Hän teki ensimmäisen valioliigamaalinsa elokuussa kauden kolmannessa liigaottelussa vieraskentällä Evertonia vastaan.

Johnson pelasi Englannin alle 16- ja alle 17-vuotiaiden maajoukkueissa ja sitten Walesin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Walesin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä 13 A-maaottelua, joissa viisi kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kaksi maaottelumaalia, kesäkuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Belgiaa ja Alankomaita vastaan.

Lähteet 

Walesilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Siloatsalea

Siloatsalea (Rhododendron arborescens) on alppiruusujen (Rhododendron) sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina.

Siloatsalea on pystykasvuinen ja harvaoksainen kausivihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin 2,5–3,5 metriä korkeaksi, joskus jopa kuusi metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat noin 2,5–8 cm pitkiä, tummanvihreitä, sileitä ja muodoltaan soikeita tai vastapuikeita. Lehtien alapinnat ovat yläpintoja vaaleampia. Syksyisin lehdet muuttuvat punaisiksi tai purppuranvärisiksi. Kukat sijaitsevat kolmen–kuuden kukan ryhminä ja ovat halkaisijaltaan noin 5 cm, muodoltaan suppilomaisia, tahmeakarvaisia ja tuoksuvia. Väriltään kukat ovat valkoisia tai joskus haaleanvaaleanpunaisia. Emien vartalot ja heteet ovat punaisia. Siloatsalea kukkii lehtien puhkeamisen jälkeen toukokuun lopulta heinäkuulle. Hedelmät ovat kapeita, munanmuotoisia kotia, jotka ovat enintään 2 cm pitkiä.

Siloatsalea kasvaa luonnossa alkuperäisenä Yhdysvalloissa Appalakkien ympäristössä Pennsylvanian eteläosista ja Kentuckyn itäosista Georgiaan ja Alabamaan. Lajia tavataan virtavesien varsilla sekä metsäisillä rinteillä. Joskus lajia tavataan soiden laitamilta sekä soistuneista metsistä.

Kasvatettuna siloatsalea kasvaa parhaiten happamassa, hiekkaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä puolivarjossa. Maaperän olisi hyvä olla tasaisesti kostea, mutta sen tulee kuitenkin läpäistä vettä, ettei vesi jää paikalle seisomaan. Kasvin ympärille levitetty kuorikate hyödyttää kasvin juuristoa. Kukkineet kukat kannattaa myös poistaa mahdollisimman pian kukinnan jälkeen.

Lähteet 
 Missouri Botanical Garden: Rhododendron arborescens

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Siloatsalea (Rhododendron arborescens)
 Mustila Arboretum: Siloatsalea (Rhododendron arborescens)
 Trees and Shrubs Online: Rhododendron arborescens 
 JSTOR Global Plants: Rhododendron arborescens 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Rhododendron arborescens 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rhododendron arborescens 

Alppiruusut
Wille Lilja

Wille Lilja (28. maaliskuuta 1880 Ruovesi – 27. kesäkuuta 1952) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Liljan puoliso oli Alma Kauttu. Lilja kävi kansakoulun 1890–1894. Hän oli Antti Toikkosen liikkeen kauppa-apulainen Kurussa 1895–1899, Hjalmar Sundvallin liikkeen kauppa-apulainen Tampereella 1899–1902 ja Ruoveden sivuliikkeen kaupanhoitaja 1902–1905, kauppias Oriveden Korkeakoskella 1905–1908, Korkeakosken Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1908–1911, Hirsilän Kenkätehdas -yhtiön isännöitsijä 1911–1921, J. W. Suomisen Nahkatehdas Oy:n, Ab P. G. Holm Oy:n nauhatehtaan ja Pirkanmaan Nahka Oy:n pääedustaja Helsingissä 1921–1946 ja Oriveden Kenkätehtaan ja Kaupan, sittemmin Oriveden Kenkätehdas Oy, perustajaosakas 1918, johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1931 ja pääosakas vuodesta 1932. Lilja oli myös tilanomistaja Orivedellä 1918–1926, Oriveden Sähkö -yhtiön perustajia ja johtokunnan jäsen 1918–1921 sekä Oriveden kunnanvaltuuston jäsen  1919–1921. Kansanavun paikallisjohtajana hän toimi 1943–1945. Kansanavulle ja muihin kohteisiin Lilja lahjoitti huomattavia summia. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.

Lähteet

Suomalaiset kauppiaat
Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset maanviljelijät
Kauppaneuvokset
Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Station Jokela

Station Jokela on tuusulalainen vuonna 2015 perustettu helluntaiseurakunta. Station-seurakunta toimii Tuusulan Jokelassa. Seurakunnan pastoreita ovat Heidi Roihuvuo, Juha Lehtonen ja Virpi Montonen. Stationin toiminnanjohtaja on Ilari Roihuvuo. Station-seurakunnalla on oma bändi Station Sound.

Historia

Kahvila nuorten hyväksi 
Seurakunnan toiminta sai alkunsa Jokelan koulusurmien jälkeen, kun Jokelassa asuvat halusivat tehdä hengellistä työtä nuorten hyväksi. Johtopäätöksenä päätettiin perustaa yhteiskristillinen nuorisokahvila, joka aloitti toimintansa vuonna 2008 Asemapäällikön talossa. Toimintaa olivat mahdollistamassa Tuusulan seurakunta, Järvenpään, Tuusulan ja Hyvinkään helluntaiseurakunnat sekä Järvenpään vapaaseurakunta Arkki. 

Alkuvuosien aikana kahvila järjesti monia tapahtumia ja mahdollisti leirejä nuorille. Vuonna 2015 liiketila alkoi käydä pieneksi ja liiketilan tullessa tarjolle Jokelan keskustasta syntyi ajatus seurakunnan perustamisesta. Kahvilan puuhamiehenä oli Eemeli Punju. Loppuvuodesta 2014 ryhdyttiin remontoimaan uusia tiloja.

Seurakunnan perustaminen 
Station Jokela aloitti toimintansa maaliskuussa 2015. Station-seurakunnan myötä seurakunta aloitti Station Sunnuntai-jumalanpalvelukset, minkä lisäksi seurakunta on jatkanut nuorisokahviloiden järjestämistä. Seurakunnalla on myös muskaritoimintaa alle kouluikäisille lapsille. Stationin tilat on sisustettu rock-klubihenkisesti.

Lähteet

Viitteet

Tuusula
Suomen helluntaiseurakunnat
Mamady Doumbouya

Mamady Doumbouya on guinealainen sotilas, joka on toiminut maansa johdossa siitä alkaen, kun hän johti sotilasvallankaappausta joka syrjäytti 83-vuotiaan Alpha Condén. Doumbouya sanoi että vallankaappaus oli välttämätön, koska maassa oli niin paljon korruptiota, ihmisoikeusrikkomuksia ja huonoa taloudenpitoa. 

Monet Conden vastustajista olivat aluksi tyytyväisiä hänen syrjäyttämisestään, mutta Doumbouyan juntan suosio on ajan mittaan vähentynyt. Keväällä 2022 juntta esitteli suunnitelman, joka johtaisi siirtymiseen siviilihallintoon 36 kuukauden kuluessa. Oppositio vastusti sitä. Kesäkuun alussa Conakryssä oli polttoaineiden hinnannousua vastustavia mielenosoituksia, jotka johtivat levottomuuksiin joissa turvallisuusjoukot ampuivat yhden mielenosoittajan. 
Heinäkuussa ECOWAS ilmoitti suostutelleensa nykyhallinnon lyhentämään siirtymäajan kahteen vuoteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hall on infamy: Mamady Doumbouya The Internationalist 7.1.2022

Guinean presidentit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt