joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Human Rights and Democracy Movement

Human Rights and Democracy Movement on tongalainen poliittinen puolue.

Puolueen johtaja on Uliti Uata.

Vuoden 2005 parlamenttivaaleissa puolue sai 7 paikkaa.

Aiheesta muualla 
Puolue

 Tongalaiset puolueet
Human Rights Protection Party

Human Rights Protection Party on vuonna 1979 perustettu samoalainen puolue. HRPP:n nykyinen johtaja on Tuila'epa Sailele Malielegaoi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa puolue sai 35 paikkaa 49:stä.

Samoalaiset puolueet
Brasilian kommunistinen puolue

Brasilian kommunistinen puolue () on brasilialainen kommunistinen puolue, joka on perustettu vuonna 1962. Puolueen puheenjohtaja on José Renato Rabelo. Puolue julkaisee Vermelho-lehteä. Puolueen nuorisojärjestö on União da Juventude Socialista. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai 1 967 833 ääntä (2,2 %, 12 paikkaa).

Aiheesta muualla
Kotisivut. 

Brasilialaiset puolueet
Kommunistiset puolueet
Chilen kommunistinen puolue

Chilen kommunistinen puolue (Partido Comunista de Chile) on chileläinen kommunistinen puolue, joka perustettiin vuonna 1922. Puolueen perusti Luis Emilio Recabarren. Augusto Pinochetin sotilasdiktratuurin aikana puolueen jäseniä vangittiin ja puheenjohtaja Luis Corvalánin vapauttamiseksi luotiin kansainvälinen myötätuntokampanja. Puolueen nykyinen johtaja on Guillermo Tellier.

Puolue julkaisee El Siglo-lehteä. Puolueen nuorisojärjestö on Juventudes Comunistas. Puolue osallistui vuoden 2005 parlamenttivaaleihin (5.13 %), mutta ei saanut yhtään edustajaa parlamenttiin.

Puheenjohtajat

Aiheesta muualla

Puolue

Chileläiset puolueet
Kommunistiset puolueet
Venezuelan kommunistinen puolue

Venezuelan kommunistinen puolue (Partido Comunista de Venezuela) on venezuelalainen kommunistinen puolue, joka perustettiin vuonna 1931. Puolueen puheenjohtaja on Pedro Ortega. Se julkaisee Tribuna Popular-lehteä.

Puolueen nuorisojärjestö on Juventud Comunista de Venezuela.

Vuoden 2005 parlamenttivaaleissa puolue sai 133 686 ääntä (8 paikkaa).

Aiheesta muualla 
Puolue

Kommunistiset puolueet
Venezuelalaiset puolueet
Intian kansanpuolue

Intian kansanpuolue (, ) on vuonna 1980 perustettu intialainen puolue. Se on toinen Intian kahdesta suuresta hindunationalistipuolueesta. Vuoden 2014 parlamentti­vaaleissa BJP sai murskavoiton, tarkistettujen tulosten mukaan 282 paikkaa. Puolueen puheenjohtajana toimii Jagat Prakash Nadda vuodesta 2020 alkaen.

Puolueen kansainvälinen kattojärjestö on International Democrat Union.

Historia
BJP:n aatteellinen edeltäjä oli 1951 alkunsa saanut Bharatiya Jana Sangh -puolue (BJS), jonka perusti entinen Intian kongressipuolueen poliitikko Shyama Prasad Mukherjee. Nationalistinen Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) -järjestö teki yhteistyötä BJS:n kanssa vastustaakseen kongressipuoluetta. Vuonna 1975 Indira Gandhi rajoitti opposition toimintaa julistamalla poikkeustilan, jota vastaan BJS protestoi. Yhdessä muiden poikkeustilaa vastustaneiden puolueiden kanssa BJS tuli osaksi uutta Janatapuoluetta. Janata oli hetken aikaa menestyksekäs ja voitti vuoden 1977 parlamenttivaalit, mutta uusi hallitus hajosi nopeasti vuonna 1980 sisäisten erimielisyyksien johdosta.

Bharatiya Janata Party sai alkunsa 6.4.1980, sen ensimmäinen johtaja oli maltillinen Atal Bihari Vajpayee. Vuoden 1984 vaatimaton äänisaalis johti kuitenkin siihen, että puolue alkoi ajamaan kovempaa hindunationalistista politiikkaa. Vuoden 1989 parlamenttivaaleissa BJP hyötyi 1980-luvun hindujen ja muslimien välisistä levottomuuksista, joiden myötä se saavutti 85 edustajaa. Vuonna 1996 BJP:stä tuli Intian suurin puolue, kun levottomuudet hindujen ja muslimien kanssa kärjistyivät hindunationalistien tuhoaman Baburin moskeijan vuoksi. BJP lupasi vuonna 2019 yhtenä vaalilupauksenaan rakentaa Baburin moskeijan tilalle hindutemppelin.

Vuonna 2014 puolue saavutti siihen mennessä suurimman voittonsa saadessaan 282 edustajaa parlamentin alahuoneeseen. Vuonna 2019 BJP uusi voittonsa saaden 303 edustajaa. Vuoden 2019 vaalitulos oli BJP:n ja sen vaalikoalition NDA:n historian suurin voitto, puolue sai 37,4% äänistä ja NDA lähes 45%.

Vaalimenestys Intian parlamenttivaaleissa

Kritiikkiä
Asianajaja ja kirjailija A. G. Noorani on kritisoinut Intian kansanpuoluetta ja sen perustajana pitämäänsä RSS-järjestöä fasistisiksi sekä moittinut niitä Intian vähemmistöjen sortamisesta. Intian kristityt ja muslimit ovat syyttäneet pääministeri Narendra Modia ja BJP:tä sorrosta sekä hindulaisten ääriajattelijoiden suojelemisesta. Kongressipuolue ja Intian kommunistiset puolueet ovat väittäneet, että RSS hallitsee Intian kansanpuoluetta.

Intian kongressipuolueen Rahul Gandhi on syyttänyt Modia Intian viemisestä keskiajalle sekä paheksunut, kuinka BJP:n Intiassa naudanlihaa syöneitä muslimeita on surmattu.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Intian kansanpuolueen virallinen kotisivu 

Intialaiset puolueet
Hindunationalismi
Nationalistiset puolueet
Konservatiiviset puolueet
Telugu Desam Party

Telugu Desam Party (, ) on intialainen poliittinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 1982. Puolueen perusti N. T. Rama Rao. Puolueen nimi tarkoittaa Telugumaan puoluetta.

Puolueen johtaja on N. Chandrababu Naidu.

Puolueen nuorisojärjestö on Telugu Yuvatha.

Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa puolue sai 11 844 811 ääntä (3,0 %, 5 paikkaa).

Aiheesta muualla
Puolueen kotisivu

Lähteet

 Intialaiset puolueet
Herrala (Hollola)

Herrala on kylä ja taajama Hollolassa Päijät-Hämeessä. Vuoden 2018 lopussa taajamassa asui 487 asukasta.

Herralassa sijaitsee peruskoulun alempien luokkien koulu, rautatieasema ja vuonna 2017 lopettanut Herralan saha. 

Ratahallintokeskuksen, Hollolan kunnan, Lahden kaupungin ja Nastolan kunnan teettämän Lahden kaupunkiseudun rataympäristöselvityksen (2004) perusteella Herralassa maakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia kohteita ovat Herralan asema ympäristöineen, Herralan tiilitehdas, Maattolan tila ja Ylöstalon tila. Herralassa toimii Päijät-Hämeen pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, Herralan VPK, mikä on erikoistunut eläinten pelastamiseen. 

Herralan kylän alueella on kaksi muinaismuistoaluetta: Papulan vesimylly ja Rajalan rajamerkki.

Liikenne 
Herralasta pääsee Riihimäki–Lahti-radalla kulkevalla lähijunalla Lahteen, Järvelään, Lappilaan,  Mommilaan, Oittiin ja Hikiälle. Lahteen liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäen suuntaan raiteelta 2.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Herralan kylä Facebookissa
 Herralan koulu
 Ratahallintokeskus: kaupunkikuvalliset erityispiirteet (liite XII a)

Hollolan kylät
Päijät-Hämeen maakunnan taajamat
Seksuaalivalinta



Seksuaalivalinta eli sukupuolivalinta on luonnonvalintaa, jossa suuri merkitys on sukupuoleen liittyvillä ulkoisilla tunnuksilla tai käyttäytymisellä. Sukupuolivalinta on yksinomaan lisääntymiseen liittyvä etu, joka tekee saman lajin ja saman sukupuolen edustajista menestyvämpiä lisääntymään kuin toiset yksilöt. Kumppanin valinnan tekee yleensä naaras. Sen valinta toimii siivilänä, joka karsi populaatiosta mutaatioita, joita kertyy perimään.

Sukupuolivalintaan kuuluvat kaikki ne tekijät, jotka auttavat lisääntymismenestystä. Yleensä naaraan tekemä sukupuolivalinta suosii niitä koiraita, jotka parhaiten herättävät naaraiden huomion. Tällaisia ominaisuuksia ovat selkeät sukupuolidimorfismin eli koiraiden ja naaraiden ulkonäön poikkeavuuden tapaukset, kuten peurakoiraiden suuret sarvet sekä lintujen näyttävät pyrstöhöyhenet ja höyhenpuvut. Useiden lajien koiras on suurempi ja näyttävämpi kuin naaras. Tällaiset lintukoiraat esittävät soidinpaikoilla soitimeen kuuluvia liikkeitä ja ääniä, ja naaraat valitsevat sen perusteella kumppaninsa. Naaras voi tehdä valintansa esimerkiksi koiraan valtaaman soidinpaikan mukaan, koiraan menestyksen perusteella otteluissa muiden koiraiden kanssa, koiraan tarmokkuuden ja kestävyyden perusteella, tai koiraan höyhenpuvun näyttävyyden perusteella. Näiden kriteerien perusteella parhaat koiraat pääsevät parittelemaan useampien naaraiden kanssa kuin huonommat koiraat.

Joillakin lajeilla sukupuolivalinta suosii myös sellaisia ominaisuuksia, jotka auttavat koiraita päihittämään kilpakumppaninsa, tai joiden avulla koiras voi kerätä naaraista itselleen laajan haaremin.

Naaraan valintaa ja muuta eri sukupuolten välillä tapahtuvaa valintaa kutsutaan sukupuolten väliseksi seksuaalivalinnaksi. Kilpailua tai taistelua lisääntymismenestyksestä saman sukupuolen yksilöitä vastaan kutsutaan sukupuolen sisäiseksi seksuaalivalinnaksi.

Sukupuolivalinnan seurauksena käy joskus niin, että toisen sukupuolen sekundääriset sukupuoliominaisuudet kehittyvät epäadaptiivisiksi eli eloonjäämismahdollisuuksia huonontaviksi. Tästä esimerkki ovat linnut, joille kasvaa lisääntymisaikana suuri pyrstö, joka tekee linnusta näkyvänä ja kömpelönä helpon saaliin pedoille. Näin voi kuitenkin tapahtua, koska menestys parittelukumppanien hankkimisessa ylittää haitat. Israelilainen biologi Amotz Zahavi on esittänyt, että naaraat suosivat erityisesti silmäänpistäviä koiraita. Tämän Zahavin haittaperiaatteen mukaan kauniina pidetyt ominaisuudet ovat sukupuolisesti puoleensavetäviä, koska ne viestivät kantajansa vahvuudesta: kantajalla on varaa tuhlata arvokkaita resursseja turhan, mahdollisesti jopa haittaavan ominaisuuden kehittämiseen, ja se on siitä huolimatta selviytynyt hengissä.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

http://cc.oulu.fi/~jtuomi/seksuaalivalinta.html 

Evoluutio

sv:Naturligt urval#Sexuellt urval
Odin (täsmennyssivu)

Odin tarkoittaa seuraavia:

 Odin, muinaisskandinaavinen ylijumala
 Odin, miehen etunimi
 Odin, norjalainen rahastoyhtiö
 Odin, Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo.
 Odin, tanskalainen olutmerkki.
 Odin, ruotsalainen satelliitti
 Mount Odin, vuori Baffininsaarella Kanadassa
Britannian kuninkaallinen laivasto
Odin-luokka, sukellusveneluokka
 HMS Odin (1807), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
 HMS Odin (1846), siipiratasfregatti
 HMS Odin (1901), sluuppi
 HMS Odin (N84), Odin-luokan sukellusvene
 HMS Odin (S10), Oberon-luokan sukellusvene
Norjan kuninkaallinen laivasto
KNM Odin, Sleipner-luokan hävittäjä
Tanskan kuninkaallinen laivasto
KDM Odin, vuonna 1872 vesillelaskettu ironclad
Saksan keisarikunnan laivasto
 Odin-luokka, Saksan keisarikunnan laivaston rannikkopanssarilaivaluokka
 SMS Odin, vuonna 1896 valmistunut Odin-luokan rannikkopanssarilaiva
Teollisuusstandardi

Teollisuusstandardi ei ole virallisesti sertifioitu standardi, vaan jonkin markkina-asemaltaan vahvan valmistajan luoma käytäntö, jossa käytetään sen kehittämiä teknisiä ratkaisuja laajasti yleisenä perusratkaisuna.

1980-luvulla kun IBM PC:n kaltaisia samaa arkkitehtuuria käyttäviä mikrotietokoneita ryhdyttiin valmistamaan, laajeni IBM PC:n avoimen arkkitehtuurin perusratkaisu siinä määrin, että sen mukaisesti valmistettuja "kloonattuja" mikrotietokoneita alettiin kutsua teollisuusstandardin mukaisiksi. Esimerkkejä: Valokopioinnin alueella samankaltaisen standardin on muodostanut alan edelläkävijä Xerox, joka kehitti tavalliselle toimistopaperille tulostavan kopiokoneen. Sähköisessä digitaalisessa muodossa olevien tekstien ja kuvien tulostamisen teollisuusstandardi on Adoben PDF. Automaattiaseiden valmistusta on Itä-Euroopassa yhdenmukaistanut ja siihen on vaikuttanut Kalashnikov.

Teollisuusstandardista voi tulla standardi myöhemmin, mikäli se sertifioidaan johonkin standardointijärjestelmään kuten ISO:on tai DIN:iin.

Myös joitakin virallisia standardeja kutsutaan teollisuusstandardeiksi. Tällöin ei enää ole kyseessä teollisuuden käyttämä tekninen perusratkaisu, vaan jo osa laajempaa virallista standardointijärjestelmää.

Suomessa

Suomessa yleiskäsitteiksi ovat tulleet muun muassa mono, jolla tarkoitetaan murtomaahiihdossa käytettävää hiihtokenkätyyppiä. Nimitys tulee siitä, että yksi hiihtokenkien valmistaja oli nimeltään Mononen. Sodanjälkeisen rautasängyn nimitykseksi tuli heteka yleisesti, vaikka alun perin se viittasi Helsingin Teräshuonekalutehdas Oy:öön. Nämä eivät kuitenkaan ole teollisuusstandardeja. Kulutustavarat eivät yleisinäkään sinänsä kehity teollisuusstandardeiksi kuin epäsuorasti: edellisissä esimerkeissä tietyntyyppinen hiihtokenkä vaikutti yhdenmukaistavasti hiihtokengän kanssa käytettäviin suksisidetyyppeihin.

Katso myös 
 De facto

Standardit
Ps

Ps tarkoittaa seuraavia asioita:

 polystyreeni, PS, muovilaji
 
 , hevosvoima
 
 
 
 , verkkotunnus .ps 
 
 
 
 Perussuomalaiset, puolueen lyhenne PS tai Ps, jäsenen lyhenne ps., suomalainen puolue
 Parti socialiste, PS, ranskalainen puolue
 Parti socialiste, PS, belgialainen puolue
 PlayStation, PS, Sonyn valmistama pelikonsoli
 PostScript, PS, sivunkuvauskieli
 Adobe PhotoShop, PS, Adobe Systemsin kuvankäsittelyohjelma
 jälkikirjoitus, PS, latinan sanoista post scriptum, kirjeen loppuun lisätty kirjoitus
 pussi, ps, säilytyspakkaus
 Puoli seitsemän, Ps, Yle TV1:n asiaohjelma
 P.S. (2004), elokuva, Elonet - P.S.
 P.S. (1978), elokuva, Elonet - P.S. 
 P.S. (1981), dokumenttielokuva, Elonet - P.S.
 IBM PS/2, IBM:n kehittämä tietokone 1980-luvulla
 Ps rööki merkki

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Troolaus

Troolikalastus on kalastusmenetelmä, jossa vedetään troolia eli laahusnuottaa veden alla joko yksin tai paritroolauksessa.

Troolausmenetelmät 
Trooli lasketaan kalastusaluksesta kaikuluotauksella etsittyyn kalaparveen, vedetään perässä ja kelataan koneellisesti takaisin laivaan. Saatu saalis jää nuotan perän muodostamaan pussiin. Troolaussyvyys on säädeltävissä kantavien pallojen ja vaijereiden pituuden avulla.

Kun käytetään kahta venettä (paritroolaus), veneiden välille vedetään vaijerit, jotka toimittavat verkon vaakasuoran leviämisen. Yksintroolaus on kuitenkin tavallisempaa. Tässä niin sanotut leijat (kutsutaan myös ”troolinoviksi”) toimittavat verkon vaakasuoran levittämisen. Leijoja on käytettävissä eri kokoisia ja muotoisia.

Troolia voidaan vetää pohjassa tai pohjan tuntumassa (pohjatroolaus) tai kohotettuna vedessä (välivesitroolaus). Vetonopeus on yleensä 2,5–4,0 solmua.

Suomessa troolaus on tärkein silakan ja kilohailin kalastusmenetelmä. Troolia käytetään myös turskan ja sisävesillä muikun kalastuksessa.

Aiheesta muualla 

Kalastusmenetelmät
Kalatalous
Osoitinkynä

Osoitinkynä tai ohjauskynä () on kosketusnäyttöä varten käytettävä pehmeäkärkinen kynä, jolla annetaan yleensä kämmentietokoneelle käskyjä koskettamalla sen näyttöä. Osoitinkynä korvaa tietokonehiiren käyttöä tai kosketuslevyn käyttöä pienikokoisissa kämmentietokoneissa.

Laitteiden mukana tulee niille tyypillinen osoitinkynä. Jotkut kynävalmistajat ovat myös kehittäneet yleiskäyttöisiä yhdistelmäkyniä, joissa on mustesäiliökynän ja lyijytäytekynän lisäksi kolmantena vaihtoehtona myös osoitinkynä.

Osoitinlaitteet
Kirjoitusvälineet
Reimersholme

Reimersholme on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista sekä saarista. Se sijaitsee kaupungin keskustan alueella, Långholmenin vieressä, ja kuuluu hallinnollisesti Södermalmin kaupunginosa-alueeseen.

Maantietoa

Saari 
Saari sijaitsee Liljeholmsvikenin ja Långholmskanalenin välissä. Sen pituus on 650 metriä ja leveys on 350 metriä. Saaren pinta-ala on 15 hehtaaria ja se sijaitsee Södermalmin itäpäässä ja Långholmenin suojassa. Längholmenin välissä sijaitsee lännessä Långholmsviken, joka jatkuu itään päin Pålsundetina. Näiden vaihtumiskohdasta tulee etelään kapea kanava, joka yhtyy etelässä Liljeholmsvikeniin. Kanavan ylittää noin 30-metrinen silta, joka on saaren ainoa. Liljeholmsvikenin vastarannalla sijaitsee Liljeholmen ja Gröndal. Sekä saaren pohjois- että kaakkoisrannassa on pienveneille laiturit.

Kaupunginosa 
Kaupunginosa on muodostettu vuonna 1926. Siellä asuu noin 2 530 ihmistä lähinnä kerrostaloissa. Saarella aikoinaan sijainneista rakennuksista on jäljellä Anders Reimersin yksinäinen päärakennus, joka valmistui vuonna 1798. Saarella toimi myöhemmin L. O. Smithin pirtutehdas, josta on jäljellä sillan kohdalla sijainneet pitkät rakennukset sekä pieni rakennus Åttingen. Tehdasalue on raivattu pois kerrostalojen ja monitoimihallin tieltä.

Historiaa

Nimi 
Anders Reimers omisti saaren itäpään, jonne hän rakensi huvilansa (Reimers malmgård) päärakennuksen vuonna 1798. Reimers toimi Tukholman raatimiehenä ja hankki elantonsa hatuntekijänä. Saarta kutsuttiin ennen merkkimiehen asettumista sille nimellä Räkneholmen.

Silta 
Saareen rakennettiin ensimmäinen silta vuonna 1870, joten Reimersin kotiväki liikkui saarelle veneillä. Siltoja on uusittu säännöllisesti ja uusin silta (Reimersholmsbron) on vuodelta 1942, joka korvasi edeltäjänsä Reimersbron. Nykyinen silta on 39 metriä pitkä ja 13 metriä leveä.

Muita rakennuksia 
Saarelle rakennettiin 1700-luvulla myös toinen malminkartano Charlottenburg, jolla oli monia omistajia ja joka purettiin 1940-luvulla . Saaren pohjoisosassa toimi Stockholms Yllefabrik vuosina 1859–1934. Tehtaat purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostaloja vuosina 1942–1946 . Saaren kaakkoisosassa toimi vuosina 1869–1978 pirtutehdas (Reymersholms Spritförädlings AB). Toiminnan loputtua sen heikkokuntoisimmat rakennukset purettiin ja niiden tilalle rakennettiin kerrostaloja .

Lähteet

Huomioita

Katso myös 
 Luettelo Mälarenin saarista

Viitteet

Aiheesta muualla 

Södermalm (kaupunginosa-alue)
Tukholman kaupunginosat
Tukholman saaret
Mälarenin saaret
Brice Tirabassi

Brice Tirabassi (s. 15. kesäkuuta 1977) on ranskalainen rallikuljettaja. Hän teki rallidebyyttinsä 1997. Tirabassin uran suurin saavutus tähän mennessä on ollut nuorten rallin maailmanmestaruus eli JWRC-sarjan voitto Renault Clio S1600 -ralliautolla vuonna 2003. Kaudella 2004 Tirabassi siirtyi ajamaan N-ryhmän ralliautoa, jolla kilpaili N-ryhmän MM-sarjassa. Kaudella 2006 Tirabassi ajoi muun muassa kaksivetoista Citroën C2 S1600 -ralliautoa MM-ralleissa, jälleen Junioreiden luokassa.

Tirabassi oli mukana Ranskan joukkueessa vuoden 2009 Rally of The Nations -kisassa ja sijoittui joukkuetoverinsa Didier Auriolin kanssa kolmanneksi.

Aiheesta muualla
Tirabassin nettisivut
Tietoa Tirabassin urasta

Ranskalaiset ralliautoilijat
Nuorten rallin maailmanmestarit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Asgardilaiset

Asgardilaiset (eli Asgardin jumalat) ovat Marvel-kustantamon luoma kuvitteellinen jumalrotu. Asgardilaisia palvoivat vuosituhat sitten Norjan viikingit ja erinäiset germaaniheimot. Asgardilaiset eivät kuitenkaan enää halua, että heitä palvottaisiin.

Historia 

Vain vähän tiedetään salaperäisestä asgardilaisten rodusta. Ainoastaan Mimiri, Viisauden Lähde tuntee joitain utuisia tarinoita asgardilaisten hallitsijan Odinin menneisyydestä mutta nämä tarinat ovat epäluotettavia. 

Asgardin jumalat elävät Asgard-nimisessä ulottuvuudessa, jossa asuu myös muita rotuja, kuten kääpiöitä ja jättiläisiä. Asgardin roduista asgardilaiset ovat voimakkaimpia ja muistuttavat eniten ihmistä. Rotu ei kuitenkaan ole alun perin kehittynyt tuossa ulottuvuudessa.

Fysiologia 

Huolimatta ihmismäisestä ulkonäöstä asgardilaiset ovat suunnattoman paljon tavallista ihmistä voimakkaampia. Rodun jokainen miespuolinen jäsen kykenee nostamaan vähintään 30 tonnia naisten kyetessä nostamaan noin 25 tonnia. 

Asgardilaiset elävät pitkään ja ikääntyvät ihmisten mittapuun mukaan hitaasti, mutta he eivät ole kuolemattomia. Asgardilaisten kehot ovat huomattavasti tiheämpiä ja kestävämpiä kuin ihmisten, ja rodun jokainen jäsen kestää suurikaliiperisenkin ammuksen osuman ilman vaurioita. Asgardilaiset kykenevät vahingoittuessaan parantamaan itsensä nopeasti. Heillä on myös maagisia keinoja joden avulla voi parantua vakavammista vammoista. He voivat esimerkiksi palauttaa irronneet raajat ja tuhoutuneet elimet sekä selvitä verenhukasta. On kuitenkin mainittava, että vain osa asgardilaisista omaa tarpeeksi voimia magian käyttöön. 

Asgardilaisten lihakset, luut ja ihokudokset ovat karkeasti arvioiden noin kolme kertaa tavallista ihmistä tiheämmät. Siksi asgardilaisten paino on myös liki neljä kertaa suurempi verrattuna keskivertoihmiseen. Aineenvaihduntansa vuoksi asgardilaiset ovat kestäviä, eivätkä eritä maitohappoa samalla nopeudella kuin ihmiset. 

Asgardilaiset tarvitsevat erikoisen kultaisen omenan Idunnin hoitamasta Yggdrasil-puusta. Omenan syöminen palauttaa asgardilaisten nuoruuden ja terveyden.

Teknologinen taso 

Asgardilaiset eivät ole valjastaneet teknologiaa palvelukseensa. Sen sijaan he osaavat käyttää mystisiä energiavirtoja eri tarkoituksiin. Vaikka kaikilla asgardilaisilla on tämä kyky, vain harva kykenee tekemään sen kanssa mitään mainitsemisen arvoista. 

Joidenkin väitteiden mukaan asgardilaisten magia ei ole Tohtori Oudon hallitseman magian kaltaista vaan teknologiaa, joka on edennyt tasolle, mitä ihminen pitäisi taikuutena. Tämä on kuitenkin vain spekulointia.

Tunnettuja asgardilaisia 
Amora, Lumoajatar
Balder
Frigga
Freija
Heimdall
Hela
Hermod
Hoder
Loki
Lorelei
Odin
Sigyn
Sif
Thor
Tyr
Valkyyria
Vidar
Volla
Soturikolmikko (Fandral, Hogun ja Volstagg)

Marvel-universumin rodut

en:Asgardians
Colchester

Colchester on noin  asukkaan kaupunki ja  asukkaan hallintopiiri (borough) Essexin kreivikunnassa Itä-Englannissa. Se on kreivikunnan suurin kaupunki ja sijaitsee 83 kilometriä Lontoosta koilliseen. Sieltä kulkee pääkaupunkiin A12-tie ja Great Eastern Main Line -rautatielinja.

Britteinsaarten vanhimpana tunnettuna roomalaisena kaupunkina Colchester katsoo olevansa Britannian vanhin kaupunki.

Historiaa 
Colchesteria on pidetty vanhimpana Rooman valtakunnan kaupunkina Britanniassa. Sen kelttinimi oli Camulodunon, joka tarkoittaa ’Camuloksen [kelttiläinen sodanjumala] linnoitusta’. Roomalaisten vuonna 43 tapahtuneen Britannian-valloituksen jälkeen paikalle rakennettiin legioonalaislinnoitus ja paikkakunnan nimi roomalaistettiin muotoon Camulodunum. Camulodunum toimi roomalaisten ensimmäisenä pääkaupunkina Britanniassa, mutta se tuhottiin Boudiccan johtamassa kansannousussa vuonna 61. Jonkin aikaa hävityksen jälkeen Lontoosta tuli uusi Britannian provinssin pääkaupunki. Rooman valtakunnan rajan siirryttyä pohjoisemmaksi Camulodunumista tuli colonia nimeltään Colonia Claudia Victricensis.

Itä-Anglian viikingit valloittivat Colchesterin ja suurimman osan Essexin kuningaskuntaa 800-luvun loppupuolella. Kaupunki pysyi viikinkien hallussa aina vuoteen 920, jolloin Edvard Vanhempi voitti sen haltuunsa.

Keskiaikaisen Colchesterin tärkein maamerkki on Colchesterin linna, jonka normannit rakensivat 1000-luvulla vanhan roomalaisen temppelin paikalle.

1500-luvun jälkipuoliskolla kaupunkiin muutti suuri määrä kutojia ja vaattureita Flanderista. Colchesterin keskustassa on yhä "hollantilaisena korttelina" (Dutch Quarter) tunnettu osa.

Urheilu 
Kaupungin menestynein jalkapalloseura on Colchester United.

Lähteet 

Asutut paikat Essexissä
Englannin kaupungit
Essexin hallinnolliset alueet
Englannin hallintopiirit
Rooman valtakunnan kaupungit Britanniassa
Kumissi

Kumissi on hevosen maidosta valmistettu kefiirin kaltainen mieto alkoholijuoma. Hevosenmaidon suuresta sokeripitoisuusta johtuen kumississa on enemmän alkoholia (0,7-2,5%) kuin vastaavissa lehmänmaidosta valmistetuissa juomissa. Kumissia juodaan lähinnä Keski-Aasiassa.

Lähteet 

Alkoholijuomat
Maitotuotteet
The Maryland Zoo

Maryland Zoo (entinen nimi Baltimore Zoo) on Baltimoren kaupungissa Yhdysvalloissa sijaitseva eläintarha, jossa on yli 2 000 eläintä. Siellä on muiden muassa jääkarhuja, kirahveja, tiikereitä ja lintuja. Eläintarha avattiin vuonna 1876, ja se on Yhdysvaltojen kolmanneksi vanhin eläintarha. Ennen 1990-luvulla tehtyjä peruskorjauksia se oli Yhdysvaltojen pienimpiä ja epäsiisteimpiä eläintarhoja. Talousvaikeuksien vuoksi eläintarhasta osa jouduttiin sulkemaan 2004 ja eläimiä siirrettiin lainaan muihin eläintarhoihin.

Tarha on mukana monissa suojeluohjelmissa, kuten vuorigorillojen eläinlääketieteellisessä ohjelmassa. Siellä myös kuntoutetaan paikallisia lintuja, etenkin petolintuja ja valkopäämerikotkia.

Aiheesta muualla
Marylandin eläintarhan sivusto

Yhdysvaltain eläintarhat
Baltimoren rakennukset ja rakennelmat
All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam

All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam (lyhenne AIADMK, , ) on intialainen poliittinen puolue. Puolueen perusti vuonna 1972 tunnettu tamilielokuvien näyttelijä M. G. Ramachandran, joka oli eronnut toisesta tamilipuolueesta Dravida Munnetra Kazhagamista.

Puoluetta johtanut M. G. Ramachandran kuoli vuonna 1987. Hänen jälkeensä puheenjohtajaksi nousi niin ikään näyttelijänä uransa aloittanut Jayalalithaa, joka pysyi vallassa kuolemaansa joulukuussa 2016 asti.

Puolueella on valtapuolueen asema Tamil Nadun osavaltiossa sekä Puducherryn liittovaltion alueella, sillä puolueen perustat perustuvat pääasiassa tamiliväestön oikeuksien puolustamiseen. 

Vuoden 2014 Intian parlamenttivaaleissa AIADMK sai 36 paikkaa Intian parlamentin alahuoneeseen Lok Sabhaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puolueen kotisivusto 

Intialaiset puolueet
Nationalistiset puolueet
Janata Dal (United)

Janata Dal (United) (hindiksi  जनता दल) lyhenne JD, on intialainen puolue. Puolueen johtaja on Sharad Yadav.

Puolue koottiin vuonna 2003 kun kaksi puoluetta Janata Dal ja Samta-puolue  yhdistyivät yhdeksi puolueeksi.
Puolueen ensimmäinen puheenjohtajaksi tuli entinen Intian puolustusministeri George Fernandes..

Lähteet 

 

 Intialaiset puolueet
All India Trinamool Congress

All India Trinamool Congress (lyh. AITC; ) on intialainen poliittinen puolue, jonka puheenjohtaja on Mamata Banerjee. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa se sai 22 paikkaa parlamentin alahuoneeseen eli Lok Sabhaan, minka seurauksena siitä tuli neljänneksi suurin puolue yhdessä YSRC:n kanssa. Puolue sai alkunsa tammikuussa 1998, jolloin se erosi kongressipuolueesta ajautuessaan riitoihin suhtautumisessa marxilaiseen kommunistipuolueeseen, joka hallitsi Länsi-Bengalia. AITC kritisoi kongressipuolueen suhtautuvan kommunisteihin liian pehmeästi. Puolue saavutti suosiota Länsi-Bengalissa vastustamalla kommunistipuolueen tekemää maanhaltuunottoa, jota kommunistit perustelivat osavaltion teollistamisella.

Vuonna 2011 puolue voitti Länsi-Bengalin osavaltiovaalit, jonka jälkeen Mamata Banerjeesta tuli Länsi-Bengalin pääministeri. AITC:n voitto päätti marxilaisen kommunistipuolueen vuodesta 1977 alkaen jatkuneen enemmistön osavaltioparlamentissa. Vuoden 2016 vaaleissa puolue voitti uudestaan, jonka jälkeen Banerjee valittiin toiselle kaudelle. Vuonna 2019 puolue poisti sanan Congress logostaan, vaalimainoksistaan ja muusta materiaalista perustellen sitä etäisyydellään kongressipuolueeseen. Puolueen virallisessa nimessä se kuitenkin säilyy.

Vaalimenestys

Intian parlamenttivaaleissa

Länsi-Bengalin osavaltiovaaleissa

Lähteet

Aiheesta muualla

Intialaiset puolueet
Intian kongressipuolue

Intian kongressipuolue on intialainen poliittinen puolue, viralliselta nimeltään Intian kansalliskongressi (), lyhenteenä INC. Puolue on perustettu vuonna 1885, ja sen perustajana pidetään brittivirkamies Allan Octavian Humea. 

Puolueen johtaja oli heinäkuun 2019 alkupäiviin saakka Rahul Gandhi. Hän erosi puolueen kärsimän vaalitappion vuoksi.. Intian edellinen pääministeri Manmohan Singh (2004–2014) oli kongressipuolueesta.

Puolue oli keskeisessä roolissa Intian itsenäistymisessä vuonna 1947. Sen tuolloinen johtaja Jawaharlal Nehru toimi maan ensimmäisenä pääministerinä, ja myös hänen tyttärensä Indira Gandhi ja tämän poika Rajiv Gandhi ovat olleet pääministereitä. Myös maailmansotien välisen ajan Intian itsenäisyysliikkeen johtaja Mahatma Gandhi toimi kongressipuolueessa. Hän ei ole sukua Indira Gandhille.

Puolue on vaaliliitossa nimeltä Yhdistynyt edistyksellinen allianssi (United Progressive Alliance, lyh. UPA). Viime aikoina kongressipuolue on kokenut suuria vaalitappioita Intian kansanpuolueelle. Puolueen kaikkien aikojen surkein vaalitulos 44 paikkaa parlamentin alahuoneessa tapahtui vuonna 2014. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa kongressipuolue nosti paikkamääräänsä kahdeksalla.

Ideologia
Puolue syntyi vuonna 1885 maltillisen nationalistisena. Ajatuksen kansalliskongressista sanotaan syntyneen 17 miehen kokoontumisessa Chennain teosofisen kongressin yhteydessä joulukuussa 1884. A. O. Hume oli pääroolissa kongressin luomisessa, ja maaliskuussa 1885 alettiin kutsua väkeä liikkeen ensimmäiseen kongressiin Poonaan joulukuuksi (aluksi nimellä Indian National Union).

Itsenäistymisen aikoihin ja jälkeen puolueen politiikka oli pitkään lähellä sosialismia ja suunnitelmataloutta. Valtiolla on suuri rooli (mm. kaivokset, suurteollisuus ja sähköntuotanto olivat sosialistisia, ja esimerkiksi hintoja säänneltiin) mutta jonkin verran kapitalismiakin sallittiin. Nehru omaksui Neuvostoliitosta viisivuotissuunnitelmat.

Vuodesta 1981 puolue on tehnyt talousliberaaleja uudistuksia maan köyhyyden vähentämiseksi. Vuonna 1991 pääministeri P. V. Narasimha Rao käynnisti laajan uudistusohjelman. Valtionyhtiöitä yksityistettiin ja talous avattiin vapaakaupalle, joka pelasti konkurssin partaalla olleen valtion romahtamiselta. Raoa on kutsuttu myös talousuudistusten isäksi.

Erityisesti tunnetaan Indira Gandhin käynnistämä vihreä vallankumous. Se sai nimensä Intian vehnäsadon lisäämisohjelmasta, jossa tuotanto kohosi 12,3 miljoonasta tonnista 20 miljoonaan tonniin vuosina 1964–1970. Uudistus vaati myös maareformia. Bengalissa osavaltioparlamentti hyväksyi zamindar-reformin jo vuonna 1953. Maatila sai olla enintään 10 hehtaarin kokoinen. Valtion oli määrä ottaa ylijäämämaata jaettavaksi tilattomille omaksi, elinikäiseksi vuokramaaksi tai sopimusviljelysmaaksi. Maareformin toteutus on kuitenkin viivästynyt.

Vaalimenestys parlamenttivaaleissa

Puheenjohtajat

Lähteet

Aiheesta muualla

 Puolueen viralliset sivut  

Intialaiset puolueet
All India Forward Bloc

All India Forward Bloc on intialainen nationalistinen vasemmistopuolue.
Puolue syntyi vuonna 1939 Subhas Chandra Bosen perustamana Indian National Congress -puolueen sisäisten ristiriitojen seurauksena.

AIFB:n nuorisojärjestö on All India Youth League. Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa puolue sai 1 365 055 ääntä (0,2 %, 3 paikkaa).

Intialaiset puolueet
Sosialistiset puolueet
Revolutionary Socialist Party

Revolutionary Socialist Party on intialainen kommunistinen puolue. Se on perustettu vuonna 1940. Puolueen pääsihteeri on K. Pankajakshan. Puolueen nuorisojärjestö on Revolutionary Youth Front.

Puolue oli Keralan Left Democratic Front LDF-liittoutumassa Marxilaisen kommunistipuolueen (CPM) kanssa yli 30 vuoden ajan, mutta vuoden 2014 parlamenttivaalien alla se jätti LDF:n ja liittyi UDF:ään (United Democratic Front).

Lähteet 

Intialaiset puolueet
Kommunistiset puolueet
Intian kommunistinen puolue

Intian kommunistinen puolue () on intialainen kommunistinen puolue.

Puolue on perustettu eri näkemysten mukaan vuonna 1920 tai 1925. CPI:n virallisen näkemyksen mukaan puolue on syntynyt vuonna 1925. Puolueen toiminta oli kielletty brittien siirtomaavallan aikana vuoteen 1941 asti. Intian itsenäistymisen alkuvaiheissa 1940-luvun lopulla CPI johti useita aseellisia kapinoita paikallisia feodaalihallitsijoita vastaan, mm. Keralassa, Tripurassa ja Telanganassa. Kapinoiden kukistamisen jälkeen puolue kuitenkin hylkäsi aseellisen taistelun ja suuntautui parlamentaariseen toimintaan. Vuoden 1957 vaaleissa CPI nousi suurimmaksi oppositiopuolueeksi ja Keralan osavaltion johtoon. 1960-luvun alkupuolella puolue hajosi ja eronnut osapuoli muodosti CPI(M):n.

Puolueen pääsihteeri on D. Raja. Puolue julkaisee englanninkielistä New Age-lehteä. Puolueen nuorisojärjestö on All India Youth Federation.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Intian kommunistisen puolueen verkkosivut

 Intialaiset puolueet
 Kommunistiset puolueet
Intian kommunistinen puolue (marxilainen)

Intian kommunistinen puolue (marxilainen) () on intialainen kommunistinen puolue.
Puolue on perustettu vuonna 1964 Intian kommunistisen puolueen () jakautumisen seurauksena.

Puolue julkaisee kahta valtakunnallista viikkolehteä: "People's Democracy" (englanniksi) ja "Lok Lehar" (hindiksi). Osavaltiotasolla puolue julkaisee viittä päivälehteä bengalin, malayalamin, tamilin ja telugun kielillä sekä lukuisia pienempiä julkaisuja.

CPI(M) synty liittyy Neuvostoliiton ja Kiinan kommunistipuolueiden välirikkoon 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa, jolloin CPI:n johto pääosin tuki Neuvostoliittoa. Suuri osa CPI:n aktiiveista kuitenkin erkani ja muodosti CPI(M):n, joka alkuvuosinaan tukeutui Kiinan kommunistiseen puolueeseen. 1967 Naxalbarissa Länsi-Bengalissa syntyneen talonpoikaiskapinan jälkeen maolainen radikaalisiipi, naxaliitit, erkani kuitenkin puolueesta ja CPI(M):n suhteet Kiinaan viilenivät.

Vaalimenestys Intian parlamenttivaaleissa

Lähteet

Aiheesta muualla

CPI(M)

Intialaiset puolueet
Kommunistiset puolueet
Länsi-Bengalin sosialistinen puolue

Länsi-Bengalin sosialistinen puolue (West Bengal Socialist Party) on intialainen sosialistinen puolue. Puolueen johtaja on Kiranmoy Nanda.

Intialaiset puolueet
Sosialistiset puolueet
Itsenäisyyspuolue (Marokko)

Itsenäisyyspuolue ( hizb al-istiqlāl, ) on marokkolainen monarkistinen ja nationalistinen puolue. Puolueen nuorisojärjestö on Jeunesse du Parti Istiqlal.

Puolueen perusti kirjailija Allal El Fassi 1940-luvulla taistelemaan Ranskan siirtomaavaltaa vastaan. Puolue tavoittelee edelleen Espanjan Ceutan ja Melillan liittämistä Marokkoon.

Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai 48 paikkaa. Vuoden 2007 vaaleissa puolue nousi suurimmaksi ja sen johtajasta Abbas El Fassista tuli pääministeri.

Vuoden 2011 ennenaikaisissa vaaleissa puolue sai toiseksi eniten paikkoja.

Aiheesta muualla 

 Itsenäisyyspuolue

Lähteet 

Marokkolaiset puolueet
Konservatiiviset puolueet
LD-MPT

Ligue Démocratique-Mouvement pour le Parti du Travail on senegalilainen sosialistinen puolue.
Puolue on perustettu vuonna 1975.

Puolueen pääsihteeri oli Abdoulaye Bathily.

Puolueen nuoriojärjestö on Mouvement de Jeunesse Démocratique.

Puolue osallistui vuoden 2001 parlamenttivaaleihin

Senegalilaiset puolueet
Sosialistiset puolueet
Itsenäisyys- ja työväenpuolue

Itsenäisyys- ja työväenpuolue () on senegalilainen kommunistinen puolue. Se perustettiin vuonna 1957.

Puolueen pääsihteerinä toimii Amath Dansokho. Puolue julkaisee Daan Doole -lehteä. Puolueen nuorisojärjestö on nimeltään Union de la Jeunesse Démocratique Alboury Ndiaye.

Vuoden 2001 parlamenttivaaleissa puolue sai 1 paikan.

Kommunistiset puolueet
Senegalilaiset puolueet
Hopeoitu kuu


Hopeoitu kuu on Isto Hiltusen seitsemäs ja viimeisin studioalbumi, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2006. Levyltä julkaistiin singlenä Hiltusen oma sävellys ”Vain yhdessä me oomme vahvoja” huhtikuussa 2006.

Albumi sai useita radiosoittomenestyksiä. Kappale ”Tuhkaan hautautui Pompeija” pääsi Radio Suomen Suosituimmat -listan sijalle 11, ja ”Jos elämä suo” oli yli kymmenen viikkoa Radio Suomen soittolistalla ja ”Vain yhdessä me oomme vahvoja” oli mm. Radio Top 20 -listalla sijalla 2.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 Hopeoitu kuu discogs.com -sivustolla

Vuoden 2006 albumit
Isto Hiltusen albumit
Ilmari Vainio

Charles Edouard Ilmari Vainio (19. marraskuuta 1892 Helsinki – 1. joulukuuta 1955 Turku) oli kuvittaja, lavastaja ja Suomen varhaisimpia sarjakuvan tekijöitä. Ilmari "Iso Hukka" Vainio oli myös eräs keskeisimmistä partioliikkeen perustajahahmoista Suomessa. Hänen isänsä oli kasvitieteilijä ja jäkälien tutkija FT Edvard August Vainio ja äitinsä ranskalainen Maria Louise Scolastique Pérottin. Ilmari Vainio kuului katoliseen kirkkoon.

Ilmari Vainio toimi tullihallituksen kamreerina, jossa tehtävässä hän matkusteli eri puolilla maata ja perusti matkoillaan Metsänkävijälippukuntia. Hän oli Suomen Metsänkävijöiden perustaja ja Suomen Partiopoikaliiton johtaja (1953-1954).
Muita hänen ammattejaan olivat oppikoulun opettaja (Töölön yhteiskoulun piirustuksenopettajan sijainen) ja taiteellinen avustaja teatterissa (1918–19). Taiteilijana hänellä oli debyytti Turussa vuonna 1925.

Vainion kuvittama ja kirjoittama Professori Itikaisen tutkimusretki ilmestyi WSOY:n kustantamana 1911. Se oli ensimmäinen kotimainen sarjakuvakirja. Seuraavana vuonna häneltä ilmestyi toinen sarjakuvakirja Jorva ja Tannu ennenmuinoin, jota voidaan pitää ensimmäisenä suomalaisena tieteissarjakuvana. Vilppu Kaukosen Lasten maailmasta -kirjan hän kuvitti vuonna 1912.

Vainio signeerasi sarjakuvansa: Il-o. 

Lastenlehti Pääskysessä julkaistiin hänen sarjakuvistaan paitsi Professori Itikaista niin myös Popoa ja Nanaa.

Suuren partiomaailman tietoisuuteen Ilmari Vainio pääsi julkaisemalla Partiopoikain käsikirjan vuonna 1923. Nidos oli pitkään koko partiopoikatoiminnan perusta ja viimeinen painos nidoksesta otettiinkin vielä 1950-luvulla. Vainiota pidetään myös ns. Baden-Powelilaisen partiofilosofian oppi-isänä Suomessa hänen korostaessaan vakaumuksellisuutta yli tunnustuksellisuuden.

Vainion satunäytelmä Sydämen avain, jonka ensiesitys oli 1928, oli hyvin suosittu ja sitä verrattiin Topeliuksen satunäytelmiin.  Myös balettina (sävellys Väinö Hannikainen, ensiesitys Suomalaisessa oopperassa 1938) esitetty toinen satunäytelmä Onnen linna ilmestyi kirjoittajan itsensä kuvittamana kirjana 1953.

Huomionosoitukset

Partioliikkeen omat:
 Metsänkävijäin Liiton kiitollisuudenmerkki 
 Suomen Partioliiton kiitollisuudenmerkki 
 Suurmänkijä nro 1 
 Hopeasusi nro 5 
 Mannerheim-solki II & I 
 Suomen Partiopoikajärjestön kunniataulu 
 Suomen Partiopoikaliiton ansiomerkki 
 Salmin Rajaveikkojen, Toimen Poikien ja Stockholms ScoutkÂrenin kunniajäsen 

Valtakunnalliset:
 Helsingin valtauksen muistomitali 
 Talvisodan muistomitali 
 Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki 
 Olympiamitali? lähde

Katso myös
 Professori Itikainen

Lähteet

Bibliografia
 Vilppu Kaukonen: Lasten maailmasta - kuvittanut Ilmari Vainio (Kirja 1912)
 Aura Jurva: Metsäelämää, partiolaisnäytelmiä (Thompson Setonin kirjasta "Kaksi partiopoikaa" - kuvittanut Ilmari Vainio (Otava 1920)
 Partiopoikain käsikirja (Otava 1923)
 Partiolaisen jäsen- ja merkintäkirja (Helsinki 1923) 
 Sydämen avain (WSOY 1938)
 Onnen linna (Karisto 1953)

Suomalaiset lavastajat
Suomalaiset sarjakuvantekijät
Suomalaiset kuvittajat
Suomalaiset partiolaiset
Partioliikkeen kehittäjät
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Georgi Berijev

Georgi Mihailovitš Berijev () (13. helmikuuta 1903 Tiflis – 12. heinäkuuta 1979 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri, tekniikan tohtori (1961) ja insinööripalvelun kenraalimajuri, joka tuli kuuluisaksi lentoveneistään.

Hän valmistui vuonna 1923 Tiflisin rautatiekoulusta (nyk. Tbilisi) ja siirtyi Leningradin polytekniseen instituuttiin. Hän opiskeli laivanrakennusosastolla ja valmistui lentokoneinsinööriksi vuonna 1930. Tämän jälkeen hän toimi suunnittelutoimistossa yhdessä ranskalaisen P. E. Richardin kanssa. Hänestä tuli vuoden 1930 lopussa v.t. pääsuunnittelija keskussuunnittelutoimisto Menšinskiin. 

Hän johti lokakuusta 1934 vuoteen 1968 asti Merilentokoneiden keskussuunnittelutoimistoa Taganrogissa. Se sai hänen nimensä joulukuussa 1989.

Berijev sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1947 Berijev Be-6-koneesta ja vuonna 1968  Berijev Be-12-koneesta. Hän sai myös Lenin-palkinnon kahdesti.

Beriejevin lentokoneita valmistaa vuonna 2006 venäläinen Berijev-yhtiö.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Berijev-yhtiön sivusto (englanti ja venäjä)
 Berijev-yhtiö Taganrog-porttaalilla (englanti)

Neuvostoliittolaiset lentokonesuunnittelijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Verulamium

Verulamium oli roomalaisten hallitseman Britannian provinssin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsi nykyisen St Albansin kaupungin lounaispuolella Hertfordshiren kreivikunnassa. Kaupunki sijaitsi alueella, joka nykyään on puistoaluetta ja viljelysmaata, tosin osittain rakennettua.

Ennen roomalaisaikaa kaupunki tunnettiin catuvellauniheimon pääkaupunkina nimeltä Verlamion (”asutus rämeellä”). Se on ensimmäisiä nimeltä tiedettyjä paikkoja Britanniassa ajalta ennen Rooman valtaa. Asutuksen rakennutti catuvellaunipäällikkö Tasciovanus Ver-joen varrelle.

Roomalaiskaupungille annettiin municipium-oikeudet noin vuonna 50. Se tarkoitti, että kaikilla asukkailla oli kaikki Rooman valtakunnan kansalaisen oikeudet. Siitä kasvoi merkittävä kaupunki, vaikka Boudiccan ikeenijoukot hävittivät sitä vuonna 61.

Nykyään kaupungista on jäljellä osa kaupunginmuuria, hypokausti ja teatteri. St Albansia perustettaessa käytettiin paljon materiaalia, jota saatiin Verulamiumista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rooman valtakunnan kaupungit Britanniassa
Hertfordshire
Kate Bosworth

Kate Bosworth (s. Catherine Anne Bosworth), 2. tammikuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdys­valtalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elo­kuvissa Hevos­kuiskaaja (1998), Blue Crush – merten valtiaat (2002), Superman Returns (2006), 21 (2008), The Warrior’s Way (2010) ja Edelleen Alice (2014).

Ura 

Bosworthilla on heterokromia eli eri­väriset silmät, hänen näytellessään se peitetään yleensä piilolinsseillä.

Yksityiselämä 

Bosworth meni vuonna 2013 naimisiin ohjaaja Michael Polishin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Pelkokerroin

Pelkokerroin () on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jota on tehty vuodesta 2001 alkaen. Formaatin on kehittänyt hollantilainen tuotantoyhtiö Endemol. Ohjelmaa juontaa stand up -koomikkonakin tunnettu Joe Rogan. Myös Suomessa on tuotettu kaksi kautta Pelkokerrointa vuosina 2008–2009 nimeltään Suomen Pelkokerroin. Sarjan juonsi Aleksi Valavuori.

Sarjassa kilpailijat yrittävät jokainen vuorollaan selvitä kolmesta fyysisesti tai henkisesti koettelevasta tehtävästä toisiaan paremmin tai nopeammin. Jos kilpailija ei onnistu suorittamaan tehtävää loppuun tai tarpeeksi nopeasti, hän ei voi edetä seuraavalle tasolle ja putoaa pelistä. Voittaja saa 50 000 dollaria. Mikäli kukaan kilpailijasta ei selviydy tehtävästä, kaikki pääsevät seuraavalle tasolle, mutta palkinto puoliintuu 25 000 dollariin. Sarjassa on myös esiintynyt paljon julkisuuden henkilöitä, kuten veljekset Madina Lake -yhtyeestä.

Ohjelman suosio on ollut suuri ja formaatti on myyty moniin maihin. Ohjelmaa on myös kritisoitu. Yhdysvalloissa American Humane Association on moittinut sarjaa siitä, että siinä vahingoitetaan eläimiä. Ohjelmassa on syöty elävältä hyönteisiä ja tarantella-hämähäkkejä. Joissain tehtävissä nähty rottien ja käärmeiden liiskautuminen kilpailijoiden alle on herättänyt kritiikkiä. Sekä Suomen että Yhdysvaltojen Pelkokerroin kuvataan Argentiinassa, missä ei ole eläinten kohtelua rajoittavaa eläinsuojelulakia.

Suomessa yhdysvaltalaista Pelkokerrointa esittää Nelonen.

Kansainväliset versiot
 Alankomaissa perustettiin alkuperäinen Pelkokerroin, Now or Neverland, joka alkoi vuonna 1998 Veronica-televisiokanavalla. Kilpailun pääpalkintona on 100 000 euroa joka jaksossa.
 Australiassa Nine Network lähetti omaa versiotaan sarjasta. Se oli muutoin samanlainen kuin yhdysvaltalainen versio, mutta kilpailijat kilpailivat paikasta finaalissa eivätkä pääpalkinnosta. Finaalissa kilpailijat ottelivat voittaakseen 50 000 dollaria. Sarjan juontajana toimi Marc Yellin, mutta sarja lakkautettiin jo kahden jakson jälkeen.
 Belgiassa sarjaa esitetään VTM:llä ja sitä juontaa Walter Grootaers.
 Kroatiassa sarjaa esittää RTL Televizija ja sitä juontaa Antonija Blaće.
 Lähi-idällä oli oma versionsa Pelkokertoimesta, jota lähetettiin MBC 1:llä.
 Norjassa vastaavaa ohjelmaa esittää TV3.
 Puolassa Polsat lähetti Pelkokerrointa nimellä Nieustraszeni. Kolmesataa ihmistä ympäri maata osallistuivat ensimmäiseen stunttiin, joista yhdeksänkymmentä pääsivät jatkamaan toiseen ja näistä vielä viisi viimeiseen kilpailuun. Yksi ottelija voitti itselleen 50 000 złotyn palkinnon. Ohjelmaa juonsi Roman Polko, Puolan armeijan komentaja. Sarja jatkui ainoastaan yhden tuontantokauden ajan.
 Ruotsissa nyrkkeilijä Paolo Roberto juonsi ruotsalaista Pelkokerrointa, mutta sarja ei saanut hyviä arvosanoja ja se lopetettiin muutaman jakson jälkeen.
 Saksan Pelkokerrointa juonsi Sonja Zietlow ja sitä lähetettiin RTL:llä vuonna 2004.
 Suomen Pelkokerrointa juonsi Aleksi Valavuori. Suomen formaatissa pääpalkinto oli 10 000 euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Virallinen sivusto

Tositelevisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisio-ohjelmat
NBC:n televisio-ohjelmat
Arpeggione

Arpeggione on historiallinen kuusikielinen jousisoitin, joka yhdistelee sellon ja kitaran ominaisuuksia. Sen kehitti wieniläinen soitinrakentaja Johann Georg Staufer vuonna 1823. Soitinta soitetaan sellon tapaan, ja sen viritys on sama kuin nykyaikaisessa kitarassa (E-A-d-g-h-e¹). Otelaudassa on nauhat, kuten kitarassa tai viola da gambassa. 

Arpeggione-nimi esiintyy ainoastaan Franz Schubertin a-molli-sonaatin D 821 käsikirjoituksessa. Nimi on ilmeisesti Schubertin itsensä tai jonkun hänen lähipiiristään keksimä ja on taivutettu arpeggio-sanasta. Soittimesta käytettiin 1820-1840 luvuilla Wienissä, Berliinissä ja Pestissä nimiä Guitarre d´Amour, Chitarra col´ arco, Bogenguitarre, Sentimental-guitarre, Guitarren-Violoncello ja Violoncellguitarre. Johann Stauferin tai hänen kisällinsä Anton Mitteisin rakentamia arpeggioneja on säilynyt kuusi kappaletta ja ne ovat museoissa eri puolilla maailmaa. Muutamat muut 1800-luvun soitinrakentajat rakensivat arpeggionen kaltaisia soittimia, joita myös on säilynyt joitakin. Kaikki säilyneet soittimet eivät kuitenkaan välttämättä taivu Schubertin sonaatin vaatimuksiin. Niitä pidetäänkin lähinnä uuden soitintyypin epäonnisen lanseerauksen dokumentteina. 

Lehtiartikkelien perusteella tunnetaan kolme arpeggionen soittajaa 1820-luvulta: Vincenz Schuster ja Heinrich August Birnbach Wienissä sekä Edouard Schmid Pestissä (nyk. Budapest). Yksityiskohtaisia ohjelmalehtiä heidän konserteistaan ei ole säilynyt, mutta tiedetään kitaransoittajan säestäneen Schusterin ensiesiintymistä arpeggionella. Schmid esitti ainakin omia muunnelmiaan bassokitaran säestyksellä, ja Birnbach soitti ensimmäisen osan itse säveltämästään konsertosta arpeggionelle. Tunnetuin heistä oli Vincenz Schuster, joka julkaisi vuonna 1825 jopa arpeggionensoitto-oppaan nimeltä Anleitung zur Erlernung des von Herrn Georg Staufer neu erfundenen Guitare-Violoncells.

Vuoden 1824 lopussa Schuster esiintyi Wienin Römischen Kaiser -konserttisalissa, missä ohjelmanumerona on todennäköisesti ollut Schubertin sonaatti D 821, koska se valmistui saman vuoden lokakuussa. Kysymyksessä lienee ollut kappaleen kantaesitys. Pianistin nimestä ei ole säilynyt tietoa, mutta se on saattanut olla Schubert.

Arpeggionen tunnettuja soittajia ovat nykyisin Gerhardt Darmstadt, Nicolas Deletaille, Alfred Lessing ja Markus Kuikka.

Lähteet
 Darmstadt, Georg 2001. Auf der Suche nach einer neuen Klangwelt. Der Arpeggione und Franz Schubert. Teoksessa Jahrbuch des Staalichen Institut für Musikforschung. Preussicher Kulturbesitz. Stuttgart. 287-368.
 Jaquier, Pierre 2003. "...nur eine Verbesserung der alten Chelys hexachordae"? Historische Dokumente zum Arpeggione. Teoksessa Appel, Bernhard R. & Boer, Johannes (toim.) Viola da Gamba - Baryton - Arpeggione: Festschrift Alfred Lessing Düsseldorf 2000. STIMU Stichting Muziekhistorische Uitvoeringspraktijk. Utrecht. 125-157.

Aiheesta muualla
 Markus Kuikka - viols, baryton & arpeggione 

Jousisoittimet
Bernstein

Bernstein on saksalais-juutalainen sukunimi. Saksan sana Bernstein tarkoittaa meripihkaa. Tunnettuja Bernsteineja ovat muun muassa:

 Aaron Bernstein (1812−1884), saksalainen kirjailija ja sanomalehtimies
 Blaze Bernstein (1998−2018), yhdysvaltalainen opiskelija ja henkirikoksen uhri
 Carl Bernstein (s. 1944), yhdysvaltalainen tutkiva journalisti
 Eduard Bernstein (1850–1932), saksalainen poliitikko ja sosiaalidemokratian kehittäjä
 Elmer Bernstein (1922–2004), yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä
 Elsa Bernstein (1866−1949), saksalainen kirjailija
 Felix Bernstein (1878–1956), saksalainen matemaatikko, yksi Cantorin–Schröderin–Bernsteinin lauseen keksijöistä
 Harry Bernstein (1910–2011), yhdysvaltalainen kirjailija
 Heinrich Agathon Bernstein (1828–1865), saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä
 Henri Bernstein (1876−1953), ranskalainen näytelmäkirjailija
 Leonard Bernstein (1918–1990), yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä
 Ossip Bernstein (1882–1962), venäläis-ranskalainen shakinpelaaja
 Richard Kruspe-Bernstein (s. 1967), saksalainen kitaristi
 Sidney Bernstein (1899–1993), brittiläinen liikemies ja media-alan vaikuttaja
 Aline Saarinen o.s. Bernstein, (1914-1972), yhdysvaltalainen taidekriitikko ja toimittaja, Eero Saarisen puoliso.