joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Purppuranuppiseitikki

Purppuranuppiseitikki (Cortinarius purpurascens) on punaruskea ja violettireunainen seitikkeihin kuuluva sieni. Nuoren sienen heltat ovat violetit. Sienen vanhetessa ne tummuvat ruosteenruskeiksi. Jalka ja malto ovat violetteja. Sieni on kohtalaisen yleinen koko Suomen havumetsissä. Seitikki ei ole ruokasieni.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Valokuvia The Phlegmacium Website

Seitikit
Mesinuppiseitikki

Mesinuppiseitikki (Cortinarius multiformis) on lakiltaan kupera, oranssin- tai kellanruskea seitikki. Se näyttää samalta kuin syötäväksi kelpaava kehnäsieni.

Ulkonäkö ja koko 
Nuoren sienen heltat ovat harmaanvaaleat ja muuttuvat iän myötä ruskeiksi. Jalka on vaalea tai kellanruskea. Loppukesällä ja syksyllä sieni kasvaa yleisenä kuusikoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: mesinuppiseitikki (Cortinarius multiformis)
Mushroom Hobby  valokuvia

Seitikit
Lenni

Lenni on suomalainen miehen etunimi. Alkuperältään se on Lennartin ja sen kantanimen Leonardin kutsumamuoto. Leonard on alkuperältään germaaninen nimi, joka tarkoittaa rohkeaa leijonaa. 

Lenni oli jo 1800-luvulla käytössä sekä miehen että naisen etunimenä, mutta oli varsin harvinainen. Viime vuosikymmeninä se on noussut suosioon pojannimenä. Kaikkiaan Lenni-nimisiä miehiä on merkitty Väestörekisteriin vuoden 2019 loppuun mennessä 4 219 ja naisia noin 50. Suurin osa Lenni-nimisistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. Sen sijaan lähes kaikki Lenni-nimiset naiset ovat syntyneet ennen vuotta 1940.

Lennin nimipäivä on vuodesta 2010 lähtien 28. syyskuuta. Sama päivä oli vuosina 1705–1907 Leonardin nimipäivä, kuten on suomenruotsalaisen almanakan mukaan edelleen.

Tunnettuja Lennejä 

 Lenni Hämeenaho (s. 2004), jääkiekkoilija
 Lenni Hämäläinen (s. 2002), jääkiekkoilija
 Lenni Killinen (s. 2000), jääkiekkoilija
 Lenni Laakso, Unto Karri (1898–1957), toimittaja, kirjailija ja runoilija
 Lenni Lainesalo (1929–2018), jääkiekkoilija ja jalkapalloilija
 Lenni Linnala (1878–1947), sotilaskapellimestari
 Lenni-Kalle Taipale (s. 1978), jazzpianisti ja -säveltäjä
 Lenni Vihelä (k. 1918), rautatieläinen ja punakaartilainen
 Lenni Viitala (1921–1966), painija ja olympiamitalisti

Kuvitteellisia Lennejä 
 Lenni Morris, tv-sarjassa Uusi päivä

Nimen muita merkityksiä 
 Lenni Lokinpoikanen, suosittu Ella ja Aleksi -lastenlaululevyn kappale (säv., san. Sampo Haapaniemi & Markus Koskinen, Warner Music 2004)

Lähteet

Etunimet
Maatalouslakot 1917

Maatalouslakot vuonna 1917 olivat Suomen sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen liittyneitä työtaisteluita, jotka alkoivat keväällä 1917. Maataloustyöntekijät olivat vanhastaan olleet isännistä riippuvaisia: työaika- ja palkkaneuvotteluja ja muita työsuhteen järjestämiseen liittyviä molemminpuolisia neuvotteluja ei alalla tunnettu. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen työläiset ryhtyivät vaatimaan 8-tuntista työpäivää, minkä toteuttamisen monet isännät torjuivat jyrkästi vedoten maatalouselinkeinon erityisluonteeseen. 

Tilanteen kärjistyttyä osapuolet syyttelivät toisiaan taipumattomuudesta ja neuvotteluhaluttomuudesta. Työläiset tehostivat vaatimustaan lakkoilemalla, ja lakkojen yhteydessä esiintyi levottomuuksia rikkureita vastaan. Levottomuuksien estämiseksi isännät perustivat suojelusvartioita, jotka olivat suojeluskuntien alkuna. Samoihin aikoihin perustettiin Maataloustuottajain keskusliitto.

Lakkoja ei esiintynyt kovin laajoilla seuduilla Suomessa. Kyse oli lähinnä Etelä-Suomen, Varsinais-Suomen ja Satakunnan suurtila-alueista. Kaupunkien työväestön piirissä vallitsi näkemys, jonka mukaan korkeat kuluttajahinnat ja mustan pörssin kauppa olivat osoitus maataloustuottajien ahneudesta. 

Eri osapuolten lehdistö käsitteli tapahtumia hyvin eri tavoin. Työväenlehtien näkemyksistä kauimpana eivät olleet Maalaisliiton lehdet, jotka kirjoittivat lakoista ylipäänsä vähemmän ja varovammin, vaan Maalaisliittoa oikeistolaisemmat vanha- ja nuorsuomalaiset lehdet.

Aseelliset välikohtaukset
Vuoden 1917 maatalouslakkojen yhteydessä tapahtui ainakin kaksi aseellista välikohtausta, joista toinen johti yhden ihmisen kuolemaan. Huittisten meijerikahakassa 13. heinäkuuta maanviljelijöiden suojeluskaarti avasi tulen lakkolaisia vastaan haavoittaen seitsemää ihmistä. Kuukautta myöhemmin (9.8.) Ypäjän lakkomielenosoituksessa Karon talon isännän paikalle kutsuma poliisi ampui 21-vuotiaan työmies Simo Saarikon.

Lähteet
 Hannu Soikkanen (1967): Kansalaissota dokumentteina. ISBN 951-30-1019-8.

Viitteet

Aiheesta muualla
Simo Saarikon tiedot sotasurmaprojektin tiedostossa 

Lakot Suomessa
Suomen politiikka 1910-luvulla‎
1917
1918
Lintulahden taistelu

Lintulahden taistelu käytiin Suomen sodan aikana 3. heinäkuuta vuonna 1808 Lintulahdella Kyyjärvellä Keski-Suomessa. Lintulahdella sijaitsi Vaasaan ja Kokkolaan johtavien maanteiden risteys. Taistelussa vastakkain olivat majuri Otto von Fieandtin johtama 650 miehen suomalainen osasto ja eversti Jegor Vlastovin vahvuudeltaan kaksinkertainen venäläinen osasto.

Von Fieandt eteni Kannuksesta Ullavan kautta Perhoon ja saatuaan vahvistuksia hän miehitti Lintulahden tienristeyksen katkaisten samalla Kokkolan suunnalta perääntyvien venäläisten tärkeän huolto- ja yhdystien.
Venäläiset aloittivat taistelun puolilta päivin valtaamalla Lintulahden kylän. Vlastov määräsi 120 sotilaan ampumaketjun jäämään Vaasaan johtavan tien suuntaan. Lisäksi hän piilotti reservin tien eteläpuolelle purolinjojen väliseen painanteeseen.
Noin klo 14.00 taistelukenttää piiskasi rankkasade. Vlastov määräsi osaston 24. jääkärirykmentistä koukkaamaan lännen puolelta. Von Fianadt oli asettanut länteen kaksi savolaisjoukkuetta sivuston turvaksi, jotka torjuivat koukkausyrityksen.

Rankkasade esti tykkien käytön, joten von Fieandt käski pistinhyökkäyksen kohti Lintulahden kylää. Hyökkäys sekoitti venäläisten rivit ja Fieandtin joukot saivat kylän ja risteysalueen hallintaan. Vlastov käski tien eteläpuolella olleet reservit, jotka olivat suojelleet aseitaan kastumiselta, liikkeelle. Reservi ampui yhteislaukauksen ja ryntäsivät pistinrynnäkköön. 

Von Fieandt antoi perääntymiskäskyn ja joukot vedettiin jokilinjan taakse turvaan. Savolaisjoukkueet oli vähällä jäädä mottiin, mutta ne pakenivat lopulta pimeyden turvin ja palasivat aikansa harhailtuaan takaisin Fieandtin joukkoihin. Von Fieandt joutui perääntymään Perhoon. Suomalaisten tappiot Lintulahden taistelussa olivat 141 miestä, joista 24 kaatunutta. Venäläisten tappiot olivat kaatuneina ja haavoittuneina kaksi kertaa suuremmat.

Lähteet 
 Reino Kallio: Vanhan Saarijärven historia, s. 499–500. Jyväskylä, 1972.
 Pekka Kemppainen: Suomen sota 200 v

Viitteet 

Suomen sodan taistelut
Kyyjärvi
1808
Keski-Suomen historia
Csaba Hegedűs

Csaba Hegedűs (s. 6. syyskuuta 1948 Sárvár) on unkarilainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.

Hegedűs voitti maailmanmestaruuden 82 kilogramman painoluokassa Sofian MM-kisoissa 1971, missä hän voitti loppuottelussa hallitsevan mestarin, neuvostoliittolaisen Anatoli Nazarenkon. Samana vuonna hänet valittiin kotimaassaan vuoden urheilijaksi. Seuraavana vuonna Hegedűs voitti kultaa Münchenin kesäolympialaisista, missä jälleen oli finaalissa vastassa Nazarenko. 

Vuonna 1973 Hegedűs joutui vakavaan auto-onnettomuuteen, mutta palasi kansainvälisille painimolskeille Minskin MM-kisoissa 1975, missä sijoittui neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti EM-kultaa Leningradin EM-kisoissa. Bursan EM-kisoissa 1977 Hegedűs paini 90 kilogramman painoluokassa ja voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden. Syksyllä Göteborgin MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi.

Lopetettuaan uransa Hegedűs nimitettiin vuonna 1979, 30-vuotiaana, Unkarin painimaajoukkueen päävalmentajaksi. Hegedűs teki monia uudistuksia, jotka tuottivat nopeasti tulosta. Jo samana vuonna San Diegon MM-kisoissa unkarilaispainijat voittivat neljä kultamitalia. Hegedűs toimi maajoukkueen päävalmentajana kymmenen vuoden ajan, minä aikana unkarilaispainijat saavuttivat arvokisoista kaikkiaan 83 mitalia, joista 24 kultaisia.

Koulutukseltaan Hegedűs on oikeustieteen tohtori. Hänet on nimetty FILA:n kunniagalleriaan.

Lähteet
 Csaba Hegedűs FILA:n tietokannassa
 Csaba Hegedűs painin Hall of Famen sivuilla

Unkarilaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Unkarilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Fiagdon

Fiagdon () eli Fyjjagdon () on 74 km:n pituinen joki Alagirin ja Ardonin piirien alueilla Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallassa Venäjällä Kaukasiassa. Fiagdon on Terekin sivujoki. Se saa alkunsa Alagirin piirin kaakkoisosasta läheltä Pohjois-Ossetia-Alanian etelärajaa, virtaa sieltä kohti pohjoista ja laskee Terekiin Ardonin piirin pohjoisosassa Ardonin kaupungin pohjoispuolella. Terek laskee edelleen Kaspianmereen.

Pohjois-Ossetia-Alanian joet
Terekin vesistö
Amerikantaikapähkinä

Amerikantaikapähkinä (Hamamelis virginiana) on taikapähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta, yksikotinen pensas. Se kasvaa Suomessa 2–3 metrin korkuiseksi.

Levinneisyys ja kasvupaikat 
Amerikantaikapähkinä on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista Mississipiltä Atlantin rannikolle. Se kasvaa tuoreissa–kosteissa, mieluiten runsasravinteisissa metsänreunoissa ja jokivarsissa, joskus metsissäkin. Harvemmin sitä tavataan rantakallioilla ja merenrannoilla. Ilmastollisesti amerikantaikapähkinä on temperaattinen-keskimeridionaalinen, mereinen-lievästi mereinen.

Käyttö Suomessa 
Suomessa amerikantaikapähkinää käytetään koristepensaana, mutta se on harvinainen ja varsin vähän käytetty. Amerikantaikapähkinän voi nähdä ainakin Helsingin yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Kaisaniemessä sekä Turun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Ruissalossa.

Amerikantaikapähkinän koristearvo perustuu kukkiin, jotka ilmaantuvat myöhään syksyllä. Suomessa kukinta tapahtuu vain hyvin pitkinä, lämpiminä syksyinä tai pitkien suojasäiden aikana talvella. Kukat ovat kirkkaankeltaisia, noin kaksisenttisiä ja sijaitsevat kolmittain lehtihangoissa.

Kasvattaminen ja lisäys 
Suomessa amerikantaikapähkinä menestyy puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeillä I–II, mutta vain suotuisilla kasvupaikoilla. Se kasvaa parhaiten aurinkoisessa tai puolivarjoisessa, kosteassa, runsasravinteisessa ja runsashumuksisessa paikassa.

Amerikantaikapähkinää voi lisätä siemenistä. Ne ovat mustia ja kiiltäväpintaisia. Amerikantaikapähkinän kotahedelmä aukeaa kypsyttyään äkkinäisesti, jolloin siemenet sinkoutuvat maastoon. Siemenet vaativat vähintään kolmen kuukauden kylmäkäsittelyn. Itäminen voi kestää kaksi vuotta.

Lähteet 
 Hämet-Ahti ym. 1992: Suomen puu- ja pensaskasvio. 2. uudistettu painos. Dendrologian Seura ry.
 Brockman ym. 2001: Trees of North America. A guide to field identification. St. Martin's Press.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Mustila Arboretum: Amerikantaikapähkinä (Hamamelis virginiana)
 Kassu - Kasvien suomenkieliset nimet: Amerikantaikapähkinä (Hamamelis virginiana)
 ITIS: Hamamelis virginiana 
 United States Department of Agriculture (USDA): Hamamelis virginiana 
 Flora of North America: Hamamelis virginiana 
 European Medicines Agency Evaluation of Medicines for Human Use: Assessment report on Hamamelis virginiana, London, 12 November 2009 (pdf) 

Taikapähkinät
Ragnarok (yhtye)

Ragnarok on norjalainen black metal -yhtye. Yhtyeen perustivat vuonna 1994 Norjan Sarpsborgissa Jerv ja Jontho sen jälkeen kun he lähtivät Thotista, heidän edellisestä yhtyeestään. Ragnarokin sanoitukset kertovat pakanismista, viikingeistä, epäkristillisyydestä ja satanismista.

Jäsenet

Nykyinen kokoonpano
 Jontho - rummut

Entiset jäsenet
 Hoest - laulu (1999 - 2008)
 Thyme - laulu (1994 - 1999)
 Astaroth - laulu (2000 - 2001)
 Lord Arcamous - laulu (2001 - 2002)
 Sander - rytmikitara (1999 - 2000)
 Jerv - basso (1994 - 2007)
 Rym - kitara (1994 - 2007)

Diskografia
 Et Vinterland i Nord demo (1994)
 Pagan Land demo (1995)
 Nattferd (1995)
 Arising Realm (1997)
 Diabolical Age (2000)
 In Nomine Satanas (2002)
 Blackdoor Miracle (2004)
 Collectors of the King (2010)
 Malediction (2012)
 Psychopathology (2016)
 Non Debellicata (2019)

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut

Norjalaiset black metal -yhtyeet
Šamil Hisamutdinov

Šamil Hisamutdinov (, s. 20. syyskuuta 1950) on entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka edusti aktiiviaikoinaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa. Hän on lähtöisin Moskovan alueelta.

Ensimmäisissä kansainvälisissä arvokilpailuissaan, 1972 Münchenin olympialaisissa, Hisamutdinov voitti kultamitalin 68 kilogramman painoluokassa. Loppuottelussa häntä oli vastassa Stojan Apostolov. 

Vuonna 1973 Hisamutdinov voitti kultaa sekä Helsingin EM-kisoissa, missä hän kohtasi finaalissa toisen bulgarialaisen, Nedko Nedevin, ja syyskuussa Teheranin MM-kisoissa, loppuotteluvastustajana jugoslavialainen hallitseva maailmanmestari Sreten Damjanović. Hisamutdinov voitti EM-kultaa myös seuraavana vuonna Madridin EM-kisoista kohdattuaan loppuottelussa puolalaisen Andrzej Supronin. Supron tuli uudelleen vastaan 1975 MM-kisojen loppuottelussa, ja tälläkin kertaa Hisamutdinov vei voiton ja uransa toisen maailmanmestaruuden. Viimeisissä arvokisoissaan, 1976 Leningradin EM-kisoissa, Hisamutdinov saavutti pronssia.

Painiuransa jälkeen Hisamutdinov on muun muassa toiminut Venäjän maajoukkueen kreikkalais-roomalaisen painin päävalmentajana.

Lähteet
 Šamil Hisamutdinov FILA:n tietokannassa

Neuvostoliittolaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjorie Gestring

Marjorie Gestring (18. marraskuuta 1922 – 20. huhtikuuta 1992) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja.

Gestring voitti kolmen metrin ponnahduslautahyppyjen olympiakultaa Berliinin olympialaisissa 1936 vain 13 vuoden ja 268 päivän ikäisenä. Hän on edelleen kaikkien aikojen nuorin tunnettu olympiavoittaja.  Häntäkin nuorempi tosin lienee Pariisin olympialaisissa 1900 miesten perämiehellisen kaksikon kultaa voittaneen Alankomaiden soutujoukkueen perämiehenä toiminut arviolta kymmenvuotias ranskalaispoika, jonka henkilöllisyyttä ei kuitenkaan tiedetä .

Gestring voitti kuusi Yhdysvaltain mestaruutta ponnahduslauta- ja kaksi kerroshypyissä. Hän ei pystynyt toisen maailmansodan vuoksi puolustamaan olympiavoittoaan järjestämättä jääneissä olympialaisissa 1940 ja 1944, eikä onnistunut paluuyrityksessään Lontoossa 1948.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset uimahyppääjät
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Kyläsaari (Helsinki)

Kyläsaari on Hermannin kaupungin­osaan kuuluva osa-alue Helsingissä. Se on saanut nimensä saman­nimisestä saaresta, joka sijaitsi samalla alueella Vanhan­kaupungin­lahden rannalla. Kyläsaaren pohjoispuolella sijaitsee Arabianranta ja eteläpuolella Hermanninranta. Pääkatu Hermannin rantatie erottaa Kyläsaaren Hermanninmäestä.

Kyläsaari on aina ollut pääasiassa teollisuusaluetta. 2010-luvulla osa-alueen pohjoisosaan lähelle Arabianrantaa rakennettiin kuitenkin uusia asuintaloja, ja vuonna 2019 Kyläsaaren väkiluku oli noin 450. Teollisuus poistuu alueelta 2020-luvun lopussa, ja noin 5 000 asukkaan asuinalueeksi Kyläsaari rakentuu vuosina 2029–2036.

Historia

Nimen alkuperä 
Saaren nimi Byholmen oli käytössä jo 1600-luvulla. P. Klerckin kartassa vuodelta 1776 saaren nimi on Kråkholmen (Varissaari). Kuninkaallisessa merikartastossa 1791–1796 nimi on muodossa Krok-Holmen (Koukkusaari). P. S. von Schrarenbergin Helsingin ja Sipoon kartassa vuodelta 1835 saaren nimi on Stenholmen (Kivisaari). Sitä kutsuttiin 1800-luvulla myös Hemholmeniksi (), mutta vuosisadan lopulla nimeksi vakiintui jälleen Byholmen. Suomenkielinen nimi Kyläsaari vahvistettiin vuonna 1909. Läheisestä Toukolan kaupunginosasta löytyy Kotisaarenkatu, jossa sijainnut Kotisaaren leipomo, entinen Maanviljelijöiden maitokeskus, on saanut nimensä tästä paikannimestä.

1900-luku 

Kyläsaari oli aikanaan kallioinen ja puuston peittämä saari Vanhankaupunginlahdella. Alkuperäinen mantereen rantaviiva kulki likipitäen Hermannin rantatien kohdalla. Saari sijaitsi työväen asuttamien kaupunginosien lähellä, ja sitä käytettiin virkistysalueena uima- ja venerantoineen. Saareen rakennettiin puusilta, ja siellä järjestettiin retkiä ja juhlia. 1910-luvulla saareen perustettiin uimalaitos. Kyläsaaren ja sen eteläpuolella sijainneen Verkkosaaren välissä oli talvisin luistinrata.

Vuonna 1932 Kyläsaareen valmistui jätevedenpuhdistamo, ja 1940-luvulla saari liitettiin mantereeseen. 1960-luvun alussa alueelle rakennettiin Kyläsaaren jätteenpolttolaitos, joka kuitenkin lakkautettiin vuonna 1983 lähiympäristön asukkaiden vaatimuksesta ympäristöhaittojen vuoksi. Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus aloitti toimintansa jätteenpolttolaitoksen rakennuksessa vuonna 1990.

Elokuvissa ja kirjoissa 
Kyläsaaren ranta-alueella on osittain kuvattu Aki Kaurismäen elokuva Mies vailla menneisyyttä. Elokuvassa satamakonteista on rakennettu slummin tapainen kylä, jossa satamavartija tekee bisnestä vuokraamalla tyhjiä satamakontteja asunnoiksi. Kyläsaari esiintyy myös Joel Lehtosen romaanissa Rakastunut rampa, vuodelta 1922. Siinä kuvataan juhannuksen viettoa luonnonkauniissa Kyläsaaressa.

Lähteet 
 
 Helsingin kartta 1900-luvun alusta

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Viemärivedestä - juomavettä, Kansan kuvalehti, 14.10.1932, nro 42, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot (Kyläsaaren vedenpuhdistamo)

Hermanni
Helsingin entiset saaret
Helsingin osa-alueet
Inge Sørensen

Inge Sørensen (18. heinäkuuta 1924 Skovshoved, Tanska – 9. maaliskuuta 2011 New Jersey, Yhdysvallat) oli tanskalainen kilpauimari.

Sørensen on kaikkien aikojen nuorin tunnettu olympiamitalin voittanut urheilija. Hän oli vain 12 vuoden ja 24 päivän ikäinen saavuttaessaan pronssia 200 metrin rintauinnissa Berliinin olympialaisissa 1936 ajalla 3.07,8.  Häntä nuorempi oli tosin Pariisin olympialaisissa 1900 miesten perämiehellisen kaksikon kultaa voittaneen Alankomaiden soutujoukkueen perämiehenä toiminut noin kymmenvuotias tuntematon ranskalaispoika .

Sørensen voitti 200 metrin rintauinnin Euroopan mestaruuden Lontoossa 1938 .

Lähteet 
Esittely www.databaseolympics.com-sivustolla

Viitteet 

Tanskalaiset uimarit
Tanskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Tangled in Dream

Tangled in Dream on australialaisyhtye Vanishing Pointin vuonna 2000 julkaistu toinen studioalbumi.

Kappaleet

Joissakin painoksissa on mukana myös "Tangled In Europe" -video tai Pink Floyd -cover "On the Turning Away".

Sonata Arctica on tehnyt coverin kappaleesta "Two Minds and One Soul" EP-julkaisulleen Don't Say a Word.

Kokoonpano
Silvio Massaro – laulu
Chris Porcianko –kitara
Joe Del Mastro – basso
Tom Vucur  – kitara
Jack Luckic – rummut
Danny Olding – kosketinsoittimet

Lähteet

Vuoden 2000 albumit
Vanishing Pointin albumit
Tampereen Kamarioopperayhdistys

Tampereen Kamarioopperayhdistys ry perustettiin vuonna 2007 tarjoamaan Tampereelle ja Pirkanmaan ympäristöön pienimuotoista ja helposti lähetyttävää oopperakulttuuria. Sen ensiesiintyminen yleisölle oli Oopperakonsertti 11. toukokuuta 2008 Tampereen Vanhalla kirjastotalolla. Ensimmäinen varsinainen näyttämöprojekti, Gian-Carlo Menottin Vanhapiika ja varas, toteutettiin syksyllä 2008.

Musiikkitarjonnan monipuolistamisen lisäksi Tampereen Kamarioopperayhdistyksen tavoitteena on tarjota esiintymis- ja työmahdollisuuksia uransa alussa oleville nuorille musiikkiteatterin tekijöille ja muusikoille. Yhdistyksen musiikillinen johtaja on kapellimestari ja pianisti Tuomas Turriago.

Tampereen Kulttuuriyhdistys myönsi Kamarioopperayhdistykselle Kulttuurikukkanen-kunniakirjan vuonna 2008. Palkinnon on aikaisemmin saanut mm. Tanssiteatteri Mobita Dansco sekä Komediateatterin perustajapariskunta Esko ja Maija Raipia.

Tuotantoja
Engelbert Humperdinck: Hannu ja Kerttu 2011 (yhteistyössä Tampereen Konservatorion kanssa)
- Ohjaus Juulia Tapola
Marko Autio: Adalminan helmi 2009
- Ohjaus Niko Suominen
Gian-Carlo Menotti: Vanhapiika ja varas 2008
- Ohjaus Janne Hannula

Lähteet
http://tampereenkamariooppera.com

Kamarioopperayhdistys
Tampereen musiikki
Oopperat Suomessa
Fred Wolf Films

Fred Wolf Films (aikaisemmin Murakami Wolf Films ja Murakami • Wolf • Swenson) on Fred Wolfin ja Jimmy Murakami perustama irlantilainen animaatioita tuottava yhtiö. Myöhemmin perustaja jäseneksi liittyi myös Charles Swenson.

Historia
Yhtiö sai syntynsä 1960-luvulla kun animaattori Fred Wolf ja hänen entinen yhtiökumppaninsa Jimmy Murakami perustivat animaatiostudion nimeltä Murakami Wolf Films. Tuolloin yhtiö loi animaatiomainoksia, kuten "Frosted Flakes", "Tony the Tiger and Green Giants" ja "Little Green Sprout". Lisäksi se tuotti lyhytanimaatioita teatteriin, kuten "The Box", "The Breath" ja "The Insects".

Ensimmäisen animaatiosarjan Fred Wolf Films tuotti televisioon ABC:n esittämänä vuonna 1971. The Pointin tuottivat Fred Wolf ja Harry Nilsson. Sarjassa oli muun muassa Dustin Hoffman kertojaäänenä ja myöhemmin videolle julkaistuissa jaksoissa Ringo Starr ja Alan Thicke. 1970-luvun aikana yhtiö tuotti muutamia Emmy-palkittuja sarjoja, kuten "Free to Be You and Me", "Puff the Magic Dragon" ja "Little Rascals Christmas Special".

1980-luvulla yhtiö nousi erityisesti tunnetuksi tuotettuaan Strawberry Shortcake erikoisjaksoja, sekä Alvin ja pikkuoravat animaatiosarjaa vuosina 1988–1989. Lisäksi se oli ensimmäinen yhtiö, joka tuotti ensimmäisen Turtles – mutanttikilpikonnat animaatiosarjan vuosien 1987–1996 aikana. Sarjan aikana yhtiö vaihtoi nimeään Murakami • Wolf • Swensonista nykyiseen muotoonsa Fred Wolf Films, jolloin se tuotti animaatioita aina vuoteen 2000 asti. Tuolloin muita tunnettuja sarjoja olivat James Bond Junior, Dinobabies ja Zorro.

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 

Animaatiostudiot
Ruitzhof

Ruitzhof on Saksan eksklaavi Belgiassa. Ruitzhof sijaitsee Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Aachenin piirikunnassa ja on osa Monschaun kaupunkia. Etelässä eksklaavia rajaa Belgian lisäksi Schwarzbach-joki. Myös Rur-joki virtaa alueella.

Ruitzhofin ja varsinaisen Saksan erottaa toisistaan belgialainen rautatie Vennbahn.

Monschaun kaupunkiin kuuluu myös kaksi muuta Saksan eksklaavia: Mützenich ja Rückschlag. Vennbahn erottaa Saksasta myös Munsterbildchenin ja Rötgener Waldin eksklaavit.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jan S. Krogh's GeoSite: Vennbahn 
 Ruitzhofin historiallinen kartta
 Ruitzhofin historiaa 

Enklaavit ja eksklaavit
Nordrhein-Westfalenin maantiede
Tarhatyräkki

Tarhatyräkki (Euphorbia cyparissias) on monivuotinen ruohovartinen kasvi, jota kasvatetaan koristekasvina. Se kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, ja lehdet ovat kapeat, neulasmaiset. Niistä kasvi on saanut kutsumanimen kuusityräkki. Tarhatyräkki kukkii touko-kesäkuussa; kukinto on limenvihreä. Tarhatyräkki muistuttaa kenttätyräkkiä (Euphorbia esula).

Tarhatyräkkiä kasvaa villinä Keski-Euroopassa. Se on karannut puutarhoista luontoon sekä Pohjoismaissa että Pohjois-Amerikassa.

Tyräkissä on maitiaisnestettä, joka voi vahingoittaa ihoa tai silmiä.

Luonnossa tarhatyräkki kasvaa kuivilla, karuilla niityillä hiekkamaassa tai kivikoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Tarhatyräkin (Euphorbia cyparissias) levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Tarhatyräkki (Euphorbia cyparissias)
Puutarha.net: Tarhatyräkki (kuusityräkki) (Euphorbia cyparissias)
ITIS: Euphorbia cyparissias 
United States Department of Agriculture (USDA): Euphorbia cyparissias 

Tyräkit
Son de Sol

Son de Sol (”auringon ääni”) on espanjalainen flamenco-popyhtye, jonka jäseniä ovat kolme sisarta Sole, Esperanza ja Lola, jotka ovat kotoisin Écijasta, Andalusiasta. Yhtye edusti Espanjaa euroviisuissa Kiovassa 2005 laululla Brujería, joka sijoittui 21. sijalle saaden yhteensä 28 pistettä.

Diskografia 
De Fiesta Por Sevillanas (1999)
Callejuela (2002)
Brujería (2005)
Directo a ti (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut 

Espanjalaiset yhtyeet
Espanjan euroviisuedustajat
Vuoden 2005 euroviisuedustajat
Selma Björnsdóttir

Selma Björnsdóttir (myös Selma, s. 13. kesäkuuta 1974 Reykjavík) on islantilainen laulaja, joka parhaiten muistetaan Islannin euroviisuedustajana. Hän on edustanut maataan Eurovision laulukilpailussa 1999 laululla All Out of Luck ja 2005 laululla If I Had Your Love, mutta ei päässyt finaaliin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Islannin euroviisu-sivut 

 

Islantilaiset laulajat
Islannin euroviisuedustajat
Vuoden 2005 euroviisuedustajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoden 1999 euroviisuedustajat
Bahrainin kansainvälinen lentoasema

Bahrainin kansainvälinen lentoasema (arab. مطار البحرين الدولي)  on Al-Muharraqissa Bahrainissa sijaitseva lentoasema, jolla on käytössään kaksi kiitotietä. Lentoasemaa ylläpitää Bahrainin valtio. Asemataso on kaksi metriä meren pinnan yläpuolella. Lentoasema toimii Gulf Airin solmukohtana.

Matkustajamäärien kehitys 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bahrainin rakennukset ja rakennelmat
Lähi-idän lentoasemat
Thomas Schönlebe

Thomas Schönlebe (s. 6. elokuuta 1965) on entinen saksalainen (itäsaksalainen) yleisurheilija. Hän voitti miesten 400 metrin juoksun kultaa Euroopan ennätysajalla 44,33 vuoden 1987 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Roomassa. Hän voitti kultaa myös vuoden 1985 yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa Pariisissa.

Lähteet
 

Itäsaksalaiset pikajuoksijat
Saksalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarle Wärri

Kaarle Wärri, joskus myös Kaarlo Wärri tai Kaarlo Värri (vuoteen 1864 Ala-Jaakkola; 23. helmikuuta 1839 Huittinen – 12. tammikuuta 1923 Pöytyä), oli suomalainen maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies, joka toimi talonpoikaissäädyn valtiopäiväryhmän puhemiehenä.

Henkilöhistoria
Wärrin vanhemmat olivat ratsutilallinen Pertteli Ala-Jaakkola ja Liisa Wärri ja puoliso vuodesta 1864 Maria Justiina Saarelainen (k. 1932). Wärri oli maanviljelijä Pöytyällä vuodesta 1864. Siellä hän oli kunnallislautakunnan puheenjohtaja 1869–1878, kuntakokouksen puheenjohtaja 1878–1896 ja myöhemmin kunnanvaltuuston jäsen sekä Pöytyän kirkonisäntä 1883–1918. Kirkolliskokouksen jäsen Wärri oli 1876–1908 ja Loimaan ja Pöytyän säästöpankin hallituksen jäsen ja esimies 1866–1917. Hän toimi myös Pöytyän maamiesseuran pitkäaikaisena puheenjohtajana. Wärri ajoi vankasti suomen kielen asemaa, hän oli muun muassa Kansanvalistusseuran asiamies ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen. Rahalahjoituksen Wärri teki vielä ikämiehenä Suomen ensimmäiselle täysin suomenkieliselle yliopistolle, Turun yliopistolle.

Valtiopäivätyö
Wärri valittiin säätynsä nuorimmaksi valtiopäivämieheksi 1867, jotka järjestettiin suurena nälkävuonna, mutta ei enää valtiopäiville 1872. Syynä luottamuksen puutteeseen uskotaan olleen sen, että hän edusti ratsutilallisia, kun kihlakuntien valitsijakokouksissa suuri osa valitsijoista oli perintötalollisia. Wärri valittiin kuitenkin uudelleen kaikille seuraaville säätyvaltiopäiville 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Talonpoikaissäädyn puhemies hän oli kolmesti, 1894, 1897 ja 1899. Valtiopäivillä Wärri edusti Maskun, Loimaan ja Tyrvään tuomiokuntia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset maanviljelijät
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn puhemiehet
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Espoon helluntaiseurakunta

Espoon helluntaiseurakunta on Espoossa toimiva helluntailainen seurakuntayhteisö, johon kuuluu 574 jäsentä (2010). Sen kirkkorakennus eli Espoon helluntaikirkko sijaitsee Olarinluomassa. Seurakunnan johtavana pastorina toimii Petri Mäkilä.

Espoon helluntaiseurakunta on perustanut myös Keski-Espoon ja Espoonlahden lähiseurakunnat. Molemmat ovat sittemmin  itsenäistyneet.

Historia 
Espoon helluntaiseurakunta on perustettu 1971. Yhdistys on rekisteröity 13. lokakuuta 1977. Seurakunta on Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta.

Toiminta 
Jumalanpalvelusten ja Sanan ja rukouksen iltojen lisäksi toimintamuotoja ovat rukouspalvelu, solutoiminta, lapsi- ja nuorisotyö, lähetystyö, miesten- ja naistentyö, sinkkutyö sekä romanityö. Seurakunnalla on noin 40 erilaista vapaaehtoistyöntekijöiden palvelutiimiä. Romanityö on romaninuorten vastuulla, ja siihen kuuluvat Sanan ja laulun illat, romanijuhla toukokuussa, kesän nuortenleiri, grilli-illat, pikkujoulujuhlat ja muu yhteistoiminta. Nuortentyössä järjestetään One80-nimisiä iltoja, joihin sisältyy nuorekasta ylistysmusiikkia, raamatunopetusta ja todistuksia, sekä kahvilatoimintaa. Osa nuorisotyötä on toukokuussa vuosittain järjestettävä Revolution-nuorisokonferenssi sekä kesän ja talven nuortenleirit.

Lähetystyö 
Espoon helluntaiseurakunnan toimintaan kuuluu myös lähetystyötä eri puolille maailmaa. Lähetystyökohteet ovat:

 Saksassa Greifswaldin kaupunki
 Papua-Uusi-Guinealla Nangwomin kylä
 Israelissa Jerusalem
 Tansaniassa Keski-Tansanian alue

TV- ja radio-ohjelma 
Espoon helluntaiseurakunnalla on e-Vartti -niminen ohjelman Radio Deissä. Seurakunta tekee TV7:lle Elämän lähteellä -keskusteluohjelmia.

Seurakunnan johtajat 
Listaa täydennettävä
 1997–2002: Arto Sädeaho 
 2002–2019: Kyösti Frestadius 
 2019–2021: Esa-Pekka Mattila
 2022→ Petri Mäkilä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 Elämän lähteellä -ohjelman arkisto

Espoon seurakunnat
Suomen helluntaiseurakunnat
Joachim Kurtén

Anders Joachim Kurtén (15. tammikuuta 1836 Kruunupyy – 28. kesäkuuta 1899 Davos, Sveitsi) oli suomalainen kauppaneuvos ja porvarissäädyn valtiopäivämies.

Kurténin vanhemmat olivat merikapteeni Henrik Kurtén ja Annette Christina Wacklin. Kurténin puoliso vuodesta 1861 oli Rosa Emilia Stening (1835–1923). Paleontolgi ja kirjailija Björn Kurtén oli heidän pojanpoikansa. Hän opiskeli lyhyen aikaa yliopistossa, mutta kävi sitten kauppakoulun Turussa ja ryhtyi liikealalle 1856. Kurtén perusti Vaasaan 1864 voin, tervan ja viljan vientiä harjoittaneen liikkeen ja kuului Vaasan Puuvillateollisuus Oy:n, Vaasan laivaveistämön sekä Vaasan-Pohjanmeren höyrylaivayhtiön perustajiin.  Kurténista tuli 1862 Suomen Yhdyspankin Vaasan konttorin ensimmäinen johtaja vuoteen 1878 saakka, jolloin hänestä tuli vasta perustetun Vaasan-Osake-Pankkia pääjohtaja. 

Kurtén oli perustamassa myös Vaasan Höyrymylly Oy:tä ja Vaasan Saippua Oy:tä.  Kurtén oli myös poliitikko, hän kuului jo vuodesta 1863 alkaen Vaasan kaupungin vanhimpiin ja kaupunginvaltuustoon vuodesta 1876. Hän oli useaan eri otteeseen valtuuston puheenjohtaja 1870-luvulta vuoteen 1890. Hän osallistui myös eri valtionkomiteoiden työhön ja toimi porvarissäädyssä Vaasan edustajana valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899. Säädyn puhemies hän oli vuodesta 1885 aina vuoden 1899 valtiopäiville asti. Kurtén oli alun perin liberaalisen puolueen perustajia, mutta siirtyi sitten maltillisten ruotsalaisten suuntaan. Valtiopäivämiehenä hän vaikutti merkittävästi siihen, että rautatietä päätettiin jatkaa Vaasaan. Kauppaneuvoksen arvo Kurténille myönnettiin 1878. Vaasan kaupunki tilasi kuvanveistäjä Emil Wikströmiltä Kurténin muistoksi patsaan vuonna 1906, pystytettäväksi Vaasan kaupungintalon puistikkoon. Brysselissä valettu muistomerkki paljastettiin 23. toukokuuta 1908.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset pankinjohtajat
Vaasan kaupunginvaltuutetut
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn puhemiehet
Kauppaneuvokset
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Guitar Gangsters & Cadillac Blood


Guitar Gangsters & Cadillac Blood on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin kolmas albumi. Albumi meni niin Tanskassa, Saksassa kuin Suomessakin listojen kärkeen välittömästi ilmestymisensä jälkeen. Singleinä julkaistiin kappaleet: ”Guitar Gangsters & Cadillac Blood”, ”We”, ”Mary Ann’s Place”, ”Maybellene I Hofteholder” ja ”Still Counting”. 

Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Rolling Stone: 
 Rumba: neutraali
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Volbeatin albumit
Nattfödd


Nattfödd on Finntrollin kolmas kokopitkä albumi, joka on julkaistu vuonna 2004.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 22.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tapio Wilska – laulu
 Samuli "Skrymer" Ponsimaa – kitara
 Mikael "Routa" Karlbom – kitara
 Sami "Tundra" Uusitalo – bassokitara
 Samu "Beast Dominator" Ruotsalainen – rummut
 Henri "Trollhorn" Sorvali – kosketinsoitin

Tuotanto 
 Tuomo Valtonen – äänittäjä, miksaaja
 Mika Jussila – masteroija
 Skrymer – kansikuva

Arviot 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Finntrollin albumit
Vuoden 2004 albumit
Maitteet

Maitteet (Lotus) kuuluvat hernekasvien heimoon. Ne ovat moni- tai yksivuotisia ruohoja. Niille tunnusomaista on päättöpariset lehdet ja kaksiparisia (kuten esimerkiksi apiloilla). Kukinto on tiheän sarjamainen ja kukat yksittäin varressa. Verhiö on kellomainen. Kukka on yleensä keltainen, mutta tästä löytyy poikkeuksiakin. Hernekasveihin kuuluvana maitteen hedelmä on palko. Palko on liereä, avautuva ja monisiemeninen.

Maitelajeja on noin 70 Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Australiassa.

Suomessa tavataan kolmea maitelajia: hentomaite (Lotus tenuis), isomaite (Lotus pedunculatus) ja keltamaite (Lotus corniculatus), josta voidaan erottaa useita erilaisia muunnoksia.

Maitelajeja 
 Lotus angustissimus – nuolimaite
 Lotus argyrodes – madeiranmaite
 Lotus arinagensis – arinaganmaite
 Lotus berthelotii – punanokkamaite eli punanokka
 Lotus callis-viridis – andenverdenmaite
 Lotus campylocladus – teneriffanmaite
 Lotus corniculatus – keltamaite
 Lotus corniculatus var. alandicus – saaristokeltamite
 Lotus corniculatus var. arenosus – harjukeltamaite
 Lotus corniculatus var. carnosus – kyyrykeltamaite
 Lotus corniculatus var. corniculatus – niittykeltamaite
 Lotus corniculatus var. maritimus – merikeltamaite
 Lotus corniculatus var. sativus – peltokeltamaite
 Lotus creticus – kreetanmaite
 Lotus cytisoides – vihmamaite
 Lotus dumetorum – anaganmaite
 Lotus edulis – pulleapalkomaite
 Lotus emeroides – gomeranmaite
 Lotus eremiticus – okranokkamaite
 Lotus genistoides – tirajananmaite
 Lotus glaucus – sinimaite
 Lotus glinoides – ruusumaite
 Lotus hillebrandii – palmanmaite
 Lotus hispidus – tuoksumaite
 Lotus holosericeus – hopeamaite
 Lotus kunkelii – jinamarinmaite
 Lotus lancerottensis – lanzarotenmaite
 Lotus leptophyllus – tinamaite
 Lotus loweanus – portosantonmaite
 Lotus macranthus – haromaite
 Lotus maculatus – kanariannokkamaite
 Lotus maritimus – meriparsamaite eli meriparsaherne (syn. parsaherne Tetragonolobus maritimus)
 Lotus mascaensis – nascanmaite
 Lotus ornithopodioides – kruunumaite
 Lotus parviflorus – villamaite
 Lotus pedunculatus – isomaite
 Lotus pedunculatus var. pedunculatus – niittyisomaite
 Lotus pedunculatus var. villosus – hietaisomaite
 Lotus pyranthus – liekkinokkamaite
 Lotus sessilifolius – silkkimaite
 Lotus spartioides – tamadabanmaite
 Lotus subbiflorus – kankeakarvamaite
 Lotus tenuis – hentomaite
 Lotus tetragonolobus – punaparsamaite eli punaparsaherne

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Maitteet (Lotus)
 Funet: Maitteet (Lotus)
 ITIS: Lotus 
 Flora of China: Lotus 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalliolan kansalaisopisto

Kalliolan kansalaisopisto on Suomen Setlementtiliittoon kuuluvan Kalliolan setlementin ylläpitämä yksityinen kansalaisopisto Alppiharjun kaupunginosassa Helsingissä. Se on perustettu vuonna 1920, ja se on yksi Setlementtiliiton 18 kansalaisopistosta.

Opetuksen lisäksi opisto järjestää luentotilaisuuksia.

Lähteet
Kalliola

Setlementtiliike
Helsingin oppilaitokset
Kansalais- ja työväenopistot
Hehkuviini

Hehkuviini eli Jouluhehku on suomalainen väkevä viini, jota käytetään glöginä.

Hehkuviinin kehitti 1950-luvulla Alkon tuotantoinsinööri DI Veikko Ollilainen. Se oli kotimainen vastine siihen asti ulkomailta tuoduille lämmitettäville viineille.

Juomasta tuli varsin suosittu, mutta jo varhain tehtiin päätös, että hehkuviiniä valmistetaan vain vuoden lopussa lyhyt ajanjakso kerrallaan. Tuote saatiin kauppoihin jouluksi ja poistui taas vuodeksi joulunpyhien päätyttyä. Nykyään Hehkuviiniä saa kuitenkin ympäri vuoden Alkoista.

Hehkuviini on eräs vanhimpia kotimaisia edelleen tuotannossa olevia viinituotteita.

Lähteet
 Olli Kauppila: Rajamäen tehtaat 1888–1988
 Rajamäen tehdasmuseo

 Alkoholijuomat
Tarkka

Tarkka on suomalainen sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:

Asko Tarkka (1929–2020), juristi, Huhtamäki-yhtymän toimitusjohtaja 1976–1989 ja vuorineuvos
Hanna Tarkka (s. 1955), suomentaja. Pekka Tarkan toinen vaimo.
Juha Tarkka, taloustieteilijä
Jukka Tarkka (s. 1942), valtiotieteen tohtori, politiikan tutkija ja kansanedustaja (Nuorsuomalaiset), Topi Tarkan poika, Pekka Tarkan veli
Kaarlo Tarkka (1937–2020), koripalloilija
Laura Tarkka (s. 1970), yritysjohtaja
Lotte Tarkka (s. 1963), folkloristiikan professori. Pekka Tarkan tytär.
Minna Tarkka (s. 1960), mediatutkija, opettaja, tuottaja, julkaisija ja kriitikko. Pekka Tarkan tytär.
Pekka Tarkka (s. 1934), kirjallisuuden tutkija ja kirjallisuuskriitikko, Topi Tarkan poika, Jukka Tarkan veli
Topi Tarkka (1906–1994),  Suomen setlementtiliiton entinen pääsihteeri, Pekka ja Jukka Tarkan isä.

Huhtikuussa 2021 Tarkka oli sukunimenä 301 henkilöllä, joista 33 asui ulkomailla, Salste.netin mukaan useimmat Ruotsissa. Suomessa on 12 Tarkka-nimistä paikkaa, kuten kyliä, kaupunginosia ja taloja. Vielä 1939-1958 Tarkka-nimisiä asui vain Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Geneanet.orgin mukaan nimi oli käytössä ainakin jo 1600-luvulla.

Lähteet
Haimasaareke

Haimasaarekkeet eli Langerhansin saarekkeet ovat haimassa sijaitsevia umpirauhassoluryhmiä, jotka erittävät verenkiertoon muun muassa veren sokeritasapainoa sääteleviä hormoneja. Saarekkeet käsittävät 1–2 prosenttia haiman tilavuudesta, mutta jopa 10–15 prosenttia sen verenkierrosta. Terveellä aikuisella on haimassaan noin miljoona saareketta eri puolilla elintä. Haimasaarekkeet poikkeavat muusta haimakudoksesta paitsi hormonituotannoltaan myös siinä suhteessa, että ne umpirauhasina erittävät hormoninsa verenkiertoon siinä missä muu haima toimii avorauhasen tavoin ja tuottaa eritteitä ruoansulatuskanavaan. Saarekkeet on nimetty saksalaisen patologin Paul Langerhansin mukaan, joka löysi saarekkeet vuonna 1869.

Saarekkeista on tunnistettu kuusi erilaista solutyyppiä, joista enemmistön muodostavat alfasolut (15–20 %), beetasolut (70 %) ja deltasolut (5–10 %). Alfasolut tuottavat glukagonia, joka edistää glukoosin vapautumista verenkiertoon, beetasolut taas insuliinia, jonka vaikutuksesta glukoosia otetaan verenkierrosta talteen. Deltasolut tuottavat somatostatiinia. Osa soluista voi tuottaa useampiakin hormoneja. Vähiten eli noin 1 prosenttia on F-soluja (PP-solut), jotka erittävät haimapolypeptidiä. Näistä soluista alfasolut sijaitsevat tyypillisesti saarekkeiden reunoilla ja beetasolut keskiosassa. Yksittäisiä deltasoluja on kudoksessa hajaantuneena. Harvinaisempia PP-soluja puolestaan on enemmän haiman kärjessä. Saarekkeen soluja kannattelee kollageeniverkko ja saarekkeita peittää ohut verkkomainen kapseli. Kaikilla soluilla on yhteys fenestroituihin kapillaarisuoniin, joita saarekkeissa on runsaasti.

I-tyypin diabeteksessa saarekkeiden beetasolut ovat tuhoutuneet, jolloin insuliinintuotanto ja sitä myötä elimistön sokeritasapainon säätely on merkittävästi heikentynyt. II-tyypin diabeteksessa beetasoluja on normaali määrä, mutta muiden solujen vaste insuliiniin on heikentynyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sisäelimet
Solubiologia
Graveyard Classics II

Graveyard Classics II on death metal -yhtye Six Feet Underin cover-albumi vuodelta 2004. Se on death metal -soundein äänitetty versio AC/DC:n vuoden 1980 albumista Back in Black.

Kappalelista

Kokoonpano
Chris Barnes – laulu 
Steve Swanson – kitarat
Terry Butler – bassokitara 
Greg Gall – rummut 

Six Feet Underin albumit
Vuoden 2004 albumit
Tuupovaaran Urheilijat (salibandy)

Tuupovaaran Urheilijat (lyh- TuuU) on joensuulainen urheiluseura, jonka alaisuudessa toimii salibandyjaosto, joka aloitti toimintansa vuonna 1991. Jaosto panostaa naisten ja tyttöjen salibandytoimintaa Pohjois-Karjalan alueella. Naisten edustusjoukkue pelaa kaudella 2009–2010 Suomen korkeinta sarjatasoa salibandyliigaa. Seuralla on myös toinen naisten joukkue TuuU II, joka pelaa II-divisioonassa. Juniori-ikäluokissa seuralla on joukkueet tyttöjen A- ja C-ikäluokissa.

Historia 
TuuU aloitti salibandysarjoissa vuonna 1991, kun seuran miesten edustusjoukkue ja A-pojat aloittivat toimintansa. Naisten toiminta alkoi vuonna 1995 II-divisioonasta. A-pojissa TuuU saavutti SM-hopeaa kausilla 1991–1992 ja 1992–1993. Miehet nousivat keväällä 1993 II-divisioonaan. Edelleen joukkue nousi kauden 1995–1996 päätteeksi I-divisioonaan kukistamalla karsinnoissa TPS:n. Miehet pelasivat kaikkiaan neljä kautta I-divisioonassa vuosina 1996–2000. Uutta vauhtia haettiin alasarjoista, joukkue nousi II-divisioonaan 2005 ja pelasi siellä kausilla 2005–2008.

Katso myös 
 Tuupovaaran Urheilijat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivu
 Naisten joukkuekortti salibandyliigan sivuilla 

Salibandyliigan seurat
Joensuulaiset urheiluseurat
Tuupovaara
Vuonna 1991 perustetut urheiluseurat
Ohtajoki

Ohtajoki, Ohajoki tai Ohanjoki () on Nevan oikean puoleinen eli pohjoinen sivujoki Inkerissä Venäjällä. Sen pituus on 90 kilometriä, leveys 30–40 metriä ja sadealue 768 neliökilometriä. Joki saa alkunsa Lempaalan harjun etelärinteeltä, virtaa Leningradin alueen Seuloskoin piirin läpi ja laskee Nevaan Pietarissa Smolnaa vastapäätä. Joen rannalla sijaitsevat muun muassa Nakaran, Ohalatvan, Vartiamäen, Säryn, Enkkolan, Kopittalan, Laurikkalan ja Muurolan kylät sekä Suuren ja Pienen-Ohtan kaupunginosat. Alajuoksulla on patoallas, joka syntyi 1800-luvulla Ruutmyllyn tehtaan rakentamisen yhteydessä.

Joen nimi on itämerensuomalaista perua (ohto 'karhu'). Ohta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1300, jolloin ruotsalaiset rakensivat sen suulle Maankruunun linnoituksen. Novgorodilaiset hävittivät linnan jo seuraavana vuonna. 1600-luvulla Ruotsi perusti paikalle Nevanlinnan kaupungin, jonka venäläiset valtasivat ja hävittivät vuonna 1703. Tällä hetkellä jokisuuhun suunnitellaan suurta Ohta-keskuksen pilvenpiirtäjää.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ohtajoki Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa 

Inkerin joet
Leningradin alueen joet
Pietarin joet ja kanavat
Nevan alue
Sic bo

Sic Bo () on alun perin vanha kiinalainen uhkapeli, jossa pelaaja pyrkii veikkaamaan kolmen nopan tuloyhdistelmää. Pelissä on hieman ruletin tapaan erilaisia kertoimia riippuen tuloyhdistelmän todennäköisyydestä. Peli on erittäin helppo oppia, ja siksi se on kasvattanut suuresti suosioitaan eri puolilla maailmaa.

Pelin kulku
Pelin kulku on hyvin selkeä:

 Asetetaan panokset 
 Heitetään noppia 
 Jaetaan voitot 
 Tyhjennetään pöytä panoksista

Panokset
Alla on esitelty yleisimmän casinovariaation panostusmahdollisuudet.
 small bets: voitat jos noppien silmälukujen summa on 4-10 
 big bets: voitat jos noppien silmälukujen summa on 11-17 
 häviät mikäli silmälukujen summa ei ole yllä mainituissa haarukoissa, sekä KAIKILLA kolmosilla 
 Specific doubles: Lyöt vetoa tietystä tuplasta, toisin sanoen kahden nopan pitää osoittaa valitsemaasi silmälukua. Voit lyödä vetoa useammasta tuplasta yhtä aikaa.
 Specfic triple: Voitat, mikäli heität valitsemasi kolmoset.
 Any triple: Kolmosia voi veikata myös “Any triple” kohdassa, jossa voitat millä tahansa kolmosella.
 Specific total :Isoilla numeroilla merkityt ruudut neljästä 17:ään osoittavat kolmen nopan silmälukujen summan. Voitat siis arvaamalla noppien silmälukujen summan, joita voit veikata väliltä 4-17.
 Duo: 4-17:llä numeroitujen ruutujen alla on esitelty viisitoista noppaparia, joista voit lyödä vetoa. Näillä voitat, mikäli heität valitsemasi noppaparin. Kolmannen nopan silmäluvulla ei ole merkitystä.
 Specific number :Viimeisimpänä voit asettaa panokset alarivillä numeroille 1-6. Voitat, mikäli vähintään yksi nopista osoittaa valittua silmälukua. Mitä useampi noppa osoittaa valittua silmäluka, sitä parempi voittokerroin.

Noppapelit
Rahapelit
Molukkiravut

Molukkiravut (Xiphosura) on yksi niveljalkaisten pääjaksoon kuuluvan leukakoukullisten alajakson luokista. Molukkiravut kuuluvat kehityshistoriallisesti varhaisimmin muotoutuneisiin niveljalkaisten ryhmiin, ja niiden luokkaan sisältyykin monia sukupuuttoon kuolleita kehityslinjoja. Molukkirapujen varhaisimpien muotojen arvioidaan kehittyneen jo ordovikikaudella noin 445 miljoonaa vuotta sitten, joten ne olivat trilobiittien ja meriskorpionien ohella ensimmäisiä merkittäviä niveljalkaisten kehityshaaroja. Muun muassa hiili- ja jurakaudelta peräisin olevien fossiilien perusteella on voitu päätellä, että molukkiravut ovat muuttuneet varsin vähän viimeisen 300 miljoonan vuoden aikana, ja siksi niitä kutsutaankin eläviksi fossiileiksi.

Molukkiravuista tunnetaan ainoastaan neljä nykyisin elävää lajia, jotka kuuluvat Limulidae-heimoon. Aikaisemmin Xiphosura-ryhmä luokiteltiin yhdessä meriskorpionien kanssa Merostomata-luokkaan ("tikaripyrstöt"), mutta nykyisin ryhmien katsotaan muodostavan fylogeneettisesti pikemminkin kaksi erillistä luokkaa, Xiphosura ja Eurypterida.

Nykyisin elävät molukkiravut ovat aikuisina jopa 60 senttimetrin mittaisia, pyrstö mukaan lukien. Molukkiravut ovat ainoita nykyisin eläviä leukakoukullisia, joilla on verkkosilmät. Sivuilla olevien verkkosilmien lisäksi ravuilla on myös keskellä päätä kaksi rakenteeltaan yksinkertaisempaa silmää, ns. pistesilmät, jotka aistivat valon voimakkuutta ja sen muutoksia mutta eivät liikettä. Muilla leukakoukullisilla kaikki silmät ovat yhden mykiön pistesilmiä, jotka tosin ovat joillakin lajeilla huomattavan kehittyneitä. Tunnetuin molukkirapujen lajeista on molukkirapu (Limulus polyphemus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Molukkirapujen silmien tutkimusta 
 Molukkirapujen kuvaus earthlife.net-sivustolla 
 Horseshoe Crabs.org

Seulonnan keskeiset artikkelit
Brantôme-en-Périgord

Brantôme-en-Périgord on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Uuden-Akvitanian alueella.

Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, kun kaksi kuntaa Brantôme ja Saint-Julien-de-Bourdeilles yhdistyivät.

Lähteet

Aiheesta muualla

Dordognen kunnat
Eduardo Paniagua

Eduardo Paniagua (s. 1952 Madrid) on keskiajan musiikkiin erikoistunut espanjalainen muusikko. Hän perusti vuonna 1994 Música Antigua -yhtyeen, joka tunnetaan muun muassa Alfonso X el Sabion Cantigas de Santa Mariasta tekemistään levytyksistä.

Espanjalaiset muusikot
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsin ralli 2008

Ruotsin ralli 2008 (virallisesti 57. Uddeholm Swedish Rally 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 toinen osakilpailu, joka ajettiin 7.–10. helmikuuta. Rallin päätukikohta oli Karlstad. Rallin voitti kaikkien aikojen nuorimpana suomalainen Jari-Matti Latvala, toinen oli suomalainen Mikko Hirvonen ja kolmas italialainen Gianluigi Galli. Tuotantoautot voitti suomalainen Juho Hänninen.

Tulokset

Erikoiskokeet

Muuta 
 Jari-Matti Latvalan uran ensimmäinen voitto.
 Gianluigi Gallin uran viimeinen palkintokorokesija.
 Andreas Mikkelsenin uran ensimmäiset pisteet.

Lähteet 

MM-rallikausi 2008
Ruotsin ralli