joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Robert C. Baker

Robert C. Baker (29. joulukuuta 1921 Newark, New York – 13. maaliskuuta 2006 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen keksijä, elintarviketieteilijä ja Cornellin yliopiston professori, joka kehitti kananugetit ja teki yli 40 muuta siipikarjaan liittyvää keksintöä.

Baker suoritti alemman korkeakoulututkinnon Cornellin yliopistossa (B.Sc. 1943) hedelmätieteestä. Maisteriksi hän valmistui Pennsylvanian osavaltionyliopistosta markkinoinnista (1949) ja tohtoriksi Purduen yliopistosta elintarviketieteestä. Cornellin henkilökuntaan Baker siirtyi vuonna 1949.

Baker julkaisi 1950- ja 1960-luvuilla kehittämänsä kananugetin patentoimattomana akateemisena tutkimuksena. Huhtikuussa 1963 julkaistussa Agricultural Economics Research -tiedelehdessä Baker esitti leivitettyä "kanapuikkoa" vuonna 1963. Koe-erinä valmistetun pakastettuna myydyn elintarvikkeen menekkiä oli testattu myös paikallisissa supermarketeissa. Baker vietti miltei koko akateemisen uransa  Cornellin yliopistossa. Hän perusti yliopiston elintarviketieteen ja -markkinoinnin laitoksen vuonna 1970 ja toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana. Hän jäi eläkkeelle 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla
Cornell University Obituary
Cornell Sun Obituary
The San Diego Union Tribute Obituary
Recipe for Baker's famous Cornell Chicken
"Nugget man" tribute song by Paul and Storm

Yhdysvaltalaiset professorit
Elintarviketieteilijät
Yhdysvaltalaiset keksijät
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Sandō

Sandō (, ”kulkutie”) tarkoittaa japanilaisessa arkkitehtuurissa joko šintolaiselle pyhäkölle tai buddhalaiselle temppelille johtavaa tietä. Sen alkupisteessä on yleensä pyhäkön tapauksessa šintolainen torii ja temppelin tapauksessa buddhalainen sanmon, portti, joka toimii merkkinä siirtymisestä pyhäkön tai temppelin alueelle. Tien varrella voi olla myös esimerkiksi kivilyhtyjä tai muita koristeita.

Sandō-tietä voidaan kutsua nimellä omote-sandō (, ”etu-sandō”), jos se toimii pääsisäänkäyntinä, tai nimellä ura-sandō (, ”taka-sandō”), jos sisäänkäynti on toissijainen. Tokion kuuluisa Omotesandōn alue on esimerkiksi saanut nimensä läheiseltä Meiji-jingūn pyhäkölle johtavalta tieltä. Alueella oli aiemmin myös ura-sandō.

Galleria

Lähteet 

Japanilainen arkkitehtuuri
Šintolaisuus
Buddhalaisuus Japanissa
Buddhalainen taide
Kyle Cumiskey

Kyle Cumiskey (s. 2. joulukuuta 1986 Abbotsford, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Chicago Blackhawksissa. Suhteellisen pienikokoisen Cumiskeyn vahvuuksiin kuuluu liike ja syöttötaito.

Ura
Cumiskey pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta WHL:ssä. Hän voitti siellä Memorial Cupin heti tulokaskaudellaan 2003–2004. Vuotta myöhemmin Cumiskey voitti WHL:n mestaruuden. Colorado Avalanche varasi hänet 222. vuorolla NHL:n varaustilaisuudessa 2005.

Kaudeksi 2006–2007 Cumiskey siirtyi Avalanchen organisaatioon ja pelasi kauden aikana yhdeksän NHL-ottelua tehoin 1+1=2. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi 1. tammikuuta 2007. Seuraavalla kaudella hän pelasi 38 ottelua tehoin 0+5=5 ja kaudella 2008–2009 tilille tuli kuusi ottelua ilman tehopisteitä. Samalla kaudella Cumiskey pelasi AHL:n tähdistöottelussa.

Cumiskey teki jatkosopimuksen kaudeksi 2009–2010 ja murtautui Avalanchen NHL-kokoonpanoon. Hän teki 61 ottelussa tehot 7+13=20. Cumiskey on kärsinyt viime kausina loukkaantumisista. Kaudella 2007–2008 hän kärsi 17 ottelun ajan nivusvammasta ja kausi 2008–2009 päättyi olkapäävammaan helmikuussa 2009. Cumiskey tienasi kauden 2009–2010 aikana 600 000 dollaria.

Cumiskey murtautui Avalanchen kokoonpanoon kaudella 2009–2010 pelasi joukkueessa 63 ottelua ja teki niissä 20 pistettä. Seuraavalla kaudella hän kärsi kuitenkin aivotärähdyksestä ja pystyi pelaamaan vain 18 ottelua. Samalla monet nuoret lupaukset menivät Cumiskeyn ohi puolustajien hierarkiassa. Avalanche teki hänen kanssaan jatkosopimuksen vasta aivan kauden 2011–2012 kynnyksellä ja lähetti hänet lopulta farmiin. Pian tämän jälkeen Anaheim Ducks hankki Cumiskeyn vaihdossa Jake Newtoniin ja 7. kierroksen varausoikeuteen. Ducks lähetti hänet heti farmijoukkue Syracuse Crunchiin, jossa hän pelasi 57 runkosarjaottelua ja teki niissä 29 pistettä. Kauden jälkeen Cumiskey teki sopimuksen Elitserien-seura MODOn kanssa.

Maajoukkue
Cumiskey edusti Kanadaa vuoden 2010 MM-kilpailuissa.

Muuta
Pikkuveli Clayton Cumiskey pelaa hyökkääjänä WHL-joukkue Everett Silvertipsissä.

Tilastot

Lähteet 

  Viitattu 12.10.2011
  Viitattu 23.7.2010
  Viitattu 23.7.2010

Viitteet

Aiheesta muualla

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Colorado Avalanchen varaamat pelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Haiden

Haiden () tarkoittaa šintolaisessa pyhäkköarkkitehtuurissa palvontaan tai rukoukseen varattua hallia. Se sijaitsee yleensä pyhäkön päähallin (honden) edessä ja on usein päähallia suurempi. Haiden liittyy hondeniin usein uhrihallin eli heidenin välityksellä. Päähalli on tarkoitettu ainoastaan pyhäkön kamin käyttöön ja on siten suljettu yleisöltä, mutta haiden tarjoaa tilan seremonioille ja kamin palvonnalle. Joissain tapauksissa, kuten Naran Ōmiwa-jinjassa, päähallin tilalla on pyhä alue. Silloin haiden on pyhäkön tärkein rakennus.

Haidenin alkuperästä ei ole varmuutta. Alun perin kamin palvontaan liittyviä seremonioita suoritettiin todennäköisesti päähallin edessä. Esimerkiksi Isen pyhäkössä seremoniat suoritetaan edelleen avoimella pihalla. Haiden saattoi saada alkunsa esimerkiksi buddhalaisesta rukoushallista (raidō), tanssiin tarkoitetusta paviljongista (maidono) tai buddhalaisesta tavasta resitoida sūtria temppelin keskimmäisellä portilla (chūmon) tai temppelirakennuksiin liittyvissä käytävissä (kairō). Ajan myötä hallista tuli keskeinen osa pyhäkön arkkitehtuuria ja toimintaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Japanilainen arkkitehtuuri
Nyungwen metsä

Nyungwen metsä on kansallispuisto Ruandan lounaisosassa, Burundin vastaisella rajalla, jonka takana on Kibiran kansallispuisto. Se on perustettu metsänsuojelualueeksi vuonna 1933. Puiston pinta-ala on 970 neliökilometriä. Suurin osa puistosta on vuoriston sademetsää.

Puistossa elää 14 eri apinalajia ja kaikkiaan 86 lajia nisäkkäitä.

Lähteet 

Ruandan kansallispuistot
Käyntikorttini...

Käyntikorttini… on Erkko Kivikosken ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1964. Elokuvaa on luonnehdittu jo syntyessään vanhakantaiseksi nostalgiseksi pikku fantasiaksi.

Käyntikorttini… oli Kivikosken toinen elokuva, eikä se menestynyt esikoisen Kesällä kello 5 tavoin, vaan sen yleisömenestys oli vuoden 1964 heikoin ja se jäi ainoana Kivikosken kuudesta näytelmäelokuvasta vaille valtionpalkintoa. Elokuvaan musiikin säveltänyt Pentti Lasanen sai musiikista Jussi-patsaan 1966 (mutta siihen liitettiin myös elokuvat Onnelliset leikit ja Vaaksa vaaraa sekä televisiosarja Jörn Donner kertoo Helsingistä). Näyttelijälakon 1963–1965 vuoksi Kivikoski toteutti elokuvan ilman ammattinäyttelijöitä.

Kepeän epookkikomedian tapahtumat ajoittuvat seinäkalenterin mukaan kesään 1934, mutta esimerkiksi naisten meikki ja kampaus ovat lähinnä 1960-lukua, ja siten 1930-lukulaisuus jää elokuvassa irralliseksi. Myös elokuvan päähenkilön kontaktivaikeuksia olisi voinut pitää uskottavina 1960-luvullekin sijoitettuina. Hyväsydäminen kanslisti haaveilee rakkaudesta ruokatunnilla kohtaamansa kaunottaren kanssa.

Näyttelijät

Lähteet 

Erkko Kivikosken ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1964 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Paul Gravett

Paul Gravett on brittiläinen sarjakuviin erikoistunut toimittaja ja tietokirjailija. Häneltä on suomennettu teokset Manga (2004) ja Sarjakuvaromaani (2005).

Teoksia

Aiheesta muualla 
 Jari Lehtinen: Holy Sh*t! – Sarjakuvan outomukset. Kvaak.fi 7.1.2009.
 Aki Jörgensen: Sarjakuvaromaani. Keskisuomalainen 12.12.2007.
 Timo Ronkainen: Matkaopas sarjakuvaromaanin mantereelle. Kvaak.fi 29.1.2008.

Brittiläiset toimittajat
Brittiläiset tietokirjailijat
Kriitikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Lillehammer IK

Lillehammer IHK on norjalainen jääkiekkoseura joka pelaa maan pääsarjassa Fjordkraft-ligaenissa. Joukkue tulee Lillehammerista ja pelaa kotiottelunsa Kristins Hallissa. Joukkueen värit ovat punasininen  ja vieraspuku on  valkosininen.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Aleksandr Smirnov 
 Apuvalmentaja: Anton Säll Karlsson 
 Huoltopäällikkö: Ole Anders Toftum 
 Huoltopäällikkö: Pelle Tyseng 
 Toimitusjohtaja: Øystein Tronrud 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat 
 Matthew Case
 Brian Foster
 Ben Holmstrom
 Andreas Martinsen
 Martin Špaňhel
 Tomáš Sršeň
 Ole-Kristian Tollefsen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran viralliset kotisivut 
Fani-sivut 

Lillehammerin urheilu
Fjordkraft-ligaenin seurat
Vuonna 1957 perustetut urheiluseurat
Edvard Engelbert Neovius

Edvard Engelbert Neovius (7. helmikuuta 1823 Helsinki – 25. lokakuuta 1888 Helsinki) oli Haminan kadettikoulun matematiikan ja topografian opettaja, joka vaikutti merkittävästi metrijärjestelmän käyttöönottoon Suomessa.

Ura Haminan kadettikoulussa 
Neovius valmistui Haminan kadettikoulusta vänrikkinä vuonna 1843, minkä jälkeen hän opiskeli Pietarin insinööriakatemiassa ja palasi vuonna 1845 kadettikoulun matematiikan ja topografian opettajaksi. Myöhemmin hän opetti myös suunnistusta ja tähtitiedettä. Vuonna 1885, yli 40 palvelusvuoden jälkeen, hän erosi tehtävästään ja sai lähtiessään kenraalimajurin arvon.

Metrijärjestelmän käyttöönotto 
Neovius julkaisi vuonna 1862 kirjoituksen metrijärjestelmän käyttöönotosta, ja hänet nimitettiin komiteaan, joka valmisteli vuosina 1863–64 ehdotuksen oman rahan lyömisestä ja metrijärjestelmän käyttöönotosta. Vuonna 1886 hänet nimitettiin valtion vakaustarkastajaksi, tehtävänään valvoa metrijärjestelmän käyttöönottoa Suomessa.

Yhteys Mars-planeettaan 
Vuonna 1875 Neovius julkaisi kirjan Vår tids största uppgift, jossa hän esitti suunnitelman, kuinka valomerkkien avulla voitaisiin pitää yhteyttä Mars-planeetan mahdollisiin asukkaisiin. Kirja herätti melkoisesti huomiota, ja se käännettiin saksaksi, venäjäksi ja ranskaksi.

Lähteet 

 Suomalaiset kenraalit
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1823 syntyneet
Vuonna 1888 kuolleet
Ruokajäte

Ruokajäte on Euroopan komission määritelmän mukaan mitä tahansa ruoka-ainetta, joka on heitetty pois tai tarkoitettu heitettäväksi pois. Määritelmä pohjautuu Euroopan komission määritelmään jätteestä. Jätteelle on olemassa useita eri määritelmiä, joten myös ruokajätteelle on monia määritelmiä.

Määritelmä 
Jätteen määritelmä on kiistanalainen aihe, joten myös ruokajätteen määritelmästä ei ole selkeää yksimielisyyttä. Vuonna 1975 Euroopan komissio laati jätteen määritelmän. Määritelmä annettiin direktiivissä  75/442/EEC, jota täydennettiin vuonna 1991 lisäämällä alkuperäiseen määritelmään jätteiden luokittelu ja poistamalla kaikki viittaukset kansalliseen lainsäädäntöön.

Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto määrittelee ruokajätteeksi syömättä jääneen ruuan ja ruuan valmistuksesta aiheutuneet jäämät.

Jätteet
Ruoka ja juoma
SAP Arena

SAP Arena on monitoimihalli Mannheimissa Saksassa. Areenalla pelattiin myös vuoden 2010 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen pelejä. Areena toimii jääkiekkojoukkue Adler Mannheimin ja käsipallojoukkue Rhein-Neckar-Löwenin kotiareenana.

Aiheesta muualla 

SAP Arena

Saksan jäähallit
Mannheim
Rated R (Queens of the Stone Agen albumi)

Rated R on rock-yhtye Queens of the Stone Agen toinen studoialbumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Albumi oli kaupallinen menestys ja siitä tulikin yhtyeen läpimurtoalbumi. Albumilla ovat mukana yhtyeen uudet jäsenet: Nick Oliveri (kitara) ja Mark Lanegan (laulu)

Kappalelista
Kaikki kappaleet säv. Joshua Homme ja Nick Oliveri, ellei toisin mainita. Laulajana Homme, ellei toisin mainita.

Kokoonpano
 Josh Homme - laulu, kitara, lyömäsoittimet (kappaleet 3, 8), rummut (kappale 4), piano (kappale 10), taustalaulu (kappale 4), tuottaja
 Nick Oliveri - basso, lyömäsoittimet (kappale 8), kitara (kappale 4), laulu (kappaleet 4, 7, 9), taustalaulu (kappaleet 1, 2, 5, 6, 11)
 Dave Catching - sähköpiano (kappaleet 1, 2, 8), piano (kappale 5), B3 (kappale 4), kitara (kappaleet 6, 7), 12-kielinen kitara (kappale 10), lap steel (kappaleet 1, 11)
 Nick Lucero - rummut (kappaleet 2, 3, 5, 8, 11), lyömäsoittimet (kappaleet 3, 4)
 Gene Trautmann - rummut (kappaleet 1, 6, 7, 9)
 Chris Goss - basso (raita 4), lyömäsoittimet (kappale 1), taustalaulu (kappaleet 4, 5, 6), tuottaja, flyygeli (kappale 1), melupiano (kappale 2)
 Mark Lanegan - laulu (kappale 8), taustalaulu (kappaleet 3, 4, 11)
 Barrett Martin - lyömäsoittimet (kappaleet 5, 10), steel-rummut (kappale 11), vibrafoni (kappaleet 2, 5)
 Mike Johnson - taustalaulu (kappale 3)
 Peter Stahl - taustalaulu (kappale 2)
 Rob Halford - taustalaulu (kappale 1)
 Nick Eldorado - taustalaulu (kappaleet 1, 7)
 Wendy Rae Fowler (Wendy Ray Moan) - taustalaulu (kappaleet 1, 7)
 Scott Mayo - torvi (kappale 11), baritonisaksofoni (kappale 2)
 Fernando Pullum - torvi (kappale 11), flyygelisarvi (kappale 7)
 Reggie Young - torvi (kappale 11)

Vuoden 2000 albumit
Queens of the Stone Agen albumit
Kaarinan Ura

Kaarinan URA on kaarinalainen voimistelu- ja urheiluseura joka on perustettu 23. helmikuuta 1932.

Se on Suomen Työväen Urheiluliitton (TUL) jäsenseura.

Seura koostuu tällä hetkellä viidestä jaostosta. Lajeina sillä ovat pääosin lentopallo ja yleisurheilu.
Vuonna 2005 Kaarinan Urasta erkaantui koripallojaosto omaksi seurakseen, Ura Basketiksi.

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Kaarinalaiset urheiluseurat
Vuonna 1932 perustetut urheiluseurat
Louis Le Vau

Louis Le Vau (1612 Pariisi - 11. lokakuuta 1670 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti. Hän asui Pariisissa ja hänen asiakkaitaan olivat muun muassa kuningas Ludvig XIV sekä tämän finanssiministeri Nicolas Fouquet.

Le Vau aloitti uransa muurarimestarina Pariisissa. Päästyään hovin suosioon hän toimi laajan käsityöläisjoukon johtajana Ludvig XIV:n monissa rakennushankkeissa. Louis Le Vaun päätyö on Vaux-le-Vicomten linna. Hänen käsialaansa on myös Versailles’n palatsin pihajulkisivu.

Le Vau kuului ranskalaisen rakennustaiteen klassismin luojiin. Tätä tyyliä nimitetään myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Le Vau:n töissä koristeiden eleganssi yhdistyy yksinkertaisiin rakenteisiin. 

Louis Le Vau kuollessa olivat kesken Tuileries'n ja Louvren palatsien sekä Vaux-le Vicomten linnan rakennustyöt. Työtä jatkoi Jacques Le Merciers.  

Louis le Vaun veli François Le Vau (1613-1676) on Pariisin Saint-Louis-en-l’ Île -kirkon arkkitehti.

Töitä 
 1661-1670 Collège des Quatre Nations, nykyisin Institut de France
 1670-1672 Grand Trianon
 1661-1662 Louvren palatsi
 Pavillon de la Reine
 Pavillon du Roi
 1657-1658 Vaux-le-Vicomte
 1669-1670 Versailles'n palatsi
 Vincennesin linna
 1642-1644 Hôtel Lambert 
 1656-1657 Hôtel Lauzun
sekä useita yksityisiä rakennuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset arkkitehdit
Vuonna 1612 syntyneet
Vuonna 1670 kuolleet
Tampa Bay Mutiny

Tampa Bay Mutiny oli Floridan Tampasta kotoisin ollut yhdysvaltalainen jalkapalloseura.

Mutiny pelasi Major League Soccerissa liigan esikoiskaudesta 1996 kauteen 2001, jonka jälkeen se ja toinen floridalaisseura Miami Fusion lopettivat toimintansa liigan päätöksellä. Mutinyn menestyksekkäin kausi oli 1996, jolloin se voitti MLS:n runkosarjan ja ylsi pudotuspeleissä välieriin. Seuran tunnetuimpia pelaajia oli kolumbialainen Carlos Valderrama, joka valittiin kaudella 1996 liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Mutinyn kotistadioneina toimivat Houlihan’s Stadium (1996–1998) ja Raymond James Stadium (1999–2001).

Lähteet 

Floridan urheilu
Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Heiden (šintolaisuus)

Heiden (, ”uhrihalli”) on šintolaisen pyhäkön rakennus, joka on alun perin tarkoitettu kamille annettavia uhrilahjoja () varten. Rakennus sijaitsee yleensä päähallin (honden, suljettu yleisöltä) ja rukoushallin (haiden) välissä ja saattaa liittää ne toisiinsa. Jos pyhäkkö on rakennettu niin kutsuttuun ishi-no-ma-zukuri-tyyliin, heidenin kivilattia on kahta muuta hallia alempana ja hallia kutsutaan nimellä ishi-no-ma (, ”kivihuone”). Sitä voidaan nimittää myös ”keskihalliksi” () tai kutsua muilla nimillä, ja sen sijainti voi joskus vaihdella. Nimestään huolimatta sitä käytetään nykyään useimmiten rituaaleihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Japanilainen arkkitehtuuri
Nuolipuro

Nuolipuro on Kokkolassa sijaitseva pienalue, joka sijaitsee Koivuhaan ja Rantatien (tie 749) välissä. 
Nuolipurolla on pääasiassa omakotitaloja ja lapsiperheitä. Uusia omakotitaloja tulee korttelisuunnitelman mukaan Nuolipuro 2 -nimiselle alueelle yhteensä n. 60 kpl.

 Kokkolan pienalueet
Heiden

Heiden voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Paikat 
 Heiden (Saksa), kunta Saksassa
 Heiden (Sveitsi), kunta Sveitsissä

Henkilöt 
 Anton Heiden (s. 1960), alankomaalainen vesipalloilija
 Bernhard Heiden (1910–2000), saksalais-yhdysvaltalainen säveltäjä
 Beth Heiden (s. 1959), yhdysvaltalainen pikaluistelija ja pyöräilijä
 Erhard Heiden (1901–1933), saksalainen kansallissosialisti ja SS:n kolmas komentaja
 Eric Heiden (s. 1958), yhdysvaltalainen pikaluistelija
 Fjodor Logginovitš Heiden (1821–1900), venäläinen jalkaväenkenraali ja Suomen kenraalikuvernööri
 Ira Heiden (s. 1966), yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä
 Konrad Heiden (1901–1966), saksalainen journalisti ja historioitsija
 Siem Heiden (1905–1993), alankomaalainen pikaluistelija
 Sona Heiden (s. 1979), intialainen elokuvanäyttelijä ja malli
 Steve Heiden (s. 1976), yhdysvaltalainen jalkapalloilija

Muut 
 Heiden (šintolaisuus), šintolaisen pyhäkön uhrihalli
Laurent Meunier

Laurent Meunier (s. 16. tammikuuta 1979 Saint-Martin-d'Hères, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Tällä hetkellä hän edustaa DEL:n Straubing Tigersia.

Ura
Meunier aloitti uransa Brûleurs de Loups de Grenoble -seurassa Ranskan Ligue Magnusissa. Hän ei saanut kuitenkaan paikkaa joukkueessa ja siirtyi kolmeksi seuraavaksi kaudeksi hakemaan vastuuta Lions de Lyon -seurasta. Siellä hänet valittiin liigan vuoden nuoreksi pelaajaksi.

Meunier siirtyi tämän jälkeen junioriliiga NCAA:han UMass-Lowell-seuraan, jossa hän pelasi kaksi kautta. Tämän jälkeen Meunier siirtyi vuodeksi Florida Everbladesiin.

Meunier palasi tämän jälkeen Grenobleen, jossa hän kuului sarjan parhaisiin pelaajiin. Hänet valittiin kahdesti sarjan parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen.

Meunier teki seuraavana vuonna sopimuksen sveitsiläisseura Servette Genèven kanssa. Hän pelasi hyvän kauden tehden tehot 10+14=24. Seuraava kausi meni osittain pilalle loukkaantumisten vuoksi. Tästä huolimatta hän teki 20 pelissä 18 pistettä.

Kaudeksi 2008–2009 Meunier siirtyi Fribourg-Gottéroniin. Tämän jälkeen hän teki vuoden sopimuksen Elitserien-seura Timrå IK:n kanssa. Elokuussa 2010 Meunier siirtyi jälleen Servette Genèveen, josta hän jatkoi syyskuussa vain kaksi ottelua pelattuaan Sveitsin B-liigan La Chaux-de-Fondsiin. Hän pelasi B-liigassa seitsemän ottelua, kunnes siirtyi marraskuussa DEL:n Straubing Tigersiin. Meunier pelasi Straubing Tigersissa loppukauden 2010–2011 aikana 31 ottelua tehden 24 pistettä. Kaudella 2011–2012 hän teki 52 ottelussa 41 pistettä.

Meunier kuuluu Ranskan jääkiekkomaajoukkueen vakionimiin. Hän on edustanut Ranskaa vuosien 1999, 2000, 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012 MM-turnauksissa sekä olympialaisissa 2002. Hän on pelannut 1. divisioonan MM-kilpailuissa kuusi kertaa (2001, 2002, 2003, 2005, 2006 ja 2007).

Lähteet

Ranskalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Vladimir Tarasenko

Vladimir Andrejevitš Tarasenko (, s. 13. joulukuuta 1991 Novosibirsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesissa.

Ura

Seurajoukkueissa 

Tarasenko pelasi Sibir Novosibirskissa ensimmäiset KHL-pelinsä jo kaudella 2008–2009. Hänet rankattiin Euroopan toiseksi parhaaksi kenttäpelaajaksi NHL:n varaustilaisuuteen 2010. Hänet varattiin lopulta numerolla 16, tilaisuuden neljäntenä eurooppalaispelaajana Nino Niederreiterin, Aleksandr Burmistrovin ja Mikael Granlundin jälkeen. Hänet varasi St. Louis Blues.

Tarasenko pelasi Sibirissä tammikuulle 2011 saakka. kaudella 2010–2011 hän ehti tehdä pelaamissaan 39 ottelussa 38 pistettä. Sibirin peli ei muuten sujunut hyvin, ja joukkue oli menettänyt käytännössä pudotuspelimahdollisuutensa jo tammikuussa. Joukkue pyrki myymään useita pelaajiaan, ja Tarasenkon perässä oli monta seuraa. Lopulta SKA Pietari hankki hänet vaihdossa Vjatšeslav Soloduhiniin.

Kesäkuussa 2012 Tarasenko teki kolmen vuoden tulokassopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Tarasenko teki ensimmäisessä NHL -ottelussaan kahdella ensimmäisellä NHL -laukauksellaan kaksi maalia. Kaudella 2014–2015 Tarasenko oli St. Louisin paras pistemies ja sijoittui NHL:n pistepörssissä kymmenenneksi, tehtyää runkosarjassa tehot 37+36=73. Hänet valittiin myös NHL:n tähdistöotteluun. Heinäkuussa 2015 Tarasenko teki kahdeksan vuoden jatkosopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Sopimuksen kokonaisarvo on 60 miljoonaa dollaria eli noin 54 miljoonaa euroa.

Maajoukkue 

Tarasenko pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011. Noista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Tarasenko oli joukkuetoverinsa Jevgeni Kuznetsovin kanssa piste- ja syöttöpörssin toinen Kanadan Brayden Schennin jälkeen.

Tarasenko voitti myös alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa 2009. Hän oli kisojen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä. Hänen edellään oli vain Suomen Toni Rajala. Tarasenko valittiin kisojen tähdistökentälliseen.

Venäjän A-maajoukkueessa Tarasenko teki debyyttinsä kevään 2010 LG Hockey Gameseissa, Euro Hockey Tour -tasolla. Hän pelasi MM-kilpailuissa vain 19-vuotiaana vuonna 2011. Tarasenko teki ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Sergei Zinovjevin ja Konstantin Kornejevin syötöistä pronssiottelussa Tšekkiä vastaan, mutta Venäjä hävisi ottelun kuitenkin 7–4.

Aikuisten arvokisoissa Tarasenko on saavuttanut MM-hopeaa 2015. Hän on edustanut maataan myös MM-kisoissa 2011 ja olympialaisissa 2014.

Muuta
Vladimirin isä on Venäjän maajoukkuepelaajanakin tunnettu Andrei Tarasenko, joka toimii tällä hetkellä Sibir Novosibirskin päävalmentajana.

Vladimir Tarasenko on NHL 17 -videopelin kansikuvapelaaja.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Venäläiset jääkiekkoilijat
St. Louis Bluesin pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Tqvartšeli

Tqvartšeli on kaupunki Georgiassa. Se perustettiin vuonna 1942 hiilikaivoskaupungiksi.  Vuonna 1989 asukkaita oli 21 000. Abhasian sota (1992–1993) runteli kaupunkia pahoin, ja sen jälkeen kaupungin väkiluvusta on ristiriitaisia tietoja. Kaupungin suuri hiilivoimala tuhoutui ilmeisesti korjauskelvottomaksi.

Kaupungissa toimii edelleen avolouhos, josta kaivetaan kivihiiltä. Sinne on suunniteltu myös sementtitehdasta.

Lähteet 

Abhasian kaupungit
Elävälehti

Elävälehti () oli Neuvostoliitossa 1920-luvulla syntynyt agitaatiomuoto, joka tuli suosituksi varsinkin harrastajaryhmien esiintymisissä. Se sai alkunsa Venäjän kansalaissodan aikana järjestetyistä ääneenlukutilaisuuksista. Sanomalehti- tai muuhun ajankohtaiseen aineistoon perustuvat teatralisoidut esitykset sisälsivät monologeja, joukkolausuntaa, lauluja, pakinoita ym. Vuonna 1923 Moskovassa perustettiin ensimmäinen ammattimainen elävälehti Sinjaja bluza (”Sinipusero”), joka toimi 1930-luvun alkuun saakka. Eri puolille maata syntyneet sinipuseroryhmät kiersivät esiintymässä punanurkissa, kerhotaloissa ja tehtaissa. Niiden toiminta vaikutti uusien teatteri- ja konserttimuotojen kehitykseen. Eräät sinipuseroryhmät tekivät myös ulkomaankiertueita.

Suomeksi julkaistuja eläviälehtiä
 J. Schultz: Kymmenen vuotta: elävälehti työläisklubeille. Leningrad: Kirja, 1927.
 Anja Vasama: Imperialistit ja neuvostovalta: elävälehti. Leningrad: Kirja, 1929.
 Ragnar Rusko: Punainen nousu: elävälehti kevätkylvökamppailua varten. Leningrad: Kirja, 1931.
 J. Schultz: Punainen kylvö: elävälehti. Leningrad: Kirja, 1931.
 Eemeli Lehtokivi: Tappion kautta voittoon: elävälehti Suomen vallankumouksen XV-vuotisjuhlaa varten: silmänräpäys kuvia Suomen työtätekevien taistelusta Venäjän helmikuun vallankumouksen päiviltä nykyhetkeen saakka. Leningrad: Kirja, 1933.

Lähteet

Neuvostoliiton kulttuuri
Teatteri
Sisälacrosse

Sisälacrosse  eli box lacrosse on erityisesti Pohjois-Amerikassa suositun lacrosse-pelin sisällä pelattava versio. Ottelussa kaksi kuuden pelaajan joukkuetta pelaa vastakkain usein jääkiekkokaukaloon rakennetulla kentällä. Pelin tarkoituksena on saada kumista valmistettu pallo pitkillä haaveilla syötöin ja kuljetuksin vastustajan maaliin. Sisälacrosse on erityisen suosittua Kanadassa ja Tšekissä.

Säännöt

Pelaajat, tarvikkeet ja tuomarit 

Joukkue koostuu maalivahdista ja viidestä kenttäpelaajasta eli "juoksijasta". Juoksija on kuka tahansa muu pelaaja kuin maalivahti. Eli juoksija voi olla puolustaja tai hyökkääjä. Maalivahdin voi korvata yhdellä juoksijalla.

Pelaajan haavin tulee olla 1–1,2 metriä pitkä. Junioripeleissä käytetään lyhyempiä mailoja. Pelaajan tulee käyttää suojavarusteita, kuten kasvonsuojuksella varustettua kypärää, käsineitä ja käsi- ja olkatoppauksia.

Tyypillisessä pelissä on yhdestä kolmeen tuomaria. Useimmissa peleissä on kaksi tuomaria, joista toinen on päätuomari. National Lacrosse Leaguen otteluissa on kolme tuomaria.

Pelikenttä ja -aika 

Sisälacrossea pelataan useimmiten jääkiekkokaukalossa. Pelikenttä voidaan rakentaa jään päälle tai jää voidaan sulattaa pois. Yleensä kenttä on 55–61 metriä pitkä ja 24–27 metriä leveä. Maalit ovat perinteisesti olleet 1,2 metriä korkeita ja yhtä leveitä eli ne ovat pienempiä kuin ulkona pelattavassa lacrossessa.

Amerikkasten sääntöjen mukaan pelattavissa peleissä pelataan kolme 20 minuutin erää. National Lacrosse Leaguen peleissä taas pelataan neljä 15 minuutin erää. Pelin ollessa tasan varsinaisen peliajan jälkeen pelataan jatkoaika.

Pelin jatkaminen ja vaihdot 

Jokaisen erän alussa ja maalin synnyttyä peliä aloitetaan uudelleen aloituksella. Jos pallo lentää pelialueen ulkopuolelle, joukkue jonka pelaajasta pallo ei mennyt yli jatkaa. Pelin aikana joukkueet saavat tehdä vaihtoja vapaasti. Vaihdon tulee tapahtua merkityllä alueella vaihtoaition kohdalla.

Rangaistukset 

Saatuaan rangaistuksen pelaaja siirtyy rangaistusaitioon. Pienestä rikkeestä tuomitaan kahden minuutin jäähy. Näitä rikkeitä ovat mm. kampitus, sääntöjen vastaiset varusteet, liikaa pelaajia kentällä ja kiinni pitäminen. Pelaaja pääsee takaisin peliin ennen kahden minuutin täyttymistö, jos vastustaja tekee maalin ylivoimansa aikana. Pelissä voidaan tuomita myös viiden tai kymmenen minuutin jäähy.

Tappelut 

Kuten useimmissa muissakin joukkuelajeissa, myös sisälacrossessa tappelut ovat sääntöjen vastaisia. Tappelusta seuraa viiden minuutin jäähy mikäli tappelun osapuolet eivät suostu lopettamaan tappelua.

Naiset 

Sisälacrossea on pidetty usein miesten pelinä. Sisälacrossea pelanneet naiset ovat useimmiten pelanneet myös normaalia lacrossea. Kanadassa on tehty sarjoja naispuolisille pelaajille.

Kaudella 2003 Ginny Capicchioni pelasi National Lacrosse Leaguessa. Hän on ainoa nainen, joka on esiintynyt NLL:ssä.

Aiheesta muualla 

 Sisälacrosse Lacrosse-information.com -sivustolla
 Sisälacrossen säännöt

Haavipallo
Herukkalasisiipi

Herukkalasisiipi (Synanthedon tipuliformis) on lasisiipisiin kuuluva, pieni perhonen. Sen toukat vioittavat herukkapensaita.

Koko ja ulkonäkö 
Herukkalasisiipi on pienikokoinen, enemmän pistäistä tai sääskeä kuin perhosta muistuttava hyönteinen. Sen ruumis on väritykseltään sinertävän musta, ja takaruumiin poikki kulkee naaraalla kolme ja koiraalla neljä kapeaa, keltaista juovaa. Lisäksi keskiruumiin selkäpuolella on kaksi pitkittäissuuntaista keltaista viirua, ja jalat ovat osittain keltaiset. Tuntosarvet ovat kokomustat ja takaruumiin kärjessä on tuuhea, musta tupsu. Etusiivet ovat suurelta osin läpinäkyvät, mutta niiden kärjessä, siipisuonien välissä, on kellanruskeaa väriä ja siiven poikki kulkee musta raita. Takasiivet ovat läpinäkyvät. Siipiväli on 17–20 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Suomessa lajia tavataan ainakin Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Lentoaika on kesäkuun puolivälistä heinäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Herukkalasisiipi on pieni perhonen, joka lentää aurinkoisina päivinä. Aikuiset perhoset munivat herukkapensaiden edellisvuotisiin oksiin ja toukka kaivautuu oksan sisälle. Laji talvehtii toukkana.

Ravintokasvi 
Toukat elävät herukoiden (Ribes sp.) oksien ja varsien sisällä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Herukkalasisiipi (Synanthedon tipuliformis)
Biotus: Herukkalasisiiven (Synanthedon tipuliformis) feromonipyynti (pdf)
Pherobase: Semiochemicals of Synanthedon tipuliformis, the Currant clearwing moth 

Lasisiipismäiset
Supreme Headquarters Allied Powers Europe

Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE)  on Nato-joukkojen Euroopan komentokeskus. Se sijaitsee Casteaussa Belgiassa. Vuodesta 1951 SHAPE oli Euroopan operatiivisten joukkojen päämaja (Allied Command Europe, ACE), mutta vuodesta 2003 SHAPE on Allied Command Operations (ACO):n päämaja ohjaamalla kaikkia liittoutuneiden toimintaa maailmanlaajuisesti.

SHAPE on säilyttänyt Eurooppaan viittaavan nimensä oikeudellisista syistä, vaikka maantieteellisesti sen toimintaa laajennettiin vuonna 2003. Tuolloin Naton komento Lissabonissa ja historiallisesti osa Atlantin herruutta siirrettiin ACO:lle. ACO:n komentava upseeri  on myös säilyttänyt tittelinsä "Supreme Allied Commander Europe" (SACEUR), ja on aina Yhdysvaltojen neljän tähden kenraali tai upseeri joka toimii myös Yhdysvaltain Euroopan komentajana. 

SHAPEn päämaja sijaitsi aikaisemmin Ranskassa, mutta Ranskan de Gaulle ei pitänyt Yhdysvaltojen liiallisesta sekaantumisesta Euroopan politiikkaan ja karkotti Naton koko organisaation salaisine agentteineen Ranskan maaperältä ja Pentagonin ja Valkoisen talon harmiksi Naton Euroopan päämaja oli siirrettävä Belgiaan. Uusi päämaja rakennettiin Brysseliin, Monsiin ja Casteauhun, missä ne sijaitsevat yhä.

Lähteet
Daniele Ganser: Naton salaiset armeijat: Like 2009

Aiheesta muualla 

Nato
Tunturipunatäplä

Tunturipunatäplä (Zygaena exulans) on pieni, punatäpliin kuuluva perhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Tunturipunatäplä on väritykseltään tyypillinen punatäplä, jonka siniharmaissa, kiiltävissä ja läpikuultavissa siivissä on viisi kirkkaanpunaista täplää. Siiven etureunassa tyven täplä on venynyt siivensuuntaisesti ja lähempänä kärkeä oleva täplä on melko lyhyt. Siiven keskiosassa on kolme melko pyöreää täplää. Etusiivet ovat pituuteensa nähden melko leveät. Takasiivet ovat harmaanpunaiset ja niissä on harmaa reunus. Siipiväli on 29–35 mm , mutta lajista tunnetaan myös pienikokoinen muoto f. minor, jonka siipiväli on noin 19 mm. Naaraiden kuviointi ei ole yhtä selvärajaista kuin koirailla. Ruumis on musta ja muihin punatäpliin verrattuna huomattavasti karvaisempi. Verkkosilmät ovat pienet, imukärsä pitkä ja huulirihmat pitkät ja karvaiset.

Laji on ulkonäöltään hieman muunteleva. Huomattavan poikkeavia muotoja ovat f. flava, jolla punainen väri on korvautunut keltaisella sekä f. flavilinea, jolla on etusiivissä oranssit siipisuonet.

Levinneisyys ja lentoaika 
Tunturipunatäplää tavataan Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoissa, Skandinavian tunturialueilla sekä Venäjällä aina Etelä-Siperiaan asti. Tunturipunatäplä elää vuoristojen koivuvyöhykkeellä ja sitä korkeammalla. Suomessa eteläisimmät havainnot ovat Sallasta, mutta eniten havaintoja on Enontekiön ja Utsjoen suurtuntureilta. Lentoaika on heinäkuu.

Elinympäristö ja elintavat 
Tunturipunatäplä on vuoristojen ja tunturialueiden laji, joka tavallisimmat elinalueet ovat 1000–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Aikuiset perhoset lentävät lähellä maanpintaa aurinkoisella säällä, joskus hyvinkin kovassa tuulessa, ja lepäävät muun ajan myrkyllisyydestä varoittavan suojavärinsä turvin. Myös toukat ovat aktiivisia aurinkoisella säällä ja pysyvät pilvisellä säällä piilossa kasvien tyvillä. Toukkakehitys kestää kahdesta kolmeen vuotta.

Ravintokasvi 
Toukka on punatäpläksi poikkeuksellisen kaikkiruokainen. Se käyttää ravinnokseen monia tunturialueen kasveja, kuten erilaisia hernekasveja, vaivaispajua (Salix herbacea), vaivaiskoivua (Betula nana) ja lapinvuokkoa (Dryas octopetala). Skotlannissa elävä populaatio on erikoistunut elämään variksenmarjalla.

Lähteet 

Punatäplämäiset
Dollyn elämää

Dollyn elämää (alkuperäiseltä nimellä Pond Life) on brittiläinen vuosina 1996–2000 valmistunut aikuisille suunnattu animaatiosarja. Sarjan animaatio piirrettiin käsin. 

Animaatiosarja kertoo Dolly Pond -nimisestä naisesta ja hänen elämästään.

Suomessa sarjaa on esitetty 1990-luvun lopussa Yle TV1- ja Yle Fem -kanavilla.

Aiheesta muualla 
 Animaatiosarjaan liittyvä YouTube-kanava

Brittiläiset animaatiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Christian Moustgaard

Christian Moustgaard  (lausunta [Mustgoord].) (12. toukokuuta 1950 Helsinki – 18. marraskuuta 2018 Nyköping) oli suomenruotsalainen musiikki- ja mediavaikuttaja. Hän oli perustamassa Elävän musiikin yhdistystä Elmua, Lepakkoa, Radio Cityä ja kaapelikanava ATV:tä.

Moustgaard toteutti Helsingin Jätkäsaareen musiikkialan ammattilaisille säätiöpohjaisen vuokratalon Jallukan, joka valmistui maaliskuussa 2017.. Moustgaardin sukutausta oli tanskalaista ja hän itse oli myös Tanskan kansalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Christian Moustgaardin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset musiikkivaikuttajat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Kiki: Montparnassen kuningatar

Kiki: Montparnassen kuningatar on vuonna 2007 ilmestynyt Catherine Mullerin ja José-Louis Bocquet’n sarjakuvaromaani. Teoksen on julkaissut suomeksi Arktinen Banaani vuonna 2009. Sarjakuvan aiheena on Alice Prin, ranskalainen malli, laulaja, näyttelijä ja maalari. Prinin taiteilijanimi oli Kiki, mutta hänet tunnettiin myös tittelillä ”Montparnassen kuningatar”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heikki Jokinen: Mallikas sarjakuvaromaani. Helsingin Sanomat 19.1.2010.
 Juha Mäkinen: Kiki: Montparnassen kuningatar. Keskisuomalainen 8.3.2010.
 Mika Lietzén: Erityisen lajin portto. Kvaak.fi 15.12.2009.

Ranskalainen sarjakuva
Sarjakuvaromaanit
Vuoden 2007 kirjat
Dance (televisio-ohjelma)

Dance on suomalaisversio ohjelmaformaatista So You Think You Can Dance. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Nelosella syksyllä 2010. Suomalaisversiota tuottaa mediayhtiö Susamuru. Ohjelman amerikkalaista versiota on esitetty Suomessa aiemmin nimellä Tanssi, jos osaat!. Dancessa etsitään Suomen taitavinta tanssijaa. Toisin kuin MTV3:n tanssiohjelmassa Tanssii tähtien kanssa, jossa kilpailijoina on amatöörejä, Dancessa kilpailevat ne, joilla on useiden vuosien kokemus tanssimisesta. Ohjelman voittaja saa palkinnoksi vuoden stipendin kansainväliseen huippuluokan tanssikouluun New Yorkiin. Voittajan äänestävät viime vaiheessa televisionkatsojat. Tanssilajeina ovat mm. broadway, bollywood, lyrical jazz, hip hop, nykytanssi, suomalainen tango ja urban jazz.

1. tuotantokausi 

Toukokuun 2010 aikana Dance järjesti kolme koetanssitilaisuutta Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Niihin haki yli 400 tanssijaa, joista 60 parasta tuomaristo valitsi jatkoon. Levillä pudotusleirissä 56 tanssijasta valittiin 16 jatkoon pääsijää. He kaikki edustavat eri tanssilajeja. Finalistit nähdään syksyn suorissa lähetyksissä kisaamassa Suomen parhaimman tanssijan tittelistä. He esittävät tuomaristolle koreografien luomia esityksiä arvonnalla ratkaistuina pareina ja ohjelman loppuvaiheessa soolona. Dancen toiseksi viimeisessä suorassa lähetyksessä Ida Holmlund ja Pasi Mäkelä joutuivat jättämään tanssikilpailun. Dancen finaaliin ja viimeiseen suoraan lähetykseen selvittivät tiensä Mia-Mari Sinkkonen, Taru Miettinen, Sam Vaherlehto ja Markku Haussila. Suomen ensimmäisen Dancen voitti Sam Vaherlehto.

Finalistit 

 Henri Sarajärvi
 Ida Holmlund
 Ima Iduozee
 Jenni Jokikokko
 Jere Jääskeläinen
 Joonas Sakki
 Katri Mäkinen
 Laura Allonen

 Markku Haussila
 Mia-Mari Sinkkonen
 Pasi Mäkelä
 Pauliina Laaksonen
 Sam Vaherlehto  
 Sebastian Wennström
 Sirja Lepistö
 Taru Miettinen

Juontaja, tuomarit ja koreografit

Juontaja
Axl Smith

Tuomarit
Marco Bjurström (vakio- ja päätuomari)
Merja Satulehto (vakiotuomari)
Tuomaristossa nähdään lisäksi kolmas, vaihtuva tuomari, joka on myös alan huippunimi.

Koreografit 

Jaakko Toivonen
Nora Mahmoud
Sari Louko
Ranses Charon
Ida Jousmäki
Lasse Hyttinen
Petri Kauppinen

Minna Tervamäki
Peter Pihlström
Mindy Lindblom
Reija Wäre
Katja Koukkula
Jussi Väänänen
Ambra Succi

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dance - Nelonen.fi

Kykyjenetsintäohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Oldfield Thomas

Oldfield Thomas (21. helmikuuta 1858 – 16. kesäkuuta 1929) oli brittiläinen eläintieteilijä. 

Oldfield Thomas työskenteli Natural History Museumille ja luokitteli noin 2 000 uutta eläinlajia ja alalajia elämänsä aikana. Hän meni naimisiin rikkaan perijättären kanssa, mikä mahdollisti hänet palkkaamaan lajien kerääjiä. Hän kuoli vuonna 1929 tehtyään itsemurhan vaimonsa kuoleman jälkeen.

Lähteet
The Natural History Museum at South Kensington, William T. Stearn ISBN 0-434-73600-7

Brittiläiset eläintieteilijät
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Antti Tiittanen

Antti Tiittanen (1890 Kaukola, Toksova, Inkeri – kadonnut 26. tammikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen Inkerissä syntynyt toimittaja ja kirjailija.

Tiittanen oli 1919 Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan jäsenenä ja Kirjasalon Sanomat -lehden päätoimittajana. Suomalaisten vetäydyttyä Tarton rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti pois Kirjasalon alueelta joulukuussa 1920 Tiittanen muutti Käkisalmeen. Suomessa asuessaan Tiittanen toimi Inkerin liiton sihteerinä. Hän oli myös Näyttämö-lehden toimittajana ja kirjoitti teatteriarvosteluja useisiin lehtiin. Tiittanen katosi 26. tammikuuta 1927 lähdettyään tavanomaiselle virkistyskävelylleen iltapäivällä. Hänellä ei ollut talousvaikeuksia mutta viime aikoina hän oli tuntenut itsensä väsyneeksi työpaineiden takia.

Teoksia 
 Oma Inkerini : novellikokoelma. WSOY 1921
 Inkeri : yleissilmäys. Kotikasvatusyhdistyksen kotiopintokirja 6. Kotikasvatusyhdistys, Helsinki 1922
 Nuori orja : 1-näytöksinen historiallinen kuvitelma. Näytelmäkirjasto n:o 4. Kirja, Helsinki 1923
 Vain rakkaudesta sinuun : teatterinovelleja. Daimon, Helsinki 1923
 Riemukierros : taiteilijanovelleja. Otava 1927

Lähteet 
  
 Toksovan seurakunnan sivut : henkilöitä 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1890 syntyneet
Suomalaiset kadonneet henkilöt
Inkeriläiset henkilöt
Kuolinvuosi tuntematon
Lamoherukka

Lamoherukka eli pikkuherukka (Ribes glandulosum) on herukoiden (Ribes) sukuun kuuluva kasvilaji, jota esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikan pohjoisosissa.

Kuvaus 
Lamoherukka on puoli metriä korkea, maanmyötäisesti kasvava pensas, jonka haarat ovat juurtuvia, tyvestä rentoja ja kärjestä kohenevia. Versot voivat olla jopa 1,5 m pitkiä. Lehtilapa on 6–10 cm pitkä ja 5–7-liuskainen. Kukinto on vaakasuora tai yläviisto terttu, jossa on 8–12 kukkaa. Kukat ovat kaksineuvoisia, punertavia tai valkoisia, ja kukkapohjus on maljamainen. Kukinta kestää 2–3 viikkoa. Hedelmät ovat 8 mm kokoisia pallomaisia pohjusmarjoja, jotka ovat punaisia ja nystykarvaisia.

Kasvupaikat 
Lamoherukan kasvupaikkoja ovat keskiravinteiset metsäaukot, kallionkolot, avoimet rinteet, teiden varret ja pellon reunat.

Käyttö 
Lamoherukkaa käytetään koristekasvina maanpeitekasvina esimerkiksi rinteissä, kivikkoryhmissä ja muurien päällä. Suomessa se menestyy vyöhykkeillä I–VI ja lehdet voivat puhjeta jo huhtikuun lopulla. Syysväritys on näyttävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Lamoherukka (Ribes glandulosum)
 ITIS: Ribes glandulosum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Ribes glandulosum  

Herukat
Arvid Lindman

Salomon Arvid Achates Lindman (19. syyskuuta 1862 Österbybruk – 9. joulukuuta 1936 Croydon Englanti, lento-onnettomuus) oli ruotsalainen poliitikko ja teollisuusmies.

Arvid Lindman syntyi Österbybrukissa, teollisuusmiehen Emil Achates Lindmanin poikana. Hän meni naimisiin 1888 Anna Lovisa "Annie" Almströmin kanssa, joka oli teollisuusmiehen Robert Almströmin ja Eva Pålmanin tytär. He saivat kolme lasta. 

Lindman kävi laivaston sotakorkeakoulun ja yleni amiraaliksi. Poliitikkona hän edusti maltillista konservatismia. Vuosina 1912–1935 hän oli Lantmannapartietin puheenjohtaja parlamentissa. Lindman oli myös johtaja Telegrafstyrelsenissä 1904–1907, mutta oli virkavapaalla suurimman ajan. Toimitusjohtajana hän oli Iggesunds brukissä vuosina 1892–1903 ja samoin Strömbacka bruks AB:ssa 1903–1923. 

Vuosina 1906–1911 ja 1928–1930 hän oli oikeistohallitusten pääministerinä. Hänen ensimmäinen hallituksensa toteutti muun muassa miesten yleisen äänioikeuden.

Vuosina 1913–1935 hän oli Allmänna valmansförbundetin puheenjohtaja.

Lähteet
E. Timelin, Ministären Lindman och representationsreformen 1907–09, (1928)
O. Nyman, Svensk parlamentarism 1932–36, (1947)
Ivar Andersson, Arvid Lindman och hans tid, (1956)
Leif Lewin, Ideologi och strategi: Svensk politik under 100 år, (1984) ISBN 91-1-847441-1
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1925, red. fil dr Göran Lindblad, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1924 s. 461-462
Händelser man minns - en krönika 1920–1969, fil.dr. Harald Schiller, 1970

Viitteet

Aiheesta muualla

Ruotsin pääministerit
Maltillisen kokoomuksen poliitikot
Ruotsalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Mölndal

Mölndal on samannimisen Mölndalin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Mölndal ei enää muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Göteborgin taajaman kanssa. Mölndal oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.

Mölndal sijaitsee Göteborgin ja Malmön välisen rautatien varressa. Myös Eurooppatie E6 kulkee kaupungin halki. Göteborgin raitiovaunulinja 4 kulkee Mölndalin kaupunkiin Göteborgista.

Kaupungin nimi tulee vanhasta ruotsinkielisestä sanasta, joka tarkoittaa myllylaaksoa. Kvarnbyssä on pitkä ja kapea koski, johon rakennettu vesiturbiini toimi Mölndalin varhaisen teollistumisen vauhdittajana. Nykyisin siellä on biotieteisiin keskittyvää elinkeinoelämää, muun muassa Astra Zenecan tutkimuskeskus, joka työllistää yli 3 100 henkeä. Alueella, joka sijaitsee suhteellisen lähellä Göteborgin yliopiston teknologiapuistoa, toimii useita muita lääkkeisiin ja biotekniikkaan keskittyneitä yrityksiä.

Mölndalin nähtävyyksiin kuuluu museoitu vanha ruukki Kvarnbyssä, kaupunginmuseo ja Gunnebon linna. Kunnassa sijaitsee myös Ruotsin toiseksi suurin ravirata Åby, jossa vierailee yli 160 000 katsojaa vuosittain.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Mölndalin kotisivut (ruotsiksi)

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kaupungit
Toipilas

Toipilas on Helene Schjerfbeckin öljymaalaus kankaalle vuodelta 1888. Se oli esillä ensi kerran Pariisin Salongin näyttelyssä ranskankielisellä nimellä Première verdure. ("ensiviherrys")

Maalaukseen on kuvattu pieni tyttö, joka istuu pöydän ääressä kuluneessa ja valkoisin tyynyin pehmustetussa rottinkituolissa. Toipilastyttö pitelee käsissään pöydällä olevaa versovaa oksaa, jonka jotkut katsovat viittaavan sairauden voittamiseen.

Teoksessa korostuu valon kuvaus, ja siveltimenkäyttö on eloisaa. Kahdelta suunnalta tuleva kirkas valo korostaa valkoisia vaatteita ja heijastuu pöydän lasiesineistä.

Mallin henkilöllisyydestä ei ole tietoa. Schjerfbeck maalasi Toipilaan Cornwallin rannikolla St Ivesissa, jonne oli 1880-luvulla syntynyt kansainvälinen taiteilijayhteisö. Schjerfbeck oli Pariisissa tutustunut uusiin taidesuuntauksiin, ja Toipilaassa realistinen ilmaisu on saanut vaikutteita impressionismista ja symbolismista. Toipilas oli kuitenkin paluuta realistisempaan ja naturalistisempaan kuvaukseen aiemman pelkistetyn maalaustavan jälkeen.

Sairas lapsi oli suosittu aihe 1880-luvulla, mutta Schjerfbeck palasi siihen myöhemminkin hioen aihetta yhä pelkistetympään muotoon. Kuvaa on tulkittu myös vertauskuvallisena omakuvana.

Vastaanotto

Helene Schjerfbeck osallistui Pariisin salonkiin tällä työllä ja se palasi Suomeen kesällä. Toipilas ostettiin Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin syysnäyttelystä samana vuonna 800 markalla. Se osallistui seuraavana vuonna 1889 Pariisin maailmannäyttelyyn ja sai siellä pronssimitalin.

Toipilas on tunnettu ja pidetty maalaus. Se äänestettiin vuonna 2006 Ateneumin taidemuseon Maamme Taulu -äänestyksessä toiseksi suosituimmaksi maalaukseksi. Voittaja oli tuolloin Simbergin Haavoittunut enkeli.

Lähteet

Aiheesta muualla
Toipilas Suomen Kansallisgallerian verkkosivuilla
Litografiaversio Suomen Kansallisgallerian verkkosivuilla

Helene Schjerfbeckin maalaukset
Realistiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Nets (Suomi)

Nets Denmark A/S, Suomen sivuliike (ent. Nets Oy ja Luottokunta Oy, ) on osakeyhtiö, jonka tuotteita ovat erilaiset korttimaksamisen palvelut. Yritys tarjoaa maksamisen ohjelmistoja pankeille, kaupoille ja yrityksille. Nets on osa tanskalaista Nets A/S -konsernia, jolla on toimintaa 12 maassa. Suomessa toimi aikaisemmin myös Nets Finland Oy, joka on keskittynyt maksupäätemyyntiin. Yhtiö työllistää kuudessa maassa noin  2 500 henkilöä. Nets Denmark A/S omistaa myös suomalaisen verkkomaksamiseen keskittyvästä yrityksen Paytrail.

Historia Luottokuntana 

Luottokunta perustettiin 1965 osuuskuntamuotoiseksi yhtiöksi. Se tarjosi maksamiseen liittyviä palveluita jäsenyrityksilleen ja kuluttajille vuosikymmenten ajan. 

Luottokunta muutti nimensä Suomen Luotto-osuuskunnaksi ja myi koko liiketoimintansa (Luottokunta Oy) tanskalaiselle Nets Holdingille vuonna 2012. Luottokunta Oy:n nimeksi tuli 14. tammikuuta 2013 alkaen Nets Oy..

Palvelut 
Nets tarjoaa pankeille maksukorttien liikkeellelasku-, hallinnointi- ja prosessointipalveluja. Korttimaksuja vastaanottaville kauppiaille tarjotaan maksutapahtumien välitys- ja tilityspalveluja, maksupääteohjelmistoja sekä etä- ja itsepalvelumyynnin palveluja. Yritysasiakkaita autetaan muuttamaan prosessinsa paperittomaksi tarjoamalla sähköisiä sanomanvälitys-, raportointi- ja laskutuspalveluja.

Muutokset liiketoiminnoissa

Prepaid-liiketoiminta 
Nets tiedotti joulukuussa 2013 solmineensa sopimuksen, jonka perusteella se myy niin sanotun prepaid-liiketoimintansa Edenredille. Kaupan myötä Lounasseteli-, Virikeseteli-, Lounaskortti- ja Virikekortti-liiketoiminnat siirtyvät ostajayhtiön haltuun. Kaupan oli tarkoitus olla loppuun saatettu tammikuun 2014 alussa.

Business Eurocard 
Tammikuussa 2014 Nets ilmoitti sopineensa ruotsalaisen SEB Card -yhtiön kanssa Business Eurocard -liiketoimintaryhmän myynnistä. Kauppa saadaan yhtiön arvioiden mukaan valmiiksi huhtikuun 2014 alkuun mennessä. SEB Card on ruotsalaisen Skandinaviska Enskilda Bankenin tytäryhtiö.

Lähteet 

Luottoyhtiöt
Maksukortit
Suomalaiset yritykset
Suomen finanssipalveluyhtiöt
Duudsonit Amerikassa

Duudsonit Amerikassa () on Duudsonit-temppuryhmän yhdysvaltalaiselle MTV-kanavalle vuonna 2010 kuvaama TV-sarja. Kuuden miljoonan dollarin budjetilla Yhdysvalloissa kuvattu sarja sisältää temppuja, stuntteja ja piilokameraa. Sarjassa Duudsonit tavoittelevat amerikkalaista unelmaa pohjalaisella päättäväisyydellä. Sarjassa nähdään muun muassa maailman ensimmäiset suomalais-intiaanit ja avaruuslento Uranukseen (your anus).

Sarja tuotettiin yhteistyössä Jackass-sarjan luojien Jeff Tremainen ja Johnny Knoxvillen kanssa.

Ensimmäinen jakso esitettiin MTV-kanavalla 6. toukokuuta 2010. Sarja on nähty jo yli 60 maassa ympäri maailman ja sen ensimmäinen jakso nähtiin 14. tammikuuta 2011 Suomessa Subilla.

Jaksot 

Duudsonit
Yhdysvaltalaiset televisio-ohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
MTV:n televisio-ohjelmat