joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carl-Johan Slotte

Carl-Johan Waldemarsson Slotte (30. syyskuuta 1933 Hammarland – 17. helmikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen (suomenruotsalainen) arkkitehti. Slotte valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1964. Hän työskenteli Erik Kråkströmin arkkitehtitoimistossa vuosina 1959–1970, ja vuonna 1972 hän perusti André Schützin kanssa Arkkitehtitoimisto Slotte & Schützin, jota hän johti vuoteen 2011 saakka.

Slotten erityisalaa olivat sakraalirakennukset. Hän suunnitteli useita kirkkoja, esimerkiksi Bromarvin kirkon (1981) ja Rantasalmen kirkon uudelleenrakennustyön (1989), Neulamäen kirkon (1993), sekä restaurointeja. Perheelleen Slotte suunnitteli yhteistyössä Pasi Hakalan ja Arto Kukkasniemen kanssa asuintalon, joka sijaitsee Espoon Haukilahdessa.

Slotte kuoli Espoon Aurorakodissa pitkäaikaisen sairauden murtamana helmikuussa 2017.

Lähteet

Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Suomalaiset arkkitehdit
Julius Sergius von Klever

Julius Sergius von Klever (31. tammikuuta 1850 Tartto – 24. joulukuuta 1924 Pietari) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.

Elämänvaiheita 
Von Kleverin isä oli kemisti eläinlääketieteellisessä instituutissa. Poika osoitti taiteellisen lahjakkuutensa jo lapsena ja pääsi Konstantin von Kögelgenin yksityisoppilaaksi.

Perusopintojensa jälkeen von Klever kirjoittautui Pietarin taideakatemiaan jossa isän toivomuksesta opiskeli aluksi arkkitehtuuria. Maisemamaalausta hänelle opetti Mihail Konstantinovitš Clodt. Tuntemattomiksi jääneiden syiden johdosta hänet erotettiin akatemiasta vuonna 1870. 

Vuonna 1871 von Klever piti kuitenkin ensimmäisen näyttelynsä ja alkoi saada heti töitään kaupaksi. Kreivi Stroganov osti häneltä maalauksen ja myös suuriruhtinatar Maria Nikolajevna. Tuleva tsaari Aleksanteri III kiinnostui hänen töistään ja akatemia myönsi hänelle oikeuden käyttää taiteilijan titteliä, vaikka hänen opintonsa olivat kesken. Akateemikon arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1878. Hän osallistui myös Venäjän paviljongin suunnitteluun Antwerpenin vuoden 1885 maailmannäyttelyä varten.

Omana aikanaan von Klever oli erittäin suosittu ja hän sai paljon kunniamerkkejä ja huomionosoituksia. Hän saattoi tehdä maalauksen päivässä ja usein pohjatyön tekivät apulaiset.

1890-luvun lopulla von Kleverin akateemikkoystävä sekaantui uhkapeliin ja aiheutti skandaalin. Myös von Kleverin nimi tuli selvitysten yhteydessä esiin ja tämä aiheutti hänelle hermoromahduksen. Hermoromahduksen takia hän lopetti vähäksi aikaa maalaamisen. Päästäkseen eroon hankalasta tilanteesta hän muutti vuonna 1908 Saksaan. Saksassa hän asui perheineen vuoteen 1915 asti Neustrelizin kaupungissa. 

Ensimmäinen maailmansota pakotti von Kleverin palaamaan Venäjälle. Hän palasi opettamaan nyt neuvostonimen saaneeseen akatemiaan. Hänet nimitettiin "monumentaalimaalauksen osaston" johtajaksi, missä virassa työskenteli kuolemaansa asti.

Von Kleverin neljästä lapsesta kolmesta tuli taiteilijoita: tytär Maria (1878–1967) oli näyttämötaiteilija, pojat Julius (1882–1942) ja Oscar (1887–1975), joista ensimmäinen opetti taideakatemiassa ja jälkimmäinen oli näyttämötaiteilija ja pukusuunnittelija.

Maalauksia

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.artnet.com/artists/yuliu-yulevich-julius-klever/
 https://digikogu.ekm.ee
 Valeri Zhiglov, Художник Ю. Ю. Клевер (1850 – 1924), Litres, 2016 ISBN 5-04-003225-0

Virolaiset taidemaalarit
Baltiansaksalaiset
Virolaiset taiteilijat
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Uusi maailma

Uusi maailma on yksi monista nimityksistä Maan läntiselle pallonpuoliskolle, erityisesti Amerikan mantereelle (mukaan lukien lähisaaristot kuten Karibia ja Bermuda).

Nimitys on peräisin 1500-luvun alkupuolelta. Löytöretkeilijöiden rantautuminen Amerikkaan 1400−1500-lukujen taitteessa laajensi eurooppalaisten maantieteilijöiden horisonttia suuresti, sillä ennen Amerikan löytymistä he uskoivat maailman koostuvan Afro-Euraasiasta eli Afrikasta, Euroopasta ja Aasiasta, joista voidaan käyttää uuden maailman vastinparina nimitystä vanha maailma. 

Uuden maailman käsitteen keksi firenzeläinen löytöretkeilijä Amerigo Vespucci. Amerikan mantereesta käytettiin myös nimitystä ”Maailman neljäs osa”.

Lähteet

Aiheesta muualla

Amerikka
Ihmismaantiede
Todistaja (televisiosarja)

Todistaja (Øyevitne) on norjalainen televisiosarja vuodelta 2014. Sen on luonut Jarl Emsell Larsen. Sarjassa on pääosassa kaksi 15-vuotiasta poikaa (näyttelijät Odin Waage ja Axel Bøyum), jotka joutuvat murhien silminnäkijöiksi, mutta eivät uskalla kertoa asiasta poliisille. Sarjassa on kuusi jaksoa. Yle Fem on esittänyt sen Suomessa.

Sarjasta on tehty yhdysvaltalainen versio Eyewitness sekä romanialainen Valea Mută.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjalaiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat
NRK:n televisio-ohjelmat
Horizon Zero Dawn

Horizon Zero Dawn on Guerrilla Gamesin kehittämä ja Sony Interactive Entertainmentin PlayStation 4 -alustalle julkaisema videopeli, vuodelta . Peli on avoimen pelimaailman toimintaseikkailupeli, jossa on roolipelin ominaisuuksia.

Horizon Zero Dawn sai huomiota jo ennen sen julkaisua E3-messujen yhdessä pidettävillä Game Critics Awards -palkinnoilla.

Pelille on julkaistu jatko-osa Horizon Forbidden West.

Kehitys 
Peli on Alankomaiden suurin mediatuotanto pelin julkaisuun mennessä. Kehitys maksoi 45 miljoonaa euroa ja enimmillään pelin parissa työskenteli 250 henkeä.

Pelin kehitys alkoi pelimekaniikan prototyypeillä vuonna 2010.

Thunderjaw-hahmon 3D-mallintaminen vaati viideltä henkilöltä kahdeksan kuukautta työtä sekä lisätyötä sen saamiseksi lopulliseen versioon peliin. Mallinnuksessa on käytetty muun muassa ZBrush-ohjelmistoa.

Pelin maastojen ja vesistöjen luomiseen on käytetty muun muassa Houdini-ohjelmistoa, jolle säännöt kertomalla pyrittiin luomaan luonnollisen tuntuisia maastonpiirteitä. Vesistön luomisessa maastoa muokataan, jotta vesistölle saadaan uurteet ja kerääntymispisteet epäluonnollisten ilmiöiden välttämiseksi.

Pelin päähenkilön Aloyn ulkonäkö on hollantilaisen näyttelijän Hannah Hoekstran ja ääni on Ashly Burchin.

Juoni 

Peli sijoittuu jälki-apokalyptiseen maailmaan, jossa ihmiset elävät heimoissa ja metsästävä jousilla ja nuolilla. Luonnonolojen lisäksi haasteena ovat mekaaniset eläimet.

Päähenkilö on Aloy, joka on ollut ulkopuolinen lapsesta asti, joka haluaa selvittää syyn ulkopuoliseksi joutumiselleen ja osallistuu norien (Aloyn heimon) soturikoetukseen jotta voi kysyä syytä matriarkoilta.

Juuri kun koetus päättyy kokelaat joutuvat hyökkäyksen kohteeksi Aloy lähtee etsimään syytä laajemmin ja selvittämään menneisyyden tapahtumia.

Vastaanotto 

V2.fi antoi pelille 4,5/5 tähteä arvostelussaan.

IGN antoi pelille arvosanan 9,3/10 arvostelussaan.

Polygon antoi pelille 9,5/10 arvostelussaan.

Palkinnot 
 Golden Joystick Awards 
 Best Storytelling
 PlayStation Game of the Year
 Best Gaming Performance: Ashly Burch
 Breakthrough Award: Ashly Burch

 British Academy Games Awards
 Original Property

Myynti 
Peli on myynyt 2,6 miljoonaa yksikköä alle kahdessa viikossa julkaisunsa jälkeen tehden siitä Guerrilla Gamesin menestyneimmän julkaisun tähän mennessä.

Kesäkuussa 2017 Sonyn edustaja kertoi pelin myyneen 3,4 miljoonaa kappaletta. Helmikuussa 2018 Sony ilmoitti pelin myyneen 7,6 miljoonaa kappaletta. Pelin myynti nousi 10 miljoonaan kappaleeseen seuraavaan vuoteen mennessä.
Helmikuuhun 2022 mennessä peli on myynyt 20 miljoonaa kappaletta.

Lisäsisältö 
Pelin ensimmäinen ladattava sisältö on nimeltään Frozen Wilds, joka on julkaistu marraskuussa 2017.

Ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Behind the Voice Actors -sivustolla 

Vuoden 2017 videopelit
PlayStation 4 -pelit
Avoin pelimaailma -pelit
Toimintaseikkailupelit
Toimintaroolipelit
Scifipelit
Post-apocalypse-pelit
PlayStation 4 Pro -tehostetut pelit
Paul Chapman

Paul William ”Tonka” Chapman (9. kesäkuuta 1954 – 9. kesäkuuta 2020) oli walesilainen muusikko, joka tunnetaan brittiläisen hard rock -yhtye UFOn entisenä kitaristina. Hän on soittanut myös walesilaisessa Lone Star -rockyhtyeessä.

Uransa alkuvaiheessa Chapman soitti yhtyeissä Universe ja Kimla Taz. Hän oli vähän aikaa Gary Mooren korvaajana Skid Row’ssa 70-luvun alussa. Chapman liittyi ensimmäisen kerran UFO-yhtyeeseen vuonna 1974 toiseksi kitaristiksi kiertueelle, ja hänen soittoaan voidaan kuulla myöhemmin julkaistuilla BBCn livetaltioinneilla.  

Chapman lähti yhtyeestä jo seuraavana vuonna ja liittyi yhtyeeseen Lone Star. Yhtye teki kaksi albumia, debyyttialbumi Lone Star ilmestyi vuonna 1976 ja Firing on All Six vuonna 1977. 

Chapman palasi UFOon takaisin vuonna1978 entisen kitaristin Michael Schenkerin lähdettyä yhtyeestä. Hän oli yhtyeessä vuoteen 1983 saakka ja soitti albumeilla No Place To Run (1980), The Wild, The Willing And The Innocent (1981), Mechanix (1982) ja Making Contact (1983).

UFOn jälkeen Chapman soitti muun muassa entisen UFO-basisti Pete Wayn perustamassa Waysted-yhtyeessä. Hän teki yhtyeen kanssa kaksi albumia The Good, The Bad and The Waysted (1985) ja Save Your Prayers (1986). Chapman oli yhtyeessä vuosina 1984-1987 sekä 2003-2004. 

Tämän jälkeen Chapman vetäytyi kotiinsa Floridassa ja esiintyi useissa lyhytaikaisissa projekteissa kuten Gator Country ja Killer Bee  yhtyeissä ja opetti soittamista studiollaan Floridan Melbournessa.  

Chapman menehtyi syntymäpäivänään 9. kesäkuuta vuonna 2020.

Lähteet 

Vuonna 1954 syntyneet Brittiläiset kitaristit
 Vuonna 2020 kuolleet
8-raita

8-raita (virallisesti Stereo 8) on magneettinen ääniteformaatti, joka oli suosittu erityisesti Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälistä 1970-luvun loppuun, kunnes C-kasetti ohitti sen suosiossa. Ampex Magnetic Companyn, RCA Recordsin ja Lear Jet Companyn kehittämä formaatti sai varsinaisen nosteen vuonna 1965 kun formaatti tuli valittavaksi Ford-henkilöautomalleihin.  Kotikäyttöön formaatti alkoi tulla vuosien 1967–1968 aikana. Vuosia 1968–1975 voidaan pitää 8-raitaformaatin ”kulta-aikana”. Formaatti oli kuitenkin teknisesti epäluotettava ja äänen laatu heikkeni ajan kuluessa. Sittemmin 8-raitaa on pidetty vanhentuneen teknologian edustajana, ja se on pysynyt suhteellisen tuntemattomana Yhdysvaltain, Kanadan, Britannian, Australian ja Japanin ulkopuolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Collector’s Corner: The History Of The Eight-Track Tape (Goldmine)
 Rytmimusiikin Syke: Magneettinauha kaupallisena ääniteformaattina

Äänentoistotekniikka
Timo Stavitski

Timo Stavitski (s. 17. heinäkuuta 1999 Kirkkonummi) on suomalainen jalkapalloilija, joka viimeksi edusti ranskalaista SM Caenia vuosina 2018–2022. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Stavitskilla on myös Venäjän kansalaisuus.

Ura 
Stavitski aloitti jalkapallon Kyrkslätt IF:ssä, josta siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin B-junioreihin. Hän pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa Kakkosen kaudella 2016 Klubi 04:ssä. Marraskuussa 2016 hän siirtyi Rovaniemen Palloseuraan yksivuotisella sopimuksella, joka sisälsi option toisesta kaudesta. Stavitski oli avauskokoonpanossa ja teki maalin ensimmäisessä Veikkausliigan ottelussaan 12. huhtikuuta 2017, kun RoPS hävisi vieraskentällä Interille 2–6. Hän pelasi RoPS:issa kaudella 2017 kaikkiaan 29 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Tammikuussa 2018 Stavitski siirtyi Ranskan pääsarjassa pelaavaan Caeniin neljän vuoden pituisella sopimuksella. Siirtosumma oli 600 000 euroa. Caenin ohella myös Toulouse ja FC Barcelona tekivät Stavitskista tarjouksen. Hän debytoi Ranskan liigassa 16. tammikuuta ottelussa Bordeaux'ta vastaan. Ensimmäisen maalinsa Ranskassa Stavitski teki Ranskan Cupin ottelussa Metziä vastaan 7. helmikuuta 2018. Elokuussa 2018 Stavitski siirtyi lainalle kroatialaiseen NK Osijekiin mutta ei päässyt siellä syyskaudella pelaamaan kuin yhden cup-ottelun. Helmikuussa 2019 Stavitski siirtyi takaisin RoPS:n riveihin heinäkuuhun asti ulottuvalla lainasopimuksella. Huhtikuussa 2019 Stavitski kuitenkin palasi loukkaantumisen vuoksi takaisin Caeniin. Kesällä 2020 Stavitski siirtyi yhden kauden mittaisella lainasopimuksella Hollannin toisen sarjatason Eerste divisien MVV Maastrichtiin, jossa hän sai tililleen 13 ottelua. Tammikuussa 2022 Caen ilmoitti, että Stavitskin sopimus oli purettu yhteisymmärryksessä pelaajan kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Dragon (lehti)

Dragon on Dungeons & Dragons -roolipelin ja oheistuotteiden virallinen lehti, jota julkaisee Wizards of the Coast. Painettu lehti ilmestyi viimeisen kerran syyskuussa 2007, minkä jälkeen aloitettiin verkkolehden julkaiseminen.

Mobiililaitteille suunnattu Dragon+ julkistettiin 2015.

Lähteet 

Dungeons & Dragons
Roolipelilehdet
Verkkolehdet
Toni Tahvanainen

Toni Tahvanainen (s. 30. marraskuuta 1991, Ilomantsi) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Kolmosen FC Blackbirdissa. Tahvanainen on pelannut Veikkausliigassa JJK:n riveissä 21 ottelua sekä Ykkösessä 165 ottelua.

Seurajoukkueet 

Toni Tahvanainen nousi Ykkösessä pelanneen JIPPO:n edustusjoukkueeseen kaudella 2010. Tahvanainen pelasi viiden kauden aikana yhteensä 96 Ykkösen ottelua, ja hän teki JIPPO:n riveissä yhteensä 13 maalia. Viides ja viimeinen kausi JIPPO:ssa päättyi putoamiseen Kakkoseen. Kaudeksi 2015 Tahvanainen siirtyi Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi AC Oulun riveissä 23 Ykkösen ottelua, joissa teki viisi maalia.

Tahvanainen siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösessä pelanneen JJK:n riveihin. Tahvanainen pelasi JJK:n paidassa 23 Ykkösen ottelua ja teki niissä viisi maalia. JJK voitti kaudella 2016 Ykkösen ja nousi seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan. Tahvanainen debytoi Veikkausliigassa 8. huhtikuuta 2017 ottelussa IFK Mariehamn–JJK. Tahvanainen pelasi kaudella 2017 yhteensä 21 liigaottelua. Kauden ainoaksi jääneen maalin hän teki debyyttiottelussaan. JJK:n kausi 2017 päättyi putoamiseen takaisin Ykköseen.

Tahvanainen palasi takaisin Ykkösen AC Oulun riveihin kaudeksi 2018. Tahvanainen pelasi 23 Ykkösen ottelua ja teki niissä kolme maalia. Tahvanainen siirtyi kaudeksi 2019 Kolmosen FC Blackbirdiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Toni Tahvanainen Palloliiton sivuilla
 Toni Tahvanainen Veikkausliigan sivuilla
 Toni Tahvanainen Soccerwayn sivuilla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Eino Kaikkonen

Eino Kaikkonen (s. 1945) on suomalainen opettaja ja runonlausuja.

Kaikkonen kävi Kajaanin lyseota ja opiskeli sen jälkeen  Kajaanin opettajaseminaarissa 1965–1969 valmistuen sieltä kansakoulunopettajaksi. Hän kirjoitti artikkeleita Kajaanissa vuosina 1969–1970 ilmestyneeseen Hihapuukko- underground-lehteen. Lehti ja sen päätoimittajana ollut Kaikkonen haastettiin syksyllä 1969 oikeuteen siveellisyyslain rikkomisesta lehden ns. "pornonumeron" vuoksi, mutta syytteet hylättiin hovioikeudessa. 

Kaikkonen toimi opettajana vuodesta 1969 alkaen. Hän oli suomalaisluokkien opettajana Tukholman Rinkebyssä 1985–1987 ja sen jälkeen opettajana Vantaalla Rautkallion koulussa 1988–1990 ja Kivistön koulussa vuodesta 1990 alkaen. Hän jäi eläkkeelle elokuussa 2012. Kaikkonen on kirjottanut kulttuuriaiheista lehtiartikkeleita ja pitänyt runonlausuntaesityksiä.   Pentti Haanpään seuran puheenjohtaja 1973-83, Suomen Arvostelijain Liiton (SARV) puheenjohtaja 1990-91.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jukka Kemppisen blogi 18.9.2011 : Epätieto

Suomalaiset opettajat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Uuden-Seelannin kansallispuolue

Uuden-Seelannin kansallispuolue (, ) on keskusta-oikeistolainen poliittinen puolue Uudessa-Seelannissa. Kansallispuolue on toinen maan nykyisistä johtavista pääpuolueista Työväenpuolueen ohella.

Kansallispuolue perustettiin Wellingtonissa toukokuussa 1936, jolloin Yhdistynyt puolue () ja Reformipuolue yhdistyivät. Aiemmin puolueet olivat toimineet yhteistyössä muodostaen koalition.

Kansallispuolue ei onnistunut saavuttamaan enemmistöä syyskuun 2017 vaaleissa, minkä jälkeen puoluejohtaja Bill English ilmoitti eroavansa. Hänen seuraajakseen puolue valitsi helmikuussa 2018 Simon Bridgesin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Uuden-Seelannin kansallispuolue 

Konservatiiviset puolueet
Uusiseelantilaiset puolueet
Bogdan Tanjević

Bogdan Tanjević (s. 13. helmikuuta 1947 Pljevlja, Montenegron ST, Jugoslavia) on bosnialaishertsegovinalais-italialainen, aikaisemmin jugoslavialainen, koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.

Pitkän ja menestyksekkään valmentajanuran tehnyt Tanjević on voittanut muun muassa Jugoslavian mestaruuden vuosina 1978, 1980 ja 2001, Italian mestaruuden vuonna 1996, Ranskan mestaruuden vuonna 2002, Turkin mestaruuden vuosina 2008 ja 2010, Italian cup-mestaruuden vuonna 1996, Jugoslavian cup-mestaruuden vuonna 2001, Turkin cup-mestaruuden vuonna 2010 ja Euroopan mestareiden cupin mestaruuden vuonna 1979. Hän valmensi Jugoslavian, Italian ja Turkin miesten maajoukkueet arvokisoissa mitaleille.

Lähteet 
 Profiili euroleague.net 
 Profiili FIBA World Championships 2006

Viitteet

Aiheesta muualla 

Jugoslavialaiset koripalloilijat
Jugoslavialaiset koripallovalmentajat
Bosniahertsegovinalaiset koripallovalmentajat
Italialaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Soukan kappeli

Soukan kappeli on Espoon Soukassa sijaitseva kappeli. Rakennus sijaitsee osoitteessa Soukankuja 3 ja se on yksi Espoonlahden seurakunnan toimitiloista.

Soukan kappelin on suunnitellut arkkitehti Veijo Martikainen ja se valmistui 1978. Punatiilellä verhoiltu rakennus sijaitsee kallioisella tontilla vilkkaan kävelytien ja kadun välissä, vastapäätä Soukan koulua. Kappelin lisäksi kokonaisuuteen kuuluvat kellotorni, erikokoisia seurakuntasaleja ja muita toimitiloja sekä näiden väliin jäävä piha-alue. Rakennus peruskorjattiin vuonna 2003.

Kappelin sisäseinät ovat valkoiset ja ne on muurattu niin, että saumat muodostavat yhtenäiset pysty- ja vaakalinjat. Suuren osan alttariseinän alaosasta muodostaa paljas kalliopinta. Urkurakentamo Veikko Virtasen rakentamat urut valmistuivat vuonna 2006 ja ne on sijoitettu monimuotoisen kappelisalin takaosaan. Kappelissa on 150 istumapaikkaa.

Kuvia Soukan kappelista

Lähteet
Espoon kirkkorakennukset
Soukka

Aiheesta muualla 
Soukan kappeli Kirkko Espoossa - sivustolla
Pikkukorvakärsäkäs

Pikkukorvakärsäkäs (Otiorhynchus ovatus) on korvakärsäkkäiden (Otiorhynchus) sukuun kuuluva kovakuoriainen. Aikuinen pikkukorvakärsäkäs on lentokyvytön ja kooltaan 4-5,5 mm. Sen keski- ja takaruumis on pyöreänsoikea ja kupera sekä väriltään kiiltävän musta tai mustanruskea. Pikkukorvakärsäkkään toukka on kooltaan 6 mm ja väriltään kellanvalkea. Toukan pää on ruskea ja tyypillisesti käyrässä asennossa. Muna on väriltään kellanvalkea, pyöreä ja kooltaan 0,5 mm. Pikkukorvakärsäkäs vioittaa toukkavaiheessa mansikkaa katkoen sen juuria ja kalvaen paksumpien juurien pintasolukkoa. Tämä aiheuttaa juurten kuihtumisen, jonka seurauksena koko kasvi ajan mittaan kuihtuu. Aikuiset pikkukorvakärsäkkäät syövät lehtiä, aiheuttaen lehtiin pyöreäreunaisia koloja ja joskus myös kukkia ja nuppuja. Pikkukorvakärsäkkään ravintokasveja ovat mansikka, villivadelma, hanhikit ja mesimarja.

Korvakärsäkkäiden lisääntyminen on partenogeneettista, joten lajilla ei esiinny lainkaan koiraita. Naaras munii mansikoiden tyville yhteensä useita satoja munia muutamasta pariinkymmeneen munaa samaan paikkaan.

Pikkukorvakärsäkästä voidaan biologisesti torjua levittämällä Heterorhabdites ja Steinernema sukujen (esim. Steinernema kraussei) loisankeroisia juuristoalueelle keväällä maan lämmettyä ja elokuussa. Kemiallisessa torjunnassa tehoaineina voidaan käyttää atsinfossimetyylia ja lambda-syhalotriinia sisältäviä torjunta-aineita.

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Pikkukorvakärsäkäs (Otiorhynchus ovatus)
Kasper: Pikkukorvakärsäkäs (Otiorhynchus ovatus)
Ötökkätieto: Pikkukorvakärsäkäs (Otiorhynchus ovatus)
Netsor: Mansikan tuholaiset, Pikkukorvakärsäkäs (Otiorhynchus ovatus) 
ITIS: Otiorhynchus ovatus  
Iowa State University, Bug Guide: Species Otiorhynchus ovatus - Strawberry Root Weevil 
Forest Pest Insects in North America: Strawberry root weevil (Otiorhynchus ovatus)
Plantwise: Strawberry root weevil (Otiorhynchus ovatus) 

Kärsäkkäät
Tuomo Antila

Tuomo Antila (s. 7. huhtikuuta 1968) on suomalainen juristi. Hän on ollut oikeusneuvos ja Suomen korkeimman oikeuden jäsen 1. syyskuuta 2015 alkaen. Antila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1991 ja lisensiaatiksi 1998.

Lähteet

Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjatta Koivulehto

Marjatta Koivulehto (aik. Niiranen) on suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja ohjaaja.

Kainuusta kotoisin oleva Koivulehto valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta ja toimi sitten 1970-luvun lopulta lähtien leikkaajana ja äänittäjänä useissa eri elokuvissa (Iso Vaalee, Jon, Mona ja palavan rakkauden aika, No Comments, Sukupolvien muisti-sarja, Unto M.). Koivulehto on käsikirjoittanut, ohjannut, tuottanut ja leikannut vuonna 1988 valmistuneen pitkän dokumenttielokuvan Latvoilta jokisuulle joka kertoo puun matkasta ja irtouitosta Kemijoen vesistössä Kitisen ja Ounasjoen varrella Pohjois-Suomessa. Elokuvan pohjana oli Koivulehdon keväällä 1983 tekemä haastattelu- ja valokuvausmatka.

Kirjallista tuotantoa 
 Viimeinen uitto; valokuvat Marjatta Koivulehto; tekstit Veikko Huovinen; kuvatekstit uittomiesten haastatteluista. WSOY 1993

Lähteet

Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Suomalaiset elokuvaleikkaajat‎
Suomalaiset elokuvaäänittäjät‎
Syntymävuosi puuttuu
Sony Xperia XZ

Sony Xperia XZ on Sonyn valmistama älypuhelin. Se esiteltiin 1. syyskuuta 2016 IFA-messuilla.

Ominaisuudet 
Sony Xperia XZ on muotoilultaan Xperia Z -mallistoa terävämpi. Xperia XZ:ssä on 5,2 tuuman IPS LCD -näyttö, jonka tarkkuus on 1 920×1 080 pikseliä. Xperia XZ:n järjestelmäpiiri on Qualcomm Snapdragon 820, joka oli yleinen vuoden 2016 lippulaivamalleissa. Puhelimessa on kolme gigatavua keskusmuistia ja 32 gigatavua massamuistia. Xperia XZ:n takakameran resoluutio on 23 megapikseliä ja takakameran 13. Puhelin on IP68-luokituksen mukaisesti vesi- ja pölytiivis. Siinä on USB Type-C -liitäntä ja sormenjälkitunnistin.

Vastaanotto 
Sony Xperia XZ sai hyvän vastaanoton. Mobiili.fin arvostelija Janne Laakso kuvaili Xperia XZ:aa materiaalin ja rakenteen takia ”todelliseksi huippumalliksi”. Digitodayn arvostelija Perttu Pitkänen piti Xperia XZ:aa kelpo puhelimena, mutta pettyi puhelimessa Sonyn paljon mainostamaan kameraan. Taskumuron arvostelija Pekko Lainiala kehui muun muassa Xperia XZ:n ulkonäköä, tukevaa rakennetta ja nopeaa sormenjälkitunnistinta. Hän piti Xperia XZ:n akkukestoa kilpailijoita heikompana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset verkkosivut

Android-pohjaiset laitteet
XZ
Vuoden 2016 matkapuhelimet
A-sides, B-sides & Suicides


A-Sides, B-Sides & Suicides on metalliyhtye Charonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Spinefarm Records.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 21.

Kapp￼aleet

CD 1

CD 2

Arvostelut 
 V2.fi: 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Charonin albumit
Vuoden 2010 kokoelma-albumit
Barrett Strong

Barrett Strong (s. 5. helmikuuta 1941 West Point, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen esittämä kappaleensa ”Money (That’s What I Want)” (1959) oli Motown-levy-yhtiön ensimmäinen hitti. Parhaiten Strong tunnetaan kuitenkin lauluntekijän urastaan yhdessä tuottaja Norman Whitfieldin kanssa. Hän esimerkiksi sanoitti lukuisia The Temptationsin levyttämiä kappaleita.

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -muusikot
Yhdysvaltalaiset soulmuusikot
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Kasai (joki)

Kasai () on Kongojoen etelänpuoleinen sivujoki keskisessä Afrikassa. Se alkaa Angolasta, ja toimii Angolan ja Kongon rajajokena. Siitä se jatkaa Kongon puolelle, ja yhtyy Kongojokeen Kwamouthissa lähellä Kinshasaa.

Kongon huonon tieverkoston takia joet ovat erittäin tärkeä pitkän matkan kulkuväylä Kongossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mbuebue et. al, 2016: Time-scale characteristics of Kasai river hydrological regime variability for 1940-1999 

Kongon demokraattisen tasavallan joet
Afrikan joet
Kongojoen vesistö
Kongon tasavallan maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rajajoet
Ormus

Ormus tai Ormuz oli 1000-luvulta 1600-luvulle nykyisen Hormuzinsalmen rantoja hallinnut monarkia.
Tärkeä satamakaupunki sijaitsi pohjoisrannikolla noin muutaman kymmenen kilometrin päässä nykyisestä Bandar Abbasista itään. Mongolien vallattua Persian, satama siirrettiin Hormuzin saarelle. Ormus joutui kuitenkin maksamaan veroja Mongolihallitsijoille. 1500-luvun alusta portugalilaiset valloittivat alueen ja Ormusista tuli Portugalin vasalli. 1622 shaahi Abbas I valloitti Hormuzin saaren Englantilaisten avustuksella. Shaahi ei luottanut saarelaisiin ja perusti sataman Bandar Abbasiin. Portugalilaisten joutuivat vetäytymään viimeisestä Persianlahden linnoituksesta 1650. Ormusin kukoistusaika oli 1300- ja 1400-luvuilla. Valtakunnan varallisuus perustui keskeiseen asemaan Intian, Persian ja Arabian välisessä kaupassa.

Ormusissa kävi vuonna 1414 kiinalainen laivasto amiraali Zheng Hen johdolla. Myös Ibn Battuta kävi Ormusissa.

Lähteet

Portugalin entiset siirtomaat
Iranin historia
Lähi-idän entiset valtiot
Merkintälasku

Merkintälasku on navigointimenetelmä, jossa arvioidaan aluksen paikka sen aiemmin määritetyn paikan ja  tunnetun nopeuden ja suunnan avulla. Tulos perustuu arvioihin  eikä siten ole tarkka, vaan huononee nopeasti ajan kuluessa viimeisestä riippumattomasta paikan määrityksestä.

Suomessa merkintälaskun hallitseminen kuuluu rannikkolaivurin tutkintovaatimuksiin.

Nykyisin elektroniset paikanmääritys- ja navigointilaitteet ovat vähentäneet merkintälaskun tarvetta tavanomaisessa navigoinnissa.

Lähteet 

Navigointi
Lucia Olofintytär

Lucia Olofintytär Skelge (1420-luvun alku – ennen 1498) oli suomalainen abbedissa ja birgittalaisen luostarilaitoksen merkittävä tukija. Hän lahjoitti Naantalin birgittalaisluostarille perimänsä maa-alueet sukunsa vastustuksesta huolimatta.

Elämäkerta 
Lucia Olofintyttären isä Olof Skelge kuoli Lucian ollessa hyvin nuori ja hänen äitinsä Kristina Rötgerintytär avioitui uudelleen valtaneuvos Henrik Svärdin kanssa. Isäpuoli todennäköisesti järjesti Lucian avioliiton vuonna 1438 Turun linnanpäällikön pojan Henrik Klaunpoika Djäknin kanssa. Aviomies Henrik Djäkn lyötiin ritariksi Kristoffer Baijerilaisen kruunajaisissa vuonna 1441.

Lucia ja hänen miehensä kuuluivat samoihin aikoihin perustetun birgittalaisluostarin tukijoihin alkuajoista alkaen. Luostari sijoitettiin ensin Maskun Karinkylään, mutta kun sijainti osoittautui huonoksi, Lucia ja hänen miehensä lahjoittivat luostarille Lucian isänpuolen sukulaiselta Nils Kurjelta perityn Ailosten tilan. Luostari rakennettiin tilalle, joka sijaitsee nykyisen Naantalin kaupungin alueella.

Pariskunnan liitto jäi lapsettomaksi ja he tekivät molemminpuoliset testamentit, joissa he määräsivät toisensa lähimmäksi edunsaajaksi, mutta myös Naantalin luostari ja kirkolliset säätiöt saivat osansa. Henrik Klaunpojan tullessa Pohjois-Suomen laamanniksi viimeistään 1448 he muuttivat Nousiaisista Mynämäen Kaskisiin. Mies kuoli 1458, ja sen jälkeen Lucia alkoi järjestellä omaisuuden lahjoittamista luostarille. Vaikka hän sai osalta sukulaisistaan sitoumuksen luopua omasta osuudestaan, perinnöstä syntyi kuitenkin riitoja sukulaisten kesken.

Syyskuussa 1485 Lucia lahjoitti luostarille kaksi huomenlahjaansa kuulunutta tilaa Mynämäeltä ja Nousiaisista ja meni todennäköisesti samaan aikaan itse luostariin. Tilat kuuluivat hänen äidiltään perimään maaomaisuuteen, josta kiisteltiin, kunnes ne vuonna 1490 siirtyivät luostarin omistukseen. Lisäksi seitsemän hänen omistamaansa tilaa myytiin halvalla Sten Sturelle, Uppsalan arkkipiispa Jakob Ulfinpojalle, Turun piispa Magnus Nicolai Särkilahdelle ja valtaneuvos Knut Posselle sillä ehdolla, että tilat lahjoitetaan luostarille. Näillä rahoilla Lucia saattoi lunastaa tilat sukulaisiltaan.

Perhesuhteet 
Hänen vanhempansa olivat asemies Olof Skelge ja Kristina Rötgerintytär. Hän avioitui noin vuonna 1438 valtaneuvos, Pohjois-Suomen laamanni Henrik Klaunpoika Djäknin (1405–1458) kanssa. Puolison vanhemmat olivat Turun linnanpäällikkö Klaus Lydekenpoika Djäkn ja Kristina Jönsintytär, valtaneuvos Jöns Andersinpoika Garpin tytär.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 
 
 
 

Abbedissat
Birgittalaiset
Suomen keskiajan henkilöt
1420-luvulla syntyneet
Vuonna 1498 kuolleet
Record Collector

Record Collector on brittiläinen kuukausittain julkaistava musiikkilehti, joka ilmestyy myös maailmanlaajuisesti. Se aloitti vuonna 1979 ja ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1980. Se on vanhin yhä ilmestyvä brittiläinen musiikkilehti.

Lehti on erikoistunut vanhoihin levyihin, ja sen jokainen numero sisältää paljon arvosteluita ja yhtyeiden levytyshistoriaa. Se tarjoaa myös vinkkejä levyjen keräilyyn, diskografioita, haastatteluja, Q&A-palstoja sekä uutisia.

Lähteet 

Brittiläiset aikakauslehdet
Musiikkilehdet
Onnela (televisiosarja)

Onnela on suomalainen draamakomediasarja, joka perustuu ruotsalaiseen Onnea onkimassa (ruots. Solsidan) -sarjaan. Onnelan pääosissa näyttelevät Eero Ritala, Elena Leeve, Pekka Strang, Anna-Maija Tuokko, Santtu Karvonen, Pirjo Heikkilä ja Max Forsman. Sarjaa on julkaistu neljä tuotantokautta vuosina 2017–2020. Viides tuotantokausi julkaistaan vuonna 2023.

Juoni 

Sarjan alussa hammaslääkärinä työskentelevä Antti (Eero Ritala) ja hänen raskaana oleva näyttelijäpuolisonsa Saara (Elena Leeve) muuttavat Antin lapsuudenkotiin Porvooseen, kuvitteelliseen Poutaniemen-kaupunginosaan, asettuakseen aloilleen. Antti ajattelee omakotitaloelämän mahdollistavan itsenäisen ja onnellisen perhe-elämän, mutta havahtuu nopeasti elävänsä keskellä keskiluokkaista painajaista, yhdessä äitinsä, naapureiden ja nolon menneisyytensä kanssa.

Läheisin ystäväpariskunta on Antin lapsuudenystävä Markus (Pekka Strang & Max Forsman) ja tämän Mette-vaimo (Anna-Maija Tuokko), joista jälkimmäiselle tärkeää on kulissien ylläpitäminen. Naapureina ovat myös ärsytystä herättävät Jorma (Santtu Karvonen) ja Titta (Pirjo Heikkilä).

Sarjassa olemattomat ongelmat paisuvat absurdeiksi kiiltokuvamaisessa maisemassa, jossa porvoolainen porvaristo asuu.

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Ensimmäinen tuotantokausi 
Vuonna 2017 MTV ilmoitti tilanneensa suomalaisen version Ruotsin menestyneimmästä draamakomediasarjasta Onnea onkimassa (Solsidan). Kymmenosainen Onnelan ensimmäinen kausi kuvattiin kesällä 2017. Joulukuussa 2017 tiedotettiin, että Onnelan ensimmäinen kausi tullaan esittämään myös Ruotsin C Moressa alkuvuodesta 2018.

Onnelan ensimmäinen kausi julkaistiin MTV:n C More -suoratoistopalvelussa viidessä erässä marras–joulukuussa 2017. Keväällä 2018 se esitettiin myös MTV3-televisiokanavalla.

Jaksot 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä

Vierailevat näyttelijät

Toinen tuotantokausi 
Joulukuussa 2017 kerrottiin, että Onnelan toinen kausi tullaan kuvaamaan kesällä 2018. Kauden julkaisu C Moressa alkoi marraskuussa 2018 ja sitä julkaistiin yksi jakso viikossa tammikuuhun 2019 asti. Kauden TV-esitykset alkoivat maaliskuun lopussa 2019.

Jaksot 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä

Vierailevat näyttelijät

Kolmas tuotantokausi 
Onnelan kolmas kausi kuvattiin syys-lokakuussa 2019 ja sen julkaisu C Moressa joulukuussa 2019. Kauden TV-esitykset alkoivat helmikuussa 2020.

Jaksot 

1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä

Vierailevat näyttelijät

Neljäs tuotantokausi 
Onnelan neljäs tuotantokausi julkaistiin C Moressa joulukuussa 2020. Televisiossa kausi esitettiin syksyllä 2021.

Jaksot

Vierailevat näyttelijät

Viides tuotantokausi 
Onnelan viides  tuotantokausi tullaan julkaisemaan C Moressa vuonna 2023.

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
C More -alkuperäissarjat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Raymond Roche

Raymond Roche (s. 21. helmikuuta 1957 Ollioules) on ranskalainen uransa lopettanut ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti Superbiken maailmanmestaruuden 1990. Roche oli sitä ennen kilpaillut moottoripyöräilyn Grand Prix'ssa 1980-luvulla, jossa sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi kaudella 1984.

Lähteet

Ranskalaiset ratamoottoripyöräilijät
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Telomiteoria

Telomiteoria (engl. telome theory) on teoria, jonka avulla pyritään selittämään maakasvien perusosien synty yksinkertaisesta, putkimaisesta kantamuodosta eli telomista. Telomit ovat kasvin kärkikasvupisteen solunjakautumisessa syntyneistä soluista muodostuneita putkimaisia rakenteita. Telomit voivat olla erilaistuneita tuottamaan lisääntymishiukkasia eli itiöitä, jolloin telomin päässä on sporangio eli itiöitä tuottava laajentuma, tai olla kasvullisia, itiöitä tuottamattomia, telomeita eli fylloideja. Telomiteorian avulla voidaan siis selittää kasvin osien kehittyminen telomien erilaisten kasvamisten, muuntumisten ja surkastumisten tuloksena.

Telomiteorian keskeisiä tapahtumia ovat pituuskasvu, kaareutuminen eli inkurvaatio, haarautuminen, ylikasvu, tasoon asettuminen eli planaatio, yhteenkasvaminen ja surkastuminen. Muodostamalla telomiteorian perustapahtumista tyypiltään ja voimakkuudeltaan erilaisten tapahtumien sarja, voidaan näin selittää eri kasvinosien, kuten varren ja lehtien, kehitys yksinkertaistetussa muodossa. Telomiteoriaa voidaan soveltaa myös juurien kehittymiseen; juuret olisivat siis muodostuneet vastaavasti alaspäin kasvaneiden telomien kasvun, muuntumisten ja surkastumisten tuloksena. Mitä kehittyneempi ja monimutkaisempi kasvinosan rakenne on, tarvitaan sen kehittymisen selittämiseksi pidempi ja monivaiheisempi telomiteorian tapahtumien sarja.

Telomiteorian perustapahtumat 
 pituuskasvu: Telomien pituuskasvussa putkimaiset telomit kasvavat entistä pidemmiksi. Näin on voinut syntyä kasvin varsi.
 kaareutuminen eli inkurvaatio: Telomit ovat lähtökohtaisesti suoria rakenteita, mutta telomien inkurvaatiossa telomit taipuvat kaarelle. Näin varsista on voinut tulla monimuotoisempia.
 haarautuminen: Telomien haarautumisessa telomin kärjessä oleva kärkikasvupiste jakautuu vähintään kahdeksi erilliseksi kärkikasvupisteeksi, joista alkaa kummastakin kasvaa oma telominsa. Tällä tavoin ovat syntyneet varren haarat ja oksat. Kun yksi telomi on haarautunut kahdeksi, voidaan näiden kahden telomin yhteistä kantaosaa kutsua mesomiksi.
 ylikasvu: Telomien ylikasvussa samasta mesomista kasvavasta kahdesta telomista toinen kasvaa huomattavasti toista voimakkaammin. Näin pienemmäksi jäävästä telomista tulee varren sivuhaara. Pieniksi jääneistä sivuhaaroista eli piikkimäisestä enaatioista arvellaan kehittyneen liekokasvien (Lycophyta) lehtinä olevat mikrofyllit.
 tasoon asettuminen eli planaatio: Telomien planaatiossa haaroittuneet telomit asettuvat samaan tasoon.
 yhteenkasvaminen: Telomien yhteenkasvamisessa kaksi tai useampi telomi yhtyy yhdeksi leveämmäksi rakenteeksi. Planaation ja yhteenkasvamisen seurauksena voi näin syntyä lehtimäinen rakenne eli yksinkertainen megafylli.
 surkastuminen: Telomien surkastumisessa telomit pienentyvät sukupolvien kuluessa siten, että lopulta kyseinen telomi voi hävitä olemattomiin.

Lähteet 
 The telome theory: https://www.researchgate.net/profile/Paul_Kenrick/publication/270476086_The_telome_theory/links/54ae927c0cf21670b3585cf6.pdf (englanniksi)

Viitteet 

Paleobotaniikka
Google Sky

Google Sky on Googlen ylläpitämä tähtikarttaohjelmisto, joka on saatavilla Google Earthin ominaisuutena ja erillisenä verkkosivuna. Sen kautta voi tarkastella taivaankappaleita, tähtikarttaa, vanhoja tähtikarttoja ja joidenkin satelliittien sekä avaruusteleskooppien (mm. Hubble) ottamia kuvia.

Sky Map 
Google Sky Map on Google Skyn Android-versio. Se julkaistiin vuonna 2012 Apache 2.0 -lisenssillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Google Sky

Karttapalvelut
Googlen ohjelmistot
HMS Taurus (P339)

HMS Taurus (viirinumerot P93, P313 ja P339) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston T-luokan sukellusvene.

Valmistus 

Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista ja sen köli laskettiin 30. syyskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1942 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 3. marraskuuta.

Palvelus 
Alus palveli toisessa maailmansodassa Välimerellä ja Tyynellä valtamerellä Kauko-idässä. Ollessaan Välimerellä se upotti pienen ranskalaisen kauppalaivan Clairetten, espanjalaisen kauppalaivan Bartolon, italialaisen kauppalaivan Dernan, ranskalaisen hinaajan Ghribin ja kaksi proomua, portugalilaisen Santa Irenen, pienen italialaisen tankkerin Alcione C:n, italialaisen purjealuksen Luigin, 28 kreikkalaista purjealusta ja pienen kreikkalaisen Romanon. Alus vaurioitti lisäksi kahta purjealusta ja kreikkalaista kauppalaivaa Konstantinos Louloudisia.

Alus siirrettiin Kauko-itään, jossa se operoi keisarillisen Japanin laivastoa vastaan. Alus upotti 12. marraskuuta 1943 Penangin edustalla sukellusvene I-34:n, kaksi hinaajaa ja proomun ja pelastusalus Hokuan I-Gon. Alus myös laski runsaasti miinoja, jotka vaurioittivat sukellusvene I-37:ää ja upottivat kuljetusalus Kasumimarun.

Alankomaiden laivastossa 
Sotatoimien päätyttyä alus lainattiin viiden vuoden sopimuksella 4. kesäkuuta 1948 Alankomaile, joka liitti sen laivastoonsa samana päivänä nimellä Hr. Ms. Dolfijn. Alus teki useita partiomatkoja Atlantilla ja Norjan rannikolla koeajoissa ja koulutuksen aikana. Alus osallistui marraskuussa 1949 Hr. Ms. Zeehondin kanssa Britannian laivaston merisotaharjoitukseen.

Alus teki laivastovierailun 13. helmikuuta - 28. maaliskuuta 1950 Bornoyaan, Jan Mayenille ja Tromssaan. Matkan aikana alus sukelsi snorkkelin avulla 450 tuntia lähes yhteenmenoon. Maalis-huhtikuussa alus teki partiomatkan Pohjoiselle Jäämerelle.

Alus poistettiin palveluksesta 7. joulukuuta 1953 ja se palautettiin Britannian laivastolle, joka otti sen seuraavana päivänä uudelleen palvelukseen alkuperäisellä nimellä HMS Taurus. Alus palveli vielä seitsemän vuotta ennen kuin se myytiin romutettavaksi huhtikuussa 1960.

Lähteet

Viitteet 

Kuninkaallisen laivaston T-luokan sukellusveneet
Vickersin valmistamat alukset
Yhdistyneen kuningaskunnan kylmän sodan sukellusveneet
T-luokka (sukellusvene)

T-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut sukellusveneluokka, johon kuului 53 hieman ennen sodan alkua ja sodan aikana kolmessa erässä (alaluokassa) valmistettua alusta. Ne oli suunniteltu 1930-luvulla korvaamaan O-, P- ja R-luokkien alukset.

Sodan jälkeisenä vuosikymmenenä vanhimmat luokan alukset romutettiin ja loput muutettiin sukellusveneiden torjuntaan Neuvostoliiton sukellusveneuhan kasvettua kylmän sodan alussa. Britannian kuninkaallinen laivasto poisti viimeiset luokan alukset vuonna 1969, mutta yksi alus jatkoi pysyvästi ankkuroituna koulutusaluksena aina vuoteen 1974. Viimeiset jäljellä olleet alukset palvelivat Israelin laivastossa ja ne romutettiin 1977.

Suunnittelu ja hankinta 
Vuoden 1930 Lontoon laivastokokouksen asettamat rajoitukset ja Britannian hallituksen tiukka talouspolitiikka olivat pakottaneet hankkimaan pienempiä ja edullisempia sukellusveneitä korvaamaan vanhentuneet L-luokan veneet ja epäonnistuneina pidetyt O-, P- ja R-luokkien veneet.

Triton-luokka 
Luokan suunnitteluperustana oli 42 vuorokauden partiointi kyky millä tahansa maailman meristä. Suunniteltu alus oli Amiraliteetin satulatyyppinen pultatulla 0.5" teräslevyin toteutulla painerungolla, mikä mahdollisti 100 metrin sukellussyvyyden. Runko oli jaettu kuuteen vesitiiviiseen osastoon. Polttoainesäiliöt olivat sisäisissä tankeissa.

Group II 
Syyskuun alussa vuonna 1939 ainoastaan kolme Triton-luokan venettä oli palveluksessa. Vaikka suuri määrä veneitä oli tilattu sodan uhan vuoksi pidettiin tarpeellisena vielä seitsemän lisä veneen tilaamista. Sodan alun kokemusten perusteella uusiin aluksiin piti tehdä joitakin muutoksia.

Keulan torpedoputket tekivät aluksen keulaan kyömyn, mikä vaikeutti aluksen pitämistä periskooppisyvyydessä. Lisäksi se aiheutti helposti havaittavan keula-aallon sekä hidasti alusta tarpeettomasti  pinta-ajossa. Siten torpedoputkia siirrettiin seitsemän jalkaa eli reilut kaksi metriä taaksepäin ja keulan muotoa parannettiin.

Vuosien 1939-1940 laivasto-ohjelmista poistettiin sukellusveneet ja niihin varatut varat siirrettiin saattajien hankintaan. Sukellusveneiden hankintaa pidettiin kuitenkin tarpeellisena ja vuoden 1939 sodan ajan hätäohjelmaan sisällytettiin 26 veneen tilaus. T-luokan lisäalukset tilattiin 4. syyskuuta 1939.

Group III 
Alukset oli varustettu yhdistetyllä ilma- ja merivalvontatutkalla tyyppiä 291W. Tutka oli erityisesti suunniteltu sukellusveneisiin ja siinä oli pyörivä neljästä paralleelidipolista koostuva antenni, joka oli asennettu vesitiiviiseen suurta painetta kesätvään koteloon. Se oli viimeinen brittiläinen 214 MHz:n 80 kilowatin pieniin aluksiin suunniteltu tutka.

Alukset

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Satoshi Nakamoto

Satoshi Nakamoto on pseudonyymi, joka tunnetaan Bitcoinin luojana. Nakamoto suunnitteli myös ensimmäisen lohkoketjutietokannan ja kehitti bitcoinia aktiivisesti joulukuuhun 2010 asti. Hän poistui Bitcoinin parista lopullisesti keväällä 2011. 

Satoshi Nakamoton on väitetty olevan japanilainen mies, joka on syntynyt 5. huhtikuuta 1975. Tästä ei ole kuitenkaan varmuutta. Pseudonyymin takana voi olla teoriassa myös useita eri henkilöitä.

Nakamotolla on hallussaan arviolta noin miljoona bitcoinia. Nämä bitcoinit Nakamoto sai louhinnan kautta Bitcoinin alkuvuosina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Satoshi Nakamoto ja Bitcoinin historia - artikkeli Satoshi Nakamoton työstä Bitcoinin parissa

Salanimet
Tunnistamattomat henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Bitcoin
Jung Joon-young

Jung Joon-Young (s. 21. helmikuuta 1989 Jakarta, Indonesia) on eteläkorealainen laulaja-lauluntekijä, radio-DJ, näyttelijä ja televisiopersoona. Ensimmäistä kertaa hän herätti huomiota eteläkorealaisen talent-shown, Superstarin, neljännellä tuotantokaudella vuonna 2012, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2014 hän juonsi omaa radio-ohjelmaansa. Vuodesta 2015 asti Jung on toiminut laulajana rockyhtyeessä nimeltä Drug Restaurant (aiemmin JJY band).

Laulaja-lauluntekijät
Eteläkorealaiset laulajat
DJ:t
Eteläkorealaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ducati 1098

Ducati 1098 on Ducatin valmistama urheilullinen moottoripyörämalli. Giandrea Fabbron suunnittelemaa Ducatia valmistettiin vuosina 2007–2009 kolmena eri versiona 1098, 1098S ja 1098R.

Troy Bayliss voitti 1098R mallilla Superbiken maailmanmestaruuden 2008.

Palkinnot ja arvostelut
SWA (Supertest World Association) 
Vuoden 2008 paras moottoripyörä

Motorcycle Design Association
Paras suunnittelu: 2006
Paras urheilupyörä

Australian Motorcycle News
Vuoden 2007 moottoripyörä

Cycle World
Vuoden 2008 urheilupyörä

Lähteet

1098
Raimalammi

Raimalammi  eli Raimalampi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Miemaalan kylän lähellä sijaitseva lampi.

Maantietoa 
Järvi sijaitsee Miemaalanharjun eteläpuolella Hiidenjoen suun tuntumassa . Lammen pinta-ala on 2,3 ha ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä, ja sen rannat ovat metsää ja ylärinteen puolelta peltoa. Lammen ja Hiidenjoen välissä sijaitsee useita rakennuksia, joille johtaa tie. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,4 metriä mpy, joka on sama kuin Hiidenjoella ja Miemaalanselällä.

Vesistösuhteet 
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Lampeen laskee lammellepäin viettäviltä pelloilta pelto-oja. Lammen oma laskuoja lähtee kaakkoispäästä ja laskee 500 metrin päästä Raimasuota kiertävään johto-ojaan, joka laskee Hiidenjokeen 800 metriä joensuun yläpuolelle.

Vedenlaatu 
Vedenlaatua tutkittiin talvella ja kesällä vuonna 2006. Veden näkösyvyys oli 1,1 metriä ja vedessä oli selvä humusleima. Veden happamuustaso ja puskurikyky happamoitumista vastaan olivat hyvät. Vedessä oli kuitenkin ravinteita paljon enemmän kuin suomalaisissa järvissä keskimäärin. Myös veden happipitoisuus oli rehevöityneille järville ominainen. Vesi oli kummallakin kerralla lämpötilakerrostunutta, joten näytteet otettiin päällysvedestä ja alusvedestä. Päällysveden näytteet otettiin yhden metrin syvyydestä ja alusveden 2,5 ja 3,0 metristä, ja niiden lisäksi näytteet otettiin myös pohjan tuntumasta (3,5 metriä). Päällysvedessä hapen kylläisyys kohosi yli sadan prosentin (jopa 129 %), mutta kahden metrin syvyydessä se oli enää 14 %. Pohjassa vesi oli kesälläkin melkein hapetonta, ja talvella koko järvi oli hapeton. Hapettomuus on käynnistänyt järvessä sisäisen kuormituksen, mikä kohotti veden ravinne-, rauta- ja mangaanipitoisuudet moninkertaisiksi normaaliin verrattuna. Yhteyttävän levän määrä vedessä kasvoi ylirehevöityneen järven tasolle, sillä klorofylli-a:n pitoisuudet olivat 91 milligrammaa kuutiometrissä vettä. Järven ravinne- ja ekologinen tila oli ylirehevä, mutta sen hygieninen tila hyvä.

Historiaa 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampi kuului Yläneen talolle, joka sijaitsi siitä hieman länteen. Lampi oli suon ympäröimää ja rannoille ulottuivat niityt. Janakkalan kirkolta tuli tie, joka ohitti läheltä Yläneen talon.

Vuoden 1962 peruskartassa Raimalammin itäpuolella oli pienempi lammikko ja peltoalueita oli nykyistä enemmän lammen ympärillä. Sen lounaispuolella sijaitsi Perttulan keskuslaitos ja Hiidenjoen rannalla oli kaksi taloa.

Lähteet 

Hiidenjoen alue
Botin luomat artikkelit
Hämeenlinnan järvet
Sälilammi

Sälilammi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa  Kalpalinnan kylän lähellä sijaitseva lampi.

Maantietoa 
Lampi sijaitsee Hikiältä lähtevän ja luoteessa Lehijärven ohittavalla katkonaisella pitkittäisharjulla Kalpalinnan luoteispäässä. Lammen pinta-ala on 3,7 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lammessa on yksi noin 20 metriä pitkä saari. Lammen koillispuolella kohoava Annakantorni sijaitsee muuta maastoa korkeammalla kohoavalla mäenhuipulla, jonka laki on 50 metriä korkeammalla kuin lammen vedenpinta, joka on 81,5 metriä mpy.

Vesistösuhteet 
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Lammesta ei lähde laskuojaa tai tule tulo-ojia, joten se on umpijärvi. Vaikka laskuojaa ei ole, luetaan se kuitenkin Hiidenjoen alueeseen. Matkaa Hiidenjoelle on alle 500 metriä. Koska se sijaitsee harjun rinteessä, se täyttää myös supan tuntomerkit .

Historiaa 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa alue oli metsämaata, mutta Hiidenjoen rannalla sijaitsi torppa, jonne johti lampien välistä kulkeva ja Rastilan kylästä tuleva polku.

Vuonna 1962 julkaistussa peruskartassa lammen pohjoispuolella oli Sälimäen maatila, jonka pelto ulottui rantaan saakka. Rannassa sijaitsi myös rakennus. Vuoden 1979 kartassa kyseinen pelto oli metsitetty ja viereiseen Likolammiin oli rakennettu tie, joka oli jatkettu myös Sälimäen asukkaille asti. Mäen päälle oli ilmaantunut kolmiomittaustorni, jota kutsuttiin Annakantorniksi. Viimeisen vuoden 1992 kartan jälkeen järven pohjooisrannalle on ilmaantunut vapaa-ajan asunto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Janakkala: Raimansuo, viitattu 20.4.2017

Hiidenjoen alue
Botin luomat artikkelit
Janakkalan järvet
Suomen supat
Likolammi (Janakkala, Kalpalinna)

Likolammi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa  Kalpalinnan kylän lähellä sijaitseva lampi.

Maantietoa 
Lampi sijaitsee Hikiältä lähtevän ja luoteessa Lehijärven ohittavalla katkonaisella pitkittäisharjulla Kalpalinnan luoteispäässä Raimansuon itäreunassa. Lammen pinta-ala on 1,8 ha ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja rannasta itä- ja länsirannat ovat suota ja muuten hiekkamaata. Pohjoispuolella sijaitsee pieni mäki, joka kohoaa 20 metriä korkeammalle kuin lammen vedenpinta, joka on 81,7 metriä mpy. Lammen rannoilla on viisi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Rastilasta.

Vesistösuhteet 
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Hiidenjoelle on noin 500 metriä. Koska se sijaitsee harjun rinteessä, se saattaa täyttää supan tuntomerkit, mutta se on varmistamatta .

Historiaa 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa alue oli metsämaata, mutta Hiidenjoen rannalla sijaitsi torppa, jonne johti lampien välistä kulkeva ja Rastilan kylästä tuleva polku.

Vuoden 1962 peruskartassa lammessa oli merkitty saari ja etelärannalle vapaa-ajan asunto. Vuoden 1979 kartassa vapaa-ajan asuntoja tuli kolme lisää ja saari hävisi.

Lähteet 

Hiidenjoen alue
Botin luomat artikkelit
Janakkalan järvet