joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anders Törnudd

Anders Törnudd, nimi aik. Andreas Pitzén (12. syyskuuta 1748 Tyrnävä – 22. syyskuuta 1820 Lohtaja) oli suomalainen kirkkoherra, kansanrunouden kerääjä ja runoilija. Hän otti uudeksi sukunimekseen Törnudd syntymäkuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan.

Törnuddin vanhemmat olivat Tyrnävän lukkari Tomas Pitzén ja Brita Andersdotter. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1766. Hän opiskeli Turun akatemiassa ja hänet vihittiin papiksi 1772. Törnudd toimi Muhoksen kappalaisen apulaisena vuodesta 1772, Kuusamon kirkkoherran apulaisena vuodesta 1773, Ylistaron kappalaisen apulaiena vuodesta 1775 sekä Kauhajoen kappalaisena vuodesta 1783 ja Lohtajan seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1802–1820.

Törnudd keräsi kansanrunoutta sekä kotiseudultaan Tyrnävältä että Pohjanmaalta (muun muassa Pyhän Henrikin surmavirren käsikirjoitus ja tyrnäväläisiä loitsuja). Hän kirjoitti myös 574 säkeisen suomenkielisen runomuotoisen puheen jonka hän esitti 1772 Pohjalaisessa osakunnassa kuningas Kustaa III:n kruunajaisjuhlallisuuksien yhteydessä.

Törnudd oli naimisissa vuodesta 1775 Brita Kristina Lesceliuksen kanssa. Heidän poikansa Toholammin seurakunnan kappalainen Anders Gustaf Törnudd (1793–1835) kirjoitti myös runoja suomen kielellä.

Lähteet 
  Luettu 19.10.2012.
 Kirjasampo.fi: Anders Törnudd
 Arthur Ehnqvist : Törnudd- ja Lescelius sukujen alkuperästä, Genos 19(1948), s. 25–32

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1748 syntyneet
Vuonna 1820 kuolleet
Antti Toivainen

Antti "Tepe" Toivainen (9. joulukuuta 1859 Sääminki – ?) oli suomalainen räätäli ja lyhytkasvuisin tunnettu suomalainen. Säämingin Nojamaan kylästä kotoisin ollut 122 senttiä pitkä Toivainen oli naimisissa normaalipituisen naisen kanssa, ja heillä oli neljä lasta, joista yksi jäi eloon.

Lähteet 
 CompuLine : Pituuskasvu 

Lyhytkasvuiset henkilöt
Suomalaiset kehityshäiriöiset henkilöt
Vuonna 1859 syntyneet
Kuolinvuosi tuntematon
Ahdelehtimittari

Ahdelehtimittari (Scopula marginepunctata) on harmaankirjava mittariperhoslaji. Suomesta se on tavattu yhden kerran.

Koko ja ulkonäkö 
Ahdelehtimittari muistuttaa ulkonäöltään yleisempää harmolehtimittaria (Scopula incanata), mutta 22–26 mm siipivälillään on jonkin verran sitä pienempi. Siipien yleissävy on vaaleanharmaa, joskin sävy vaihtelee harmaasta ruskehtavaan. Poikkiviirut ovat harmaat tai ruskeat, melko mutkittelevat ja ulompi poikkiviiru kaartuu siiven etureunassa jyrkästi siiven tyveä kohti. Ulkomman poikkiviirun ulkopuolella on rivi laajahkoja, harmaita laikkuja. Keskipilkku erottuu selvänä mustana pisteenä sekä etu- että takasiivissä. Aivan siipien ulkoreunassa on rivi selkeitä mustia pisteitä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Euroopasta ja Britteinsaarilta Kaukasukselle ja Keski-Aasiaan. Suomessa se on satunnainen harhailija, joka on tavattu toistaiseksi vain kerran Hankoniemeltä elokuussa 2006. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena kesäkuusta elokuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Ahdelehtimittari elää vain hyvin aurinkoisilla ja lämpimillä paikoilla, tyypillisesti hiekkarannoilla, ja perhoset häviävät nopeasti sopivan elinpaikan umpeenkasvun seurauksena. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle. Parittelu tapahtuu kasveilla lähellä maanpintaa ja naaras munii munat yksitellen ravintokasvin lehdille tai kukintoihin. Toukkia löydetään kuitenkin luonnosta harvoin. Perhoset kuoriutuvat koteloistaan iltapäivän ja illan aikana. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ruotsissa laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.

Ravintokasvi 
Toukka elää erilaisilla matalilla kuivien paikkojen kasveilla, kuten ajuruohoilla (Thymus) ja mataroilla (Galium).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Perhoswiki
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Vlindernet 
 Ohjeita eräiden Scopula- ja Idaea-lajien erottamiseksi 

Lehtimittarit
Satakunnan Suunta

Satakunnan Suunta oli Porissa vuosina 1934–1936 ilmestynyt sanomalehti, joka oli äärioikeistolaisen Isänmaallisen kansanliikkeen äänenkannattaja. Lehti ei saavuttanut suurta suosiota, sillä se ilmestyi epäsäännöllisesti vain 1–4 kertaa kuukaudessa ja lakkautettiin joulukuussa 1936.

Lehden päätoimittajana oli syyskuun 1934 alkuun saakka opettaja Akseli Aarnio, jonka jälkeen tehtävää hoiti maisteri N. J. Nissilä. Lehden toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina muun muassa Arne Somersalo ja Yrjö Kares.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Satakunnan Suunnan numerot digitoituna Kansalliskirjastossa

Suomalaiset puoluelehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Isänmaallinen kansanliike
Porin media
Vanhat kuviot

Vanhat kuviot on Maarit Verrosen vuonna 2012 ilmestynyt novellikokoelma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hanna-Riina Aho: Vanhat kuviot täynnä yllätyksiä. Keskipohjanmaa 28.2.2012.
 Ritva Kolehmainen: Vanhat kuviot . Keskisuomalainen 7.3.2012.
 Markku Soikkeli: Tandem-hyppyjä tuntemattomaan. Satakunnan kansa 21.3.2012.
 Mari Viertola: Kylmää kyytiä. Turun sanomat 21.4.2012.

Suomalaiset novellikokoelmat
Vuoden 2012 kirjat
DM2-tauti

DM2-tauti eli tyypin 2 myotoninen dystrofia on sairaus, jonka pääoireisiin kuuluvat lihasten heikkous ja lihasjäykkyys, lihaskipu sekä harmaakaihi. Sairaus on dominantisti periytyvä.

Aiheesta muualla
 Dystrophia Myotonica Type 2 (DM2) in Finland - a mutation with extensive clinical implications (Tyypin 2 myotoninen dystrofia (DM2) Suomessa - mutaatio ja sen laaja kliininen merkitys)

Lähteet

Perinnölliset sairaudet
Vasemmistopopulismi

Vasemmistopopulismi on nimitys politiikalle, joka yhdistelee vasemmistolaisia näkemyksiä ja populistista retoriikkaa. Tärkeitä teemoja vasemmistopopulisteille yleensä ovat antikapitalismi, sosiaaliset oikeudet, pasifismi ja antiglobalisaatio. Yleensä sosialistinen teoria tai yhteiskuntaluokka-ideologia ei ole niin tärkeää kuin perinteisissä vasemmistopuolueissa. Toisin kuin oikeistopopulistit, vasemmistopopulistit uskovat vallanpitäjien instituutioihin, kunhan ne ovat "omissa käsissä". Vasemmistopopulismi tyypillisesti liittyy valtion roolin huomattavaan voimistamiseen, jonkinlaiseen sosialismiin.

Esimerkkejä vasemmistopopulisteista ovat Hugo Chávez ja Daniel Ortega. Myös entisessä Slovakian pääministerissä Vladimír Mečiarissa kuvattiin olevan vasemmistopopulistia piirteitä. Los Angeles Times nosti Vasemmistoliiton puheenjohtajan Paavo Arhinmäen esimerkiksi populismista hänen korkeakulttuuriin suhtautumisensa vuoksi vuonna 2011.

Myös Ranskan Jean-Luc Mélenchon, Kreikan Syriza ja Espanjan Podemos ja Venezuelan Hugo Chávez ovat esimerkkejä vasemmistopopulisteista. Vasemmistopopulismia onkin enemmän Etelä-Euroopassa, oikeistopopulismia Pohjois-Euroopassa (Perussuomalaiset, Kansallinen liittouma).

Katso myös 
Oikeistopopulismi
Radikaali vasemmisto
Vasemmisto
Äärivasemmisto

Lähteet 

Populismi
Poliittinen kirjo
Peikkotarinoita

Peikkotarinoita (Troll Tales) on tanskalainen piirrossarja. Suomessa sarjaa on esitetty Nelos-kanavalla. Sarjan päähahmoja ovat Sumppi, Tumppi ja Viljami. Sarjassa nähdään myös ilkeitä peikkoja ja keijukaisia. Sarjan ovat tuottaneet A. Film, Egmont Imagination, Ocean Group ja EIV Entertainment.

Aiheesta muualla 
 IMDB

Animaatiosarjat
Tanskalaiset televisiosarjat
Apajalahti

Apajalahti on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Asko Apajalahti (s. 1947), elokuvatuottaja ja lavastaja
Aulis Apajalahti (1897–1961), Kätilöopiston ylilääkäri
Jouni Apajalahti (1920–2009), pappi, kansanedustaja
Lauri Apajalahti (1892–1964), kirkkoherra
Samuli Apajalahti (1920–2009), ammattiyhdistysjohtaja ja kouluneuvos
Tuula Apajalahti (s. 1934), kätilö, sairaanhoitaja ja kirjailija.
Bolívar (Ecuador)

Bolívar on yksi Ecuadorin maakunnista. Se sijaitsee maan ylänköalueella. Sen pääkaupunki on Guaranda. Provinssin pinta-ala on 3 926 km² ja vuonna 2010 väkiluku oli 182 744. Maakunnan asukkaista 40 prosenttia kuuluu alkuperäiskansoihin.

Bolívar on jaettu seitsemään kantoniin: Guaranda, Chillanes, Chimbo, Echeandía, San Miguel, Caluma ja Las Naves. Sen tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja karjanhoito.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ecuadorin maakunnat
Arimo

Arimo on suomalainen etunimi ja sukunimi:

Etunimi
Arimo Haltsonen (s. 1956), näyttelijä ja ohjaaja
Arimo Mustonen (s. 1972), koomikko
Arimo Mäkinen (1938–2016), jääkiekkoilija
Arimo Raeste (1930–1995), diplomaatti ja Presidentinlinnan linnanvouti

Sukunimi
Atri Arimo (1878–1950), metsänhoitaja ja metsäneuvos
Reino Arimo (1908–1991), kenraali
Päiväkirja (Antti Vuorenmaan albumi)

Päiväkirja on Antti Vuorenmaan debyyttialbumi. Se ilmestyi vuonna 2012.

Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Pieni Taivas" ja "Painuu päivä peltikattojen taa". Kappaleesta "Pieni Taivas" tehtiin myös musiikkivideo.
"Painuu päivä peltikattojen taa" oli tunnusmusiikkina Juha Rosman ohjaamassa TV-draama Stalkkerissa, ja kappale meni Radio Suomen ykköseksi viikolla 40/2012.
Se nousi myös julkaisuvuonna 2012 Radio Suomen 100 soitetuinta -listalle sijalle 58.

Kappaleet
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Antti Vuorenmaa.

Kokoonpano
 Antti Vuorenmaa – Laulu, kitarat, basso, piano, pedal steel, mandoliini, percussiot
 Mikko Kaakkuriniemi – rummut

Vierailijat
 Susanna Eronen – laulu kappaleessa "Painuu päivä peltikattojen taa"
 Esa Pulliainen – Sähkökitara kappaleessa "Painuu päivä peltikattojen taa"
 Joni Leino – vibrafoni kappaleessa "Pieni taivas"
 Jari Kanninen – haitari kappaleessa "Tanssisitko mun haudallani"
 Uuge Kojola – polviin rummutus ja lattian polkeminen kappaleessa "Kaupunki palaa"

Arvostelut 
 Nyt.fi: positiivinen

Lähteet 
 Yle Radio Suomen soitetuimmat, vko 40 2012
 Radio Suomen soitetuimmat 2012

Viitteet 

Antti Vuorenmaan albumit
Vuoden 2012 esikoisalbumit
Carchi

Carchi on yksi Ecuadorin maakunnista. Se sijaitsee maan ylänköalueella. Sen pääkaupunki on Tulcán. Provinssin pinta-ala on 3 750 km2 ja väkiluku vuonna 2010 oli 165 659.  

Carchi on jaettu viiteen kantoniin: Tulcán, Espejo Montúfar, Mira , Bolívar ja San Pedro de Huaca. Siellä tuotetaan perunaa, vehnää, karjaa ja muita maataloustuotteita. Teollisuudenaloja ovat meijerit ja muu elintarvike- ja juomateollisuus sekä tupakkatehtaat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ecuadorin maakunnat
Jaakko Rahola

Jaakko Juhani Rahola (vuoteen 1906 Helenius; 1. kesäkuuta 1902 Mänttä – 10. syyskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen laivanrakennuksen asiantuntija, joka toimi Teknillisen korkeakoulun laivanrakennusopin professorina vuosina 1941–1955 ja rehtorina 1955–1965 sekä Suomen kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkönä 1965–1969. Rahola julkaisi vuonna 1939 merkittävän tutkimuksen The judging of stability of ships, jossa hän määritteli niin sanotun Raholan kriteerin laivojen vakaudelle.

Raholan vanhemmat olivat kauppias Johan August Helenius ja Anna Kristina Alenius. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereelta vuonna 1920 ja valmistui 1925 diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolta pääoppiaineenaan laivanrakennus. Hän suoritti myös merisotatekniikan kurssit Sotakorkeakoulussa ja työskenteli 1925–1933 Suomen sotasataman laivanrakennusinsinöörinä. Sen jälkeen Rahola toimi 1933–1940 merivoimien esikunnan konstruktiotoimiston ja 1940–1944 laivanrakennustoimiston päällikkönä. Vuonna 1944 hän oli vähän aikaa valtion laivatelakan toimitusjohtajana. Saman vuoden syksyllä Rahola nimettiin vastaperustetun Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan (Soteva) laivanrakennustoimiston päälliköksi. Vuosina 1948–1950 hän oli Sotevan laivanrakennusjohtaja. Tuona aikana rakennettiin 518 sotakorvauksina Neuvostoliittoon toimitettua alusta.

Rahola väitteli vuonna 1940 tohtoriksi ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin laivanrakennusopin professoriksi Teknilliseen korkeakouluun. Vuodesta 1945 hän oli myös oppilaitoksen koneinsinööriosaston johtaja, kunnes kohosi vuonna 1955 rehtoriksi. Rahola oli 1947–1965 myös Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen (VTT) hallituksen jäsen. Vuonna 1965 hän siirtyi kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäälliköksi, missä tehtävässä toimi neljä vuotta ennen eläkkeelle jäämistään. Hän edusti virassa perinteistä teknistä asiantuntemusta.

Raholalla oli lukuisia luottamustoimia. Hän toimi 1956–1962 Tekniikan edistämissäätiön hallituksen ja 1955–1965 Outokumpu Oy:n säätiön hallituksen puheenjohtajana. Hän kuului 1946–1965 Merenkulun säätiön hallitukseen, vuodesta 1954 Valmet Oy:n johtokuntaan, 1955–1965 Akateemiseen lautakuntaan, vuodesta 1960 Emil Aaltosen säätiön hallitukseen ja vuodesta 1965 Jenny ja Antti Wihurin rahaston hallitukseen. Rahola oli myös 1924–1925 Teknillisten ylioppilaiden puheenjohtaja ja 1945–1955 inspehtori. Lisäksi hän kuului Kulosaaren kunnanvaltuustoon vuosina 1937–1945.

Rahola oli vuodesta 1926 naimisissa arkkitehti Armas Lindgrenin tyttären Marianna Lindgrenin kanssa. Heidän poikansa Jaakko Rahola nuorempi on koonnut verkkoon ruokasanaston Raholan syötäviä sanoja. Suomen laivaston komentajana ja merenkulkuhallituksen pääjohtajana toiminut kontra-amiraali Eero Rahola ja opetusneuvos, osuustoimintaliikkeen vaikuttaja Ilmari Rahola olivat Jaakko Raholan veljiä.

Lähteet

Suomalaiset insinöörit
Laivansuunnittelijat
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset professorit
Kulosaaren kunnanvaltuutetut
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Atle Asanti

Atle Armas Gabriel Asanti (vuoteen 1937 Aschan; 31. toukokuuta 1905 Turku – 3. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja juristi. 

Asanti kirjoitti  ylioppilaksi vuonna 1925. Hän suoritti vuonna 1931 ylemmän oikeustutkinnon. Asantista tuli varatuomari  vuonna 1934, jolloin hän meni myös töihin ulkoasianministeriöön.  

Asanti työskenteli aluksi Tukholman, Berliinin ja Moskovan lähetystöissä avustajana 1930-luvulla. 

Sodanaikana Asanti toimi ulkoasianmisteriön jaostosihteerinä ja myöhemmin jaostopäällikkönä vuosina 1957–1959 sekä oikeudellisen osaston päällikkönä.  

Asanti nimitettiin Suomen ensimmäiseksi suurlähehttilääksi Yhdistyneisiin arabitasavaltoihin vuosiksi 1959–1962 sekä toimi samalla suurlähettiläänä Beirutissa  ja Khartumissa vuosina 1959–1962 ja lähettiläänä Addis Abebassa  vuosina 1959–1962. Sen jälkeen hän oli suurlähettiläänä Prahassa 1962–1972 ja Tiranassa 1962–1971. Asanti jäi eläkkeelle vuonna 1972.  

Hänen veljensä oli professori Paavo Asanti.  Asanti oli myös Suomen ulkomaankauppaliiton ja International Law Associationin Suomen osaston hallituksen jäsen. Lähetystöneuvoksen arvon hän sai 1947 ja täysivaltaisen erikoissuurlähettilään arvon 1959.

Lähteet

Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Suomalaiset juristit
Suomen suurlähettiläät
Machalillan kansallispuisto

Machalillan kansallispuisto on luonnonsuojelualue Ecuadorin rannikolla. Siellä suojellaan trooppista puoliaavikkoa: Tämä kasvillisuustyyppi oli aikoinaan yleinen ja kattoi jopa neljänneksen Ecuadorin pinta-alasta, mutta nyt sitä on jäljellä vain prosentti, ja suurin osa siitä on tämän puiston alueella. Tyypillisiin kasvilajeihin kuuluvat opuntia-kaktukset ja palo santo -puut.

Puiston alueella on tavattu 270 lintulajia, joihin kuuluu tinameita, kolibreita ja papukaijoja. Monia niistä ei tavata missään muualla kuin Ecuadorin kuivissa trooppisissa metsissä, ja ne ovat siksi erittäin uhanalaisia.

Lähteet 

Ecuadorin kansallispuistot
Helge Backlund

Helge Götrik Backlund (1878–1958) oli ruotsalainen geologi ja petrologi. Hän oli geologian ja mineralogian professori Åbo akademissa 1918–1924 ja Uppsalan yliopistossa 1924–1943. Hän teki tutkimusmatkoja Siperiaan, Huippuvuorille, Grönlantiin ja Etelä-Amerikkaan. Hän tutki vuorijonojen rakennetta ja magmakivilajien määrää niissä.

Lähteet

Ruotsalaiset mineralogit
Ruotsalaiset professorit
Åbo Akademin professorit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Bagge

Bagge on seuraavien henkilöiden sukunimi:

Sukunimi
Algot Bagge (1875–1971), ruotsalainen juristi
Jakob Bagge (1502–1577), ruotsalainen amiraali
Pauli Bagge (1938–2009), suomalainen professori ja biologi
Peder Bagge (k. noin 1600), ruotsalainen sotapäällikkö
Peter Bagge (s. 1957), yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä
Tapani Bagge (s. 1962), suomalainen kirjailija
Suku
Bagge af Berga, ruotsalainen suku

Muita
HMS Jacob Bagge (1898), Ruotsin laivaston torpedoristeilijä
Haarla (täsmennyssivu)

Haarla voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

Paikannimi
Haarla, Turun kaupunginosa
 Haarla, kylä Perniössä Salossa
 Haarla, kylä Nummella Nummi-Pusulassa
 Haarla, kylä Maskussa

Sukunimi
Ainomaija Haarla (s. 1953), Tekniikan Akatemia -säätiön toimitusjohtaja
Aune Haarla (1923–1976), radiotoimittaja
Eino Haarla (e. Harberg, 1896–1938), järjestöjohtaja, muiluttaja
Iro Haarla (s. 1956), jazzpianisti ja -säveltäjä
Lauri Haarla (e. Harberg, 1890–1944), kirjailija
Lauri Haarla (e. Harberg, 1897–1966), vuorineuvos
Liisa Haarla (s. 1956), tekniikan tohtori ja sähkönsiirtoverkkojen professori
Pekka Haarla (1923–2021), liikemies, kansanedustaja (Kokoomus)
Rafael Haarla (e. Harberg, 1876–1938), liikemies, kauppaneuvos
Saulo Haarla (1930–1971), näyttelijä, teatteriohjaaja
Seidi Haarla (s. 1984), näyttelijä
Teuri Haarla (s. 1955), ympäristötaiteilija
Tyyne Haarla (1892–1968), näyttelijä

Muita
Haarlan kartano, kartano Perniössä Salossa
Haarla-yhtymä, entinen paperiteollisuusyritys
Haarlan paperitehdas, entinen paperitehdas Tampereella
Haarlan palatsi, rakennus Tampereella

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Cotopaxi (maakunta)

Cotopaxi on yksi Ecuadorin maakunnista. Sen pääkaupunki on Latacunga. Maakunta sijaitsee maan ylänköalueella. Sen pinta-ala on 5 985 neliökilometriä ja vuonna 2010 väkiluku oli 406 798. Cotopaxin asukkaista 60 prosenttia kuuluu alkuperäiskansoihin.

Maakunta jakaantuu seitsemään kantoniin: Latacunga, La Maná, Pangua, Pujilí, Salcedo, Sigchos ja Saquisili.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ecuadorin maakunnat
Björklund

Björklund tai Bjørklund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Alfred Björklund (1850–1922), suomalainen kauppias ja kauppaneuvos
 Curt Björklund (1893–1979), suomalainen jääkärimajuri
 Elina Björklund (s. 1970), toimitusjohtaja
 Felix Björklund (s. 1943), suomalainen yritysjohtaja
 Frans Björklund (1829−1873), suomalainen Lapissa toiminut kullankaivaja
 Geir Bjørklund (s. 1969), norjalainen lääketieteellinen kirjailija, lehtimies ja toimittaja
 Gösta Björklund (1891–1967), suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Isak August Björklundin poika
 Ilkka-Christian Björklund (s. 1947), suomalainen poliitikko
 Irina Björklund (s. 1973), suomalainen näyttelijä ja laulaja
 Isak Björklund (1686–1740), Turun akatemian itämaisten kielten professori
 Isak August Björklund (1855–1947), suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies
 Jan Björklund (s. 1962), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Joachim Björklund (s. 1971), ruotsalainen jalkapalloilija
 Johannes Björklund (1888–1962), suomalainen kenttäpiispa, Isak August Björklundin poika
 Karl Björklund (1877–1946), suomalainen rovasti ja lähetyssaarnaaja
 Magnus Björklund (1861–1918), suomalainen apteekkari ja valtiopäivämies
 Maria Björklund (s. 1970), suomalainen sarjakuvanpiirtäjä ja animaattori
 Matti Visanti (alk. Björklund, 1888–1962), suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija, Isak August Björklundin poika
 Michael Björklund (s. 1975), ahvenanmaalainen kokki ja televisioesiintyjä
 Rolf Björklund (s. 1937), ratameloja
 Yrjö Mikael Björklund (1896–1918), suomalainen jääkärivänrikki.
Rauman kauppatori

Rauman kauppatori sijaitsee Vanhassa Raumassa vuonna 1776 valmistuneen Rauman raatihuoneen edustalla.

Kauppatori tunnetaan torimyynnin lisäksi erityisesti vanhasta raumalaisesta perinteestä, kahvikioskien edustalla seisaaltaan nautitusta kahvista eli pystökaffesta.

Historia
Rauman torikaupan keskuksena toimi alun perin nykyinen Kalatori, joka sijaitsee kauppatorin lounaispuolella Vanhan Rauman laidalla. Pyhän Kolminaisuuden kirkon tuhouduttua tulipalossa vuonna 1640, siirtyi sen vieressä olleen torin kaupankäynti vähitellen nykyisen raatihuoneen edustalla sijainneelle Raastuvantorille.

Raastuvantori oli aluksi vain Kauppakadun pitkänomainen laajentuma. 1900-luvun alkuun tultaessa torikauppa oli kasvanut niin, että se oli käynyt riittämättömäksi kaupankäynnin tarpeisiin. Ongelma ratkaistiin purkamalla Raastuvantorin pohjoispuolelta kokonainen asuinkortteli. Näin muodostettu uusi kauppatori ulottui raatihuoneen edustan Kauppakadulta aina Kuninkaankadulle saakka.

2000-luvun uudistukset

1960-luvulta lähtien torin merkitys kauppapaikkana alkoi vähentyä. Vuosituhannen vaihteeseen saavuttaessa kauppatorilla toimi vakituisesti enää muutama kauppias sekä kahvikioski.

Museoviraston valvonnassa laadittiin 2000-luvun alussa suunnitelmat, joilla kauppatori pyrittiin palauttamaan vanhoihin mittasuhteisiinsa. Puretun asuinkorttelin paikalle rakennettiin katos, jonka alla ympärivuotinen torikauppa tapahtuu. Lisäksi torille rakennettiin pieni kahvilarakennus.

Kesäaikana torimyynti laajenee sen länsipuolella sijaitsevalle Isokirkkokadulle, joka toimii myös kävelykatuna. Torikatoksen pohjoispuolelle sijoitettiin pysäköintipaikkoja.

Uudistunut tori otettiin käyttöön vuonna 2008. Rakennustöiden aikana torilla suoritettiin myös kaupunkiarkeologisia kaivauksia. Kauppatori palvelee ympäri vuoden maanantaista lauantaihin.

Lähteet 
Sito, Vanhan Rauman kauppatori ja torikatos
Rauman kaupunki, Vanhan Rauman aukioiden kehittämisraportti

Aiheesta muualla 
Viistokuva Rauman kauppatorista, Fonecta

Vanha Rauma
Suomen aukiot
Rauman rakennukset ja rakennelmat
Rauman nähtävyydet
Trapp

Trapp tai von Trapp on saksankielinen sukunimi. Se voi viitata muun muassa seuraaviin:

Sukuja ja henkilöitä
”Laulava Trappin perhe”, itävaltalainen perhe, joka oli esikuvana The Sound of Music -musikaalille
Georg von Trapp (1880–1947), itävaltalainen upseeri
Maria von Trapp (1905–1987), itävaltalainen opettaja, kirjailija ja laulaja, Georg von Trappin puoliso
Doug Trapp (s. 1965), kanadalainen jääkiekkoilija
Kevin Trapp (s. 1990), saksalainen jalkapallomaalivahti
Max Trapp (1887–1971), saksalainen säveltäjä

Suomessa 
Trapp, suomalainen suku (myös sammunut aatelinen haara von Trapp)
Kristian Trapp (1769–1841), kauppias ja valtiopäivämies, kauppaneuvos
 Kristian Trapp (1793–1860), kauppias, yrittäjä ja laivanvarustaja, kauppaneuvos, vanhemman Kristian Trappin poika
Carl Wilhelm Trapp (1801–1856), pankinjohtaja, senaattori ja prokuraattori, vanhemman Kristian Trappin poika
Robert von Trapp (1802–1875), senaattori, vanhemman Kristian Trappin poika

Muita
Laulava Trappin perhe (The Story of the Trapp Family Singers), Maria von Trappin muistelmakirja
Trappin perhe, vuonna 1956 valmistunut länsisaksalainen elokuva

Sukunimet
Isak Behm

Isak t. Iisak Behm (k. 1622 tai sen jälkeen) oli Pohjanmaan käskynhaltija vuodesta 1605 ja myöhemmin myös Länsipohjan käskynhaltija. Hän korjautti Oulun linnan ja rakennutti Kajaanin linnan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Olkaamme suomalaisia

Suomen maaherrat
Suomalaiset virkamiehet
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1622 kuolleet
MK-Tresmer

MK-Tresmer on suomalainen muovi- ja metalliteollisuusyritys, joka valmisti Palaset-tuotemerkillä markkinoitavia säästölippaita, vaateripustimia ja ostoskoreja sekä työpöytä- ja säilytystarvikkeita.

Historiaa
Nykyinen MK-Tresmer sai alkunsa, kun Pohjoismaiden Yhdyspankista lähtemään joutunut Heikki Tavela osti 1950–1960-lukujen vaihteessa vasta perustetun muovipajan Oy MK-Tuote Ab:n, liikeideanaan suunnitella ja valmistaa muovisia säästölippaita pankkien markkinointitarkoituksiin. Yrityksen ensimmäinen tuote oli Maapallo-säästölipas Tavelan entiselle työnantajalle Yhdyspankille.

Vuoteen 1965 mennessä MK-Tuote oli kasvanut muutaman työntekijän pajasta 80–90 hengen yritykseksi. Yhdyspankille tehty maapallolipas myytiin monen muunkin maan pankeille, ja Kansallispankin Roope Ankka -lipasta tilasi jopa Walt Disney -yhtiö. MK-Tuotteelle myönnettiin 1970 Tasavallan presidentin vientipalkinto.

1960-luvulla MK-Tuote valmisti säästölippaiden ohella autotarvikkeita sekä varastokalusteita, joissa yhdistyivät sekä muovien että metallien käyttö. Menestystuotteeksi muodostuivat MK-sarjan lokerikot, jotka muodostuivat metallikehikosta ja läpikuultavasta muovista valmistetuista vetolaatikoista. Tästä tuoteryhmästä syntyi vuonna 1969 Turkuun perustettu Treston Oy, jonka toisena perustajaosakkaana toiminut Vaasan Höyrymylly osti kokonaan itselleen 1977. Treston erikoistui varastokalusteisiin sekä Ristomatti Ratian suunnitelemiin Palaset-muovikalusteisiin. Tavela osti MK-ryhmään myös porilaisen vuonna 1952 perustetun Karhumuovi Oy:n, joka 1970-luvulla valmisti Ratian suunnittelemia melamiiniastioita Marimekon sisaryritykselle Décembrelle. Yrityksen tuotevalikoimassa oli nyt vaateripustimia, muita taloustarvikkeita, toimistomuoveja, lastentarvikkeita, varastokalusteita ja pakkaustuotteita. 1960-luvun lopulla viennin osuus liikevaihdosta ylitti 60 prosenttia. Vaateripustimien ja korien tuotanto aloitettiin 1970-luvun puolivälissä.

MK-ryhmä siirtyi 1989 Bachmannien perheyrityksen, kassakaappivalmistaja Kaso Oy:n omistukseen, ja toiminta jatkui uudella nimellä MK-Tresmer Oy Helsingin Pitäjänmäellä. Omistajanvaihdoksen myötä tuotevalikoimaa karsittiin, ja yritys keskittyy Palaset-tuotemerkillä valmistettaviin toimisto-ja piensäilytystuotteisiin, vaateripustimiin ja ostoskoreihin sekä säästö- ja keräyslippaisiin.

MK-Tresmer Oy:n liiketoiminta myytiin joulukuussa 2017 Plastep Oy:lle.. Nimi MK-Tresmer siirtyi Plastep Oy:n aputoiminimeksi.

Lähteet

Suomalaiset teollisuusyritykset
Karelia-Upofloor

Karelia-Upofloor Oy on suomalainen parketteja ja muita lattianpäällysteitä valmistava yritys, joka muodostui vuonna 2000 kun Karelia Parketti Oy ja Upofloor Oy yhdistyivät Karelia Yhtymä -konserniksi. Vuonna 2007 konsernin nimi muutettiin Karelia-Upofloor Oy:ksi.
Karelia-Upofloorin parkettimerkki on Karelia. Upofloor nimellä myydään lattioiden muovipäällysteitä. Yrityksellä on tuotantolaitos Suomessa Ikaalisissa ja Nokialla sekä tehtaat Venäjällä ja Romaniassa.

Historiaa
Upofloor sai alkunsa Nokialle vuonna 1955 perustetusta Kymarnosta, joka valmisti aluksi muoviletkuja ja -putkia. Nokia eli silloinen Suomen Gummitehdas oli valmistanut kumimattoja jo 1930-luvun alusta ja halusi nyt laajentaa moderneihin muovipäällysteisiin. Oman tuotekehityksen sijaan ostettiin valmistuslisenssi suuren brittiläisen The Marley Floor Tile Co:n kanssa. Mukaan liittyi myös Kymin Osakeyhtiö, ja uuden yrityksen nimi Kymarno muodostettiin Kymin, Marleyn ja Nokian nimien alkutavuista.

Ensimmäisenä Pohjoismaissa Kymarno alkoi valmistaa vinyyli-asbestilaattoja nimellä Finnflex sekä hartsi-asbestilaattoja nimellä Finntile. Vuonna 1964 tuotiin markkinoille PVC-matto Finnplano ja huopapohjainen vinyylimatto Pehmo. Kymarnolla oli muovipäällysteissä miltei sadan prosentin markkinaosuus Suomessa, minkä lisäksi yritys harjoitti vientiä aluksi Neuvostoliittoon ja Ruotsiin ja sitten myös Etelä-Eurooppaan ja Lähi-itään. Lattiamateriaalien lisäksi Kymarno valmisti muoviputkia sekä pakkausteollisuuden tarvitsemia muovikalvoja. 

Karelia Parketti sai alkunsa Heikki Väänäsen 1981 perustamasta Parkettiliike Väänänen Oy:stä. Vuonna 1991 Karelia Parketti laajensi maahantuonnista valmistukseen ostamalla tuupovaaralaisen parkettitehtaan. Toinen tehdas Kuopioon valmistui 1998. Karelia Parketille myönnettiin Tasavallan Presidentin kansainvälistymispalkinto vuonna 2000.

Karelia-Upofloorin enemmistöomistajana on vuodesta 2004 ollut Hartwallin suku. Heidän aikanaan yritys on aloittanut tuotannon Romaniassa ja liittänyt konserniin keraamisten laattojen ja lasitiilien tuontia ja myyntiä harjoittavan Laattamaailma Oy:n.

Vuonna 2012 Karelia-Upofloor ja ruotsalainen AB Gustaf Kähr yhdistyvät. Pääomistajiksi Triton ja Hartwall Capital.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Ikaalinen
Kuopio
Nokia (kaupunki)
Tuupovaara
Onnimanni-palkinto

Onnimanni-palkinto on Lastenkirjainstituutin vuodesta 1993 myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään vuosittain tai vähintään joka kolmas vuosi yksilölle tai yhteisölle, joka on ansioitunut lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman edistäjänä. Palkintoa ei myönnetä kirjailijan, kuvittajan tai kääntäjän työstä. Palkintona jaetaan Marjatta Kurenniemen kirja Oli ennen Onnimanni sekä kolme raha-arpaa. Palkinnonsaaja voidaan ottaa Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi. 

Palkinnon myöntää Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen hallituksen nimeämä palkintolautakunta. Palkinto jaetaan Sadun päivänä (18. lokakuuta) tai sen tuntumassa.

Palkitut
 1993: Hufvudstadsbladetin kulttuuritoimitus
 1994: Lahden kaupunginkirjaston lastenosasto
 1995: Jarmo Heikkinen (toimittaja)
 1996: Maija Lehtonen (tutkija)
 1997: Koululainen (lehti)
 1998: Helena Linna (opettaja)
 1999: Kustannusosakeyhtiö Tammi
 2000: Kirja kantaa, tarina tukee -projekti
 2001: Maija Karjalainen (lehtori)
 2002: Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi -musikaali
 2003: Arja Kanerva (lastenkirjaosaston toimituspäällikkö)
 2004: Maija Korhonen (Kallion kirjaston lastenosaston osastonjohtaja)
 2005: Maria Laukka (Voipaalan lastenkulttuurikeskuksen toiminnanjohtaja)
 2006: Vinski (lastenkirjallisuuslehti)
 2007: Pia Paananen ja Outi Juurikainen (sanataidekasvattajia)
 2008: Sisko Ylimartimo (lehtori, dosentti)
 2009: Sastamalan Kirjaset-tapahtuma
 2010: Yle Radio 1:n lastenohjelma Lukunakki
 2011: Napero-Finlandia
 2012: Celia-kirjaston lasten ja nuorten palvelut
 2013: Valveen sanataidekoulun Saareen-näyttely
 2014: Suomalainen kirjastoautotoiminta, kirjastoautoissa tehtävästä lastenkirjallisuutta ja lasten lukemista edistävästä työstä
 2015: Lukuinto-ohjelma, lasten ja nuorten lukemista edistävästä työstä (palkinnon vastaanottajina Oulun yliopiston humanistinen ja kasvatustieteiden tiedekunta)
 2016: Yleisradion lastenohjelma Pikku Kakkonen lastenkirjallisuuden näkyvyyttä ja lukuharrastusta edistävästä työstä
 2017: Päivi Heikkilä-Halttunen (tutkija, kriitikko, kouluttaja)
 2018: Etana Editions (kustantamo)
 2019: Kirjavinkkariyhdistys ry
 2020: Lukuhirmu Hertta (kirjatubettaja)
 2021: LANU!-kirjallisuusfestivaali
Lähde

Lähteet

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot
Aleksandr von Benckendorff

Aleksandr von Benckendorff (, Aleksandr Hristoforovitš Benkendorf; 1783–1844) oli venäläinen kenraali. Hän oli baltiansaksalaista sukua ja kotoisin Tallinnasta. Hän oli vahvasti mukana kukistamassa vuonna 1825 dekabristikapinaa, sen perusteella keisari Nikolai I nosti hänet santarmiston johtoon. Hän oli tunnettu Venäjän salaisen poliisin eli Hänen majesteettinsa kanslian kolmannen osaston päällikkönä, ja hän rakensi Venäjän valtiollisen poliisi- ja vakoojajärjestelmän.

Hänen veljensä oli diplomaatti Konstantin von Benckendorff ja hänen sisarensa ruhtinatar Dorothea Lieven oli vaikutusvaltainen henkilö 1800-luvun eurooppalaisessa seuraelämässä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nordisk familjebok, Runeberg.org

Venäläiset sotilaat
Baltiansaksalaiset
Vuonna 1783 syntyneet
Vuonna 1844 kuolleet
Bergbom

Bergbom on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

Carl Gustaf Bergbom, Myllyrannan ruukin perustaja, lääninkamreeri
Emilie Bergbom (1833–1905), kulttuurihenkilö
Fredrik Bergbom (1785–1830), filosofian professori ja yliopiston rehtori
Gustaf Bergbom (1785–1860), kauppias ja laivanvarustaja, kauppaneuvos
Helny Bergbom (1878–1967), järjestöjohtaja, toinen Tanhuvaaran urheiluopiston perustajista
Johan Erik Bergbom (1796–1869), senaattori ja valtioneuvos
Johan Georg Bergbom (1850–1917), kartanonomistaja ja maanviljelysneuvos
Johan Gustav Bergbom (1818–1893), kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahanomistaja, Gustaf Bergbomin poika
Kaarlo Bergbom (1843–1906), teatterinjohtaja, suomenkielisen teatterin perustaja ja näytelmäkirjailija
Miko Bergbom, Perussuomalaisen Nuorison puheenjohtaja
Ossian Wuorenheimo, alk. Bergbom (1845–1917), senaattori.

Katso myös
Wuorenheimo
Bergh

Bergh on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

Annsi Bergh (1900–1932), suomalainen Saksassa asunut tanssija ja tanssinopettaja
Arthur Bergström, käytti Saksassa nimeä Bergh (1976–1932), jääkäri, merikapteeni
Carl Gustaf Bergh (1816–1896), suomalainen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Dimitri Van den Bergh (s. 1994), belgialainen dartsinpelaaja
Edvard Bergh (1829–1903), suomalainen kirjailija, juristi
Edward Bergh (1828–1880), ruotsalainen maisemamaalari
Elis Bergh (1881–1954), ruotsalainen arkkitehti ja teollinen suunnittelija
Gunnar Bergh (1909–1986), ruotsalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
Hanna Bergh (1864–1890), suomalainen taidemaalari
Hendrik J. van den Bergh (1914–1997), eteläafrikkalainen kenraali
Janne Bergh (s. 1967), norjalaissyntyinen suomalainen ratsastaja
Johan Fredrik Bergh (1795–1866), suomalainen herännäispappi
John Arnold Bergh (1872–1939), suomalainen kirjailija nimillä Arnold, Mikael Sand ja Mikael Sanden
Julius Immanuel Bergh (1810–1878), suomalainen pappi ja pedagogi
Martti Wuori eli Martin Alexius Bergh (1858–1934), suomalainen maaherra ja kirjailija
Mimmi Bergh (1845–1932), suomalainen kirjailija
Richard Bergh (1858–1919), ruotsalainen taidemaalari
Robert Bergh (s. 1968), ruotsalainen raviohjastaja ja -valmentaja
Samuel Gustaf Bergh (Samuli Kustaa Bergh, 1803–1852), kirjailijanimi Kallio, suomalainen runoilija
Solko van den Bergh (1854–1916), alankomaalainen ampuja
Sverre Bergh (1920–2006), norjalainen vakooja
Ulla Bergh (1914–1997), suomalainen tekstiilitaiteilija ja vaatesuunnittelija
Volmar Bergh (1890–1972), suomen kielen lehtori Tanskassa ja Ruotsissa

Katso myös
Berg
Johan Gabriel Bergman

Johan Gabriel Bergman (28. elokuuta 1732 Pori – 4. marraskuuta 1793) oli suomalainen lääkäri. Hän julkaisi 1766 väitöskirjan De effectu et cura vitiorum diaeticorum generali. Hän toimi Turun piirilääkärinä, ja hänet määrättiin 1767 Turun lääninlasaretin lääkäriksi. Hän julkaisi Åbo Tidningarissa terveydenhoitoa käsitteleviä artikkeleita ja suomeksi kirjasen ”rupulin” vastustamisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Arno Forsius, Bergman, Johan Gabriel (1732–1793), piiri- ja lasaretinlääkäri 

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1732 syntyneet
Vuonna 1793 kuolleet
Pajuvyömittari

Pajuvyömittari (Cyclophora pendularia) on vyömittareihin kuuluva kirjava yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Helposti tunnistettava perhonen, jonka etu- ja takasiivet ovat kuvioinniltaan samanlaiset. Siipien pohjaväri on vaalean harmaa, mutta siivet ovat kauttaaltaan tummanruskean kehnän peittämät ja perhosen väritys on levottoman kirjava. Jokaisessa siivessä on valkoinen, tummanruskean renkaan ympäröimä keskipilkku. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat tummanruskeat, voimakkaasti mutkittelevat ja niiden mutkissa on mustat pisteet. Keskivarjo on punertavan ruskea. Siipiväli 22–25 mm.

Pajuvyömittari on tummempi, ja kuvioinniltaan levottomampi kuin hieman samannäköinen koivuvyömittari (Cyclophora albipunctata).

Levinneisyys ja lentoaika 
Pajuvyömittaria tavataan Läntisimmästä Euroopasta ja Välimereltä pohjoisrannikolta Pohjois-Aasian poikki Koreaan ja Kiinaan. Se on kuitenkin koko levinneisyysalueellaan harvinainen ja paikoitellen puuttuu kokonaan. Myös Suomessa laji on kohtalaisen harvinainen ja sitä tavataan nykyisin suunnilleen Pori-Kuopio-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuun lopulta elokuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Perhoset viihtyvät kosteilla niityillä, kosteissa metsissä, rannoilla ja pensaikoissa, joilla kasvaa pajuja. Perhosia tavataan tavallisesti vain yksittäin. Ne lentävät yöllä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka käyttää ravinnokseen eri pajulajeja (Salix), mutta erityisesti tuhkapajua (Salix cinerea).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 

Lehtimittarit
Johan Reinhold Bergstadi

Johan Reinhold Bergstadi, myös Bergstadius (20. syyskuuta 1820 Pälkäne – 13. tammikuuta 1850 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä. Pälkäneen Kukkolassa syntyneen Bergstadin vanhemmat olivat auskultantti Johan Reinhold Bergstadius ja Anna Katarina Lindström. Turun triviaalikoulua käynyt Berstadi aloitti opinnot Helsingin yliopistossa 1839. Vuonna 1945 hän matkusti Siperiaan kielitieteilijä M. A. Castrénin apulaisena. Matkan aikana hän käänsi latinaksi Castrénin ostjakin kieliopin ja opiskeli ostjakki-samojedilaisia murteita ja tutki Jenisei-ostjakkien kieltä. Menetettyään terveytensä raskaalla matkalla hän palasi Suomeen 1847 ja julkaisi Suomettaressa teoksensa Matkamuistelmia itämaisilta mailta. Hän oli Porin yläalkeiskoulun vt. toinen kollega 1847–1848, Helsingin teknillisen reaalikoulun saksanopettaja kevätlukukauden 1849 sekä Turun lukion vt. venäjänopettaja syyslukukauden 1849. Bergstadi kuoli 29-vuotiaana tammikuussa 1850.

J. R. Bergstadin veli oli Fredrik Bergstadi.

Lähteet

Kirjallisuutta
Rancken, J. Oskar I., M. A. Castréns medarbetare Johan Bergstadi : biografisk tecknad, och dennes dagbok öfver resa till östliga länder 1845-1846 / utgifven af J. Oskar I. Rancken. Wasa (Nikolaistad): Wasa Tryckeribolags förlag, 1884.

Aiheesta muualla
Suometar 1850 - Johan Reinhold Bergstadi, 150 vuotta sitten 

Suomalaiset kielitieteilijät
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1850 kuolleet
Aleksandr Amfiteatrov

Aleksandr Valentinovitš Amfiteatrov (, 26. joulukuuta 1862 Kaluga – 26. helmikuuta 1938 Levanto, Italia) oli venäläinen kirjailija.

Aleksandr Amfiteatrov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1885. Amfiteatrov työskenteli 1880-luvun alusta lähtien Novoje vremjan ja muiden lehtien pakinoitsijana sekä matkusteli eri maissa. Tsaariperhettä käsitelleen satiirisen pakinan takia hänet karkotettiin vuonna 1902 Minusinskiin ja sittemmin Vologdaan.

Vuosina 1904–1916 Amfiteatrov asui ja työskenteli ulkomailla. Hän kirjoitti lukuisia romaaneja, näytelmiä, kuvauksia ja kiistakirjoituksia, jotka tekivät hänestä kuuluisan ja suositun kirjailijan. Hänen teoksiaan ovat muun muassa 1800-luvun lopun sivistyneistöstä kertovat romaanit Vosmidesjatniki (”Kahdeksankymmentälukulaiset”, 1907–1908) ja Devjatidesjatniki (”Yhdeksänkymmentälukulaiset”, 1910), naiskysymystä käsittelevä Viktoria Pavlovna sekä vuonna 1900 aloitettu laaja historiallinen romaani Zver iz bezdny (”Rotkon peto”). Jälkikäteen arvioituna Amfiteatrovin realistista kuvaustapaa on pidetty pinnallisena ja triviaalina.

Amfiteatrov palasi Pietariin vuonna 1916, mutta joutui pian karkotetuksi Irkutskiin, josta hän pääsi takaisin helmikuun vallankumouksen jälkeen. Lokakuun vallankumoukseen kirjailija suhtautui jyrkän kielteisesti. Vuonna 1921 hän pakeni perheensä kanssa Suomeen ja jatkoi kirjailijan työtään Italiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Aleksandr Amfiteatrovin teoksia Lib.ru -sivustolla 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Rose of England

Rose of England () on englantilainen isänmaallinen laulu, jonka on tehnyt walesilainen säveltäjä Ivor Novello vuonna 1937. Kappaleen on levyttänyt muun muassa Vera Lynn. Kukka, johon sanoitus viittaa on yksi Englannin heraldisista symboleista nimeltä Tudor-ruusu. 

Näyttelijä Patricia Routledge lauloi kappaleen eräässä Pokka pitää -sarjan jaksossa.

Sanat
Grown in one land alone
Where proud winds have blown
There’s not a flower born of the shower
Braver than England’s own
Though gales of winter blow
Piercing hail and snow
Shining she stays bright as in days of yore
Old England’s pride still blossoms
Fresh on England’s shore

Rose of England thou shall fade not here
Proud and bright from growing year to year
Red shall thy petals be as rich wine untold
Shared by thy warriors who served thee of old
Rose of England breathing England’s air
Flower of chivalry beyond compare
While hand and heart endure to cherish thy prime
Thou shalt blossom to the end of time

Rose of England breathing England’s air
Flower of liberty beyond compare
While hand and heart endure to cherish thy prime
Thou shalt blossom to the end of time

Isänmaalliset laulut
Englantilainen kulttuuri
Brittiläiset musiikkikappaleet
Vuoden 1937 kappaleet
Hakob Hakobjan

Hakob Hakobjan (, venäjästä translitteroituna Akop Akopjan; 29. toukokuuta 1866 Jelizavetpol, nykyinen Gəncə – 13. marraskuuta 1937 Tbilisi) oli armenialainen runoilija. Neuvostoaikana häntä pidettiin Armenian proletaarirunouden perustanlaskijana.

Hakob Hakobjan syntyi käsityöläisperheeseen. Hän opiskeli paikallisessa lukiossa ja työskenteli eri ammateissa Tbilisissä ja Bakussa. Hän osallistui Taka-Kaukasian vallankumousliikkeeseen ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1904.

Hakobjanin ensimmäinen runokirja ilmestyi vuonna 1899. Hän kirjoitti vallankumousrunoutta ja käänsi armeniaksi Kansainvälisen. Runoilijan maailmankuvan muodostumiseen vaikutti hänen ystävänsä Stepan Šaumjan.

Bolševikkien vallattua Georgian Hakobjan nimitettiin Georgian pankkikomissaariksi ja valittiin Taka-Kaukasian federaation toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi. Runoilijan pääaiheiksi muodostuivat sosialistinen rakennustyö ja neuvostokansojen ystävyys. Hakobjanin tunnetuimpia teoksia ovat runoelmat Havasarutjun (”Tasa-arvo”, 1917), Avstvatsnery hosetsin (”Jumalat alkoivat puhua”, 1922), Šir-Kanal (1924) ja Volhovstroi (1925). Vuonna 1923 hänelle myönnettiin Armenian ja Georgian kansanrunoilijan arvonimi.

Lähteet

Armenialaiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset runoilijat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Operaatio Albion

Operaatio Albion () oli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan suorittama laivasto- ja maahyökkäys, jossa valloitettiin ja miehitettiin Venäjän keisarikunnan hallitsemat Viron autonomisen kuvernementin saaret Saarenmaa, Hiidenmaa ja Muhu syys–lokakuussa 1917.

Operaatio alkoi miinanraivauksella ja rannikkotykistön kukistamisella 17. syyskuuta 1917. Varsinaiset hyökkäystoimet alkoivat maihinnousulla 11. lokakuuta Saarenmaan Tagalahteen, ja saari oli valloitettu 16. päivänä lokakuuta. Venäjän armeija evakuoitiin Muhusta 18. päivänä lokakuuta.

Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saksalaiset rantautuivat Hiidenmaalle 19. päivänä lokakuuta ja ottivat saaren hallintaansa seuraavana päivänä. Venäjän Itämeren laivasto kärsi huomattavia tappioita Muhunsalmen taistelussa.

Saksalaiset ottivat 20 000 vankia ja saivat saaliikseen sata tykkiä.

Sodan alussa saarten sotilaallinen merkitys oli ollut vähäinen, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen Saksan sodanjohto arveli, että saarten valloitus horjuttaisi Venäjän puolustusta ja saattaisi Pietarin alttiiksi hyökkäykselle.

Operaatio Albion oli Saksan suurin ja menestyksekkäin maihinnousuoperaatio ensimmäisessä maailmansodassa.

Kirjallisuutta

Katso myös
 Operaatio Beowulf

Ensimmäisen maailmansodan itärintaman taistelut
Ensimmäisen maailmansodan meritaistelut
Viron sotahistoria
Saksan sotilasoperaatiot
1917
Esapekka Lappi

Esapekka Lappi (s. 17. tammikuuta 1991 Pieksämäki) on suomalainen ralliautoilija.

Ura 
Lappi voitti rallin SM-sarjan vuonna 2012 voittamalla kaikki seitsemän osakilpailua yhdessä kartanlukijansa Janne Fermin kanssa. Lokakuussa 2012 Lappi voitti Puolan rallikilpailun, joka oli osa rallin Euroopan-mestaruussarjaa. Kaudella 2020 hän on ajaa M-Sportin Fordilla.

Vuosina 2013–2016 Lappi kilpaili Skodan tallissa tehdaskuljettajana MM-sarjan oheisluokkana ajettavassa FIA WRC 2 Championship -sarjassa. Hän ajoi Citroënin WRC-tehdastiimissä MM-sarjaa vuonna 2019 

Lappi voitti Skodalla vuoden 2016 Suomen MM-rallissa WRC 2 -luokan.

Lapista tuli kaudelle 2017 Tommi Mäkisen johtaman Toyota Gazoo Racingin kolmoskuljettaja kahden muun suomalaisen (Jari-Matti Latvala ja Juho Hänninen) lisäksi. Lappi ei kuitenkaan tule ajamaan täyttä MM-sarjaa, vaan aloittaa sarjan omalta osaltaan myöhemmin, mahdollisesti keväällä 2017. Hän voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa vuoden 2017 Suomen rallissa, uransa neljännessä WRC-autolla ajetussa MM-rallissa. Toisen kerran palkintopallille hän ajoi Sardinian rallissa 2018 ollen kolmas.

Kauden 2020 päätteeksi Lappi jäi ilman työpaikkaa, koska ei kokenut mielekkääksi ajaa lähinnä ajamisen vuoksi ilman mahdollisuuksia taistella mestaruudesta, ja koska M-Sport edellytti kuljettajien maksavan ajopaikastaan. Hän osallistui kaudella 2021 Rovaniemellä MM-sarjan osakilpailuna ajettuun Arctic Rallyyn WRC2-luokan autolla.

Lappi ajoi MM-rallikaudella 2022 Toyotalla ja vuorotteli tallin kolmosautossa Sebastien Ogierin kanssa.
Kauden 2022 jälkeen kerrottiin, että Lappi siirtyy MM-rallikaudelle 2023 Hyundaille, jossa hän ajaa täyden kauden.

Rallin MM-sarjan tulokset 
(Tulosselitteet)

Lähteet

Suomalaiset ralliautoilijat
Rallin Suomen-mestarit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Villa Jovis

Villa Jovis (tunnetaan myös nimellä Tiberiuksen huvila) on Rooman keisari Tiberiuksen rakennuttama huvila Caprin saarelle Italiassa. Tiberius rakennutti Caprille useita huviloita, mutta tämä Jupiterin mukaan nimetty oli niistä merkittävin. Se sijaitsi saaren itäosassa 334 metriä korkealla Monte Tiberiolla, joka on saanut nimensä Tiberiukselta. Huvilasta on enää jäljellä rauniot.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Capri
Italian rakennukset ja rakennelmat
Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Huvilat
Melodifestivalen 2013

Melodifestivalen 2014 oli Ruotsissa 2. helmikuuta – 9. maaliskuuta 2013 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2013 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailun voitti Robin Stjernberg kappaleella You.

Kilpailun kulku
Kilpailu alkoi neljällä alkukarsinnalla, joissa jokaisessa kisasi kahdeksan kappaletta, joita puhelinäänestäjät äänestivät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisen kierroksen jälkeen kolme vähiten ääniä saanutta kappaletta putosivat, minkä jälkeen jäljellä olevien kappaleiden kesken äänestystä jatkettiin. Kahden kierrosten äänten yhteismäärällä mitattuna kaksi eniten ääniä saanutta jatkoi suoraan finaaliin ja seuraavat kaksi toiseen mahdollisuuteen.

1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 2. helmikuuta Telenor Arenalla Karlskronassa.

2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 9. helmikuuta Scandinaviumissa Göteborgissa.

3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 16. helmikuuta Skellefteå Kraft Arenalla Skellefteåssa.

4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 23. helmikuuta Malmö Arenalla Malmössä.

Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 2. maaliskuuta Löfbergs Lila Arenalla Karlstadissa. Toisessa mahdollisuudessa kilpaili kahdeksan kappaletta, joista puhelinäänestäjät ensin äänestivät neljä toiselle kierrokselle. Neljä toisen kierroksen kappaletta jaettiin kahteen kappalepariin, joista kummastakin toinen äänestettiin finaaliin.

Ensimmäinen kierros

Toinen kierros

Finaali
Finaali kilpailtiin 9. maaliskuuta Friends Arenalla Solnassa. Voittajan valitsivat yhdessä 11 maassa kokoontuneet raadit sekä puhelinäänestäjät.

Maakohtaiset raatiäänet

Lähteet
http://natfinals.50webs.com/10s_20s/Sweden2013.html

Eurovision laulukilpailu 2013
Ruotsi Eurovision laulukilpailussa
Melodifestivalen
Guelph Storm

Guelph Storm on kanadalainen A-junioreiden jääkiekkojoukkue, joka on perustettu vuonna 1991. Joukkue pelaa OHL:ssä, joka on yksi kolmesta Kanadan ylimmän tason junioriliigoista. Joukkueen 22-vuotisen historian aikana se on pelannut 1 482 ottelua voittoprosentilla 56,4%. Joukkue pelaa kotiottelunsa Guelphin kaupungissa Guelph Memorial Gardens -jäähallissa. Joukkueen otteluiden katsojakeskiarvo on ollut viimeisinä kausina hieman yli 4 000 katsojaa. Joukkue voitti OHL:n mestaruuden (J. Ross Robertson Cup) keväällä 2004. Viime vuosina joukkueen tie on katkennut jo ensimmäiseen pudotuspelikierrokseen. Yhden mestaruutensa lisäksi joukkue on edennyt finaaleihin vuosina 1995 ja 1996.

Joukkueen päävalmentaja on vuodesta 2010 ollut kanadalainen entinen NHL-hyökkääjä Scott Walker. Joukkueessa ovat ennen NHL-uraansa pelanneet muun muassa hyökkääjät Todd Bertuzzi, Dustin Brown, Ryan Callahan ja Jeff O'Neill, puolustajat Drew Doughty ja Dan Girardi sekä maalivahdit Craig Anderson ja Dan Cloutier.

Joukkue

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja & Toimitusjohtaja: George Burnett 
 Apuvalmentaja: Michael Henrich 
 Apuvalmentaja: Chad Wiseman 
 Maalivahtivalmentaja: Rob Beatty 
 Videovalmentaja: Nick Biamonte 
 Fysiikkavalmentaja: Wayne Burke 
 Fysiikkavalmentaja: Adam Martin 
 Kehitysvalmentaja: Corey Locke 
 Kehitysvalmentaja: Denver Manderson 
 Luisteluvalmentaja: Barbara Underhill 
 Huoltopäällikkö: Jake McKercher 
 Puheenjohtaja: Scott Walker 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Guelph Stormin verkkosivut 
 Guelph Stormin EliteProspects sivut

Ontariolaiset jääkiekkoseurat