joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rikosseuraamusalan koulutuskeskus

Rikosseuraamusalan koulutuskeskus (RSKK) on vuonna 1976 perustettu, Vantaan Tikkurilan suuralueen Jokiniemen kaupunginosassa, noin 200 metriä Tikkurilan rautatieaseman eteläpuolella sijaitseva Rikosseuraamuslaitoksen (RISE) valtakunnallinen yksikkö. Koulutuskeskuksen johtajana toimii Hannu Kiehelä.

Koulutuskeskus antaa rikosseuraamusalaan liittyvää tutkintokoulutusta (vankeinhoidon perustutkinto lukion tai muun toisen asteen pohjatutkinnon pohjalta), täydentävää koulutusta kaikille rikosseuraamusalan työntekijöille sekä täydennyskoulutusta (AMK-koulutus). Rikosseuraamusalan valvonta- ja ohjaustehtävissä toimivan vartijan peruskoulutuksena on 53 opintoviikon laajuinen vankeinhoidon perustutkinto, johon sisältyy 22 opintoviikkoa harjoittelua vankilassa. Jatkokoulutuksena Rikosseuraamusalan koulutuskeskus järjestää rikosseuraamusalan koulutusohjelman (laajuus 210 op, noin 3,5 vuotta; tutkintona sosionomi - AMK) yhteistyössä Laurea-ammattikorkeakoulun kanssa. Koulutuskeskuksen yhteydessä toimii kriminologinen erikoiskirjasto. Kriminologisen kirjaston erikoisaloja ovat rangaistusten täytäntöönpano, vankeinhoito, kriminologia, kriminaalihuolto, rikoksentorjunta ja uhritutkimus. Koulutuskeskuksella on oma 26 huoneen kurssihotelli, joka tarjoaa majoitusta etenkin yli 100 kilometrin etäisyydeltä saapuville kurssilaisille.

Rikosseuraamusalan koulutuskeskus toteuttaa oppi- ja tutkimuslaitosten kanssa yhteistyössä rikosseuraamusalan ylintä ammatillista koulutusta sekä osallistuu aktiivisesti alan työelämän kehittämiseen ja uusintarikollisuutta vähentävien ohjelmien kouluttamiseen, kehittämiseen ja arviointiin. Rikosseuraamusalan koulutuskeskus myös osallistuu rikosseuraamusalan koulutusta koskevaan kansainväliseen yhteistyöhön.

Rikosseuraamusalan koulutuskeskuksen kanssa samassa rakennuksessa (B-rapussa) sijaitsee RISEn Uudenmaan yhdyskuntaseuraamustoimisto. Sen toimialueeseen kuuluu koko Uusimaa Helsinkiä lukuun ottamatta. Toimisto on suurin yhdyskuntapalvelun toimeenpanoyksikkö Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vantaan oppilaitokset
Vankeinhoito Suomessa
Jokiniemi
McLaren MP4-24

McLaren MP4-24 on Formula 1 -auto, jota McLaren-talli käytti kaudella 2009. Auto julkistettiin 16. tammikuuta 2009. Autolla ajoivat kilpaa Lewis Hamilton ja Heikki Kovalainen.

Kaudelle 2009 tehdyistä sääntömuutoksista johtuen McLaren MP4-24 näytti erilaiselta edeltäjäänsä verrattuna. Autossa käytetään  sliksi-renkaita (sileäpintaiset renkaat), jotka olivat kiellettyjä vuosina 1998–2008. Edeltäjään verrattuna etusiivestä tuli leveämpi, kun taas takasiivestä kapeampi. Autossa on KERS-järjestelmä.

Formula 1 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Formula 1 -kausi 2009
M4/24
Kármánin raja

Kármánin raja on 100 kilometrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva taso, jota varsinkin Euroopassa on totuttu pitämään rajana, joka erottaa maan ilmakehän ja avaruuden toisistaan.

Raja on nimetty unkarilais-amerikkalaisen fyysikon Theodore von Kármánin mukaan. Hän laski, että tällä korkeudella maapallon ilman tiheys on niin pieni, ettei siipi toimi enää lentotekniikan käyttämän aerodynamiikan lakien mukaan. Rajaa korkeammalla lentokoneen ilmanopeuden olisi oltava maan vastaavaa kiertoratanopeutta suurempi, jotta ilman noste kannattelisi lentokoneen siipiä.

Kansainvälisesti yksikäsitteistä sovittua korkeutta ilmakehän ja avaruuden välisille vyöhykkeille ei tähän mennessä ole ollut. On ajateltu, että vyöhykkeiden vaikutusalueet sekoittuvat toisiinsa vähitellen mutta tasaisesti lomittuen aina korkeuden muuttuessa pidemmällä skaalalla. Vuonna 2009 tehdyt mittaukset tarkensivat vyöhykkeen korkeutta, jossa ilmakehän hiukkaset kohtaavat paljon nopeampia, noin 1 000 km/h kiitäviä ionosfäärin eli avaruuden varautuneita hiukkasia, raja-arvoon 118 kilometriä.

Ihmisen lähettämistä maata kiertävistä satelliiteista esimerkiksi kansainvälisen avaruusaseman kulkemaa kiertorataa joudutaan sen rakettimoottoreita käyttämällä säännöllisesti korjaamaan korkeammaksi, koska ilmakehän hiukkaset vaikuttavat siihen hidastavasti vielä 300 kilometrin korkeudessakin.

Yhdysvalloissa ei käytetä Kármánin rajaa puhuttaessa avaruuden rajasta. Astronautiksi sikäläisen näkemyksen mukaan kutsutaan jokaista sellaista henkilöä, joka on merenpinnan keskitasosta mitattuna ylittänyt 50 mailin (80 kilometrin) korkeuden.

Lähteet 

Avaruus
Ilmakehä
Mikasukin kieli

Mikasuki on muskogee-kieliin kuuluva intiaanikieli, jota puhutaan Etelä-Floridassa. Kieltä puhuvat miccosukeet ja osa seminoleista. Kielellä oli 1990 496 puhujaa joista 33 on yksikielisiä, loput puhuvat mikasukin lisäksi englantia. Mikasuki on vaarassa hävitä, sillä nuorimmat eivät puhu sitä.

Kielinäyte
Numerot yhdestä kymmeneen
1 - łáàmen
2 - toklan
3 - tocheenan
4 - shéetaaken
5 - chahkeepan
6 - eepaaken
7 - kolapaaken
8 - toshnapaaken
9 - oshtapaaken
10 - pokoolen

Lähteet

Muskogee-kielet
Reptile

Reptile on Eric Claptonin maaliskuussa 2001 julkaistu albumi. Se on Claptonin soolouran 18. studiolevy. Reptilen 14 kappaleesta ensimmäinen ja viimeinen ovat instrumentaalikappaleita.

Clapton on omistanut levyn sedälleen Adrian Claptonille sekä tämän vaimolle Sylvialle. CD:n kansivihkosessa Clapton kertoo, että lapsena hänen annettiin luulla setäänsä veljekseen ja että Adrian-sedällä oli merkittävä vaikutus nuoren Ericin maailmankuvaan. Adriania kutsuttiin myös nimellä "son" (suom. "poika"), mikä osaltaan selittää levyn viimeisen kappaleen Son & Sylvian nimen.

Kappaleet 
 Reptile (Eric Clapton) – 3:26
 Got You on My Mind (Howard Biggs/Joe Thomas) – 4:30
 Travelin' Light (J. J. Cale) – 4:17
 Believe in Life (Clapton) – 5:05
 Come Back Baby (Ray Charles) – 3:55
 Broken Down (Simon Climie/Dennis Morgan) – 5:25
 Find Myself (Clapton) – 5:15
 I Ain't Gonna Stand for It (Stevie Wonder) – 4:49
 I Want a Little Girl (Murray Mencher/Billy Moll) – 2:58
 Second Nature (Clapton/Climie/Morgan) – 4:48
 Don't Let Me Be Lonely Tonight (James Taylor) – 4:47
 Modern Girl (Clapton) – 4:49
 Superman Inside (Doyle Bramhall/Clapton/Susannah Melvoin) – 5:07
 Son & Sylvia (Clapton) – 4:43

Kokoonpano 
 Eric Clapton - kitara, laulu
 Doyle Bramhall II - kitara
 Andy Fairweather-Low - kitara
 Billy Preston - huuliharppu, piano, sähköurut
 Joe Sample - piano, sähköpiano, sähköurut
 Tim Carmon - piano, sähköurut, syntetisaattori
 Paul Carrack - koskettimet
 Nathan East - basso
 Pino Paladino - basso
 Steve Gadd - rummut
 Paulinho Da Costa - lyömäsoittimet
 Paul Waller - ääniohjelmointi
 The Impressions - taustalaulu

Lähteet

Eric Claptonin albumit
Vuoden 2001 albumit
Intian jääkiekkomaajoukkue

Intian jääkiekkomaajoukkue edustaa Intiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Intian jääkiekkoliitto on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1989. Vuonna 2022 Intiassa oli kaksi jäähallia ja reilut 700 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.

Historiaa 
Maan joukkue on pelannut Aasian Challenge Cupissa vuodesta 2009 lähtien. Kaudesta 2013–2014  kauteen 2017–2018 se pelasi Cupin 1. divisioonassa. Joukkue on kahdesti ollut pronssiottelussa häviävänä osapuolena. Vuonna 2017 Intia sijoittui neljän joukkueen sarjassa toiseksi Kuwaitin jälkeen.

Vuoden 2009 Challenge Cup of Asia -turnaus oli myös ensimmäinen kansainvälinen turnaus, johon joukkue otti osaa. Maa hävisi kaikki ottelunsa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Intia teki tuossa turnauksessa Malesiaa vastaan. Intia saavutti ensimmäisen kansainvälisen voittonsa vuoden 2012 Challenge Cup of Asia -turnauksessa, jossa se voitti Macaon maalein 5–1.

Joukkuetta on myöhemmin nuorennettu, ja vuoden 2016 turnauksen jälkeen mukana ei ole ollut enää yhtään 1970-luvulla syntynyttä pelaajaa. Vuosina 2012–2015 joukkuetta valmensi yhdysvaltalainen Adam Sherlip. Nykyinen päävalmentaja on intialainen aiemmin apuvalmentajana ja naisten joukkueen päävalmentajana toiminut Abdul Hakim.

Vuonna 2017 joukkue onnistui voittamaan kaksi ottelua ja vuonna 2018 yhden ottelun. Vuoden 2018 turnaukseen osallistui neljä maata, ja Intia sijoittui turnauksessa toiseksi ylivoimaisen Malesian jälkeen.

Maan on tarkoitus osallistua Kuwaitissa pelattaviin vuoden 2023 jääkiekon 4.divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin.

Lähteet 

Jääkiekkomaajoukkueet
Maajoukkue
Tuulivoima Yhdysvalloissa

Tuulivoima Yhdysvalloissa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Yhdysvalloissa.

AWEA:n mukaan Yhdysvallat oli maailman suurin tuulivoiman tuottaja vuonna 2008. Kapasiteetti vuoden 2008 lopussa oli 25 170 MW ja lisäys vuonna 2008 8 352 MW.

Yhdysvaltoihin asennetusta uudesta sähkökapasiteetista tuulivoiman osuus oli 35 % vuonna 2007 ja 42 % vuonna 2008.  Barack Obaman mukaan tuulivoima luo runsaasti uusia työpaikkoja ja uuden merkittävän teollisuusalan. Yhdysvaltojen energiaviraston mukaan tuulivoimapotentiaali on vähintään 20 % sähköstä vuoteen 2030 mennessä. Tuulivoimala-alaa edustavan AWEA:n mukaan tuulivoima on hinnaltaan kohtuullista ja se laskee sähkökustannuksia, vakauttaa hintoja, lisää energiaturvallisuutta ja luo satoja tuhansia uusia työpaikkoja Yhdysvaltoihin.

Sähköntuotanto
Yhdysvaltojen sähkön tuotanto jakautuu: 50 % hiilivoima, 20 % ydinvoima, 20 % maakaasu, 6 % vesivoima ja 4 % öljy ja muut uusiutuvat. Vuoden 2007 lopussa asennettu tuulivoiman arvioitiin tuottavan sähköä 48 000 GWh vuonna 2008, mikä on 1% Yhdysvaltojen sähkönkulutuksesta.

Tuki
Tuulivoimakapasiteetin lisäys on ollut suoraan verrannollinen energiatukeen. Vuosina 2006-2008 verotuki (the federal production tax credit PTC) oli ainoa tuulivoiman tuki: 1,9 c/kWh veroetu 10 vuoden ajan. Energia-ala on USA:ssa yleisesti vahvasti tuettu. GWEC:n mukaan uusiutuvan energian tuki on edellytys sen menestymiselle USA:ssa. PTC:tä jatkettiin lokakuussa 2008 vuoden 2009 loppuun. Tuulivoima-ala toivoo vakaampaa energiapolitiikkaa. Tukipolitiikasta johtuen asennukset vähenivät 93% vuonna 2000, 73% v. 2002 ja 77% v. 2004.

Kapasiteetti

 
USA lisäsi tuulivoimakapasiteettia 45 % vuonna 2007. USA:n tuulivoimakapasiteetti kasvoi 5 244 MW vuonna 2007. Vuoden 2007 lopussa USA:n tuulivoimakapasiteetti oli 16 818 MW ja vuoden 2006 lopussa 11 603 MW. Vuonna 2008 kapasiteetin ennustetaan nousevan yhtä paljon kuin vuonna 2007.    
  
Vuonna 2007 rakennettiin 14 uutta tuotantotehdasta USA:n.

Tuulivoima alueittain

Lähteet

Aiheesta muualla   

 Installed U.S. Wind Capacity U.S. Department of Energy   
 American Energy, The Renewable Path to Energy Security Worldwatch Institute

Energia Yhdysvalloissa
Tuulivoima maittain
Demidov (kaupunki)

Demidov () on kaupunki Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kasplja- ja Gobza-jokien yhtymäpaikassa 120 kilometriä Smolenskista pohjoiseen. Kaupunki on Demidovin piirin keskus. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 333 henkeä ja koko Demidovin piirissä 14 039. 

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla nimellä Poretšje. 1600-luvulla siellä sijaitsi rajatulli. Vuonna 1723 Pietari I:n määräyksestä perustettiin laivalaituri, kylän kautta kulki Pietarista Smolenskiin ja edelleen Ukrainaan johtava maantie. 1700-luvulla Poretšjessa toimi rahapaja. Vuonna 1776 siitä tuli Smolenskin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1700–1800-luvun vaihteessa se oli huomattava kaupan ja jokiliikenteen keskus. 1800-luvun puolivälissä kaupungin merkitys väheni Kasplja-joen madaltumisen ja rautateiden rakentamisen takia. Poretšjen kihlakunnan asukkaat olivat lähes kaikki valkovenäläisiä.

Vuonna 1918 kaupunki nimettiin uudelleen bolševikkipuolueen kihlakuntakomitean puheenjohtajan Jakov Je. Demidovin (1889–1918) mukaan. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.

Nähtävyyksiä ovat Kaspljan sillan lähellä sijaitsevat kaksi 1700-luvun lopun barokkityylistä asuintaloa, Neitsyt Marian taivaaseen astumisen kirkko (1851–1862), Pokrovan kirkko ym. Kaupungissa on syntynyt sirkustaiteilija ja elokuvanäyttelijä Juri Nikulin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Demidovin piirin sivusto 

Smolenskin alueen kaupungit
Sytšovka

Sytšovka () on kaupunki Smolenskin alueen koillisosissa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Vazuza- ja Losminajokien varrella 251 kilometriä Smolenskista koilliseen. Sytšovkan kautta kulkee Rževin ja Vjazman välinen rautatie. Kaupunki on Sytšovkan piirin keskus. Asukkaita on 8 100 henkeä (vuonna 2010).

Sytšovka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1488. Vuonna 1776 siitä tuli kaupunki ja Smolenskin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1897 kaupungissa oli 4 773 ja koko kihlakunnassa 100 737 asukasta. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään Sytšovka on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarviketeollisuutta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sytšovkan piirin sivusto 

Smolenskin alueen kaupungit
Kologriv

Kologriv () on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Unžajoen rannalla 339 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Kologrivin piirin keskus. Asukkaita on 3 400 henkeä (vuonna 2010).

Kaupunki on saanut alkunsa Kitšinin kylästä, joka vuonna 1778 sai kaupunginoikeudet ja nimen Kologriv. Nykyään siellä toimii meijeri, puunjalostuslaitos ja teräsbetonitehdas. Kaupungissa on kotiseutumuseo.

Maantiede

Ilmasto

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kologrivin piirin sivusto 
 Kologriville omistettu sivusto 

Kostroman alueen kaupungit
Rory Byrne

Rory Byrne (s. 10. tammikuuta 1944 Pretoria, Etelä-Afrikka) on Scuderia Ferrari -tallin Formula 1 -autonsuunnittelija.

Byrne on suunnitellut autoja muun muassa Benetton-tallille 1990-luvulla ja vuodesta 1996 Ferrarille. Byrnen autot ovat ajattaneet Michael Schumacherin seitsemänkertaiseksi F1-maailmanmestariksi.

Bryne jäi eläkkeelle vuonna 2006, mutta Ferrari houkutteli hänet eläkkeeltä suunnittelemaan vuoden 2014 Ferraria.

Lähteet

Ferrari
Formula 1 -tallien työntekijät
Kilpa-autoilun taustahenkilöstö
Eteläafrikkalaiset henkilöt
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Norddeutscher Rundfunk

Norddeutscher Rundfunk (NDR) on saksalainen yleisradioyhtiö, joka toimii Saksan pohjoisissa osavaltioissa Hampuri, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Ala-Saksi ja Schleswig-Holstein. Se on Saksan paikallisten yleisradioyhtiöiden liiton, ARD:n, jäsen. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsee Hampurissa Rotherbaumin kaupunginosassa. NDR työllistää noin 3600 henkilöä.

NDR:n historia alkoi 1924, kun Nordische Rundfunk AG (NORAG) perustettiin Hampurissa. NORAG joutui brittiläisen valvonnan alla osaksi vuonna 1945 perustettua radioyhtiötä Nordwestdeutscher Rundfunk (NWDR), joka kattoi brittien hallintoalueen Saksan liittotasavallassa. Myöhemmin yhtiö siirtyi osavaltioiden hallintaan ja vuonna 1955 NWDR päätettiin jakaa. Siitä syntyi kaksi paikallista yleisradioyhtiötä: läntinen Westdeutscher Rundfunk (WDR) ja pohjoinen Norddeutscher Rundfunk (NDR). NDR:n perustivat Hampuri, Ala-Saksi ja Schleswig-Holstein. Mecklenburg-Etu-Pommeri liittyi yhtiöön vuonna 1992 Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset radioasemat
Televisioyhtiöt
ARD
Revenio Group

Revenio Group Oyj (aiemmin Done Solutions) on suomalainen terveysteknologiakonserni, jonka liiketoiminnan ytimen muodostavat silmänpainemittarit.

Historia
Done Solutions syntyi 2001, kun Digital Open Network Environment Oyj Done jakautui kahdeksi yritykseksi: Done Solutions Oyj:ksi ja Mgine Holding Oyj:ksi, joka sulautui Reach-U Holding Oyj:hin. Done Solutions muutti nimensä Revenio Groupiksi huhtikuussa 2009.

Timo Hildén aloitti Revenio Groupin toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2017 edeltäjänsä Olli-Pekka Salovaaran siirryttyä Revenion omistaman Icaren Yhdysvaltain hallituksen päätoimiseksi puheenjohtajaksi.

Revenio Group osti italialaisen oftalmologisten laitteiden valmistajan CenterVuen vuonna 2019 noin 59 miljoonan euron kauppahinnalla. CenterVuen liikevaihto oli 18,6 miljoonaa euroa vuonna 2018. Revenio katsoi yrityskaupan laajentavan merkittävästi sen tuoteportfoliota ja parantavan yhtiön asemaa glaukooman diagnostiikassa. Yrityskaupan myötä Timo Hildén siirtyi Revenio Groupin toimitusjohtajan paikalta senior advisor -tehtävään edistämään CenterVue-integraatiota.

Mikko Moilanen aloitti Hildénin seuraajana Revenio Groupin toimitusjohtajana elokuussa 2019. Hän tuli tehtävään Granon toimitusjohtajan paikalta. Moilanen jätti Revenion kuitenkin jo saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen Timo Hildén nimitettiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi. Eron syynä kerrottiin olleen näkemyserot yhtiön kehittämisestä.

Liiketoiminta 
Revenio-konsernin Terveysteknologia-segmentin muodostavat Icare Finland Oy:n, osteoporoosin seulontaan ja seurantaan keskittyvän Oscare Medical Oy:n ja Revenio Research Oy:n liiketoiminta. Revenio Groupin tavoitteena on kehittää entistä tehokkaampia ja helposti käyttöönotettavia menetelmiä tunnistaa kansanterveydellisesti merkittäviä sairauksia jo niiden alkuvaiheessa. Yhtiön seulontateknologiat ovat keskittyneet glaukooman, osteoporoosin, ihosyövän ja astman tunnistamiseen ja niiden hoitoprosessin aikaiseen mittaamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Revenio Group
 Icare Finland 

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Terveysteknologiayritykset
Kehräraimikki

Kehräraimikki (Anacyclus valentinus) on asterikasvilaji, joka kasvaa alkuperäisenä läntisellä Välimeren alueella. Se esiintyy Luoteis-Afrikassa, Espanjassa ja Ranskassa, lisäksi tulokaslajina Belgiassa, Brittein saarilla ja Puolassa.

Kehräraimikkiin sisällytetään Espanjan Isla de Alborán -saarelta kuvattu Anacyclus alboranensis.

Lähteet 

Asterikasvit
OBESSU

OBESSU (The Organising Bureau of European School Student Unions) on eurooppalaisten toisen asteen opiskelijajärjestöjen sateenvarjojärjestö, joka on perustettu Irlannin Dublinissa huhtikuussa vuonna 1975. OBESSU:n tehtävänä on luoda mahdollisuus opiskelijajärjestöjen eurooppalaiselle yhteistyölle sekä tehdä euroopanlaajuista toisen asteen opiskelijoiden edunvalvontatyötä.

OBESSU:lla on tällä hetkellä 31 varsinaista järjestöä yli 24 Euroopan valtiossa. Suomesta siihen kuuluvat Suomen Lukiolaisten Liitto, Finlands Svenska Skolungdomsförbund rf  sekä Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI, lisäksi Suomen Opiskelija-Allianssi – OSKU ry on OBESSU:n kandidaattijäsen. Kaikki OBESSU:n jäsenjärjestöt ovat itsenäisiä, kansallisia, edustuksellisia ja demokraattisia opiskelijajärjestöjä.

OBESSU:n toimisto sijaitsee Brysselissä Belgiassa, ja sillä on kolme päätoimista työntekijää: pääsihteeri sekä kaksi edunvalvonta-asiamiestä, joista toinen vastaa ammatillisen koulutuksen edunvalvonnasta.

Järjestön suuntaviivoista päättää vuosittain kokoontuva yleiskokous (General Assembly), jossa päätösvalta on jäsenjärjestöillä. Vuosikokouksessa vaihdetaan puolet hallitukseen pisimpään kuuluneista jäsenistä uusiin henkilövaalien kautta.

Jäsenjärjestöt

Lähteet

Aiheesta muualla
 OBESSU:n kotisivut

Opiskelijajärjestöt
Kolkkala

Kolkkala voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Sukunimenä:
Reeta-Mari Kolkkala (s. 1969), suunnistaja
Väinö Kolkkala (1883–1952), toimittaja ja kirjailija
Taina Ojaniemi, (aik. Kolkkala, o.s. Uppa, s. 1976), keihäänheittäjä

Paikannimenä:
Kolkkala, asuinalue Kotkassa Kalliokosken kaupunginosassa.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
William Serle

William Serle (29. heinäkuuta 1912 Edinburgh, Skotlanti – 7. lokakuuta 1992 Edinburgh) oli skotlantilainen lintutieteilijä ja presbyteeripappi.

William Serlen isä toimi pappina Duddingston Mansessa Edinburghissa. William kävi George Watson’s Boys’ Collegen vuosina 1918–1930. Sieltä päästyään hän meni opiskelemaan lääketiedettä Edinburghin yliopistoon ja valmistui sieltä 1935. Serle pestautui lääkäriksi siirtomaahallinnon palvelukseen ja purjehti Nigeriaan 1937. Hän asui Nigeriassa ja Kamerunissa seuraavat 20 vuotta. Toisessa maailmansodassa Serle palveli Länsi-Afrikan ambulanssijoukoissa (West African Field Ambulance Corps) ja joutui myös Intiaan ja Burmaan. Vuonna 1956 Serle avioitui Sheila Lawrien kanssa (William Serlen isä oli Sheilan kastepappi).

Lokakuussa 1957 Serle palasi Edinburghin yliopistoon opiskelemaan papiksi. 1959 hänet vihittiin papiksi, ja hän sai viran Drumoakista Aberdeenin läheltä. Siellä hän palveli 28 vuotta. Perheeseen syntyi viisi tyttöä ja yksi poika. 1980-luvun puolimaissa Serlen terveys heikkeni, ja hän muutti Rathoon Edinburghin lähelle, missä hän kuoli lokakuussa 1992.

Jo William Serlen isä oli British Ornithologists Unionin (BOU) jäsen. William Serle julkaisi ensimmäiset tukkakoskeloa koskevat lintuhavaintonsa 18-vuotiaana. Kaikkiaan Serle julkaisi 65 lintutieteellistä artikkelia tai teosta, joista kuutisenkymmentä käsitteli Afrikan lintuja. Hänen  tunnetuin teoksensa on 1977 julkaistu The Collins Field Guide to the Birds of West Africa, jonka hän kirjoitti yhdessä G. J. Morelin kanssa ja jonka kuvitti Wolfgang Hartwig.

Paitsi kirjoittamista, Serle harrasti myös keräämistä. Hänellä oli loistava linnunnahkojen (noin 10 000 näytettä) ja -munien kokoelma, joista munakokoelma on sijoitettu Skotlannin kansallismuseoon, jossa on myös hänen isänsä kokoelma. Siellä on myös yli 2 000 linnunpesän kokoelma yksityiskohtaisine muistiinpanoineen. Nahkakokoelman pääosa on Lontoossa British Museumissa, ja osa, noin 500 näytettä, on Skotlannin kansallismuseossa.

Serle nimesi kamerunintimalin (Kupeornis gilberti) vuonna 1949. James Paul Chapin nimesi Serlen kunniaksi kultarintabulbulin (Phyllastrephus xavieri) alalajin serlei.

Lähteet 
 Muistokirjoitus (The Ibis 135:332)

Brittiläiset ornitologit
Brittiläiset papit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Dolby Surround

Dolby Surround on Dolby Laboratoriesin vuonna 1982 julkaisema analoginen monikanavainen äänentoistojärjestelmä.

Dolby kehitti 1976 elokuvateattereihin Dolby Stereo (tunnettu myös Dolby MP tai Dolby SVA) -järjestelmän. 
Järjestelmä tuotiin kuluttajille kotiteattereihin vuonna 1982 nimellä Dolby Surround, kun stereo ja hifi-toistoon pystyvät videonauhurit tulivat markkinoille.
Järjestelmää kehitettiin edelleen kun Dolby Pro Logic -dekoodausjärjestelmä esiteltiin 1987. 

Dolby Surroundissa on normaaliin stereosignaaliin matriisikoodattu neljän kanavan sisältö: jos vasen ja oikea kanava sisältävät saman signaalin, toistetaan ääni keskikanavasta, ja jos vaiheet ovat vastakkaisia, ääni toistetaan takakanavasta.

Äänielokuvajärjestelmät
Viihde-elektroniikan tuotemerkit
Supermarine Walrus

Supermarine Walrus on brittiläinen lentovene. Se kehitettiin vuonna 1922 valmistuneen Supermarine Seagullin pohjalta ja se valmistui kesällä 1933. Australia tilasi 24 konetta, ja niiden menestyttyä Britannia tilasi 12 katapulttikäyttöön sopivaa lentovenettä. Myöhempiin malleihin lisättiin merivalvontatutka, ja lisätilaukset nostivat koneiden valmistusmäärän 740 kappaleeseen. Britannian laivaston ilmavoimissa kone oli tiedustelu- ja meripelastuskoneena.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Meritoimintakoneet
Walrus
Brittiläiset tiedustelukoneet
1930-luvun tiedustelukoneet
Kotkan Reipas

Kotkan Reipas (KoRe) on vuonna 1938 perustettu kotkalainen urheiluseura, jolla on toimintaa jääkiekossa, jalkapallossa, karatessa, lentopallossa, salibandyssä ja taitoluistelussa. Alkuaikoina joukkue tunnettiin Katariinan Reippaana Katariinan kaupunginosan mukaan. Kun kaupunginosan nimi vaihdettiin Katariinasta Puistolaksi vaihtui seuran nimi Puistolan Reippaaksi. Myöhemmin nimi muuttui Kotkan Reippaaksi. 

Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan silloisessa SM-sarjassa kaksi kautta vuosina 1955 ja 1957, ja Suomensarjassa kahdeksan kautta vuosina 1948–1949, 1953–1954, 1956 ja 1958–1960. KoRen kanssa samoihin aikoihin SM-sarjassa pelasivat myös kotkalaisseurat Kiri, KTP ja Jäntevä. KoRen kotikenttänä on toiminut Katariinassa sijaitseva Puistolan urheilukenttä. Seura luopui kauden 2011 jälkeen 3. divisioonan sarjapaikastaan. Tilalle Kaakkois-Suomen Kolmoseen nostettiin Peli-Karhut.

Salibandyssä seuran miesten edustusjoukkue pelaa II-divisioonan Kaakkois-Suomen lohkossa.

Jääkiekossa seura voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1954 ja koripallossa 1951.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotkan Reippaan sivusto

Kotkalaiset urheiluseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1938 perustetut urheiluseurat
Maastamuutto

Maastamuutto eli emigraatio tarkoittaa jostain maasta pois muuttamista.

Katso myös 
 Maahanmuutto
 Laiton maastamuutto
 Aivovuoto

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Maahan- ja maastamuutto Kelan sivuilla

Muuttoliike
Mari Aulanko

Mari Aulanko on suomalainen kirjailija, kouluttaja, konsultti ja Bene Oy:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteilijä ja sosiaalipsykologi. Hän työskentelee yrityksissä kouluttajana ja on kirjoittanut useita kirjoja itsensä johtamisesta, vuorovaikutustaidoista ja oppimisesta.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Sami Kuronen

Sami Kuronen  (s. 21. tammikuuta 1974 Uusikaupunki) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja ja ääninäyttelijä.

Ura 
Kuronen on kotoisin Uudestakaupungista. Hänen radiouransa sai alkunsa paikallisen nuorisotalon DJ- ja radioavustajakursseilta. Työmäärän kasvaessa nopeasti Kuronen jätti lukion kesken vanhojen tanssien jälkeen.

Kuronen aloitti juontajauransa 15-vuotiaana vuonna 1989 Uudessakaupungissa Radio UBC:ssä. Hän siirtyi turkulaiselle Auran Aallot -kanavalle vuonna 1996, mistä siirtyi vuosiksi 2007–2012 Radio Aaltoon. Vuosina 2012–2019 hän oli juontaja Radio Suomipop -kanavalla, kunnes vuonna 2020 siirtyi takaisin Radio Aaltoon. Radio Aallon lakkauttamisen jälkeen Kuronen siirtyi HitMixille vuonna 2021.

Lokakuuhun 2019 mennessä Kuronen oli tehnyt uransa aikana 6 670 suoraa lähetystä, joka olisi yhteensä noin 26 680 tuntia eli runsaat 3 vuotta. Huhtikuussa 2004 Kuronen teki talk show -juontamisen ennätyksen juontamalla ohjelmaa yhtäjaksoisesti 50 tuntia.

Televisiossa Kuronen on nähty muun muassa Suomen Unelmien Poikamies, Toisenlaiset äidit ja Stage -ohjelmien juontajana sekä useiden Miss Suomi -kilpailufinaalien juontajana. Temptation Island Suomi -ohjelman juontajana Kuronen on toiminut keväästä 2015 alkaen. Kuronen toimii myös Suomen Big Brotherin yhtenä juontajista syksyllä 2022.

Kuronen on kirjoittanut yhdessä Ilkka Ihamäen kanssa Otavan kustantaman Sensuellit iltasadut -nimisen "aikuisten satukirjan", joka ilmestyi joulukuussa 2020. Hän on aiemmin tehnyt myös kaksi reseptikirjaa, Elämäni reseptit (2019) ja yhdessä veljensä Pasi Kurosen kanssa lasten keittokirjan Junnut kokkaa (2020).

Kesällä 2016 Seiskan lukijat valitsivat Kurosen seksikkäimmäksi kesäkolliksi. Vuonna 2018 Kuronen valittiin Eeva-lehden äänestyksessä Suomen seksikkäimmäksi mieheksi.

Kuronen juontaa vuoden 2022 Big Brother Suomi -ohjelmaa.

Yksityiselämä 
Kuronen seurusteli Mirkka Torikan kanssa vuosina 2013–2017. Kurosella on aiemmasta suhteestaan vuonna 2009 syntynyt tytär. Kuronen seurusteli vuoden 2018 kesästä vuoden 2019 loppuun entisen Miss Suomen, Michaela Söderholmin, kanssa.

Ääniroolit

Lähteet 

Suomalaiset ääninäyttelijät
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Horton (elokuva)

Horton () on vuonna 2008 ilmestynyt yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Tarina perustuu lastenkirjailija Dr. Seussin kirjaan Horton Hears a Who!, joka kertoo Horton-nimisestä norsusta.

Ääninäyttelijät 

Muissa rooleissa: Elsa Forsberg, Pilvi Kekkonen, Ella Pyhältö, Kari Tamminen, Adeliina Sankari, Ada Forsberg, Aku Laitinen, Leena Liimatainen, Pekka Kuorikoski, Oskari Tamminen, Pyry Vaismaa, Helena Valkee, Teuvo Matala, Jenni Sivonen, Titta Jokinen, Paula Vesala, Pasi Piispanen, Mari Riikonen, Antti Matikainen, Meeri Toivonen, Mika Ala-Panula, Jouko Klemettilä, Jarmo Koski, Almiina Sankari, Ulla Renko, Markus Bäckman, Katja Aakkula ja  Matti Holi

Suomenkielisen version ovat ohjanneet Carla Rindell ja Ulla Renko. Suomeksi dialogin ja laulut on kääntänyt Marko Hartama.

Lähteet 

Vuoden 2008 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat
Suomensarja (pesäpallo)

Suomensarja on Suomen kolmanneksi korkein sarjataso pesäpallossa Superpesiksen ja Ykköspesiksen jälkeen. Miesten sarja on jaettu neljään lohkoon: pohjois-, itä-, etelä- ja länsilohkoihin. Naisten sarja on jaettu viiteen lohkoon: pohjois-, itä-, etelä, länsi- ja lounaislohkoihin.

Sarjajärjestelmä 
Suomensarja on jaettu neljään lohkoon, jonka kunkin runkosarja koostuu kaksinkertaisesta ottelusarjasta, jossa jokainen joukkue kohtaa toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. 

Runkosarjan jälkeen pelataan lohkojen sisäiset pudotuspelit. Välierässä pelaavat runkosarjan 1. ja 4. vastakkain sekä 2. ja 3. Otteluparien voittajat pelaavat lohkojen loppuotteluissa. Ottelut pelataan paras kolmesta -menetelmällä.

Suomensarjan lohkovoittajista muodostetaan otteluparit (Itä–Pohjoinen ja Länsi–Etelä). Ottelut pelataan paras kolmesta -menetelmällä ja otteluparien voittajat nousevat Ykköspesikseen.

Joukkueet 2019

Miehet

Naiset

Miesten Suomensarjan voittajat ja nousijat 1945–1955 
Vuosina 1945–1955 pelattiin Suomensarjaa vaihtelevasti 4–8 lohkossa. Lohkojen parhaat ratkoivat Suomensarjan voiton ja nousun Pesäpallon SM-sarjaan.

Miesten Suomensarjan lohkovoittajat 1956–2017

Vuodesta 1956 lähtien on yleensä lohkovoittajat nousseet Mestaruussarjaan. Poikkeuksena 1963, jolloin lohkovoittajat joutuivat karsimaan kahdesta paikasta. Vuosina 1956–1966 lohkoja oli neljä. Vuodesta 1967 alkaen kolme.

Kaudella 1980 sen lisäksi, että lohkovoittajat nousivat SM-sarjaan, siirtyivät lohkoissaan sijoille 2–4 sijoittuneet pelaamaan uuteen Ykkössarjaan, johon näiden lisäksi tuli kolme mestaruussarjasta pudonnutta joukkuetta. Vuodesta 1981 alkaen on Suomensarja ollut kolmanneksi korkein sarjataso.

1 1987 Saaren Urheilijat ei halunnut käyttää nousumahdollisuutta, sen nousupaikan käytti Järvenpään Palo.

2 1991 lohkovoittajien lisäksi lohkokakkoset karsivat yhdestä nousupaikasta. Sen voitti Pattijoen Urheilijat. 

Vuonna 1994 pelattiin ensimmäisen kerran play offit lohkovoitosta. Runkosarjassa lohkojensa parhaat olivat Oulunsalon Vasama, Sotkamon Jymy 2 ja Ulvilan Pesä-Veikot. Kausi 1994 oli myös toistaiseksi viimeinen, jolloin Suomensarjassa käytettiin pesäpallolle normaalia voitonmääritysperiaatetta, jossa enemmän juoksuja tehnyt joukkue voittaa ottelun. Vuonna 1995 myös Suomensarjassa siirryttiin jaksopeliin.

Vuodesta 1999 alkaen lohkoja on ollut jälleen neljä. Kaikki lohkovoittajat eivät kuitenkaan ole nousseet, vaan näiden kesken on pelattu karsinnat. Vuonna 1999 lohkovoitto ratkesi suoraan runkosarjan perusteella, muina vuosina on pelattu pudotuspelit.

Kursivoidulla joukkue, joka voitti lohkonsa, muttei noussut.

3 Kitee ei halunnut käyttää nousumahdollisuutta.

Lähteet

 Matti Salmisen pesäpallokirjat 1945-59
 http://www.pesis.fi/kilpailutoiminta/tulospalvelu/ 
 http://www.mrasilainen.com/sarjat/ottelut/M_Suomensarja_1945-2009.xls  (Excel-taulukko)
 http://www.pesis.fi/kilpailu/sarjaohjelmat/miesten-suomensarja/ 
 http://www.pesis.fi/kilpailu/sarjaohjelmat/naisten-suomensarja/

Viitteet

Suomen pesäpallosarjat
Pereslavl-Zalesski

Pereslavl-Zalesski () on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pleštšejevo-järveen laskevan Trubež-joen suussa 124 kilometriä Jaroslavlista lounaaseen. Berendejevon asemalta haarautuva tavaraliikenteen rata yhdistää sen Moskovan ja Jaroslavlin väliseen rautatiehen. Kaupunki on Pereslavlin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 42 300 henkeä (vuonna 2008).

Pereslavl-Zalesskin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152. Tuolloin se oli Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan rajalinnoitus. Vuosina 1175–1302 kaupunki oli Pereslavlin ruhtinaskunnan keskus, joka sittemmin liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. 1200–1400-luvuilla mongolivalloittajat hävittivät sen useaan kertaan. Kaupungin kukoistusaikaa oli 1500-luvun puoliväli, jolloin Iivana IV käytti huomattavia summia sen rakentamiseen. Vuosina 1611–1612 sitä hävittivät puolalaiset. Vuosina 1688–1693 Pietari I, joka kävi kaupungissa useaan kertaan, rakennutti Pleštšejevo-järvelle laivaston sotaharjoituksia varten. Vuonna 1778 Pereslavl-Zalesskista tuli Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700-luvun puolivälissä kaupunkiin syntyi mm. tekstiiliteollisuutta.

Nykyään Pereslavl-Zalesskissa on tekstiili-, rakennustarvike-, huonekalu- ja elintarviketeollisuutta sekä valokuvaustarvikkeita, kuva- ja äänitallennemateriaaleja valmistava Slavitš-tehdas. Goritskin luostarin opistorakennuksessa toimii historiallinen ja taidemuseo. Kaupunki on yksi Venäjän kultaisen renkaan matkailukohteista.

Pereslavl-Zalesski on levittäytynyt Moskovan ja Jaroslavlin välisen maantien varrelle. Keskustassa on säilynyt muinaisen linnoituksen maavalleja. Niiden keskellä on vuosina 1152 ja 1157–1160 rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka on yksi Koillis-Venäjän vanhimmista rakennuksista. Sen vieressä on Metropoliitta Pietarin kirkko (1585), barokkityyliset Vladimirin (1745) ja Aleksanteri Nevalaisen (1746) kirkot. Trubež-joen suulla on barokkityylinen Neljänkymmenen pyhän kirkko kellotorneineen (1775). Muita keskustan nähtävyyksiä ovat 1700-luvun lopulla rakennettu Temerinien kaupunkitalo, kauppahalli sekä Pietari I:n laivastolle omistettu museo, jossa säilytetään yhtä sen aluksista. Pohjoisosassa sijaitsevat barokkityyliset Tšernigovin tsasouna (1702) ja Simeonin kirkko (1771). Kaupungin laitamilla on useita luostareita.

Katso myös
Venäjän kultainen rengas

Lähteet

Aiheesta muualla

 Pereslavl-Zalesskin kaupungin sivusto 

Jaroslavlin alueen kaupungit
Uppalan kartano

Uppalan Kartano on rakennettu Seinäjoelle tiettävästi 1700-luvulla. Talo on yksi Seinäjoen kantatiloista. Se sijaitsi ennen Seinäjoen varressa, mistä se on siirretty nykyiselle paikalleen Vapaudentien varteen, Ilmarisenkadun päähän vuonna 1912. Talo on ollut asuinrakennuksena lähes 2000-luvulle saakka. Uppalan viimeisin asukas oli Talan perhe, ja siksi moni seinäjokinen tuntee talon nimellä ”Talan talo”.
Vuonna 2007 talo siirtyi uudelle omistajalle ja se kunnostettiin ravintolaksi. Pari vuotta myöhemmin vuonna 2009 Uppalan Kartano avasi ovensa ravintolana asiakkailleen. Uppalan Kartanossa toimii nykyään suomalaiseen ja paikalliseen ruokaan erikoistunut a la carte -ravintola.

Aiheesta muualla 
www.uppalankartano.fi

Yle.fi: Uppalan kartano saa uuden elämän

Uppa-sukuseura

Seinäjoen kartanot
Uppa
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2009

Suomi osallistui vuoden 2009 hiihdon MM-kisoihin Liberecissä 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta. Maastohiihtoon valittiin 15 hiihtäjää, 8 miestä ja 7 naista, mäkihyppyyn 1 naishyppääjä ja 5 mieshyppääjää sekä yhdistettyyn 6 kilpailijaa.

Mitalistit

Maastohiihto
Joukkueeseen 11.1.2009 valittiin 4 mieshiihtäjää ja 7 naishiihtäjää Joukkue täydennettiin lopulliseksi tarkoitettuun muotoonsa neljällä mieshiihtäjällä 3.2.2009.

Miehet

Naiset

Mäkihyppy 
Mäkihypyssä järjestettiin normaalimäki HS100, suurmäki HS134 ja joukkuekilpailu suurmäestä.

Miehet

Mäkihyppyyn valittiin alustavasti kolme miesmäkihyppääjää 12.1.2009 sekä yksi naismäkihyppääjä 8.2.2009.

Yhdistetyn hyppääjän Anssi Koivurannan SM-voitto mäkihypyssä 4.2.2009 herätti spekuloinnit siitä, pitäisikö Koivuranta ottaa mäkijoukkueeseen hyppääjäksi. Päävalmentaja Janne Väätäiselle Koivuranta olisi kelvannut. Varamieheksi joukkuemäkeä varten valittiin 15.2. voitokkaan lentomäen joukkuekilpailun jälkeen Juha-Matti Ruuskanen.

Naiset

Julia Kykkänen oli Suomen ensimmäinen edustaja naisten mäkihypyn aikuisten arvokilpailussa.

Yhdistetty 
Yhdistetyssä järjestettiin massalähtö HS100-mäestä, Gundersenin normaali- ja suurmäki sekä joukkuekilpailu suurmäestä.

Aluksi joukkueeseen valittiin neljä hyppääjää 12.1.2009. Joukkoa täydennettiin Jim Härtullilla ja kotiin jäävällä varamiehellä Ville Tuppuraisella 8.2.2009.

Lähteet
 Maastohiihdon tulokset FIS 
 Mäkihypyn tulokset FIS 
 Yhdistetyn tulokset FIS

Viitteet

Suomen hiihto
Kellon Työväen Urheilijat

Voimistelu- ja urheiluseura Kellon Työväen Urheilijat (KTU) on 1937 perustettu urheilun yleisseura, joka on kotoisin Kellon kylästä entisestä Haukiputaan kunnasta, joka on vuodesta 2013 alkaen osa Oulun kaupunkia.. Seuran lajeihin kuuluvat muun muassa jalkapallo, lentopallo ja joukkuevoimistelu, mutta seurahistorian aikana lajeihin ovat lukeutuneet myös hiihto, paini, yleisurheilu, kaukalopallo, jääpallo ja salibandy.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut

Haukiputaan urheilu
Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Työväen Urheilijat
Vuonna 1937 perustetut urheiluseurat
Tridacna gigas

Tridacna gigas on suurin jättiläissimpukkalaji. Niitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, mutta ne eivät kestä kovin hyvin kuljetusta ja kasvavat niin suuriksi ja lisäksi nopeasti (jopa sentin kuukaudessa), että harvassa kotiakvaariossa on niille tilaa.

Ulkonäkö ja koko 

Tridacna gigas kasvaa halkaisijaltaan jopa puolitoistametriseksi ja painaa 200 kiloa. Muiden jättiläissimpukoiden tavoin sillä on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Sen välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Kun simpukka sulkee kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos tämän suuaukon kautta. Vaippa on väriltään kullanruskea, keltainen tai vihreä, ja siinä on suuria sinisiä, vihreitä tai violetteja läiskiä. Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka, jonka avulla simpukka tarrautuu merenpohjaan. Simpukan vanhentuessa sen jalka surkastuu pois, ja eläin pysyy paikallaan suuren massansa avulla.

Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia Zooxanthellae-leviä. Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.

Alkuperä 
Tridacna gigas elää Indopasifisen merialueen koralliriutoilla Etelä-Kiinanmereltä Australian pohjoisrannikolle ja Nikobaareilta Fidžille. Se pysyy yleensä alle 20 metrin syvyydessä, laguuneissa tai riuttojen tasanteilla.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen 
Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen merkkiaineita, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä.

Vesiolot ja ravinto 
Suuren osan aikuisen simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vettä suuaukkonsa avulla. Alle kymmensenttiset yksilöt elävät pääosin suodattamansa planktonin varassa; akvaariossa niitä on ruokittava säännöllisesti.

Tridacna gigas ja ihmiset 

Elokuvissa ja sarjakuvissa sukeltajat jäävät loukkuun sulkeutuvaan jättiläissimpukkaan; todellisuudessa sulkeutumisliike on niin hidas ettei vaaraa ole. Sen sijaan moni on hämmästynyt suuren simpukan painoa koettaessaan nostaa sitä vedestä.

IUCN on luokitellut tämän simpukan vaarantuneeksi jo vuonna 1996. Se on saattanut kuolla sukupuuttoon Fidžiä, Guamia, Vanuatua ja Taiwania ympäröivillä merialueilla. Sukupuuton syyksi arvellaan liiallista keräämistä ruoaksi ja akvaarioihin. Tridacna gigasin kauppaa säädellään nykyisin CITES-sopimuksella. Kaikki akvaarioihin myytävät yksilöt tulevat kasvattamoista.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Jättiläissimpukat
Uhanalaiset selkärangattomat
Mikael Buckx

Johannes Michael Buckx (6. elokuuta 1881 – 22. syyskuuta 1946) oli hollantilainen roomalaiskatolinen pappi, joka oli ensimmäinen reformaation jälkeinen katolinen piispa Suomessa.

Buckx vihittiin papiksi vuonna 1906. Hän oli Jeesuksen pyhän sydämen pappien veljeskunnan jäsen ja hän oli työskennellyt Viipurin katolisessa seurakunnassa vuosina 1909–1911. Vuonna 1921 hänet nimettiin Suomen apostoliseksi administraattoriksi.  Hänet vihittiin 15. elokuuta 1923 Suomen apostoliseksi vikaariksi ja Dolichen titulaaripiispaksi. Vihkimisen toimitti Uskon levittämisen kongregaation esimies, hollantilainen kardinaali Willem Marinus van Rossum, joka vieraili Pohjoismaissa samana vuonna. Suomessa vieraillessaan Rossumin isäntänä oli lehtikustantaja Amos Anderson, joka suhtautui myönteisesti roomalais-katoliseen kirkkoon. Suomen apostolinen vikaarikunta oli perustettu 1920 ja se tuli Uskon levittämisen kongregaation (Propaganda fide) alaiseksi. Vikaarikunnan johtoon oli alun perin ajateltu suomalaista pappia Adolf Carlingia, mutta Vatikaani muutti mielensä nimityksen suhteen.

Suomalainen katolisuus kärsi Buckxin kaudella kieli- ja kansallisuuskiistoista. Monet suomalaiset katoliset eivät hyväksyneet sitä että kirkon ja seurakuntien johto oli ulkomaisten pappien käsissä. Buckx oli vikaarikunnan johdossa vuoteen 1933 saakka jolloin hän palasi Hollantiin. Hollannissa Buckx toimi sitten Nijmegenissä Radboud-yliopiston opettajana.

Katso myös 
 Roomalaiskatolinen kirkko
 Roomalaiskatolinen kirkko Suomessa

Lähteet 
 Helsingin katoliset piispat (Web Archive-linkki)

Viitteet 

Katolinen kirkko Suomessa -kirkon piispat
Alankomaalaiset papit
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Teemu Sippo

Teemu Jyrki Juhani Sippo SCJ (s. 20. toukokuuta 1947 Lahti) on suomalainen katolinen pappi ja Suomessa toimivan katolisen kirkon emerituspiispa. Hänestä tuli 5. syyskuuta 2009 ensimmäinen suomalaissyntyinen katolisen kirkon johtaja Suomessa Arvid Kurjen (1464–1522) jälkeen. Paavi Franciscus myönsi hänelle 20. toukokuuta 2019 hänen omasta pyynnöstään eron piispan tehtävästä.

Ura ja elämänvaiheet 

Teemu Sippo syntyi luterilaiseen perheeseen mutta kiinnostui jo koululaisena katolisesta kirkosta ja katsoi, että hänen on lähdettävä ”sille tielle”. Sippo liittyi katoliseen kirkkoon 1966 ollessaan 19-vuotias. Sippo on opiskellut teologiaa Freiburgissa Saksassa ja on suorittanut diplomiteologin perustutkinnon. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1977. Sippo on työskennellyt muun muassa kappalaisena Jyväskylässä Pyhän Olavin seurakunnassa, Katolisen tiedotuskeskuksen johtajana sekä Helsingissä Pyhän Marian seurakunnassa ja Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnassa, jälkimmäisessä pitkään myös kirkkoherrana. Hän toimi Helsingin katolisen hiippakunnan asiainhoitajana, kun piispa Józef Wróbel siirrettiin 2008 Helsingistä Puolaan Lublinin arkkihiippakunnan apulaispiispaksi. Piispa Wróbelin aikana Sippo toimi piispanvikaarina ekumeenisia asioita varten. Hän on myös ollut mukana Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksessa, ja Sippo on valittu kahdesti Suomen Ekumeenisen Neuvoston puheenjohtajaksi vuosina 2010 ja 2013.

Vuonna 2015 Sippo osallistui Pohjoismaiden piispainkokouksen edustajana Vatikaanissa pidettyyn perhettä käsitelleeseen piispainsynodiin. Samana syksynä hänet nimitettiin myös piispainkokouksen pysyvän neuvoston jäseneksi.

Tapaninpäivänä 2018 piispa Sippo loukkaantui vakavasti liukastuttuaan kadulla Helsingissä. Hän palasi työhön kolmen kuukauden sairausloman jälkeen. Toukokuussa 2019 Sippo kuitenkin  luopui Helsingin katolisen hiippakunnan piispan virasta terveyssyistä.

Sippo tunnetaan vapaamielisenä katolilaisena, vaikka hän määrittelee itsensä ”keskitien kulkijaksi”.  Liturgisesti Teemu Sippo on joskus ottanut varovaisen konservatiivisia kantoja.

Piispana Teemu Sippo oli moneen mukautuva avomielinen kirkkonsa paimen, mutta hän myös jatkoi perinteisen avioliittokäsityksen puolustamista sekä yhteiskunnassa että Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kaavailtuja muutoksia vastaan. Hänen kaudellaan Suomessa toimiva katolinen kirkko jatkoi kasvuaan useiden prosenttien vuosivauhdilla.

Suomennokset 
Teemu Sippo on suomentanut M. Angela Toigon teoksen Erään hiiren rukouksia ja Terhi Kiiskisen kanssa Bernhard Welten teoksen Olemattomuuden valo.

Lähteet 
 Katolinen kirkko Suomessa

Viitteet

Aiheesta muualla 

Katolinen kirkko Suomessa -kirkon piispat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Lilius & Hertzberg

Lilius & Hertzberg  oli 1898 perustettu kirjankustantamo ja kirjapaino, jonka perustajina olivat kapteeni Kasimir Lilius ja Weilin & Göösin apulaisjohtaja Hugo Hertzberg. Kirjapainossa painettiin mm. Viron tasavallan ensimmäiset joukkovelkakirjat, jotka toimivat maan ensimmäisinä maksuvälineinä.

Hertzberg jatkoi yhtiön johdossa vuoteen 1907, jolloin hän siirtyi Suomen Kauppapankin Helsingin konttorin johtajaksi ja toiseksi osakkaaksi tuli rehtori Ferdinand Lilius. Vuonna 1918 koko osakekanta myytiin Holger Schildtin kustannusliikkeelle.

Kustantamon punatiilinen talo oli Helsingissä entisellä Hallituskadulla (nykyinen Yliopistokatu), vastapäätä Helsingin yliopiston Porthanian rakennusta.

Lähteet 

Suomalaiset kirjankustantamot
Suomalaiset kirjapainot
Monimuotoinen punavihoittuma

Monimuotoinen punavihoittuma, joka tunnetaan yleisesti lääketieteessä paremmin nimellä erythema multiforme on ihosairaus, jolle ovat tyypillisiä pyöreät, ihosta koholla olevat kutiavat, punoittavat tai punarenkaiset kokardimaiset muutokset. Taudin vakavassa muodossa muutoksia on myös limakalvoilla. Taudin vakava muoto tunnetaan nimellä Stevens-Johnsonin syndrooma, jota muistuttaa suuresti Lyellin syndrooma. 

Punavihoittuman diagnoosi hahmottuu kliinisen taudinkuvan perusteella, ja se varmistetaan koepalan avulla.

Varsinkin taudin lievä muoto on suhteellisen yleinen. Sitä hoidetaan paikallisesti vesisuihkein, miedoilla kortisonivoiteilla ja varsinkin kutinaa lievittävillä antihistamiineilla. Tauti paranee usein ilman lisäkortisonia itsestäänkin, mutta joskus se voi kestää pitkään eikä hoito tehoa hyvin. Taudin aiheuttaja jää usein tuntemattomaksi, eikä sen syntymekanismia ole täysin selvitetty. Taudin syntyyn näkyy usein liittyvän immunoglobuliini IgM. Taustatekijöistä tiedetään muun muassa infektiot, kuten herpes simplex -virus. Usein kyseessä on lääkeaineihottuma, syynä esimerkiksi sulfa tai antibiootti. Myös epäillyn lääkeaineen nauttiminen on lopetettava.

Stevens-Johnsonin syndrooma on hoidettava sairaalassa. Se on hengenvaarallinen ja saattaa vaatia tehohoidon yksikköä. Siellä annetaan korikosteroideja suun kautta tai laskimoon, ja siellä on valmiudet hengityksen turvaamiseen, vaikkapa nopeaan  hengitysteiden avaamiseen.

Patogeneesi
Erythema multiformen ihomuutokset aiheutuvat CLA positiivisten, sytotoksisten T-solujen ryhmittäytymisestä ihomuutoksen keskellä. Muutoksen reunoilla on CD4+ -auttaja-T- ja Langerhanin soluja. Sytotoksiset T-solut reagoivat lääkkeeseen tai mikrobiin ja todennäköisesti ristireagoivat basaalisolukerroksen ja mukoosan antigeenien kanssa aiheuttaen kudostuhoa.

Histologia
Histologisessa kuvassa nähdään iholeesioiden kohdalla pinnallista perivaskulaarista lymfosyytti-infiltraattia, jonka aiheuttamana dermis on ödeeminen. Lymfosyytit kerääntyvät nauhana dermoepidermaaliseen junktioon ja tuhoavat basaalisen epidermaalisen solukerroksen soluja. Ajan saatossa muutoskohta nekrotisoituu ja rakkuloituu. Vakavissa tautimuodoissa nähdään toksista epidermaalista nekroosia, jossa nekroosi ulottuu koko epidermiksen paksuudelle.

Kansainvälisessä ICD-10-tautiluokituksessa sairaus on koodilla L 51.

Aiheesta muualla
Duodecim-terveysportti

Ihotaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tommi Martikainen

Tommi Martikainen (s. 13. tammikuuta 1982) on suomalainen maantiekilpapyöräilijä. 

Martikainen otti tähän asti merkittävimmän kansainvälisen voittonsa 31. toukokuuta 2008 Tour du Maroc -ajon kolmannella etapilla, jossa hän ajoi yksin karkuun muilta kilpailijoilta.

Martikainen voitti aika-ajon Suomen mestaruuden vuonna 2005 sekä sai SM-pronssia maantieajosta vuosina 2006 ja 2016.

Martikainen edustaa Suomessa porilaista Koiviston Iskua.

Tärkeimmät saavutukset

2004
 Suomen maantiepyöräily-cupin kokonaiskilpailun 2. sija
2005
 Aika-ajon suomenmestari
2006
 Suomen maantiepyöräily-cupin kokonaiskilpailun 1. sija
 Maantiepyöräilyn suomenmestaruuskilpailujen 3. sija
2008
 Tour du Maroc, 3. etapin voitto
 Szlakiem Walk majora Hubala -etappiajo, kokonaiskilpailun 5. sija
2011
 Aika-ajon suomenmestaruuskilpailujen 3. sija
2012
 Aika-ajon suomenmestaruuskilpailujen 3. sija
2016
 Aika-ajon suomenmestaruuskilpailujen 2. sija
 Maantiepyöräilyn suomenmestaruuskilpailujen 3. sija

Lähteet 
Profiili www.cyclingarchives.com-sivustolla 
Kalev Chocolate Teamin kotisivut 
Profiili procyclingstats.com-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto 

Suomalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Alexandra Ripley

Alexandra Ripley (8. tammikuuta 1934 – 10. tammikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi Tuulen viemää-kirjalle Scarlett-jatko-osan vuonna 1991.

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Raksilan harjoitusjäähalli

Raksilan harjoitusjäähalli (Raksila 2) on vuonna 2008 avattu harjoitushalli, joka sijaitsee Raksilan urheilukeskuksessa, Oulun jäähalliin ja pesäpallostadionin välissä. Halli otettiin käyttöön 6. helmikuuta 2008.

Lähteet
 Junnut.com
 oulunkarpat.fi

Suomen jäähallit
Oulun urheiluhallit
Harjoitusjäähalli