joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Matt Pelissier

Matt Pelissier oli My Chemical Romancen rumpali ennen Bob Bryaria. Juuri hän auttoi MCR:n nokkamiestä, Gerard Wayta vuoden 2001 syyskuun 11. päivien iskujen jälkeen.

Aika My Chemical Romancen kanssa
Gerard Way ja Matt olivat ystäviä lukiossa. 9. 11. hyökkäysten jälkeen, jolloin he kaksi tapasivat baarissa. He päättivät perustaa My Chemical Romancen ja he kutsuivat Pelissierin vanhan ystävän, Ray Toron liittymään mukaan. He kolme nauhoittivat heidän ensimmäisen demonsa Pelissierin ullakolla. Matt ja Gerard tekivät yhdessä kappaleen 'Skylines And Turnstiles', josta tuli My Chemical Romancen ensimmäinen kappale.

Sillä aikaa, kun Gerard Way oli vieroituksessa, yhtyeen muut jäsenet joutuivat pyytämään Pelissieria jättämään bändin; he tunsivat etteivät pystyneet enää soittamaan hänen kanssaan.

MCR:n jälkeen
Jouduttuaan ulos yhtyeestä Pelissier oli vihainen jonkin aikaa, mutta tuon ajan jälkeen hän ei ole ottanut yhteyttä My Chemical Romancen poikiin. Hän on nyt mekaanikko.

My Chemical Romance
Yhdysvaltalaiset rumpalit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Tools of Destruction


Tools of Destruction on Thunderstonen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2005 levymerkillä Nuclear Blast. Albumi julkaistiin myös Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 2005.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 18 ja seuraavalla viikolla sijalle 33.

Kappaleet

Bonuskappaleet 
Spire (Acoustic live version)
Spread my wings (first demo version)
 Tool of the Devil -video

Kokoonpano 
 Pasi Rantanen – laulu
 Nino Laurenne – kitara
 Titus Hjelm – basso
 Mirka Rantanen – rummut
 Kari Tornack – koskettimet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Thunderstonen albumit
Nuckelavee

Nuckelavee on taruhirviö Orkneysaarilla, Skotlannissa. Se on mies, jonka alaruumis on sulautunut yhteen hevosen kanssa. Sillä on ruumiiseen nähden suhteettoman suuri pää ja pitkät kädet, mutta kaikkein pellottavinta sen ulkonäössä on se, että sillä ei ole ihoa, vaan sen mädät, mutta vahvat lihakset näkyvät pelottavasti. Nuckelavee on pelätty olento, sillä sen hengitys saastuttaa vihannoivat vainiot kuraisiksi letoiksi ja se kuristaa usein ihmisiä pitkillä sormillaan tai hukuttaa heidät. Jos Nuckelavee hyökkää, kannattaa yrittää ehtiä juosta järveen tai jokeen, Nuckelavee kun ei voi sietää makeaa vettä.

Lähteet
 Nuckelavee Orkneyjar-sivustossa 

Taruolennot
Yowie

Yowie on kahdella jalalla kulkeva ihmisapinaa muistuttava kryptidi, jonka väitetään elävän Australiassa Uudessa Etelä-Walesissa ja Queenslandissa, muun muassa Blue Mountains -vuoriston vaikeakulkuisella metsäalueella. Olennon sanotaan muistuttavan monin tavoin Pohjois-Amerikan Isojalkaa ja Himalajan Jetiä eli Lumimiestä. Yowiekin on iso, yli kaksi metriä korkea paksuturkkinen ihmisapinamainen olento, jonka olemassaolosta ei ole todisteita. Eläimen väitetyn elinalueen puista sanotaan kuitenkin löytyneen purema- ja raapimajälkiä sekä tummia karvoja, joita ei ole yhdistetty mihinkään tunnettuun australialaiseen eläimeen. 

Silminnäkijät ovat kuvanneet olentoa aggressiiviseksi ja sen kerrotaan heittelevän ihmisiä kivillä. Jotkut ovat väittäneet, että Yowiet ovat silponeet ja tappaneet kotieläimiä, kuten koiria, mutta kyseessä saattavat olla villieläinten, esimerkiksi dingojen hyökkäykset. Yowien väitetään liikkuvan pienissä laumoissa lähinnä yöaikaan. 

Australian alkuperäisväestön tarustoon kuuluu samankaltainen hahmo, josta on käytetty myös nimeä Yahoo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yowie-sivusto 
 Australian Yowie Research 

Kryptozoologia
Australialainen kulttuuri
Jokainen vieras on laulun arvoinen

Jokainen vieras on laulun arvoinen on suomalainen viihdeohjelma. Ohjelmassa Zarkus Poussa säveltää, sanoittaa ja äänittää päivässä kappaleen muusta kuin musiikista tunnettujen henkilöiden kanssa. Ohjelman jaksot kuvattiin vuoden 2006 touko- ja kesäkuussa ja esitettiin Subtv:llä vuoden 2007 tammikuusta maaliskuuhun perjantaisin kello 21, ja uusintoina lauantaisin kello 18. Sarjan uusinnat alkoivat maaliskuussa 2008.

Poussa on verrannut ohjelmaa TV1:n esittämään Hotelli Sointuun. Eroja kuitenkin löytyy muun muassa siinä, että Poussa on ohjelman selkeä johtohahmo, sillä ohjelman idea on esittää juuri ammattimuusikon ja amatöörin tuotos, eikä Poussan mukaan ohjelmassa ole tärkeintä itse kappale vaan sen luomisprosessi. 

Ohjelmassa esitettyjä kappaleita ja musiikkivideoita ei todennäköisesti julkaista CD- tai DVD-levynä.

Subtv:n ja tuotantoyhtiö Susamurun ideoima formaatti on optioitu Ranskaan ja esitelty MIPTV-festivaaleilla Cannesissa. Suomessa ohjelmalle on suunniteltu myös toista tuotantokautta.

Ohjelman nimi viittaa Veikko Lavin ehkäpä tunnetuimpaan kappaleeseen ”Jokainen ihminen on laulun arvoinen”.

Jaksot ja vieraat
5. tammikuuta – Tommi Evilä
12. tammikuuta – Markku Uusipaavalniemi
19. tammikuuta –  Hanna Partanen
26. tammikuuta –  Heikki Paasonen
2. helmikuuta – Sanna Hento
9. helmikuuta – Jorma Uotinen
16. helmikuuta – Krisse Salminen
23. helmikuuta – Heli Sutela
2. maaliskuuta – Tommy Tabermann
9. maaliskuuta – Ruben Stiller

Lähteet

Musiikkiohjelmat
Suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Subin televisio-ohjelmat
Hunky Dory

Hunky Dory on englantilaisen popmuusikko David Bowien soolouran neljäs albumi ja se julkaistiin 17. joulukuuta 1971. Levy äänitettiin Trident Studiossa Lontoossa huhtikuussa 1971 ja sen tuottivat Ken Scott ja David Bowie.

Levyä on luonnehdittu osin glam rockiksi, mutta levyllä kuuluu paljon vaikutteita folkista. Levyllä on myös kunnianosoituksia Bowien henkilökohtaisille suosikkimuusikoille Lou Reedille (kappale "Queen Bitch") ja Bob Dylanille (kappale "Song for Bob Dylan"). Kappale Kooks taas on osoitettu hänen pojalleen Zowie Bowielle.

Kriitikot kehuivat levyä, mutta alkuun se ei menestynyt listoilla. Seuraavana vuonna 1972, Bowien lyödessä läpi albumillaan The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars, myös Hunky Dory nousi listoille Britanniassa. Samoin single "Life on Mars?" nousi Britannian listalle vasta kesäkuussa 1973.  

Herman's Hermits -yhtyeestä tunnettu Peter Noone julkaisi singlenä oman versionsa kappaleesta "Oh! You Pretty Things" huhtikuussa 1971. Bowie oli alun perin kirjoittanut kappaleen nimenomaan Noonelle.

Menestyssinglen "Life on Mars?" ovat levyttäneet suomeksi Hector albumillaan Hectorock I (1974) nimellä "Sudenkorento" sekä Johnny Liebkind nimellä ”Jonglöörit” samannimiselle albumilleen vuotta aiemmin.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Bowie, ellei toisin mainita.

  
  
  
  
  
  
 
  
  
  
 

Uusintapainoksen bonuskappaleet (Rykodisc 1990)

Kokoonpano
David Bowie – laulu, kitara, altto- ja tenorisaksofoni, piano
Mick Ronson – kitara, laulu, mellotron
Trevor Bolder – basso, trumpetti
Woody Woodmansey – rummut
Rick Wakeman – piano

Arvostelut
Allmusic: 
Blender: 
Pitchfork: 10/10

Lähteet

David Bowien albumit
 Vuoden 1971 albumit
Bloop

Bloop on erityisen matalataajuuksinen ääni, jonka yhdysvaltalainen NOAA-organisaatio havaitsi useita kertoja laitteillaan veden alla kesällä vuonna 1997. 

Ääntä havaittiin laitteilla, jotka oli suunniteltu alun perin Neuvostoliiton sukellusveneiden havaitsemiseen. Ääni on havaittu useista eri paikoista, mutta joka kerta sen lähde on ollut samalla alueella Etelä-Amerikan lounaisrannikon tuntumassa, hieman Antarktiksesta pohjoiseen. Ääni havaittiin useilla havaintolaitteilla hyvin kaukaakin lähtöpaikastaan, jopa 5 000 kilometrin päästä. Ilmiötä tutkineiden tiedemiesten mukaan äänen profiili vastaa elävän olennon ääntä, mutta minkään tunnetun eläimen ääni ei voisi kantautua niin kauas. Voidakseen päästää niin voimakkaan äänen eläimen olisi oltava paljon suurempi kuin suurin merieläin sinivalas.

Kesän 1997 jälkeen ääntä ei ole kuulunut.

NOAA:n mukaan ääni johtuu Etelämantereen mannerjäätikön järistyksistä ja jäävuorten lohkeamisesta lauttajäästä, mutta tästä ei ole 100% varmuutta.

Katso myös 
 Slow down (ääni)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ääninäyte NOAA:n nettisivuilla
 Tuning in to a deep sea monster  CNN 13.6.2002
 "Bloop"  NOAA Vents Program for Acoustic Monitoring.
Bloop Watch 

Kryptozoologia
Ääni-ilmiöt
Elina Sana

Elina Sana (ent. Elina Suominen, s. 1947) on suomalainen tutkija, toimittaja, tietokirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. 

Erityisesti teoksen Luovutetut: Suomen ihmisluovutukset Gestapolle väitteet poliittisten vankien ja sotavankien sekä juutalaisten luovutuksia Saksaan saivat kansainvälistä huomiota osakseen. Yhdysvalloissa toimiva Simon Wiesenthal Center tiedusteli presidentin kanslialta Suomen jatkotoimenpiteitä asiassa. Tästä käynnistyi Luovutetut-tutkimushanke, jonka tuloksena on selvitetty muun muassa Suomen  sotarikoksia. Päävastuussa juutalaisten luovuttamisesta Saksaan todettiin olleen Valtiollisen poliisin (Valpo) jatkosodan aikaisen päällikön Arno Anthonin ja silloisen sisäministerin Toivo Horellin.

Elina Sana palkittiin Valtion tiedonjulkistamispalkinnolla 1979, Sadankomitean rauhanpalkinnolla 2003 ja Tieto-Finlandia-palkinnolla 2004.

Teoksia 
Nimellä Elina Suominen 
  
 2. p. 2004 ISBN 951-0-29218-4

Nimellä Elina Sana

Toimituksia

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit
Sotarikosten tutkijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuonislahti

Vuonislahti on kylä Lieksassa, noin 20 kilometriä Lieksan keskustasta etelään. Se sijaitsee Pielisen itärannalla vastapäätä Kolia ja kuuluu osana Kolin kansallismaisemaan. Vuonislahti valittiin Vuoden kyläksi vuonna 2002. Puuveistostaiteilija Eva Ryynäsen ateljee ja hänen suunnittelemansa Paaterin kirkko sijaitsevat Vuonislahdella. Kirjailija Heikki Turunen on kotoisin Vuonislahdesta. Vuoteen 1972 asti kylä kuului Pielisjärven kuntaan.

Hupeli

Vuonislahden Rekiniemeen valmistuu taiteilijatalo Hupeli keväällä 2011. Talon toiminta perustuu kylän taiteilijoiden Eva Ryynäsen ja Heikki Turusen henkisen perinnön vaalimiseen ja kulttuurimatkailun voimistamiseen alueella. Taloon tulee työskentelytilat kuvataiteilijalle, kirjailijalle ja tutkijalle sekä kolme pientä asuntoa. Noin 300 neliön hirsihuvilan lisäksi etuihin kuuluvat rantasauna ja Rekiniemestä avautuvat Kolin maisemat.

Taloa ylläpitää Vuonislahden Taiteilijatalo ry, jonka puheenjohtaja on Markku Tanner. Hankkeeseen on saatu rahaa muun muassa Pohjois-Karjalan ELY-keskukselta, Lieksan kaupungilta sekä yrityksiltä.

Liikenneyhteydet

Vuonislahdessa sijaitsee Vuonislahden rautatieasema, jossa Joensuun ja Nurmeksen välillä liikennöivät junat pysähtyvät.

Talvisin Kolin ja Vuonislahden välillä kulkee Kolin jäätie, joka on Suomen pisin yleinen jäätie.

Lähteet

Aiheesta muualla

www.vuonislahti.fi
Sulopuisto, Sirpa (toim.): Vuonislahden kouluhistoriaa 1888-2008. Vuonislahden kyläseura : Vuonislahden taiteilijatalo, 2008. ISBN 978-952-92-3843-9.
Sulopuisto, Sirpa (toim.): Vuonislahden kylän historiaa : perinteitä - palveluita. Vuonislahden kyläseura, 2001. ISBN 952-91-3729-X.

Lieksan kylät
Pohjois-Karjalan maakunnan entiset taajamat
Suomen valtakunnalliset vuoden kylät
Vähärauma

Vähärauma () on Porin 25. kaupunginosa, joka sijaitsee Länsi-Porissa. Se sijaitsee n. 5 km Porin keskustasta länteen. Vähärauman kaupunginosa on pinta-alaltaan yksi Porin laajimmista. Sen naapurikaupunginosia ovat pohjoisesta alkaen myötäpäivään lukien Tikkula, Käppärä, Musa, Liinaharja, Paratiisinmäki, Tuorsniemi, Viikinäinen ja Ulasoori.

Vähärauman nimi juontaa juurensa nousevasta merenlahdesta, eli "raumasta". Maan noustessa Vähärauma oli aikanaan tällaista aluetta, josta vesi vähitellen pakeni.

Suurin osa Vähärauman asuntokannasta on pientaloja. Alueen koillisosassa sijaitsee Tiedepuisto, jossa on WinNovan kampus sekä teknologiakeskus Pripoli.

Ammattikorkeakoulun rakennusten takana on hauta-alue, johon on haudattuna runsaat 300 neuvostoliittolaista sotilasta. Vangit kuolivat vuosina 1942–1944 työskennellessään Porissa saksalaisten lentokenttätyömaalla ja Porin Mäntyluodossa satamatöissä. Paikalla on vuonna 1983 pystytetty muistomerkki. Vähärauman palveluihin kuuluu Vähärauman kirjasto, joka toimii vähärauman koulussa.

Oppilaitoksia Vähäraumalla 
 Vähärauman koulu
 Länsi-Porin koulu
 WinNovan kampus

Lähteet

Aiheesta muualla
Vilajoki

Vilajoki () on Suomenlahteen laskeva joki Suomessa ja Venäjällä. Vilajoen vesistöalue ulottuu Suomessa Etelä-Karjalassa Lappeenrannan ja Luumäen kuntien alueelle ja Venäjällä Viipurin piirin Tienhaaran kunnan alueelle. Venäjän puoleinen osuus on entisen Säkkijärven kunnan alueella. Joen valuma-alueesta on Suomen puolella 252 km² ja Venäjän puolella 92 km².

Vilajoen vesistö saa alkunsa Salpausselän eteläpuolisilta suoalueilta Lappeenrannan länsiosissa. Varsinainen joki alkaa Korppinen-järvestä Kieronjoki-nimisenä ja siihen yhtyy Pentinjoki. Vilajoeksi muuttuneena se virtaa Ylämaan kirkonkylän kautta, jonka kohdalla jokeen yhtyy lännestä jokihaara Harattalanjoki-Pyörteenjoki-Marjukkainjoki. Tämä jokihaara saa alkunsa Urpalanjoen vesistöön kuuluvasta Urpalonjärvestä, jolla on myös kaakkoinen lasku-uoma Vilajoen vesistöön. Jokihaaran varren järviä ovat Harattalanjärvi ja Korppisenjärvi.

Ylämaan kirkonkylän jälkeen joki virtaa Lahnajärveen ja siitä edelleen Pukalusjärveen. Pukalusjärvi ulottuu rajan taakse Venäjän puolelle. Vilajoki laskee Venäjän puolella Viipurinlahden Vilalahteen entisen Säkkijärven kunnan Vilajoen () kylän luona. Vilajoki-nimeä esiintyy myös pohjoisemmassa Tanin seudulla Lappeenrannan puolella.

Lähteet
http://kanava.etela-karjala.fi

Viitteet

Suomen joet
Lappeenrannan joet
Leningradin alueen joet
Luovutettujen alueiden joet
Säkkijärvi

Ylämaa
Tervajoki (Lappeenranta)

Tervajoki () on joki Suomessa Etelä-Karjalan maakunnassa ja Venäjällä Viipurin piirissä. Joen valuma-alueesta on Suomen puolella 108 km² ja Venäjän puolella 96 km². Suomen puolella Tervajoen vesistö sijaitsee  Lappeenrannan kaupungin alueella.

Tervajoki saa alkunsa Lappeenrannan eteläosista, pääosin entisen Ylämaan kunnan alueelta. Vesistön latvaosan suurimmat järvet ovat Ruokonen (korkeus 52,7 metriä merenpinnasta), Suuri-Sarkanen ja Kyperjärvi (Kypärinen). Venäjän puolella joki virtaa pitkän ja kapean Tervajärven kautta. Tervajoki laskee Viipurinlahteen Tervajoen kylän kohdalla.

Lähteet

Suomen joet
Lappeenrannan joet
Leningradin alueen joet
Luovutettujen alueiden joet
Vahviala
Tervajoen vesistö
Ylämaa
The Spider’s Lullabye

The Spider's Lullabye on King Diamond -yhtyeen kuudes albumi. Levy on äänitetty ja miksattu The Dallas Sound Labissa syyskuun ja lokakuun aikana vuonna 1994.
Albumin ovat tuottaneet levy-yhtiöt Massacre Records ja myöhemmin Metal Blade Records.

Albumin on uudelleenmasteroinut Andy LaRocque, ja se on julkaistu uudelleen vuonna 2009.

Kappaleet

Kokoonpano 
King Diamond: laulu, kosketinsoitin, cembalo
Andy La Rocque: kitara
Herb Simonsen: kitara
Chris Estes: basso
Darrin Anthony: rummut

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Spider's Lullabye, The
Spider's Lullabye, The
The Graveyard

The Graveyard on King Diamond yhtyeen seitsemäs albumi, joka on julkaistu vuonna 1996 levymerkeillä Massacre Records ja Metal Blade Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 King Diamond: laulu, kosketinsoitin
 Andy La Rocque: kitara
 Herb Simonsen: kitara
 Chris Estes: basso
 Darrin Anthony: rummut

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Graveyard, The
Graveyard, The
Perinataalikuolema

Perinataalikuolema tarkoittaa sitä että yli 22-viikkoinen tai yli 500 grammaa painava sikiö syntyy kuolleena tai että vastasyntynyt kuolee ensimmäisen elinviikon aikana. Mikäli lapsi syntyy kuolleena puhutaan kohtukuolemasta tai prenataalikuolemasta. Kohtukuolleita lapsia syntyy vuosittain Suomessa noin 500. Lisäksi noin kaksisataa lasta kuolee seitsemän ensimmäisen elinpäivänsä aikana.

Aiheesta muualla 
 Duodecim Terveysportti: Perinataalikuolleisuus

Lisääntyminen
Kuolema
Volgan saksalaiset

Volgan saksalaiset ( tai Russlanddeutsche) ovat Venäjällä alkujaan Volgan alueella asuneita saksalaistaustaisia ihmisiä. 

Katariina II kutsui saksalaisia viljelijöitä kehittämään Venäjän perin alkeellista maataloutta. Vuosina 1764–1767 tuhansia maanviljelijöitä muutti eteläisestä ja läntisestä Saksasta hedelmällisille Saratovin ja Kamyšenin alueelle. He olivat luterilaisia ja menestyivät hyvin viljelijöinä, mutta heidän oppinsa eivät levinneet venäläisten talonpoikien keskuuteen. 

Venäjän sisällissodan jälkeen Venäjälle perustettiin vuonna 1924 Volgan saksalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, jonka pääkaupunki oli Engels. Tasavalta lakkautettiin vuoden 1941 syyskuussa Stalinin pelätessä Volgan saksalaisten ryhtyvän Neuvostoliiton vastaiseen taisteluun Saksan puolella. Neuvostohallitus ilmoitti asetuksessaan, että Volgan saksalaisten joukossa oli tuhansittain pettureita ja vakoojia. Stalin määräsi, että saksalaiset oli siirrettävä itään Kazakstaniin, Siperiaan ja muille syrjäisille alueille.

Vuonna 1964 Volgan saksalaiset vapautettiin Neuvostoliitossa siitä syytteestä, jonka mukaan he olivat toisen maailmansodan aikana syyllistyneet neuvostovallan pettämiseen. Osa heistä vaati 1960-luvun lopulla saada palata kotiseuduilleen Volgan varsille, osa haki muuttolupaa Länsi- tai Itä-Saksaan ja osa muutti Baltian maihin.

Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen monet Volgan saksalaiset muuttivat Saksaan, koska siellä oli voimassa paluumuuttolaki, jonka nojalla Volgan saksalaiset saivat suoraan Saksan kansalaisuuden. Tämä johti todelliseen muuttoaaltoon Saksaan ja nykyään lähes pari miljoonaa volgansaksalaista asuu Saksassa – tämä siitäkin huolimatta, että moni ei osaa enää puhua saksaa. 1990-luvun loppupuolella Saksa kiristi paluuehtoja varsinkin kieltä osaamattomien kohdalla.

Historian aikana Volgan saksalaisia on muuttanut siirtolaisiksi huomattavia määriä Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan.

Katso myös
 Pietarinsaksalaiset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Germans from Russia Heritage Society
 Volga German
 The Volga Germans

Keski- ja Etelä-Venäjän etniset ryhmät
Saksalaisten diaspora
8TV

8TV (yksinkertaistetut merkit: 八度空间; pinyin Bā Dù Kōng Jiān) on yksityinen malesialainen televisiokanava. 

Kanavan omistaa Media Prima Berhad, joka hankki sen MetroVision Channel8:lta vuonna 2004. Kanavan aikaisempi nimi oli MetroVision Channel 8 tai TV4. Kanava aloitti lähetykset 1. heinäkuuta 1995.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Englanninkielinen 8TV:n sivusto

Malesialainen kulttuuri
Vuonna 2004 perustetut televisiokanavat
Lehtonurmikka

Lehtonurmikka (Poa nemoralis) on yleinen, tuulipölytteinen heinäkasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Lehtonurmikka kasvaa 30–80 senttimetriä korkeina löyhinä mättäinä. Sen lehti on kourumainen, lehden kärki veneenmuotoinen, ja ylin lehti osoittaa tyypillisesti suoraan sivulle. Korressa olevat solmukohdat ovat muuta kortta tummemmat. Röyhy on 5–10 cm korkea, ruskeanvioletti tai vihreä, ja sen haarat ovat ohuet ja karheat. Lehtonurmikka muistuttaa jossain määrin pahtanurmikkaa (Poa glauca) ja rantanurmikkaa (Poa palustris).

Elinympäristö 
Lehtonurmikka kasvaa kuivahkoissa mutta ravinteikkaissa paikoissa kuten lehtometsissä ja peltojen reunoilla. Lehtonurmikka kestää varjoa paremmin kuin monet muut heinät, joten sitä viljellään nurmikkokasvina varjoisissa paikoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtonurmikka (Poa nemoralis)
 Valokki – nettikasvio: Lehtonurmikka (Poa nemoralis)
 Den virtuella floran: Lehtonurmikka (Poa nemoralis) 
 ITIS: Poa nemoralis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Poa nemoralis 
 Flora of China: Poa nemoralis 

Nurmikat
Tiia Forsström

Tiia Anniina Forsström (ent. Aarnipuu, o.s. Lampela, s. 26. huhtikuuta 1974) on suomalainen tietokirjailija, seksuaalineuvoja ja seksityöntekijä.

Koulutus 
Koulutukseltaan Forsström on filosofian maisteri. Hänen keskiaikaisten pyhimysten ristiinpukeutumista käsitellyt uskontotieteen oppiaineen pro gradu -tutkielmansa hyväksyttiin parhaimmalla mahdollisella arvosanalla (laudatur) vuonna 2005, ja hän sai tutkielmastaan Helsingin yliopiston sukupuolentutkimuksen gradupalkinnon vuodelta 2006.

Poliittinen tausta 
Forsström on entinen helsinkiläinen Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu, valtuustoryhmänsä puheenjohtaja sekä kulttuuri- ja kirjastolautakunnan jäsen (2004–2008). Forsström on ollut myös Vasemmistoliiton puoluevaltuuston jäsen ja Helsingin Vasemmistoliitto ry:n piiritoimikunnan jäsen.

Forsström on työskennellyt Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan (HYY) sosiaalipoliittisena sihteerinä vuosina 2003–2005 sekä kansanedustaja Suvi-Anne Siimeksen eduskunta-avustajana vuosina 2006–2007

Ura 
Forsström toimi Seksuaalisen tasavertaisuuden eli Setan hallituksen puheenjohtajana vuosina 2001–2005. Hänen muita luottamustoimiaan ovat olleet muun muassa Sateenkaariperheet – Regnbågsfamiljer ry:n puheenjohtajuus, Kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnan ja ILGA-Europen (International Lesbian and Gay Association Europe) hallituksen jäsenyys sekä Helsingin yliopiston tasa-arvotoimikunnan jäsenyys ja opintotukilautakunnan asiantuntijajäsenyys.

Vuodesta 2013 kesään 2015 hän työskenteli Sateenkaariperheiden koulutussuunnittelijana.

Forsström toimii Sexpo-säätiön puheenjohtajana.

Forsström ja hänen aviomiehensä Jouni Forsström harjoittavat nykyään Aistien talo -nimisessä yrityksessä Espoossa seksityötä, eli tarjoavat seksuaalisia palveluita (sadomasokismi, fetisismi, roolileikit, sidonta, eroottinen hieronta ym.) asiakkailleen. Forsström aloitti seksityön miehensä kanssa, mutta myy sitä nykyään myös yksin.

Yksityiselämä 
Forsströmillä on aviomies ja kolme lasta. Hän on feministi.

Julkaisuja 
 
 
 
 
 
 
 
Ammattirakastaja. Like, 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
  kirjailijaesittely
 
 

Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vasemmistoliiton poliitikot
Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit
Setan puheenjohtajat
Vuonna 1974 syntyneet
Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Martha Gellhorn

Martha Gellhorn (8. marraskuuta 1908 – 15. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän  oli 1900-luvun kuuluisimpia kirjeenvaihtajia, joka raportoi lähes kaikista 60 vuotta kestäneen uransa aikana tapahtuneista merkittävistä konflikteista eri puolilla maailmaa. Hän oli naimisissa kirjailija Ernest Hemingwayn kanssa vuosina 1940–1945.

Ura ja elämä 
Gellhornin kuuluisien reportaasien sarja alkaa Yhdysvaltain lamakaudesta 1930-luvulla. Sen jälkeen hän kirjoitti Espanjan sisällissodasta, Adolf Hitlerin noususta ja Tšekkoslovakian valtauksesta. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Suomen talvisodasta, Hongkongista, Burmasta, Singaporesta ja Isosta-Britanniasta käsin. Myöhemmin hän kirjoitti Vietnamin sodasta, Kuuden päivän sodasta ja Keski-Amerikan sisällissodista. 1960-luvulla hän vietti paljon aikaa Afrikassa, osti talon Keniasta ja asui vuoroin siellä, vuoroin Lontoossa. 81-vuotiaana hän matkusti Panamaan ja kirjoitti Yhdysvaltain interventiosta. 

Gellhorn julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia, jotka usein liittyivät hänen raportoimiinsa paikkoihin ja tilanteisiin. 

Gellhorn ystävystyi toisen tunnetun toimittajan John Pilgerin kanssa. Gellhorn oli vaikuttunut Pilgerin Vietnamin sodasta kertovista kirjoituksista ja kirjoitti Pilgerille kirjeen, jossa kertoi mielipiteensä. He tapasivat kuitenkin vasta kolme vuotta kirjeen lähettämisen jälkeen. On sanottu että jo ensitapaamisessa Pilger ja Gellhorn olivat samaa mieltä lähes kaikesta paitsi Israelin ja Palestiinan konfliktista. Gellhorn tunnettiin voimakkaana Israelin puolustajana ja Pilger ohjasi keskustelun muihin aiheisiin.

Gellhorn teki itsemurhan 89-vuotiaana.

Martha Gellhorn Prize
Gellhornin nimeä kantava journalismipalkinto luovutetaan toimittajalle, joka haastaa vakiintuneet käytännöt ja yleisesti hyväksytyt olettamukset. Palkinnon ovat saaneet mm. Hala Jaber (Sunday Times), Michael Tierney (Glasgow Herald), Robert Fisk (The Independent), Ghaith Abdul Ahad (The Guardian), Patrick Cockburn (The Independent), Chris McGreal (The Guardian), Geoffrey Lean(The Independent) ja Nick Davies (The Guardian).

Populaarikulttuurissa 
Gellhornin ja Hemingwayn suhteesta kertoo HBO:n tuottama draama Hemingway & Gellhorn (2012), jonka päärooleissa ovat Nicole Kidman Gellhornina ja Clive Owen Hemingwayna.

Lähteet

Aiheesta muualla
Henkilökuva Martha Gellhorn Prize-sivuilla 
Authorscalendar.info
Erkki Tuomiojan kirja-arvio Caroline Mooreheadin Martha Gellhorn -kirjasta

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset sotakirjeenvaihtajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Blue Shadow

Blue Shadow on Natsumen kehittämä ja Taiton vuonna 1991 NESille julkaisema sivuttain vierivä toimintapeli. Blue Shadow julkaistiin alun perin Japanissa nimellä KAGE. "Kage" on japania ja tarkoittaa "varjoa" (eng. "shadow"). Euroopassa pelin julkaisemisen aikaan vallitsevien ninjutsua ja väkivaltaisia itämaisia itsepuolustuslajeja koskevien ohjesääntöjen vuoksi peli nimettiin Blue Shadowiksi näissä maissa. Muualla peli tunnetaan nimellä Shadow of the Ninja. Pelaajan tavoitteena on pelastaa maailma pahan keisarin alaisuudesta voittamalla järjestyksessä etenevien kenttien viholliset, ja lopulta itse keisarin.  Peli tukee korkeintaan kahden pelaajan yhtäaikaista pelaamista.

Juoni 
Pelin tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2029. Paha, sortava keisari Garuda on ottanut New York Cityn valtaansa ja aiheuttanut monien ihmisten kuoleman. Vastaus sortoa vastaan ovat kaksi 'varjoa' (tai ninjaa), nimiltään Hayate ja Kaede, jotka nousevat Garudaa vastaan pysäyttääkseen tämän.

Pelaaminen 

Pelaaja voi valita toisen kahdesta ninjasta: miehen (siniasuinen Hayate) tai naisen (puna-asuinen Kaede). Kumpikin ninja voi juosta, hyökätä, hypätä, kyykistyä ja roikkua kaiteista. Molemmat ninjat aloittavat pelin aseenaan lyhyt miekka, mutta kussakin kentässä on aselaatikoita, joista saa uusia aseita. Laatikoiden sisältö voi myös tehostaa miekkaa tai lisätä pelaajan elinvoimaa. Pelaajan elinvoimamittari hupenee kuiluun pudotessa tai jos pelaaja saa viholliselta osuman. Mikäli pelaaja menettää kaiken elinvoimansa, hänellä on mahdollisuus jatkaa peliä viisi kertaa. Kahden pelaajan yhtäaikaisessa pelissä jatkomahdollisuudet on jaettu kahden pelaajan kesken.

Aiheesta muualla 

 Shadow of the Ninja classicgaming.com-sivustolla 

2020-luvulle sijoittuvat videopelit
Vuoden 1990 videopelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Virtual Console -pelit
Tasohyppelyt
Scifipelit
Taito
Pappeus (mormonismi)

Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä  pappeus katsotaan erääksi Kristuksen kirkon tunnusmerkeistä. Kristuksen kirkolla täytyy olla pappeus, jonka alkuperä on Jumalassa. Pappeuden valtuus liittyy pyhien toimitusten suorittamiseen, kuten kasteiden ja konfirmaatioiden sekä muiden siunaamistoimitusten suorittamiseen. Pyhät toimitukset ovat mormonismin mukaan päteviä vain, mikäli niiden toimittajalla on pappeuden valtuus. Pappeuden valtuus liittyy myös erilaisiin kirkon johtotehtäviin, joihin kutsuttavilta vaaditaan pappeus.

Mormonismin perustajan Joseph Smithin mukaan Jeesus Kristus toi maan päälle pappeuden täyteyden ja antoi sen perustamalleen kirkolle. Kirkon luopuessa totuudesta myös pappeuden valtuus hävisi, mutta Jumala palautti sen ennen Kristuksen kirkon järjestäytymistä vuonna 1830.   
 
Mormonismissa pappeuden saa kätten päälle panemisen kautta. Pappeuden voi antaa vain ihminen, jolla itsellään on pappeuden valtuus. Kukaan ei voi antaa toiselle korkeampaa pappeuden valtuutta kuin hänellä itsellään on. Mormonismissa pappeus jakautuu kahteen erilaiseen asteeseen: alempaan Aaronin pappeuteen ja korkeampaan Melkisedekin pappeuteen. Joskus mainitaan kolmaskin aste, patriarkaalinen pappeus, mutta tätä pidetään yleensä vain Melkisedekin pappeuden erikoistapauksena.

Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa eli MAP-kirkossa pappeus annetaan vain miespuolisille jäsenille.  Alempaan pappeuden virkaan voidaan asettaa jäsen, joka katsotaan moraalisesti riittävän arvolliseksi, sen vuoden alusta, jona hän saavuttaa 12 vuoden iän. Asettavan varallisuudella ja yhteiskunnallisella asemalla ei myöskään ole merkitystä. Vuodesta 1978 kirkko on vihkinyt papeiksi kaikkiin rotuihin kuuluvia ihmisiä, tätä ennen mustaihoiset oli rajattu pappeuden ulkopuolelle. MAP-kirkossa yleinen pappeus on pitkälle toteutettu.

Aaronin ja Melkisedekin pappeuden virat

Mormonismi
The Defeat of Satan

The Defeat of Satan on norjalaisen black metal -yhtye Antestorin vuonna 2003 julkaistu kokoelmalevy, joka koostuu yhtyeen kahdesta ensimmäisestä demosta, Despairista (1993) ja The Defeat of Satanista (1991). Demojen materiaali miksattiin ja masteroitiin uudelleen ennen julkaisua. Momentum Scandinavia -levy-yhtiö otti albumista 999 kappaleen painoksen, joka on nykyään loppuunmyyty.

Yleiskatsaus
Despair-demon kappaleiden tyyli on alakuloista ja surumielistä death/doom metalia ja lähellä Martyrium-albumin musiikillista linjaa. Monet pitävät kuitenkin Despairia yhtyeen synkimpänä ja uhkaavimpana levytyksenä. Alun perin demon julkaisi Strawberry Records ja painos oli 600 kappaletta. Despair-demon viimeinen kappale Jesus, Jesus Ver Du Hjå Meg on coveri vanhasta norjalaisesta hautajaisvirrestä. Martyriltä (Kjetil Molnes) kuullaan demolla hyvin matalan death metal -murinan lisäksi surumielistä puhdasta laulua. Yhtyeen muusta tuotannosta poiketen Despairin kappaleilla on Gardin (Vegard Undal) basso miksattu erityisen kuuluvasti etualalle. Demolla on folk-henkistä introa ja hautajaisvirsicoveria lukuun ottamatta vain vähän Vemodin (Lars Stokstad) kosketinsoitinkuvioita.

The Defeat of Satan -demo on levytetty ajalla, jolloin yhtyeen nimi oli Crush Evil, siten demon materiaali eroaakin huomattavasti yhtyeen muusta tuotannosta: tyyliltään The Defeat of Satan on alkeellista thrash metalia death metal -laululla. Kappaleet ovat kestoltaan lähes kymmenminuuttisia. Demo päättyy industrial-henkiseen outroon Knus Ondskapen.

Sanoitusten keskeisinä teemoina demoilla ovat pahat voimat, niiden vaikutuksesta varoittaminen ja, kuten albumin nimestä voi päätellä, saatanan kukistuminen. Demot on äänitetty ajalla, jolloin oli menossa black metal -musiikin tärkein kehityskausi. Joidenkin mielestä sanat ovatkin yhtyeen kannanotto kyseisen tyylin ideologiaa kohtaan.

Yhtyeen kokoonpano albumilla 
 Martyr (Kjetil Molnes) – laulu
 Armoth (Svein Sander) – rummut
 Gard (Vegard Undal) – basso
 Vemod (Lars Stokstad) – kitara, kosketinsoittimet
 Bjørn Leren  – sessiokitaristi

Kappaleluettelo
"Preludium" (0:54)
"Demonic Seduction" (6:09)
"Message from Hell" (3:45)
"Lost Generation" (3:24)
"Human" (5:03)
"Jesus, Jesus Ver Du Hjå Meg" (3:16)
"The Defeat of Satan" (9:04)
"New Life" (7:37)
"Jesus Saves" (8:26)
"Knus Ondskapen" (1:03)

Aiheesta muualla
Albumin arvostelu Imperiumi.Netin sivulla
Albumi The Whipping Post -sivulla
Albumi Music Vault -sivulla
Albumi Blogcritics-sivulla 

Defeat of Satan, The
Defeat of Satan, The
Katra

Katra Anniina Solopuro (s. 10. elokuuta 1984) on suomalainen laulaja. Hänen kappaleensa ovat tyyliltään raskaampaa rockia, mutta Katralla on taustallaan klassinen koulutus ja hänen laulutyylissään on vaikutteita oopperasta.


Elämä
Katra on kotoisin Tampereelta.  Katra soitti lapsuutensa pianoa Pirkanmaan musiikkiopistossa ja voimisteli. 14-vuotiaana Katran vaihtoi pianotunnit laulutunneiksi. Yläasteen jälkeen Katra siirtyi ilmaisutaidon lukioon ja liittyi muutamaan bändiin keräämään esiintymiskokemusta. Samalla Katra opiskeli klassista musiikkia musiikkiopistolla. Katra lauloi taustoja Lovexille ja soitti koskettimia Essentiassa. Tällä hetkellä Katra opiskelee Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa teatterimusiikkia ja musiikkidraamaa pääaineenaan laulu. Katralla on tytär, Illusia, Lovexin kitaristin Vivianin kanssa. Nykyisin Katra on naimisissa Niko Solopuron (o.s. Virtanen) kanssa, joka esiintyi Waldon toisena tulitaiteilijana Moskovan Euroviisuissa 2009.

Ura
Katra aloitti syksyllä 2005 yhteistyön Jakke Lindbergin ja Ilkka Vainion kanssa. Ensimmäinen single syntyi 6. syyskuuta 2006, jonka nimeksi tuli Sahara. Hän alkoi työstää tammikuussa 2006 ensimmäistä studioalbumiaan, joka ilmestyi 28. helmikuuta 2007. 

Katra osallistui Euroviisukarsintaan 2007 kappaleilla "Tietäjä" ja "Vaaratar", joista ensin mainitulla hän pääsi jatkoon. Kyseinen kappale joutui kohun kohteeksi, sillä sitä syytettiin osittaiseksi plagiaatiksi Within Temptationin kappaleesta "Jillian (I'd Give My Heart)" albumilla The Silent Force. Yleisradion asiantuntijaraati kumosi väitteet. Katra kertoi myös, että seuraavalla levyllä hän ja hänen bändinsä pojat ovat ensisijaisessa vastuussa kappaleista.

2008 Katra-bändi sai kansainvälisen levytyssopimuksen Napalm Recordsilta ja syksyllä 2008 albumi Beast Within julkaistiin ympäri maailmaa. Kesällä 2009 Katra esiintyi Saksalaisen Summerbreeze-festivaalin päälavalla, jossa esiintyi myös mm. Opeth, Backyard babies, Amorphis ja Epica.

2009 KATRA esiintyi Meksikossa Circo Voladorissa Theatre of Tragedyn jäähyväiskiertueella
Katra julkaisi 15. syyskuuta 2010 ensimmäisen singlensä One Wish Away tuoreimmalta albumiltaan Out of the Ashes, vain digitaalisena versiona. Albumi julkaistiin Suomessa 27. lokakuuta 2010.

Tällä hetkellä Katra Solopuro esiintyy ympäri maailmaa erilaisissa showesityksissä mm. Meksikossa, Turkissa, Israelissa, Abu Dhapissa, San Franciscossa ja Pietarissa.

KATRA-yhtye
Katra Solopuro (laulu)
Kristian Kangasniemi (kitara)
Teemu Mätäsjärvi (kitara)
Johannes Tolonen (basso)
Matti Auerkallio (rummut)

Entiset jäsenet
Tom Gardiner (kitara)
Jaakko Järvensivu (rummut)
Jani Wilund (koskettimet)

Julkaisut

Singlet

Albumit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Katran henkilökohtaiset sivut
 
 

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Läpiveto

Läpiveto oli Yle TV1 -kanavalla esitetty sketsisarja, joka kuvattiin elävän yleisön edessä ja esitettiin suorana lähetyksenä. Läpiveto sijoittuu neljään huoneeseen, joissa viisi vakionäyttelijää esittävät sketsejä. Ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa oli lisäksi mukana yllätysvieras, joita ovat olleet muun muassa Kari Väänänen, Pertti Sveholm ja Taneli Mäkelä. Sarja voitti parhaan komediasarjan Venla-palkinnon 2008. 

Vuonna 2010 sarjan näyttelijät, Petteri Summasta lukuun ottamatta, aloittivat MTV3-kanavan uudessa sketsisarjassa Putous.

Näyttelijät

Petteri Summanen (Isänmaan toivot, Studio Julmahuvi, Putous)
Elina Knihtilä (Ranuan kummit, Putous)
Jukka Rasila (Studio Julmahuvi, Putous)
Kari Hietalahti (Vintiöt, Trabant Express, Studio Impossible, Putous)
Jaakko Saariluoma (W-tyyli, Huuma, Putous'')

Aiheesta muualla
Sarjan kotisivut
 YLE Elävä arkisto: Livekomediaa Läpivedossa 

2000-vuosikymmenen suomalaiset sketsisarjat
Luettelo vaasalaisten jalkapallojoukkueiden mitaleista

Mukana SM-mitalit, Liigacupin mitalit ja Suomen Cupin mitalit.

Vaasalaisten seurojen mitalit
Brooke Shields

Brooke Christa Shields (s. 31. toukokuuta 1965 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli.

Shieldsin äiti Teri Shields toimi tämän managerina varhaisvuosista alkaen, ja yritti saada tätä kameroiden eteen jo vauvana. Hän perusti oman yhtiön tyttärensä markkinointiin.

Vuonna 1975 valokuvaaja Garry Gross otti tuolloin 10-vuotiaasta Shieldsistä alastonkuvia, jotka julkaisi Playboy Pressin lehti Sugar and Spice. Brooke Shields haastoi myöhemmin kuvaajan oikeuteen pyrkien estämään tätä julkaisemasta kuvia. New Yorkin osavaltion korkein oikeus hylkäsi kanteen lausuen etteivät valokuvat olleet eroottisia tai pornografisia.

Brooke Shields nousi tunnetuksi pääosastaan prostituoidun tyttärenä historiallisessa elokuvassa Pretty Baby (1978). Seuraava kohuelokuva oli Sininen laguuni (1980). Lipstick Jungle -televisiosarjassa Shields näyttelee yhtä kolmesta päähenkilöistä, Wendy Healyä. Shields on nähty myös muissa televisiosarjoissa, kuten Hei, olen Susan, The Muppet Show (jossa hänestä tuli 15-vuotiaana ohjelman kaikkien aikojen nuorin vieras vuonna 1980), Frendit, 70’s Show, Muodon vuoksi ja Miehen puolikkaat. Lisäksi hän on tehnyt äänirooleja animaatioihin, kuten Simpsonit, Batman ja Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama. Shields on myös vieraillut televisiosarjassa Hannah Montana esittäen Miley Stewartin äitiä.

Yksityiselämä 

Shields oli naimisissa tennispelaaja Andre Agassin kanssa vuosina 1997–1999, mutta liitto päättyi mitätöintiin, jotta Shields saattoi mennä naimisiin Chris Henchyn kanssa katolisessa kirkossa. Shields ja Henchy ovat olleet naimisissa vuodesta 2001 lähtien ja parilla on kaksi tytärtä (s. 2003 ja 2006). Shields on seurustellut myös Michael Jacksonin kanssa.

Shields on kirjoittanut synnytyksen jälkeisestä masennuksesta kirjan Down Came the Rain (suom. Tuli sade rankka, Otava) vuonna 2006. Kirjassa hän kertoo myös rankoista hedelmöityshoidoistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Aku Toivonen

Aku Toivonen (s. 1964 Rauma) on Suomen Musiikintekijät ry:n toiminnanjohtaja vuodesta 2012 alkaen.  

Aku Toivonen aloitti vuonna 2012 Musiikin edistämissäätiön (MES) hallituksessa ja valtioneuvoston nimeämässä Tekijänoikeusneuvostossa. Kopioston hallituksessa hän aloitti vuonna 2019.  

Aku Toivonen suorittanut JET-tutkinnon (Johtamisen erikoisammattitutkinto), MHT-tutkinnon (Yrityshallinnon tutkinto), ja hän on Certified Leadership Coach (International Coach Federation), sekä suorittanut näyttötutkintomestarin pätevyyden ja Kauppakamarin Hyväksytty Hallituksen Jäsen HHJ -kurssin ja tutkinnon (2020). Toivonen suoritti kasvatustieteen ja luokanopettajan opintoja Turun yliopistossa heti ylioppilaaksi valmistumisensa (1983) jälkeen. Hän on suorittanut Tiimivalmentamisen tutkinnon (Tiimimestari).  

Toivonen on ollut valmentaja/Leadership Coach Novetos Oy:ssä, on yksi MTG Musiikkituottajat Group Oy:n omistajista ja perustajista, ja hän toimi sen toimitusjohtajana ja tuottajana.  

Aku Toivosen suuntautuminen musiikkiin alkoi pianonsoiton opiskelulla 7-vuotiaana. Hän on opiskellut musiikin teoriaa ja lauloi pitkään Rauman Poikakuorossa. Musiikin ammattilaisena hän aloitti Lea Lavenin taustayhtyeeksi perustetussa Mistral-yhtyeessä 1980-luvun alkupuolella. Toivonen toimi Finlanders-yhtyeen pianistina vuosina 1991–2006. Finlanders-uran aikana Toivonen toimi kapellimestarina lukuisissa televisioinneissa. Hän on ollut myös tuottelias säveltäjä, sovittaja ja tuottaja. 

Toivonen oli Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n (nykyinen Suomen Musiikintekijät ry) hallituksessa vuosina 2010–2012, Valtion säveltaidetoimikunnan jäsen vuosina 2010–2013, OPH:n Musiikin alan tutkintotoimikunnan jäsen vuosina 2010–2013, Suomen Musiikkineuvoston hallituksen jäsen vuosina 2012–2013, sekä Music Finlandin hallituksessa vuosina 2013-2019, joista puheenjohtajana kolme vuotta. 

Toivonen on klassiseen musiikkiin keskittyneen Muhoksen Musiikkipäivien perustajia.

Toivonen on naimisissa oopperalaulaja Kaisa Rannan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Haastattelu Elvis ry:n sivuilla
 Aku Toivonen lauluntekijänä. Fono.fi

 Suomalaiset muusikot
 Suomalaiset säveltäjät
 Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Karen Carpenter

Karen Anne Carpenter (2. maaliskuuta 1950 New Haven, Connecticut – 4. helmikuuta 1983) oli yhdysvaltalainen laulaja ja rumpali, joka yhdessä veljensä Richardin kanssa muodosti Carpenters-duon.

Elämä ja ura
Karen Carpenter syntyi 2. maaliskuuta 1950 New Havenissä Connecticutissa. Perhe muutti vuonna 1963 Downeyn pikkukaupunkiin Kaliforniaan, missä oli miellyttävämpi ilmasto kuin Connecticutissa, ja missä Karenin isoveli Richard voisi menestyä alkavalla muusikonurallaan.

Karen seurasi aluksi veljensä musiikkiharrastusta vierestä, mutta ei itse osoittanut vielä kiinnostusta soittamiseen vaan harrasti mieluummin urheilua. Kaliforniassa hän alkoi soittaa kellopeliä koulun marssiorkesteria, ja hänelle ostettiin sen jälkeen rummut. Hän kehittyi taitavaksi rumpaliksi.

Vuonna 1966 Karen teki sopimuksen Joe Osbornin Magic Lamp -levymerkille ja levytti singlenä kaksi veljensä Richardin kirjoittamaa laulua. Pienen yhtiön single ei käynyt kaupaksi, ja sitä painettiin vain 500 kappaletta.

Karen perusti Richard Carpenterin kanssa duon nimeltä Carpenters, ja yhtye sai vuonna 1969 levytyssopimuksen A&M Recordsilta. Karen lauloi useimmat duon levyttämistä kappaleista. Duo oli hyvin suosittu etenkin 1970-luvun alussa: heillä oli kolme listaykkössingleä, ja heidän albumejaan on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta.

Karen Carpenterin ääniala oli neljä oktaavia, mutta lauluissaan hän käytti etupäässä alarekisteriään – kuten hän itse sanoi laulutavastaan: "Rahat ovat kellarissa". Paul McCartneyn mukaan Karen Carpenterilla oli "maailman paras naisääni: melodinen, sointuva ja yksilöllinen".

Capenter meni naimisiin Tom Burrisin kanssa vuonna 1980. He muuttivat erilleen vuoden kuluttua. Virallisen avioeron oli tarkoitus tulla voimaan Karenin kuolinpäivänä helmikuussa 1983.

Sairaus ja kuolema
Carpenter sairasti useiden vuosien ajan anoreksiaa. Jo vuonna 1975 Carpenters oli joutunut peruuttamaan Britannian kiertueen ja Karen oli ollut vuodepotilaana lähes kaksi kuukautta. Hän hakeutui lopulta hoitoon läheistensä kehotuksesta ja vietti vuoden 1982 New Yorkissa tavaten anoreksiaan erikoistunutta psykoterapeuttia. Hän sai vuoden lopulla lisää painoa, suurimmaksi osaksi tosin suonensisäisesti leikkauksen jälkeen. Hän keskeytti hoidon vuoden lopulla ja muutti Downeyyn vanhempiensa luo joulukuussa 1982, pystyen jälleen syömään melko normaalisti. Hän sai kuitenkin kohtalokkaan sydänkohtauksen 1983 helmikuun 4. päivän aamuna vaatehuoneessaan ja kuoli 32-vuotiaana. Kuolintodistuksen mukaan kuoleman aiheuttanut sydänkohtaus oli seurausta anoreksiasta. Kuoleman aiheuttajaksi on esitetty myös ipecac-oksennuslääkkeen käyttö, joka olisi heikentänyt sydänlihasta. Richard ei usko siskonsa käyttäneen kyseistä lääkettä, mutta Karenin psykoterapeutti uskoo vahvasti Karenin alkaneen käyttää sitä hoidon päätyttyä.

Lähteet

Viitteet

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset rumpalit
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Gargoili

Gargoili, myös gargouille tai vedensyöksijä, on kivestä tai metallista muotoiltu, ulkoneva räystäskouru, joka johtaa sadeveden kauemmas rakennuksen seinäpinnasta ja joka on muotoiltu ihmis-, eläin- tai fantasiahahmoksi.

Antiikin temppeleissä vedensyöksijät muotoiltiin yleensä leijoniksi. Keskiajan goottilaisessa arkkitehtuurissa vedensyöksijät tai gargoilit veistettiin ihmis-, eläin- tai fantasiahahmoiksi, joilla oli usein groteski ja mielikuvituksellinen muoto. Nimitys tulee vanhasta ranskan kielen sanasta gargouille, joka tarkoittaa kurkkua. Samasta sanasta ovat peräisin useiden kielten kurlaamista tarkoittavat sanat. Gargoileiksi kutsutaan usein myös muita rakennusten ulkoseinissä olevia groteskeja veistoksia, jotka eivät kuitenkaan varsinaisten gargoilien tavoin toimi vedensyöksijöinä. Tällaiset koristeina toimivat veistokset kuvaavat khimairoja (chimère) tai vastaavia taruhirviöitä.

Gargoilit ovat suosittuja myös fantasiakirjallisuudessa ja -roolipeleissä, joissa ne usein ovat siivekkäitä, demonin kaltaisia olentoja.

Gargoileja

Katso myös
 Vesiränni
 Ornamentti
 Karikatyyri

Lähteet

Aiheesta muualla

Gargoyles 
 Randall's Lost New York City
Story of Gargouille 
Gargoyle Gothica 
Jayhallcarpenter.com 

Arkkitehtuurin käsitteet
Taiteen aiheet
Gotiikan taide
Lena Meriläinen

Lena Reija Meriläinen (s. 19. toukokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi erityisesti roolistaan Kotikatu -sarjan Eeva Mäkimaana.

Lena Meriläinen opiskeli tanssijaksi 18-vuotiaaksi asti. Hän kuitenkin valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta. Tämän jälkeen hän oli kiinnityksellä Turun kaupunginteatterissa vuosina 1977–1986 ja Tampereen Työväen Teatterissa 1986–1996.

Meriläinen on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Rauta-aika (1982) Pohjolan tyttären roolissa, TV1:n sarjassa Kotikatu (1995–2012) Eeva Mäkimaan roolissa sekä sairaalasarjassa Syke (2014–) Lenita Pakkalan roolissa. Teatterin ja televisiosarjojen lisäksi hän on näytellyt kotimaisissa elokuvissa. Vuonna 1987 Meriläisellä oli Malviinan osa televisioelokuvassa Niskavuoren nuori emäntä.

Yksityiselämä 
Lena Meriläinen on säveltäjä Usko Meriläisen ja tanssija Ruth Matson tytär. Meriläisen puoliso on teatteriohjaaja ja televisionsarjojen tuottaja Olli Tola. Pariskunta avioitui vuonna 1998. Lena Meriläisellä on edellisestä avioliitosta tytär. Näyttelijä Pamela Tola on Olli Tolan veljentytär. Lena Meriläinen on entisen kansanedustajan Rosa Meriläisen täti.

Näyttelijäntöiden lisäksi Meriläinen tarjoaa toiminimensä turvin liikuntapalveluja, esiintymistä, konsultointia ja opetusta. Hän toimii myös Pilates-ohjaajana.

Filmografia

Elokuva

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Lena Meriläisen profiili Näyttelijäliiton sivuilla
 Lena Meriläisen profiili Helsingin freelancenäyttelijöiden sivuilla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Dupnitsa

Dupnitsa (bulg. Дупница) on kaupunki läntisessä Bulgariassa. Dupnitsa sijaitsee Kjustendilin alueella Rilavuoren juurella 65 kilometriä Sofiasta. Kaupungin asukasluku on 33 205 (2011).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Dupnitsan kotisivut  

Bulgarian kaupungit
Michael W. Smith

Michael W. Smith (s. 7. lokakuuta 1957 Kenova, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen gospel-artisti.

Smith on voittanut kolme Grammy-palkintoa. Hänen musiikkinsa on modernia pop-gospelia. Hän on tehnyt noin 20 levyä.

Smith sävelsi ensimmäisen laulunsa jo viisivuotiaana. Michaelin "löysivät" Grammy-voittaja Amy Grantin manageri Mike Blanton ja Dan Harrell, jotka perustivat hänelle ja eräälle toiselle muusikolle oman levy-yhtiön, koska vanhat olemassa olevat levy-yhtiöt eivät tehneet sopimusta.

Diskografia 

 The Michael W. Smith Project (1983)
 Michael W. Smith 2 (1984)
 The Big Picture (1986)
 i 2 (EYE) (1988)
 Christmas (1989)
 Go West Young Man (1990)
 Change Your World (1992)
 I'll Lead You Home (1995)
 Live the Life (1998)
 Christmastime (1998)
 This Is Your Time (1999)
 Freedom (2000)
 Worship (2001)
 Worship Again (2002)
 Healing Rain (2004)
 Stand (2006)
 It's a Wonderful Christmas (2007)
 A New Hallelujah (2008)
 Wonder (2010)
 Glory (2011)
 Hymns (2014)
 Sovereign (2014)

Palkinnot

Dove-palkinto

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu 
 Michael W. Smith's archive
 Michael W. Smith Worship & Worship Again
 

Hengellisen musiikin esittäjät
Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset pianistit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Voodoo (albumi)

Voodoo on King Diamondin kahdeksas albumi. Albumi on vuodelta 1998 ja on äänitetty Nomad Record Studiossa. Uudelleen äänitetty levy on äänitetty Los Angered Recordsissa, Göteborgissa, Ruotsissa. Levy ja kansikuva: Massacre Records ja Metal Blade Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 King Diamond – laulu, kosketinsoitin
 Andy La Rocque – kitara
 Herb Simonsen – kitara
 Chris Estes – basso
 John Herbert – rummut
 Dimebag Darrell – kitarasoolo kappaleessa "Voodoo"

Aiheesta muualla 
Kotisivut 

Vuoden 1998 albumit
King Diamondin albumit
Razgrad

Razgrad (; turk. Razgrad) on kaupunki Pohjois-Bulgariassa ja samalla se on Razgradin alueen pääkaupunki. Razgradin kunnan asukasluku on 50 998 (2011), ja itse kaupungissa on 33 880 asukasta.

Kaupungin väestöstä 27 % on turkkilaista syntyperää, 69 % bulgarialaisia ja 4 % romaneja.

Razgradin nähtävyyksiä ovat vuonna 1864 rakennettu kellotorni ja Ibrahim paššan moskeija vuodelta 1530. Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura Ludogorets.

Razgradin paikalla sijaitsi Rooman valtakunnan aikana Abritus- tai Abrittus-niminen kaupunki, joka tunnetaan vuonna 251 käydystä Abrittuksen taistelusta. Abritus tuhoutui sodissa useita kertoja, kunnes avaarit tuhosivat sen lopullisesti vuonna 586.

Ystävyyskaupungit 

  Orjol, Venäjä (vuodesta 1968)
  Wittenberge, Saksa (vuodesta 2001)
  Armagh, Pohjois-Irlanti (vuodesta 1995)
  Châlons-en-Champagne, Ranska (vuodesta 1975)
  Avcılar, Turkki (vuodesta 2000)
  Yangzhou, Kiina (vuodesta 2000)
  Brunswick, Yhdysvallat (vuodesta 1998)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Razgradin kotisivut

Bulgarian kaupungit