joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Omayra Sánchez

Omayra Sánchez (28. elokuuta 1972 – 16. marraskuuta 1985) oli kolumbialainen tyttö, joka kuoli 13. marraskuuta 1985 Armerossa, Kolumbiassa sattuneessa Nevado del Ruiz -tulivuoren purkauksessa. Purkausta seuranneen mutavyöryn seurauksena Sánchez jumiutui jaloistaan kiinni kotitalonsa raunioihin. Pelastustyöntekijät eivät ilman asianmukaista pelastuskalustoa onnistuneet ajoissa irrottamaan kaulaansa myöden vedessä ollutta tyttöä. 13-vuotiaana kuollut Sánchez ehti taistella maailman median edessä noin 60 tuntia (kolme yötä ja kaksi päivää) kehittyvää kuoliota ja hypotermiaa vastaan. 

Sánchezin äiti ja veli selvisivät vyörystä, mutta hänen isänsä ja tätinsä kuolivat. Tädin ruumis oli osittain kietoutunut tytön jalkoihin, ja pelastajat yrittivät tuloksetta nostaa ruumiin mudasta, jotta tytön pelastaminen olisi helpottunut.  

Ranskalainen valokuvaaja Frank Fournier otti Sánchezista kuvan muutamaa tuntia ennen tämän kuolemaa. Kuva julkaistiin ensimmäiseksi Paris Match -lehdessä. Jotkut kritisoivat valokuvaajaa, mutta Fournier uskoi kuvan auttaneen keräämään avustuksia ympäri maailmaa ja tuoneen esille Kolumbian hallinnon vastuuttomuuden. Tiedemiehet olivat ennustaneet katastrofin laajuuden, mutta alueella ei ollut evakuointisuunnitelmia. Pelastustöihin vaikutti myös se, että maan armeija oli keskitetty pääkaupunkiin Bogotáan, jossa viikkoa aiemmin M-19-sissiryhmä oli hyökännyt oikeustaloon. Kuva sai vuoden 1986 World Press Photo -palkinnon.

Kirjailija Isabel Allenden novelli ”De barro estamos hechos” () pohjautuu Omayran tarinaan.

Lähteet

Vuoden 1985 luonnonmullistukset
Vuonna 1972 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Kolumbialaiset henkilöt
Hirvelä (täsmennyssivu)

Hirvelä voi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimi
 Hirvelä, kylä Kiikalassa Salossa
 Hirvelän kansakoulu, vuoteen 1966 toiminnassa ollut kansakoulu Kiikalassa Varsinais-Suomessa
 Hirvelä, kylä ja asuinalue Kuusankoskella Kouvolassa 
 Hirvelän koulu, yläkoulu Voikkaan kaupunginosassa Kouvolassa
 Hirvelä, kylä Anjalankoskella Kouvolassa

Sukunimi
 Erkki Hirvelä (1937–2020), taidemaalari
 Inger Hirvelä López (s. 1940), poliitikko ja diplomaatti
 Jaakko Hirvelä (1838–1918), poliisi, maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Juho Hirvelä (1861–1939), urkuharmonitehtailija
 Markku Hirvelä (s. 1956), kuvanveistäjä
 Päivi Hirvelä (s. 1954), oikeusneuvos
 Reijo Hirvelä (s. 1943), iskelmä- ja jazzlaulaja
 Sara Ramsay (o.s. Hirvelä, s. 1969), malli, hammaslääkäri ja valtiotieteilijä
 Ville-Veikko Hirvelä (s. 1962), kansalaisaktivisti

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Omenakemppi

Omenakemppi (Cacopsylla mali) on hyönteislaji joka kuuluu kemppien yläheimoon. Omenakemppi on aikuisena 3–4 mm pitkä ollen väriltään nuorena vihreä, mutta loppukesällä ruskeanharmaa, isosilmäinen ja siivet sillä ovat läpikuultavat. Omenakempin toukka on rakenteeltaan litteä ollen aluksi väriltään ruskean kellertävä, mutta muuttuu myöhemmin vaaleanvihreäksi. Lajin muna on noin 0,4 mm pitkä, väriltään keltainen ja muodoltaan pitkänsoikea. Omenakemppi talvehtii munina omenapuun oksilla ja sillä on yksi sukupolvi vuodessa.

Omenakemppi on melko samannäköinen kuin orapihlajakemppi (Psylla peregrina).

Lähteet 
BioLib: species - Apple Leaf Sucker Cacopsylla mali (Schmidberger, 1836)  
Helsingin yliopisto: Biologian oppiminen 2000-luvulla: Eliöiden määritys - Selkärangattomia eläimiä

Aiheesta muualla 
Finto – Sanasto- ja ontologiapalvelu: Omenakemppi (Cacopsylla mali)
Omenakemppi (Psylla mali)
Ötökkätieto: Omenakemppi (Cacopsylla mali)
Interactive Agricultural Ecological Atlas of Russia and Neighboring Countries. Economic Plants and their Diseases, Pests and Weeds, AgroAtlas: Psylla mali 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cacopsylla mali (apple sucker) 

Nivelkärsäiset
Dennis Marion Schnurr

Dennis Marion Schnurr (s. 21. kesäkuuta 1948 Sheldon, Iowa) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Sioux Cityn hiippakuntaan 20. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Duluthin hiippakunnan johtoon 18. tammikuuta 2001. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. huhtikuuta Harry Joseph Flynn, jota avustivat Gabriel Montalvo Higuera ja Lawrence Donald Soens.

Schnurr sai 17. lokakuuta 2008 nimityksen Cincinnatin koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 7. joulukuuta 2008. Hänestä tuli 21. joulukuuta 2009 Cincinnatin arkkipiispa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Kone Building

Kone Building on Espoon Keilaniemessä sijaitseva hissiyhtiö Koneen vuonna 2001 valmistunut konsernihallinnon rakennus. Koneen tornin on suunnitellut arkkitehti Antti-Matti Siikala. Rakennuksessa on 18 kerrosta ja se on 72,6 m korkea.

Koneen tornissa on teräsrunko, välipohjat ovat liittorakenteiset. Liukuvaluna toteutettu porras- ja talotekniikkatorni on jälkijännitetty. Julkisivut ovat pääosin lasia, kaksoisjulkisivujen lasit on silkkipainettu. Rakennuksen urakoi Skanska.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espoon liikerakennukset
Espoon tornitalot
Otaniemi
Ilmarisen hauta

Ilmarisenhauta on Virtain Liedenpohjassa Maaselän hiekkakankaalla sijaitseva syvä rotko.

Tarinan mukaan Seppo Ilmarinen antoi Ilma-Isto-nimiselle jättiläiselle tehtäväksi rakentaa kanava vedenjakajan yli Toisvedestä Lapuanjoen vesistöön kuuluvaan Kukkolampeen. Jättiläinen tutki maakannasta ja kaivoi yhden lapiollisen Rasinnevan kohdalta niin että siihen syntyi neva. Kannaksen puolivälissä hän kaivoi maata kaksi lapiollista mutta kolmannella lapiollisella jättiläisen lapionvarsi katkesi. Jättiläinen suuttui tästä ja jätti työn kesken. Ilmarisen hauta jäi muistoksi tästä kaivutyöstä.

Toinen Ilmarisen hautaan liittyvä tarina on perimätiedon tapahtunut Suomen sodan aikana. Tarinan mukaan ruotsalaiset sotapäälliköt saivat venäläiseltä suuren kultamäärän palkkioksi siitä että Viaporin linnoitus luovutettiin ilman taistelua. Kulta-arkkua lähdettiin viemään kahden hevosen hevosen vetämillä kärryillä Pohjanmaan kautta Ruotsiin. Virroilla lastin kuljettajien kannoille ilmestyivät suomalaiset takaa-ajajat ja tästä hätäntyneenä he kääntyivät maantieltä syrjään ja hautasivat kulta-arkun Ilmarisen haudan lähelle Ylä-Liedenpohjan talon maille. Tätä Suomen hintaa ei ole vieläkään löydetty etsiskelystä huolimatta.

Katso myös
Ämmänkuopat
Akmeelinhauta

Lähteet 
 Virtain luontokohteita
 Totta vai tarua - Satun sukutarinat-blogi 2.3.2012 : Liedenpohja

Suomen luonnonnähtävyydet
Virrat
Tuomo Björksten

Tuomo Björksten (s. 1982 Jyväskylä) on suomalainen Yleisradion toimittaja ja luontovalokuvaaja . Hän on harrastanut luontokuvausta vuodesta 1997, mutta hankittuaan 2004 ensimmäisen digijärjestelmäkameran hän innostui kuvaamisesta oikein todella. Hän on toiminut Luontokuva-lehden toimitussihteerinä vuosina 2005–2007. Aamulehdessä Björksten työskenteli vuosina 2007–2013.

Teokset
Kesän muistoja – luontokuvakirja, omakustanne, 2005 ISBN 952-91-9516-8
Kaakkurin tarina, Docendo, 2012 ISBN 978-951-0-37841-0 (teksti ja kuvat)
Luontokuvaajan matkaopas – Suomi ja muu maailma, Docendo 2013, ISBN 978-952-291-007-3 (teksti)

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Nuoret poliisit

Nuoret poliisit (Rookie Blue) on kanadalainen televisiosarja, joka keskittyy poliisialokkaisiin. Sarjaa on esitetty Kanadassa Globalilla, Yhdysvalloissa ABC:llä. Suomessa sarjaa ovat esittäneet sekä TV5 että Kutonen. Sarjaa on tehty kuusi tuotantokautta.

Aiheesta muualla
TV5:n tiedote Rookie Bluen alkamisesta
Sarjan esittely Kutosen kotisivuilla

Kanadalaiset rikossarjat
Kanadalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Globalin televisio-ohjelmat
Tandooriuuni

Tandooriuuni on alun perin intialainen ruuanvalmistuksessa käytettävä uuni. Se on suosittu myös muissa Etelä- ja Keski-Aasian sekä Kaukasian maissa. Tandooriuunissa valmistettavia ruokia ovat muun muassa tandoori-broileri sekä naan- ja shoti-leivät, mutta se soveltuu hyvin myös grillaamiseen.

Tandooriuuni muistuttaa pystypäin asetettua leivinuunia. Tandooriuunin lämpötila voi olla jopa 480 °C, ja lämpö tuotetaan perinteisesti puuhiilellä. Tandooriuunissa valmistettava ruoka paistuu avotulen, lämpösäteilyn ja kuuman ilman kohoamisen vaikutuksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Youtube: Tandooriuunin rakentaminen 

 Arabialainen keittiö
 Armenialainen keittiö
 Pakistanilainen keittiö
Georgialainen keittiö
Intialainen keittiö
Afganistanilainen keittiö
Azerbaidžanin keittiö
Tadžikistanilainen keittiö
Turkkilainen keittiö
Ruoanlaitto
Tulisijat
Häikäilemättömät ajajat

Häikäilemättömät ajajat (engl. Hell Drivers) on vuonna 1957 julkaistu draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät mm. Stanley Baker, Herbert Lom, Peggy Cummins, Patrick McGoohan, William Hartnell, Wilfrid Lawson, Sid James, Jill Ireland, Alfie Bass, Gordon Jackson, David McCallum, Sean Connery ja Wensley Pithey. Elokuvan on ohjannut Cy Endfield.

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 1957 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset draamaelokuvat
Brittiläiset mustavalkoelokuvat
Novelleihin perustuvat elokuvat
Merian C. Cooper

Merian C. Cooper (24. lokakuuta 1893 Jacksonville, Florida, Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 1973 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuin elokuvansa ohjaajana on King Kong (1933). 1940- ja 1950-luvuilla hän tuotti monet John Fordin ohjaamista elokuvista (esimerkiksi Etsijät (1956) ja Vaitelias mies (1952)).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lentäjät
Hr. Ms. Abraham Crijnssen (1936)

Hr. Ms. Abraham Crijnssen oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.

Valmistus 

Alus tilattiin Werf Gustolta Schiedamista. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1937.

Palvelus 
Toisen maailmansodan Tyynenmeren sodan alkaessa vuonna 1941 Hr. Ms. Abraham Crijnssen sekä osa sen sisaraluksista palvelivat Alankomaiden Itä-Intiassa. Helmikuussa 1942 Jaavan tilanne muuttui kriittiseksi keisarillisen Japanin lentokoneiden hallitessa saaren ilmatilaa sekä Japanin laivaston hallitessa ympäröivää merialuetta. Jaavanmeren ja Sundasalmen taisteluiden jälkeen alueella olleiden liittoutuneiden alusten käskettiin siirtyä Australiaan.

Abraham Crijnssen selvisi ainoana luokkansa aluksena Australiaan saapuen Fremantleen 20. maaliskuuta 1942. Alus oli samalla viimeinen paossaan onnistunut alus.

Alus siirrettiin Australian laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 28. syyskuuta 1942 sukellusveneidentorjunta-aluksena nimellä HMAS Abraham Crijnssen. Aluksen ensimmäisenä australialaisena päällikkönä oli luutnantti Arthur Irwin Chapman.

Alus palautettiin Alankomaiden laivastolle 5. toukokuuta 1943, ja se jatkoi saattuetehtävissä aina 7. kesäkuuta 1945 saakka. Sotatoimien päätyttyä alus siirtyi sodan ajan kotisatamastaan Darwinista Koepangiin Itä-Timoriin, jossa se vastaanotti japanilaisten antautumisen. Se osallistui vallankumouksellisten vastaiseen toimintaan Hollannin Itä-Intiassa, josta se lähti elokuussa 1951 paluumatkalle Alankomaihin.

Maaliskuussa 1956 alus muutettiin puominvartioalukseksi ennen lopullista palveluksesta poistoaan vuonna 1961, jolloin se lahjoitettiin merikadeteille koululaivaksi. Aluksella oli satamapaikka Haagissa vuosina 1962–1972, ja sieltä se siirrettiin Rotterdamiin. Alus lahjoitettiin vuonna 1995 merimuseolle Den Helderiin, ja se on kunnostettu sodanaikaiseen asuunsa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Jan van Amstel -luokan miinanraivaajat
Museolaivat
Säännöllinen avaruus

Säännöllinen avaruus on topologinen avaruus, joka toteuttaa seuraavat ehdot:

 Jos a ja b ovat mielivaltaisia avaruuden pisteitä, kummallakin on ympäristö, johon toinen ei kuulu. (Tämän ehdon toteuttavia avaruuksia sanotaan T1-avaruuksiksi.)
 Jos a on mielivaltainen avaruuden piste ja B suljettu joukko, pisteellä a ja joukolla B on erilliset ympäristöt. (Tämän ehdon toteuttavia avaruuksia sanotaan T3-avaruuksiksi.)

Avaruus on siis säännöllinen, jos se on sekä T1- että T3-avaruus. Säännöllisen avaruuden määritelmä on esimerkki separaatioaksioomista.

Katso myös 
 Hausdorff-avaruus
 Normaali avaruus

Lähteet

Topologiset avaruudet
Turmio ja perikato

Turmio ja perikato on Putte Wilhelmssonin vuonna 2009 ilmestynyt esseekokoelma.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Antti Nylén: Tuttua tyyliä on vaikea sietää . Helsingin Sanomat 24.9.2009.
 Pirkka Valkama: Tajunnanvirtaa taiteesta . Turun ylioppilaslehti 13.11.2009.
 Herman Raivio: Inho epämääräisyyttä kohtaan . Parnasso 3.12.2009.
 Hannu Waarala: Turmio ja perikato. Keskisuomalainen 8.1.2010.
 Ville Hänninen: Sarvia ja hampaita. Kiiltomato.net 20.2.2010.

Suomalaiset esseekokoelmat
Vuoden 2009 kirjat
Retkikunta 32

Retkikunta 32 () oli  Kansainvälisen avaruusaseman 32. miehistö. Retkikunta alkoi 1. heinäkuuta 2012 kello 04:48 UTC Sojuz TMA-03M:n irtautuessa asemasta. Asemalle jääneet Retkikunta 31:n jäsenet Acaba, Padalka ja Revin jatkoivat asemalla Retkikunta 32:n miehistössä.  Williams, Malentšenko ja Hoshide saapuvat ISS-asemalle 15. heinäkuuta 2012 laukaistulla lennolla Sojuz TMA-05M. Retkikunta päättyi 16. syyskuuta 2012 Sojuz TMA-04M:n irrottauduttua asemasta. Padalka, Revin ja Acaba laskeutuivat 17. syyskuuta 2012 kello 02.53 UTC Kazakstaniin.

27. heinäkuuta 2012 japanilainen rahtialus HTV-3 (Kounotori 3) telakoitui asemaan. HTV-3 irtautui asemasta 12. syyskuuta 2012 ja tuhoutui ilmakehässä 14. syyskuuta 2012.

Miehistö

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 

NASAn Expedition 32 Main Page 
Expedition 32/33 Preflight Briefing Graphics ja Video 
Valokuvia Retkikunta 32:sta 
Current ISS On-Orbit Status Report 
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu 
Kansainvälisen avaruusaseman miehistöt 

Kansainvälinen avaruusasema
Days Go By

Days Go By on punk rock-yhtye The Offspringin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2012. Albumilla soittaa Offspringin uusi rumpali Pete Parada. 

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 34.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dexter Holland – laulu, rytmikitara
 Noodles – kitara, taustalaulu
 Greg K. – bassokitara, taustalaulu
 Pete Parada – rummut

Vierailevat muusikot 
 Josh Freese – rummut 
 Todd Morse – taustalaulu
 Jamie Edwards – koskettimet 
 Jon Berry – taustalaulu 
 Dani ja Lizzy – laulu 
 Mariachi Sol de Mexico de Jose Hernandez – Mariachi
 Carlos Gomez – Mariachi-kitara
 Ronnie Kuningas – koskettimet
 DJ Trust – levysoittimet

Arvostelut 
 Metacritic: 51/100
 AbsolutePunk: 72%
 Consequence of Sound: D–
 Rolling Stone:

Lähteet 

The Offspringin albumit
Vuoden 2012 albumit
Bob Rockin tuottamat albumit
Haltin häät

Haltin häät on Taiskan esittämä vuonna 1976 levytetty musiikkikappale. Kappaleen on sanoittanut Hannu Seppänen, joka on myös tehnyt sävellyksen Arto Alaspään kanssa. 

Kappale osallistui vuoden 1976 Syksyn sävel -laulukilpailuun, jossa sijoittui 6. sijalle. Se julkaistiin seuraavana vuonna ilmestyneellä esikoisalbumilla Mombasa, ja erikseen singlenä kappaleen "Brasilo brasilia" kanssa.  

Kappaleesta tuli Taiskan yksi suosituimmista kappaleista. Se nousi muun muassa levyautomaattien soitetuimpien kappaleiden listalle kahden kuukauden ajaksi.

Vuonna 1978 kappaleesta tehtiin englanninkielinen versio nimeltänsä "Arctic Wedding" kansainvälistä levitystä varten.

Kappaleesta tehtiin televisioon musiikkivideo, joka kuvattiin Helsingin Kaivopuistossa.

Kappaleen sanat
Kappaleen sanat pohjautuvat Asko Kaikusalon kirjoittamaan ja Yrjö Metsälän kuvittamaan vuonna 1974 ilmestyneeseen kirjaan Tarujen tunturit. 

Myyttisessä menneisyydessä jättiläiset asuttavat käsivarren seutua. Kaunis Malla-neito on järjestämässä häitä, sulhasenaan nuori uljas Saana. Mallaa tavoittelee myös Ruotsin Peltsa, joka kuitenkin saa Mallalta rukkaset. Tämä seurauksena Peltsa aikoo estää häät, ja kutsuu mukaansa häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot mukaan. Tämän seurauksena pohjoisesta vyöryy jää ja yltyy tuuli, jolloin juhlakansa pakenee, ja Saana kantaa Mallaa juosten sylissään turvaan. He eivät kuitenkaan ehdi, kunnes jäävät alle jään ja jähmettyvät Kilpisjärven rantaan. Aikakaudet muuttavat heidät tuntureiksi, ja Mallan kyyneleet kasvattavat Kilpisjärveä.

Coverversiot
Taiskan lisäksi kappaleen ovat esittäneet muun muassa Zetor, Jean S., A-Tyyppi, Piritta Perälä ja Kotiteollisuus.

Lähteet

Vuoden 1976 kappaleet
Taiskan kappaleet
Diego Causero

Diego Causero (s. 13. tammikuuta 1940 Moimacco) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Udinen arkkihiippakuntaan Giuseppe Zaffonato 7. huhtikuuta 1963. Hänet nimitettiin Metan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Tšadiin 15. joulukuuta 1992. Vuonna 1993 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi nuntiukseksi Keski-Afrikan tasavaltaan ja Kongon tasavaltaan, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1993 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali.

Causero erosi vuonna 1995 nuntiuksen tehtävistä Kongoon ja vuonna 1999 Keski-Afrikkaan. 31. maaliskuuta 1999 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Syyriaan ja 24. helmikuuta 2001 lisäksi Gradumin titulaariarkkipiispaksi. 10. tammikuuta 2004 Causero sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Tšekkiin ja 28. toukokuuta 2011 Sveitsiin ja Liechtensteiniin.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Harry Aikines-Aryeetey

Harry Aikines-Aryeetey (s. 29. elokuuta 1988 Carshalton, Lontoo) on brittiläinen pikajuoksija.

Ura
Aikines-Aryeetey sai hopeaa nuorten Kansainyhteisön kisojen 100 metrin juoksussa Bendigossa 2004. Hän voitti Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 kultaa sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa. Hän oli ensimmäinen, joka onnistui voittamaan molemmat matkat alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa. 200 metrin juoksussaan hän juoksi uuden ennätyksensä 20,91. Seuraavana vuonna hän sijoittui 100 metrillä eränsä seitsemänneksi Euroopan-cupin superliigassa. Pekingin nuorten MM-kisoissa hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,37 ja sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Ulkoratakauden 2007 Aikines-Aryeetey oli sivussa selkävamman takia. Hänen toipumisensa vammasta kesti 11 kuukautta.

Aikines-Aryeetey oli 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 100 metrillä erässään kolmas. Hän voitti saman matkan alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Kaunasissa ajalla 10,15. Hän voitti pronssia Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa Berliinin MM-kisoissa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Hän keskeytti 60 metrin välieräjuoksun sisäratojen MM-kilpailuissa Dohassa 2010 ja karsiutui saman matkan alkuerissä Pariisin EM-hallikisoissa 2011. Hän karsiutui Daegun MM-kisoissa 2011 100 metrin välierissä ajalla 10,23. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän oli 100 metrillä neljäs.

Aikines-Aryeetey sijoittui Göteborgin 2013 EM-hallikilpailuissa 60 metrillä seitsemänneksi. Saman vuoden Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän oli 100 metrin erässään kolmas. Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Hän saavutti World Relays -kilpailuissa 2014 pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja kuului Englannin hopeajoukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän oli 100 metrillä kolmas ja kuului kultaa voittaneeseen Britannian pikaviestijoukkueeseen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueen jäsenenä viides. Hän voitti Euroopan-joukkuemestaruuskilpailuissa 100 metriä 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Englannin pikaviestijoukkueessa. Samana vuonna Yleisurheilun EM-kilpailuissa Berliinissä hän juoksi ankkuriosuuden Iso-Britannian kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Hän kuului Britannian pronssijoukkueeseen World Relays -kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä 2019. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän karsiutui 60 metrin välierissä. Seuraavana vuonna hän juoksi 4 × 100 metrin viestin alkuerissä Englannin joukkueessa Kansainyhteisön kisoissa ja Britannian joukkueessa EM-kilpailuissa. Kumpikin joukkue voitti loppukilpailussa toisella kokoonpanolla kultaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
Lähteet: IAAF, Tilastopaja

Ulkoradat
 60 metrin juoksu: 6,84 (2004)
 100 metrin juoksu: 10,08 (2013)
 200 metrin juoksu: 20,46 (2011)

Sisäradat
 50 metrin juoksu: 5,71 (2010)
 60 metrin juoksu: 6,55 (2010)

Lähteet

Brittiläiset pikajuoksijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
No Coke

No Coke on Dr. Albanin esittämä vuonna 1990 levytetty musiikkikappale. Se oli toinen singlejulkaisu artistin debyyttialbumilta Hello Afrika. 

Single nousi monissa Euroopan maissa, kuten muun muassa Ruotsissa Sverigetopplistanilla, Norjassa VG-listalla, Itävallassa Ö3 Austria Top 40:llä ja Sveitsissä Swiss Music Chartsilla singlelistojen kärkisijoille.

Kappaleen sanat
Perjantaina aamuyöllä kello kahden aikaan, tulevat kaksi miestä aseen ja veitsen kanssa. Heidät pidätetään, ja selviää, että tapahtumahetkellä miehet olivat huumeiden vaikutuksen alaisina. Laulun henkilö (Dr. Alban) toteaa huumeiden käytön olevan vaarallista, ja kehottaa pysymään niistä erossa ja lopettamaan turha väkivallan käyttö.

Lähteet

Vuoden 1990 kappaleet
Ruotsalaiset elektronisen musiikin kappaleet
Vesiränni

Vesiränni eli syöksytorvi on rakennuksen ulkoseinään kiinnitetty pystysuora putki, jota pitkin katolle satanut ja räystäskouruun kertynyt vesi virtaa alas. Rännin alapäässä oleva suuaukko ohjaa veden yleensä poispäin rakennuksen perustuksista, esimerkiksi ojaan, viemäriin, kouruun tai sadevesitynnyriin. Talvipakkasella ränniin kertyvä vesi saattaa jäätyä. Varsinkin runsasliikenteisten katujen varrella sijaitsevien kerrostalojen kohdalla tämä ongelma on estetty sähköisellä sulanapitokaapelilla.

Talotekniikka
It’s My Life (Dr. Albanin kappale)

It's My Life on Dr. Albanin esittämä vuonna 1992 levytetty musiikkikappale. Kappale julkaistiin singlenä sekä artistin toisella studioalbumilla One Love.

Kappale on artistin yksi tunnetuimmista, ja siitä tuli monessa Euroopan maassa suosittu. Muun muassa Ruotsissa, Itävallassa, Belgiassa ja Italiassa se nousi singlelistojen ensimmäiselle sijalle.

Parodia
Jope Ruonansuun vuonna 1993 julkaistulla albumilla Jope Ruonansuu presidentiksi kappale ”It's My Wife” on tyyliparodinen versio alkuperäisestä kappaleesta. Kappaleessa Ruonansuun imitoima Raimo Ilaskivi hokee nalkuttavalle vaimolleen kertosäkeessä ”Toki, it's my wife”.

Lähteet

Vuoden 1992 kappaleet
Ruotsalaiset elektronisen musiikin kappaleet
Ruosteniskahaukka

Ruosteniskahaukka (Accipiter cirrocephalus) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen esiintymisaluetta ovat Australia, Indonesia ja Papua-Uusi-Guinea. Sen kanta on pienenemässä.

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät, kosteat alavat metsät, mangrovemetsät nousuvesirajan yläpuolella, kuivat savannit, subtrooppiset ja trooppiset kuivat pensastot ja ruohoarot, joet, purot ja putoukset, viljelmät ja kaupunkialueet.

Kuvaus
Lintu on päältä harmaa, ja sillä on pähkinänruskea kaulus, alapuoli on pääasiassa punaruskea, ja siinä on ohuita valkeita juovia. Väriltään se on samanlainen kuin australiankanahaukka, mutta se on pienempi. Se lentää samalla tavalla nopeasti ja notkeasti. Sen ruumiin pituus on 30–40 cm ja siipien kärkiväli on 55–80 cm. Naaras painaa aikuisena 240 g ja on huomattavasti suurempi kuin koiras, joka painaa 125 g.

Ravinto
Se syö pääasiassa lennosta saalistamiaan pikkulintuja, kuten varpusia ja kottaraisia, toisinaan hyönteisiä.

Lisääntyminen
Laji pesii puussa risuista tekemällään alustalla. Munia on yleensä 3 tai 4. Se hautoo noin 35 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä 24–33 päivän kuluttua.

Alalajit
Sillä on kolme alalajia:
 Accipiter cirrocephalus cirrocephalus (Vieillot, 1817)
 Accipiter cirrocephalus papuanus (Rothschild & Hartert, 1913)
 Accipiter cirrocephalus rosselianus Mayr, 1940

Lähteet

Aiheesta muualla

Lintuhaukat
George Hearn

George Hearn (s. 18. kesäkuuta 1934 St. Louis, Missouri) on pääasiassa Broadwaylla esiintynyt yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän esiintyi muun muassa musikaaleissa Sweeney Todd ja Lainahöyhenissä. Jälkimmäisessä hän loi Albin-hahmon, joka esitti "I Am What I Am" -kappaleen. Hearn voitti muun muassa kaksi Tony-palkintoa (1984, 1995) ja Primetime Emmy -palkinnon (1985). Vuonna 2007 hänet otettiin American Theatre Hall of Fameen. Hänellä on ollut myös elokuvarooleja, esimerkiksi Pahan omassa (1997).

Vuodesta 1985 Hearn on ollut naimisissa Leslie Simonsin kanssa. Hänen aiempiin puolisoihinsa oli lukeutunut Dixie Carter, ja hän seurusteli myös Betsy Joslynin kanssa. Hänellä on lapsia.

Aiheesta muualla 
 
 Internet Broadway Database: George Hearn 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaikki pelissä (vuoden 1994 elokuva)

Kaikki pelissä on Matti Kassilan ohjaama jännityselokuva vuodelta 1994 ja hänen viimeinen elokuvansa. Se perustuu Kassilan omaan romaanikäsikirjoitukseen, josta hän muokkasi tuottaja Matti Ollilan kanssa käsikirjoitukseksi.

Tuotanto
Elokuvan tuotannon loppusuoralla kuvaukset keskeytyivät varojen puutteen vuoksi. Elokuvasäätiön myönnettyä lisätukea elokuva valmistui ja pääsi ensi-iltaan. Menestys ei yhdeksän miljoonan markan elokuvalla ollut erityinen, ja tuotantoyhtiö meni konkurssiin.

Rahojen käytössä ilmeni väärinkäytöksiä, ja kolmen vuoden kuluttua Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen avustuspetoksesta, avustuksen väärinkäytöstä, velallisen epärehellisyydestä ja kirjanpitorikoksesta. Lisäksi hänet tuomittiin maksamaan Elokuvasäätiölle ja tuotantoyhtiön konkurssipesälle vahingonkorvauksia.

Juoni
Elokuvan alussa tehdään elokuvaa. Käy ilmi, että käsikirjoittaja on kirjailija Pentti Töysä, joka haluaa muuttaa käsikirjoitusta siten, että siitä paljastuu paikkakunnalla tehty rikos. Töysä murhataan. Murhan selvittelyn aikana sattuu toinen kuolemantapaus: veturinkuljettaja Halme löytyy kuolleena. Halmeen kuolema verhotaan itsemurhaksi, ja Halmeesta tehdään Töysän murhaaja, jolloin juttu katsotaan muka ratkenneeksi. Tapahtumien taustalla on menneisyyteen kohdistuvaa katkeruutta ja talousrikos, johon ministeri on sotkeutunut.

Näyttelijät

Arviot
Suomalaisissa aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin ammattitaitoisesti tehtynä rehellisenä viihdejännärinä mutta kovin köykäisenä. Elokuvan katsonut Varietyn kriitikko kuitenkin kiittää sitä veteraanin tekemäksi raikkaaksi ja nuorekkaaksi elokuvaksi.

Lähteet

Vuoden 1994 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat
Matti Kassilan ohjaamat elokuvat
Airi Tuominen

Airi Inkeri Tuominen (s. 20. heinäkuuta 1937 Ilomantsi) on suomalainen opettaja ja lastenkirjailija.

Lappeenrannassa asuva Tuominen toimi erityis- ja luokanopettajana.

Teoksia 
 Lumiukolta terveisiä; kuv. Elina Vanninen. Otava 1979
 Taikanappi; kuv. Ulla Urkio. Otava 1980
 Matka: helppolukuinen lastenkirja; kuv. Elina Vanninen. Otava 1980
 Kanikesä; kuv. Elina Vanninen. Otava 1981
 Anun aakkoset; kuv. Jukka Rosti. Otava 1983

Lähteet 
  (vanhentunut linkki)
 Airi Tuominen, Eteläkarjalaisia kirjailijoita

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
National Health Service

National Health Service on Yhdistyneen kuningaskunnan julkinen terveydenhuoltojärjestelmä, joka jakautuu neljään alueelliseen osaan. Englannissa NHS:n osa tunnetaan nimellä National Health Service, mutta Skotlannissa on NHS Scotland ja Walesissa NHS Wales. Pohjois-Irlannissa osan nimi on Health and Social Care in Northern Ireland. Siten vain Englannin osa tunnetaan virallisesti nimellä National Health Service. Kaikki osat toimivat itsenäisesti.

National Health Service on suuri terveysalan toimija. Esimerkiksi pelkästään sen Englannin toimintayksiköissä työskenteli vuonna 2018 yhteensä 1,3 miljoonaa työntekijää.

Osin tai kokonaan National Health Servicen piirissä olleita ohjaavia ja toimeenpanevia kansanterveyteen ja hyvinvointiin liittyviä viranomaistoimintoja on eriyttetty omiksi virastoikseen. Esimerkiksi Englannissa toimi huhtikuusta 2013 vuoteen 2021 saakka Public Health England (PHE) (jonka tilalle tuli vuonna 2021 UKHSA). Huhtikuusta 2020 lähtien Skotlannissa on toiminut Public Health Scotland (PHS), joka on osa NHS Scotlandia. Myös Walesissa Public Health Wales on NWS Walesin yksikkö. Nämä kansanterveyslaitokset vastaavat osaltaan esimerkiksi tartuntatautitilanteen (esimerkiksi koronaviruksen) seuraamisesta ja siihen liittyvästä ohjeistuksesta alueellaan.

Lähteet 

Terveydenhoito
Yhdistyneen kuningaskunnan hallinto
Unto-Olavi Niittykukka

Unto-Olavi Niittykukka, sukunimi vuoteen 1972 Engblom (s. 1949 Lauritsala) on suomalainen vankilaoloista kirjoittanut kirjailija.

Imatralla asuva Niittykukka on käynyt kansa- ja kansalaiskoulun sekä suorittanut kokkikurssin.

Romaanissaan Mallivanki Niittykukka kuvaa vankeusaikaansa Riihimäen vankilassa 1980-luvun alussa. Toisen romaanin Viisi vuodenaikaa viides vuodenaika viittaa taas Konnunsuon vankilaan.

Teoksia 
 Rajut leikit: tv-ohjelma ; käsikirjoitus Unto-Olavi Niittykukka, toimittajana Rauni Mali. TV 1, lasten ja nuorten ohjelmat, Lappeenranta 1979
 Ainoa elämä: runoja. Pohjoinen, Oulu 1986
 Mallivanki: romaani. Pohjoinen, Oulu 1987
 Viisi vuodenaikaa: romaani. Pikku-idis, Espoo 1995

Lähteet 
 Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Unto-Olavi Niittykukka

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuomo Pietiläinen

Tuomo Pietiläinen (s. 1964) on Helsingin Sanomien taloustoimittaja.

Pietiläinen on saanut tiedon­julkistamisen valtion­palkinnon vuosina 1993 ja 2003. Vuonna 1993 hän jakoi palkinnon Leena Jäppisen ja Seppo Lehtosen kanssa skientologian käsittelystä. Vuonna 2003 Pietiläinen sai palkinnon Anssi Miettisen kanssa teletunnistetietojen väärinkäyttöepäilyjä koskevasta uutisoinnista Helsingin Sanomissa. He saivat samana vuonna myös Bonnierin Suuren journalisti­palkinnon Sonera-uutisoinnista. Pietiläisen juttu ”Vuorineuvokset muuttavat Portugaliin” on ehdolla vuoden 2015 Suuren journalistipalkinnon saajaksi.

Vuonna 2011 Tutkivan journalismin yhdistys myönsi Pietiläiselle Lumilapio-palkinnon vuoden parhaasta tutkivasta jutusta. Hän sai palkinnon pankkiirien lyhytkauppaa ja osakekannustamista käsittelevästä juttusarjasta.

Pietiläinen toimi vuosina 2012–2013 Tampereen yliopiston journalistiikan vierailijaprofessorina. Vierailijaprofessoriaikanaan hän laati yhdessä opiskelijoiden kanssa Björn Wahlroosista kertovan teoksen Wahlroos: epävirallinen elämäkerta (2013).

Pietiläinen on sanonut suhtautuvansa tutkivaan journalismiin hyvin klassisesti. Hänen mukaansa toimittajat ovat vallan vahtikoiria ja vastavoima. Hän on ollut kiinnostunut erityisesti poliittisesta ja taloudellisesta vallasta sekä niiden leikkauskohdista.

Vuonna 2017 Helsingin Sanomat julkaisi jutun, joka käsitteli Puolustusvoimien Tikkakoskella sijaitsevaa Viestikoekeskusta. Pääesikunta teki jutusta tutkintapyynnön. Esitutkinnassa poliisi selvitti, julkaisiko lehti oikeudettomasti tietoa, joka oli määrätty salaiseksi Suomen ulkoisen turvallisuuden suojelemiseksi. Vuonna 2021 Pietiläinen yhdessä politiikan toimituksen esimiehen Kalle Silfverbergin ja toimittaja Laura Halmisen kanssa sai syytteen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta. Vastaavan päätoimittajan Kaius Niemen mukaan kaikki HS:n jutussa julkaisemat tiedot ovat peräisin julkisista lähteistä.

Tunnustukset 
 Bonnierin vuoden juttu 2002, ”Sonera etsi vuotajia puhelutietojen avulla”, Helsingin Sanomat (11.10.2002)
 Lumilapio-palkinto:
 2006, Fortumin johdon tulospalkkioista ja optiojärjestelyistä.
 2012, Helsingin Sanomissa julkaistusta juttusarjasta pankkiirien lyhytkaupasta ja optioista.
 2018, kuntapäättäjien rikossyytteiden ja -tuomioiden paljastamisesta kuntavaalivuonna 2017

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Kansainyhteisön jäsenvaltioista

Tämä on luettelo Kansainyhteisön jäsenistä. Luettelossa jäsenyyden jäädyttäminen () tarkoittaa sitä, että jäsenvaltio ei saa osallistua Kansainyhteisön johtajien ja ministerien kokouksiin, mutta se on edelleen jäsenenä Kansainyhteisössä. Vuonna 2013 Kansainyhteisössä oli 53 jäsenvaltiota, joista kaikki paitsi kaksi Afrikan valtiota (Ruanda ja Mosambik) ovat joskus olleet osana brittiläistä imperiumia.

Nykyiset jäsenvaltiot

Entiset jäsenvaltiot

Lakkautetut jäsenvaltiot

Lähteet 

Kansainyhteisö
Luettelot valtioista
Valentin Pozaić

Valentin Pozaić (s. 15. syyskuuta 1945 Marija Bistrica) on kroatialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 24. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin Zagrebin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Petinan titulaaripiispaksi 2. helmikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Josip Bozanić, jota avustivat Josip Mrzljak ja Vlado Košić.

Lähteet 

Kroatialaiset papit
Katoliset piispat
Jesuiitat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
AK-12

AK-12 () on Kalašnikov-konsernin valmistama venäläinen rynnäkkökivääri, joka on kehitetty AK-47:n pohjalta. Aseen prototyyppi esiteltiin vuonna 2012.

Aseen suunnittelussa on painotettu muunneltavuutta ja monikäyttöisyyttä; muuan muassa aseen piippu on vaihdettava ja aseesta suunnitellaan 20 eri versiota. Käytettävät patruunat vaihtelevat 5.45 × 39:stä 7.62 × 51:een. Aseella voi ampua myös kolmen laukauksen purskeita.
Versioista 7,62 x 39 mm oli Varsovan liittoon kuuluneiden maiden standardikaliperi.

Helmikuussa 2015 Venäjän apulaispuolustusministeri ilmoitti, että AK-12 on valittu Venäjän asevoimien Ratnik ('sotilas') -uudistusohjelmaan asevoimien uudeksi palvelusaseeksi. AK-12 oli selkeästi halvempi kuin toisena vaihtoehtona ollut Degtjarjovin Kovrovin asetehtaan AEK-545-rynnäkkökivääri. Ase oli tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2016, ja siihen aiotaan tehdä vielä parannuksia.

Versiot
AK-12 on suunniteltu erittäin muunneltavaksi. Siinä on vakiona picatinny varustekisko, ja aseella voi ampua kiväärikranaatteja. Aseeseen sopivat kaikki aikaisempiin AK-malleihin kuuluvien aseiden lippaat.
 
Ehdotettu AK-12 perustainen ase on kevyt konekivääri RPK 16. Siihen on kenttäolosuhteissa vaihdettavissa sekä lyhyt että pitkä piippu. Saatavissa olisivat 60 patruunan "laatikkolipas" ja 95 patruunan rumpulipas. Ase on tarkoitettu korvaamaan AK 74 -perustainen RPK 74.

Käyttäjät
  Venäjän asevoimat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kalashnikov 5: Brand-new AK-12 rifle unveiled (VIDEO, PHOTOS) Russia Today 15.2.2012

Rynnäkkökiväärit
Sergei Morgunov

Sergei Morgunov (, s. 9. helmikuuta 1993) on venäläinen pituushyppääjä.

Morgunov oli seitsemäs nuorten kesäolympialaisissa 2010 tuloksella 708 cm. Vuonna 2011 hän voitti kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa myötätuulituloksella 818 cm. Sallituissa oloissa hän hyppäsi samassa kisassa ennätyksensä 810 cm. 19. kesäkuuta 2012 hän hyppäsi Venäjän nuorten mestaruuskisoissa Tšeboksaryssa alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 835 cm. Entinen maailmanennätys oli Randy Williamsin 834 cm vuodelta 1972, entinen Euroopan ennätys Eusebio Cáceresin 827 cm vuodelta 2010 ja entinen Venäjän ennätys Aleksandr Menkovin 816 cm vuodelta 2009. Vuoden 2012 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Barcelonassa hän voitti kultaa tuloksella 809 cm. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän sijoittui toiseksi tuloksella 801 cm.

Lähteet

Sergei Morgunov Tilastopajan tietokannassa

Viitteet

Venäläiset pituushyppääjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Markkula

Pekka Markkula (1948  – 14. heinäkuuta 1998) oli suomalainen kääntäjä, musiikkitoimittaja ja kustannustoimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Douglas Adamsin Linnunradan käsikirja liftareille -kuunnelman ja romaanin suomentajana. Hän suomensi myös muuta tieteiskirjallisuutta ja työskenteli Yleisradiolla kuunnelmien kääntäjänä ja dramatisoijana. Markkula aloitti uransa toimittajana Musa- ja Soundi-musiikkilehtien toimittajana 1970-luvulla. Hän kirjoitti niihin juttuja ja levyarvosteluja sekä omalla nimellään että nimimerkillä Pipin Pieni.

Hänen ensimmäiset suomennoksensa julkaistiin 1980-luvun alussa, kun hän ryhtyi kääntämään John Books -kustantamon julkaisemia kirjoja. Ensimmäisenä julkaistiin Harry Harrisonin Ruostumaton teräsrotta vuonna 1980 ja seuraavana vuonna Linnunradan käsikirja liftareille, jonka hän suomensi vielä uudelleen vuosikymmenen lopulla. Hän jatkoi kirjojen suomentamista kuolemaansa saakka ja hänen käännöksiään julkaisivat useat kustantamot kuten WSOY ja Like. Hän suomensi pääasiassa tieteiskirjallisuutta ja muuta kaunokirjallisuutta sekä muusikkoelämäkertoja.

Markkula myös käänsi ja dramatisoi kuunnelmia Yleisradiolle. Monet kuunnelmista, joiden kanssa hän työskenteli, oli luokiteltavissa tieteisfiktioksi. Hän kirjoitti myös kaksi omaa kuunnelmaa Myöhempien aikojen nuoret vihaiset miehet ja Hämärimmällä hetkellä, joista jälkimmäisen Johanna Sinisalon kanssa.

Tämän lisäksi Markkula oli myös novellikirjailija, jonka teoksia julkaistiin suomalaisissa scifilehdissä 1980-luvun lopulla. Vain yksin Markkulan novelli on julkaistu kirjassa, novelliantologiassa nimeltä Ensimmäinen yhteys (1988). Hän työskenteli ennen kuolemaansa lisäksi Book Studio -kustantamon Galaxy-tieteisromaanisarjan toimittajana. Pekka Markkula kuoli sairaskohtaukseen vuonna 1998. Häneltä julkaistiin vielä postuumisti suomennos Edgar Allan Poe -novellikokoelmasta Ajan ja avaruuden kartat.

Merkittäviä suomennoksia 
Douglas Adams: Linnunradan käsikirja liftareille (kaksi suomennosta 1981 ja 1989)
Henry N. Beard ja Douglas C. Kenney: Loru sorbusten herrasta
Edgar Rice Burroughs: Apinoiden Tarzan ja Tarzanin paluu (uudet suomennokset)
Samuel R. Delany: Nova
Philip K. Dick: Jumalan kahdeksan sormea
Harry Harrison: Ruostumaton teräsrotta -kirjasarja (5 osaa)
Edgar Allan Poe: Ajan ja avaruuden kartat
Hunter S. Thompson: Suuri hainmetsästys

Lähteet 

Suomentajat
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Suomalaiset science fiction -toimittajat‎
Oka-annoona

Oka-annoona (Annona muricata) on annoonien (Annona) sukuun ja annoonakasvien heimoon kuuluva ainavihanta koppisiemeninen puulaji. Oka-annoonaa viljellään trooppisilla alueilla suurten, makeiden hedelmiensä vuoksi. Hedelmää kutsutaan suomeksi paitsi suvun yleisnimityksellä annoona, myös nimillä guanabana ja graviola, jotka ovat alun perin kasvin espanjan- ja portugalinkieliset nimet.

Hedelmä 

Hedelmä on noin 30–40 cm pitkä, sen kuori on vihreä, paksu ja piikikäs. Hedelmä on muodoltaan usein epäsymmetrinen. Hedelmäliha on valkoista, 1–2 cm pitkät siemenet kiiltäviä ja mustia.

Oka-annoonan kypsää hedelmää voidaan syödä sellaisenaan, mutta useammin hedelmäliha puristetaan siivilän läpi, jolloin sitä voi käyttää pirtelöiden, jäätelön, hillojen, siirapin tai mehujen valmistuksessa. Siitä tehdään myös makeisia. Oka-annoonassa on tavallisesti hedelmän painosta noin kaksi kolmasosaa syötävää hedelmälihaa, hedelmän kuorta noin 20 %, siemeniä 8–9 % ja loput noin 4 % sitkeää hedelmäydintä.

Hedelmä on parhaiten tunnettu trooppisessa Etelä-Amerikassa ja eteläisessä Aasiassa, jossa se on yleinen jälkiruokien ainesosa. Filippiineillä raakoja hedelmiä, joiden siemenet eivät ole vielä kovettuneet, käytetään myös vihanneksena.

Kasvin kuvaus 
Oka-annoona on pienehkö, 5–10 m korkeaksi kasvava ainavihanta puu. Se on yleensä suorarunkoinen, ja oksat ovat ylöspäin suuntautuneet nuorilla yksilöillä. Juuristo on matala ja sivusuuntaisesti leviävä. Kaarna on nuorena sileä ja harmahtavan ruskea, vanhemmiten uurteinen. Soikeat, yleensä 7–15 cm pitkät lehdet ovat kiiltäväpintaiset yläpinnalta, harmahtavan mattapintaiset alapuolelta. Lehdet ovat vastakkaisesti oksissa.

Suuret kukat ovat paksuilla varsilla kiinni oksissa. Kehälehtiä on kuusi kahdessa kerroksessa, kolme ulompaa ovat suurempia kuin sisemmät. Emejä on useita. Kukat ovat avoinna vain öisin, pölyttäjinä toimivat kovakuoriaiset. Syötävä hedelmä on yleensä 20–30 cm pitkä, joskus jopa 40 cm pitkä, lähes 20 cm leveä ja painaa yleensä noin 1,5–2 kg, mutta se voi painaa jopa 7 kg. Hedelmä on rakenteeltaan kerranaishedelmä, joka koostuu kukan useiden emien sisältämistä useista erillisistä siemenaiheista varren ympärillä.

Luokittelu 
Oka-annoona kuuluu annoonien sukuun yhdessä muutaman muun trooppisen hedelmäpuun kanssa. Muita laajalti ruoaksi viljeltyjä annoonia ovat sokeriannoona eli kermaomena (A. squamosa) ja suomuannoona eli kirimoija (A. cherimola).

Levinneisyys ja elinympäristö 
Oka-annoona on alun perin lähtöisin Etelä- ja Väli-Amerikasta. Se esiintyy luonnostaan subtrooppisissa ja trooppisissa alankometsissä, joiden keskilämpötila on 25–30 °C. Puu ei kestä pakkasta. Oka-annoonaa viljellään nykyisin hedelmiensä vuoksi paitsi trooppisessa Amerikassa myös varsinkin Aasiassa, ja viljelyn seurauksena sitä esiintyy lisäksi monilla trooppisilla alueilla viljelykarkulaisena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Afrikkanet: Annona muricata
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Annona muricata 

Annoonat
Viljeltävät ravintokasvit
Hedelmät
Aichi E13A

Aichi E13A (liittoutuneiden raportointinimi Jake) oli Aichi Kōkūkin valmistama kolmipaikkainen vesilentokone, joka palveli Keisarillisen Japanin laivastossa toisessa maailmansodassa. Se kehiteltiin E12A-tyyppisestä kellukkein varustetusta meripartiokoneesta. Prototyyppi teki ensilentonsa vuonna 1940, ja se otettiin käyttöön vuoden 1941 lopulla. Uutena käyttöön otettavana tyyppinä se korvasi Nakajima E8N:n eli Daven, joka oli jo vanhentunut.

Konetyyppiä valmistettiin 1 418 kappaletta. Sitä valmistivat Aichin ohella myös Watanabe (myöh. Kyushu) ensisijaisena ja eniten valmistaneena tuottajana sekä vähäisissä määrin laivaston Hiron laivastoarsenaali.

Koneet osallistuivat pitkille, jopa 13–15 tuntia kestäville merialueitten partiointimatkoille.

Versiot 
E13A1
Prototyyppi ja ensimmäinen tuotantokone, myöhemmin uudelleen nimetty malli 11:ksi.
E13A1-K
Harjoituskone kaksoisohjaimin.
E13A1a
Uudelleen suunnitellut kellukkeet ja parempi radio.
E13A1a-S
Yötoimintaan tarkoitettu malli.
E13A1b
E13A1a varustettuna merivalvontatutkalla.
E13A1b-S
E13A1b:n yötoimintamalli.
E13A1c
Sukellusveneiden torjuntamalli. Alarungossa kaksi 20 mm Tyyppi 99 Mark II -konetykkiä sukellusveneitä vastaan ja ripustimet 250 kg:n pommi- tai syvyyspommikuormalle.

Tekniset tiedot

Lähteet
 Chant, Chris: II Maailmansodan Lentokoneet – 300 tärkeintä konetyyppiä kaikkialta maailmasta, Karisto, 2008, Hämeenlinna, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5025-4 Alkuteos englanniksi: Amber Books, 1999
 Mondey, David: The Hamlyn Concise Guide to Axis Aircraft of World War II. Lontoo, Englanti: Bounty Books, 2006. ISBN 0-7537-1460-4

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.combinedfleet.com/ijna/e13a.htm 
http://www.aviastar.org/air/japan/aichi_e13a.php 
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/photo_albums/timeline/ww2/Aichi%20E13A%20Jake.htm 

Aichi Kōkūkin ilma-alukset
Meritoimintakoneet
Japanilaiset tiedustelukoneet
1940-luvun tiedustelukoneet
Joel Campbell

Joel Nathaniel Campbell Samuels (s. 26. kesäkuuta 1992 San José, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pystyy pelaamaan myös laitalinkkinä.

Seurajoukkueura
Campbell aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Deportivo Saprissassa vuonna 2009, josta hänet lainattiin Puntarenasiin tammikuussa 2011.

28. heinäkuuta 2011 costaricalainen televisio uutisoi Campbellin siirtyneen Arsenaliin, mutta hän oikaisi myöhemmin uutisoinnin sanomalla, että siirtoa ei ole syntynyt, mutta neuvottelut ovat käynnissä. Hänestä olivat kiinnostuneet myös Sevilla ja Fiorentina.

19. elokuuta Campbell siirtyi Arsenaliin viisivuotisella sopimuksella. 27. elokuuta kuitenkin paljastui, että hänellä ei ollut pelilupaa, mikä esti Englannissa pelaamisen.

Kun Campbell ei saanut pelilupaa Englannissa, hän siirtyi lainalle ranskalaiseen FC Lorientiin. Campbell teki debyyttinsä Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä 10. syyskuuta 2011 vierasottelussa Sochaux’ta vastaan, kun hän pääsi kentälle Grégory Bourillonin tilalle. Ottelun lopussa hän syötti Innocent Emegharan 1–1-tasoituksen, joka toi Lorientille pisteen. 1. lokakuuta Campbell teki ensimmäisen maalinsa Valenciennesia vastaan. Hän teki kaudella 25 liigaottelussa kolme maalia.

2. heinäkuuta 2012 Campbell siirtyi kauden 2012–2013 kattavalla lainasopimuksella espanjalaisen Real Betisin riveihin. Laina-ajallaan hän pelasi 28 Primera División -ottelua ja teki kaksi maalia.

Heinäkuussa 2013 Campbell siirtyi kauden mittaiselle lainalle kreikkalaiseen Olympiakosiin.

Lähteet

Costaricalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
National Center for Atmospheric Research

National Center for Atmospheric Research (NCAR) on Yhdysvaltojen liittovaltion rahoittama tutkimuskeskus, joka tuottaa palveluita, tutkimusta ja koulutusta meteorologiassa ja sen lähitieteissä. NCAR tarjoaa alan tiedeyhteisön käyttöön laitteistoja kuten tutkia ja tutkimuslentokoneita, sekä supertietokoneita ja muita tutkimuksen tukipalveluita.

NCAR toimii useissa pisteissä Boulderin ympäristössä Coloradon osavaltiossa lähellä Kalliovuoria.

Lähteet 

Yhdysvaltain valtion virastot
Yhdysvaltain tutkimuslaitokset
Klusiakasvit

Klusiakasvit (Clusiaceae) on Malpighiales-lahkoon kuuluva kaksisirkkaisten kukkivien kasvien heimo. Heimo tunnetaan varsinkin vanhemmissa lähteissä myös tieteellisellä nimellä Guttiferae.

Heimoon kuuluu 14 sukua ja noin 590 lajia. Suurimmat suvut ovat klusiat (yli 300 lajia) ja mangostanit (noin 240 lajia). Heimon lajit ovat yleensä ikivihreitä trooppisen ilmaston puita ja pensaita.

Kuvaus 
Klusiakasvit ovat trooppisten ilmastoalueiden puuvartisia kasveja, useat lajit ovat puita, jotkut pensasmaisia, liaaneja tai päällyskasveja. Lehdet ovat yleensä soikeat ja laidoiltaan ehyet, vastakkaisesti oksiin kiinnittyneet. Klusiakasvit ovat yleensä kaksikotisia, eli hede- ja emikukat ovat eri yksilöissä. Kukkien rakenne vaihtelee heimon sukujen välillä; verholehtien ja terälehtien määrät vaihtelevat kolmesta viiteen, ja joillain lajeilla ne ovat yhteenkasvaneet, toisilla erilliset. Hedelmä on marja tai kuiva kota.

Luokittelu 
Klusiakasvien heimossa on kolme tribusta:

Tribuksessa Clusieae on viisi sukua ja 390 lajia, joista osa on liaaneja tai epifyyttejä. Kasvit ovat kaksikotisia, kukat yksineuvoisia. Tribus kasvaa Uuden maailman tropiikissa. Suurimmat suvut ovat klusiat (Clusia, 300–400 lajia) ja Chrysochlamys (55 lajia).

Tribukset Garcinieae ja Symphonieae muodostavat heimon evoluutiopuussa sisarusparin, jonka ominaisuus on mm. marjamainen hedelmä.

Garcinieae käsittää kaksi sukua ja 270 lajia, jotka kasvavat tropiikissa erityisesti Vanhan maailman puolella. Mangostanien suku (Garcinia) käsittää lajeista valtaosan: 240 lajia. Tribuksen kasvit ovat kaksikotisia.

Tribukseen Symphonieae kuuluu seitsemän sukua ja 48 lajia tropiikissa, muttei juurikaan Afrikan mantereella. Runsaslajisin suku on Symphonia 23 lajillaan.

Suvut 

Suvut:
 Allanblackia – sambut
 Chrysochlamys 
 Clusia – klusiat
 Dystovomita 
 Garcinia – mangostanit
 Lorostemon 
 Montrouziera 
 Moronobea 
 Pentadesma 
 Platonia 
 Symphonia 
 Thysanostemon 
 Tovomita 
 Tovomitopsis

Levinneisyys 
Klusiakasvit ovat lähes yksinomaan trooppisia, muutamia lajeja esiintyy myös subtrooppisilla alueilla. Suurin lajirunsaus on Etelä-Amerikassa, Afrikassa, ja eteläisessä Aasiassa, mutta lajeja löytyy myös Väli-Amerikasta ja Australiasta. Useimmat lajit kasvavat sademetsissä tai monsuunimetsissä, harvoin kuivemmilla alueilla.

Käyttö 
Heimo sisältää joitakin trooppisia hedelmiä, kuten useat mangostanit (Garcinia), joista yleisimpänä punamangostani eli mangostani (G. mangostana), sekä myös bakuri-hedelmän (Platonia insignis). Eräiden mangostanilajien hedelmien kuorista valmistetaan myös mausteita Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Usambaransambun (Allanblackia stuhlmannii) ja muiden sambulajien siemenistä tehdään ruokaöljyä. Joidenkin mangostanilajien mahlasta saadaan oranssinkeltaista väriainetta. Lisäksi monia heimon lajeja käytetään puutavarana.

Kuvia

Lähteet

Viitteet 

Kasviheimot