joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jalasjärven seurakunta

Jalasjärven seurakunta () on nykyisin Kurikan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta, joka kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan. Seurakunnan jäsenmäärä vuoden 2013 alussa oli 7518 henkeä. Lukuun ei sisälly seurakunnan poissaolevassa väestössä olevat (l. ulkomailla oleskelevat) henkilöt.

Historiaa
Jalasjärven seurakunnan historia alkaa vuodesta 1689, jolloin Ilmajoen seurakunta perusti alueelle oman rukoushuonekunnan. Oman kirkon jalasjärveläiset saivat viimeistään vuonna 1725, luultavasti jo aikaisemmin. Vuonna 1728 Ilmajoen pitäjänapulainen määrättiin asumaan Jalasjärvelle ja kaksi vuotta tästä Jalasjärvestä muodostettiin Ilmajoen kappeliseurakunta.
Vuonna 1793 jalasjärveläiset anoivat tuomiokapitulilta seurakunnalle itsenäistä asemaa, mutta kapitulissa ei ajatukselle lämmetty. Toinen vastaava anomus tehtiin vuonna 1858 ja se sai lopulta kapitulin hyväksynnän vuonna 1882. Ensimmäinen oma kirkkoherra astui virkaansa vuonna 1894 sinetöiden lopullisesti seurakunnan itsenäistymisen Ilmajoesta.
Vuonna 1912 Jalasjärven Koskuen kylälle perustettiin oma rukoushunekunta. Seurakunta lunasti kiinteistön vuonna 1934 ja rukoushuone muuttui siten Koskuen kyläkirkoksi. Jalasjärvi sai kolmannen pappinsa vuonna 1941 ja hänet määrättiin Koskuen kyläkirkon papiksi.

Jalasjärven seurakunta yhdistyi Kurikan seurakuntaan vuoden 2016 alussa tapahtuneen kuntaliitoksen myötä.

Papisto 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Jalasjärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Jalasjärven seurakunnan kirkkoherroina:

Kappeliseurakunta 
 1730–1731: Iisakki Astrén
 1731–1759: Gabriel Lagus
 1760–1773: Jonas Lagus
 1774–1797: Elias Lagus
 1798–1814: Gabriel Lagus
 1816–1824: Jakob Cajanus
 1828–1855: Johan Lindlöf
 1857–1889: Gustaf Jernberg

Jalasjärven seurakunta 
 1894–1907: Arvid Lundén
 1908–1948: Nikolai Blom
 1948–1973: Väinö Verner Kivistö
 1973–1980: Niilo Ilmari Välimäki
 1981–2013: Aulis Harju
 2003–2014: Kari Lauri

Lähteet

Aiheesta muualla
Jalasjärven seurakunnan kotisivut  

Jalasjärvi
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Kurikan seurakunnat
Ahmon koulu

Ahmon koulu (aiempi Siilinjärven yläaste) on Siilinjärven keskustan tuntumassa Ahmon asuinalueella toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Koulussa opiskelee noin 530 yläkoululaista. Samassa rakennuskokonaisuudessa toimii myös Siilinjärven lukio. Kiinteistön eteläpuolitse kulkee Nilsiäntie (kantatie 75).

Siilinjärven toinen yläkoulu, Suininlahden koulu, sijaitsee Toivalassa.

Nykyisen, homehtuneen ja sen vuoksi osittain käyttökelvottoman päärakennuksen tilalle kaavaillaan uutta koulua, jonka pitäisi olla valmis vuoteen 2025 mennessä.

Historia
Koulun juuret ovat melko kaukana nykyiseltä paikaltaan. Koulun alkuperä löytyy Karjalasta Laatokan koillisrannalta, Salmin pitäjästä. Sodan seurauksena Salmin keskikoulu siirtyi Siilinjärvelle vuonna 1944. Myöhempinä vuosina koulu tunnettiin nimillä Siilinjärven keskikoulu sekä Siilinjärven yhteislyseo.

Lähteet 

Siilinjärven oppilaitokset
Suomen peruskoulut
Leo Viirret

Leo Viirret on suomalainen käsikirjoittaja.

Viirret on ollut käsikirjoittamassa useita televisioelokuvia, kuten Matti Ijäksen Jari Tervo -filmatisointia Tuulikaappimaa (2003) sekä televisiosarjoja, kuten Itse valtiaat, Sairaskertomuksia, Virta, Pasila 2.5 – The Spin-Off, Putous ja YleLeaks. Viirret on ansioitunut myös erinäisten lyhytelokuvien kirjoittajana. Hänen käsialaansa ovat muun muassa Joona Tenan elokuvan Kulkurin taivas (1998) ja Maarit Lallin elokuvan Kovat miehet (1999) käsikirjoitus. Jälkimmäinen on mustan humoristinen tarina maalaisisännästä ja tämän aikamiespojasta. Viirret on tehnyt yhteistyötä ohjaaja Kari Juusosen kanssa, jonka ohjaamien animaatiolyhytelokuvien Pizza Passionata ja Syntymäpäivä käsikirjoitukset hän on tehnyt yhdessä Juusosen kanssa. Viirret laati käsikirjoituksen Olli Saarelan ohjaamaan Harjunpää ja pahan pappi -elokuvaan.  

Viirret on toiminut lisäksi dramaturgina, esimerkiksi Antti-Jussi Annilan elokuvassa Jadesoturi (2006).

Vuonna 2004 Viirret voitti Venla-palkinnon yhdessä Jari Tervon kanssa elokuvan Tuulikaappimaa käsikirjoituksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Niilon oppivuodet

Niilon oppivuodet on Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1971. Elokuvaa esitettiin toisen kerran pari viikkoa ensi-illan jälkeen ja sen jälkeen vuonna 2005 Sodankylän elokuvajuhlilla.

Niilon oppivuodet on nuorisokuvaus opiskelijapojasta Niilosta. Elokuva on vahvan poliittinen puheenvuoro suomalaisen koululaitoksen porvarillisuudesta. Sitä tekemässä oli Taideteollisen korkeakoulun kamerataiteen laitoksen ja Teatterikoulun opiskelijoita. Pääosaa esittää Matti Poskiparta, ja pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Juha Muje, Esa Pakarinen Junior, Marja Packalén, Leena Uotila, Tuire Salenius, Olavi Ahonen, Veikko Honkanen, Titta Karakorpi, Marja Korhonen, Topi Reinikka ja Elina Salo. Elokuva kuvattiin 16 millimetrin filmille. 

Elokuva ensiesitettiin televisiossa Yle TV1-kanavalla tammikuussa 1972. Myöhemmin se on esitetty uusintana Yle Teemalla vuosina 2014 ja 2016.

Alkuperäiseen elokuvaan sisältynyt kohtaus, jossa elokuvan henkilö Niilo itsetyydyttää ja haaveilee roomalaisisista orgioista leikattiin pois elokuvan ilmestyttyä. Kyseinen kohtaus esitettiin Yle Teemalla vuonna 2016 esitetyssä elokuvaversiossa ohjaajan luvalla.

Lähteet

Vuoden 1971 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Jaakko Pakkasvirran ohjaamat elokuvat
HH-Ferries

HH-Ferries on tanskalais-ruotsalainen varustamo, joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä yli Juutinrauman. Yrityksen perusti tanskalainen Per Henriksen vuonna 1996. Nykyisin se on osa Stena-konsernia. HH-Ferries liikennöi Helsingborg-Helsingør -linjaa viidellä aluksella, Aurora, Tycho Brahe, Hamlet, Mercandia IV ja Mercandia VII. Lautat kulkevat viidentoista minuutin välein, ja matkustusaika on noin 20 minuuttia. Päivittäin linjaa käyttää noin 50 000 matkustajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset Internet-sivut

Helsingborgin kunta
Helsingør
Laivayhtiöt
M/S BlueWhite Eagle

M/S BlueWhite Eagle () oli Suomen pisin sisävesiristeily- ja reittiliikennealus, joka toimi Pielisellä ja itäisellä Saimaalla nimellä M/S Koli III ennen siirtymistään 12. heinäkuuta 2007 tehdyllä kaupalla Pekka Sivosen omistaman BlueWhite Resorts Oy:n omistukseen. Kaupan myötä laivan kotisatamaksi vaihtui Kuopio. Lokakuussa 2017 alus romutettiin Naantalissa Turun Korjaustelakalla.

Kuopion Roll Risteilyt vuokrasi aluksen kesäksi 2008 risteilyliikenteeseen välille Kuopio–Varkaus–Savonlinna–Lappeenranta. Toukokuussa 2009 yhtiöllä oli suunnitelmissa siirtää alus tilausristeily- ja ravintolalaivaksi Helsinkiin. Se kuitenkin oli Puumalan Sahanlahdessa kesän 2009 ja 2010 majoitustilana ja tapahtumapaikkana. Laiva oli noin kuuden vuoden ajan kiinni Rauhan vanhassa laivalaiturissa, Joutsenossa Saimaa Holiday clubin alapuolella. Blue White Eagle tuotiin Rauhaan vuonna 2011, ja sen jälkeen se toimi tilapäisenä majoituspaikkana. Tänä aikana laiva oli oikeastaan autio, ja se joutui ilkivallan kohteeksi.

Vuonna 2015 laiva sai uudeksi omistajaksi Niocon Oy:n. Alus valittiin Tekesin rahoittaman Ship recycling -tutkimushankeen pilottikohteeksi, jossa selvitetään romualusten kierrätysmahdollisuuksia Suomessa. Hankkeen tavoitteena on synnyttää Suomeen laivojen purkuteollisuus. BlueWhite Eagle siirrettiin Naantalin Luonnonmaalla sijaitsevalle Turun Korjaustelakalle, jonne se saapui 6. lokakuuta 2017. Aluksen romutus alkoi 10. lokakuuta. Meriaura Oy vastasi BlueWhite Eaglen hankinnasta ja siitä saatavan kierrätysmetallin edelleen toimittamisesta kierrätykseen. Delete Finland Oy purki aluksen ja toimitti jätejakeet jatkokäsittelyyn. Pesupalvelu Hans Langh Oy tyhjensi aluksen nestemäiset aineet. Aluksen purkaminen kestää noin pari viikkoa. Purkaminen aloitettiin laivan sisäpuolelta, jolloin kaikki irtaimisto, laitteet ja koneet irrotetaan. Sen jälkeen alus siirrettiin kuiva-altaaseen, jossa sitä purettiin keulasta perään.

Tekniset tiedot
 Aikaisemmat nimet: M/S Frisia III, M/S Koli III
 Rakennuspaikka: Jos L Meyer Werft, Papenburg, Saksa
 Rakennusvuosi: 1960, pidennys 1977 
 Romutus: 2017
 Pituus: 62,66 m
 Leveys: 8,83 m
 Syväys: 2,03 m
 Vetoisuus: 710 brt / 271 nrt
 Koneen tyyppi: Dieselmoottori 2 x Deutz SBA 6M 528, uusittu vuonna 1976, 2 x 589 kW 750 rpm
 Nopeus: Matkanopeus 11 solmua, huippunopeus 14 solmua
 Polttoaine: Dieselöljy
 Omistaja: Niocon Oy 2015-
 Entiset omistajat: AG Reederei Norden-Frisia 1960–2000, Saimaa Ferries Oy 2000 - 2007, BlueWhite Resorts Oy, 2007-2015
 Käyttäjä: ei tietoa
 Kotisatama: ei tietoa
 Liikennöinti: Norderneyn saaren liikenteessä Pohjanmerellä 1960–1998, risteily- ja reittiliikenteessä Vuoksen vesistön alueella 2000–2007 kotisatamana Nurmes
 Matkustajia: 120
 Varusteet: Ravintola (135 henkilöä), hyttipaikkoja 35, aurinkokansi (200 henkilöä)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvaus M/S Frisia III:sta
 Kuvaus M/S Koli III:sta 

BlueWhite Eagle
Abelisaurus

Abelisaurus (nimen merkitys: "Abelin lisko") oli teropodeihin kuulunut lihansyöjädinosaurus ja ensimmäinen tunnettu abelisauri. Se eli 83–78 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella Campania-vaiheella.

Fossiilit 
Abelisauruksesta tunnetaan vain yksi fossiili: kallo, joka on vahingoittunut mittavasti oikealta puolelta. Tämä fossiili löydettiin Río Negron maakunnasta, Patagonian alueelta Argentiinasta. Kallo on yli 85 senttimetriä pitkä. 

Vaikka kallossa ei ole selkeitä merkkejä koristeellisuudesta, karkeat luuharjanteet silmien yläpuolella ja kuonon alaosassa ovat saattaneet toimia keratiinisten harjojen tukijoina. Keratiini ei kuitenkaan normaalisti fossiloidu, joten on mahdotonta sanoa minkä muotoisia harjat olivat, vai oliko niitä ollenkaan. 

Heinäkuussa 2016 keskisestä Boliviasta löydettiin lähes 1,2 metriä leveä jalanjälki. Se on noin 80 miljoonaa vuotta vanha, ja todennäköisesti Abelisauruksen tekemä.

Nimi 
Abelisaurus tarkoittaa "Abelin liskoa". Nimi on annettu Cipollettin museon entisen johtajan, Roberto Abelin mukaan. Abel on myös paleontologi, joka löysi ensimmäisenä Abelisauruksen kallon. Lajinimi comahuensis viittaa Comahuen alueeseen Argentiinassa, josta fossiili löydettiin. Koko nimi Abelisaurus comahuensis tarkoittaa siis "Abelin liskoa Comahuesta".

Koko ja ulkonäkö  

Abelisauruksen pituus oli arviolta 7–9 metriä, korkeus lonkan kohdalta kolme metriä ja paino 2,5 tonnia. Ulkoasultaan Abelisaurus oli oletettavasti samanlainen kuin muut abelisaurit: leveä ja lyhyt pää, erittäin syvä ja tylppä kuono, ranteita hieman enemmän kutistuneet lyhyet kyynärvarret, neljä tynkää sormea, vahva ja tanakka ruumis sekä suhteellisen lyhyet mutta vahvat jalat. 

Abelisauruksen koko kehon rekonstruktiot ovat perustuneet muihin abelisaureihin. Muiden abelisaurien tapaan Abelisauruksella saattoi olla poikkeuksellisen pienet ja alikehittyneet kädet verrattuna muihin teropodiryhmiin, jopa tyrannosaureihin. Abelisaurus käveli kahdella jalalla.

Katso myös 
 Carnotaurus
 Indosuchus
 Tarascosaurus

Lähteet 
 

Abelisaurit
Eija-Elina Bergholm

Eija-Elina Anneli Bergholm (o.s. Neuvonen; s. 27. huhtikuuta 1943 Lahti) on suomalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on tehnyt elokuvia sekä televisioon että elokuvateattereihin.

TV-työt
Bergholmin ehkä tunnetuin työ on Maria Jotunin romaaniin perustuva TV-sarja Huojuva talo (1990). Se on traagisen avioliiton kuvaus, tarina ihmisistä, jotka ovat oman biologiansa ja oman yhteisönsä vankeja. Pääosaa näyttelivät silloin vielä naimisissa olleet Kari Heiskanen ja Sara Paavolainen. Avioliittokuvaus on myös Bergholmin käsikirjoittama ja Tuija-Maija Niskasen ohjaama TV-elokuva Enkeli tulessa (2004). Elokuvan pohjana on Panu Rajalan samanniminen romaani, jossa hän proosan keinoja hyväksikäyttäen kertoo itsensä ja ensimmäisen vaimonsa välisestä avioliitosta. Tumma ja hehkuva veri (1997) on tiivistä romaniyhteisöä kriittisesti käsittelevä TV-sarja, jonka alkuperäiskäsikirjoituksen on tehnyt Kiba Lumberg, itsensä 13-vuotiaana romaniyhteisöstä "irtisanonut" nainen.

Elokuvat
Bergholmin elokuvaura alkoi käsikirjoittajana. Yhdessä silloisen aviomiehensä Timo Bergholmin kanssa hän käsikirjoitti elokuvan Punahilkka (1968). Se on tarina nuortenkodista karkaavasta teini-ikäisestä Anjasta, jota näyttelee Kristiina Halkola. Timo Bergholm ohjasi elokuvan. Tämän jälkeen Eija-Elina Bergholm käsikirjoitti yhdessä Jörn Donnerin kanssa Donnerin ohjaaman elokuvan Anna (1970).

Seuraavan käsikirjoituksensa Bergholm saikin sitten ohjata itse. Marja pieni! (1972) on elokuva itseään ja elämäänsä etsivästä pankin konttoristista. Yhteistyö Donnerin kanssa jatkui 1980-luvulla. Bergholm sovitti ja ohjasi Donnerin romaaniin pohjautuvan elokuvan Angelan sota (1984). Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen Suomeen ja kertoo Angela-nimisen nuoren naisen suhteesta saksalaiseen sotilaaseen. Angelan sota oli ensimmäinen suomalainen elokuva, joka käsitteli myönteisesti suomalaisnaisen ja saksalaisen sotilaan rakkaussuhdetta. Donner toimi elokuvassa tuottajana ja näytteli yhtä sivuosaa.

1980-luvulla valmistui myös Tuija-Maija Niskasen Vivica Bandlerin romaaniin pohjautuva elokuva Jäähyväiset (1982). Elokuvaa pidetään ensimmäisenä naisten homoseksuaalisuutta viitteellisesti käsittelevänä suomalaisena elokuvana.

Bergholmille on myönnetty elokuvataiteen valtionpalkinto vuosina 1973, 1988 ja 1991.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Eeva Rista

Eeva Rista (o.s. Pakkala; s. 24. joulukuuta 1947 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja.

Rista opiskeli valokuvausta Taideteollisessa oppilaitoksessa, jossa opettajana oli muun muassa hänen myöhempi aviopuolisonsa, valokuvaaja Simo Rista. 

Rista on yhdessä valokuvaaja Simo Ristan kanssa julkaissut internetissä Helsinkiä esittävien valokuvien näyttelyn Stadin taivaan alla. Se on 8 300 kuvan valikoima 60 000 kuvaa käsittävästä arkistosta. Rista vastasi Albumit auki -valokuvatietokannasta 2002–2006. Vuodesta 2014 työtä on jatkanut arkistoa ylläpitävä Lasipalatsin Mediakeskus Oy.

Helsingin kaupunginmuseossa oli 14.10.2010–27.2.2011 näyttely "Asfalttia ja auringonkukkia", jossa oli esillä Eeva Ristan ja Simo Ristan Helsinki-kuvia vuosilta 1969–1979.

Eeva Ristalle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.



Teokset
Hakkola, Kirsti: Lentävä matto. Kuvat Eeva Rista. 1989.
Rista, Eeva – Rista, Simo – Kero, Esa: Helsinki ja pienen pojan varjo. 2002.

Filmografia
Matka on pitkä 1993, valokuvat, tuotantoassistentti, ohjaajan apulainen
Aarteenetsijä 1993, kuvaus
Viimeinen valssi 1996, ohjaus, käsikirjoitus, kuvaus
Kaksonen 1999, valokuvat
Viinan voima, ohjaus, käsikirjoitus

Lähteet

Kirjoja
Rista, Eeva – Rista, Simo – Savia, Satu (2010): Asfalttia ja auringonkukkia: Helsinki-valokuvia 1969–1989. Helsinki, Helsingin kaupunginmuseo. ISBN 978-952-223-770-5

Aiheesta muualla

 
Stadin Taivaan Alla – Eeva ja Simo Ristan valokuvia Helsingistä vuosilta 1969–1987.
Albumit auki verkkonäyttely, kuvia Helsingistä. EU:n Urban II -yhteisöaloiteohjelman rahoittama projekti 2003–2006.
Asfalttia ja Aurinkoa -näyttelyn verkkosivut.  Helsingin kaupunginmuseo.

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanko-Pohjoinen

Hanko-Pohjoinen (, ) on rautatieliikennepaikka Hangon kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Karjaa–Hanko. Se sijaitsee noin kilometrin päässä Hangon rautatieasemalta pohjoiseen ratapihan päädyssä. Liikennepaikalla pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset taajamajunat.

Hanko-Pohjoinen avattiin 1. kesäkuuta 1920. Sen nimi oli 1. tammikuuta 1931 saakka Hangon vaihde. Hanko-Pohjoinen muutettiin  miehittämättömäksi vuonna 1953, mutta miehitys jouduttiin palauttamaan tasoristeyksen puomien hoitamiseksi. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007, mutta rakennus paloi vuonna 2011 ja se purettiin.

Hanko Pohjoinen (ilman väliviivaa) on myös postitoimipaikka, postinumerolla 10960.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kuva seisakkeesta

Hangon rautatieliikennepaikat
Uudenmaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Li Xuemei

Li Xuemei (s. 15. tammikuuta 1977 Guanghan, Sichuan) on kiinalainen pikajuoksija, joka on juossut voimassa olevat 100 metrin juoksun ja 200 metrin juoksun Aasian ennätykset. 

Hän voitti vuoden 2003 Universiadeissa 200 metrin kilpailun. Lissabonin MM-hallikilpailuissa 2001 hän sijoittui 60 metrillä seitsemänneksi.

Ennätykset

Lähteet 
 

Kiinalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Nanda Devin kansallispuisto

Nanda Devin kansallispuisto on kansallispuisto Intian Uttarakhandin osavaltiossa. Se sijaitsee Nanda Devi -vuoren ympärillä. Se muodostaa yhdessä Valley of Flowersin kansallispuiston kanssa UNESCOn maailmanperintökohteen. Puistot ovat myös osa Nanda Devin biosfäärialuetta. Kansallispuisto on 630,33 neliökilometrin laajuinen.

Maantiede 
Kansallispuisto sijaitsee Rishi Ganga -joen valuma-alueella jäätikkölaaksoissa, jota halkovat pohjois-etelä-suuntaiset selänteet. Nämä nousevat aluetta ympäröiville vuorille, joista korkeimmat ovat Nanda Devi (7 816 m), Trisul (7 120 m), Dunagiri (7 066 m) ja Kalanka (6 931 m). Yhteensä puistossa on 16 huippua, jotka ylittävät 6 000 metrin rajan.

Rishi Ganga jakaa alueen kahtia. Joki alkaa kahdesta jäätiköstä puiston itäosasta ja siihen virtaa vesiä muistakin alueen jäätiköistä. Rishi Ganga on kovertanut uomaansa syvän rotkolaakson, joka muodostaa lähes pääsemättömän rotkon puiston länsiosassa. Rotkon reunat ovat lähes pystysuoraa kalliota.

Luonto

Kasvisto 
Nanda Devin kansallispuistosta voidaan erottaa kaksi selvää kasvistollista aluetta. Rishin rotkosta löytyy metsää, jossa valtalajeina ovat pindrowpihta, alppiruusujen sukuun kuuluva Rhododendron campanulatum ja himalajankoivu.

Ylemmäs siirryttäessä ilmasto muuttuu kuivemmaksi ja kasvisto alppikasvillisuudeksi. Valtakasviksi nousee katajiin kuuluva puskamainen Juniperus pseudosabina. Edelleen noustessa vuoria ylöspäin katajatkin häviävät hiljalleen ja jäljellä jää ruohoja, sammalta ja jäkäliä.

Eläimistö 
Nanda Devin kansallispuisto on tunnettu laajoista sorkkaeläinpopulaatioistaan, joista puolilammasta tavataan runsaslukuisimpana. Puistossa elää yhteensä 14 nisäkäslajia, joihin lukeutuvat myös harvinaiset lumileopardi, sepelkarhu.

Lintulajeja Nanda Devin kansallispuistosta on löydetty 114 ja perhosia 28.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uttarakhandin maantiede
Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Arthur Ashe

Arthur Robert Ashe, Jr. (10. heinäkuuta 1943 Richmond, Virginia – 6. helmikuuta 1993 New York) oli menestyksekäs yhdysvaltalainen tennispelaaja. Uransa aikana hän voitti Grand Slam-turnauksen kolmesti: US Openin vuonna 1968, Australian avoimet 1970 sekä Wimbledonin 1975, sekä sijoittui toiseksi kolmesti Australiassa ja kerran Yhdysvalloissa. Ranskan avoimissa hän eteni parhaimmillaan puolivälieriin vuosina 1970 ja 1971. Yksikään toinen miespuolinen tummaihoinen pelaaja ei ole pystynyt vastaavaan suoritukseen.

Ashen kunniaksi on nimetty 23 000 henkeä vetävä Arthur Ashe Stadium.

Ashe sai HIV-viruksen mahdollisesti verensiirron yhteydessä 1980-luvun alkupuolella ja tuli asiasta julkisuuteen vuonna 1992. Noin vuotta myöhemmin hän kuoli AIDSiin.

Hänelle myönnettiin vuonna 1993 postuumisti Presidential Medal of Freedom.

Grand Slam -finaalit kaksinpelissä

Voitot (3)

Loppuotteluhäviöt (4)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset tennispelaajat
Presidential Medal of Freedom
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Metsätyyppioppi

Metsätyyppioppi on Aimo Kaarlo Cajanderin kehittämä metsätyyppiteoriaan ja metsätyyppijärjestelmään perustuva metsätyyppien luokitusjärjestelmä, joka perustuu metsien aluskasvillisuuden eli kenttä- ja pohjakerroksen kasvillisuuteen ja olettamukseen siitä, että biologisesti samanarvoisille alueille kehittyy lopulta samanlainen kasvillisuusyhdyskunta. Metsätyyppioppi kehitettiin metsätalouden tarpeisiin, mutta sitä voidaan käyttää myös luonnonsuojeluarvojen tunnistamiseen. Cajander julkaisi metsätyyppioppinsa perusajatukset vuonna 1909. Luokittelua on myöhemmin tarkennettu useaan otteeseen. Cajanderin metsätyyppioppia ei ole yleisesti omaksuttu käyttöön Suomen ulkopuolella. Muualla taigalla, esimerkiksi Luoteis-Venäjällä käytetään metsän luokittelussa V. N. Sukatševin kehittämää metsätyyppiluokitusta.

Cajander itse määritteli metsätyypin seuraavasti:

Cajanderin määritelmissä maat jaetaan kangasmetsiin, lehtometsiin ja turvemaihin. Kangasmetsien ja lehtometsien metsätyyppejä vastaavat viljavuudeltaan tietyt suotyypit ja turvekangastyypit (ojitetut suot). Suomessa metsien luokittelu tyyppeihinsä perustuu siihen, että luokiteltavalla alueella on 75 %:n alalla tyypillisesti siihen kuuluvaa kasvillisuutta. Luokittelun tavoitteena on tunnistaa metsät niiden puuntuoton mukaisesti. Siksi siinä ei oteta huomioon maaperää sinänsä, vaan maaperästä kasvava kasvillisuus. Metsätyyppijärjestelmään sisältyy myös ilmastollinen jako metsäkasvillisuusvyöhykkeisiin. Nykyisin voidaan luokitella kangasmetsien ja lehtojen lisäksi kasvupaikkatekijöiltään poikkeavia metsäisiä luontotyyppejä, joita ovat harju- ja dyynimetsät, tulvametsät, kalliometsät ja poikkeavalla
maapohjalla kasvavat metsät.

Suomen metsien kasvupaikkatyypit 
 Kangasmaat
 karukkokangas
 kuiva kangas
 kuivahko kangas
 tuore kangas
 lehtomainen kangas
 Lehdot

Suomen metsäkasvillisuusvyöhykkeet 

 Saaristo-Suomi
 Etelä-Suomi
 Pohjanmaa-Kainuu
 Perä-Pohjola
 Metsä-Lappi
 Tunturi-Lappi

Katso myös 
 Suotyyppi

Lähteet 
 Saara Lilja: Cajanderin metsätyypit ja kasvillisuuden luokittelun perusteita Helsingin yliopisto, 2006. Internet Archiven palvelimella.
 Valtakunnan metsien 10. inventoinnin (VMI10) liitteet Metsäntutkimuslaitos, 2006
 Juha Tuomi: Ekologian perusteet, Sukkessio, kasvupaikkatyypit ja metsätyyppioppi Oulun yliopisto, 2000

Viitteet 

Metsätalous
Terijoensalava

Terijoensalava (Salix fragilis 'Bullata'), kansanomaisesti "pallopaju", on salavan lajike, jota käytetään Suomessa laajalti koristekasvina. Sen arvellaan olevan kotoisin Karjalankannakselta, toisten lähteiden mukaan kuitenkin Kaukasiasta.

Kuvaus 
Terijoensalava kasvaa 3–10 metriä korkeaksi ja suunnilleen yhtä leveäksi. Se kasvaa puumaisenakin pallomaiseksi, mutta sitä voi kasvattaa pensaana, jolloin sitä pitää leikata usein. Lehdet ovat 6–15 senttimetriä pitkiä ja kapeansuikeita. Terijoensalava viihtyy aurinkoisessa tai puolivarjoisessa kasvupaikassa ja kukkii toukokuussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Terijoensalava – Salix euxina 'Bullata'

Pajut
Puut
Roots

Roots on brasilialaisen metalliyhtye Sepulturan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi on yhtyeen viimeinen, jossa on mukana kitaristi ja laulaja Max Cavalera.
 
Roots sisältää edelleen samanlaista groove metal -tyylistä musiikkia, jollaista oli edellinen albumi Chaos A.D., mutta albumi sisältää myös hitaampaa, hieman nu metal -vaikutteista materiaalia. Mike Patton (Faith No More) ja Jonathan Davis (Korn) olivat mukana kappaleen ”Lookaway” sanoituksen teossa ja lauloivat myös kappaleessa.

Vuonna 2001 Q-lehti nimesi albumin yhdeksi kaikkien aikojen raskaimmista levyistä (listalla ”50 Heaviest Albums Of All Time”).

Albumia on myyty maailmanlaajuisesti lähes 900 000 kappaletta.

Kappaleet

Roadrunner Records 25th Anniversary Reissuen bonuslevy

Singlet 
 "Roots Bloody Roots" (18. helmikuuta 1996)
 "Attitude" (kesäkuu 1996)
 "Ratamahatta" (lokakuu 1996)

Listasijoitukset

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: C–
 Rolling Stone:

Lähteet 

Vuoden 1996 albumit
Sepulturan albumit
Kalifornia (elokuva)

Kalifornia on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut trilleri. Se kertoo pariskunnasta jotka lähtevät Kaliforniaan ja matkakuluja pienentääkseen ottavat mukaan toisen pariskunnan. Matkalla osoittautuu että mukaan otettu pariskunta on aivan muuta kun mitä he olivat aluksi luulleet. Elokuvan on ohjannut Dominic Sena.

Tarina 

Elokuva kertoo sarjamurhaajista kiinnostuneesta pariskunnasta, kirjailija Brian Kessleristä (David Duchovny) ja hänen naisystävästään valokuuvaja Carrie Laughlinista (Michelle Forbes), jotka haluavat muuttaa Kaliforniaan. Kessler ehdottaa että he voisivat matkalla kiertää kuuluisia sarjamurhiin liittyviä paikkoja, joista Kessler kirjottaisi kirjan jonka Laughlin kuvittaisi. Heillä ei ole rahansa eivät riitä matkaan ja he laittavat yliopiston ilmoitustaululle ilmoituksen jolla etsivät toista pariskuntaa jakamaan matkakuluja. Ehdonalaisvalvoja on lähettänyt töihin yliopistolle vahtimestariksi Earlyen (Brad Pitt) joka näkee ilmoituksen ja päättää lähteä Kaliforniaan Adelen (Juliette Lewis) kanssa. Ennen lähtöään hän murhaa vuokaisäntänsä joka on yrittänyt periä häneltä rästiin jääneitä vuokria ja hautaa ruumiin.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa hallituksi jännäriksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 1993 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Dominic Senan ohjaamat elokuvat
Sarjamurhaajaelokuvat
Rahvaanrunoilijat

Rahvaanrunoilijat olivat itseoppineita, valistuneita talonpoikia, jotka kirjoittivat runoja 1800-luvulla. Tunnetuimpia rahvaanrunoilijoita olivat Paavo Korhonen, Olli Kymäläinen, Pentti Lyytinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka.

Runojen aiheet

Monet rahvaanrunoista käsittelivät rahvaan asemaa. Runot noudattivat sääty-yhteiskunnan hierarkiaa, joka korosti sivistyneistön ja rahvaan vastakohtaisuutta. Paavo Korhonen kuvasi tätä eroa konkreettisesti runossaan Talonpojille (1831): ”Herrat hattua pitävät,/ Kyntömiehell’ on kypärä./ Herrat käyvät saappahissa,/Toisen vuoron tohvelissa,/Viertomies on virsuillansa.”

Monet rahvaan kuvauksista heijastelivat sivistyneistön käsityksiä. Rahvasta ohjattiin omaksumaan sivistyneistön näkökulma ja sovittamaan oma elämänsä siihen. Korhosen runossa esimerkiksi jaettiin neuvoja, miten saavuttaa suosio herrojen silmissä. Hän kuvasi, miten piti toimia, jos herroja tuli kylään: ”Pane pöy’älle pötyä/ Laita lapsi naapurihin”.

Osa rahvaanrunoilijoista ironisoi sivistyneistön liehakointia vieraskoreudella ja pintakosmetiikalla. Pietari Makkonen kirjoitti ironiseen sävyyn ”Ilolaulussa suomen kielen kasvannosta”, miten suomen kielestä tehtiin innolla salonkikelpoista ruotsin kielen rinnalle. Hän kuvasi kielen neidoksi, joka pestiin, kammattiin, vaatetettiin ja koristettiin. Seurapiireissä debytoituaan tätä herraskaista neitoa alkoivat sitten armastella niin professorit kuin rovastitkin.

Itsetarkkailu ja ironisointi kertoivat rahvaan identiteetin etsinnästä muotoutuvassa kansankokonaisuudessa. Rahvas oli vielä monin tavoin sidoksissa sivistyneistön siitä aiempina vuosisatoina luomiin kuviin eikä rahvaanrunoudella ollut näin yhteiskuntajärjestystä kiistävää merkitytä.

Lähteet

Lähteitä 
 

Suomen kirjallisuus
Yli synkän virran

Yli synkän virran (Crossing Jordan) on yhdysvaltalainen rikossarja, jossa bostonilainen oikeuspatologi Jordan Cavanaugh (Jill Hennessy) selvittää henkirikoksia ryhmänsä kanssa. Cavanaugh’n lähimmät kollegat ovat esimies tohtori Garret Macy (Miguel Ferrer), kriisiterapeutti Lily Lebowski (Kathryn Hahn), oikeusentomologi ”Bug” (Ravi Kapoor) sekä tohtorit Nigel Towsend (Steve Valentine), Sidney Trumaine (Eugene Byrd) ja patologi Devan Maguire (Jennifer Finnigan) sekä etsivä Woodrow ”Woody” Hoyt (Jerry O’Connell).

Sarjan tuotannosta vastasivat Tailwind Productions ja NBC Universal, ja sitä esitettiin alun perin NBC:llä vuosina 2001–2007. Sarja päättyi 16. toukokuuta 2007 kuuden kauden jälkeen 117. jaksoon ”Crash”. Suomessa sarjaa on esittänyt Sub.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yli synkän virran NBC:n sivustolla 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Sodexo

Sodexo (entinen Sodexho Alliance) on kokonaisvaltaisia tilapalveluja tarjoava kansainvälinen yritys. Yhtiön perusti Pierre Bellon Marseillessa vuonna 1966 nimellä Société d'Exploitation Hôtelière (Sodexho) tuottamaan palveluja jokilaivoille. Yhtiö on yksi maailman suurimmista ateria-, toimitila- ja kiinteistöpalvelujen tarjoajista. 

Sodexolla on 460 000 työntekijää 72 maassa ja se on maailman 19. suurin työnantaja. Sodexo-konserni on noteerattu sekä Pariisin että New Yorkin pörsseissä. Yhtiön liikevaihto oli 20,4 miljardia euroa elokuun 2018 lopussa päättyneellä tilikaudella. Yhtiö on laajentunut mm. yritysostoin.

Sodexo työllistää Pohjoismaissa (Suomi, Ruotsi, Norja, Tanska) noin 11 000 työntekijää. Heistä noin 2 000 työskentelee Suomessa. Sodexon edeltäjä Suomessa oli vuonna 1979 perustettu Polarkesti. Sodexo Oy:n liikevaihto oli elokuun lopussa 2019 päättyneellä tilikaudella 139 miljoonaa euroa, mikä teki siitä Suomen toiseksi suurimman ravitsemisalan yrityksen Compass Groupin jälkeen.

Kritiikkiä 
Sodexo-konsernin toimintaa yksityisissä vankiloissa ja kouluissa on arvosteltu voimakkaasti. Elokuvan Super Size Me yhdysvaltalaiseen kouluruokailuun kohdistuva arvostelu liitettiin myös Sodexon palveluihin. Vuonna 2004 Britanniassa näytettiin dokumenttielokuva, joka paljasti Sodexon tytäryhtiön Tillery Valleyn ruoanvalmistuksen epähygieenisyyden. Sodexoa on boikotoitu monista syistä ympäri maailmaa yliopistoissa Lontoossa, Washingtonissa, Quebecissä, New Yorkissa, Pennsylvanian Meadvillessä ja Indianassa sekä Suomessa Nordean pankeissa ja Tampereen yliopistossa. Kampanjoidessaan kouluruoan parantamiseksi brittiläinen tv-kokki Jamie Oliver osoitti usein sormella juuri Sodexoa, joka vastaa monin paikoin koulujen lounaista.

Sodexo on pyrkinyt nostamaan profiiliaan Stop Hunger -kampanjalla ja yhteistyöllä esimerkiksi Magic Johnsonin kanssa.

Lähteet

Kirjallisuutta
Nieminen, A. Tähdet kertovat – lupa nauttia. Polarkestistä Sodexhoon 1979–1999. Vantaa 2000. ISBN 139789529117666.

Aiheesta muualla

Sodexo Oy:n kotisivut
Sodexo-konsernin kotisivut
Toimiva Yliopisto -verkoston artikkeli Sodexo -boikotista 

Euronext 100 -indeksi
Ravintolaketjut
Ranskalaiset pörssiyhtiöt
Henrik de la Chapelle

Henrik de la Chapelle (s. 24. tammikuuta 1955) on suomalainen liikemies ja julkisuudessa tunnettu yhtenä Helsingin Jokereiden suurimmista omistajista. Hän asuu perheineen Sipoossa .

Liiketoimia ja luottamusasemia 
De la Chapelle toimii omistamansa CHC-Invest Oy -yhtiön kautta myös Helsinki International Horse Show'n taustayhtiön BCM Scanhorse Oy:n keskeisenä omistajana sekä hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2002 De la Chapelle perusti yhdessä Harry Harkimon ja Harry Damsténin kanssa Kullo Golf -kentän.

De la Chapelle on myös yksi uuden Anna-käteisautomaattiketjun pääomistajista.. Hän on toiminut Gösta Serlachiuksen taidesäätiön puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien.

Katso myös
Serlachius (suku)

Lähteet 

Suomalaiset liikemiehet
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Reza Nazarahari

Reza Nazarahari (s. 1962) on Iranin Suomen-suurlähettiläs, joka aloitti suurlähettilään tehtävät Helsingin Kulosaaren Iranin suurlähetystössä 2. marraskuuta 2006. Nazarahari on edustanut Suomen suurlähetystössä myös Viron tasavaltaa maaliskuusta 2007 lähtien.

Nazarahari on toiminut diplomaatin tehtävissä muun muassa Itävallassa vuosina 1998–2001. Hän puhuu myös sujuvaa englantia ja hyvää arabiaa. Tohtori Reza Nazarahari on opiskellut kansainvälistä diplomatiaa Teheranin yliopistossa Iranissa ja politiikkaa Kentin yliopistossa Isossa-Britanniassa vuonna 1996.

Nazarahari on naimisissa Seddigheh Nazaraharin kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Nazarahari on ollut puhujana monissa kansainvälisissä konferensseissa, kuten Dušanbessa järjestetyssä CIMERA-konferenssissa.

Nazarahari on työskennellyt monen historiallisen tai poliittisen kirjan parissa. Häneltä on julkaistu Persianlahden historiallisia karttoja käsittelevän kirjan nimeltä Persian Gulf: Atlas of old and historical maps (3000 B.C. - 2000 A.D.). Nazarahari on kirjoittanut artikkelin historiallis-poliittiseen kokoelmaan nimeltä Anglo-Iranian Relations since 1800.

Suurlähettiläs Nazahari oli julkisuudessa kesäkuussa 2007, kun kolme suomalaista Nokia Siemens Networksin työntekijää joutui lyhyeksi aikaa vangituiksi Iranissa oltuaan kalastamassa Hormuzinsalmen lähellä olevalla Abu Musan saarella. Heinäkuussa 2007 Suomen ulkoministeriö kutsui Nazaharin kuultavaksi Iranissa toimeenpannun kivitystuomion johdosta: mies kivitettiin aviorikoksesta, mikä Suomen mukaan loukkasi kansainvälisiä ihmisoikeussopimuksia.

Lähteet 

Suurlähettiläät
Iranilaiset henkilöt
Réseau Sentinelles

Réseau Sentinelles (Sentinelles-verkosto) on 1 260 vapaaehtoisen Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla työskentelevän yleislääkärin muodostama verkosto (2 % kaikista ammatinharjoittajista tällä alueella). Jokainen jäsenlääkäri tunnetaan ”Sentinelles-lääkärinä”. Marraskuussa 1984 professori Alain-Jacques Valleron aloitteesta perustettua verkostoa pitää yllä l’Unité mixte de recherche en Santé Inserm – Université Pierre et Marie Curie (tutkimuskeskus). Verkoston tavoite on tarjota 14 kliinisen terveysindikaattorin seurantaa.

14 terveysindikaattorin jatkuva seuranta 
Tämä kansallinen valvontasysteemi mahdollistaa toimintaan osallistuvien lääkärien keräämän reaaliaikaisen epidemiologisen datan vastaanoton, analysoinnin, edelleen jakamisen ja tutkittavana olevien sairauksien ennaltaehkäisyn. Verkosto toimii yhteistyössä Terveydenvalvontainstituutin (Institut de Veille Sanitaire, InVS) kanssa.

11 infektioindikaattoria vastaavat 14 seurattua sairautta

 influenssa vuodesta 1984 lähtien
 akuutti ripuli (maha-suolitulehdus) vuodesta 1990 lähtien
 tuhkarokko vuodesta 1984 lähtien
 sikotauti vuodesta 1985 lähtien
 vesirokko vuodesta 1990 lähtien
 vyöruusu vuodesta 2004 lähtien
 miesten virtsaputkentulehdus vuodesta 1984 lähtien
 hepatiitti A, B ja C vuodesta 2000 lähtien
kuten myös seuraavat kolme ei-infektioivat indikaattorit
 astma vuodesta 2002 lähtien
 itsemurhayritykset vuodesta 1999 lähtien
 sairaalahoitoon turvautuminen vuodesta 1997 lähtien
Flunssan, maha-suolitulehduksen ja vesirokon osalta seuranta mahdollistaa sairauksien löytämisen, varhaisen varoittamisen ja kansallisten ja alueellisten epidemioiden saapumisen ennustamisen.

Sairaustiedot, joista potilaiden henkilötiedot on poistettu, Sentinelles-lääkärit siirtävät internetiin (Paikkatietojärjestelmät: saadut tiedot kerryttävät tietokantaa, joka toimii maantieteellisenä informaatiosysteeminä. Viikoittain julkaistava tiedote, Sentiweb-Hebdo, julkaistaan joka tiistai ”Sentinelles-verkoston” internetsivuilla ja jaetaan sähköpostin välityksellä yli 4 000 tilaajalle sekä suurille ranskalaisille medioille. Niin sanottu vuosiraportti perustuu vuoden aikana kerättyihin tietoihin. Vuosiraportti on Sentinelles-verkoston internetsivuilla kohdassa "dokumentit/vuosiraportit" (”documentation/bilans annuels”)).

Sentinelles-verkosto tekee yhteistyötä Maailman terveysjärjestön (WHO) kanssa ja on vastuussa infektiosairauksien elektronisesta valvonnasta.

Tieteellinen tutkimus 
Sentinelles-verkoston keräämien tietojen avulla voidaan kehittää:
 havaitsemis- ja varoitusmalleja perustuen metodiin, jota kutsutaan ”Serflingin käärmeeksi”
 epidemioiden ennustemalleja eri kokoisille maantieteellisille alueille (analogioiden metodit)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Réseau Sentinelles  
 WHO 
 Centers for Disease Control and Prevention 
 Center of Eurosurveillance of Transmissible Diseases 

Lääketieteelliset järjestöt
Tartuntataudit
Brasilian osavaltiot

Brasilia koostuu 26 osavaltiosta (estado) ja pääkaupungista, joka on osavaltioiden ulkopuolella (distrito federal).

Historia

Luettelo Brasilian osavaltioista
PJIRC

Plouf's Java IRC, lyhennettynä PJIRC, on javalla toteutettu IRC-asiakasohjelma. Toisin sanoen se voidaan upottaa WWW-sivulle tavallisena Java-sovelmana. PJIRC:in suurin etu on sen laaja muokattavuus HTML:län PARAM-elementeillä.

Aiheesta muualla

 PJIRCin viralliset kotisivut (englanniksi)
 PJIRCin viralliset italiankieliset kotisivut
 PJIRCin viralliset italiankieliset kotisivut käännettynä englanniksi Google Translatorilla
 PJIRCin projektisivu SourceForgessa, josta sen voi myös ladata

IRC-asiakasohjelmat
Vapaat ohjelmistot
Lau Nau

Lau Nau (oikealta nimeltään Laura Naukkarinen, s. 1980) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, säveltäjä ja tuottaja. Levytystensä ja konserttiensa lisäksi hän säveltää ja tuottaa musiikkia elokuviin, mykkäelokuviin, esityksiin sekä ääni-installaatioihin. Lau Nau käyttää musiikissaan muun muassa lauluääntä, modulaarisyntetisaattoria, laajaa soitinvalikoimaa, elektroakustisesti tuotettuja ääniä sekä kenttänauhoituksia.

Ura 
Lau Naun kaksi ensimmäistä kokopitkää levyä Kuutarha (Locust Music 2005) ja Nukkuu (Locust Music 2008) julkaistiin Yhdysvalloissa.

Kolmas albumi Valohiukkanen (Fonal Records 2012) oli vuoden 2013 Teosto-palkintoehdokkaana. Levyllä soittavat Laura Naukkarinen, Pekko Käppi, Jaakko Tolvi, Antti Tolvi, Kristian Holmgren ja Matti Bye.

Neljäs albumi Hem. Någonstans sisältää 12 instrumentaalikappaletta, jotka ovat alun perin ääniraita saaristoaiheiseen Lotta Petronellan ohjaamaan dokumenttielokuvaan Home. Somewhere (Fisher King Productions 2015). Se on tehty yhteistyössä jouhikonsoittaja Pekko Käpin kanssa.

Viides Lau Nau -albumi Poseidon pirskottelee elektronisen kamariorkesterin sointia folkmusiikkiin. Levyllä soittavat Laura Naukkarisen lisäksi sellisti Helena Espvall, kosketinsoittaja Matti Bye, perkussionisti Samuli Kosminen, joka on myös levyn osatuottaja, jouhikonsoittaja Pekko Käppi sekä puhallinsoittaja Antti Tolvi. Poseidon voitti Femma-gaalan pääpalkinnon Femma-Femman 2018 ja oli Kriitikoiden valinta -palkintoehdokas vuoden 2017 Emma-gaalassa.

Kuudes albumi Land Without God (Fonal Records 2019) on soundtrack samannimiseen elokuvaan. Levyllä soittaa Laura Naukkarisen lisäksi Pekko Käppi, Cormac Begley ja Tuija Kuoppamäki. Vuonna 2020 Lau Nau julkaisi soundtrackin elokuvaan Själö, sekä albumin Signals yhdessä ruotsalaisen säveltäjän Matti Byen kanssa.

Lau Nau soittaa myös yhtyeissä Seitsemäs taivas ja Kiri Ra! sekä vierailevana jäsenenä The Matti Bye Ensemblessä. Hän on ollut aikaisemmin jäsenenä yhtyeissä IAX, Subatlantti, Kiila, Päivänsäde, the Anaksimandros, Avarus sekä Hertta Lussu Ässä, ja soittanut esimerkiksi Kemiallisten Ystävien levyillä.

Diskografia
Kuutarha (Locust, 2005)
Nukkuu (Locust, 2008)
Valohiukkanen (Fonal Records, 2012)
Hem. Någonstans (Fonal Records, 2015)
Poseidon (Fonal Records, Beacon Sound, Yacca, 2017)
Land Without God (Fonal Records, 2019) 
Själö (Fonal Records, 2020)
Signals (Lau Nau & Matti Bye, Time Released Sound, 2020)

Lähteet

Aiheesta muualla
Lau Naun oma sivusto

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Lünen

Lünen on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Se sijaitsee Unnan piirikunnassa, Ruhrin alueen itäisellä alueella. Kaupunkia halkoo Lippe-joki. Kaupungissa asuu noin 86 000 ihmistä ja pinta-alaltaan se on 59,39 neliökilometrin suuruinen. Lünen sai kaupunginoikeudet vuonna 1341. Sillä on ystävyystoimintaa Alankomaiden Zwollen, Englannin Salfordin, Puolan Kamień Pomorskin, Liettuan Panevėžysin ja Saksan Demminin kaupunkien kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Ludwigsburg

Ludwigsburg on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion keskiosassa. Se sijaitsee Neckarjoen varrella noin 12 kilometriä pohjoiseen Stuttgartin suurkaupungin sisäkaupungista. Ludwigsburg on samannimisen piirikuntansa keskuskaupunki ja suurin kaupunki. Kaupungissa on arviolta 93 499 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 43,3 neliökilometriä.

Ludwigsburg sai alkunsa 1700-luvun alussa, kun Württembergin herttua Eberhard Ludwig rakensi sinne Ludwigsburgin linnan, Saksan suurimman barokkipalatsin. Kaupunginoikeudet sille myönnettiin vuonna 1718. Tuolloin Ludwigsburgissa oli noin 800 asukasta.

Ystävyyskaupungit 
 Montbéliard (Ranska), vuodesta 1950 lähtien
 Caerphilly (Yhdistynyt kuningaskunta), vuodesta 1960 lähtien
 Jevpatorija (Ukraina), vuodesta 1990 lähtien
 Saint Charles (Yhdysvallat), vuodesta 1995 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ludwigsburgin kaupungin viralliset Internet-sivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Ritva Puotila

Ritva Puotila (s. 1935 Viipuri) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hänet tunnetaan ryijyistä ja matoista, joita hän tekee tyypillisimmin paperinarusta ja pellavasta.  Puotilan uniikkiteokset ovat veistoksellisia, usein kolmiulotteisia. Matoissa on selkeä graafinen kuviointi, ja vaikutteita niin japanilaisuudesta kuin perinteisistä suomalaisista käsitöistä.

Puotila on lähtöisin Viipurista. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1954-1960.

Puotilan paperinarumattoja tuottaa Woodnotes-yritys, jonka Puotila perusti yhdessä poikansa Mikko Puotilan kanssa vuonna 1987. Hän on suunnitellut tuotteita myös Tampellalle ja ulkomaisille yrityksille, sekä tehnyt uniikkitöitä, etenkin ryijyjä. Hän teki yhteistyötä Suomen Käsityön Ystävien kanssa 2000-luvulle asti. Puotilan töitä on esillä muun muassa nykytaiteen museo MoMa:ssa New Yorkissa.

Hän on saanut Suomi-palkinnon vuonna 1996,  Kaj Franck -muotoilupalkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2003.  Vuonna 2001 Puotila valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Vuonna 2011 Puotila palkittiin Ornamon kultaisella ansiomerkillä.

Näyttelijä Jukka Puotila on Ritva Puotilan poika.

Lähteet 

Suomalaiset tekstiilitaiteilijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Maaninkavaara

Maaninkavaara on alle sadan asukkaan kokoinen kylä Posion kunnan pohjoisosassa, noin 42 kilometriä kunnan keskustaajamasta pohjoiskoilliseen. Naapurikyliä ovat muun muassa Mourujärvi ja Paloperä. Maaninkavaaran halki kulkee valtatie 5. Maaninkavaara sijaitsee vedenjakajalla. Länteen viettävien purojen kohde on Kemijoki ja itään päin menevillä Oulankajoki.

Posion kylät
Ludwigsburgin linna

Ludwigsburgin linna on linna Ludwigsburgin kaupungissa, Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa. Se on Saksan suurin barokkilinna ja yksi suurimmista barokkilinnoista koko Euroopassa. Linna rakennettiin Württembergin herttua Eberhard Ludwigin (hallitsi 1693–1733) toimeksiannosta vuosina 1704–1733. Linnan sisätiloissa on barokin lisäksi edustettuina rokokoon ja uusklassismin tyylisuunnat. Linnaa ympäröi suuri barokkipuutarha.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Baden-Württembergin linnat
Eschweiler

Eschweiler on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Aachenin ja Kölnin kaupunkien välissä. Kaupungin läpi virtaa Indejoki. Kaupunki on pinta-alaltaan 76,56 neliökilometrin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 55 646. Asukastiheys kaupungissa on 727 as./km². Eschweiler on Aachenin piirikunnan keskuskaupunki. Kaupunki on jaettu 22 eri kaupunginosaan. Eschweilerissä on useita linnoja, golfkenttä ja keinotekoinen Blausteinseen järvi. Kaupungissa järjestetään myös karnevaali.

Historia 
Varhaisin maininta Eschweilerista ajoittuu vuodelle 828. Se mainittiin tuolloin frankkilaisen historioitsijan ja Kaarle Suuren avustajan Einhardin luomassa asiakirjassa. Vuoden 962 tienoilla Eschweilerin hallinta siirtyi Frankkien valtakunnalta Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle.

Ranskalaiset joukot tuhosivat Eschweilerin täysin vuonna 1678 ja kaupungin hallinta siirtyi ranskalaisille vuonna 1794. Osana Ranskaa se toimi kantoninsa pääkaupunkina vuodesta 1800 vuoteen 1815. Vuonna 1815 Eschweilerin ja Burtscheidin kantonit yhdistettiin preussilaiseen Aachenin piirikuntaan. Eschweilerille myönnettiin preussilaiset kaupunginoikeudet vuonna 1856. 

Vuonna 1932 kaupunkiin liitettiin Hastenrath ja Nothberg. Kaupunki kärsi merkittäviä vaurioita lukuisten muitten saksalaisten kaupunkien tavoin toisessa maailmansodassa. Vuonna 1972 Nordrhein-Westfalenin hallintouudistusten myötä Eschweilerin väkiluku nousi tuhansilla, kun kaupunkiin liitettiin Dürwiß, Kinzweiler, Laurenzberg, Lohn ja Weisweiler.

Väestö 
Vuoden 2006 lopussa Eschweilerin asukasluku oli 55 646. Kaupungin asukkaista noin kahdeksan prosenttia on ulkomaalaisia. Suurin ulkomaalaisryhmä on turkkilaiset, joita on noin 20 prosenttia ulkomaalaisista. Turkkilaisten jälkeen suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat bosniahertsegovinalaiset, marokkolaiset ja portugalilaiset. Kaupungin asukkaista noin 66 prosenttia on katolisia ja noin 13 prosenttia evankelisia.

Asukasluvun kehitys

Ystävyyskaupungit 
 Wattrelos, Ranska (vuodesta 1975)
 Reigate & Banstead, Englanti (vuodesta 1985)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Eschweilerin kaupungin viralliset internetsivut 

Aachenin kaupunkialue
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Salla Rinne

Salla Emilia Rinne (o.s. Käppi, s. 22. toukokuuta 1980 Järvenpää) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Hän edusti Espoon Tapioita. Rinnettä valmensivat Eila Kelo (1996), Mika Järvinen 1997–2003, Markku Leppänen 2003–2007 ja vuodesta 2007 Tiia Hautala. Rinne voitti neljä ulkoratojen SM-mitalia ja kahdeksan halli-SM-mitalia.

Hän meni naimisiin Kellokosken kirkossa 16.9.2006 Tomi Rinteen kanssa.

Rinne lopetti uransa vuonna 2009 varpaan rasitusmurtuman vuoksi.

Saavutukset

Ulkoradat 
 100 m aitajuoksu: SM-pronssia 2006
 Seitsenottelu
 EM-kilpailut: 2002 München 21., 2006 Göteborg 19.
 SM-kultaa 2007, SM-hopeaa 2002 ja 2004
 MM-kilpailut: 2007 Osaka 26.

Halli 
 Viisiottelu: SM-kultaa 2007, 2008 ja SM-hopeaa 2005
 60 m aidat: SM-hopeaa 2005, SM-pronssia 2007
 Kuula: SM-pronssia 2007
 Pituus: SM-pronssia 2005
 Korkeus: SM-pronssia 2001

Omat ennätykset 
 Seitsenottelun ennätys: 5894 Kalevan kisat 3.–4.8.2007
 100 m aidat: 13,50 (2007)
 Korkeus: 178 (2000)
 Kuula: 14,25 (2007)
 200 m: 25,26 (2002)
 Pituus: 604 (2006)
 Keihäs: 52,00 (2004)
 800 m: 2.22,94 (2000)

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Eino Guttorm

Eino Guttorm (24. helmikuuta 1941 Utsjoki – 11. toukokuuta 2005 Utsjoki) oli saamelainen kirjailija ja kirvesmies.

Guttormin teoksiin vaikutti voimakkaasti hänen kotiseutunsa Lappi. Hän kirjoitti sekä saamen että suomen kielellä. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto. 

Guttormin tuotantoon kuuluvat muun muassa romaani Tunturimorsian (1989) ja runoteos Duoddara šuvva (1985). Hän kirjoitti 1980-luvulla näytelmiä utsjokelaiselle Rávgos-teatterille. Hänen saamelaiskirjallisuuttaan on myös käännetty. 

Guttorm sai kesäkuussa 2003 syytteen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Käräjäoikeuden langettama puolentoista vuoden ehdoton vankeusrangaistus muuttui hovioikeudessa vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi. Guttorm löydettiin kuolleena kotoaan toukokuussa 2005.

Lähteet 

Saamelaiskirjailijat
Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet