joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Einari Teräsvirta

Einari Teräsvirta (7. joulukuuta 1914 Viipuri – 23. marraskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, professori, telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Urheilusaavutukset
Olympiakultaa Lontoo 1948 (joukkuekilpailu)
Olympiapronssia Los Angeles 1932 (rekki ja joukkuekilpailu) ja Berliini 1936 (joukkuekilpailu)

Los Angelesin kisoissa Teräsvirta sai rekillä samat pisteet Heikki Savolaisen kanssa, mutta Suomen joukkue päätti antaa hopeamitalin Savolaiselle. Teräsvirta on Aarne Pekkalaisen jälkeen toiseksi nuorin suomalainen kesäolympiamitalisti. Lisäksi hän ehti saavuttaa urallaan uimahyppyjen Suomen mestaruuden.

Hämeenlinnan Vanajan kirkon sankarimuistomerkki  on Teräsvirran teos, ja se paljastettiin 10.6.1949.

Teräsvirran suunnittelemia rakennuksia
Voistion kartanon päärakennus (valm. 1940)
Satakuntatalo, Helsinki (valm. 1952)
Karjalan Talo, Joensuu (1954)
Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjasto, Helsinki (valm. 1955)
Luhangan talvikirkko, Luhanka (valm. 1958)
Hotelli Marski, Helsinki (valm. 1962)
Valtiotieteellisen tiedekunnan kirjasto ja sosiologian laitos, Helsinki (valmistunut 1963 biokemian laitosrakennukseksi)
Imatran uimahalli ja urheilutalo (1965, 1981–1982)
Kiinteistö Oy Keskusaukio, Lohja (1970)
Oy Alko Ab:n varasto- ja toimistorakennus, Helsinki (valmistunut 1971, nyk. Itämerentalo)
Kalastajatorppa, päähotelli, Helsinki (valm. 1975)
Ruoholahden Kuntotalo, entinen Alkon Kuntotalo, Helsinki (valm. 1977, purettu 2011)
Innotalo (PRH), Helsinki (valm. 1978)
Valtion vierastalo, Helsinki (valm. 1984)

Kuvia tuotannosta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Leike: Suomen voimistelijat Los Angelesin kisoissa

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset telinevoimistelijat
Suomalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Saarela

Saarela on Oulun kaupunginosa Oulujoen varrella, noin viisi kilometriä keskustan itäpuolella ja kaksi kilometriä Myllyojan suuralueen eteläpuolella. Siihen kuuluu osa-alueena myös Kumpulankangas. Kaupunginosassa asuu noin 1 300 asukasta.

Kaupunginosan kadunnimet kuten Yrjö Saarelan tie, Painijantie ja Niskalenkki viittaavat painin olympiavoittajaan ja maailmanmestariin Yrjö Saarelaan.

Yleisesti rauhallisena pidetty alue on omakotitalo- ja rivitalovaltaista asuinaluetta. Tulevaisuudessa kaupunginosa laajentunee etelään joen rantoja seuraillen.

Saarelansaaressa sijaitsee taidegalleria Art Halvare. Galleriaan liittyy myös veistospuisto saaren alueella. Kaupunginosan alueella on myös Markkuun ryhmäpuutarha.

Kaupunginosassa on päiväkoti ja seurakuntatalo.

Oulun kaupunginvaltuusto päätti 17.5.2010 lakkauttaa Oulujoen Saarelan sivukoulun 1.8.2010 alkaen ja siirtää siellä annettavan perusopetuksen Oulujoen pääkoululle. Tätä ennen Saarelassa toimi peruskoulun 1. ja 2. luokka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Galleria Art Halvare

Oulun kaupunginosat
Malmö FF

Malmö Fotboll Förening on vuonna 1910 perustettu ruotsalainen jalkapalloseura. Se on yksi maansa suurimmista seuroista AIK:n, IFK Göteborgin ja Djurgårdenin ohella. Malmö FF on voittanut Ruotsin mestaruuden 21 kertaa ja Cupin 14 kertaa. Lisäksi se on ainoa ruotsalaisjoukkue, joka on pelannut Euroopan Cupin (nyk. Mestarien liiga) loppuottelussa. Tuo tapahtui kaudella 1978/79, jolloin Nottingham Forest oli kuitenkin vahvempi. 

Joukkueen suurin menestys on 1970-luvulta, jolloin se voitti viisi mestaruutta. Myös 1980-luvulla MFF oli vahva. Roy Hodgsonin valmentama joukkue voitti viisi kertaa Allsvenskanin peräkkäin. Mestaruus ratkaistiin kuitenkin tuohon aikaan playoffeissa, joista MFF saavutti vain kaksi mestaruutta.

Malmö eteni Mestarien liigan kauden 2014–2015 lohkovaiheeseen ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan ja ensimmäisenä ruotsalaisseurana neljääntoista vuoteen. Se voitti viimeisen karsintakierroksen toisessa osaottelussa FC Red Bull Salzburgin 3–0 ja meni jatkoon yhteismaalein 4–2.

Saavutukset 

 Ruotsin mestaruus (22):
 1943/44, 1948/49, 1949/50, 1950/51, 1952/53, 1965, 1967, 1970, 1971, 1974, 1975, 1977, 1986, 1988, 2004, 2010, 2013, 2014, 2016, 2017, 2020, 2021
 Ruotsin cup (14): 1944, 1946, 1947, 1951, 1953, 1967, 1972/73, 1973/74, 1974/75, 1977/78, 1979/80, 1983/84, 1985/86, 1988/89

Entisiä pelaajia 

  Pertti Alaja
  Afonso Alves
  Patrik Andersson
  Martin Dahlin
  Zlatan Ibrahimović
  Jonatan Johansson
  Jari Litmanen
  Roger Ljung
  Jussi Nuorela
  Mika Nurmela
  Jörgen Pettersson
  Erkka Petäjä
  Markus Rosenberg
  Stefan Schwarz
  Jonas Thern

Entisiä valmentajia 

  Roland Andersson
   Jon Dahl Tomasson
  Tord Grip
  Åge Hareide
  Roy Hodgson
  Allan Kuhn
  Roland Nilsson
  Rikard Norling
  Tom Prahl
  Uwe Rösler
  Sören Åkeby

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsalaiset jalkapalloseurat
Malmön urheilu
Another One Bites the Dust

Another One Bites the Dust on Queen -yhtyeen vuonna 1980 julkaisema funk-vaikutteinen rock-kappale. Se löytyy albumilta The Game ja julkaistiin myös singlenä. Siitä muodostui Queenin suurin kaupallinen hitti. Se nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja sitä on myyty yli neljä miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Singlen b-puolena on Mayn samanhenkinen kappale Dragon Attack. Kappale julkaistiin myös vuonna 1981 ilmestyneellä kokoelmalevyllä Greatest Hits I.

Kappale on basisti John Deaconin säveltämä, mutta myös laulaja Freddie Mercury muokkasi sitä. Deacon sai lauluun vaikutteita Chicin kappaleesta "Good Times". Rumpali Roger Taylor vihasi kappaletta.

Väitetään myös, että kappale sisältäisi takaperin kuunneltuna repliikin "It's fun to smoke marijuana". 

Laulun tekee muistettavaksi sen tarttuva ja mieleenjäävä bassoriffi. Laulua on käytetty usein urheilutapahtumien taustamusiikkina, ja se inspiroi "Weird Al" Yankovicin tekemään laulusta parodiaversion "Another One Rides the Bus".

Lähteet 

Queenin kappaleet
Vuoden 1980 kappaleet
Åbo IFK

Åbo Idrottsföreningen Kamraterna (ÅIFK) on vuonna 1908 perustettu turkulainen urheilun yleisseura. Ruotsinkielisen seuran tärkeimmät lajit ovat käsipallo, jalkapallo ja yleisurheilu. Seurassa on pelattu aikoinaan myös jääkiekkoa, jossa joukkue voitti Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason mestaruuden vuonna 1967. Samana vuonna seuran jääkiekkojoukkueen rungolle perustettiin uusi erikoisseura, Kiekko-67.

Jalkapallo 

Jalkapallossa seura on 1900-luvun alkupuoliskolla saavuttanut hyvääkin menestystä. Se on voittanut kolme Suomen mestaruutta ja viisi SM-hopeaa. Vuonna 1910 seura voitti Suomen-mestaruuden, kun se kaatoi loppuottelussa Viipurin Reippaan maalein 4–2. Seuraavana vuonna ÅIFK ylsi SM-hopealle, kun Helsingin Jalkapalloklubi oli loppuottelussa vahvempi lukemin 7–1. Vuosina 1913–1917 seura sai neljä peräkkäistä SM-hopeaa, sillä vuonna 1914 ei järjestetty SM-kilpailuja. Kolme ensimmäistä SM-loppuottelutappiota tulivat Kiffeniä vastaan. Vuonna 1913 ÅIFK hävisi 3–5, vuonna 1915 0–1 ja 1916 maalein 2–3. Vuonna 1917 ÅIFK kohtasi jälleen HJK:n, mutta hävisi loppuottelun 2–4. Toisen Suomen-mestaruutensa seura voitti 1920. Se kohtasi loppuottelussa HPS:n ja voitti sen 2–1. ÅIFK oli mestari myös vuonna 1924, jolloin se voitti loppuottelussa HPS:n lukemin 4–3. Kaudella 2016 seuran edustusjoukkue pelaa Kolmosessa.

Turun Palloseura perustettiin vuonna 1922 ÅIFK:n vastavoimaksi. Kuitenkin vuodesta 2008 ja hetken aikaa myös 1990-luvulla ÅIFK on toiminut TPS:n reserviseurana.

Käsipallo 

Käsipallo tuli seuran ohjelmaan 1940-luvulla, ja se on tällä hetkellä seuran tärkein laji, ainakin edustustasolla. ÅIFK:n miehet pelaavat SM-liigaa ja naiset 1-divisioonaa. ÅIFK:n miesten päävalmentajana toimii Aku Kuusisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut: käsipallo
Seuran kotisivut: jalkapallo

Suomalaiset jalkapalloseurat
Suomalaiset käsipalloseurat
Turkulaiset urheiluseurat
Vuonna 1908 perustetut urheiluseurat
Jump (Van Halenin kappale)

Jump on hard rock -yhtye Van Halenin hittikappale. Kappaleen single julkaistiin 31. joulukuuta 1983. Single pysyi peräti viisi viikkoa Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykkösenä. Se ilmestyi yhtyeen albumilla 1984. Jump on lisäksi mukana Van Halenin kokoelma- ja livealbumeilla The Best of Volume I, The Best of Both Worlds ja Live: Right Here, Right Now. Kappaleesta tehtiin myös Van Halenin ensimmäinen musiikkivideo.

Kappale rakentuu syntetisaattoririffin ympärille. Laulu edustaa "pehmeämpää" Van Halenia, jossa kosketinsoittimet saivat suuremman huomion. Tyylimuutokset johtivat osittain ensimmäisen kokoonpanon hajoamiseen, mutta "Jump" on edelleen yhtyeen tunnetuin kappale.
Eddie Van Halenin kitarariffiä (kappaleen lopussa) käytettiin myöhemmin myös kappaleessa "Top of the World" albumilla For Unlawful Carnal Knowledge.

David Lee Rothin mukaan "Jumpin" musiikkivideon tekeminen maksoi yhteensä 650 dollaria.

Laulua on esitetty mäkihyppykilpailujen yhteydessä nimensä takia.

Kokoonpano 
 David Lee Roth – laulu
 Eddie Van Halen – kitara, kosketinsoittimet
 Michael Anthony – basso
 Alex Van Halen – rummut

Lähteet 

Van Halenin kappaleet
Vuoden 1983 kappaleet
Valentinianus I

Flavius Valentinianus I (321 – 17. marraskuuta 375) oli Rooman keisari 364–375. 

Valentinianus oli upseeri armeijassa Julianuksen ja Jovianuksen aikana. Jovianuksen kuoltua armeija valitsi hänet keisariksi. Pian hän nimitti myös veljensä Valensin kanssahallitsijakseen. Veljekset jakoivat valtakunnan kahteen osaan: Valensista tuli Itä-Rooman keisari, Valentinianuksesta Länsi-Rooman keisari.

Valentinianuksen aikana Rooma soti barbaarikansoja kuten burgundeja, sakseja ja alemanneja vastaan, joista aiemmin ei ollut edes kuultu. Aluksi Valentinianus toimi Milanosta käsin, mutta muutti vuonna 365 Pariisiin, josta käsin hän soti alemanneja vastaan. Alemannit lyötiin Reinin taakse ja heidän kanssaan solmittiin rauha. 

Samoihin aikoihin saksit hyökkäsivät Gallian rannikkoa vastaan. Pohjois-Britannian piktit ja skotit olivat liittossa saksien kanssa. Valentinianus lähetti comes Flavius Theodosiuksen Britanniaan kukistamaan hyökkääjiä. Kukistettuaan heidät Theodosius lähetettiin Africaan jossa eräs Firmus oli aloittanut kapinan. 

Vuonna 374 kvadit, eräs germaaniheimo, hyökkäsi Pannoniaan. Vuonna 375 keisari lähti Illyriaan suuren armeijan kanssa heitä vastaan. Ottaessaan vastaan kvadien lähetystöä Valentinianus sai aivoverenvuodon johon hän kuoli 17. marraskuuta 375.

Kirjallisuutta 
 
 

Vuonna 321 syntyneet
Vuonna 375 kuolleet
Rooman keisarit
Mäkitupalainen

Mäkitupa tarkoittaa jonkin maatilan alueella olevaa vuokra-asumusta, pikku tupaa, johon yleensä ei kuulunut mainittavammin viljelypinta-alaa, toisin kuin torppaan. Asukkaita kutsuttiin mäkitupalaisiksi (murteittain myös mäkimökkiläisiksi tai mökkiläisiksi). He kuuluivat Suomen tilattomaan väestöön. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvun loppupuolelta lähtien 1900-luvun alkupuolelle torpparilakiin asti. Mäkitupalaiset työskentelivät yleensä palkollisina ulkopuolisissa töissä, ja muodostivat huomattavan osan maaseudun työvoimareservistä.

Yleistä 
Lainsäädäntöön mäkituvat tulivat vuonna 1762, jolloin talonisännät velvoitettiin rakentamaan naimisissa oleville tai naimisiin aikoville palkollisilleen tilan alueelle mäkitupia asumuksiksi. Pyrkimyksenä oli maataloustyöväestön asunto-oloja parantamalla edistää syntyvyyttä ja työvoiman saatavuutta.

Vuokrattu mäkitupa käsitti yleensä vain pienen talon. Viljelysalaa sopimukseen ei kuulunut ollenkaan tai sitä oli vain hyvin vähän. Mäkitupalaiset saivat elantonsa pääasiassa ulkopuolisilla töillä: metsä- ja uittotöillä, satunnaisilla töillä talollisten luona tai käsityöläisinä. Työsuhteet olivat usein kausiluonteisia. Lisäksi mäkitupalaisen tuli maksaa tilalliselle tuvan vuokra työvelvoitteena, taksvärkkinä. Mäkitupia oli eniten Suomen länsi- ja lounaisosissa.

Sääty-yhteiskunnassa asumismuoto määritti myös yhteiskunnallista asemaa: mäkitupalaiset miellettiin alempiin yhteiskuntaluokkiin, niukasti irtolaisväestön yläpuolelle. Henki- ja kirkonkirjoissa mäkitupalaiset eroteltiin esimerkiksi talollisista, torppareista, käsityöläisistä ja irtolaisista.

Huono toimeentulo 
Usein sekoitetaan toisiinsa mäkituvat ja torpat. Torppa sisälsi kuitenkin asumuksen lisäksi useimmiten varsin kohtuullisesti viljelyalaa ja tarjosi mäkitupaa olennaisesti paremmat mahdollisuudet omavaraisuuteen. Torppareilla saattoi olla jopa palkollisia.

Huonon omavaraisuuden ja niukkojen toimeentulomahdollisuuksien vuoksi mäkitupalaiset olivat herkkiä lähtemään siirtolaisiksi. Heillä ei ollut kotimaassaan paljoa menetettävää, ja kohdemaan leveämpi leipä sekä usein tarjottu oma viljelymaa houkuttivat.

Mäkitupalaistilojen lunastusmahdollisuus 
Mäkitupalais- ja torpparikysymys nousivat suureksi ongelmaksi 1800-luvun lopulla, sillä vuokratilallisten asema ja asumisen ehdot saattoivat olla kohtuuttoman raskaat. Tähän ahdinkoon lupasi apua nouseva työväenliike, joka sai voimakasta kannatusta mäkitupalaisilta. Liikkeen tärkeimpänä tukiryhmänä maaseudulla on perinteisesti pidetty torppareita, mutta tutkimusten mukaan kyseessä olivat juuri mäkitupien asukkaat. 

Mäkitupalaiskysymys ratkesi vasta 1919 niin sanotun torpparivapautuslain myötä, jolloin mäkitupalaiset saivat mahdollisuuden lunastaa tilat itselleen. Lex Kallio -lain nojalla tilattomat saattoivat hankkia itselleen lisämaata. Vuosina 1919–1937 mäkitupia lunastettiin itsenäisiksi yhteensä 45 170.

Katso myös 
lampuoti
itsellinen
torppari
loinen (yhteiskunta)
muonamies
piika
renki

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Sääty-yhteiskunta
Maatalouden historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Osmanien valtakunnan sulttaaneista

Tämä on luettelo Osmanien valtakunnan sulttaaneista (). Luettelo alkaa Ottomaanivaltion perustajasta Osman I:stä joka perusti Ottomaanivaltion vuonna 1299 ja loppuu viimeisiin islamin kalifiin Abdul Mejid II:n.

29. lokakuuta 1923 Mustafa Kemal Atatürk lakkautti sulttaanikunnan ja julisti Turkin tasavallan perustetuksi. Osmanien kalifaatti lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924.

Luettelo

Katso myös 
 Ertuğrul Osman, Şehzade, viimeinen hallinneen sulttaanin poika ja Osmanli-suvun päämies vuoteen 2009.

Lähteet

Osmanien valtakunta

Osmanien sulttaanit
Orhan I

Orhan, Orhan Gazi tai Orkhan (kuoli 1361) oli juuri syntyneen Osmannien valtakunnan (silloin Osmanlin heimo) toinen bey (päällikkö) vuosina 1324-1359.

Orhan valloitti suurimman osaa läntistä Anatoliaa ja otti osaa hajoavan Bysantin poliittiseen myrskyyn menemällä naimisiin Theodoran, Johannes VI Kantakuzenoksen tyttären, keisari Johannes V Palaiologoksen holhoojan, kanssa. Avioliiton hintana Orhan auttoi Kantakuzenosta syrjäyttämään Johannes V:n ja hänen sijaishallitsijansa valtaistuimelta. Vuonna 1354 Orhanin poika Suleiman Pašša (Süleyman Paşa) miehitti Gallipolin, jonka sen kreikkalaiset asukkaat olivat hylänneet maanjäristyksen jälkeen, ja avasi täten osmaneille reitin Manner-Eurooppaan.

Osmanien hallitsijat
Vuonna 1281 syntyneet
Vuonna 1361 kuolleet
The Spaghetti Incident?

The Spaghetti Incident? on Guns N’ Roses -yhtyeen albumi, jossa on ainoastaan coverkappaleita.

Moni albumin raita nauhoitettiin jo alkuperäiskitaristi Izzy Stradlinin aikana, vaikka hän lähti yhtyeestä jo vuonna 1991. Kitaristi Gilby Clarke nauhoitti loput kappaleista. Albumin materiaali on nauhoitettu enimmäkseen Use Your Illusion -albumien aikaan. Alun perin suunniteltiin, että Use Your Illusion julkaistaisiin yhtenä kolmen CD:n pakettina, jossa olisi ollut myös nämä kappaleet. Yhtyeen entinen rumpali, Steven Adler, nosti oikeusjutun albumin vuoksi valittaen, että hänelle ei maksettu rojalteja raidoista, joissa hän oli mukana.

Albumi sai huomiota Guns N’ Rosesin nauhoitettua levylle murhaaja Charles Mansonin sanoittaman kappaleen ”Look At Your Game Girlin”. Tämä kappale on piiloraita, eikä sitä lue levyn kappalelistassa. Kappaleen aiheuttaman kohun vuoksi Axl Rose sanoi poistavansa sen levyn uusintapainoksista, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut. Rose valitti, että media ymmärsi väärin hänen kiinnostuksensa Mansonia kohtaan.

Basisti Duff McKagan laulaa levyllä monessa kappaleessa. Levyltä löytyy myös laulu ”Ain’t It Fun”, jossa laulaa myös suomalaisen Hanoi Rocksin Michael Monroe.

Levy myi 4,7 miljoonaa kappaletta. Se ei ollut niin suuri menestys kaupallisesti kuin yhtyeen edelliset levyt, pois lukien Live Like A Suicide. Levyä ei kuitenkaan ole unohdettu ja se lienee yksi tunnetuimpia cover-albumeita.

Albumin kappaleet eroavat aiemmasta Guns N’ Rosesin tuotannosta tyylillisesti siten, että mukana on nyt myös punkia. 

Levyllä julkaistujen kappaleiden lisäksi Guns N’ Roses äänitti studiossa The Stooges -yhtyeen ”Down on the Street” -kappaleen taustat. Se jätettiin pois levyltä, koska saman yhtyeen ”Raw Power” kuulosti heidän mielestään paremmalta. Yhtye äänitti taustat myös Hanoi Rocks -yhtyeen kappaleeseen "Beer and a Cigarette", mutta Slashin mukaan kappaleesta luovuttiin, koska yhtye ei halunnut Andy McCoyn saavan rahaa.

Kappaleet

Työryhmä
Axl Rose – laulu, koskettimet
Slash – kitara
Gilby Clarke – kitara
Duff McKagan – basso, laulu
Dizzy Reed – piano, koskettimet
Matt Sorum – rummut
Mike Staggs – kitaristi kappaleella ”Ain’t It Fun”
Michael Monroe – vokalisti kappaleella ”Ain’t It Fun”
Mike Clink – tuottaja

Arvostelut
All Music Guide -lehden arvostelu: 
Rolling Stone -lehden arvostelu:

Lähteet 

Guns N' Rosesin albumit
Vuoden 1993 albumit
Cover-albumit
Mastodontit

Mastodontit (Mammut) ovat sukupuuttoon kuolleita norsueläimiä. Ne muistuttivat nykyisiä norsuja.
Mastodonttien syöksyhampaiden ja ruumiin koko kasvoi ja kehittyi lajien kehittyessä. Egyptissä eli oligoseenikaudella tapiirien kokoisia Palaeomastodon- ja Phiomia-lajeja, joille ominaista oli pitkät leuat ja pienet syöksyhampaat kummassakin leuassa.

Pleistoseenin mastodontit Amerikassa
Myöhemmin pleistoseenikaudella eli Amerikassa suurikokoiseksi kehittyneitä Stegomastodon- ja Mastodon-lajeja, joista viimeinen, yli 11 000 vuoden takainen 3 metriä pitkä varsinainen mastodontti (Mastodon americanus,  Mammut americanum) oli mammutin tapaan pitkäkarvainen. Se muistutti nykyisiä norsuja, mutta oli niitä matalampi ja pidempiruumiinen.
Aikuisen korkeus oli 2,5–3 metriä ja paino 3,5–5,4 tonnia. Säkäkorkeus oli 2–2,6 m. Mastodontit söivät muun muassa havupuiden oksia ja käpyjä, lehtiä, ruohoa ja suokasveja.

Mastodontit olivat tavallisia Yhdysvaltain Keskilännessä Suurten järvien eteläpuolella noin 40 000–11 000/9000 vuotta sitten.
Joitain mastodontteja saattoi olla elossa vielä noin 7 000–5 500 vuotta sitten. Mastodontin sukupuuttoon epäillään syiksi silloista ilmastonmuutosta ja mahdollisesti niin sanottujen paleointiaanien harjoittamaa lajin metsästystä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Illinoisin osavaltion museo
 BBC Science & Nature
 Missourin osavaltion nähtävyyssivusto
 Saint Louis Front Page -sivusto

Esihistorialliset nisäkkäät
Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
Norsueläimet

bg:Мастодон
uk:Мастодонти
Lontoon laivastosopimus

Lontoon laivastosopimus solmittiin 22. huhtikuuta 1930 Italian, Japanin, Ranskan, Britannian ja Yhdysvaltain välillä. Sopimuksella säädeltiin sukellusvenesodankäyntiä ja rajoitettiin laivastovarustelua.

Sopimus laajensi Washingtonin laivastosopimuksen ehtoja. Sen solmiminen oli jatkoa vuonna 1927 keskeytyneelle Geneven laivastokonferenssille, jossa ei ollut päästy sopuun Britannian ja Yhdysvaltain välisten erimielisyyksien vuoksi.

Sopimuksen osapuolet sitoutuivat olemaan rakentamatta uusia taistelulaivoja ja lentotukialuksia vuoteen 1937. Myös joukko taistelulaivoja ja lentotukialuksia tuli romuttaa. Olemassa olevia aluksia sitouduttiin olemaan muuntamatta lentotukialuksiksi. Rakennettavien sukellusveneiden uppouma rajoitettiin 2 032 tonniin. Sopimus sääti ylärajan vuoteen 1937 mennessä rakennettavien risteilijöiden (yli 155 mm tykeillä varustettujen raskaiden risteilijöiden ja kevyemmin aseistettujen kevyiden risteilijöiden), hävittäjien ja sukellusveneiden yhteenlasketulle tonnimäärälle sekä kunkin alusluokan kokonaistonnimäärälle erikseen.

Sukellusvenesotaa koskevat artiklat julistivat, että sukellusveneitä koski sama kansainvälinen oikeus kuin pinta-aluksia. Lisäksi kauppa-alusta, joka ei joko kieltäytynyt pysähtymästä tai tehnyt aktiivista vastarintaa, ei saanut upottaa, ennen kuin sen miehistö ja matkustajat oli toimitettu turvaan.

Seuraava laivastovarustelun rajoitusyritys oli vuoden 1932 Geneven toinen laivastokonferenssi.

Aiheesta muualla
Laivastosopimuksen teksti

1900-luvun kansainväliset sopimukset
 
1930
Vladimir Kuts

Vladimir Petrovitš Kuts, ven. Владимир Петрович Куц, ukr. Володимир Петрович Куц, Volodymyr Petrovytš Kuts (7. helmikuuta 1927 – 16. elokuuta 1975) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija, joka juoksi useita maailmanennätyksiä 1950-luvulla ja voitti kaksi olympiakultaa Melbournessa 1956.

Urheilu-uransa aikana Kuts oli puna-armeijan upseeri Itämeren laivastossa toimien muun muassa Porkkalan alueella, jonka Suomi oli joutunut vuokramaan jatkosodan jälkeen 1944. Ensimmäistä kertaa hän niitti kansainvälistä kuuluisuutta EM-kilpailuissa 1954 voittamalla 5 000 metrin juoksussa ennakkosuosikit, Tšekkoslovakian Emil Zátopekin ja Ison-Britannian Chris Chatawayn uudella maailmanennätysajalla 13.56,6. 13. lokakuuta 1954 Lontoossa järjestetyssä Lontoo–Moskova-kaupunkiottelussa Chataway voitti Kutsin kirikamppailussa ja teki uuden maailmanennätyksen 13.51,6. Kutsin 3 mailin väliaika 13.27,0 oli myös uusi maailmanennätys. Kuts paransi 5 000 metrin maailmanennätystä uudelleen vain kymmenen päivää myöhemmin juoksemalla Prahassa ajan 13.51,2.

Vaikka Kuts menetti maailmanennätyksensä Sándor Iharosille vuonna 1955, oli hän siitä huolimatta yksi ennakkosuosikeista vuoden 1956 olympialaisten 5 000 metrille. Hänen päävastustajansa oli britti Gordon Pirie, joka oli aikaisemmin samana vuonna juossut uuden ME-ajan. Kuts itse taas oli juossut 10 000 metrin maailmanennätyksen 28.30,4 syyskuussa 1956. Olympialaisten 10 000 metrin finaalissa Kuts tapansa mukaan johti kilpailua alusta alkaen. Pirie oli lyöty jo neljä kierrosta ennen maalia ja Kuts juoksi helppoon olympiavoittoon ajalla 28.45,6. Viisi päivää myöhemmin Kuts voitti myös 5 000 metrin olympiakultaa näytöstyyliin ajalla 13.39,6; Pirie jäi hopealle 11 sekuntia hitaammalla ajalla.

Vielä vuonna 1957 Kuts juoksi 5 000 metrillä uusiksi ME-lukemiksi 13.35,0, joka säilyi rikkomattomana tammikuuhun 1965 saakka. Kuts lopetti juoksu-uransa vuonna 1959.

Vladimir Kuts kuoli vuonna 1975 Moskovassa sydänkohtaukseen 48 vuoden ikäisenä.

Lähteet

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Neuvostoliittolaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Thema

Thema () oli aluehallinnon ylimmästä tasosta käytetty nimitys Bysantin valtakunnassa 600-luvulta alkaen. Themajärjestelmä luotiin keisari Herakleioksen ja hänen seuraajiensa aikana. 

500- ja 600-luvun taitteen aikoihin Bysantin käymät sodat olivat tappiollisia. Italian niemimaa menetettiin langobardeille 500-luvun lopulla, slaavit valtasivat Balkanin, avaarit hyökkäsi pohjoisesta ja Persia puolestaan valloitti Syyrian, Palestiinan ja Egyptin. Lisäksi valtakunnan ylläpitämisen vaatimat korkeat verot aiheuttivat sisäistä tyytymättömyyttä. Herakleios muutti valtakunnan hallintorakennetta korvaten aikaisempaa provinssijärjestelmää paremmin sotilaallisiin tarpeisiin sopivilla hallinnollisilla alueilla, Themoilla. Uusi järjestelmä tuottikin maalle rauhalliset rajat.

Thema-järjestelmässä talonpojat saivat maanpuolustukseen osallistumisesta palkkioksi omaa maata. Kunkin theman johtajana toimi strategos, joka toimi alueella sekä sotilaskomentajana että siviilikuvernöörinä.

Lähteet

Bysantin valtakunta
Historialliset joukkotyypit
Röntgenhoitaja

Röntgenhoitaja on lääketieteellisen kuvantamisen ja säteilynkäytön ammattilainen. Röntgenhoitajan koulutus Suomessa on alempi korkeakoulutukinto ja hoitoalan erityiskoulutus, jonka voi suorittaa ammattikorkeakoulussa radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmassa.

Historia

Suomessa röntgenhoitajia alettiin kouluttaa 1950-luvulla.  Silloin nimike oli röntgentekninen apulainen ja koulutus kesti vuoden. Röntgenhoitajaksi nimeke muuttui 1960-luvulla, jolloin koulutus muuttui kaksivuotiseksi. 1970-luvulla koulutus piteni 2,5-vuotiseksi, ja niin kutsuttu vanhamuotoinen röntgenhoitajakoulutus jäi historiaan vuoden 1987 keskiasteen koulu-uudistuksen myötä.

1990-luvulla röntgenhoitajakoulutus siirtyi muiden terveysalan koulutusten tapaan ammattikorkeakouluihin. Tutkintonimikkeeksi tuli nykyinen "röntgenhoitaja (AMK)", ja koulutuksen kestoksi vakiintui 3,5 vuotta. Koulutusohjelma nimettiin radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmaksi.

Koulutus

Nykyään röntgenhoitajan koulutus kestää 3,5 vuotta ja virallinen tutkintonimike on "röntgenhoitaja (AMK)". Alaa opiskellaan radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmassa kuudessa eri ammattikorkeakoulussa, joista yksi on ruotsinkielinen. Opintojen laajuus on 210 opintopistettä, josta 75 op suoritetaan käytännön harjoittelussa työelämässä.

Koulutuksen pääpaino on radiografiatyössä, mutta opintoihin kuuluu myös paljon säteilyfysiikkaa, säteilyturvallisuutta, hoitotyötä, anatomiaa ja laitetekniikkaa.  Lisäksi röntgenhoitajaopiskelijat lukevat myös lääketieteellisiä aineita, ruotsia, englantia, terveydenhuoltoalan lainsäädäntöä sekä harjoittelevat ensihoitoa ja lääkehoitoa.

Työ

Röntgenhoitajan nimikkeestä saa helposti hyvin suppean kuvan siitä, mitä hän tekee työkseen. Tavallisten röntgenkuvausten lisäksi röntgenhoitajat suorittavat magneettikuvauksia, tietokonetomografiakuvauksia, mammografioita, isotooppikuvauksia ja -hoitoja ja antavat sädehoitoa.  Lisäksi röntgenhoitajat avustavat ultraäänitutkimuksissa, läpivalaisututkimuksissa ja angiografioissa.  Röntgenhoitajat toimivat yhteistyössä radiologien ja sairaalafyysikoiden kanssa. Röntgenhoitajan työajat ja työvuorot vaihtelevat työpaikasta riippuen.

Lähteet
Suomen Röntgenhoitajaliiton kotisivut

Aiheesta muualla
 Ammatinnetin kuvaus työstä (Työ- ja elikeinotoimisto)

Ammattikorkeakoulututkinnot
Radiologia
Terveydenhuollon ammatit
Lumilauta

Lumilauta on talviurheiluväline, jota käytetään lumilautailussa. Lumilauta on pitkä, kapea ja ohut. Lumilautaan on yleensä kiinnitetty lumilautasiteet, joiden avulla lumilautakengät pysyvät kiinni laudassa. Lumilaudan pohja on luistava ja yleensä koristeltu grafiikalla, samoin yläpuoli.

Lumilautaan on olemassa erilaisia siteitä. Kovat siteet on tarkoitettu käytettäväksi mm. ratalaskussa. Pehmeitä siteitä on kahdenlaisia: pumppu- ja step-in-siteitä.

Markkinoilla on paljon erilaisia lautoja erilaiseen laskemiseen (mm. Slopestyle, Big air, ratalasku) ja näiden ominaisuuden vaihtelevat mm. laudan pituuden, jäykkyyden, leveyden ja kaarevuuden mukaan. 

Ns. Wide-laudat ovat leveämpiä, isommille monoille sopivia lautoja.

Twintip-laudassa molemmat päät ovat jäykkyydeltään ja muodoltaan identtisiä. Tämä helpottaa laskemista heikompi, ns. "takajalka" edellä.

Parkkilaudoissa kantteja voidaan laudan keskiosasta tarkoituksellisesti tylsyttää. Tällä pyritään parantamaan laudan liukumista boardslideissä kaiteissa ja presseissä.

Katso myös
Lumiskeitti

Aiheesta muualla

FisSnowboardWorldCup.com FIS Lumilauta maailmancup - Virallinen sivu FIS

Urheiluvälineet
Lumilautailu
Brandi Carlile

Brandi Carlile (s. 1. kesäkuuta 1981, Ravensdale, Washington, Yhdysvallat) on country & western -muusikko. Hän sekä säveltää, kirjoittaa että laulaa. Columbia Records julkaisi Carlilen esikoisalbumin Brandi Carlile vuonna 2005. Rolling Stone -lehti nimesi hänet yhdeksi kymmenestä artistista, joihin tulisi tulevaisuudessa kiinnittää huomiota.

Carlilea on kehuttu tunteikkaasta äänestään, joka erottuu hyvin perinteisestä country & western -lauluäänestä, olematta oikeastaan lainkaan perinteinen kyseiselle musiikkityylille.

Diskografia

Studioalbumit
Brandi Carlile (2005, RED Ink / Columbia)
The Story (2007, Columbia)
Give Up the Ghost (2009, Columbia)
Bear Creek (2012, Columbia)
The Firewatcher's Daughter (2015, ATO Records)
By the Way, I Forgive You (2018)

Livealbumit
Live at Benaroya Hall with the Seattle Symphony (2011, Columbia)

EP:t ja demot
Room for Me (2000)
Open Doors (2002)
We're Growing Up (2003)
Acoustic (2004)
Live from Neumo's (2005)
Live at Easy Street Records (2007)
Rhapsody Originals (2007)
Ghost Demos (2009) – limited edition EP
XOBC (2010)
Bear Creek EP (2012)
Live at KCRW Morning Becomes Eclectic (2016)

Singlet
"Fall Apart Again" (2005)
"What Can I Say" (2006)
"The Story" (2007)
"Turpentine" (2007)
"Dreams" (2009)
"That Year" (2010)
"Dying Day" (2010)
"That Wasn't Me" (2012)
"Keep Your Heart Young" (2012)
"The Eye" (2014)
"Wherever Is Your Heart" (2014)
Good With God (2017)
The Joke (2017)
Every Time I Hear That Song (2018)
Party of One (2018)

Musiikkivideot 
 The Story (2007)
 Turpentine (2007)
 Dreams (2009)
 That Year (2010)
 Dying Day (2010)
 That Wasn't Me (2012)
 The Eye (2014)
 Wherever is You Heart (2014)
 The Joke (2017)
 Party of One (2018)

Collaborations 
 2008: Already Home (featuring Ha*Ash)
 2009: My repair (featuring The Noises 10)
 2013: Making believe (featuring Willie Nelson)
 2016: The Nevernding story (featuring Shooter Jennings)
 2016: Angel from Montgomery (featuring Buddy Miller)
 2017: Cleanup Hitter (featuring Shovels & Rope)
 2017: Good With God (featuring Old 97's)
 2018: Party of one (featuring Sam Smith)
 2018: Travelin' Light (featuring Dierks Bentley)
 2019: Common (featuring Maren Morris)
 2019: Down to you (featuring Joni 75)

Aiheesta muualla 
 Brandi Carlilen virallinen kotisivu
 Ilmainen Brandi Carlilen musiikin nettisoitin 

Yhdysvaltalaiset countrymuusikot
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Paavo Säippä

Paavo Erkki Säippä (1. lokakuuta 1902 Ylitornio – 14. joulukuuta 1991 Kauniainen) oli suomalainen virkamies, koulutukseltaan lakitieteen kandidaatti ja varatuomari.

Paavo Säippä suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1925 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1928. Hän toimi Ylitornion ja Turtolan (nykyisin Pello) nimismiehenä vuosina 1927–1930, Rovaniemen kauppalanjohtajana vuosina 1930–1933 sekä Lahden kaupunginjohtajana vuosina 1933–1938. Valtiollisen poliisin päällikkönä hän työskenteli vuosina 1938–1941. Nimitykseen vaikuttivat voimakkaasti sisäministeri Urho Kekkonen ja Maalaisliiton keskeinen hahmo Kaarlo Hillilä. Jälkimmäinen toi Säipän esiin ja Kekkonen haki valinnalle tuen Väinö Tannerilta. Säipän kausi valtiollisessa poliisissa jäi lyhyeksi Suomen Saksa-suuntauksen vahvistuessa. Häntä seurasi tehtävässä varatuomari Arno Anthoni. Entisen Etsivän keskuspoliisin päällikkö Esko Riekki ja apulaispäällikkö Bruno Aaltonen sekä Suomen aseveljien liitto olivat Säipän eron taustalla. 

Myöhemmin Säippä toimi valtiovarainministeriön osastopäällikkönä ja hallitusneuvoksena ja vuodesta 1959 ministeriön kansliapäällikkönä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1969.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta
 
 

Lahden kaupunginjohtajat
Rovaniemen kaupunginjohtajat
Suomalaiset juristit
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomen turvallisuuspoliisin päälliköt
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Tantaali

Tantaali () on siirtymämetalleihin kuuluva harvinainen, siniharmaakiiltoinen alkuaine, jonka järjestysluku on 73. Sitä käytetään kirurgien välineissä ja implanteissa, sillä se ei reagoi ruumiinnesteiden kanssa. Tantaalia käytetään myös kemianteollisuudessa, tantaalikondensaattoreissa, sähköputkissa ja aikaisemmin hehkulampun hehkulangoissa. Tantaalikarbidi (TaC, CAS-numero 12070-06-3) on osana kovametalliseoksissa. Tantaalia tavataan pääasiassa tantaliitti-mineraalissa, (Fe, Mn) Ta2O6.

Tantaalin CAS-numero on 7440-25-7. Tantaali reagoi halogeenien ja hapettimien kanssa aiheuttaen palo- ja räjähdysvaaran.

Luonnossa oleva tantaali sisältää kahta isotooppia eli 180Ta ja 181Ta. Tantaalilla on olemassa myös muita ydinreaktioissa esiintyviä isotooppeja, mutta niitä ei käytännössä esiinny luonnossa esiintyvissä mineraaleissa.

Ruotsalainen kemisti ja mineralogi Anders Gustaf Ekeberg löysi tantaalin 1802 analysoidessaan kahta mineraalinäytettä. Toinen näytteistä oli peräisin Kemiöstä Suomesta ja toinen Ytterbystä Ruotsista. Monet kemistit pitivät tantaalia kuitenkin tuolloin samana aineena kuin vuotta aiemmin löydettyä niobiumia. Tantaalin eristi (epäpuhtaana) ensimmäisenä ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius vuonna 1820. Puhdasta tantaalia onnistui kuitenkin valmistamaan vasta saksalainen kemisti Werner von Bolton vuonna 1903. Tantaali on saanut nimensä kreikkalaisessa mytologiassa esiintyneen Lyydian kuninkaan ja Zeuksen pojan Tantaloksen mukaan. Niobium on puolestaan saanut nimensä Tantaloksen tyttären Nioben mukaan.

Suurimmat tantaalikaivokset ovat nykyisin Thaimaassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Brasiliassa, Portugalissa ja Kanadassa. Suurin osa tantaalista saadaan kuitenkin tinan valmistuksen sivutuotteena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tantaali
Helsingin Sanomat: Alkuaineet kirjoitussarja: Tantaali, 28.2.2006 
Periodictable: Technical data for Tantalum 
Webmineral: Tantalum Mineral Data 
Mindat: The Mineralogy of Tantalum 
Mindat: Tantalum 

Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Tantalum 

Alkuaineet
Metallit
Intiaanikesä

Intiaanikesä () tarkoittaa lämmintä jaksoa, joka tulee syyskylmien alettua. Käsite tulee Pohjois-Amerikasta, jossa intiaanit pitivät syksyllä, yleensä lokakuun puolivälissä tullutta lämmintä säätä suotuisana metsästykselle ja sotimiselle siirtokuntia vastaan. 

Suomeen käsite intiaanikesä tuli 1900-luvun alussa. Ilmiö on ollut tunnettu aiemminkin. Vanha kansa puhui Pärttylin pikkukesästä (Pertun päivän 24. elokuuta mukaan). Muissakin maissa kansanperinne tuntee jonkin, yleensä myöhäisemmän merkkipäivän, jonka aikoihin intiaanikesän uskotaan usein sattuvan ja josta johtuu siitä käytetty nimitys. Niinpä Ruotsissa käytetään nimitystä brittsommar Pyhän Birgitan (7. lokakuuta) mukaan, Englannissa kaikkein pyhäin kesä () pyhäinpäivän mukaan ja Ranskassa Pyhän Martin kesä () martinpäivän (10. marraskuuta) mukaan. Puhutaan myös akkainkesästä (, , ).

Katso myös 
 Takatalvi

Aiheesta muualla 

 Kallio, Jussi: Intiaanikesä Kotimaisten kielten keskus. 17.9.2002.

Sää
Syksy
Albergan kartano

Albergan kartano (ruots. Alberga gård) on Espoon Leppävaarassa sijaitseva kartano. Se tunnetaan myös nimellä Sokerilinna, koska nykyinen päärakennus on rakennettu osin sokerilaatikoissa käytetystä puutavarasta. Kartanon omistaa Espoon kaupunki. Kartanosta voi vuokrata tiloja kulttuuritilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.

Albergan kartanon historia alkaa vuodesta 1622, jolloin Alberga kuului kuninkaan Johan Gyldenärille lahjoittamiin. Sen omistajiin on kuulunut muun muassa ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden. Nykyinen päärakennus on rakennettu kesähuvilaksi vuonna 1874–1876. Uusrenessanssisen päärakennuksen rakennutti Töölön sokeritehtaan omistaja konsuli Feodor Kiseleff ja suunnitteli arkkitehti Frans Ludvig Calonius. 1900-luvun alussa kartanon omistivat Slöörit, taiteilija Akseli Gallen-Kallelan appivanhemmat.

Myöhemmin kartanorakennus päätyi Helsingin kaupungin omistukseen ja sen purkamista suunniteltiin 1980-luvulla huonokuntoisuuden vuoksi. Asukkaiden vastustus kuitenkin kaatoi purkuhankkeen, ja kartano restauroitiin ja kunnostettiin Espoon kulttuuritoimen käyttöön. Korjaustyö valmistui vuonna 1997.

Kartanon pihapiirissä sijaitsee ns. puutarhurin mökki, joka on kunnostettu 2000-luvun alussa.

Vanhan Albergan puiston perusti 1700-luvun puolivälin tienoilla Carl Tersmeden, joka osti Albergan säterin ja rakennutti sinne puutarhan. Maisema-arkkitehti Aino-Kaisa Nuotio on suunnitellut puiston alkuperäiseen barokin asuun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albergan kartano 
 Ulkokuvia Albergan kartanosta

Espoon kartanot
F. L. Caloniuksen suunnittelemat rakennukset
Leppävaara
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Uudenmaan suojellut rakennukset
Litosfäärilaatta

Litosfäärilaatta on kappale Maan litosfääriä. Mannerlaatta on nimityksenä harhaanjohtava sikäli, että mannerlaatat eivät noudata mannerten rajoja. Tästä syystä tulisi käyttää termiä litosfäärilaatta viitaten litosfääriin eli maapallon kivikehään tai tektoninen laatta viitaten laattatektoniikkaan eli teoriaan litosfäärilaattojen liikkeistä. Kratoniksi eli mannerytimeksi sanotaan hyvin vanhaa mantereen osaa, jonka usein edellytetään olevan isostaattisessa tasapainossa.

Maan kiinteä ulkokerros koostuu paristakymmenestä litosfäärilaatasta, jotka ”kelluvat” vaipan raskaamman kiviaineksen päällä. Mannerliikunnot tarkoittavat mantereiden liikkumista laattatektoniikan vaikutuksesta. Laatat liikkuvat jatkuvasti toistensa suhteen, aiheuttaen maanjäristyksiä ja tulivuoritoimintaa, lähinnä laattojen reunoilla, jossa ne törmäävät tai työntyvät toistensa alle. Toisaalta uutta laattamateriaalia eli merenpohjaa muodostuu valtamerten keskellä. Näin tapahtuu esimerkiksi Islannissa, jossa epätavallisen voimakas vulkanismi on peittänyt mahdollisesti paljastuneet vaipan osat alleen.

Litosfäärilaattojen liikettä ajaa viime kädessä painovoima, joka saa useita ilmiasuja laattatektonisessa systeemissä.

Mannerlaatat

Suuret laatat 
 Afrikan laatta (mantereinen)
 Antarktiksen laatta (mantereinen)
 Etelä-Amerikan laatta (mantereinen)
 Euraasian laatta (mantereinen)
 Indo-Australian laatta (mereinen/mantereinen, Australian laatta ja Intian laatta yhdistyivät 50–55 miljoonaa vuotta sitten)
 Pohjois-Amerikan laatta (mantereinen)
 Tyynenmeren laatta (mereinen)

Pienempiä laattoja 
 Adrianmeren laatta (mereinen)
 Anatolian laatta
 Arabian laatta (mantereinen)
 Egeanmeren laatta (mereinen)
 Filippiinien laatta (mereinen)
 Juan de Fucan laatta
 Karibian laatta (pääosin mereinen)
 Kookossaaren laatta (mereinen)
 Nazcan laatta (mereinen)
 Scotian laatta

Laattojen liikettä ajavat voimat 
Useiden voimien hypotetisoidaan vaikuttavan mannerlaattojen liikkeeseen:
 Subduktioveto (engl. slab pull), joka liittyy verrattain kylmän alityöntyvän ja uppoavan laatan raskauteen
 Keskiselänteen työntö (engl. ridge push), joka on keskiselänteen vuorijonojen laattaan kohdistama työntävä voima
 Imuvoima (engl. suction force), joka imee mantereita alityöntövyöhykkeitä kohti
 Vaipan veto (engl. mantle drag), joka liittyy viskoosiin kytkentään litosfäärin ja astenosfäärin välillä
 Transformisiirrosten vastusvoima (engl. transform resistance), joka pyrkii hidastamaan jo olemassa olevia laattaliikkeitä
 Törmäysvastus (engl. colliding resistance), joka on konvergoiville laattarajoille ominainen
Näistä kolmea ensimmäistä pidetään tärkeimpinä yksittäisinä laattaliikettä ajavina voimina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laattatektoniikka
Seismologia
Vulkanologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nikolai Kamenski (kenraali)

Kreivi Nikolai Mihailovitš Kamenski (, 27. joulukuuta 1776 – 4. toukokuuta 1811 Odessa) oli venäläinen kenraali Suomen sodassa.

Ennen Suomen sotaa Kamenski oli ollut mukana Suvorovin Italian ja Sveitsin sotaretkellä Ranskaa vastaan.

Suomen sodassa Kamenski komensi venäläisten 5. divisioonaa Ruonan ja Oravaisten taisteluissa.  Kamenski oli venäläisten neuvottelija, kun vihollisuudet Suomessa päättänyt Olkijoen sopimus 18. marraskuuta allekirjoitettiin. Kamenski oli myös torjumassa Ruotsin armeijan viimeistä merkittävää sotatointa, maihinnousuhyökkäystä Uumajaan, elokuussa 1809. Selvästä alivoimasta huolimatta venäläisten onnistui Kamenskin johdolla pysäyttää Ruotsin armeijan hyökkäys.

Lähteet

Viitteet 

Venäläiset kenraalit
Venäläiset aateliset
Kreivit
Suomen sota
Vuonna 1776 syntyneet
Vuonna 1811 kuolleet
Maltoosi

Maltoosi eli mallassokeri on disakkaridi, joka muodostuu kahdesta glukoosimolekyylistä. Maltoosin molekyylikaava on C12H22O11 ja moolimassa 342,296 g/mol. Maltoosia syntyy muun muassa tärkkelyksen hajotessa eläinten ruuansulatuskanavassa ja itävissä tärkkelyspitoisissa siemenissä. Tärkkelyksen maltoosiksi hajottava entsyymi on amylaasi. 

Maltoosia esiintyy esimerkiksi kaurajuomassa sekä tärkkelyssiirapissa, makeisissa ja vahvassa oluessa. Keskiolut ja mämmi sisältävät kaksi prosenttia maltoosia ja hunaja sekä siideri noin 1,5 prosenttia. Elimistössä maltoosia pilkkoo suolinesteen maltaasi-entsyymi.

Tärkkelyksestä valmistetaan teollisesti maltoosia entsymaattisesti amylaasin, maltogenaasin tai pullulanaasin avulla. Maltoosisiirappia käytetään makeutusaineena ja eräiden polysulfidien stabilimisaineena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fineli: Maltoosin lähteet ruoka-aineissa
Liber Herbarum II: Luettelo maltoosia sisältävistä kasveista
PubChem: Maltoosi 
Human Metabolome Database: D-Maltose 
KEGG: Maltose 

Sokerit
ED

ED on Hartwallin valmistama energiajuoma, joka sisältää kofeiinia, guaranaa ja tauriinia. Se tuli myyntiin vuonna 2003. Perusversion lisäksi tuotetta myydään myös kevyempinä ED Lemon ja ED Green Lightina  sekä 2016 lähtien myös ED No Calories Citruksena. Näiden tuotteiden lisäksi EDin valikoimaan kuuluu tällä hetkellä myös ED Redberry sekä päärynän makuisena markkinoitu ED BCAA Pear ja marjojen makuiseksi ilmoitettu ED BCAA Berry.

Syyskuussa 2006 Hartwall toi markkinoille R-ED-kampanjatuotteen, joka oli samanmakuista kuin normaali ED mutta nimensä mukaan punaista. Keväällä 2007 ilmestyi punainen, karpalon makuiseksi mainostettu ED Redberry. Kesällä 2008 ilmestyi ED Green Light, joka on vihreää ja jota markkinoidaan goji-marjan ja omenan makuiseksi.

EDistä julkaistiin keväällä 2009 myös mehujää. Uusia ED energiajuomia ilmestyi jälleen 2016, kun toukokuussa lanseerattiin ED No Calories Citrus sekä elokuussa ED BCAA Pear ja ED BCAA Berry -juomat.

Viimeisin ED energiajuoma on ED Gamer Light. Se julkaistiin vuonna 2018 elokuussa. Juoma sisältää magnesiumia sekä sinkkiä ja sen ilmoitetaan maistuvan mustikalta.

ED-tuotteet

Nykyiset

 ED
 ED Lemon Light (sitruuna)
 ED Redberry (karpalo, puolukka, lopetettu joulukuussa 2009 mutta palasi heinäkuussa 2014)
ED Dragonfruit
ED Green Fruit
ED Vanilla
ED Mango
ED Golden Kiwi
ED Pink Grapefruit

Myynnistä poistuneet
 R-ED
 ED Power Shot (enemmän kofeiinia, 54 mg/100 ml, myytiin 2-packeissa)
 ED Special F/X Light (limited edition, baobabin ja rambutaanin makuinen, väritön, loisti UV-valossa. Lopetettiin vuonna 2010.)
 ED GRL (tauriiniton, makuina granaattiomena ja pippuri)
 ED Scizzo Light
 ED With Extra Bite
 ED BCAA Pear (päärynän makuinen BCAA-juoma, vuodelta 2016)
 ED BCAA Berry (marjojen makuinen BCAA-juoma, vuodelta 2016)
 ED Gamer Light (mustikka)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset sivut 
 ED Hartwallin sivuilla

Hartwall
Suomalaiset energiajuomamerkit
Ominaisliike

Ominaisliike on tähden todellinen havaittu liike taivaankannella, johon ei ole otettu huomioon Maan pyörimisliikkeestä johtuvaa taivaan näennäistä kiertymistä, parallaksia, prekessiota, nutaatiota eikä valon aberraatiota. Tähden ominaisliike kertoo vain sen kulman muutosnopeuden havaitsijan suhteen, ei tähden todellista nopeutta avaruudessa, joka saadaan yhdistämällä ominaisliike säteisnopeuteen, joka puolestaan kertoo kohteen todellisen etääntymis- tai lähestymisnopeuden Aurinkokunnan suhteen.

Suurin tunnettu ominaisliike on Barnardin tähdellä: 10,3 kaarisekuntia vuodessa. Se on toiseksi lähin tähti Aurinkokunnan suhteen ja sijaitsee vain 6 valovuoden päässä. Useimmiten suuri ominaisliike kertookin tähden läheisyydestä. Ominaisliikkeen löysi Edmund Halley vuonna 1718 huomattuaan, että Siriuksen, Arcturuksen ja Aldebaranin sijainnit olivat muuttuneet yli puoli astetta Hipparkhoksen 1 850 vuotta aiemmin tekemistä merkinnöistä.

Astrometria
Jacob Rijf

Jacob Rijf (17. heinäkuuta 1753 Pietarsaari – 25. joulukuuta 1808 Tukholma) oli suomalainen kirkonrakentaja ja rakennusmestari.

Jacob Rijf syntyi kirkonrakentajasukuun ja lienee oppinut ammatin jo isältään kirkonrakentaja Thomas Rijfiltä. 1700-luvun lopulla itseoppineiden käsityöläismestarien oli yhä vaikeampaa saada merkittäviä kirkonrakennustöitä, niinpä Jacob Rijf hakeutui arkkitehtikoulutukseen Tukholmaan. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka opiskeli Tukholman Taideakatemian arkkitehtikoulussa. Hän opiskeli koulussa vuosina 1783–1784 tunnettujen ruotsalaisten arkkitehtien Carl Fredrik Adelcrantzin ja Olof Tempelmanin johdolla. Hän oli myös viimeinen kansanrakentaja, sillä 1800-luvulta alkaen mestarien oli rakennettava kirkot arkkitehdin piirustusten mukaan.

Opiskeluvuotensa jälkeen Rijf otti ensimmäiseksi tehtäväkseen Luodon kirkon. Hän sai poikkeusluvan sen tekemiseen puusta, jota hän sai käyttää myös muissa samantyyppisissä kirkoissa. Vuonna 1785 hänet otettiin Västerbottenin lääninrakennusmestariksi. Hän suunnitteli useita kirkkoja sekä Pohjanmaalle että Västerbotteniin. Rijfin suunnittelemista rakennuksista tärkein lienee Skellefteån maaseurakunnan kirkko. Sen on sanottu olevan "Ruotsin uusantiikin karakteristisin ja monumentaalisin kivikirkko".

Kungsholmin kirkon uusimissuunnitelmat vuodelta 1808 jäivät Jacob Rijfin viimeiseksi työksi. Hän menehtyi Tukholmassa yhdessä isänsä kanssa kovaan kuumetautiin kesken tornin rakennustöiden.

Jacob Rijfin suunnittelemia kirkkoja 
 Hyrynsalmen kirkko (1786)
 Pietarsaaren maaseurakunnan kivikirkon laajennus (1787)
 Ylikiimingin kirkko (valmistui 1788)
 Luodon kirkko (1789)
 Kortesjärven kirkko (1792)
 Puolangan kirkko (1792, paloi 1949)
 Himangan kirkko (1794)
 Alatornion kirkko (1797)
 Oravaisten kirkko (1797)
 Lehtimäen kirkko (1800)
 Vimpelin kirkko (1807)
 Kälviän kirkon kellotapuli (valmistui 1807)
 Skellefteån maaseurakunnan kirkko (valmistui 1800)
 Kungsholmin kirkon uusimissuunnitelmat (1808)

Kuvia Rijfin suunnittelemista kirkkorakennuksista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset rakennusmestarit
Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset kirkonrakentajat
Vuonna 1753 syntyneet
Vuonna 1808 kuolleet
Kaarlo Kangasniemi

Kaarlo Olavi Kangasniemi (s. 4. helmikuuta 1941 Kullaa) on suomalainen entinen painonnostaja, joka voitti olympiakultaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa.

Elämä ja ura 
Kullaan Leineperissä syntynyt Kangasniemi edusti urallaan Porin Pyrintöä, Mäntyluodon Kiriä ja Porin Herkulesta. Hän teki urallaan yhteensä 17 yleisen sarjan ME-tulosta. Kangasniemi on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen painonnoston olympiamitalisti ja hän on myös Clas Thunbergin, Pertti Ukkolan sekä Thomas Johansonin ohella ainoa suomalainen, joka on urallaan saavuttanut olympia-, MM- ja EM-kultaa.

Kangasniemi saavutti Suomen ainoan kultamitalin Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän voitti 90 kg:n sarjan yhteistuloksella 517,5 kg. Kangasniemi osallistui myös vuosien 1964 ja 1972 olympialaisiin. Tokiossa 1964 hän sijoittui seitsemänneksi ja Münchenissä 1972 kuudenneksi. MM-kultaa hän voitti 1969 sekä EM-kultaa 1969 ja 1970.

Kangasniemen ura loppui selkävaivoihin jo 1970-luvun puolivälissä ja vuonna 1978 hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle Porin sataman satamavalvojan työstään. Myöhemmin Kangasniemi on osallistunut veteraanikilpailuihin ja voittanut muun muassa veteraanien MM-kultaa vuonna 1996. Aktiiviuransa jälkeen Kangasniemi on toiminut valmentajana Puntti-Karhuissa. Lisäksi hän on toiminut muun muassa PPT:n ja Ässien edustusjoukkueiden kuntovalmentajana sekä painonnostolajien asiantuntijakommentaattorina Eurosportilla. Vuosina 1984–1988 Kangasniemi oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen SMP:n edustajana. Nykyään hän asuu puolisoineen Porin Pormestarinluodossa.

Kangasniemi on kertonut käyttäneensä anabolisia steroideja parantaakseen suorituskykyään. 1960-luvulla ne eivät olleet vielä kiellettyjä ja käyttö oli melko yleistä. Steroidien käytöllä oli myös vaikutuksensa hänen myöhempiin terveysongelmiinsa. Kangasniemen mielestä dopingaineiden käytön pitäisi olla urheilussa sallittua lääkärien valvonnassa.

Tunnustuksia 
Kangasniemi on valittu Kansainvälisen painonnostoliiton Hall of Fameen. Vuoden urheilijaksi Kangasniemi valittiin 1968 ja 1969 sekä Porin Vuoden urheilijaksi 1964, 1966–1969 ja 1971. Hän voitti myös Suosituin suomalainen -äänestyksen vuosina 1968 ja 1969.

Vuonna 2002 Kangasniemi sai opetusministeriön jakaman Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon ja 2015 hänelle myönnettiin puolikas urheilijaeläke.

Muuta 

Kaarlo Kangasniemen veli oli painonnoston viisinkertainen ME-mies Kauko Kangasniemi.

Leineperin ruukissa sijaitsevassa Kaarlo Kangasniemen synnyinkodissa toimii kotimuseo, jossa on esillä muun muassa hänen olympiakultamitalinsa.

Maailmanennätykset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Kangasniemi nostaa kultaa Meksikossa. Yle Elävä arkisto.
Elämän paino Dokumentti You Tube

Suomalaiset olympiavoittajat
Suomalaiset painonnostajat
Porin kaupunginvaltuutetut
Suomen maaseudun puolueen poliitikot
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt