joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vysšaja Liga

Vysšaja Liga (, "yläliiga") oli Venäjän jääkiekon toiseksi korkein sarjataso Kontinentalnaja hokkeinaja ligan jälkeen. Liiga oli jaettu läntiseen, keskiseen ja itäiseen divisioonaan. Liigan mestaruuspalkinto on nimeltään Bratina Cup.

Pervaja Liga oli ennen Venäjän ja Neuvostoliiton toiseksi korkein sarjataso. Pervaja Ligasta tuli maan kolmas sarjataso kun Vysšaja Liga perustettiin vuonna 1992. Vysšaja Liga oli Venäjän jääkiekkoliiton alainen sarja, joka lopetettiin sarjan erottua jääkiekkoliitosta vuonna 2010.

Kauden rakenne

Liiga on jaettu kolmeen divisioonaan: läntiseen, keskiseen ja itäiseen, ja ennen pudotuspelejä joukkueet kohtaavat vain saman divisioonan joukkueita. Runkosarja pelataan syksyllä, minkä jälkeen tammikuussa alkaa toinen vaihe, joka pelataan edelleen divisioonittain. Jokainen joukkue etenee toiseen vaiheeseen ja kohtaavat toisensa kerran. Runkosarjassa kerätyt pisteet nollataan, mutta paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue saa pelata kohtaamisen kotiareenallaan.

Jokaisen divisioona toisen vaiheen kuusi parasta etenee maaliskuussa alkaviin pudotuspeleihin, ja seurat asetetaan paremmuusjärjestykseen. Pudotuspelit pelataan paras viidestä -systeemillä. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella joukkueet sijoilta 9-24 muodostavat otteluparit siten, että 9:s kohtaa 24:nnen, 10:s kohtaa 23:nnen jne. Ensimmäisen otteluparin voittaja kohtaa 8:nnen joukkueen,  toisen voittaja 7:nnen, jne. Tästä pudotuspelien turnauspuu jatkuu normaalina kunnes huhtikuun puolella jäljellä on vain yksi joukkue, joka voittaa Bratina Cupin.

Joukkueet kaudella 2009–2010

Mestarit
 1992–1993: TsSK VVS Samara
 1993–1994: TsSK VVS Samara
 1994–1995: HK Neftehimik Nižnekamsk
 1995–1996: HK Amur Habarovsk
 1996–1997: (Länsi) HK TsSKA Moskova / (Itä) Metšel Tšeljabinsk
 1997–1998: (Länsi) HK Lipetsk / (Itä) Neftjanik Almetjevsk
 1998–1999: HK Torpedo Nižni Novgorod
 1999–2000: Neftjanik Almetjevsk
 2000–2001: HK Spartak Moskova
 2001–2002: HK Sibir Novosibirsk
 2002–2003: HK Torpedo Nižni Novgorod
 2003–2004: Molot-Prikamje Perm
 2004–2005: HK MVD
 2005–2006: HK Traktor Tšeljabinsk
 2006–2007: HK Torpedo Nižni Novgorod
 2007–2008: HK Himik Voskresensk
 2008–2009: Jugra Hanty-Mansijsk
 2009–2010: Jugra Hanty-Mansijsk

Lähteet

it:Vysšaja Hokkejnaja Liga
Esa Lehikoinen (ornitologi)

Esa Antero Lehikoinen (s. 1948) on suomalainen ornitologi ja lintukirjailija. Lehikoinen oli Turun yliopiston dosentti ja toimi ekologian osaston yliopistonlehtorina. Hän jäi eläkkeelle 1. syyskuuta 2014.

Lehikoinen aloitti vakavamielisen lintuharrastuksen vuonna 1962 ja oli perustajajäsenenä Turun lintutieteellisessä yhdistyksessä (TLY) vuonna 1966. Toiminut myöhemmin yhdistyksen sihteerinä, tutkimustoimikunnan vetäjänä ja aluerariteettikomitean puheenjohtajana. Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen (SLY) Ornis Fennica -lintutieteellisen julkaisun toimitussihteerinä ja sen toimituskunnassa. Rariteettikomitean jäsen vuosina 1979–1980. Lehikoinen toimi Lintutieteellisten Yhdistysten Liiton (LYL) Lintumies-lehden päätoimittajana vuosina 1979–1980 ja yhdistyksen lintuasematoimikunnissa. Lehikoinen toimitti vuonna 1975 ensimmäisen suomenkielisen laitoksen kirjasta Euroopan varpuslinnut – sukupuolen ja iän määritys.

Lehikoinen on filosofian tohtori ja eläinekologian dosentti johon nimitetty 29. heinäkuuta 1997. Hän on tutkinut muun muassa lintujen talveen sopeutumista, ympäristöstressien vaikutuksia lintuihin sekä muuttoa ja kosteikkolintuja.

Lehikoinen toimii BirdLife Suomen IBA-hankkeen ohjausryhmässä ja oli yksi vuonna 2004 perustetun linnustolausuntojen arviointilautakunnan perustajajäsenistä. Hän kuului SLY:n kolmanteen nimistötoimikuntaan, joka päätti maailman lintujen suomenkielisestä nimistöstä. Lehikoinen on kirjoittanut kymmeniä lintuaiheisia artikkeleita lehtiin, sekä useisiin tieteellisiin julkaisuihin. Hän on ollut useiden lintukirjojen toimituskunnassa ja jäsenenä muun muassa Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010 lintutyöryhmässä.

Teoksia

Lähteet 

Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset ekologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1948 syntyneet
Bringing Out the Dead

Bringing Out the Dead on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Joe Connellyn romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Nicolas Cage, John Goodman, Ving Rhames, Tom Sizemore, Patricia Arquette ja Marc Anthony. Elokuvan on ohjannut Martin Scorsese. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti saamastaan hyvästä kritiikistä huolimatta.

Juoni 
Elokuva kertoo Frank Piercen (Nicolas Cage), loppuunpalaneen ensihoitajan elämästä 1990-luvun Manhattanissa. Frank on Manhattanissa asuva ensihoitaja, joka työskentelee yövuorossa kahden miehen ambulanssitiimissä. Usein työhönsä väsynyt ja masentunut Frank näkee haamujen kävelevän kaupungin kaduilla, erityisesti nuoren naisen haamun, jota hän ei onnistunut pelastamaan kuusi kuukautta aikaisemmin. Hänet määrätään työvuoroon, joka päivä eri henkilön kanssa: Larryn (John Goodman), Marcusin (Ving Rhames) ja Tomin (Tom Sizemore). Työskennellessään heidän kanssaan, hän ystävystyy sydänkohtauksen saaneen potilaan tyttären Maryn (Patricia Arquette) kanssa, joka on entinen narkomaani. Työvuorojensa välissä Frank taistelee uutta Manhattanin kaduille saapunutta huumetta vastaan ja yrittäen kukistaa myös omat sisäiset demoninsa.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
Martin Scorsesen ohjaamat elokuvat
Paul Schraderin käsikirjoittamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltain kotimaan turvallisuusvirasto

Yhdysvaltain kotimaan turvallisuusvirasto (, lyh. DHS, yleisesti lyhemmin Homeland Security) on Yhdysvaltain ministeriön tasoinen virasto, joka vastaa kotimaan turvallisuudesta.

Ministeriö perustettiin Syyskuun 11. terroristi-iskujen jälkeen Homeland Security Act -lailla, joka hyväksyttiin 25. marraskuuta 2002, ja se aloitti toimintansa alkuvuodesta 2003. Ministeriön alaisuudessa on nykyisin yli 200 000 työntekijää, joten se on ministeriöistä kolmanneksi suurin.

Virastot
Ministeriön alaisuuteen kuuluvat seuraavat virastot (agency):

 Kansalaisuus ja maahanmuuttopalvelu
 Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitos
 Maahanmuuton ja tullin lainvalvonta
 Liikenneturvallisuus

 Yhdysvaltain rannikkovartiosto
 Yhdysvaltain salainen palvelu
 Yhdysvaltain hätätilavirasto

Kritiikki

Tehottomuus ja rahantuhlaus
Kotimaan turvallisuusvirastoaon kritisoitu laajasti sen kyseenalaisten toimintamenetelmien sekä tuhlailevan rahankäytön takia. Vuonna 2008 Yhdysvaltain kongressin alainen asiantuntijakomissio arvioi, että virasto oli käyttänyt perustamisensa jälkeen yli 15 miljardia dollaria epäonnistuneisiin sopimuksiin.

Kirjesalaisuuden rikkominen
Vuonna 2006 Kansasin yliopiston professori sai filippiiniläiseltä ystävältään kirjeen, joka oli avattu ja sinetöity uudestaan viraston teipillä. Kirjeen lähettäneellä henkilölle ei ollut islamistiterrorismiin liittyvää taustaa. Viraston edustaja sanoi myöhemmin, että ministeriöllä on oikeus rikkoa kirjesalaisuutta Yhdysvaltain rajat ylittävässä postiliikenteessä mikäli he kokevat sen tarpeelliseksi.

Katso myös
Luettelo tiedustelupalveluista

Lähteet

Aiheesta muualla 
Homeland Security

kotimaan turvallisuusvirasto
Yhdysvaltain valtion virastot
Yhdysvaltain poliisitoimi
Aati

Aati on suomalainen miehen nimi. Vuoden 2021 loppuun mennessä nimi Aati on annettu 606 henkilölle.

Tunnettuja Aateja 
 Aati Ketonen, Suomen Eläkeläisten Puolueen entinen puheenjohtaja
 Aati Marttinen, jalkapallomaalivahti

Lähteet 

Etunimet
Aino Henssen

Aino Henssen (12. huhtikuuta 1925 Elberfeld, Saksa – 29. elokuuta 2011 Marburg, Saksa) oli saksalainen jäkälätutkija ja professori.

Henssen oli alallaan merkittävä tutkija. Hän väitteli Marburgin yliopistossa 1953 kasvifysiologiasta. Hän siirtyi kuitenkin pian Berliinin yliopistoon aktinobakteerien tutkijaksi, ja olleessaan tutkijavieraana Helsingin yliopistossa hän pian siirtyi jäkälien pariin, jotka olivat sittemmin hänen merkittävin tutkimuskohteensa. Hän oli Marburgin yliopiston kasvitieteen professori 1970–1990 ja kuvasi 150 uutta jäkälälajia. Tieteellisistä ansiostaan hän sai Acharius-mitalin.

Henssen keräsi 40 000 näytteen laajuisen jäkäläkokoelman kiertäessään kenttätyössä eri puolilla maailmaa. Kokoelman hän testamenttasi Helsingin yliopistolle.

Henssenin äiti oli suomalainen. Hänen isänsä oli Marburgin yliopiston kansanrunoustieteen professori Gottfried Henssen. Hän toimi kotimaassaan epävirallisena Suomen kulttuurilähettiläänä ja vieraili usein Suomessa.

Hänen nimeämien kasvien, sienien ja jäkälien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Henssen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Saksalaiset professorit
Saksalaiset kasvitieteilijät
Saksalaiset sienitieteilijät
Panssariahvenet

Panssariahvenet (Dinopercidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamerestä.

Lajit ja anatomia
Panssariahventen heimoon kuuluu kaksi lajia kahdessa suvussa. Lajit ovat panssariahven (Dinoperca petersi) ja Centrarchops chapini. Aikaisemmin niitä pidettiin meriahveniin (Serranidae) kuuluvina, mutta ne eroavat niistä pään luiden ja suuren uimarakkonsa perusteella. Ruumiinmuodoltaan panssariahvenet ovat litteähköjä ja selkäevä on melko korkea. Hampaat ovat panssariahvenilla melko pienet ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Silmät ovat kaloilla kookkaat. Panssariahvenet voivat saavuttaa noin 75 cm:n pituuden.

Levinneisyys ja elinympäristö
Panssariahvenia tavataan Atlantista Angolan rannikolta ja Intian valtamerestä Afrikan itärannikolla. Lajien elinympäristöä ovat matalat vedet, kivikkoiset riutat ja luolat. Panssariahvenet ovat hyviä ruokakaloja ja myös suosittuja urheilukalastuksen kohteita.

Lähteet

Percoidei
Valdainkarjalaiset

Valdainkarjalaiset olivat Valdain ylängöllä nykyisellä Novgorodin alueella asunut karjalaisryhmä. Alkuperältään he olivat 1600-luvulla Venäjälle paenneiden Käkisalmen läänin asukkaiden jälkeläisiä. Paikallinen varsinaiskarjalan murre oli lähellä tverinkarjalaisten kielimuotoa.

Novgorodin seudulla karjalaisia asettui varsinkin Valdain lähellä sijainneen Iverskin luostarin maille. Vuonna 1661 luostarin mailta mainitaan 22 karjalaista kylää. Myöhemmin osa luostareiden ja tilanherrojen talonpojista pakeni verohelpotusten toivossa valtion omistamille maille. 

1800-luvun puolivälissä Novgorodin läänissä laskettiin olleen 27 076 karjalaista, joista suurin osa asui noin 90 kylässä Valdain kihlakunnassa ja sen lähiseuduilla Borovitšin, Demjanskin ja Kresttsyn kihlakunnissa. Valdain kihlakunnan Ivantejevon, Jedrovon, Novotroitsyn ja Zimogorjen volosteissa sekä Demjanskin kihlakunnan Robežin volostissa karjalaiset muodostivat suurimman osan väestöstä.

Vanhauskoisiin tihvinänkarjalaisiin verrattuna hajallaan asuneet valdainkarjalaiset venäläistyivät varsin nopeasti. Jo 1850-luvulla monet heistä olivat kaksikielisiä, ja esimerkiksi Mstajoen varrella lapset puhuivat enää harvoin karjalaa. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Novgorodin läänissä oli 9 980 karjalaa äidinkielenään puhuvaa. Heistä 5 808 asui Valdain, 1371 Tihvinän, 1076 Borovitšin, 571 Belozerskin, 525 Demjanskin ja 424 Kresttsyn kihlakunnissa. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli Novgorodin läänissä yhteensä 858 henkeä, joista Valdain kihlakunnassa 494, Demjanskin 274, Borovitšin 47 ja Malaja Višeran kihlakunnassa 23. Todellisuudessa heidän määränsä lienee ollut jonkin verran suurempi. Vuonna 1911 karjalaa puhuttiin vielä 62:ssa Valdain seudun kylässä, tosin osassa niistä lapset eivät enää osanneet kieltä.

Suomalaisista kielen- ja kansanperinteen tutkijoista valdainkarjalaisten luona kävivät V. R. Petrelius vuonna 1892, Väinö Salminen vuonna 1906 ja Juho Kujola vuonna 1910. Petrelius ja Salminen kirjoittivat muistiin kansanrunoja, satuja, arvoituksia ja lauluja. Kujola keräsi 1150 sanastomuistiinpanoa ja laati Valdain karjalaiskylien luettelon. 

Virolaiset kielentutkijat aloittivat Valdain karjalaismurteen tutkimisen Paul Aristen ja Paula Palmeosin johdolla 1950-luvun alussa. Tuolloin karjalaa puhuttiin vielä kahdessatoista Valdain eteläpuolella sijainneessa kylässä. Viimeiset valdainkarjalaiset asuivat 1980-luvulla nykyisen Jedrovon kunnan Markovon kylässä.

Lähteet

Karjalaiset (kansa)
Novgorodin alue
Elokuvien ikärajat Ruotsissa

Elokuvan ikäraja on luokitus, jolla elokuville määritellään ikärajat niiden sisällön arviointiin perustuen. Ruotsissa elokuvat voidaan merkitä lapsille sallituiksi () tai ne voidaan varustaa joko 7 tai 11 vuoden suositusikärajalla (kouluikäiset ja murrosikäiset), taikka sallia ainoastaan 15 vuotta täyttäneille (aikuiset).

Elokuvien tarkastus siirtyi vuoden 2011 alusta uuden viranomaisen, Statens medierådin, alaisuuteen. Samalla tuli voimaan uusi laki elokuvien ikärajoista.  Sen mukaan elokuvien, jotka on tarkoitettu näytettäväksi yleisissä kokoontumisissa tai tilaisuuksissa, joihin alle 15 vuotta täyttäneillä on pääsy, tulee olla tarkastettuja.

Elokuvalle voidaan antaa 7, 11 tai 15 vuoden ikäraja, mikäli se arvioidaan haitalliseksi tätä alempaan ikätasoryhmään kuuluvien lasten tai nuorten hyvinvoinnille. Seitsemän vuotta täyttäneille sallittua näytöstä voi kuitenkin seurata alle 7-vuotias 18 vuotta täyttäneen seurassa. Vastaavasti 11 vuotta täyttäneille sallittua näytöstä voi seurata yhtätoista vuotta nuorempi, mutta seitsemän vuotta täyttänyt 18 vuotta täyttäneen seurassa. 15 vuoden ikärajasta ei poiketa. 15 vuotta täyttänyt voi ikärajasta riippumatta tuoda alle vuoden ikäisen lapsen sellaiseen näytökseen, joka on erityisesti pienen lapsen kanssa näytöstä seuraaville tarkoitettu.

Tarkastus ei ole pakollinen myyntiin tai vuokrattavaksi asetettaville elokuville, jolloin niille saadaan antaa suoraan 15 vuoden ikäraja. Todenmukaisia väkivaltakuvauksia tai väkivallan uhkaa sisältävien elokuvien luovuttaminen törkeästä huolimattomuudesta liiketoiminnassa tai ansaitsemistarkoituksessa alle 15-vuotiaalle on rikos. Säädöstä ei sovelleta alempiin ikäryhmiin hyväksyttyihin elokuviin.

Historia 
Aikaisemman lain mukaan elokuvien ikärajat määritteli vuosina 1911–2010 toiminut Statens biografbyrå, jonka toimintaan kuului myös elokuvasensuuri. Viimeinen sensuurin kohteeksi joutunut elokuva oli vuonna 1995 Martin Scorsesen ohjaama Casino, josta poistettiin kaksi kohtausta.

Sensuurin säilyttämistä kannattivat viimeisenä kristillisdemokraatit, mutta lopulta hekin hyväksyivät siitä luopumisen. He olisivat kuitenkin halunneet lisätä uuden 18 vuoden ikärajan. Asiantuntijatahojen mukaan 18 vuoden ikärajan lisäämisen ei ole kuitenkaan nähty palvelevan mitään tarkoitusta. Ikärajojen käyttökelpoisuus nähdään lähinnä suosituksina lasten vanhemmille, eikä nuoria tai aikuisia voida käytännössä estää näkemästä mitä he haluavat nähdä, koska sisältöä on saatavilla esimerkiksi Internetistä.

Katso myös 
Elokuvien ikärajat Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
Statens medieråd http://www.statensmedierad.se

Ruotsalainen yhteiskunta
Ikärajat
Harry Salmenniemi

Harry Salmenniemi (s. 1983) on suomalainen runoilija, jonka esikoiskokoelma Virrata että ilmestyi vuonna 2008. Hänen runojaan on julkaistu myös muun muassa Nuoressa Voimassa, Tuli & Savu -lehdessä, Parnassossa ja Nokturnossa. Vuosina  2007–2008 Salmenniemi toimi Tulen & Savun päätoimittajana. Hänen runokokoelmansa Runojä valittiin vuoden 2011 kauneimmaksi kirjaksi. Sen ulkoasun on suunnitellut Markus Pyörälä.

Teokset

Toimitetut teokset

Palkinnot 
 Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto 2010, kokoelmasta Texas, sakset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tylsyys teki Harry Salmenniemestä runoilijan Yle Uutiset. 16.7.2010.
 Harry Salmenniemen ihmeelliset novellit Yle Radio 1:n Kirjakerho. 13.3.2017.

Suomalaiset kirjailijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Aron Johaninpoika Klöfverskjöld

Aron Johaninpoika Klöfverskjöld (1605–1666) oli Johan Ottenpoika Klöfverbladin poika.

Hänet otettiin kamarikirjuriksi kuninkaalliseen tilikamariin eli verokamariin sekä nimitettiin 1628 Turun hovioikeuden aatelittoman luokan asessoriksi. Tässä virassa ollessaan Aron Klöfverskjöld teki opintomatkan Hollantiin Amsterdamiin, missä hän hoiti opiskelunsa ohella kangasostoksia Ture Bjelkelle sekä välitti maanmiehilleen uutisia kotimaasta, etenkin kuninkaan sotamenestyksestä Puolan sodassa. Kotiin matkaltaan hän palasi 1630.

Aron Johaninpoika määrättiin joulukuussa 1631 Viipurin linnanisännäksi ja 1646 linnanpäälliköksi. Siirtyi Savonlinnan linnanpäälliköksi, mutta palasi entiseen toimeensa Viipuriin 1651. Oli sen toimikunnan jäsen, jonka Käkisalmen läänin rajalla piti vaihtaa karkulaisia Venäjän ja Ruotsin välillä. Toimi 1657 Viipurin maapäivien maamarsalkan sijaisena.

Savonlinnan päällikkönä toimiessaan Klöfveskjöld havaitsi lukuisia epäkohtia linnassa. Itse linnaa käytettiin 1650-luvulla varikkona ja majoituspaikkana. Se oli kuitenkin liian pieni esimerkiksi silloin, kun ohi marssiva sotaväenosasto sattui yöpymään kaupungissa. Sodan aikana 1655 Suomen läänin maaherroista ainoastaan Axel Stålarmilla oli sotakokemusta. Hän halvaantui kuitenkin vaikeasti jo alkukeväästä 1656, jolloin linnanpäällikkö Klöfverskjöld joutui läänistä vastuuseen. Tämän vuoksi valtioneuvosto päätti 16.6.1656 lähettää hänelle Viipuriin asiantuntuja-apua, varustaa kuuden laivan laivasto Suomeen ja näille pieniä lisäaluksia. Tämä laivaston lisäys johtui venäläisten alusten ilmaantumisesta Suomenlahdelle, mikä aiheutti Tuholmassa paniikin, olihan kuningas lähinnä vain varustautunut Tanskasta tulevaan merihyökkäykseen.

Klövferskjöldin 26.6.1656 Tukholmaan lähettämä yksityiskohtainen luettelo tarvittavasta sotamateriaalista osoittaa, ettei täysimittaiseen sotaan oltu varauduttu ja että säännöllistä sodankäyntiä varten Suomi oli varustettava alusta lähtien.

Aron Klöfverblad aateloitiin 1653 nimellä Klöfverskjöld. Hän otti osaa 1660 valtiopäiville sekä Kaarle X:n hautajaisiin, missä talutti hautasaattueen yhtä hevosta.

Puoliso: Anna Rothovia, Turun piispa Isak Rothoviuksen tytär. Heidän lapsensa olivat:
 Johan Klöfverskjöld, ylioppilas Turussa 1645, k. 1657
 Aron Klöfverskjöld, furiiri Burghausenin rykmentissä
 Anna Klöfverskjöld, k. 19.9.1688, puoliso Turun akatemian filosofisen tiedekunnan toinen apulainen, sitten Helsingin kirkkoherra Andreas Laurentii Nycopensis
 Christina, k. 20.8.164, puoliso Akaan kirkkoherra Jakob Ichtydius
 Emerentia, k. ennen 1680, puoliso Rantasalmen kirkkoherra Anders Kyander
 Elisabet, k. 1693, puoliso Turun hovioikeuden assessori Jakob Valstenius
 tytär, puoliso majuri Bernd Piper

Lähteet

Ruotsalaiset aateliset
Vuonna 1605 syntyneet
Vuonna 1666 kuolleet
Musiikkiluokka

Musiikkiluokka on musiikkiin painottunut peruskoulun luokka, jolla on enemmän musiikintunteja kuin muilla luokilla. Musiikkiluokalle voi yleensä pyrkiä peruskoulun kolmannella luokalla. Alakouluissa voi olla myös musiikkipainotteisia luokkia 1-2 -luokkalaisille. Myös yläasteelle siirtyessä voi pyrkiä musiikkiluokalle. 

Peruskoulu
Lincolnin hauta

Lincolnin hauta () on rakennettu Yhdysvaltain 16. presidentille Abraham Lincolnille, hänen vaimolleen Mary Todd Lincolnille ja heidän kolmelle lapselleen. Hauta sijaitsee Oak Ridgen hautausmaalla Springfieldin kaupungissa Illinoisin osavaltiossa. Haudan suunniteliana toimi amerikkalainen arkkitehti Larkin Goldsmith Mead. Hauta rakennettiin vuosina 1868–1874. Vuonna 1960 Lincolnin haudasta tuli historiallinen maamerkki. Vuonna 1966 Lincolnin hauta pääsi National Register of Historic Places -rekisteriin.

Haudat ja hautamuistomerkit
Yhdysvaltain muistomerkit
Illinois’n rakennukset ja rakennelmat
National Register of Historic Places -kohteet Illinoisissa
Hauta

de:Oak Ridge Cemetery#Abraham Lincolns Grab
Power Glove

Power Glove on Nintendon 1980 -luvun suositulle pelikonsolille, Nintendo Entertainment Systemille valmistettu käsineen kaltainen peliohjain, joka ensimmäisenä peliohjaimena tunnisti ihmiskäden liikkeitä ja siirsi ne reaaliajassa television tai tietokoneen näytölle. Power Glove oli kaupallinen epäonnistuminen. Sitä kritisoitiin sen epätarkkuuden ja hankalan ohjaamisen takia.

Power Glovea myytiin yhteensä noin 100 000 kappaletta.

Valmistus ja vastaanotto 

Power Gloven suunnitteli ja julkisti Mattel. Se julkaistiin ensin Japanissa vuonna 1989. Power Glove on Nintendon virallinen lisensoimä tuote, mutta yhtiö ei ole suunnitellut ohjainta. 
Varsinaisesti Power Glovella pelattavaksi suunniteltiin vain kaksi peliä, Super Glove Ball ja Bad Street Brawler. 

Nintendon lisälaitteet
Videopeliohjaimet

Lähteet
Westfield Stratford City

Westfield Stratford City on Westfield Groupin omistama kauppakeskus Itä-Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se on osa Stratfordin alueen suurta kehitysprojektia, jonka osana on myös vuoden 2012 kesäolympialaisten pääasiallisen kisa-alueen rakentaminen. Kauppakeskuksen kerrospinta-ala on noin 175 000 m² ja keskuksessa on yhteensä yli 300 liikettä.

Westfield Stratford Cityyn on erinomaiset joukkoliikenneyhteydet. Sen vieressä on kaksi erillistä rautatie- ja metroasemaa: Stratford ja Stratford International. Stratfordin asema on junaliikenteen, Lontoon metron, Docklands Light Railwayn ja London Overgroundin vilkas vaihtoasema. Stratford International puolestaan on Docklands Light Railwayn sekä High Speed 1 -radan junaliikenteen käytössä. Kauppakeskuksessa on myös 5000 pysäköintipaikkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kauppakeskuksen kotisivu 

Newhamin rakennukset ja rakennelmat
Stratford (Lontoo)
Yhdistyneen kuningaskunnan kauppakeskukset
Erukahappo

Erukahappo eli cis-13-dokoseenihappo on kertatyydyttymätön pitkäketjuinen omega-9-rasvahappo, jonka rakennekaava on CH3(CH2)7CH=CH(CH2)11COOH ja kemiallinen kaava C22H42O2. Yhdisteen moolimassa on 338,568 g/mol, sulamispiste 28–32 °C ja CAS-numero 112-86-7. Puhtaana erukahappo on neulamaisesti kiteytyvää ja veteen liukenematonta ainetta, joka liukenee etanoliin ja dietyylieetteriin. Erukahaposta muodostuu typpihapokkeen vaikutuksesta brassidiinihappoa eli trans-13-dokoseenihappoa. 

Luonnossa erukahappoa on ainoastaan risti­kukkais­kasvien siemenissä, muun muassa tähän heimoon kuuluvan rypsin ja sinapin siemenissä. Erukahappoa käytetään yhdessä oleiinihapon kanssa ns. Lorenzon öljyn raaka-aineena suhteessa 4:1. Tähän tarkoitukseen erukahappo valmistetaan oliivi- ja rypsiöljystä.

Erukahappo on terveydelle haitallista. Elintarvikkeena myytävä rypsiöljy saa sisältää tämän vuoksi korkeintaan kaksi prosenttia erukkahappoa. Rypsiöljyn suurin tuottajamaa Kanada onnistui laskemaan rypsin erukkahappopitoisuutta vuosien 1987-1996 keskimääräisestä puolesta prosentista vuosien 2010-2014 0,01 prosenttiin. 

Rypsistä ja rapsista on onnistuttu jalostamaan myös lajikkeita, joissa ei ole myöskään glukosino­laatteja, jotka aikaisemmin estivät rypsin ja rapsin puristus­jätteiden käytön rehuna. Tällaisia lajikkeita sanotaan 00-lajikkeiksi eli kahden nollan lajikkeiksi

Erukahappoa esiintyy myös eläinten semiokemikaalina feromonina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Erukahapon käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 28.1.2015.
PubChem: Erucic acid 
Human Metabolome Database: Erucic acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Erucic acid 
ChemBlink: Erucic acid 
Food Component Database (FooDB): Erucic acid 
Liber Herbarum II: Erukahappoa sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Erucic-acid 
Pherobase: Semiochemical – erucic acid 

Rasvahapot
Wasp

Wasp voi tarkoittaa seuraavia asioita:

W.A.S.P., yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye
W.A.S.P., W.A.S.P.-yhtyeen debyyttialbumi
WASP-12, tähti
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major, moottori
WASP, White Anglo-Saxon Protestant, Yhdysvalloissa käytetty nimitys hallitsevasta valkoisesta yläluokasta

Yhdysvaltain laivasto
Wasp-luokka, helikopteritukialusluokka
USS Wasp (1775), 14-tykkinen kuunari
USS Wasp (1806), 18-tykkinen sluuppi
USS Wasp (1812), 1-tykkinen kuunari
USS Wasp (1813), 2-tykkinen kuunari
USS Wasp (1814), prikitakiloitu sluuppi
USS Wasp (1865), 3-tykkinen siipiratastykkivene
USS Wasp (1898), jahti
USS Wasp (CV-7), lentotukialus
USS Wasp (CV-18), Essex-luokan lentotukialus
USS Wasp (LHD-1), Wasp-luokan helikopteritukialus
Arnell

Arnell on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1885. Suku  on lähtöisin Helsinglandista Arnön kylästä, mistä Lars Jonsson (1598-1669) siirtyti kauppiaaksi ja raatimieheksi Hudiksvalliin. Hänen poikansa maisteri Jonas Laurentii Arnell (1642-1707) teki laajoja ulkomaanmatkoja Hollantiin, Ranskaan ja Englantiin yhdessä Axel Sparren ja Leonhard Possen kanssa. Maisteri Jonaksen poika, vuorikollegion presidentti Carl Arnell (1690-1767) aateloitiin vuonna 1743 ja veljenpoika Lars (1781-1856) toimi Sotatieteellisen seuran jäsenenä ja tästä jäsenyydestä erottuaan hän muutti Suomeen vuonna 1825.

Lähteet

Viitteet

Ruotsin aateli
Voitto Ormasuo

Voitto Johannes Ormasuo, sukunimi aik. Gustafsson (20. tammikuuta 1923 Lammi – 22. tammikuuta 1989 Lammi) oli suomalainen kirjailija.

Ormasuo osallistui jatkosotaan Laguksen panssarijoukoissa. Sodan jälkeen hän toimi muun muassa kalakauppiaana, työnjohtajana tietyömailla sekä rekkakuskina Suomen ja Keski-Euroopan välillä. Ormasuo julkaisi kolme kirjaa muun muassa sotakokemuksistaan ja lisäksi hän kirjoitti myös runoja.

Teoksia 
 Ja perjantaina oli tili....     V.Ormasuo, Turenki 1977
 Rahtimies ja rakkaus.     V.Ormasuo, Turenki 1977
 Laguksen Rommelit.    Karisto 1988

Lähteet 
 
 HämeWiki : Voitto Ormasuo

Suomalaiset sotakirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Lähetin (radio-ohjaus)

Lähetin (myös radio, radiolaite) on muun muassa radio-ohjattavan pienoismallin ohjaamiseen tarkoitettu lähetyslaite.

Suomessa sallitut radio-ohjaukseen käytettävät taajuudet 
Viestintävirasto määrittää Suomessa sallitut taajuudet.

Lennokit 
Sallitut taajuudet

Radiovalmistajia

Futaba 
Futaba on japanilainen, yksi vanhimmista harrasteradiovalmistajista, ja se on laajentanut toimintaansa myöhemmin myös servojen ja gyroskooppien valmistamiseen.
Yrityksen lippulaivarahio on Futaba 18MZ 
Muita yrityksen valmistamia radioita ovat muun muassa Futaba 7C, Futaba 10CG, Futaba 14MZ

Hitec 
Hitec RCD on eteläkorealainen radiovalmistaja, joka on tunnettu vielä paremmin servoistaan. Yriteksen lippulaivaradio on Aurora 9
Muita yrityksen radioita ovat muun muassa Hitec Optic 5 ja -6, sekä Hitec Laser 4 ja -6

Spektrum 
Spektrum on yhdysvaltalainen radiovalmistaja, jonka tuotteita ovat esimerkiksi Spektrum DX5, -6, -7 ja -8 radiot. Yhtiön lippulaiva on DX10t

Tietoliikenne
Viestintätekniikka
Panu Mikkola

Panu Mikkola (s. 22. joulukuuta 1982 Rovaniemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut myös kahden yrityksen mainoskasvona; Veikkauksen vuonna 2007 ja Tokmannin vuodesta 2016 lähtien.

Filmografia

Televisiosarjat

Elokuvat

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Odessan raatihuone

Odessan raatihuone on raatihuone Odessan kaupungissa Ukrainassa. Se edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Rakennuksen suunnitteli Francesco Boffo ja se rakennettiin vuosina 1828–1837. Rakennuksessa toimi alun perin pörssi. Odessan kaupungin käytössä raatihuone on ollut vuodesta 1899 lähtien.

Raatihuone on yksi Odessan tärkeimmistä nähtävyyksistä.

Lähteet
 http://ua-traveling.com/en/article/city-council-odessa

Raatihuone
Raatihuoneet
Uusklassinen arkkitehtuuri‎
Gould

Gould on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alexander Gould (s. 1994), yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä
 Billy Gould (s. 1963), yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkotuottaja
 Chester Gould (1900–1985), yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija
 Elias Gould (s. 1991), suomalainen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä
 Elliot Gould (s. 1938), yhdysvaltalainen näyttelijä
 George Jay Gould I (1864–1923), yhdysvaltalainen liikemies
 Glenn Gould (1932–1982), kanadalainen pianisti
 Gordon Gould (1920–2005), yhdysvaltalainen fyysikko, laserin keksijä
 Horace Gould (1918–1968), brittiläinen Formula 1 -kuljettaja
 Jason Gould (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja
 Jay Gould (1836–1892), yhdysvaltalainen rautatiemagnaatti ja talousmies
 Jay Gould II (1888–1935), yhdysvaltalainen jeu de paumen pelaaja ja olympiavoittaja
 John Gould (1804–1881), englantilainen lintutieteilijä
 Kingdon Gould Sr. (1887–1945), yhdysvaltalainen liikemies ja poolon pelaaja
 Kingdon Gould Jr. (1924–2018), yhdysvaltalainen diplomaatti ja liikemies
 Martin Gould (s. 1981), englantilainen snookerpelaaja
 Nolan Gould (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Peter Gould, yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja 
 Robbie Gould (s. 1981), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Sabine Baring-Gould (1834–1924), englantilainen pappi, kirjailija ja kansanlaulujen kerääjä
 Sandra Gould (1916–1999), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Shane Gould (s. 1956), australialainen uimari ja olympiavoittaja
 Stephen Gould, yhdysvaltalainen oopperalaulaja
 Stephen Jay Gould (1941–2002), yhdysvaltalainen paleontologi, evoluutiobiologi ja tieteenhistorioitsija
Chittagongin alue

Chittagongin alue () on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Chittagong sijaitsee Bangladeshin kaakkoisosassa. Alueen pinta-ala on 33 771 km², joka tekee siitä maan suurimman alueen. Vuonna 2011 väkiluku oli 28,4 miljoonaa.

Alueen itäpuolella on Myanmar ja pohjoispuolella Intian Tripuran ja Mizoramin osavaltiot. Alueen hallinnollinen keskus on Bangladeshin toiseksi väkirikkain kaupuniki Chittagong.

Paikallistason hallintoa varten Chittagongin alue jakautuu 11 piirikuntaan (Bāndarba, Brāhmanbāria, Chāndpur, Chittagong, Comilla, Cox's Bāzār, Feni, Khagrāchari, Lakshmīpur, Noākhāli ja Rāngāmāti). Näistä Chittagongin piirikunta luetaan Bangladeshin neljän merkittävimmän teetuotantoalueen joukkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bangladeshin alueet
Vuoden itäuusmaalainen kylä

Vuoden itäuusmaalainen kylä valittiin 1997-2010 vuosittain. Sen jälkeen kun Itä-Uudenmaan maakunta 2011 yhdistyi Uudenmaan maakuntaan, Itä-Uudenmaan kylät voivat tulla valituiksi vuoden uusmaalaisiksi kyliksi.

Vuoden itäuusmaalaisia kyliä ovat 1997-2010:

2010 Pitkäpää, Loviisa (Pernaja), Pitkäpään kyläyhdistys ry 
2009 Köpbacka, Loviisa, Köpbacka byaförening rf  
2008 Porlammi, Lapinjärvi, Porlammin kyläyhdistys ry 
2007 Kartanonmäki, Myrskylä, Kartanonmäen kyläyhdistys ry 
2006 Isnäs, Pernaja (vuodesta 2010 Loviisaa), Isnäs byaråd rf. - Isnäsin kylätoimikunta ry.  
2005 Kerkkoo, Porvoo (aiemmin Porvoon maalaiskuntaa), Kerkkoon kyläyhdistys ry 
2004 Andersby, Liljendal (vuodesta 2010 Loviisaa), Fyra byar NOAK 
2003 Hinthaara, Porvoo (aiemmin Porvoon maalaiskuntaa),  Hinthaaran Kyläyhdistys ry 
2002 Emäsalo, Porvoo (aiemmin Porvoon maalaiskuntaa), Emäsalon kyläyhdistys ry 
2001 Huuvari-Särkijärvi, Askola 
2000 Juornaankylä, Askola 
1999 Viirilä, Ruotsinpyhtää (vuodesta 2009 Loviisaa)
1998 Pellinki, Porvoo (aiemmin Porvoon maalaiskuntaa), Pellinge Hembygdsförening rf 
1997 Kantele, Pukkila, Kanteleen Nuutit ry

Lähteet
Radio Jihad... SRJTNT vol. 2

Radio Jihad... SRJTNT vol. 2 on rap-artisti Julma-Henrin 14. joulukuuta 2011 julkaistu studioalbumi. Sen julkaisi Mörssi. Albumin kaikki biitit on tehnyt DJ Polarsoul ja RPK. Albumin masteroinnista vastaa Bommitommi. Albumin kappaleista ”Punainen”, ”Radio Jihad” ja ”Kauppaan kauppaan” on julkaistu musiikkivideot. Albumin on tuottanut kokonaan DJ Polarsoul, paitsi kappaleen ”Punainen” remixversion on tuottanut RPK. Albumi nousi Suomen virallisen listan 49. sijalle.

Kappaleet 
 SRJTNT vol. 2
 Kauppaan kauppaan
 Punainen (mukana RPK)
 Se syö
 Radio Jihad
 Elämäntapa
 Timantti (mukana Jontti)
 Romantisoi rappioo
 Liian pienet (mukana Joska)
 Kiitos (mukana Juju, Konna, Asa)
 Paremmin ku aiemmin (mukana C-Star)
 1995 (mukana Super Janne)
 Silmäterä
 Irti
 Punainen (mukana RPK) (RPK remix)

Arvostelut 
 Nyt.fi: 
 Redrum-187: 
 Soundi:

Lähteet 

Julma-Henrin albumit
RoopeK:n tuottamat albumit
Vuoden 2011 albumit
Lentokenttä (suomalainen televisiosarja)

Lentokenttä on suomalainen dokumentaarinen televisiosarja, joka kertoo Helsinki-Vantaan lentoaseman arjesta. Sarjassa seurataan lentokentän elämää muun muassa tullin, rajavartiolaitoksen, pelastushenkilökunnan, mekaanikkojen, lentohenkilökunnan sekä matkustajien matkassa. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Jim-kanavalla 12. syyskuuta 2011 ja sitä esitettiin 40 jakson verran.

Päähenkilöt 
 Anne, lentoemäntä
 Hannaleena Lagerstedt, lentoemäntä
 Aki Arjalahti, stuertti
 Martin Lydman, sekatyömies
 Mika Niemimaa, tullimies
 Aki Kilo, palomestari
Mekaanikko Kalle, mekaanikko

Jaksot

Aiheesta muualla
Ohjelman kotisivu 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
Suomalaiset dokumenttiohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Jimin televisio-ohjelmat
Hiilipaperi

Hiilipaperi (myös ”kalkiopaperi” tai ”kalkeeripaperi”) on ohut väriä luovuttava paperi, joka kahden paperin väliin sijoitettuna jäljentää alempaan paperiin päällimmäiseen paperiin lyödyt tai piirretyt merkinnät. Pääasiassa hiilipapereita käytettiin kirjoituskoneissa ja mekaanisissa tulostimissa kuten kaukokirjoittimessa. Ennen kopiokoneiden aikakautta, kun toimistotyössä haluttiin arkistoon kopio kirjeestä, se tehtiin hiilipaperin avulla. Käyttämällä useampia paperi-hiilipaperikerroksia voitiin saada aikaan samalla kertaa 3-5 kopiota. Hiilipaperi voitiin myös käyttää useamman kerran, koska uusi teksti ei osunut aivan samaan kohtaan kuin aikaisempi. Hiilipaperi on ohut paperi, jonka toinen puoli on tiivis ja kiiltävä ja väriä luovuttava puoli yleensä musta tai sininen ja tahraava.

Hiilipaperista on käytetty myös nimityksiä kalkeerauspaperi ja kalkeeripaperi, sillä periaate on sama kuin kalkeerauksessa, jossa liidulla hierotun paperin avulla siirretään painolaattaan paperille piirretty kuva.

Viimeisiä vielä käytössä olevia sovelluksia hiilipaperille ovat erilaiset sekki- ja kuittivihkot ja manuaalinen pankkikorttimaksukuitin tulostuslaite. Niissä on käytössä hiiletön itsejäljentävä kopiopaperi NCR-paperi, joka kehitettiin 1950-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 How Carbon Paper is Made
 Papers Website

Toimistovälineet
Westfield London

Westfield London on Westfield Groupin omistama kauppakeskus Hammersmith and Fulhamin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kauppakeskus on avattu lokakuussa 2008 ja sen kerrospinta-ala on noin 150 000 m².

Westfield Londonissa on yli 300 liikettä. Siellä on myös erillinen luksusmerkkien liikkeisiin keskittyvä The Village -alue, joka on arkkitehti Michael Gabellinin suunnittelema.

Kauppakeskukseen pääsee helposti neljältä eri Lontoon metron asemalta, jotka ovat White City, Shepherd's Bush, Wood Lane ja Shepherd's Bush Market. Näistä kaksi ensimmäistä ovat metron Central Linella ja kaksi jälkimmäistä ovat molemmat Circle Linella ja Hammersmith & City Linella. Lisäksi Westfield Londonin vieressä on Shepherd's Bushin rautatieasema, joka on London Overgroundin ja Southern-yhtiön junien käytössä. Kauppakeskuksessa on myös 4500 pysäköintipaikkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kauppakeskuksen kotisivu 
The Village -luksusmyymäläalueen kotisivu 

Hammersmith ja Fulhamin rakennukset ja rakennelmat
Yhdistyneen kuningaskunnan kauppakeskukset
Greyfriars Bobby

Greyfriars Bobby oli edinburghilainen dandiedinmontinterrieri, joka ei tarinan mukaan 14 vuoteen poistunut isäntänsä haudan läheisyydestä. Koiralle on pystytetty kaupunkiin oma muistomerkki, ja tarinan pohjalta on tehty useita kirjoja ja elokuvia. Jan Bondeson julkaisi kuitenkin vuonna 2011 tutkimuksen, jonka mukaan kyseessä olisikin ollut paikallisten yrittäjien mainostemppu, jossa Bobbya esitti itse asiassa kaksi koulutettua kulkukoiraa.

Aiheesta muualla
http://www.greyfriarsbobby.co.uk/home.html

Kuuluisat koirat
Edinburgh
Edinburghin historia
Marianne Aav

Marianne Aav (7. huhtikuuta 1952 Helsinki – 1. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka toimi Designmuseon johtajana vuodesta 2001.

Aav valmistui ylioppilaaksi Alppilan lukiosta. Hän opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1977.

Työuransa Aav aloitti Helsingin kaupunginmuseossa. Vuonna 1978 hän siirtyi Taideteollisuusmuseoon (nyk. Designmuseo), jossa valmisteltiin samoihin aikoihin kokoelmien esittelyä uudelleen avatussa museossa. Ennen valintaansa museon johtoon Aav toimi vuoteen 1984 saakka amanuenssina ja vuosina 1984–2001 intendenttinä. Hän keskittyi kokoelmien järjestämiseen, täydentämiseen ja johdonmukaiseen kartuttamiseen. Hänen henkilökohtaisena kiinnostuksenkohteenaan oli korutaide.

Lähteet

Suomalaiset taidemuseonjohtajat
Suomalaiset taidehistorioitsijat
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Petollinen viettely

Petollinen viettely on Suomessa yksi oikeustoimilain mukaisista pätemättömyysperusteista, jotka aiheuttavat oikeustoimen pätemättömyyden. Oikeustoimilaki sääntelee erityisesti sopimusoikeutta. Pätemättömyysperuste on voimassa oikeustoimen tekemisestä lähtien, joten sillä on taannehtiva vaikutus. Oikeustoimi ei sido lain 30 §:n mukaan siihen vieteltyä, jos se, johon oikeustoimi on kohdistettu, on saanut sen aikaan petollisella viettelyllä. Oikeustoimi on pätemätön silloinkin, kun vastapuoli on tiennyt tai hänen olisi pitänyt tietää, että toinen on petollisesti vietellyt oikeustoimen tekijän sen tekemiseen.

Tunnusmerkistö
Petollisen viettelyn tunnusmerkistö täyttyy, kun henkilölle esitetään seikka, joka ei pidä paikkaansa, tai todellista asiaa vääristellään. Myös oikeustoimen kannalta merkityksellisen seikan salaaminen saattaa olla petollista viettelyä. Salaaminen on petollista viettelyä erityisesti silloin, kun sopijapuolella on ollut velvollisuus tehdä asia vastapuolelle selväksi. Pätemättömyyden syy on sopijapuolle aiheutettu vääristynyt kuva sopimuksen oikeusvaikutuksista. 

Petollinen viettely muistuttaa petosta. Petoksen tunnusmerkistö täyttyy kuitenkin vain, jos siihen syyllistynyt on ryhtynyt toimintaan hankkiakseen itselleen tai toiselle oikeudetonta taloudellista hyötyä ja aiheuttanut toiselle vahinkoa. Petollinen viettely ei edellytä edun hankkimista tai vahingon aiheuttamista. Toisen sopijapuolen taivuttaminen oikeustoimen tekemiseen riittää. Petolliseen viettelyyn voi syyllistä jompikumpi sopimuksen osapuolista tai ulkopuolinen henkilö. Jos erehdyttävät tiedot on antanut ulkopuolinen henkilö, pätemättömyyden edellytyksenä on, että vastapuoli on tiennyt tai hänen olisi pitänyt tietää erehdyttämisestä. Vääristellyllä asianhaaralla tulee olla myös merkitystä sopimuksen kannalta, jotta petollinen viettely tulisi kysymykseen.

Petollisesta viettelystä on erotettava tuotteiden mainostus ja kehuminen. Vaikkei kodinkone myyjän kehuma "maailman paras pesukone" olisikaan maailman paras, ei myyjän toiminta täytä petollisen viettelyn tunnusmerkistöä.

Lähteet

Sopimusoikeus
Savjolovon asema (Moskova)

Savjolovon asema () on Moskovassa sijaitseva Venäjän rautateiden rautatieasema. Se luetaan tavallisesti yhdeksi kaupungin yhdeksästä päärautatieasemasta, vaikka asema palvelee ainoastaan lähijunaliikennettä.

Rautatieasema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan luoteispuolella, 4,9 kilometriä Punaiselta torilta. Käynti Savjolovskaja-metroasemalle on heti rautatieaseman pääovien itäpuolella. Metroasema kuuluu Moskovan metrolinja 9:n (harmaa) reitistöön.

Rautatieasema on saanut nimensä Moskovasta 130 kilometriä pohjoiseen sijainneesta Savjolovon kylästä (Савёловo). Savjolovo on sittemmin sulautettu Volgan vastarannalla sijaitsevaan  Kimryn kaupunkiin, mutta rautatieaseman nimi on yhä Savjolovo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aseman sivusto  (savelovsky.dzvr.ru)
 Savjolovon aseman tietoja, mm. aseman pohjapiirros, aikataulut, lippumyymälän tiedot yms   (moscow.ru)
 Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (formin.fi)
 Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku  (rzd.ru)
  ,  (parovoz.com)

Moskovan rautatieasemat
Snake Eyes (elokuva)

Snake Eyes on vuonna 1998 ilmestynyt jännityselokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Nicolas Cage, Gary Sinise, Carla Gugino, John Heard, Joel Fabiani ja Luis Guzmán. Elokuvan on ohjannut Brian De Palma.

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Brian De Palman ohjaamat elokuvat
David Koeppin käsikirjoittamat elokuvat
KNM Alta (M314)

KNM Alta (runkonumero M314) oli Norjan laivaston vuosina 1966–1996 palveluksessa ollut Sauda-luokan miinanraivaaja. Se oli rakennettu puusta ja ei-magneettisista metalleista.  Se oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Adjutant-luokan miinanraivaaja USS MSC-104.

Valmistus 

Alus tilattiin Mainesta Hodgeson Brothersilta. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1953. Se luovutettiin MDAP-sopimuksen mukaisesti Belgialle.

Palvelus 

Alus oli Belgian laivastossa nimellä Arlon runkonumerolla M915. Belgia luovutti maaliskuussa 1966 aluksen Norjalle, jolloin Belgialle luovutettiin entiset Yhdysvaltain laivaston Aggressive-luokan miinanraivaajat KNM Lagen ja KNM Namsen. Se oli ennen palveluksesta poistoaan uusien Oksøy/Alta-luokkien alusten järjestelmien testialustana. Korvaavan aluksen saavuttua Alta poistettiin 1986 palveluksesta ja alusluettelosta. Alus muutettiin museolaivaksi. Sen omistaa Norjan Forsvarsmuseet, mutta siitä pitää huolta vapaaehtoisjärjestö Fartøylaget KNM Alta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

KNM Altan kotisivu 

Sauda-luokan miinanraivaajat
Museolaivat
Islamic Republic of Iran Broadcasting

Islamic Republic of Iran Broadcasting (IRIB) (, ) on Iranin yleisradioyhtiö, joka tunnettiin ennen islamilaista vallankumousta nimellä Iranin kansallinen radio ja televisio.

IRIB omistaa muun muassa valtakunnalliset TV1, TV2, TV3, TV4 ja TV5 -televisiokanavat, useita paikalliskanavia, englanninkielisen Press TV -uutiskanavan sekä radiokanavia. Se julkaisee myös päivittäin ilmestyvää Jam-e Jam -sanomalehteä.

Aiheesta muualla 

IRIB:n kotisivut 
IRIB World Service
Walter Isaacson

Walter Isaacson (s. 20. toukokuuta 1952) on yhdysvaltalainen toimittaja ja elämäkertakirjailija. Hän on Aspen Instituten hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän on aiemmin ollut CNN:n hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja tammikuuhun 2003 ja Timen päätoimittaja. Yhdysvaltojen presidentti Barack Obama nimitti hänet Broadcasting Board of Governorsin (BBG) puheenjohtajaksi. BBG vastaa Yhdysvaltojen valtion ylläpitämien Voice of American, Radio Free Europen ja muiden viestintävälineiden toiminnasta.

Teokset

Suomennetut teokset
 Steve Jobs, suom. Jyri Raivio, Otava, 2011 ISBN 978-951-1-25645-8
Leonardo da Vinci; suomentanut Tero Valkonen, Bazaar 2019 ISBN 978-952-279-682-0

Englanninkieliset teokset
 The Wise Men: Six Friends and the World They Made, 1986 – Evan Thomasin kanssa
 Kissinger: A Biography, 1992
 Benjamin Franklin: An American Life, 2003
 Einstein: His Life and Universe, 2007
 American Sketches. Simon & Schuster, 2009 
 Steve Jobs, Simon & Schuster, 2011 ISBN 978-1451648539
 The Innovators: How a Group of Inventors, Hackers, Geniuses, and Geeks Created the Digital Revolution, 2014
 Leonardo da Vinci. Simon & Schuster, 2017 
 The Code Breaker: Jennifer Doudna, Gene Editing, and the Future of the Human Race. Simon & Schuster, 2021

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset päätoimittajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Eero A. Pulli

Eero Anton Pulli (1. tammikuuta 1902 Viipuri – 22. helmikuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen urheilutoimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Swing, Eetu Kivelä ja Lööppari.

Pulli oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen Sosialidemokraatti-lehden urheilutoimittajana. Myöhemmin hän muutti pysyvästi asumaan Yhdysvaltoihin.

Teoksia 
Nimellä Eero A. Pulli:
 Puhe urheilusta : sopii esitettäväksi urheilu- ja yleensä työväenjärjestöjen juhlissa ; kirj. E. A. P.         Viipurin piirin sos.-dem. nuorisojärjestö, Viipuri 1922
 Ensimmäiset työväen olympialaiset v. 1925 ; toim. Väinö Koivula, Väinö Laherma ja Eero A. Pulli.         Työväen urheilulehti, Helsinki 1926
 Salakuljettajia ja trokareita vastaan!.          Suomen sos.-dem. raittiusliitto, Helsinki 1927
 TULn toimitsijaopas ;  toimitustyöstä huolehtinut E. A. Pulli.        Työväen urheiluliitto, Helsinki 1928
 Elannon henkilökunnan V.- ja U.-seura Isku : 15-vuotis-juhlajulkaisu : Isku 1921-1936 ; toim. E. A. Pulli.         Elanto, Helsinki 1936
 Töölön V.- ja u.-seura Wesa v. 1906-1936 :  juhlajulkaisu ;  toim. E. A. Pulli.          Töölön V.- ja u.-seura Wesa, Helsinki 1936
 Pilvenpiirtäjäin varjossa : viisi viikkoa "amerikkalaista laukkaa".        Otava 1938
 Sota pohjan perillä : miksi Suomessa käytiin sotaa ja mitä sen aikana tapahtui.                 Finnish publishing company, Duluth, Minnesota 1940, näköispainos Kustannuspiste, Helsinki 1983
 Ja Setä Sämi avasi ovensa : eräs "viimeisen paatin" mies Amerikassa.            Finnish publishing company, Duluth, Minnesota 1947
 Minnesotan suomalainen historiallinen seura :  toiminnanopas (Minnesota Finnish-American historical society) ; toimituskunta Alex Kyyhkynen, A. A. Parviainen, Matti Erkkilä ; toim. E. A. Pulli.         Minnesotan suomalainen historiallinen seura, Duluth, Minnesota 1947
 Minnesotan suomalaisten juhla-albumi Minnesotan valtion täyttäessä 100 vuotta ; toim. E. A. Pulli.      Minnesotan suomalainen historiallinen seura, Duluth, Minnesota 1949
 Minnesotan erämetsistä Suomen saloille : Laukon peurojen tarina ; toim. E. A. Pulli.        Minnesotan suomalaisten peurakomitea, Helsinki 1950     
 Jani Anderson, USA : romaani.      Tammi 1962
Nimimerkillä Eetu Kivelä:
 Ruuvisuora : suomalainen nyrkkeilykehän sankari jenkkien maassa. Kansanvalta, Helsinki 1927
 Olen turmeltunut nuorukainen : romaani ruusuisesta nuoruudesta. Kansanvalta, Helsinki 1930
Nimimerkillä Swing:
 Nyrkit vuolevat kultaa ... : taistelu "Sarjojen sarjan" tittelistä'' ; tekijää aineiston hankinnassa avustanut mm. Gene Tunney. Otava 1937

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Finnilä

Finnilä on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Birgit Finnilä (s. 1931), ruotsalainen konsertti- ja oopperalaulaja
 Carl Finnilä (1838–1885), suomalainen kauppias ja Carl Finnilä Oy:n perustaja
 Carl Finnilä (1892–1918), suomalainen lintutieteilijä
 Runar Finnilä (1891–1956), suomalainen arkkitehti
 Sofia Finnilä (s. 1970), suomalainen jazzlaulaja
 Theodor Finnilä (1868–1920), suomalainen kapteeni, liikemies ja kielitieteen harrastaja.
Parkkonen

Parkkonen on vanha itäsuomalainen sukunimi. Siitä on tietoja 1500-luvulta lähtien nykyisen Karjalan luovutetun alueen eteläosasta, Suomen nykyisestäkin Etelä-Karjalasta, Savosta sekä Keski-Suomesta, ja viimeistään 1600-luvulla se esiintyi jo Pohjois-Karjalassakin. Tunnettuja nimenkantajia:

 Hannele Soikkeli, o.s. Parkkonen (s. 1956), suomalainen aitajuoksija
 Heikki Parkkonen (1938–2018), päätoimittaja, muun muassa Seura-lehdessä
 Joonas Parkkonen, Johnny Cruz (s. 1992), suomalainen musiikkituottaja, lauluntekijä ja kitaristi
 Kati Parkkonen, suomalainen televisiotoimittaja, SuomiTV:n uutisankkuri
 Linnea Parkkonen (s. 1995), suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija
 Patrik Parkkonen (s. 1993), suomalainen jääkiekkoilija
 Pete Parkkonen (s. 1964), suomalainen rumpali
 Pete Parkkonen (s. 1990), suomalainen laulaja
 Seppo Parkkonen (s. 1948), suomalainen kirjailija, sellisti ja sellonsoitonopettaja
 Timo Parkkonen (s. 1952), suomalainen jääkiekkoilija
 Tomi Parkkonen (s. 1953), suomalainen rumpali
 Tommi Parkkonen (s. 1970), suomalainen televisiotoimittaja ja -juontaja
 Ville Parkkonen, suomalainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja.

Lähteet
Detur Finland

Detur Finland Oy on osa kansainvälistä Detur-matkatoimistoketjua. Detur Finland Oy perustettiin vuonna 1998, ja Helsinkiin avattiin Suomen toimisto. Seuraavina vuosina avattiin toimistot Tukholmaan, Osloon ja Kööpenhaminaan. Sekä emoyhtiö että Detur Finland hakeutuivat konkurssiin lokakuussa 2022.

Detur on vienyt vuosittain noin 30 000 matkustajaa Turkkiin, Rodokselle, Kreetalle, Gran Canarialle, Teneriffalle ja Tunisiaan. Helsingin lisäksi Detur on tarjonnut keväisin ja syksyisin lentoja useilta Suomen maakuntakentiltä, mm. Oulusta, Vaasasta, Jyväskylästä, Joensuusta ja Kuopiosta sekä vuodesta 2017 lähtien Savonlinnasta ja Porista. Tilauslennot kohteisiin on lennetty yhteistyössä useiden lentoyhtiöiden kanssa, kuten Corendon Airlines, Aegean Airlines, Jettime, Norwegian, Finnair Lomalennot ja Nouvelair. 

Alkusyksystä 2022 Detur kertoi keskeyttävänsä toimintansa. Se perui ensin loppuvuoden matkat ja pian myös vuoden 2023 matkatuotannon. Se nousi otsikoihin jätettyään maksuja tilittämättä matkakohteiden hotelleille, jotka alkoivat vaatia rahoja majoituksensa jo maksaneilta vierailtaan. Detur Finland Oy ja sen ruotsalainen emoyhtiö hakeutuivat konkurssiin 17. lokakuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tukholmassa
Oslossa
Kööpenhaminassa

Suomalaiset matkatoimistot