Marco Casagrande (arkkitehti)

Marco Mario Paolo Casagrande (s. 7. toukokuuta 1971 Turku) on suomalainen ympäristötaiteilija, arkkitehti ja arkkitehtuuriteoreetikko. Casagrande on toiminut vuosina 2004–2009 ekologisen kaupunkisuunnittelun professorina Taiwanissa. Hänet tunnetaan myös entisenä palkkasotilaana.

Lapsuus 
Casagrande syntyi Turussa varakkaaseen suomalais-italialaiseen katoliseen perheeseen. Hän vietti varhaislapsuutensa Ylitorniossa ja kävi koulua Karjaalla ennen kuin muutti Helsinkiin opiskelemaan arkkitehtuuria.

Kirjallinen toiminta
Casagrande julkaisi vuonna 1997 taiteilijanimellä Luca Moconesi kirjan Mostarin tien liftarit kertoen kirjan kuvaavan hänen kokemuksiaan palkkasotilasryhmän johtajana Bosnian sodassa. Kuvaukset sisältävät sotarikoksiksi luokiteltavia tapahtumia, kirjan päähenkilö muun muassa ampuu joukon haavoittuneita sotilaita. Kirjan kuvausten vuoksi Ulkoministeriö selvitti Casagranden mahdollista osuutta sotarikoksiin ja välitti asian Haagin sotarikostuomioistuimelle. Tuomioistuin ei ryhtynyt tutkimaan asiaa todisteaineiston epäselvyyden vuoksi, ja Casagrande itse väitti tapahtumien olevankin fiktiota. Vuonna 2001 Casagrande tuli uudelleen julkisuuteen väittäen tapahtumien olevan sittenkin totuudenmukaisia. Asiasta käynnistettiin poliisitutkinta, joka lopetettiin riittävän todenperäisten tietojen puutteessa.

Kirjan mukaan palkkasotilaaksi ryhtyessään Casagrande oli 22-vuotias, ja taustalla oli varusmiespalvelus rannikkojääkärikomppaniassa ja reserviupseerikoulussa.

Casagrande itse tuomitsee sotarikokset. Hän on luennoinut Maanpuolustuskorkeakoulussa johtamisen ja strategian opintojaksoilla vuodesta 2006.

Toiminta arkkitehtina

Myöhemmin Casagrande on valmistunut arkkitehdiksi Suomessa. Hänet nimitettiin ekologisen kaupunkisuunnittelun professoriksi taiwanilaiseen Tamkangin yliopistoon vuonna 2004. Casagrande työ on poikkitieteellistä, ja hän yhdistelee teoksissaan vapaasti elementtejä arkkitehtuurista, ympäristötaiteesta ja kaupunkisuunnittelusta. Casagrande työskenteli vuosina 1999–2003 yhdessä Sami Rintalan kanssa Arkkitehtitoimisto Casagrande & Rintalassa. Vuodesta 2003 hän on toiminut Casagrande Laboratoryssa. Casagrande & Rintalan aikaiset työt olivat taiteellisia arkkitehtonisia installaatioita, kun taas myöhemmät työt ovat keskittyneet ekologiseen kaupunkisuunnitteluun ja kolmannen sukupolven kaupungin teoriaan. Casagrande pyrkii kaupunkisuunnittelussaan teollisen kaupungin luonnonmukaiseen restauraatioon, ja hän näkee lohdullisina ne prosessit, joissa ihmiset raunioittavat luonnostaan teollisuuskaupunkia. Tällaisia "orgaanisia sosiaalisia keskuksia" ovat esimerkiksi spontaanit kollektiiviset kaupunkiviljelykset ja "anarkistipuutarhat", joiden kautta ensimmäisen sukupolven kaupunki jälleensyntyy. Kolmannen sukupolven kaupunki on osallistuvaan suunnitteluun perustuva "ihmisräme" tai "orgaaninen kone"; teollisen kaupungin orgaaninen raunio.

Ne (spontaanit kaupunkiviljelykset) säätävät teollista kaupunkia kohti orgaanista, kohti sattumaa ja näin tehdessään ne raunioittavat modernia urbanismia. Ne ovat pistemäisiä orgaanisia vallankumouksia ja kolmannan sukupolven kaupungin siemeniä. 

Casagranden arkkitehtuurin ja taiteen välimaastossa liikkuvia töitä on valittu Venetsian biennaaliin kolme kertaa, vuosina 2000, 2004 ja 2006, ja hänen teoksiaan on ollut esillä kymmenissä näyttelyissä ja julkaisuissa eri puolilla maailmaa.

Raunioakatemia

Ruin Academy / Raunioakatemia (2010-) on itsenäinen monitieteellinen tutkimuskeskus Taipein Urban Core alueella. Sen tavoitteena on ”ajatella uusiksi teollinen kaupunki ja moderni ihminen laatikossa. ” Raunioakatemia toimii hylätyssä viisikerroksisessa kaupunkikerrostalossa Taipein keskustassa. Rakennuksesta on poistettu kaikki väliseinät ja ikkunat, jotta sisätiloissa voi kasvattaa bambua ja kasviksia. Professorit ja opiskelijat nukkuvat ja työskentelevät mahongista rakennetuissa ad-hoc -dormitorioissa, ja rakennuksen viidennessä kerroksessa on yleinen sauna. Koko rakennus on lävistetty 6 tuuman rei’illä, jotta siellä voi ”sataa sisällä”. Akatemia on jatkuvasti muuttuva raunion ja rakennustyömaan yhdistelmä.
Arkkitehtoninen kontrolli on prosessissa antaakseen periksi, jotta luonto voi astua sisään. Tähän mennessä se ei ole vielä antanut periksi – se on liian laiska. Arkkitehtoninen kontrolli tulee antamaan periksi. Modernismi on hukassa ja teollinen kone muuttuu orgaaniseksi. Tämä on tapahtumassa Taipeissa ja tätä me tutkimme. Raunioakatemia on orgaaninen kone.  Raunion käsite ilmentää käännekohtaa, jossa ihmisen tuottama objekti muuttuu osaksi luontoa.

Tutkimuskohteet

Tutkimus- ja suunnittelutehtävät liikkuvat vapaasti arkkitehtuurin, kaupunkisuunnittelun, ympäristötaiteen ja muiden taiteen ja tieteen alojen välillä yhteisenä nimittäjänä rakennettu ihmisympäristö. Anarkisti-mummot, akateeminen irtolaisuus ja kaupunkiakupunktio ovat joitakin lähtökohtia Raunioakatemian taustalla. Akatemian työpajoja ovat:
 Orgaaninen akupunktio
 Spontaanit ja usein laittomat kaupunkiviljelykset ja kollektiivipuutarhat, jotka tasapainottavat teollista Taipeita ja säätävät kaupunkia kohti orgaanista.
 Jokiurbanismi
 Yksi maisemaurbanismin muodoista, joka tähtää luonnonmukaiseen jokirestauraatioon kaupunkiympäristössä ja modernin kaupungin ja jokiluonnon jälleenkohtaamiseen.
Laiton arkkitehtuuri
 Arkkitehtuuri, joka hyväksikäyttää virallista kaupunkia “kasvualustana ja energialähteenä, johon se kiinnittyy kuten loinen ja josta se imee sähköä ja vettä…instant-kaupungin laittomat kaupunkiviljelykset ja yömarkkinat ovat niin laajalle levinneitä ja syvään juurtuneita taiwanilaiseen kulttuuriin ja kaupunkikuvaan, että voimme melkeimpä puhua toisesta kaupungista virallisen kaupungin päällä, rinnakkaiskaupungista tai loiskaupungista".
Paikallinen tieto on eri tutkimuselementtejä yhdistävät tekijä, joka sitoo kolmannen sukupolven Taipein paikkakohtaiseen luonnontilaan. Akatemiaa johtavat yhteistyössä taiwanilainen JUT Foundation for Arts & Architecture ja suomalainen Casagrande Laboratory. Raunioakatemialle myönnettiin World Architecture Community Award palkinto vuonna 2011.

Kolmannen sukupolven kaupunki

Raunioakatemian arkkitehtuurifilosofian ydin on teoria kolmannen sukupolven kaupungista, teollisuuskaupungin orgaanisesta rauniosta. Akatemia keskittyy tutkimaan niitä Taipein raunioitumisprosesseja, jotka pitävät kaupungin elossa. Raunion nähdään elementtinä, jossa ihmisen tekemästä on tullut osa luontoa.
Kolmannen sukupolven kaupunki seuraa ensimmäistä sukupolvea, jossa ihmiset elivät rauhaisaa yhteiseloa luonnon kanssa, ja toista sukupolvea, joka rakensi seiniä ja kivirakenteita kaikkialle tarkoituksenaan sulkea luonto pois. Kolmannessa sukupolvessa luonto, jota ei koskaan kyetä sulkemaan täysin pois, kasvaa takaisin raunioista ja seinien halkemista imien ihmisluonnon takaisin villiin luontoon. Kolmannen sukupolven kaupunki keskittyy paikalliseen tietoon ja kaupunkiakupunktioon. Kolmannen  sukupolven kaupunki on teollisuuskaupunki, jonka ihmiset ovat raunioittaneet – ihmisluonto osana luontoa. Kolmannen sukupolven Taipein elementtejä ovat:
 Anarkisti puutarhuri
 Spontaanit kollektiivipuutarhat ja kaupunkiviljelykset, jotka toimivat virallisen kaupunkikehityksen ulkopuolella. 
Kaupunkinomadi / instant-Taipei  
 Kevyet ja mobiilit kaupunkilaisten arkkitehtooniset reaktiot jotka kiinnittyvät staattisen kaupungin päälle. 
 Kaupunkiakupunktio
 Arkkitehtuuri, joka tuottaa neuloja urbaanin elämänvoiman manipuloimiseen. 
 Komposti
 Itsenäiset, itseorganisoituvat ja usein laittomat yhteisöt jotka mikroeditoivat orgaanisesti virallista kaupunkia. 
 Jokiurbanismi
 Maisemaurbanismin yksi muoto – kaupunki, joka kehittyy jokiluonnon näkökulmasta.

Anarkisti puutarhuri

Raunioakatemia julkaisee omaa itsenäistä sanomalehteään "The Anarchist Gardener" Anarkisti puutarhuria, jonka päätoimittajana toimii Nikita Wu. Sanomalehti on avoin kollaasi Akatemian ajattelua rakennetun ihmisympäristön tulevaisuudesta. Lehden erikoisnumero edusti raunioakatemiaa Hong Kongin ja Shenzhenin arkkitehtuuribiennaalissa vuonna 2012.

Palkinnot

Casagranden Pohjois-Taiwanin Datun vuoristoon suunnittelemalle Chen House -puurakennukselle myönnettiin vuonna 2009 World Architecture Award -palkinto. Rakennus on palkittu myös Architectural Review's House 2010-  ja World Architecture Festival 2009 -kilpailuissa  ja sille on myönnetty Venäjän arkkitehtiliiton Zeleny Proekt 2012 -palkinto.

Casagrandelle myönnettiin kansainvälisen arkkitehtuurikriitikkojen komitea CICA:n pääpalkinto vuonna 2013 sekä Euroopan arkkitehtuuripalkinto 2013. Unesco ja kansainvälinen Locus-säätiö myönsivät Casagrandelle vuonna 2015 kestävän arkkitehtuurin ja kaupunkisuunnittelun palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Casagrande Laboratory, 
 Marco Casagrande_text, Casagranden blogi, 
 World Architecture: Casagrande , 
 Casagrande: Work Chronology (työt aikajärjestyksessä) 

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset ympäristötaiteilijat
Palkkasotilaat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset sotakirjailijat
Suomenitalialaiset
Seulonnan keskeiset artikkelit