joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Roseeviini

Roseeviini (myös rosee, roséviini tai rosé) on punaviinirypäleistä tehtävä vaaleanpunainen viini.

Rosee on kevyt, raikas ja marjainen viini, joka on parhaimmillaan nuorena ja tuoreena. Se sopii usein sellaisten ruokien kanssa, joille punaviini on liian voimakasta mutta valkoviinikään ei sovi. Roseeta käytetään usein myös seurustelujuomana, ja se on erityisen suosittu kesäviininä. Rosee nautitaan yleensä viileänä.

Roseen suosio ja arvostus puna- ja valkoviineihin nähden on kasvanut viime vuosikymmeninä huomattavasti. Roseen suurimmat tuottajamaat Euroopassa ovat Ranska, Espanja (etenkin Katalonia), Portugali ja Saksa. Espanjassa roseeta kutsutaan nimellä rosado. Tumminta roseeta saadaan lämpimiltä tuotantoalueilta, missä rypäleiden väripigmentti on tummempaa kuin viileämmillä alueilla.

Roseen perinteisessä valmistusmenetelmässä rypäleiden kuoret saavat olla melko lyhyen ajan käyvässä mehussa, jolloin viiniin liukenee vain osa kuorien väristä. Kuoret kaadetaan sen jälkeen pois. Puristusajankohtaa säätelemällä viinistä saadaan enemmän tai vähemmän värillistä. Euroopan unionin alueella tuotetut roseet on valmistettu tällä menetelmällä.

Toinen valmistustapa on saignée-tekniikka, jossa vaaleampi mehu valutetaan punaviinin käymisastioista ja siitä tehdään sitten roseeta. Tätä tapaa käytetään yhä White Zinfandel -viinin tuotannossa Kaliforniassa (missä siitä käytetään joskus nimitystä blush), mutta Euroopassa se on pitkälti korvattu pneumaattisella puristustekniikalla.

Kolmas tapa valmistaa roseen nimellä myytävää viiniä on sekoittamalla puna- ja valkoviiniä. Tätä tapaa pidetään yleisesti tavoista huonoimpana, mutta sitä saa käyttää Yhdysvalloissa ja Australiassa. EU-komissio yritti vuonna 2009 sallia kyseisellä menetelmällä tuotettujen viinien kutsumisen roseeksi myös Euroopassa, mutta lakiesitys peruttiin Ranskan viinintuottajien vastustuksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Wine Enthusiast Magazine: Rosés for Summer Sipping 
 Focus on Rosé 
 Viiniweb: luettelo roseeviineistä 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Leonard Cheshire

Geoffrey Leonard Cheshire (7. syyskuuta 1917 – 31. heinäkuuta 1992) oli englantilainen everstin arvoinen sotilaslentäjä. Hän lensi muun muassa Avro Lancaster -pommikoneita. Leonard Cheshire oli aatelinen ja arvoltaan paroni. Hän sai useita kunniamerkkejä (Distinguished Service Order-DSO, Viktorian risti, Order of Merit) sotilaslentäjänä saavuttamistaan ansioista. Cheshire päätti sotilasuransa vuonna 1946.

Leonard Cheshire toimi kuuluisassa erikoislaivueessa 617. Se mm. upotti Tirpitzin, hyökkäsi sillanpääasemia, sukellusvenetukikohtia ja patoja sekä V-kostoaseiden laukaisuasemia vastaan. Yksikkö tuli tunnetuksi nimellä "Dambusters". Se käytti monesti erikoisia pommeja, kuten "Tallboy" sekä "Grand Slam". Jälkimmäinen antoi myös nimen Juice Leskisen yhtyeelle. Ruhrin alueen Sorpen, Möhnen ja Ederin patoja vastaan hyökättiin kimmahtavilla syvyyspommeilla. Myöhemmin, Kylmän sodan puhjetessa, 617. laivue varustettiin atomipommein, joita käyttämään se oli RAF:n ensimmäisiä. Leonard Cheshire oli itse atomiaseiden käytöstä kauhistunut, Nagasakin pommituksen omin silmin nähtyään.

Sotilasura pähkinänkuoressa 
Cheshiren ura lentoupseerina alkoi kesäkuussa 1940. Toinen pestauskierros seurasi tammikuussa 1941. Hän osallistui ilmahyökkäyksiin Berliiniä, Bremeniä, Duisburgia, Esseniä, Kieliä sekä Kölniä vastaan. Cheshiren ohjaama lentokone sai kranaattiosuman runkoonsa Kölnin yläpuolella marraskuussa 1940, mutta tehtävää jatkettiin osuman saamisesta huolimatta. Hänen kolmas rekrytointijaksonsa alkoi elokuussa 1942.

Cheshire ylennettiin everstiksi lokakuussa 1943. Hän oli osallisena matalapommituksissa, hyökkäyksissä muun muassa Augsburgiin sekä Müncheniin sekä kehitti Pathfinder-menetelmää (suom. polunlöytäjä), jossa tietyt koneet pudottivat soihtuja merkiksi pommikoneille. Hän suoritti arviolta 100 lentotehtävää. Hän toimi päällikkötehtävissä omassa yksikössään, 617. raskaassa erikoispommituslaivueessa.

Eversti Cheshire oli yhdessä fyysikko William Penneyn kanssa tarkkailulentokoneessa tekemässä havainnointia Nagasakin pommituksesta. Hiroshimaan suuntautuneelle pommituslennolle heitä ei päästetty, kenraali Curtis LeMayn päätöksellä. Cheshiren kuvailtiin järkyttyneen niin suuresti näkemästään, että päätti omistaa loppuelämänsä vammautuneiden auttamiselle. Hänen nimeään kantava hyväntekeväisyysrahasto on edelleen toiminnassa.

Katso myös
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Operaatio Chastise

Lähteet
Thomas, Gordon & Witts, Max Morgan: Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä. WSOY, 1981. ISBN 951-0-10695-X
Langley, Andrew: The Armed Forces – The Royal Air Force. Bath Press, Avon, Englanti. 1986. ISBN 0-85078-882-X 
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7 (s. 24–25)
Holmes, Harry: Combat Legend – Avro Lancaster, Airlife Publishing, 2002, Shrewsbury England, ISBN 1-84037-376-8 (englanniksi, s. 47–48)

Viitteet

Aiheesta muualla
 http://www.spartacus-educational.com/2WWcheshire.htm 
 RAF – 617 Squadron 

Brittiläiset lentäjät
Brittiläiset sotilaat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Best of... (Sian albumi)

Best of... on australialaisen laulaja-lauluntekijän Sian kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin Australiassa maaliskuussa 2012. Albumi sisältää Sian soolokappaleita vuosilta 1997–2012 sekä David Guettan, Zero 7:n ja CSS:n kanssa tehdyt kappaleet.

Kappaleet
 Clap Your Hands
 The Girl You Lost to Cocaine
 Destiny (Zero 7 feat. Sia)
 Buttons
 Day Too Soon
 Numb
 Where I Belong
 Breathe Me
 Sweet Potato
 Bring Night
 My Love
 Titanium (David Guetta feat. Sia)
 You’ve Changed
 I Go to Sleep
 The Fight
 Soon We’ll Be Found
 Taken for Granted
 Buttons (CSS Mix)

Arvostelut 
 The AU Review: 8.2/10
 News Limited:

Lähteet

Vuoden 2012 kokoelma-albumit
Sian albumit
Fumonisiinit

Fumonisiinit ovat punahomeiden (Fusarium) tuottamia mykotoksiineja eli sienimyrkkyjä. Fumonisiineja tuottaa esimerkiksi Fusarium verticillioides -niminen homelaji.

Aiheesta muualla 
Fumonisins 
MeSH Descriptor Data: Fumonisins 
Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fumonisin B1 
Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fumonisin B2 

Mikrobitoksiinit
Homemyrkyt
Medici, palkkasoturi

Medici, palkkasoturi (Il mestiere delle armi) on Ermanno Olmin ohjaama italialainen elokuva vuodelta 2001.

Dokumentoituihin tosiasioihin pohjautuvan elokuvan päähenkilö on kuuluisaan firenzeläiseen Medicien sukuun kuuluva sotilas Joanni de’ Medici (1498–1526). Elokuva alkaa vaiheesta, jolloin hän on kuollut haavoituttuaan Kaarle V:ttä vastaan käydyssä Mantovan taistelussa. Tapahtumat kuvataan takaumina. Vähäeleinen elokuva eroaa ilmeiltään mahtipontisista Hollywoodin historiankuvauksista. Se on hillitty ja hidastempoinen art-house-elokuva.

Palkinnot 
 9 David di Donatello -palkintoa (paras elokuva; paras ohjaaja: Ermanno Olmi; paras käsikirjoitus: Ermanno Olmi; paras tuottaja: Luigi Musini, Roberto Cicutto ja Ermanno Olmi; paras tuotannon suunnittelu: Luigi Marchione; paras kuvaus: Fabio Olmi; paras puvustus: Francesca Sartori; paras leikkaus: Paolo Cottignola; paras musiikki: Fabio Vacchi)
 3 Nastro d’argento -palkintoa (paras tuotannon suunnittelu: Luigi Marchione; paras kuvaus: Fabio Olmi; paras puvustus: Francesca Sartori)

Ehdokkuudet 
 Kultainen palmu -ehdokas – vuoden 2001 Cannesin elokuvajuhlat

Näyttelijät

Lähteet 

Ermanno Olmin ohjaamat elokuvat
Italialaiset draamaelokuvat
Vuoden 2001 italialaiset elokuvat
Historialliset elokuvat
Taide-elokuvat
Jacob Bjerknes

Jacob Aall Bonnevie Bjerknes (1897–1975) oli norjalainen meteorologi. Hänen tutkimustuloksensa matalapaineiden kehityksestä ilmamassoja erottavien rintamapintojen yhteydessä ovat nykyaikaisen sään ennustamisen perusteita. Hän oli Vilhelm Bjerknesin poika, ja auttoi ensimmäisen maailmansodan aikana isäänsä perustamaan Norjaan sääasemien verkon. Näiden avulla he selvitiivät polaaririntaman rakenteen. Bjerknes muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1939.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jacob Aall Bonnevie Bjerknes Store Norske Leksikon

Norjalaiset tieteilijät
Meteorologit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
William Penney

William "Bill" George Penney (24. kesäkuuta 1909 – 3. maaliskuuta 1991) oli brittiläinen matemaatikko ja ydinfyysikko, joka osallistui Manhattan-projektiin, jonka niin kutsuttu alaprojekti Projekti Alberta oli. Häntä on luonnehdittu brittien atomipommin isäksi. Koeräjäytys nimeltä "Operaatio Hurrikaani" tehtiin vuonna 1952. Penneyn matemaattisia kykyjä tarvittiin jo Yhdysvaltain atomipommihankkeessa.
Penney oli toinen Nagasakin atomipommin pudottamiseen osallistuneista brittitarkkailijoista Leonard Cheshiren ohella.

Saavutuksiensa vuoksi William Penney sai paronin aatelisarvon Brittiläiseltä Kansainyhteisöltä. Tämä tarkoitti myös Sir-etuliitettä nimen yhteydessä, lordin tittelin ohella. Atomivakooja Klaus Fuchs toimi varsin ilmeisesti hänen työtoverinaan. Brittien omat ydintutkimusyksiköt sijaitsivat Harwellissa ja Aldermastonissa. Ydinpommien koeräjäytyksiä toteutettiin muun muassa Australian Maralingassa ja Joulusaarilla.

Lähteet
Gordon Thomas & Max Morgan Witts: Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä. WSOY, 1981. ISBN 951-0-10695-X ( s. 297, 360–361)

Viitteet

Aiheesta muualla 
http://www.freebase.com/view/en/william_george_penney  
http://pagerankstudio.com/Blog/2011/04/william-george-penney-baron-penney-biography/ 
http://www.britannica.com/EBchecked/topic/450065/William-Penney-Baron-Penney 
http://www-history.mcs.st-and.ac.uk/history/Biographies/Penney.html 

Englantilaiset fyysikot
Englantilaiset matemaatikot
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Upseeriliitto

Upseeriliitto (UL) on Akavaan kuuluva ammattiliitto, johon kuuluu yli 6400 jäsentä eli noin 98 prosenttia Suomen puolustusvoimien upseereista. Jäsenkunta kattaa upseeriston kadeteista kenraaleihin ja siihen kuuluu myös eläkkeelle vakinaisesta palveluksesta siirtyneitä. Suurin osa jäsenistä toimii aktiivipalveluksessa Puolustusvoimissa, Rajavartiolaitoksessa, kansainvälisissä esikunnissa, puolustusministeriössä tai kriisinhallintatehtävissä. Liiton jäsenen tulee olla Maanpuolustuskorkeakoulusta (ent. Kadettikoulu) valmistunut ns. kadettiupseeri. Upseeriliitto on perustettu 24. marraskuuta 1918. Akavaan liitto liittyi vuonna 1958.

Upseeriliitto julkaisee  ammatti- ja jäsenlehtenään Sotilasaikakauslehteä. Tämän lisäksi sen tehtäviin kuuluvat mm. neuvottelut upseerien palvelussuhteen ehdoista valtion kanssa ja luottamusmiespalvelut. Lisäksi Upseeriliitto tarjoaa jäsenpalveluita, kuten koulutusta, oikeusturva- ja vastuuvakuutuksen, vero- ja eläkeneuvontaa sekä loma-asuntoja.

Liiton johto koostuu hallituksesta ja 55-henkisestä liittovaltuustosta, jonka valitsevat liiton 25 eri osastoa. Osastot sijaitsevat eri puolilla Suomea pääasiassa palveluspaikkojen yhteydessä ja niitä johtavat johtokunnat.

Nykyinen puheenjohtaja Ville Viita on toiminut tehtävässään marraskuusta 2017 lähtien.

Liittojohto 2022 

Upseeriliiton hallitus koostuu puheenjohtajistosta, 8 hallituksen jäsenestä ja 8 varajäsenestä. 

Puheenjohtajisto:
puheenjohtaja: everstiluutnantti Ville Viita
varapuheenjohtaja: everstiluutnantti Markku Jämsä
varapuheenjohtaja: everstiluutnantti Janne Rautakorpi

Lähteet

Akavan jäsenjärjestöt
Ojala

Ojala voi tarkoittaa seuraavia:

 Ojala, Tampereen tilastoalue

Sukunimi
 Aarne Ojala (1897–1978), maanviljelysneuvos, Suomen Sianjalostusyhdistyksen toiminnanjohtaja
 Aatos Ojala (1919–1987), kirjallisuudentutkija
 Aleksi Ojala, laulaja ja lauluntekijä
 Aleksi Ojala (s. 1992), kilpakävelijä
 Antero Ojala (1916–1992), pikaluistelija
 Arja Ojala (s. 1944), poliitikko (SDP)
 Aito Ojala (s. 1926), tekniikan tutkija, professori
 Arto Ojala (s. 1944), työmarkkinajohtaja, Kemijärven ent. kaupunginjohtaja
 Arvo Ojala (1920–2005), amerikansuomalainen aseasiantuntija
 Eero Ojala (s. 1984), näyttelijä, dramaturgi ja teatteriohjaaja
 Ella Ojala (1929–2019), Inkerissä syntynyt suomalainen kirjailija
 Emil Oskar Ojala (1869–1960), kirkkoherra ja rovasti
 Esa Ojala (s. 1948), graafikko
 Friiti Ojala (1892–1951), viulupelimanni
 Hanna Ojala (s. 1973), teatteriohjaaja, dramaturgi ja näytelmäkirjailija
 Helvi Ojala (1918–2003), kirjailija Kalle Päätalon ensimmäinen puoliso
 Herman Ojala (1855–1924), opettaja ja oppikirjojen laatija (Ojalan laskuoppi)
 Janne Ojala, rumpali
 Johanna Ojala-Niemelä (s. 1974), poliitikko (SDP)
 Johnny Ojala (s. 1979), salibandyn pelaaja
 Jouni Ojala (s. 1968), pesäpallotuomari
 Juhani Ojala (s. 1989), jalkapalloilija
 Juhani Ojala (s. 1946), yrittäjä, toinen Himoksen laskettelukeskuksen perustajista
 Juho Ojala (s. 1995), mäkihyppääjä
 Jukka Ojala (s. 1960), prikaatikenraali
 Kasperi Ojala (s. 1991), jalkapalloilija
 Kössi Ojala (1886–1922), näyttelijä
 Lauri Ojala (1918–2002), trumpetisti
 Matias Ojala (s. 1995), jalkapalloilija
 Matias Ojala (s. 1989), koripalloilija
 Matti Ojala (s. 1944), kotieläintutkija
 Matti Ojala, muusikko, laulaja ja kitaristi
 Mika Ojala (s. 1988), jalkapalloilija
 Mika-Matti Ojala (1984–2019), pesäpalloilija
 Nestor Ojala (1864–1926), seminaarin lehtori ja tietokirjailija
 Olof Ojala (1919–1977), varatuomari ja ministeri
 Orvokki Manninen, o.s. Ojala (s. 1947), yleisurheilija
 Ossi Ojala (1933–2006), kirjailija
 Ossi Ojala (s. 1936), kymmenottelija
 Outi Ojala (1946–2017), poliitikko (Vasemmistoliitto)
 Petri Ojala (s. 1964), jalkapalloilija, Ilves ry:n puheenjohtaja
 Reino Ojala (s. 1945), poliitikko (SDP)
 Sakari Ojala (s. 1953), kunnallisneuvos
 Salomo Ojala (s. 1994), jalkapalloilija
 Santeri Ojala (s. 1975), muusikko ja mediataiteilija
 Sirkka-Liisa Anttila, o.s. Ojala (s. 1943), poliitikko ja ministeri
 Soile Ojala (s. 1963), jalkapalloilija
 Tero Ojala (s. 1986), kymmenottelija
 Toivo Ojala (1887–1961), Jyväskylän seminaarin ja kasvatusopillisen korkeakoulun lehtori
 Tuomo Ojala (s. 1979), lumilautailija

Kuvitteellisia henkilöitä
 Daniel Ojala, tv-sarjassa Salatut elämät
 Ken Ojala, tv-sarjassa Salatut elämät
 Jutta Ojala, tv-sarjassa Salatut elämät
Tuntematon hieroja

Tuntematon hieroja on suomalainen viihdeohjelma, jonka ensimmäinen, ja ainut jakso esitettiin Jimillä vappuna 1. toukokuuta 2012. Ohjelmassa kaksi kilpailijaa asetetaan sokkoina julkisuuden henkilön hierottaviksi, ja heidän täytyy vihjeiden perusteella selvittää hierojansa henkilöllisyys. Ohjelmaa juontaa Janne Kataja, ja sen ensimmäisessä jaksona hierojana toimi kirjailija Roman Schatz. Ohjelmaa luvattiin jatkaa jos ohjelman Facebook-sivulla olisi 50 000 tykkäystä.

Lähteet

Suomalaiset televisiosarjat
Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut oli vuosittain järjestetty jääkiekkoiluturnaus, jota pelattiin vuosina 1968–1976. Vuodesta 1977 alkaen kisat muuttuivat alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuiksi. Samalla alettiin pelata virallisia alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoja.

Mitalistit ja kisapaikkakunnat

Mitalitaulukko 

Taulukkoon on laskettu mukaan ovain vuosien 1968–1976 turnaukset. 

Jääkiekkokilpailut

en:IIHF European Junior Championships#U19
Arvid Göransson Horn af Kanckas

Arvid Göransson Horn af Kanckas (1590 Vuorentaan kartano, Halikko – 16. helmikuuta 1653 Vuorentaan kartano, Halikko) oli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra.

Elämäkerta 
Hornin vanhemmat olivat Göran Henrikinpoika Horn ja Brita Hansdotter, jonka vanhemmat olivat amiraali Hans Larsson Björnram sekä Ingeborg Boije af Gennäs.

Arvid Horn kirjoittautui 5. lokakuuta 1609 Wittenbergin yliopistoon, jossa hän opiskeli jonkin aikaa. Vuosina 1612-1616 hän oli ratsumies ja myöhemmin korpraali suomalaisessa ratsuväessä. Vuonna 1617 hän oli Jaakko de la Gardien värvätyn rykmentin henkikomppanian vänrikki. Horn oli 1619 kapteenina karjalaisessa jalkaväkikomppaniassa. Hän oli 1623 Hämeen läänin jalkaväen everstiluutnantti ja Karjalan jalkaväessä saadessaan tehtäväkseen Porin rykmentin perustamisen helmikuussa 1626. Samalla hänet ylennettiin everstiksi.

Horn johti perustamaansa rykmenttiä Puolan sodassa avustettaessa piiritettyä Mewen kaupunkia 11.-21. syyskuuta 1626 sekä linnoitetun kaupungin puolustuksessa. Kahden viikon piirityksen jälkeen hän luovutti kaupungin puolalaisille 3. heinäkuuta 1627, jolloin kolme porilaiskomppaniaa poistui kaupungista. Horn joutui sotavankeuteen, josta vapauduttuaan hän oli Narvan käskynhaltijana 5. tammikuuta 1633. Hänet määrättiin Uudenmaan ja Hämeen läänin sekä myöhemmin Hämeen läänin maaherraksi 14. lokakuuta 1634, mistä tehtävästä hän erosi 22. kesäkuuta 1637. Horn oli Turun hovioikeuden varapresidenttinä 7. kesäkuuta 1650, missä tehtävässä hän oli kuolemaansa saakka 16. helmikuuta 1653. Hänet on haudattu Halikon kirkossa olevaan sukukalmistoon.

Horn avioitui 1620 Ingeborg Kurckin (k. 1648) kanssa. Vaimon vanhemmat olivat ratsumestari Knut Jönsson Kurck ja Brita Gylta. Horn avioitui uudelleen Tukholmassa 28. heinäkuuta 1650 Elisabet Sparren kanssa. Toisen puolison vanhemmat olivat valtaneuvos Johan Eriksson Sparre ja Anne Urne. Kumpikin avioliitto oli lapseton.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset aateliset
Vuonna 1590 syntyneet
Vuonna 1653 kuolleet
Porin läänin jalkaväkirykmentti
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1991

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1991 pelattiin Kanadassa ja maailmanmestaruuden voitti isäntämaa Kanada.

Lopputulokset

Ottelut

Pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Pauli Jaks
Paras puolustaja:  Jirí Šlégr
Paras hyökkääjä  Eric Lindros

Turnauksen tähdistökentällinen
Maalivahti:  Pauli Jaks
Puolustajat:  Dmitri Juškevitš,  Scott Lachance
Hyökkääjät:  Mike Craig,  Eric Lindros,  Martin Ručínský

Lopputulokset 

 A-sarja

 B-sarja

 C-sarja

Lähteet 
 TSN: artikkeli turnauksesta 1991  
 Passionhockey.com: IIHF U20 1991 
 Hockeyarchives: IIHF U20 1991

Viitteet 

Kanadan jääkiekko
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 1991 jääkiekko
Aegean Airlines

Aegean Airlines on matkustajamäärältään Kreikan suurin lentoyhtiö. Yhtiö on kuulunut Star Allianceen kesäkuusta 2010. 

Skytraxin luokituksessa Aegean Airlines on neljän tähden lentoyhtiö.

Yhteistyökumppanit 
Aegean Airlinesilla on codeshare-sopimukset seuraavien yhtiöiden kanssa:

Laivasto 

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 10,2 vuotta.

Kohteet 
Vuodeksi 2015 Aegean Airlines suunnittelee lentävänsä 134 kohteeseen 42 maassa. Näistä 34 ovat sisämaankohteita.

Tilauslennot 
Aegean Airlines tekee myös tilauslentoja esimerkiksi Italiaan, Ranskaan, Isoon-Britanniaan, Puolaan, Israeliin, Romaniaan, Venäjälle, Ruotsiin, Sveitsiin, Tanskaan, Suomeen, Norjaan, Itävaltaan, Saksaan, Unkariin ja Ukrainaan.

Lähteet 

Kreikkalaiset lentoyhtiöt
Star Alliance
Ali Jahangiri

Ali Jahangiri (; s. 6. kesäkuuta 1981 Teheran, Iran) on iranilaissyntyinen suomalainen stand up -koomikko ja juontaja. Hän tekee komiikkaa muun muassa ennakkoluuloista maahanmuuttajia kohtaan.

Jahangiri juonsi Subin keväinä 2012 ja 2013 esittämää tositelevisio-ohjelmaa Viidakon tähtöset. Hän veti myös Yle Puheella tammikuusta 2013 vuoteen 2016 saakka radio-ohjelmaa Ali ja Husu yhdessä Abdirahim Husseinin kanssa. Kesinä 2013–2016 Jahangirilla on ollut Yle Puheella oma keskusteluohjelma nimeltä Ali Show. Alin ja Husun viimeinen osa kuultiin Yle Puheella 2. kesäkuuta 2016. Syksyllä 2016 ohjelmapaikalla alkoi uusi monikulttuuristen naisten vetämä ohjelma, jonka tuottajana Jahangiri toimii.

Jahangiri valmistui kauppatieteiden maisteriksi Aalto-yliopistosta 2012. Hän aloitti stand upin vuonna 2004. Koomikon- ja juontajanuran lisäksi Jahangiri on työskennellyt muun muassa konsulttiyhtiö Trainers’ Housen projektipäällikkönä. Lisäksi hänellä on isänsä kanssa Vantaalla Kauppakeskus Jumbossa smoothiekoju, jossa he hyödyntävät kauppojen hävikkihedelmiä.

Jahangiri tuli perheensä kanssa Suomeen pakolaisina vuonna 1991. Hänen isänsä työskenteli Iranissa sähköasentajana ja äiti sairaanhoitajana. Jahangirilla on myös nuorempi veli Efi, joka on lääkäri sekä tekee stand up -komiikkaa.

Keväällä 2017 Jahangiri kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella. Parinsa Saana Akiolan kanssa hän putosi kisasta kolmantena.

1. lokakuuta 2018 julkaistiin ensimmäinen jakso englanninkielisestä podcastista How Bad Was That with Ali & James, jossa Jahangiri ja stand up -koomikko James Lórien MacDonald ottavat humoristisesti kantaa erilaisiin ajankohtaisiin asioihin.

Syyskuussa 2021 Jahangiri ilmoitti ryhtyvänsä K-ketjun ruokakauppayrittäjäksi.

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ali Jahangirin virallinen sivusto
 Yle Areena – Ali ja Husu
 Yle Areena – Ali Show
 Yle Areena – Ali ja Polina

Iranilaiset henkilöt
Suomalaiset stand up -koomikot
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset televisiojuontajat
Pohjoismaiden Keskustanuoret

Pohjoismaiden Keskustanuoret (ruo. Nordiska Centerungdomens Förbund, lyh. NCF) on pohjoismainen kattojärjestö keskustalaisille opiskelija- ja nuorisojärjestöille. NCF:n yhdeksän jäsenjärjestöä ovat:

Järjestöllä on edustus Nuorten Pohjoismaiden neuvostossa. 

Pohjoismaiden Keskustanuorten hallituksessa on kahdeksan jäsentä. Vuoden 2020–2021 hallitus on:

Järjestön työkieli on englanti.

Katso myös 
 Nuorten Pohjoismaiden neuvosto
 Pohjoismaiden neuvosto
 FNSU
 Pohjoismaiden konservatiivinuoret
 Pohjoismaiden kristillisdemokraattiset nuoret
 Socialistisk Ungdom i Norden

Lähteet 

Pohjoismaiset järjestöt
Poliittiset nuorisojärjestöt
Villilän kartano

Villilän kartano on kartano Nakkilassa. Se sijaitsee aivan kunnan keskustan tuntumassa, Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-rautatien läheisyydessä. Kartanon alueella on vuodesta 2003 toiminut Villilän elokuvastudiot. Itse studiotilat sijaitsevat kartanon entisissä talousrakennuksissa, kartanon päärakennus toimii majoitus- ja ravintolatiloina.

Historia
Ensimmäinen maininta Villilän kartanosta löytyy 1450-luvulta, jolloin Kokemäen Villiön kylän asukkaat perustivat paikalle torpan. 1600-luvun alussa kolme paikalla sijainnutta verotilaa sulautuivat kartanoksi, joka annettiin 1638 läänitykseksi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherralle Michell von Jordanille. Jordanin suvun hallinnassa se oli vuoteen 1788 asti. Tämän jälkeen omistajana oli Avellan-suku aina vuoteen 1888, jonka jälkeen kartano myytiin Frans Stefanus Pohjalalle.

Vuonna 1905 kartanossa aloitti toimintansa Satakunnan maanviljelysseuran omistama karjatalouskoulu. Kansalaissodan jälkeen kartanon maista erotettiin 20 torppaa ja myöhemmin vielä 12 asutustilaa. Frans Pohjalan tyttären Emma Grönlundlin kuoltua vuonna 1969 siirtyi kartano Nakkilan kunnan omistukseen 1971, joka puolestaan myi sen Nakkilan konepajalle vuonna 1976. Vuonna 2002 kunta osti kartanon takaisin itselleen ja saneerasi sen tiloihin elokuvakeskuksen. Kunnan omistukseen siirtyi kaupassa myös kahdeksan hehtaaria maa-alueita. Vuonna 2003 kartanon päärakennus, majoitusrakennus, perinnesauna ja kesäkahvilarakennus vuokrattiin Villilän Kartanonrouvat Oy:lle. Vuoden 2018 alusta kartanon majoitus- ja ravintolatilojen vuokralaiseksi tuli muusikko Sani Aartela.

Kartanon lahjoittamille maa-alueille on Nakkilassa rakennettu muun muassa Arantilan ja Lattomeren koulut, urheilukeskus sekä Arantilan silta. Myös Kirkonseudun koulun ja pappilan alueet ovat entisiä kartanon maita.

Rakennukset
Villilän kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1852. Sen suunnittelijana toimi Carl Ludvig Engelin oppilas Anders Fredrik Granstedt, joka kuoli kolme vuotta ennen rakennuksen valmistumista. Kaksikerroksisessa empiretyylisessä päärakennuksessa on yhteensä 17 huonetta. Kartanon puiston on 1930-luvulla suunnitellut Saksassa opiskellut puutarha-arkkitehti Paul Olsson. Puisto on uusittu 1980-luvulla.

Päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsevat muun muassa Sigurd Frosteruksen ja Ole Gripenbergin vuonna 1925 suunnittelema kaksikerroksinen tallirakennus, punatiilinen vuonna 1864 valmistunut navetta sekä karjatalouskoulun asuntolaksi rakennettu kaksikerroksinen talo. Navetta oli valmistuessaan Suomen suurin. Se on yli 60 metriä pitkä ja 21 metriä leveä. Asuntola on rakennettu vuonna 1935 arkkitehti Heikki Tiitolan suunnitelmien mukaan. Alueella on myös Ola Gripenbergin piirtämä viljamakasiini, joka on valmistunut vuonna 1925, sekä Uno Sjöstömin suunnittelemat autotalli ja pumppuhuone vuodelta 1922.

Lähteet
Nakkilan kunta/Villilä 
"Navetta muuttui elokuvakeskukseksi", Rakennustaito 1/2003

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Villilän kartanon kotisivut
Villilä Studioiden kotisivut

Nakkila
Suomen kartanot
Yö (maalaus)

Yö on modernistitaiteilija Edwin Lydénin (1879-1956) öljyvärein kankaalle maalaama teos vuodelta 1923. Kooltaan se on 32,2×43,2 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen vuonna 1992.

Lydén sovelsi Yö-maalaukseen abstraktia kubismia. Hän havainnoi luonnonmuotoja ja kuvasi niiden kosmista kokemista lähinnä tunteen avulla. Kyse on ei-esittävästä maalauksesta, jonka pääväri on sininen.

Lydén opiskeli Saksassa Münchenissä jo ennen ensimmäistä maailmansotaa ja taas uudelleen vuosina 1918–1819. Tällöin hän kiinnostui tunneilmaisua korostavasta ekspressionismista. Hän tutustui siellä muun muassa Paul Kleehen ja Reiner Maria Rilkeen sekä myös Oskar Kokoschkan ja Kurt Schwittersin taiteeseen. Suomessa hän seurasi tapahtumia Der Sturm -lehdestä.

Lähteet
Timo Huusko: Edwin Lydén: Yö. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.92.

Suomalaiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Maisemamaalaukset
Kubistiset maalaukset
Matt Barkley

Matthew Montgomery "Matt" Barkley (s. 8. syyskuuta 1990 Newport Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa tällä hetkellä NFL-joukkue Philadelphia Eaglesiä.

Ennen ammattilaisuraansa Barkley pelasi yliopistojalkapalloa Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa, USC Trojansissa.

Ennen NFL:ää

Barkley oli Mater Dei High Schoolissa pelatessaan yksi Yhdysvaltain seuratuimmista lukiopelaajista, ja viimeisen lukiovuotensa lopulla puolueeton arviointisivusto Rivals.com arvioi Barkleyn ikäluokkansa viidenneksi parhaaksi pelaajaksi. Yliopistojoukkueekseen Barkley päätti valita Etelä-Kalifornian yliopiston, päätöksen synnyttyä yli vuoden ennen takarajaa, National Signing Daytä.

USC:n edellisen aloittajan Mark Sanchezin siirryttyä ammattilaiskentille, Trojansin ykköspelinrakentajan paikka jäi vapaaksi, ja siitä taistelivat Barkleyn lisäksi Aaron Corp ja Mitch Mustain. Hyvissä ajoin ennen San Josen valtionyliopistoa vastaan ollutta avausottelua silloinen päävalmentaja Pete Carroll ilmoitti Barkleyn olevan USC:n ykkösmies kauteen lähdettäessä. Näin hänestä tuli yliopiston historian ensimmäinen tulokaspelinrakentaja, joka toimii aloittajana kauden avausottelussa.

Barkley pelasi nelivuotisella yliopistourallaan aloittajana kaikissa otteluissa, lukuun ottamatta kahta viimeistä ottelua Notre Damea ja Georgia Techiä vastaan kaudella 2012. Barkley oli loukkaantunut edellisessä ottelussa paikallisvastustaja UCLA:a vastaan, joten USC:n aloittajana toimi väliaikaisesti tulokas Max Wittek.

NFL-ura

Barkley olisi voinut osallistua jo vuoden 2012 varaustilaisuuteen, mutta päätti tuolloin jatkaa vielä vuoden yliopistossa. Neljä vuotta USC:n aloittavana pelinrakentajana pelannutta Barkleytä pidettiin yhtenä vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden parhaista pelinrakentajista. Philadelphia Eagles varasi hänet lopulta neljännen kierroksen ensimmäisellä vuorolla, tilaisuuden 98. pelaajana.

Barkley pääsi ensimmäistä kertaa tositoimiin runkosarjaottelussa viikolla 7 ottelussa verivihollista Dallas Cowboysiä vastaan, Michael Vickin ja Nick Folesin jouduttua loukkaantumisten takia sivuun. Debyytti ei kuitenkaan ollut menestys, Barkleyn heitettyä lyhyehkössä ajassa kolme katkaistua syöttöä.

Uratilastot

Yliopisto

Lähteet

Aiheesta muualla
 USC Trojansin profiili
 Profiili ESPN.com -sivustolla
 Barkleyn Twitter-sivusto

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Akeenat

Akeenat (Acaena) on ruusukasvien heimoon (Rosaceae) kuuluva suku, joka käsittää noin sata lajia matalakasvuisia ja ainavihantia monivuotiskasveja. Niitä voidaan käyttää istutusalueilla maanpeittokasveina. Akeenat ovat kotoisin pääasiassa Uudesta-Seelannista ja Etelä-Amerikan viileistä osista, mutta myös Australiasta ja muista Tyynenmeren osista. 

Puutarhoissa kasvatettavat lajit ovat ohut- ja suikertavavartisia tai maavarrellisia ruohoja, jotka kasvattavat pienten parilehtisten lehtien mättäitä. Lehdykät ovat hammaslaitaisia. Kukat ovat vaatimattomia, vihertäviä tai purppuranruskeita ja sijaitsevat tiheissä mykerömäisissä tai tähkämäisissä kukinnoissa varsien päässä. Hedelmä on pieni ja siinä on koukkumaisia tarttumaelimiä, joiden avulla hedelmät tarttuvat pienestäkin hipaisusta vaatteisiin ja eläinten karvoihin.

Lajeja 
 Acaena buchananii – siniakeena
 Acaena magellanica – tulimaanakeena
 Acaena microphylla – ruskoakeena
 Acaena saccaticupula – maorinakeena

Lähteet 
 Botanica. The illustrated A-Z of over 10000 garden plants and how to cultivate them. Könemann, Cologne 1999. ISBN 3-8290-3068-1 
 Räty E. ja Alanko P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliiton julkaisuja 328. ISBN 951-8942-57-9

Viitteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Acaena 
United States Department of Agriculture (USDA): Acaena 

Ruusukasvit
Pertti Pokki

Pertti Juhani Pokki (s. 20. helmikuuta 1950 Sippola) on suomalainen kosketinsoittaja ja laulaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1970 Inkeroisten Yhteiskoulussa. Insinööriksi tien- ja vesirakennuslinjalta hän valmistui Kuopiossa vuonna 1977. Pokki oli mukana Sibelius-akatemian järjestämillä äänialan kursseilla 1994–1995.

Pokki opiskeli 1963–1967 klassista musiikkia pianotunneilla. Pianotuntien ohessa hän soitti pianoa Inkeroisten Musiikkiyhdistyksen Nuoriso- orkesterissa. Hänen yhtyeitään lukioaikana 1968–1970 olivat: Amateur Artists of Nieminen, Bombastics, Sharlett. Yhtyeitä opiskeluaikana 1973–1977: Headache, Sakari Kuosmanen Band, Petri & Pettersson Brass, Finnforest. Yhtyeitä vuosina 1978–1980: Jargon, Anjalankoski Big Band, Anjalankoski Octet, HPH-band.

Pokki toimi ravintolayhtyeissä ammattimuusikkona 1981–2002.

Pokki on harrastanut musiikkia vuodesta 2002 lähtien.
Yhteitä: New Exit, East City Blues Band, Hoe Joe, SES, New Jargon.
Kuoroja: Lahden Gospelkuoro 2019- 2021, Kouvolan Laulu 2022-

Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset viihdelaulajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Vantaan Jukara

Vantaan Jukara r.y. on 28. tammikuuta 1972 perustettu vantaalainen budoseura. Seurassa voi harjoitella ohjatusti judoa, karatea sekä aikidoa. Jukaran harjoitussalit sijaitsevat Rajatorpan kalliosuojassa. Lisäksi harjoitellaan Myyrmäen urheilutalolla sekä paikallisilla kouluilla. Jukaran kolmessa jaostossa on noin 400 aktiivisia harjoittelijoita, joista 300 junioreja.

Vuodesta 1972 alkaen Jukarassa harjoiteltiin judoa, karatea ja voimailua. Voimailujaos kuihtui pois 1970-luvun kuluessa. Aikido tuli mukaan uutena lajina vuonna 1979.

Vantaan Jukara r.y. kuuluu Suomen judoliitton, Suomen karateliitton, Suomen aikidoliitton (ja niiden kautta SLU:hun), sekä Suomen Shorinjiryu Karatedo -yhdistykseen. Jukaran karatejaos on Nuori Suomi -sinettiseura.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhdistyksen kotisivut

Suomalaiset budoseurat
Vantaalaiset urheiluseurat
Hannu Fordell

Hannu Hannunpoika Fordell (k. 1606) oli nuijasodan aikainen nimismies ja talonpoikien edustaja Tukholmassa.

Fordellin isä oli vouti ja maakauppias, jolta hän peri huomattavan omaisuuden. Hannu Fordell toimi Pietarsaaren ja Kaarlepyyn pitäjien nimismiehenä ja oli  mukana siinä lähetyskunnassa, joka kesällä 1595 kävi esittämässä pohjalaisten valitukset Kaarle-herttualle. Samana vuonna hän oli mukana Söderköpingin valtiopäivillä. Klaus Fleming erotti hänet nimismiehen tehtävästä ja lähetti miehensä vangitsemaan hänet, mutta Fordell ehti paeta Ruotsiin, jossa hän toimi Pohjanmaan pitäjien virallisena asiamiehenä. Vasta Flemingin kuoltua hän palasi Suomeen ja matkusti keräämässä syytöksiä uutta voutia, Monikkalan herraa Hannu Hannunpoikaa vastaan. Fordellin vaimo otti osaa miehensä poliittisiin toimiin ja Klaus Fleming nimitti häntä "pahaksi piruksi".

Lähteet
Ilmari Heikinheimo (toim.): Suomen elämäkerrasto. WSOY 1955

Viitteet

Nuijasodan henkilöt
Suomalaiset virkamiehet
1500-luvulla syntyneet
Vuonna 1606 kuolleet
Topi Kohonen

Topi Kohonen (s. 25. lokakuuta 1989) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Kohonen opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Hän valmistui sieltä keväällä 2014. Nykyään Kohonen näyttelee Seinäjoen kaupunginteatterissa.  Aiemmin hän on näytellyt Riihimäen Nuorisoteatterissa. Ensimmäinen pitkä elokuva, jossa hän näytteli, oli Vuonna 85, jossa hän näyttelee Mauno Pepponea.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Bandyliigakausi 1997–1998

Jääpallon Bandyliiga 1997-1998 pelattiin kahdessa osassa. Ensin pelattiin yksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen kahdeksan parasta jatkoivat valioliigassa ja neljä heikointa pelasivat jatkosarjan, jossa oli myös mukana 1.divisioonan parhaat.

Kauden suurin yllätys oli heikon alkukauden jälkeen alempaan jatkosarjaan joutuneen Botnian menestys pudotuspeleissä. Ensin se pudotti jatkosta pudotuspelikarsinnassa Vestan. Puolivälierissä Botnia voitti WP-35 ja Narukerän ja eteni loppuotteluun asti. Loppuottelussa Botnia sai vastaansa toisen helsinkiläisjoukkueen HIFK:n. Edellisen kerran loppuottelussa oli ollut vastakkain kaksi helsinkiläisjoukkuetta vuonna 1937. Loppuottelun voitti niukasti HIFK maalein 4-2. Pronssia sai Narukerä, joka voitti pronssiottelussa Torniossa ToPV:n. Mitali oli porilaisten jääpalloseurojen ensimmäinen jääpallomitali.

Runkosarja

Kahdeksan parasta valioliigaan, neljä heikointa jatkosarjaan.

Jatkosarjat

Valioliiga

Kuusi parasta puolivälieriin, kaksi heikointa puolivälieräkarsintoihin.

Bandyliigan jatkosarja

Kaksi parasta puolivälieräkarsintoihin. Neljä parasta varmistivat paikkansa bandyliigassa. Myös Akilles sai jatkaa liigassa.

Puolivälieräkarsinnat

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopulliset sijoitukset

Suomen mestarit
HIFK:  Ron Johnsson, Patrik Åkerdahl, Mikko Julkunen, Heikki Halonen, Juha Laitinen, Mika Sirkkiö, Harri Turunen, Tommi Paajanen, Timo Wallius, Peter Standertskjöld-Nordenstam, Jarno Rantala, Teijo Laitinen, Kari Koivikko, Teemu Laitinen, Ilkka Jurvainen, Niko Hintikka, Jaakko Suni, Ville Sarja, Tomi Niemikorpi ja Jukka Rautiainen. Valmentajat: Tuomo Säävälä, Veikko Niemikorpi ja Tapio Säävälä. Joukkueenjohtaja: Olli Kivi

Lähteet

 Finska ligan 1997/98

Bandyliiga
Vuoden 1997 jääpallo
Vuoden 1998 jääpallo
Iceberg Slim

Iceberg Slim, oikealta nimeltään Robert Beck (4. elokuuta 1918 – 28. huhtikuuta 1992) oli yhdysvaltalainen rikollinen ja kirjailija. 1940- ja 1950-luvuilla hän oli menestyksekäs chicagolainen parittaja, ja häntä pidetäänkin yhtenä tuolloisen alamaailman legendoista. Nimen ”Iceberg” () hän sai kylmän päänsä ja näennäisen tunteettomuutensa ansiosta. Ennen parittajanuraansa hänet tunnettiin nimellä ”Young Blood”.

Varhaiset vaiheet 
Beckin lapsuus oli rikkinäinen. Hänen ollessaan vauva hänen biologinen isänsä lähti ilmoitettuaan haluttomuutensa lapsen kasvatukseen, ja kolmevuotiaana hän kärsi seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Äiti, jonka kanssa Beckillä oli läpi elämänsä hyvin rakastavat välit, solmi avioliiton isällisen pesulanpitäjän kanssa ja näitä vuosia Beck muisteli myöhemmin elämänsä onnellisimpina vuosina. Äiti löysi kuitenkin uuden miehen, ja haluton Beck muutti pariskunnan mukana Chicagoon. Uusi avioliitto paljastui pian paitsi onnettomaksi myös väkivaltaiseksi, ja Beck alkoi lyhyiden opiskeluyritystensä aikana ajautua katurikollisuuden pariin.

Parittajana 
18-vuotiaana Beck päätti ryhtyä parittajaksi. Vaihtelevaa mutta parhaimmillaan hyvin menestyksekästä parittajan uraa hän jatkoi 42-vuotiaaksi, jolloin hän joutui kolmatta kertaa vankilaan. Uransa aikana hän käytti runsaasti huumeita, ja erityisesti kokaiinilla oli häneen hyvin rauhoittava vaikutus. Hän kärsi myös runsaasti julmista painajaisista. Vietettyään koko kymmenen kuukautisen ja viimeisen vankeustuomionsa teräksisessä eristyssellissä, hän teki parannuksen ja muutti Chicagosta Kaliforniaan tapaamaan sairasta äitiään. Äidin kuoleman jälkeen hän päätti ryhtyä kirjailijaksi. Esikoisteos Parittaja ilmestyi vuonna 1969.

Kirjailijana 
Parittajasta tuli nopeasti myyntimenestys. Se kuvaa rehellisesti Beckin elämää parittajana, eikä ihaile tai romantisoi chicagolaisen alamaailman kuvioita. Beck muun muassa pohtii, miksi hän päätyi kaduille, vaikka hänen älykkyysosamääräkseen oli testattu 170. Kirja kuvaa  varakkuuden, tyylikkyyden ja juhlimisen rinnalla jatkuvaa kiinnijoutumisen pelkoa, huumeriippuvuutta ja väkivallan uhkaa. Parittajan kultaista ohjenuoraa ”parittaja on itse itselleen parasta seuraa” noudattava Iceberg Slim sivuuttaa traumatisoivan lapsuutensa ja kylmän yksinäisyytensä juonittelemalla jatkuvasti työntekijöidensä päiden menoksi ja oman asemansa eduksi. Kirja on käännetty muun muassa saksaksi, ranskaksi, italiaksi, hollanniksi, ruotsiksi, suomeksi ja kreikaksi.

Iceberg Slim on saavuttanut kulttisuosion rap- ja hip hop- artistien keskuudessa. Muun muassa Jay-Z, Snoop Dogg ja Icebergilta nimensä lainannut Ice-T pitävät ”Parittajaa” afroamerikkalaisen katukirjallisuuden kulmakivenä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Peter Mucley: Iceberg Slim: The Life as Art Pittsburgh, Dorrance 2005

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset rikolliset
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Järvelä (täsmennyssivu)

Järvelä voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Järvelä, taajama Kärkölässä, Hämeessä
 Järvelän rautatieasema, rautatieasema Kärkölän Järvelässä
 Järvelä, Yläsommee, kylä ent. Viipurin maalaiskunnassa, luovutetulla alueella

Henkilöitä 

 Arto Järvelä (s. 1964), suomalainen kansanmuusikko
 Elisa Järvelä (s. 1986), suomalainen viulisti
 Esko Järvelä (s. 1982), suomalainen viulisti ja kansanmuusikko
 Iivari Järvelä (s. 1882), suomalainen kirjailija
 Jari Järvelä (s. 1966), suomalainen kirjailija
 Jonne Järvelä (s. 1974), suomalainen folk metal -laulaja ja kitaristi
 Joonas Järvelä (1881–1965), suomalainen maalarimestari, oppikirjojen tekijä ja maalitehtailija
 Juho Järvelä (s. 2003), suomalainen jääkiekkoilija
 Maija Järvelä (s. 1984) suomalainen paralympiaurheilija
 Marja Järvelä (s. 1948), suomalainen yhteiskuntapolitiikan professori
 Mauno Järvelä (s. 1949), suomalainen viulisti, pelimannimusiikin opettaja ja esittäjä
 Olavi Järvelä (1915–1976), suomalainen ammattiyhdistysjohtaja
 Olavi Järvelä (1913–1981), suomalainen kirjailija
 Pekka Järvelä (s. 1962), suomalainen jääkiekkoilija
 Samuli Järvelä (s. 1987), suomalainen seiväshyppääjä
 Sanna Järvelä (s. 1964), kasvatustieteen professori
 Satu Järvelä (s. 1977), suomalainen lumilautailija
 Tero Järvelä (s. 1972), suomalainen jääkiekkoilija

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Saksan valtiopäivätalon tuhopoltto

Saksan valtiopäivätalon tuhopoltto ( ) oli 27. helmikuuta 1933 tapahtunut tuhopoltto, joka vaurioitti pahasti Saksan valtiopäivätaloa Berliinissä. Tapahtuma oli historiallisesti merkittävä, sillä siitä tuli käännekohta Weimarin tasavallan poliittisen järjestelmän luhistumisessa natsi-Saksan diktatuurin tieltä. Vain kuukautta aiemmin Saksan hallitukseen Adolf Hitlerin johdolla nousseet natsit syyttivät tuhopoltosta valtiojärjestystä vastaan tähdättyä kommunistien salaliittoa ja kykenivät tämän varjolla aloittamaan aivan valtiopäivävaalien alla hyökkäyksen kommunistista puoluetta vastaan. Pian he saivat toteutetuksi lakiuudistuspaketin, joka johti kansalaisoikeuksien rajoituksiin, muiden puolueiden kieltämiseen ja lopulta täydellisen diktatuurin rakentamiseen.

Tuhopoltosta otettiin kiinni hollantilainen kommunisti Marinus van der Lubbe, joka myöhemmin todettiin syylliseksi, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Muut vapautettiin. Yhä kiistellään siitä, sytyttikö hän tosiaan rakennuksen yksin. Van der Lubben oikeudenkäynnin yhteydessä syytettiin salaliitosta tuhopolttoon neljää muuta kommunistia, joista kolme oli bulgarialaisia – tunnetuimpana Georgi Dimitrov –, mutta heidät todettiin todisteiden puutteessa syyttömiksi ja karkotettiin Neuvostoliittoon.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 

Tuhopoltot
Weimarin tasavalta
1933
1930-luvun tulipalot
Berliinin historia
Rakennuspalot
Tom Hiddleston

Thomas William ”Tom” Hiddleston (s. 9. helmikuuta 1981 Westminster, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen Golden Globe -palkittu teatteri-, elokuva-, televisio- ja radionäyttelijä. Hän näytteli vuonna 2011 elokuvassa Thor nimikkohahmo Thorin veljeä Lokia. Samana vuonna hän esiintyi Steven Spielbergin elokuvassa Sotahevonen (2011) sekä Woody Allenin elokuvassa Midnight in Paris (2011), jossa hän näytteli kirjailija F. Scott Fitzgeraldia. Lisäksi Tom Hiddleston esiintyi elokuvassa Syvänsininen meri yhdessä näyttelijä Rachel Weiszin kanssa. Hiddleston on uusinut roolinsa Lokina elokuvissa The Avengers (2012), Thor: The Dark World (2013), Thor: Ragnarök (2017), Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019) sekä Disney+-sarjassa Loki (2021–). 

Hiddleston näytteli pääosaa brittiläis-yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Yövahti, josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Golden Globella.

Yksityiselämä
Hiddleston on kihloissa näyttelijä Zawe Ashtonin kanssa. Vuoden 2022 heinäkuussa pari julkisti odottavansa ensimmäistä lastaan.

Elämäkerta 
Tom Hiddleston syntyi Lontoossa vuonna 1981. Hänen äitinsä Diana Patricia (omaa sukuaan Servaes) on kotoisin Suffolkista, kun taas isä James Norman on kotoisin Greenockista, Skotlannista. Hiddleston on perheen kolmesta lapsesta keskimmäinen. Myös hänen pikkusiskonsa Emma on näyttelijä. Varhaiset vuotensa Hiddleston asui Wimbledonissa, mutta Hiddlestonin täyttäessä kymmenen vuotta perhe muutti Oxfordiin. 13-vuotiaana Hiddleston päätti haluavansa näyttelijäksi. Samoihin aikoihin Hiddlestonin vanhemmat erosivat. Myöhemmin hän on sanonutkin innostuneensa näyttelyharrastuksesta osittain siksi, että se oli rentouttavaa kotioloihin verrattuna. Tom Hiddleston on opiskellut näyttelemistä ensin Oxfordin Dragon Schoolissa ja myöhemmin Cambridgen yliopistossa.

Filmografia

Elokuvaroolit

Televisioroolit

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Golden Globe -palkinnon saajat
Olivier-palkinnon saajat‎
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mann

Mann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Aimee Mann (s. 1960), yhdysvaltalainen laulaja
 Anna Murdoch Mann (s. 1944), skotlantilais-australialainen kirjailija
 Anthony Mann (1906–1967), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
 Barry Mann (s. 1939), yhdysvaltalainen lauluntekijä ja muusikko
 Byron Mann (s. 1967), hongkongilais-yhdysvaltalainen näyttelijä
 Carl Mann (1942–2020), yhdysvaltalainen rockabilly- ja countrylaulaja ja -pianisti
 Daniel Mann (1912–1991), yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja
 David S. Mann (s. 1939), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
 Delbert Mann (1920–2007), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Frido Mann (s. 1940), saksalainen psykologi ja kirjailija
 Gabriel Mann (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
 Golo Mann, oik. Angelus Gottfried Mann (1909–1994), saksalainen kirjailija ja historioitsija, Thomas Mannin poika
 Heinrich Mann (1871–1950), saksalainen kirjailija
 Herbie Mann (1930–2003), yhdysvaltalainen jazzhuilisti
 Horace Mann (1796–1959), yhdysvaltalainen juristi, poliitikko ja julkisten koulujen perustaja
 Kevin Danell Mann, Brotha Lynch Hung (s. 1972), yhdysvaltalainen rap-artisti
 Klaus Mann (1906–1949), saksalainen kirjailija
 Leslie Mann (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Manfred Mann, oik. Manfred Lubowitz (s. 1940), englantilainen kosketinsoittaja
 Michael Mann (s. 1943), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja 
 Michael Mann (s. 1965), yhdysvaltalainen ilmastontutkija 
 Michael Mann (s. 1942), brittiläinen sosiologian professori
 Nicole Aunapu Mann (s. 1977), yhdysvaltalainen astronautti
 Ralph Mann (s. 1949), yhdysvaltalainen aitajuoksija
 Robert Mann (1920–2018), yhdysvaltalainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari
 Sally Mann (s. 1951), yhdysvaltalainen valokuvaaja
 Shelley Mann (1937–2005), yhdysvaltalainen uimari
 Strauss Mann (s. 1998), yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti
 Thomas Mann (1875–1955), saksalainen kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
 William J. Mann (s. 1963), yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja elokuvahistorioitsija.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Otto Mann, koulubussien kuljettaja piirrossarjassa Simpsonit

Sukunimet
Karl Koller (silmälääkäri)

Karl (Carl) Koller (3. joulukuuta 1857 Schüttenhofen, Böömi, Itävallan keisarikunta (nyk. Sušice, Tšekki) – 22. maaliskuuta 1944 New York, Yhdysvallat) oli juutalaissyntyinen itävaltalainen silmälääkäri, joka keksi paikallispuudutuksen.

Elämäkerta 

Karl Koller opiskeli lääketiedettä Wienin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Wienin yliopistollisessa keskussairaalassa silmäsairauksien osastossa apulaislääkärinä. Tuohon aikaan silmäleikkaukset olivat kivuliaita ja vaikeita suorittaa, ja monien muiden lääkäreiden lailla Koller etsi ainetta, jolla kipua voitaisiin lievittää. Hänen ystävänsä ja kollegansa hermotautilääkäri Sigmund Freud oli julkaissut kesällä 1884 kirjasen Kokaiinista () ja maininnut siinä, että kokaiinimuriaatti vaikutti kudoksiin puuduttavasti, ja ennakoinut ”muitakin käyttötapoja, jotka perustuvat kokaiinin puudutusvaikutukseen.” Koller tuli ajatelleeksi, että kokaiiniliuosta voitaisiin käyttää silmän puuduttamiseen. Hän kokeili ainetta aluksi eläimiin ja lopulta omaan silmäänsä, ja tulokset olivat myönteiset. Koller julkisti tuloksensa silmälääkärien kongressissa syyskuussa 1884, ja uutinen levisi kulovalkean lailla ympäri maailman. Kokaiinia alettiin pian käyttää muussakin pikkukirurgiassa ja hammaslääketieteessä. Kokaiini säilyi ainoana puudutusaineena siihen saakka kunnes prokaiini keksittiin vuonna 1904.

Koller joutui vuonna 1885 sapelikaksintaisteluun erään kollegansa kanssa, joka oli solvannut häntä juutalaisuuden tähden; kollega sai kaksi syvää haavaa. Koska kaksintaistelut oli laissa kielletty, tapauksen johdosta aloitettiin esitutkinta. Vaikka rikossyytteistä luovuttiin, tapaus vahingoitti Kollerin mainetta eikä hänen uransa edennyt Itävallassa huolimatta maailmanlaajuisesta kuuluisuudesta. Hän muutti Wienistä ensin Utrechtiin (1885–1888), sitten Lontooseen ja lopulta toukokuussa 1888 Yhdysvaltoihin. Siellä hän menestyi silmälääkärinä ja sai useita huomionosoituksia. Hän oli myös toistuvasti ehdolla Nobelin lääketieteen palkinnon saajaksi.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Koller, C.: Vorläufige Mittheilung über locale Anästhesirung am Auge. Beilageheft zu den Klinischen Wochenblättern für Augenheilkunde, 1884 (22), s. 60–63.
 Koller, Carl: Nachträgliche Bemerkungen über die ersten Anfänge der Lokalanästhesie. Wiener med. Wschr. 1935 (85), s. 7–.
 Koller-Becker, Hortense: Carl Koller and cocaine. Psychoanalytical Quarterly  1963 (32), s. 309–373.

Amerikanjuutalaiset
Itävaltalaiset lääkärit
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet