joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bonnie Bedelia

Bonnie Bedelia (s. 25. maaliskuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Varhainen elämä 

Bedelian on näyttelijöiden Macaulay Culkin, Kieran Culkin ja Rory Culkin täti.

Ura 

Bedelia oli ehdolla Golden Globen saajaksi vuonna 1984 ja kahden Emmy-palkinnon saajaksi vuosina 1994 ja 2000.

Yksityiselämä 

Bedelia meni naimisiin Michael McRaen kanssa vuonna 1995. Hänellä on kaksi poikaa.

Filmografia 

 Ammutaanhan hevosiakin... (1969)
 Rakastajia ja muita veijareita (1970)
 Maailman nopein nainen (1983)
 Poika joka osasi lentää (1986)
 Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli (1988)
 Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli (1990)
 Kunnes toisin todistetaan (1990)
 Tarpeellista tavaraa (1993)
 Miehen mitta (2003)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Worlds Collide

Worlds Collide on metalliyhtye Apocalyptican kuudes studioalbumi, joka ilmestyi 15. syyskuuta 2007. Albumi sisältää singlenäkin julkaistun kappaleen I'm Not Jesus.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.

Kappaleet 
 
  (feat. Tomoyasu Hotei)
  (feat. Corey Taylor)
 
  (feat. Till Lindemann)
 
  (feat. Dave Lombardo)
  (feat. Adam Gontier)
 
  (feat. Cristina Scabbia)

Erikoispainoksen bonuskappaleet 
 Ural (Vain erikoisversiossa)
 Dreamer (Vain erikoisversiossa)

Japanin painos 
 Lies (Vain Japanin-versiossa)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Desibeli.net: 
 Dome.fi: 
 Imperiumi.net: 8+/10
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 
 Metallimusiikki.net

Viitteet 

Apocalyptican albumit
Vuoden 2007 albumit
Komisario Morse

Komisario Morse (Inspector Morse) on brittiläisen Colin Dexterin luoma kuvitteellinen poliisi. Morse esiintyy alun perin kolmessatoista dekkarissa, jotka Dexter kirjoitti vuosina 1975–1999. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Dexterin kotikaupunkiin Oxfordiin.

Morse saavutti suurta suosiota myös televisiosarjassa Komisario Morse, jota esitettiin ITV:llä vuosina 1987–2000. Sarjassa Morsea näytteli John Thaw ja konstaapeli Lewisia Kevin Whately. Dexter itse nähtiin lähes jokaisessa jaksossa cameoroolissa. Tunnusmusiikin sarjaan sävelsi Barrington Pheloung. Whately jatkoi myöhemmin Lewisina spin-off-sarjassa Komisario Lewis. 

Ylikomisario Morsen varhaisvuosista poliisina kertoo televisiosarja Nuori Morse, jossa Morsea näyttelee Shaun Evans.

Dexter paljasti Morsen etunimen (Endeavour) vasta sarjan toiseksi viimeisessä kirjassa. Harvinainen etunimi tulee tutkimusmatkailija James Cookin laivasta HMS Endeavourista.

Morse-kirjat
 Last Bus to Woodstock – Viimeinen bussi Woodstockiin (1975) 
 Last Seen Wearing – Kadonneella oli yllään (1976) 
 The Silent World of Nicholas Quinn – Nicholas Quinnin hiljainen maailma (1977) 
 Service of All the Dead – Palvelus vainajille (1979) 
 The Dead of Jericho – Rantakadun surmat (1981) 
 The Riddle of the Third Mile – Kolmannen virstan arvoitus (1983) 
 The Secret of Annexe 3 – Huone numero 3 (1986)
 The Wench is Dead – Neidonsurma (1989) 
 The Jewel That Was Ours – Korumme kallis (1991) 
 The Way Through the Woods – Kulki kerran metsätie (1992) 
 The Daughters of Cain – Kainin tyttäret (1994) 
 Death is Now My Neighbour – Niin musta kuin multa (1996) 
 The Remorseful Day – Katumuspäivä (1999) 
 Morse’s Greatest Mystery and Other Stories – Viimeinen puhelu (1993, novellikokoelma)

Lähteet

Aiheesta muualla
Inspector Morse 

Rikoskirjallisuuden henkilöhahmot
Televisiohahmot
Kuvitteelliset poliisit

nl:Inspector Morse
Satsanga Records

Satsanga Records oli Jukka Kuoppamäen perustama, vuosina 1973–1979 toiminut suomalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön julkaisujen pääpaino oli alusta alkaen iskelmämusiikki, mutta sen kautta ilmestyi myös joitakin epäkaupallisempia ja tyyliltään marginaalisempia julkaisuja. Kuoppamäki keksi yhtiön nimen joogafilosofiasta. Satsanga tarkoittaa, että kun ihminen on tekemisissä hyvän kanssa, se johtaa häntä hyvään.

Levymerkin ahkerin levyttäjä oli sen johtaja Kuoppamäki, joka teki aktiivisesti kappaleita myös muille levymerkin artisteille. Kuoppamäki oli myös levymerkin kaupallisesti menestynein artisti. Iskelmiä yhtiölle levyttivät myös muun muassa Anita Hirvonen, Piritta Perälä ja Seppo Hanski. Noin kuuden toimintavuotensa aikana yhtiö julkaisi yli sata albumia ja yli viisikymmentä singleä.

Monen muun pienen 1970-luvun jälkipuoliskolla toimineen levy-yhtiön lailla merkittävä osa Satsangankin julkaisuista oli ns. huoltoasemakasetteja, jotka sisälsivät levy-yhtiön artistien päivän hittilevytyksistä tekemiä cover-versioita. Satsangan kohdalla näitä levytyksiä julkaistiin Mitä Suomi soittaa -levysarjassa, jota ilmestyi neljätoista osaa vuosina 1975–1978.

Satsangan toiminta päättyi varojen puutteeseen vuonna 1979. Nykyään Satsangan katalogin oikeudet omistaa lähes kokonaan Rocket Records, joka on tuottanut yhtiön vanhoista levyistä cd-julkaisuja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Satsanga Recordsin historiikki ja diskografia Rocket Recordsin sivustolla
Katsaus SATSANGA levy-yhtiön historiaan ja julkaisuihin Outa-lehti II
Satsangan tarina (Jukka Kuoppamäki, cd-liitteessä kokoelmalla Kultaa tai kunniaa)

Suomalaiset levy-yhtiöt
Köynnöksenkantajat

Köynnöksenkantajat on kuuluisa Hugo Simbergin maalaama fresko, joka sijaitsee Tampereen tuomiokirkossa. Simberg maalasi sen 1905–1906. Kirkon lehterikaiteessa sijaitsevaan freskoon on kuvattu kaksitoista poikaa kantamassa piikikästä ruusuköynnöstä. Poikien lukumäärä viittaa Raamatun apostoleihin. Pojat ovat alasti ja jokainen kannattelee köynnöstä eri tavalla. Maalaus päättyy molemmilta puoliltaan metsään. Freskon pituus on 52 metriä ja pinta-ala noin sata neliömetriä. Koristemaalari Vilhard Kivistö sekä stukkorappari Arvid Nurhonen avustivat Simbergiä Köynnöstenkantajien maalaamisessa.

Freskoa paheksuttiin aikoinaan seurakuntalaisten keskuudessa, ja siinä esiintyviä poikia vaadittiin jopa vaatetettaviksi, vaikka enemmistö seurakuntalaisista suhtautuikin teokseen myönteisesti.

Lähteet

Hugo Simbergin maalaukset
Symbolistiset maalaukset
Kuvataide Tampereella
Power of the Dragonflame

Power of the Dragonflame on power metal -yhtye Rhapsodyn vuonna 2002 julkaistu studioalbumi ja "Emerald Sword Saga" -levysarjan viimeinen osa. Albumia on pidetty yhtenä yhtyeen parhaista  .

Kappaleet 
Kaikki sävellykset: Luca Turilli/Alex Staropoli, paitsi 4. säv. Pierre Attaingnant. Sanoitukset: Luca Turilli.

I. "Angeli di Pietra Mistica
II. "Warlords' Last Challenge (instrumentaali)
III. "...And the Legend Ends...

Kokoonpano 
 Fabio Lione – laulu
 Luca Turilli – kitara
 Alex Staropoli – koskettimet

Vierailevat muusikot 
 Herby Langhams, Ciniza Rizzo, Robert Hunecke-Rizzo, Oliver Hartmann, Miro, Bridget Fogle, Previn Moore – kuorot
 Bridget Fogle – naislaulu
 Manuel Staropoli – nokkahuilu
 Dana Lurie – viulu
 Jay Lansford – puheosuudet
 Sascha Paeth – basso
 Thunderforce – rummut

Alex Holzwarth mainitaan levyn kansilehdessä, mutta hän ei äänittänyt albumille rumpuosuuksia.

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
Rhapsody of Firen albumit
Veiterä

Veiterä on lappeenrantalainen jääpalloseura, joka perustettiin vuonna 1950, kun Lappeenrannan Urheilu-Miehet lopetti jalkapallo- ja jääpallotoimintansa. Veiterän miesten edustusjoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Bandyliigassa, ja se on voittanut Suomen-mestaruuden seitsemän kertaa. Veiterän kotikenttä on Kisapuiston tekojäärata.

Saavutukset

Jääpallo

Miehet 
 7 Suomen-mestaruutta: 1951, 1955, 1957, 1980, 2017, 2018, 2022
 11 SM-hopeaa: 1953, 1954, 1960, 1977, 1979, 1986, 1988, 1994, 2019, 2020, 2021
 8 SM-pronssia: 1952, 1956, 1958, 1959, 1961, 1981, 1993, 2015
 3 Suomen Cup -kultaa: 2015, 2018, 2022

Naiset 
 1 SM-kulta: 2012
 1 SM-hopea: 2013
 1 SM-pronssi: 2011

Kaukalopallo

Miehet 
 1 SM-hopea: 1979
 1 SM-pronssi: 1978

Historia 
Jääpalloseura Veiterä perustettiin 4. joulukuuta 1950. Uuden seuran perustaminen oli seurausta yleisseura Lappeenrannan Urheilu-Miesten 27. marraskuuta 1950 tekemästä päätöksestä lopettaa jalkapallo- ja jääpallotoiminta seurassa. LUM oli voittanut ensimmäisen jääpalloilun Suomen mestaruutensa 1949 ja säilyttänyt paikkansa mestaruussarjassa seuraavana vuonna 1950. LUM:n lopetettua jääpallotoiminnan sen sarjapaikka myönnettiin Veiterälle, jonka alaisuuteen LUM:n jääpalloilijat olivat siirtyneet. 

Veiterä voitti Suomen mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan 1951 kukistettuaan mestaruussarjan loppuottelussa 11. helmikuuta Oulun Palloseuran 2–0 ja viikkoa myöhemmin Suomen mestaruuden ratkaisseessa ottelussa Työväen Urheiluliiton mestarin Turun Pyrkivän 4–2. Ensimmäisestä mestaruudesta alkoi Veiterän 11 vuotta kestänyt SM-mitaliputki, jonka aikana seura voitti kolme mestaruutta, kolme hopeamitalia ja viisi pronssimitalia.

Veiterästä ensimmäisiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1957 valittiin kolme pelaajaa: Risto Ovaska, Veikko Partanen ja Arvo Raitavuo. 1950-luvulla Veiterän pelaajia esiintyi useasti Suomen maajoukkueissa. 

Kauden 1964–1965 päätteeksi Veiterä putosi Suomensarjaan 15 peräkkäisen mestaruussarjakauden jälkeen. Veiterä palasi mestaruussarjaan seuraavaksi kaudeksi, mutta tippui Suomisarjaan uudelleen kauden 1966–1967 päätyttyä. Lappeenrannan johtavaksi jääpalloseuraksi noussut Lappeenrannan Pallo lopetti jääpallotoimintansa vuonna 1976, ja sen pelaajat siirtyivät Veiterään, joka sai LaPa:n paikan mestaruussarjassa. Vuonna 1980 Veiterä voitti neljännen Suomen mestaruutensa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Veiterän kotisivut

Lappeenrantalaiset urheiluseurat
Suomalaiset jääpalloseurat
Joona (albumi)

Joona on tamperelaisen gospel-rock -yhtye Terapian viides albumi. Se julkaistiin 20. lokakuuta 1998.  Vuonna 2008 albumista julkaistiin uusintapainos.

Kappaleet 
Jaakobinpaini
Joona
Kuolematon
Rakkautta oppimaan
Kesä
Valo on sisällä
Pelasta mut
Liekkejä yössä
Pakenen
Maailman kuvia
Ystäviä
Tarinoita vaan

Lähteet 

Vuoden 1998 albumit
Terapian albumit
K23

K23 on tamperelaisen gospel-rock yhtye Terapian kuudes albumi. Se äänitettiin 9.–21. elokuuta 2001 ja julkaistiin 17. marraskuuta 2001 Maata näkyvissä -festareiden yhteydessä.

Kappaleet 
K23 (intro)
Syö sut
Maailma pyörii
Vielä kerran
Napajäätiköt sulaa
Kaikki kipuni 
Tämä kaupunki 02
Kaipaan
Mene pois
Menneen talven lumia
K23 (outro)

Vuoden 2001 albumit
Terapian albumit
Hollannin Grand Prix 1984

Hollannin Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. elokuuta 1984 Zandvoortin radalla Hollannissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden viides.

Aika-ajo

Paalupaikan otti Alain Prost. Hän kiersi radan ajassa 1.13,567, joka merkitsi 208,071 km/h keskinopeutta. Nelson Piquet ei pystynyt parantamaan edellispäiväistä aikaansa, mutta hän pääsi silti starttaamaan toisesta lähtöruudusta. Seuraavat sijat valloittivat Elio de Angelis, Derek Warwick, Patrick Tambay ja Niki Lauda. Keijo Rosberg sai lähtöpaikakseen seitsemännen ruudun. Rosberg oli perjantain harjoitusten neljänneksi nopein, mutta lauantaina hän putosi seitsemänneksi.

Kilpailu

Ennen aamupäivän lämmittelyajoa luhistui toisen kerroksen katsomoparveke, joka ei kestänyt sille kokoontuneiden ihmisten painoa. Parvekkeen rakenteiden murruttua osa loukkaantuneista putosi noin neljä metriä ja toiset saivat kolhuja parvekkeen sinkoilevista osista. Yhdeksän turmassa loukkaantunutta vietiin sairaalaan, heistä kolme joutui jäämään hoitoon pidemmäksi ajaksi. Kilpailun ensiapuasemalla hoidettiin pariakymmentä vähäisiä vammoja saanutta ihmistä.

Paalulta lähtenyt Alain Prost joutui luopumaan kärkipaikasta jo kilpailun alussa, sillä johtoon ryntäsi Nelson Piquet. Hän joutui luopumaan johtopaikastaan 12. kierroksella, kun hänen autonsa moottori alkoi lakkoilla. Piquet jäi lopulta sijalle 25. Piquet'n siirryttyä syrjään Prost johti kilpailua loppuun asti. Kierroksella 34 Prost kiersi radan ajassa 1.20,3, joka oli kilpailun kierrosennätys. Aika merkitsi 4,25 kilometrin radalla yli 190 km/h keskinopeutta.

Niki Laudan startti oli huono ja hän lähti matkaan vasta yhdeksäntenä. Hän otti nopeasti kärkeä kiinni ja kävi 12. kierroksella Keijo Rosbergin kanssa tiukkaa kilpailua kolmannesta sijasta. Lauda ohitti Rosbergin ja nousi toiseksi, kun Piquet poistui kärkikamppailusta. Kilpailun lopun ajan Lauda yritti saada Prostia kiinni. Heidän eronsa oli 20 kierroksen jälkeen vain 4,5 sekuntia. Kierroksella 27 Lauda pääsi 2,4 sekunnin päähän Prostista. Ruutulipulle tultaessa miesten välinen ero oli yli 10 sekuntia.

Keijo Rosberg sai hyvän startin ja hän oli ensimmäisen kierroksen jälkeen viides. Viidennellä kierroksella hän nousi kolmanneksi, millä sijalla hän pysyttelikin pitkään. Rosbergin auton moottori kulutti enemmän polttoainetta kuin talli oli laskenut. Kilpailun lopussa Rosberg joutui hidastamaan, jolloin Nigel Mansell ja Elio de Angelis ohittivat hänet. Kolme kierrosta ennen maalia Rosberg ajoi varikolle polttoaineen vähyyden vuoksi ja jäi sinne. Sijoitukseksi tuli kuitenkin 8. sija.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Alain Prost – 1.13,567
Nopein kierros: René Arnoux – 1.19,465 (kierroksella 64)
McLaren varmisti toisen valmistajien mestaruutensa
Fordin 250:s Grand Prix
Porschen 50:s Grand Prix
 Kilpailu radioitiin suorana lähetyksenä Rinnakkaisohjelmassa ja sen selosti Raimo Häyrinen.

Tilanne ajajien MM-sarjassa

Tilanne tallien MM-sarjassa

Lähteet 

Hollannin Grand Prix
Italian Grand Prix 1984

Italian Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta 1984 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden viides.

Aika-ajo

Nelson Piquet ajoi kauden seitsemännen paalupaikkansa. Hän kiersi Monzan 5,8 kilometrin mittaisen radan ajassa 1.26,585. Aika oli uusi rataennätys ja merkitsi 241,15 km/h keskinopeutta. Seuraavat lähtöruudut valloittivat Alain Prost, Elio de Angelis, Niki Lauda ja Teo Fabi. Keijo Rosberg oli aika-ajon kuudes.

Kilpailu

Niki Lauda jäi alussa sijalle kymmenen, mutta sitten hän alkoi ohitella muita. Kauden 14. osakilpailu ratkesi 43. kierroksella, kun kilpailua johtanut Patrick Tambay joutui keskeyttämään kaasupolkimeen tulleen vian vuoksi. Laudan voitto oli hänen uransa 24:s ja kauden viides. MM-sarjassa toisena oleva Alain Prost joutui keskeyttämään ajettuaan kolme kierrosta.

Keijo Rosberg ajoi uransa 80. GP:n ja joutui keskeyttämään. Keskeytys oli viides perättäinen. Ensin Rosbergin autosta hajosi turbo, jolloin moottorin teho putosi. Kahdeksannella kierroksella moottori hajosi lopullisesti. Williamsilla oli melkein valmiina uusi auto. Kukaan ei kuitenkaan tiennyt ajaisiko Rosberg sillä tämän kauden MM-osakilpailuissa, vai jäisikö ajot sillä testeihin.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.26,584
Nopein kierros: Niki Lauda – 1.31,912 (kierroksella 42)
Jo Gartner ja Gerhard Berger eivät saavuttaneet MM-pisteitä, koska ajoivat tallinsa toisella autolla, jota ei ollut ilmoitettu MM-sarjaan.
Manfred Winkelhock ei startannut kilpailuun, koska hän keskeytti jo lämmittelykierroksella.
Jacques Laffiten 150:s Grand Prix
Stefan Johanssonin ensimmäiset MM-pisteet
McLaren varmisti kolmannen kuljettajien mestaruutensa
McLarenin 40:s GP-voitto
BMW:n kymmenes paalupaikka

Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

Lähteet 

Italian Grand Prix
Ludvig IV (Ranska)

Ludvig IV (n. 920 — 10. syyskuuta 954) oli länsifrankkien kuningas vuosina 936–954.

Ludvig IV kuului karolingien hallitsijasukuun, ja hänen isänsä oli Kaarle III "Yksinkertainen". Hänen äitinsä, Englannin Eadgifu, oli kuningas Edvard Vanhemman tytär. Kun Kaarle Yksinkertainen vangittiin vuonna 923, äiti vei Ludvigin Englantiin. Isänsä kuoltua Ludvig kutsuttiin takaisiin Ranskaan ja kruunattiin kuninkaaksi. Herttua Hugo Suuri oli Ludvigin äidin lanko, ja hän toivoi voivansa hallita maata nuoren sukulaiskuninkaansa avulla. Ludvig ei kuitenkaan suostunut nukkehallitsijaksi, vaan pyrki vastustamaan herttuan ja muiden aatelisten pyrkimyksiä. 

Ludvig oli vuodesta 939 naimisissa Saksin Gerbergan kanssa ja sai kahdeksan lasta.  Hän kuoli hevosen selästä putoamisen aiheuttamiin vammoihin. Hänen leskensä eli vielä kolmekymmentä vuotta luostarissa ennen kuolemaansa 5. toukokuuta 984.

Ludvig IV:tä seurasi valtaistuimelle hänen vanhin poikansa Lothair ja tämän poika Ludvig V. Tällä ei ollut omia lapsia, ja valtaan nousivat Hugo-herttuan jälkeläiset eli Capetien suku, joita kutsutaan nimellä Kapetingit.

Lähteet 

Frankkien kuninkaat
920-luvulla syntyneet
Vuonna 954 kuolleet
Tuppinokat

Tuppinokat (Chionidae) on rantalintujen lahkoon ja kahlaajien alalahkoon kuuluva lintuheimo. Heimon nimesi Charles Lucien Bonaparte 1832 ja Chionis-suvun Johann Reinhold Forster 1788.

Tuppinokat ovat kokonaan valkoisia, paljasnaamaisia, lyhytsiipisiä, noin 40 cm:n kokoisia merilintuja. Ne elävät Etelämantereella ja mannerta ympäröivillä saarilla. Ne asuvat lintu- tai hyljeyhdyskunnissa. Ne ovat kaikkiruokaisia haaskansyöjiä. Pesä on maassa kolossa.

Tuppinokkia on ainakin kaksi lajia, keltatuppinokka (Chionis alba) ja mustatuppinokka (C. minor). Toisinaan myös hopeakurmitsa (Pluvianellus socialis) luetaan kuuluvaksi tuppinokkien heimoon.

Lähteet
Eisenhüttenstadt

Eisenhüttenstadt  on kaupunki Saksassa, Brandenburgin osavaltiossa Oderin rannalla, noin 100 kilometrin matkan päässä Berliinistä. Vuoden 2013 joulukuussa siellä oli 27 205 asukasta. Kaupunki tunnetaan terästehtaistaan, ja siellä toimii ArcelorMittal Eisenhüttenstadt Gmbh:n terästehdas. 13. lokakuuta 1961 asti kaupunki oli nimeltään Stalinstadt. Kaupunki sijaitsee Oderin-Spreen kanavan itäpäässä. Vastaavalla kohdalla Oderin itärannalla Puolassa sijaitsee Kłopot.

Stalinistisen arkkitehtuurin ohella kaupungissa on muitakin nähtävyyksiä. Merkittävimpiä niistä ovat Fürstenbergin vanha kirkko, joka on valmistunut noin vuonna 1400, Diehloer kukkuloiden talviurheilukeskus, palokuntamuseo ja Saksan demokraattisen tasavallan arkielämää esittelevä dokumentaatiokeskus. Kulttuurielämän tärkein edustaja on vuonna 1955 avattu Friedrich Wolff -teatteri.

Historiaa 

Saksan demokraattisen tasavallan johtavan puolueen SED:n III puoluepäivillä 20. – 24. heinäkuuta 1950 tehtiin päätös terästehtaan ja siihen liittyvän asuinalueen rakentamisesta. Tehdas sai nimen "Eisenhüttenkombinat Ost", ja asuinalue, josta haluttiin tehdä ensimmäinen sosialistinen kaupunki Saksan maaperällä, sai nimen "Stalinstadt". Kaupunkia ei kuitenkaan perustettu asumattomalle seudulle, vaan paikalla on ollut asutusta jo kauan, ja noin vuodesta 1250 paikalla on sijainnut Fürstenbergin kaupunki. Lisäksi asiakirjat tuntevat alueella vuodesta 1268 sijainneen Neuzellen munkkiluostarin. Kolmikymmenvuotinen sota tuhosi seutua pahoin.

Rakennustyöt aloitettiin symbolisella ensimmäisen puun kaadolla 18. elokuuta 1950. Ensimmäiset kaupunkia koskevat suunnitelmat laati modernismia edustanut, Bauhaus -koulukuntaan kuulunut Franz Erlich. DDR:n hallitus kuitenkin hylkäsi suunnitelmat ja asemakaavan laati arkkitehti Kurt Walter Leucht. Aluksi kaupunki rakennettiin uusklassistisen stalinistisen tyylisuunnan mukaan, myöhemmin kaupunkiin rakennettiin taloja elementeistä (plattenbau).

Kaupungissa on paljon stalinistista arkkitehtuuria ja DDR:n valtiojohdon suosimien taiteilijoiden, kuten Walter Womackan töitä. Se on samankaltainen stalinistinen mallikaupunki kuin Puolan Nowa Huta ja Venäjän Magnitogorsk.

Vuonna 1988 kaupungissa oli 53 000 asukasta, mutta sittemmin asukasluku on kääntynyt laskuun. Tehtaalla oli kannattavuusvaikeuksia Saksojen yhdistyttyä ja SEV-talousyhteisön romahdettua, ja sieltä saneerattiin paljon työpaikkoja. Vuosina 1991–1992 Saksojen yhdistymisen jälkeen ihmisillä oli huoli tehtaan ja kaupungin tulevaisuudesta. Mielenosoitusten tunnuslauseena oli "Jos tehdas kuolee, kuolee kaupunki". Yksityistäminen kuitenkin takasi tehtaan ja kaupungin tulevaisuuden.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin viralliset sivut
ArcelorMittal Eisenhüttenstadt
http://www.alltagskultur-ddr.de/pages/home.html 

Brandenburgin kunnat
Saksan kaupungit
Euroopan Grand Prix 1984

Euroopan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. lokakuuta 1984 Nürburgringilla Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden kuudes.

Aika-ajo

Lauantaina ajetussa aika-ajossa ei kukaan 26 kuljettajasta pystynyt sateen takia parantamaan perjantaina ajamaansa aikaa. Siksi perjantaina ajettu aika määräsi lähtöjärjestyksen. Sadekelin renkailla ajetut kierrosajat olivat noin 20 sekuntia hitaampia kuin perjantaina ajetut. Useat kuljettajat pyörähtelivät radalla lauantaina, mutta mitään vakavampaa ei tapahtunut.

Paalupaikan sai Nelson Piquet ajalla 1.18,871, joka merkitsi 207,315 km/h keskinopeutta. Paalupaikka oli Piquet'n kahdeksas kauden aikana. Piquet'n vierestä starttasi Alain Prost, joka oli ainoa jolla oli vielä mahdollisuus uhata Niki Laudan mestaruutta. Seuraavat lähtöruudut valtasivat Patrick Tambay, Keijo Rosberg ja Michele Alboreto. Lauda starttasi ruudusta 15.

Kilpailu

Rengasvalinta kilpailuun oli vaikea, sillä kovimmalle joutui oikea eturengas ja vasen takarengas. Kilpailu ajettiin kylmässä poutasäässä. Prost ampaisi heti startista johtoon ja hän pystyi pitämään kärkipaikkansa kaikki 67 kierrosta. Koska yhden kierroksen pituus oli 4 542 metriä, oli kilpailun pituus 304,3 kilometriä. Prostin keskinopeus oli 191,751 km/h.

Niki Lauda ehti maaliin neljäntenä. Kilpailun 22. kierroksella hänelle oli käydä hullusti, sillä hän joutui ohitustilanteessa väistämään hitaampaa autoa. Paniikkijarrutuksen takia hänen autonsa pyörähti muutaman kierroksen, mutta hän pystyi jatkamaan kilpailua.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.18,871
Nopein kierros: Nelson Piquet ja Michele Alboreto – 1.23,146 (kierroksella 62)
Niki Lauda saavutti 400 MM-pisteen rajan
Alain Prost saavutti 200 MM-pisteen rajan
Brabhamin 40:s kilpailun nopein kierros
McLaren saavutti 900 MM-pisteen rajan
 Kilpailu lähetettiin Suomessa TV1:llä koosteena selostajana Juha Jokinen.
 Helsingin Sanomat 7.10.1984

Tilanne ajajien MM-sarjassa

Lähteet 

Euroopan Grand Prix
Saksan moottoriurheilu
Nürburg
Lappi-areena

Lappi-areena on monitoimihalli Rovaniemellä, jossa järjestetään urheilutapahtumia, konsertteja ja messuja. Hallissa on 3500 istumapaikkaa, lisäksi permannolle saadaan 1700 istumapaikkaa. Yhtä aikaa esimerkiksi konsertissa voi hallissa olla 4780 henkeä. Lappi-areena voidaan muuttaa jäähallista konsertti- tai konferenssitilaksi noin neljässä tunnissa. 

Urheilukäytössä Lappi-areena palvelee lähinnä jääurheilua, mutta Areenalla on pelattu myös muun muassa lentopallon SM-sarjan pelejä. Areenalla on kolme jäätä kisakaukalo (28 x 58 m) ja harjoituskaukalot hh1 ja hh2. Myös harjoituskaukalossa voidaan pelata otteluilta. Areenalla on kolme ravintolaa ja VIP-tiloja muun muassa saunallinen VIP-aitio. Areenan yhteydessä on myös crossfit- sali.

Lappi-areenalla harjoittelee säännöllisesti Rovaniemen Kiekon (Roki Hockey Oy) edustusjoukkue ja juniorit, Rovaniemen Taitoluistelijat, Napapiirin Kaukalopallo (1-div), Napapiirin Pantterit (juniorit) ja Reidars Hockey Team (harrastesarja).

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu

Rovaniemen rakennukset ja rakennelmat
Rovaniemen urheilu
Suomen jäähallit
PowerLine

PowerLine on suomalainen varustamo. Varustamon omistaa kauhavalainen Lillbacka Powerco Oy.

Varustamo lopetti liikennöinnin joulukuussa 2005, ja aloitti sen jälleen kesäkuussa 2009.

PowerLine on operoinut kahdella ro-ro-aluksella, jotka ovat vuonna 1977 rakennettu M/S Global Freighter ja vuonna 1978 rakennettu sisaralus M/S Global Carrier. Alukset ovat kulkeneet Suomen lipun alla. Sittemmin PowerLine liikennöi esimerkiksi M/S Global Carrierilla Turusta Ruotsin Oxelösundiin. Liikenne Turusta lopetettiin 2011 joulukuussa. Alukset myytiin ja ne päätyivät romutettavaksi.

Keväästä 2011 lähtien varustamo liikennöi Maltan lipun alla purjehtivalla M/S Balticalla Helsingistä Saksan Lyypekin Travemündeen. Marraskuussa 2011 varustamo keskitti liikennöintinsä tälle linjalle; aluksi liikennöitiin kahdella aluksella. Kesällä 2012 liikenteessä oli enää yksi alus. Sittemmin, M/S Baltican ollessa huollettavana telakalla loppuvuodesta 2012, linjaliikenne Helsingistä Travemündeen oli poikki tovin (marraskuun 19. päivästä 2012-).

Lähteet

Aiheesta muualla 
PowerLinen kotisivut

Laivayhtiöt
Suomalaiset yritykset
Philip Rabinowitz

Philip Rabinowitz (16. helmikuuta 1904 – 29. helmikuuta 2008) oli juoksija, joka pääsi 10. heinäkuuta 2004 Guinnessin ennätysten kirjaan maailman nopeimpana satavuotiaana. Hän kuoli 104 vuoden iässä. 

Rabinowitz juoksi sadan metrin matkan ajassa 30,86 sekuntia. Vertailun vuoksi saman lajin miesten maailmanennätys on Usain Boltin saavuttama 9,58 sekuntia. 

Rabinowitz syntyi Liettuassa juutalaiseen perheeseen, mutta lähti 21-vuotiaana Etelä-Afrikkaan, johon hän asettui vakituisesti.

Eteläafrikkalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Canon EF 17–40mm

Canon EF 17–40mm 4L USM on Canonin valmistama laajakulmainen zoom-objektiivi. Se on suunniteltu varsinkin digitaalisia järjestelmäkameroita ajatellen. Se on yhteensopiva Canonin EOS-kamerarunkojen kanssa.

Objektiivi kuuluu Canonin laadukkaisiin L-sarjan objektiiveihin ja on suunnattu ammattilaisille ja vaativille harrastajille. Se sopii esimerkiksi päivitykseksi useiden kameroiden mukana ns. kit-objektiivina tulevalle EF-S 18–55mm -objektiiville. Objektiivissa on äänetön ja nopea ultraäänimoottorilla toimiva USM-tarkennus ja se on suojattu kosteudelta ja pölyltä.

Kuvia

Aiheesta muualla

EF 17-40mm Canonin sivuilla
Objektiivin arvosteluja 

EF 17–40mm
Olena Hrušyna

Olena Eduardivna Hrušyna (, s. 8. tammikuuta 1975 Odessa) on ukrainalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti, joka kilpaili jäätanssissa parinaan Ruslan Hontšarov. Grusinan suurin saavutus on jäätanssin olympiapronssi vuodelta 2006.

Grusina on ollut Hontšarovin parina vuodesta 1995 lähtien. Hänen muita saavutuksiaan ovat kaksi EM-hopeaa vuosilta 2005 ja 2006 ja yksi EM-pronssi 2004 ja MM-pronssi vuodelta 2005.

Saavutukset 
 Olympiapronssi 2006
 Kaksi EM-hopeaa 2005, 2006
 EM-pronssi 2004
 MM-pronssi 2005

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.ice-dance.com/grushina/ 
 http://www.caretoicedance.com/grugon.html 

Ukrainalaiset taitoluistelijat
Ukrainalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Edward German

Sir Edward German (17. helmikuuta 1862 – 11. marraskuuta 1936) oli brittiläinen säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten hänen koomisista oopperoistaan.

German syntyi Whitchurchissa, Shropshiressä vanhempiensa viidestä lapsesta toiseksi ja  aloitti pianon- ja urkujensoiton viisivuotiaana kirkkourkuri-isänsä johdolla. Saatuaan yksityisopetusta Walter Haylta hän pääsi 18-vuotiaana Royal Academy of Musiciin, jossa hän opiskeli urkujensoiton ja sävellyksen ohella viulunsoittoa.

German voitti vuonna 1885 mitalin teoksellaan Te Deum. Sitä seurasivat ooppera The Two Poets (1886) ja ensimmäinen sinfonia (1887). Säveltäjästä tuli vuonna 1888 Globe Theatren kapellimestari ja musiikillinen johtaja Lontoossa. Hän oli teostensa suhteen ankara ja julkaisi niistä uudistettuja versioita jatkuvasti. 

German oli vanhoilla päivillään oikeasta silmästään sokea. Hänestä tehtiin ritari vuonna 1928, ja hänelle myönnettiin Royal Philharmonic Societyn kultamitali vuonna 1934. Hän kuoli 74-vuotiaana Lontoossa.

Näyttämöteoksia 
 The Two Poets (1886)
 Richard III (1889)
 Henry VIII (1892)
 The Tempter (1893)
 Romeo and Juliet (1893)
 Michael and His Lost Angel (1896)
 Much Ado About Nothing (1898)
 English Nell, myöh. Nell Gwyn (1900)
 The Emerald Isle (1901)
 Merrie England (1902)
 A Princess of Kensington (1903)
 The Conqueror (1905) 
 Tom Jones (1907)
 Fallen Fairies (1909)

Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Risto Leppänen (taikuri)

Risto Leppänen  on tuusulalainen taikuri ja koomikko, joka tunnetaan myös magikoomikkona. Hän on voittanut urallaan taikuuden suomenmestaruuksia ja näyttämötaikuuden pohjoismaiden mestaruuspronssia vuonna 2011.  Suomen Taikapiiri palkitsi Leppäsen 2015 Timo Tuomivaara -palkinnolla sinnikkäästä ja määrätietoisesta työstä taikuuden parissa. Leppänen on esiintynyt Suomen lisäksi myös ulkomailla.

Saavutuksia
Timo Tuomivaara -palkinto (Suomen Taikapiiri) 2015
Näyttämötaikuuden Pohjoismaiden Mestaruus -pronssia 2011
Näyttämötaikuuden Suomen Mestari 2011
Lähitaikuuden Suomen Mestari 2009
Ravintolataikuuden Suomen Mestari 2007
Viihdeohjelmien SM-finalisti 2010
Junioritaikureiden SM-kilpailujen close-up sarjan 3. 1998

Lähteet

Aiheesta muualla
Kotisivut

Suomalaiset taikurit
Suomalaiset koomikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ulostetyypit

Ulostetyypit eritellään tohtori K. Heringin Bristolin yliopistossa kehittämällä, niin kutsutulla Bristolin ulosteskaala -mallilla ().
Malli on tarkoitettu ihmisen ulosteen analysointiin. Ulosteen muoto ja tyyppi vaihtelee sen mukaan, kuinka kauan se viipyy paksusuolessa.

Tyypit
Tyyppi 1: erillisiä, kovia, vaikeasti ulostuvia kokkareita
Tyyppi 2: yhtenäinen, kiinteä, selvästi kuhmurainen
Tyyppi 3: yhtenäinen, kiinteä, rakoja pinnassa
Tyyppi 4: yhtenäinen, pehmeä ja sileä
Tyyppi 5: pehmeitä, erillisiä klönttejä
Tyyppi 6: kuohkeaa, puuromaista
Tyyppi 7: täysin nestemäistä

Tyypit 1 ja 2 ovat merkkejä ummetuksesta. Tyypit 3 ja 4 ovat normaaleja, 5 ja 6 merkitsevät laksatiivisia oireita. Tyyppi 7 on ripulia.

Lähteet

Uloste
Ravinto-oppi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Asteikot
Suvullinen lisääntyminen

Suvullinen lisääntyminen tarkoittaa lisääntymistä sukusolujen avulla, toisin kuin esimerkiksi suoralla solunjakautumisella tai itiöiden kautta. Suvullisen lisääntymisen etuna on, että se lisää perimän monimuotoisuutta. Se koostuu sukusolujen jakautumisesta ja hedelmöittymisestä.

Ei tarkkaan tiedetä, miten suvullinen lisääntyminen kehittyi, ja sen jatkuva säilyminenkin on jonkinasteinen tieteellinen arvoitus, sillä partenogeneesiä voitaisiin ensisilmäyksellä pitää edullisempana. Kokeissa on kuitenkin voitu osoittaa, että vaikeissa olosuhteissa suvullinen lisääntyminen tuottaa sopeutumia partenogeneesiä nopeammin.

Erään tutkimuksen mukaan suvullinen lisääntyminen on saattanut kehittyä klonaalisesti tarttuvan syövän vastustamiseksi. Suvullinen lisääntyminen kun tuottaa lajiyksilöihin geneettistä vaihtelua.

Katso myös
 Suvuton lisääntyminen
 Sukupuoli
Kasvien lisääntyminen

Lähteet

Lisääntyminen
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalle Lassila

Kalle Lassila (s. 23. tammikuuta 1985 Veteli) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Sapporon MM-kisoissa 2007 Lassila sijoittui perinteisen sprinttihiihdossa sijalle 11. Liberecin MM-hiihdoissa 2009 vapaan sprintissä sijalle 18.  Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes. Val Di Fiemmen MM-kisoissa 2013 perinteisen sprintissä 28. Hän hiihti ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa Lahdessa vuonna 2005 ja sai samalla ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen perinteisen sprintissä 29.  Maailmancupissa hän on ollut parhaimmillaan neljäs Kuusamon sprinttikilpailussa marraskuussa 2008.  SM-kisoissa hän voitti sprintissä hopeaa 2008 ja pronssia 2007.
Lassila edusti Vetelin Urheilijoita. Nykyään Lassila toimii Yle Urheilun maastohiihtoasiantuntijana.

Lähteet 

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Sergei Mylnikov

Sergei Aleksandrovitš Mylnikov (, 6. lokakuuta 1958 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT – 20. kesäkuuta 2017) oli neuvostoliittolainen, sittemmin venäläinen jääkiekkomaalivahti. Mylnikov pelasi urallaan Neuvostoliiton mestaruussarjassa ja NHL:ssä Traktor Tšeljabinskin, SKA Pietarin ja Quebec Nordiquesin seurajoukkueissa sekä Neuvostoliiton maajoukkueessa. Hän oli ensimmäinen neuvostoliittolainen maalivahti NHL:ssä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sergey Mylnikov Bio, Stats, and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Sergei Mylnikov Quebec Nordiques 
 
 

Neuvostoliittolaiset jääkiekkomaalivahdit
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Jääkiekon maailmanmestarit
Quebec Nordiquesin varaamat pelaajat
Vuonna 1958 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Portugalin Grand Prix 1984

Portugalin Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. lokakuuta 1984 Estorilin radalla Portugalissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden seitsemäs.

Aika-ajo

Paalupaikan otti Nelson Piquet ajalla 1.21,703 ja toiseksi nopein oli Alain Prost. Seuraavat lähtöruudut valtasivat Ayrton Senna, Keijo Rosberg ja Elio de Angelis.

Williams-tallille kisaviikonloppu tuli kalliiksi. Perjantain ensimmäisissä harjoituksissa Rosberg räjäytti kaksi moottoria ja Jacques Laffiten auto hajosi. Lauantain aamupäivän harjoituksissa Rosbergin auton vaihde meni pois päältä ja moottori otti ylikierroksisa kunnes pamahti. Tallin mekaanikkoihin iski paniikki saada ykkösauto kuntoon. Aika ei mitenkään riittänyt. Kun aika-ajoa oli jäljellä neljä minuuttia Rosberg hyppäsi vara-autoonsa ja ohjasi sen radalle. Ajo onnistui ja Rosberg sai neljänneksi parhaan ajan.

Kilpailu

Keijo Rosberg starttasi neljännestä lähtöruudusta ja rynnisti heti kärkeen. Hän pysyi johdossa neljä kierrosta, kunnes moottori petti ja Alain Prost ampaisi ohitse. Samaan aikaan Niki Lauda oli yhdeksäntenä 14 sekuntia kärjen takana. Lauda ohitteli autoja urakalla ja pääsi kolmanneksi. Toisena oli Nigel Mansell 30 sekuntia Laudaa edellä. Ajamalla Lauda tuskin olisi Mansellia saavuttanut, mutta Mansell ajoi 19 kierrosta ennen maalia öljyläikkään, pyörähteli radalla ja joutui keskeyttämään. Lauda siirtyi kakkoseksi ja samalla maailmanmestaruuteen kiinni. Järjestys säilyi maaliin saakka. Prost sai kauden seitsemännen osakilpailuvoittonsa ja Niki Lauda maailmanmestaruuden puolen pisteen erolla Prostiin.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Nelson Piquet – 1.21,703
Nopein kierros: Niki Lauda – 1.22,996 (kierroksella 51)
Philippe Streiffin ensimmäinen Grand Prix
Niki Laudan kolmas kuljettajien maailmanmestaruus
McLarenin 250:s Grand Prix
 Kilpailu näytettiin Suomessa Urheilutunnilla nyrkkeilyn kanssa. F1-kilpailun selosti Matti Lammi koosteena TV2:lle. Kilpailu oli Matti Lammen viimeinen f1-selostus.
 Helsingin Sanomat 21.10.1984

Lopulliset MM-pisteet

Merkkien MM-pisteet

Lähteet 

Portugalin Grand Prix
Alajoki

Alajoki voi tarkoittaa seuraavia:

 Alajoki, Kärsämäen kylä
 Ojalehto-Alajoki, Kärsämäen kaksoiskylä
 Alajoki, alava viljelyalue Ilmajoella Kyrönjoen ja Seinäjoen yhtymäkohdassa.

Sukunimi 

 Ernsti Alajoki (1882–1958), osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, kunnallis- ja maanviljelysneuvos
 Kauko Alajoki (s. 1947), lentopalloilija ja lentopallovalmentaja
 Pentti Alajoki (1917–1998), vuorineuvos
 Seppo Alajoki, kitaristi ja säveltäjä

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Minna Alajoki, tv-sarjassa Uusi Päivä

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Aleksei Žitnik

Aleksei Nikolajevitš Žitnik (, , s. 10. lokakuuta 1972 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen, Venäjää arvokisoissa edustanut entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän lopetti uransa KHL-seura Dynamo Moskovassa. Urallaan Žitnik on pelannut 1085 ottelua NHL:ssä, jonne Los Angeles Kings varasi hänet vuoden 1991 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella. Žitnik tunnetaan aggressiivisesta pelityylistä ja voimakkaista taklauksista.

Žitnik on voittanut urallaan olympiakultaa vuonna 1992 Armenian, Kazakstanin, Ukrainan, Uzbekistanin, Valko-Venäjän, sekä Venäjän muodostamassa yhdistyneessä joukkueessa. NHL:ssä Žitnik pääsi kahdesti Stanley Cup -finaaleihin, tulokaskaudellaan Los Angeles Kingsissä 1992–1993 ja Buffalo Sabresissa 1998–1999.

Jääkiekkoseurat 

 1989–1991 Sokol Kiova
 1991–1992 TsSKA Moskova
 1992–1995 Los Angeles Kings
 1995–2004 Buffalo Sabres
 2004–2005 Ak Bars Kazan
 2005–2006 New York Islanders
 2006–2007 Philadelphia Flyers
 2007–2008 Atlanta Thrashers
 2008–2010 HK Dynamo Moskova

Saavutukset 

 olympiakulta 1992
 maailmancupin pronssi 1996
 olympiahopea 1998
 NHL:n tähdistöottelussa kausilla 1998–1999 ja 2001–2002

Ura

Lähteet
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Venäläiset olympiavoittajat
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Philippe Streiff

Philippe Streiff (s. 26. kesäkuuta 1955 La Tronche, Ranska) on uransa lopettanut ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 54 osakilpailuun saavuttaen yhden palkintosijan Australian GP:ssä 1985 ja 11 MM-pistettä.Aika-ajoissa Streiff sijoittui parhaimmillaan viidenneksi Euroopan GP:ssä 1985.

Ennen Formula 1 -uraansa Streiff voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1981.

Streiff halvaantui testionnettomuudessa ennen kauden  alkua, minkä seurauksena hän joutui luopumaan F1:sistä.

Lähteet 

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2010

Vuoden 2010 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin 12.–14. maaliskuuta 2010 Dohassa Qatarissa.

Hakuprosessi 
IAAF ilmoitti 25. maaliskuuta 2007 Mombasassa, Keniassa pitämässään kokouksessa, että kisojen järjestämistä olivat anoneet Turkki ja Qatar. Marraskuussa 2007 IAAF äänesti kisojen järjestäjäksi Qatarin pääkaupungin Dohan.

Mitalistit

Miehet 

 Kuulantyönnössä alun perin toiseksi sijoittunut Andrei Mih’nevitš (21,68) hylättiin myöhemmin dopingin takia.

Naiset 

 60 metrin juoksussa alun perin toiseksi juossut LaVerne Jones-Ferrette (7,03) hylättiin myöhemmin dopingkäryn takia.
 4×400 metrin viestissä alun perin kolmanneksi ajalla 3.28,49 juossut Jamaikan joukkue (Bobby-Gaye Wilkins, Clora Williams, Davita Prendergast, Novlene Williams-Mills) hylättiin Bobby-Gaye Wilkinsin dopingkäryn takia.
 Kuulantyönnön alun perin voittanut Nadzeja Astaptšuk (20,85) ja kolmanneksi sijoittunut Natallja Mih’nevitš (20,42) hylättiin myöhemmin dopingin takia.
 Seitsenottelussa alun perin kolmanneksi sijoittunut Tatjana Tšernova (4762) hylättiin myöhemmin dopingin takia.

Mitalitaulukko

Lähteet 
 Tulokset IAAF 
 Mitalitaulukko IAAF

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2010 yleisurheilu
Qatarin yleisurheilu
Doha
Heksa ja Leksa

Heksa ja Leksa oli suomalainen viihdeohjelma, jonka päänäyttelijät olivat Heikki Kinnunen ja Leo Lastumäki. Sarjan sketseissä kolmantena pääosanäyttelijänä oli myös Milka Ahlroth. Sarjaa esitti MTV vuosina 1990–1991. Ohjelman käsikirjoitti Pertti Reponen ja ohjasi Hannu Seikkula.

Aiheesta muualla
 

1980-luvun suomalaiset sketsisarjat‎
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Sworn to a Great Divide


Sworn to a Great Divide on Soilworkin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2007.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 19.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Japanin painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Björn "Speed" Strid – laulu
 Daniel Antonsson – kitarat
 Ola Frenning – kitarat
 Ola Flink – basso
 Dirk Verbeuren – rummut
 Sven Karlsson – kosketinsoitin, samplet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 6/10
 Imperiumi.net: 
 The Metal Observer: 8/10
 Metalunderground.com:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Soilworkin albumit
Lennart Hyland

Lennart Hyland (15. syyskuuta 1919 – 15. maaliskuuta 1993) oli ruotsalainen tv-juontaja ja toimittaja ja yksi suosituimmista ja tunnetuimmista persoonallisuuksista ruotsalaisen television historiassa. Hänen suurin menestyksensä oli Hylands hörna, joka oli alun perin radio-ohjelma ja joka siirtyi Sveriges Televisionille 1962. Radiosuosion takia se siirtyi televisioon, jossa sitä esitettiin vuoteen 1982 asti.

Peter Karlssonin laulun sanat Den glider in ovat alun perin lähtöisin Hylandin suusta vuoden 1962 jääkiekon MM-kisoista, jolloin Nisse Nilsson teki voittomaalin Kanadaa vastaan (Den glider in i mål! Den glider in i mål!).

Hyland syntyi Tranåsissa, Smålandissa. Hänet on haudattu Tranåsiin.

Televisiotoimittajat
Ruotsalaiset toimittajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Raili Tiensuu

Raili Kaarina Tuominen (ent. Tiensuu, o.s. Johansson) (13. kesäkuuta 1934 Helsinki – 9. marraskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

Tiensuu työskenteli kiinnitettynä useissa suomalaisissa teattereissa: Kemin, Kuopion, Kotkan, Oulun ja Helsingin kaupunginteattereissa. Lisäksi hän näytteli useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 1976 Tiensuu sai erikoismaininnan Prahan kansainvälisillä filmifestivaaleilla roolistaan Almana televisioelokuvassa "Hänen olivat linnut".

Tiensuu oli avioliitossa muusikko Pentti Tiensuun kanssa vuosina 1952–1958. Hän avioitui näyttelijä Matti Tuomisen kanssa vuonna 1966. He erosivat vuonna 1996. Tiensuulla oli neljä lasta. Raili ja Matti Tuomisen poika Sakari on myös näyttelijä. Tiensuu oli tunnetun ohjaaja-näyttelijä Matti Tapion sisar.

Filmografia 
 piika-Alma, Hänen olivat linnut (televisioelokuva, 1976)
 Salme Hänninen,Vetää kaikista ovista (televisiosarja, 1978)
 Hella Wuolijoki, Sodan ja rauhan miehet (televisiosarja, 1978)
 rouva Meltomäki, Rauhanranta 12 (televisiosarja, 1979−1981)
 Ovaskaisen emäntä, Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986)
 Maija Ketola, Pohjanmaa (1988)
 Roimalan taloudenhoitaja, Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
 vaimo, Ruusun aika (televisiosarja, 1991)
 Maire Harava, Hynttyyt yhteen (televisiosarja, 1994)
 Vappu Ahma, Team Ahma (televisiosarja, 1998)
 Kaisa Romppainen, Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (televisiosarja, 2001).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Praksithea

Praksithea () oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.

 Praksithea, najadi, oli Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Hän meni naimisiin Erikhthonioksen kanssa ja synnytti tälle pojan, Pandionin.
 Praksithea oli Frasimoksen ja Diogenian tytär. Hän meni naimisiin Erekhtheuksen kanssa ja synnytti lapset Kekrops, Pandoros, Metion, Thespios, Eupalamos, Sikyon, Orneus, Prokris, Kreusa, Merope, Khthonia ja Orithyia.
 Praksithea oli sen naisen nimi, joka kirkaisi nähdessään Demeterin pitävän Metaneiran poikaa Demofonia tulessa polttaakseen tämän kuolevaisen muodon ja muuttaakseen hänet kuolemattomaksi. Tämä keskeytti toimen ja johti lapsen palamiseen tulessa.
 Praksithea oli Leoksen tytär, joka tarjoutui uhrautumaan sisariensa Theopen ja Eubulen kanssa pelastaakseen Ateenan.
 Praksithea oli yksi Thespioksen ja Megameden viidestäkymmenestä tyttärestä. Hän synnytti Herakleelle pojan, Nephoksen.

Lähteet 

Kreikkalainen mytologia
Najadit
Mare Winningham

Mary Megan ”Mare” Winningham (s. 16. toukokuuta 1959 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on mittava ura. Hän on voittanut kaksi Emmy-palkintoa, vuosina 1980 ja 1998, ja ollut lisäksi ehdolla muun muassa parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi elokuvasta Georgia vuonna 1996. 

Winningham on esiintynyt muun muassa elokuvissa Threshold (1981), Kuolemaantuomittu (1993), Wyatt Earp (1994), Georgia (1995) ja The Magic of Ordinary Days (2005). Hänet tunnetaan kuitenkin myös televisiosta, kuten sarjoista Greyn anatomia, jossa hänellä oli rooli vuosina 2006–2007. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö, C.S.I. New York, Mullan alla ja Teho-osasto.

Hänellä on ollut näyttelijäntöiden lisäksi musiikillinen ura.

Yksityiselämä 
Winningham sai katolisen kasvatuksen. 2000-luvun alussa hän kääntyi juutalaisuuteen. Hän erosi vuonna 1981 puolisostaan, näyttelijä A Martinezista, ja meni uusiin naimisiin William Mapelin kanssa samana vuonna. Heillä on viisi lasta Riley (1981–2005), kaksoset Patrick ja Jack (s. 1985), Calla Louise (s. 1987) ja Happy Atticus (s. 1988). Heidän avioliittonsa päättyi eroon vuonna 1996. Winninghamin elämässä on ollut myös tragedia: vanhin lapsi Riley teki itsemurhan 14. elokuuta 2005.  Mare Winningham avioitui Jason Truccon kanssa vuonna 2008.

Palkinnot 
Camie (2006)
Emmy (1980,1998)
Independent Spirit Award (1996)

Ehdokkuudet 
Daytime Emmy (2004)
Emmy (1986,1996,2004)
Screen Actors Guild Award (1996,1998)
Golden Globe (1998)
Golden Satellite Award (1998)
Oscar Paras naissivuosa (1996)
GableACE (1994)
Independent Spirit Award (1990)
Genie (1983)

Valikoitu filmografia 
Viime hetket (Amber Waves) (1980)
Threshold (1981)
Hallmark Hall of Fame Love Is Never Silent (1985)
Miracle Mile – pelon maili (1989)
Kuolemaantuomittu (1993)
Wyatt Earp (1994)
Georgia (1995)
The Boys Next Door (1996)
George Wallace (1997)
The Maldonado Miracle (2003)
The Magic Ordinary Days (2005)
Greyn anatomia (2006–2007)
Kerro, kerro kuvastin (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon SM-liigakausi 1996–1997

Kausi 1996–1997 oli jääkiekon SM-liigan 22. kausi. Mestaruuden voitti Jokerit. Toiseksi tuli Turun Palloseura ja kolmanneksi Hämeenlinnan Pallokerho. Runkosarjan pistepörssin voitti Petri Varis ja pudotuspelien pistepörssin Kimmo Rintanen.

Runkosarja 

Varsinaisten sarjaotteluiden lisäksi pelattiin 2. helmikuuta 1997 All Stars -ottelu, jossa pelaajat Idän ja Lännen joukkueisiin valittiin MTV3-kanavan järjestämällä yleisöäänestyksellä. Helsingin jäähallissa pelatussa ottelussa Länsi voitti Idän maalein 11–7.
 Itä: HIFK, Jokerit, JyP HT, KalPa, K-Espoo, SaiPa
 Länsi: HPK, Ilves, Lukko, Tappara, TPS, Ässät

Runkosarjan pistepörssi

Playoffsit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelut
TPS isännöi ensimmäistä ja Jokerit toista finaalia, eikä toisinpäin, vaikka Jokerit sai sarjaan kotiedun. Syynä oli se, että Helsingin jäähalli oli varattu 3.4., joten joukkueet sopivat ensimmäisen ja toisen ottelun pelipaikkojen vaihtamisesta päittäin.

Lopputulos
 Jokerit
 TPS
 HPK
 Ilves
 JyP HT
 K-Espoo
 Ässät
 Tappara
 HIFK
 Lukko
 SaiPa
 KalPa

Palkitut

Liigakarsinta 
Liigakarsinnassa olivat SM-liigan jumbojoukkue KalPan lisäksi mukana I-divisioonan runkosarjan voittaja Kiekko-Karhut, kakkonen Oulun Kärpät ja nelonen Järvenpään Haukat. Ensimmäisellä kierroksella putosivat divarin kolmas Pelicans, viides FPS ja kuudes Kokkolan Hermes.

Toinen kierros

Kolmas kierros

Lähteet
 Hockey Archives

Viitteet

Jääkiekon SM-liigakaudet
Jääkiekkosarjojen kausi 1996–1997
Dawson’s Creek

Dawson’s Creek oli yhdysvaltalainen televisiosarja, jota tehtiin vuosina 1998–2003. Sarjan pääosassa olivat muun muassa James Van Der Beek, Katie Holmes, Joshua Jackson, Michelle Williams ja Kerr Smith. Sarja kertoi nuorista ja heidän välisistä suhteistaan. Sarja olikin erityisen suosittu nuorison keskuudessa.

Aiheesta muualla 
 Sarjan kotisivut

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
The WB:n televisio-ohjelmat
Mystikal

Mystikal (Michael Lawrence Tyler, 22. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä  New Orleansista. Hän aloitti räppäämisen vuonna 1987 ja onkin uransa aikana työskennellyt mm. Master P:n, Snoop Doggin, Ludacriksen, Busta Rhymesin ja Lil Waynen kanssa.

Ongelmia lain kanssa 
Mystikalilla on ollut ongelmissa lain kanssa. Kesäkuun 6. päivä 2003 Tyler tunnusti louisianalaisessa oikeussalissa syyllisyytensä väkivaltaiseen seksuaaliseen hyväksikäyttöön ja kiristykseen. Hänet tuomittiin 15. tammikuuta 2004 vankilaan kuudeksi vuodeksi. Tyler onnistui välttämään elinkautisen vankeusrangaistuksen ns. plea bargainin avulla.

Kärsiessään Louisianan osavaltion vankilassa rangaistustaan, Tyleriä vastaan nostettiin syytteet veronkiertorikoksista vuosilta 1998 ja 1999. Liittovaltion oikeus tuomitsi hänet vuodeksi vankilaan, mutta Tyler sai suorittaa vuoden vankeusrangaistuksensa samanaikaisesti kuin rangaistukset seksuaalisesta hyväksikäytöstä sekä kiristyksestä, eikä uusi tuomio näin ollen lykännyt hänen vapautumistaan. Tyler vapautui vankilasta 14. tammikuuta 2010 ja on siitä lähtien asunut rekisteröitynä seksuaalirikollisena Prairievillessa, Louisianassa.

Vuonna 2017 uutisoitiin Tylerin olevan syytettynä raiskauksesta. Raiskauksen kerrotaan tapahtuneen 22. lokakuuta vuonna 2016 Legends of Southern Hip-Hop -kiertueen aikana.

Albumit 
 1994: Mystikal
 1995: Mind of Mystikal
 1997: Unpredictable
 1998: Ghetto Fabulous
 2000: Let's Get Ready
 2001: Tarantula
 2004: Prince of the South
 2006: The Man Right Chea

Singlet 
 2000: Shake Ya Ass
 2000: Danger
 2001: Tarantula
 2001: Bouncin' Back (Bumpin' Me Against The Wall)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Talousrikolliset
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt