joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Näköhermo

Näköhermo () on toinen aivohermo. Aivohermoja on kaikkiaan 12 paria. Näköhermo alkaa silmänpohjasta näköhermonnystystä (papilla) ja päättyy talamukseen. Näköhermon muodostaa pääasiassa noin 1,2 miljoonaa verkkokalvolta alkavaa gangliosolun aksonia. Edellisten lisäksi näköhermossa on myös silmän parasympaattisia hermosyitä, jotka muun muassa vaikuttavat mustuaisen kokoon. Silmämunan sisäosassa näköhermonpäässä ei ole valoa aistivia näköreseptorisoluja, tappeja eikä sauvoja, ja siitä aiheutuu näkökenttään noin 15 astetta katsepisteen ohimonpuolelle fysiologinen sokea piste. 

Näköhermo sijaitsee keskimmäisen ja sisimmäisen aivokalvon välisessa tilassa (subaraknoidaalitila). Subaraknoidaalitilassa on aivoselkäydinnestettä. Aivoselkäydinnesteen virtaus em. tilassa aiheuttaa aivopaineen. Aivopaine voi nousta esimerkiksi aivoverenvuodon tai aivokasvaimen johdosta. Aivopaineen nousu saattaa näkyä molempien näköhermonpäiden turvotustilana silmänpohjassa.

Lähteet 

Aivohermot
Jääkiekko talviolympialaisissa 1984

Jääkiekko oli Sarajevon vuoden 1984 talviolympialaisten ohjelmassa. Ottelut pelattiin 7.–19. helmikuuta 1984. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta.

Kisoihin oli kutsuttu isäntämaa Jugoslavia, kaikki kahdeksan maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjassa pelanneet joukkueet ja kaksi parasta B-sarjan joukkuetta. Lisäksi B-sarjan kolmas ja C-sarjan voittaja järjestivät kaksiosaisen karsinnan viimeisestä turnauspaikasta. Saksan demokraattinen tasavalta DDR kuitenkin luopui turnauspaikastaan, joten B-sarjan kolmanneksi sijoittunut Itävalta pääsi kisoihin ilman karsintaa. Karsinnassa pelasivat lopulta Norja ja Alankomaat, joista Norja selviytyi turnaukseen.

Turnauksen pelijärjestelmä oli muuten sama kuin edellisissä kisoissa, mutta seitsemännestäkin sijasta järjestettiin vielä ottelu. Aluksi kaikki joukkueet jaettiin kahteen lohkoon, joiden kaksi parasta joukkuetta selviytyi jatkolohkoon. Jatkolohkossa alkulohkojen keskinäiset ottelut jäivät voimaan. Alkulohkojen kolmanneksi sijoittuneet pelasivat vielä yhden ottelun viidennestä sijasta ja neljänneksi sijoittuneet seitsemännestä sijasta. Turnaus pelattiin Zetra Olympic Hall -hallissa ja Skenderija II -hallissa. 

Turnauksessa palattiin Lake Placidin kisoja ennen vallinneeseen aikaan sikäli, että Lake Placidissa vuonna 1980 yllättäen lyöty Neuvostoliitto voitti kuudennen jääkiekon olympiakultansa ja nousi Kanadan kanssa tasoihin kaikkien aikojen mitalitaulukossa.

Suomi oli valmistautunut kisoihin Alpo Suhosen valmennuksessa muun muassa ainutkertaiseksi jääneen SM-liigayhteistyön avulla. Ennen turnausta Suomen olympiajoukkue nimittäin pelasi yhden ottelun jokaista jääkiekon pääsarjan joukkuetta vastaan niiden kotikentillä.

Alkukarsinta Garmischissa, Saksassa

Joukkueet 

Lohko A
 
 
 
 
 
 

Lohko B

Kokoonpanot

Alkulohkot

Lohko A 

Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.

Lohko B 

Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.

Sijoituspelit

Ottelu seitsemännestä sijasta

Ottelu viidennestä sijasta

Loppusarja
Alkusarjan keskinäiset ottelut jäivät voimaan.

Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.

Lopputulokset

Turnauksen pistepörssi

Mitalistijoukkueiden pelaajat

Katso myös 
 Vuoden 1984 Kanada-cup

Lähteet 
 http://www.hockeyarchives.info/JO1984.htm 
 hokej.snt.cz Ice-Hockey Winter Olympics 1984 
 Turnaus Hockey Canadan sivuilla

Viitteet
Johann Rosenmüller

Johann Rosenmüller (1619 – 12. syyskuuta 1684) oli saksalainen barokkisäveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Oelsnitzissä ja teologiaa Leipzigissä. Vuonna 1651 hän pääsi urkuriksi kirkkoon. Myöhemmin 1650-luvulla hän siirtyi Venetsiaan, jossa hän toimi pasunistina ja säveltäjänä. Rosenmüller sävelsi muun muassa tanssisarjoja ja konserttoja.

Saksalaiset säveltäjät
Barokkisäveltäjät
Vuonna 1619 syntyneet
Vuonna 1684 kuolleet
Ritchie Valens

Richard Steven Valenzuela, taiteilijanimeltään Ritchie Valens (13. toukokuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia – 3. helmikuuta 1959 Clear Lake, Iowa) oli yhdysvaltalainen rockmusiikin pioneeri ja ensimmäinen latinalaisamerikkalainen rocktähti Yhdysvalloissa. Ritchie Valensin ura ammattimuusikkona kesti vain kahdeksan kuukautta, jona aikana hän ehti levyttää 1950-luvun rockin kuuluisimpiin äänityksiin kuuluvat kappaleet ”Come On, Let’s Go”, ”Framed”, ”Donna” ja ”La Bamba”.

Elämäkerta
Richard Steven Valenzuela syntyi Los Angelesin esikaupungissa Pacoimassa. Nuorena hän kuunteli meksikolaista musiikkia sekä mustaa rhythm and bluesia ja rock and rollia. Valens soitti 16-vuotiaana paikallisessa tanssiyhtyeessä nimeltä The Silhouettes.

Valens kävi toukokuussa 1958 koesoitossa Del-Fi-levymerkillä, jonka johtaja Bob Keane tunnisti Valensin kyvyt ja palkkasi tämän. Valensin esikoissingle, menevä rocklaulu ”Come On, Let’s Go” jäi niukasti top-40:n ulkopuolelle. Toisessa levytyssessiossa levytetyt balladi ”Donna” ja meksikolaisen fiestatanssilaulun pohjalta tehty ”La Bamba” nousivat hiteiksi, joista Valens nykyisin muistetaan. ”Donna” nousi listakakkoseksi ja ”La Bamba” sijalle 22. Valens kävi joulukuussa 1958 New Yorkissa promootiokiertueella esiintymässä Dick Clarkin American Bandstandissa ja Alan Freedin joulushow’ssa.

Juuri kun Valensista oli tulossa tähti, hän kuoli vain 17-vuotiaana konserttikiertueellaan 3. helmikuuta 1959 pienkoneen maahansyöksyssä yhdessä Buddy Hollyn ja The Big Bopperin kanssa. Valens pääsi koneeseen voitettuaan kolikonheiton viimeisestä paikasta.

Valens nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2001. Vuonna 1987 valmistui Valensin elämästä kertova elokuva La Bamba.

Diskografia

Albumit 
 Ritchie Valens (1959)
 Ritchie (1959) 
 In Concert at Pacoima Jr. High (1960)

Singlet 
 Come On, Let's Go/Framed (1958)
 Donna/La Bamba (1958)
 Fast Freight/Big Baby Blues (1959)
 That's My Little Suzie/In A Turkish Town (1959)
 Little Girl/We Belong Together (1959)
 Stay Beside Me/Big Baby Blues (1959)
 The Paddiwack Song/Cry, Cry, Cry (1960)
 La Bamba '87/La Bamba (original version) (1987)
 Come On, Let's Go/La Bamba (1998)

Lähteet

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Amerikanmeksikolaiset
Hollywood Walk of Fame
Rock and Roll Hall of Fame
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Don McLean

Don McLean (s. 2. lokakuuta 1945, New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, jonka tunnetuin kappale on "American Pie" vuodelta 1971. Muita McLeanin tunnettuja kappaleita ovat Vincent van Goghista kertova "Vincent" ja "Winterwood".

McLean aloitti 1960-luvulla folk-laulajana ja esiintyi Pete Seegerin kanssa ympäristönsuojelun edistämiseksi. Ensimmäinen albumi Tapestry (1970) ei juuri menestynyt, mutta toinen American Pie (1971) ja sen nimikkokappale olivat suurmenestyksiä. Pian McLeanin suosio alkoi kuitenkin hiipua. 1980-luvulla Chain Lightning nousi kymmenen eniten myydyimmän listalle mutta uusi menestys jäi lyhytaikaiseksi.

Menestyskappale ”American Pie” on valittu mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Albumi American Pie valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Diskografia 
Tapestry (1970)
American Pie (1971)
Don McLean (1972)
Playing Favorites (1973)
Homeless Brother (1974)
Solo (1976) - live-tupla
Prime Time (1977)
Chain Lightning (1978)
Believers (1981)
Dominion (1982) - live-tupla
For The Memories I & II (1986-87) - kokoelma-albumi
Love Tracks (1987)
Headroom (1990)
Christmas (1991)
Favourites and Rarities (1993) - kokoelma-albumi
River of Love (1995)
Christmas Dreams (1997) 
Starry Starry Night (2000) - live-tupla
Don McLean Sings Marty Robbins (2001)
You've Got To Share (2003)
The Western Album (2003)
Christmastime! (2004)
Rearview Mirror (2005)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu

Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Crazy Horse

Crazy Horse on vuonna 1969 perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye, joka tunnetaan parhaiten kanadalaisen muusikon Neil Youngin säestäjänä. Crazy Horse soittaa useilla Youngin klassikkolevyillä. Yhtye on julkaissut myös muutamia levyjä itsenäisesti ilman Youngia.

Yhtyeen vaiheita 

Crazy Horse perustettiin vuonna 1969. Neil Young otti yhtyeen omakseen levyttäen sen kanssa kaksi kuuluisaa albumia, Everybody Knows This Is Nowhere (1969) ja After the Gold Rush (1970). 

Yhtye julkaisi ensimmäisen oman levynsä ilman Neil Youngia vuonna 1971. Debyyttialbumin kappale "I Don't Wanna Talk About It" tunnetaan varsinkin Rod Stewartin versiona.

Danny Whittenin heroiiniaddiktio nousi esille, kun Neil Young teki hänestä kappaleen "The Needle And The Damage Done" levylleen Harvest. Whitten erotettiin yhtyeestä 18. marraskuuta 1972. Samana päivänä hänet löydettiin kuolleena. Kuolema oli seurausta valiumin ja alkoholin sekakäytöstä. Vuonna 1973 Young teki ystävänsä kuoleman inspiroiman levyn Tonight’s the Night (julkaistu vasta vuonna 1975).

Kokoonpano 

1969–1972

Danny Whitten - kitara
Billy Talbot - basso
Ralph Molina - rummut

1973–

Frank "Poncho" Sampedro - kitara
Billy Talbot - basso
Ralph Molina - rummut

Diskografia 

1971 Crazy Horse
1971 Loose
1973 At Crooked Lake
1978 Crazy Moon
1989 Left for Dead
2005 Scratchy: The Complete Reprise Recordings

Neil Youngin Crazy Horsen kanssa tekemät albumit 

1969 Everybody Knows This Is Nowhere
1970 After the Gold Rush
1975 Zuma
1979 Rust Never Sleeps 
1979 Live Rust (live) 
1981 Re-ac-tor
1987 Life
1990 Ragged Glory
1991 Weld (live) 
1991 Arc (live)
1994 Sleeps With Angels
1996 Broken Arrow
1997 Year of the Horse (live) 
2003 Greendale
2012 Americana
2012 Psychedelic Pill
2021  Barn
2022 Toast 

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
1960-luvun rockyhtyeet ja -artistit
Turun tuomiokirkon Mustakirja

Turun tuomiokirkon Mustakirja (Registrum ecclesiae Aboensis) on Suomen keskiajan historian tärkein lähdeteos. Se on kopiokirja, johon on koottu jäljennöksiä lähinnä Turun tuomiokirkkoon ja sen omistamiin tiloihin liittyvistä asiakirjoista. Asiakirjat ovat vuosilta 1229–1515, ja niitä on 727 kappaletta.

Mustankirjan on arveltu syntyneen Maunu Särkilahden tuomiorovastikaudellaan vuonna 1474 aloittaman kansliauudistuksen seurauksena. Kopiointityö palveli ensi sijassa käytännön tarpeita, mutta sen tarkoituksena oli kuitenkin myös historiankirjoituksen edistäminen.

Mustankirjan alussa on paavi Benedictus XII:n vuonna 1340 kirjoittama kirje, jossa hän julistaa pannaan joukon sääksmäkeläisiä talonpoikia, jotka olivat kieltäytyneet maksamasta ylimääräisiä oravannahkoja verona.

Mustakirja julkaistiin Reinhold Hausenin toimittamana vuonna 1890. Siitä on otettu uusintapainos vuonna 1996. Mustankirjan sisältö on myös Suomen keskiaikaisten asiakirjojen tietokannassa Diplomatarium Fennicum.

Julkaistuja laitoksia

Katso myös
 Codex Aboensis
 Graduale Aboense
 Manuale Aboense
 Missale Aboense
 Palmsköldin katkelma
 Aitolahden koodeksi
 Westhin koodeksi

Lähteet 
 Helsingin yliopiston kirkkohistorian laitos: Suomen kirkkohistorian tärkeimmät painetut lähdesarjat
 Turun arkkihiippakunta: Maunu III Särkilahti
 Luomanen, Petri (toim.): Osa "Kirkkohistoria" teoksessa Teologia – johdatus tutkimukseen. Edita, Helsinki, 2001. ISBN 951-37-3456-0.

Kirjallisuutta 
 Gardberg C. J.; Heininen Simo; Welin P. O.: Kansallispyhäkkö. Turun tuomiokirkko 1300–2000. Helsinki 2000.

Kirjat Suomen historiasta
Suomen keskiaika
Turun historia
Turun tuomiokirkko
1890-luvun kirjat
Suomalaiset historian tietokirjat
Paluu naapurilähiöön

Paluu naapurilähiöön on vuonna 1997 lähetetty kolmiosainen televisiosarja, joka on jatkoa sarjalle Naapurilähiö. Paluu naapurilähiöön on Harriet Finnen ja Jussi Tapolan käsikirjoittama ja Jussi Tapolan ohjaama.

Näyttelijöitä

Keijo Komppa - Kalervo Lieslahti
Helena Haavisto - Marjatta Lieslahti
Pilvi-Sisko Multimäki - Pilvi Hakala
Harriet Finne - Mervi Moore
Siiri Soveri - Alexandra Moore
Tapio Hämäläinen - Väinö Sarpamaa
Timo Närhinsalo - Arto Sarpamaa
Harri Hyttinen - Matti Sarpamaa
Massimiliano Carbone - Jesse Sarpamaa
Elina Halttunen - Riitta Sarpamaa-Ruohola
Jyrki Nousiainen - Risto Ruohola
Karoliina Ylitalo - Manna Ruohola
Saara Mäntysaari - Ninni Ruohola
Tarja Markus - Virpi Raita
Marita Nordberg - Helmi Raita

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
Valencia CF

Valencia Club de Fútbol on vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura Valencian kaupungista Espanjasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Sitä pidetään yhtenä Espanjan suurseuroista.

Espanjan pääsarjamestaruuden Valencia on voittanut kuusi kertaa, joista kolme 1940-luvulla. Viimeisimmän mestaruutensa se on saavuttanut kaudella 2003–2004. Myös Euroopassa seura on menestynyt kohtalaisen hyvin. Se oli Mestarien liigan loppuottelussa vuosina 2000 ja 2001, mutta Real Madrid ja Bayern München olivat kuitenkin niissä vahvempia. Uefa-cupin Valencia kuitenkin voitti vuonna 2004, mikä oli seuralle kilpailun kolmas voitto.

Valencian paikallisvastustaja on Levante.

Saavutukset 

 Espanjan pääsarjamestaruus (6): 1942, 1944, 1947, 1971, 2002, 2004
 Espanjan cupin voitto (8): 1941, 1949, 1954, 1967, 1979, 1999, 2008, 2019
 Espanjan supercupin voitto (1): 1999
 Uefa-cupin voitto (1): 2004
 Messukaupunkien cupin voitto (2): 1962, 1963
 Cup-voittajien cupin voitto (1): 1980
 Uefa-supercupin voitto (2): 1980, 2004

Pelaajat

Edustusjoukkueen kokoonpano 

Tilanne 14. lokakuuta 2022.

Entisiä pelaajia 

  Pablo Aimar
  Jordi Alba
  David Albelda
  Raúl Albiol
  Roberto Ayala
  Rubén Baraja
  Santiago Cañizares
  John Carew
  Kily González
  Adrian Ilie
  Mario Kempes
  Claudio López

  Juan Mata
  Carlos Marchena
  Gaizka Mendieta
  Predrag Mijatović
  Ricardo Oliveira
  Ljuboslav Penev
  Romário
  David Silva
  David Villa
  Zlatko Zahovič
  Andoni Zubizarreta
  Denis Cherysew

Entisiä valmentajia 

  Luis Aragonés
  Rafael Benítez
  Héctor Cúper
  Marcel Domingo
  Alfredo Di Stéfano
  Miroslav Đukić
  Unai Emery
  Guus Hiddink
  Ronald Koeman
  Carlos Alberto Parreira
  Mauricio Pellegrino
  Claudio Ranieri
  Quique Sánchez Flores
  Jorge Valdano
  Ernesto Valverde
  Voro
  Cesare Prandelli

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Valencian virallinen sivusto    

Espanjalaiset jalkapalloseurat
Valencian urheilu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Buffalo Springfield

Buffalo Springfield on vuonna 1966 perustettu yhdysvaltalainen folkrock-yhtye, jonka jäseninä lauluntekijät Stephen Stills ja Neil Young ponnistivat ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen.  Yhtye hajosi jo vuonna 1968, mutta ehti vaikuttaa Amerikan folkmusiikkiin merkittävästi. Tämän jälkeen Stills perusti Crosby, Stills and Nash -kokoonpanon ja Young jatkoi soolouralla. Buffalo Springfield teki comebackin vuonna 2010.

Yhtyeen tunnetuin kappale on poliisiväkivaltaa vastaan protestoiva "For What It's Worth". Albumi Buffalo Springfield Again (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Kokoonpano

1967 - 1968

Richie Furay - laulu/kitara
Dewey Martin - rummut/laulu
Neil Young - kitara/laulu
Stephen Stills - kitara

Bassokitaraa soitti Jim Fielder tai Bobby West.

1966 - 1967

Richie Furay - laulu/kitara
Dewey Martin - rummut/laulu
Neil Young - kitara/laulu
Stephen Stills - kitara
Bruce Palmer - basso

Diskografia

Albumit
1967 Buffalo Springfield
1967 Buffalo Springfield Again (aluksi ajateltu nimeä Stempede)
1968 Last Time Around
1969 Retrospective
1973 Buffalo Springfield (kokoelma) 2 CD 
2001 Buffalo Springfield (kokoelma) 4 CD

Singlet

1967 For What It's Worth (Stop, Hey What's That Sound) 
1967 Bluebird

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset folk rock -yhtyeet
1960-luvun rockyhtyeet ja -artistit
Grammy-palkinnon saajat
Rock and Roll Hall of Fame
Pentu

Pentu on biologinen nimitys eläimen, erityisesti nisäkkään poikasesta.

Eri eläinten poikasten nimityksiä 
Hirvi, peura: vasa
Hylje: kuutti
Kana: poikanen, tipu
Koira, karhu: pentu, penikka
Lammas: karitsa
Nauta: vasikka
Sika: porsas
Vuohi: kili
Hevonen: Varsa
Kissa: Pentu

Ihmisen poikasesta käytetään nimitystä lapsi. Pentu-nimitys tässä yhteydessä on halventava tai murteellinen.

Biologia
James Coburn

James Coburn (31. elokuuta 1928 Laurel, Nebraska – 18. marraskuuta 2002 Beverly Hills, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.

Coburn tunnettiin etenkin karskeista rooleistaan, joita hän näytteli muun muassa lännenelokuvissa 7 rohkeata miestä, Maahan, senkin hölmö! sekä Pat Garrett ja Billy the Kid, toiseen maailmansotaan sijoittuvassa sotavangeista kertovassa elokuvassa Suuri pakoretki, vakoiluelokuvassa Derek Flint erikoistehtävissä, lama-ajan katutappeluelokuvassa Haastaja ja Sam Peckinpahin elokuvissa Rautaristi ja Majuri Dundee.

Pahan nivelreuman takia hän esiintyi vain muutamassa elokuvassa 1980-luvulla. Hän väitti parantuneensa rikkitablettien avulla. Coburn palasi täten elokuviin 1990-luvulla.

Coburn esiintyi 1990-luvulla muun muassa elokuvissa Nuoret sankarit 2, Nunnia ja Konnia 2, The Player, Eraser – suojelija, Pähkähullu professori, Maverick, Payback ja Lumihauvat. Hän voitti parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon elokuvasta Verijäljet, jossa hän näytteli Nick Nolten isää. Coburn antoi äänensä myös Disneyn ja Pixarin animaatioelokuva Monsterit Oy:n herra Rumilukselle.

Coburnin poika David Coburn on myös näyttelijä ja on esiintynyt muun muassa Renny Harlinin läpimurtoelokuvassa Jäätävä polte vuonna 1985.

Coburnin viimeisin rooli oli pääosa elokuvassa Amerikka aseiden armoilla vuonna 2002. Samana vuonna hän kuoli yllättäen sydänkohtaukseen 74-vuotiaana.

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
 „Gesprengte Ketten - The Great Escape, Behind the scenes'', Photographs of cameraman Walter Riml, Editor Helma Türk & Christian Riml, House Publishing 2013, English/German  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Fazerin Sininen

Fazerin Sininen on Fazerin valmistama suklaalevy, -patukka ja irtomakeinen. Fazerin Sininen oli vuonna 2016, kuten monina aiempinakin vuosina, Suomen myydyin makeistuote. Fazerin Sininen valittiin vuonna 2017 jo yhdeksännen kerran peräkkäin Suomen arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.

Resepti
Karl Fazerin pojalla Svenillä oli 1920-luvulla englantilainen liiketuttava Shaller, jonka vävyllä oli vakava silmäsairaus. Sven Fazer auttoi suhteillaan miehen silmäsairauksiin erikoistuneen lääkärin hoitoon. Vävyn parannuttua Shaller lahjoitti Fazerille kiitokseksi hallussaan olleen sveitsiläisen suklaareseptin. Suomessa tuote tuli markkinoille vuonna 1922. Suklaan valmistuksessa käytetään monista muista nykypäivän suklaatuotteista poiketen tuoretta maitoa. Kaakaopavuista kaksi kolmasosaa tulee Ecuadorista ja loput Länsi-Afrikasta. Fazerin Sinisen tuoteperheen suosituimmat tuotteet ovat maitosuklaalevy, maitosuklaarasia ja hasselpähkinälevy.

Fazerin sinisen maitosuklaan raaka-aineet olivat vuonna 2022 maito, sokeri, kaakaovoi, kaakaomassa, emulgointiaine (soijalesitiini), ruokasuola ja luontainen vanilja-aromi. Vähintään 30 % ainesosista oli kaakaota.

Pakkaus

Alusta asti suklaan sinisestä pakkauksesta on löytynyt Karl Fazerin kultainen nimikirjoitus. Sininen väri oli Karl Fazerille tärkeä, sillä se symboloi Suomen luontoa ja itsenäisyyttä. Suklaalevyjen käärepaperissa käytetty sininen väri on rekisteröity ainoastaan Fazerin käyttöön, ja se on merkitty Patentti- ja rekisterihallituksen ylläpitämään tavaramerkkirekisteriin 30. huhtikuuta 2001 ensimmäisenä Suomessa hyväksyttynä väritavaramerkkinä.

Vuoden 2021 alussa Fazerin Sininen -tuoteperheen kääreet uudistettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fazerin Sininen
 Suklaayhdistyksen arviot Fazerin Sinisestä 
 Tuotewikin artikkeli Fazerin Sinisestä
 Fazer Sininen Facebook

Fazerin makeiset
Suklaa
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Taisteluplaneetta Galactica (1978)

Taisteluplaneetta Galactica () on vuosina 1978–1979 tuotettu yhdysvaltalainen television tieteissarja, jonka loi Glen A. Larson. Sarja kertoo ihmiskunnan viimeisistä eloonjääneistä, jotka pakenevat cylon-nimisiä robotteja avaruuden halki. Sarjan pääosissa nähdään muun muassa Richard Hatch, Dirk Benedict ja Lorne Greene. Sarjan pilottijakso maksoi 7 miljoonaa dollaria, ja se oli aikanaan kallein siihen mennessä tehty; pilottijaksoa esitettiin myös elokuvateattereissa.

Sarjan tuotanto Yhdysvalloissa lopetettiin 21 jakson jälkeen huhtikuussa 1979 (pilottijakso lasketaan joissain yhteyksissä kolmeksi jaksoksi ja sarjan pituudeksi ilmoitetaan 24 jaksoa), mutta vuotta myöhemmin sitä seurasi spin-off-sarja Galactica 1980. Sarja on saanut sittemmin huomiota vuonna 2003 alkaneen Taisteluplaneetta Galactican myötä, joka pohjautuu löyhästi alkuperäiseen 1970-luvun sarjaan. 

Sarjaa esitettiin Suomessa Mainostelevisiossa 17. helmikuuta 1981 (jakso: "Kadonnut Planeetta I") - 28. lokakuuta 1982 (jakso: "Jumalan Käsi). Pilottijaksoa ei esitetty Suomen televisiossa ennen kuin 1980-luvun lopulla.

Taisteluplaneetta Galactica
Pyhä Soter

Pyhä Soter (n. 120–174) oli paavi vuosina 166–174. Hän määräsi, että avioliitto oli pätevä ainoastaan papin siunaamana. Hän oli kotoisin Italian Fondista ja kuoli perimätiedon mukaan marttyyrinä. Hänet haudattiin Calixtus I:n hautausmaalle Roomaan. Hänen muistopäivänsä on 22. huhtikuuta. Soter ilmeisesti perusti pääsiäisen vuotuiseksi juhlapäiväksi Roomassa.

Lähteet

Lähteet 
 

Paavit
Kristityt marttyyrit
Jakov Sverdlov

Jakov Mihailovitš Sverdlov (, 3. kesäkuuta (J: 22. toukokuuta) 1885 Nižni Novgorod – 16. maaliskuuta 1919 Moskova) oli venäjänjuutalainen bolševikkipoliitikko. 

Sverdlov syntyi Nižni Novgorodissa varakkaaseen aškenasijuutalaiseen kauppiasperheeseen. Hän liittyi vuonna 1902 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja otti osaa vuoden 1905 tapahtumiin. Vuosina 1906–1917 välisen ajan Sverdlov oli joko vangittuna tai karkotettuna. 

Lokakuun vallankumouksen alussa Sverdlov valittiin yhdessä Josif Stalinin kanssa bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Sverdlovin tiedetään keskuskomitean puheenjohtajan ominaisuudessa hyväksyneen silloisen Uralin neuvoston päätöksen tsaari Nikolai II:n ja tämän perheen teloittamisesta vuonna 1918. 

Sverdlov toimi yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puhemiehenä eli Neuvosto-Venäjän nimellisenä valtionpäämiehenä marraskuusta 1917 aina maaliskuussa 1919 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hänen virallinen kuolinsyynsä oli influenssa.

Sverdlovin kuoleman jälkeen Jekaterinburgin nimi vaihdettiin hänen kunniakseen Sverdlovskiksi. Boris Jeltsinin aikana nimi kuitenkin palautettiin muiden nimipalautusten mukana Jekaterinburgiksi, mutta ympäröivä alue kantaa kuitenkin yhä neuvostoaikaista nimeään Sverdlovskin alue. Ukrainan Luhanskin alueelle perustettiin myös Sverdlovsk-niminen kaupunki (Ukrainan mukaan nykyään Dovžansk, tosin kaupunkia hallitseva Luhanskin kansantasavalta käyttää yhä nimeä Sverdlovsk).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Bolševikit
Venäläiset poliitikot
Valtionpäämiehet
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Nikkoliitti

Nikkoliitti eli nikkeliini (NiAs) on kidejärjestelmältään heksagoninen mineraali. Tämä mineraali, kuten sen alkuainekin, on saanut nimensä saksankielisestä sanasta, joka tarkoittaa "paholaisen nikkeli". Kiteet ovat harvinaisia; yleensä nikkoliitti on satunnaisina rakeina tai tiiviinä massana. Nikkoliitti on väriltään kirkkaankuparinpunainen, mutta hapettuu harmaaksi. Viiru on ruskeanmusta. Kiilto on metallinkiilto. Nikkoliitin kovuus on 5,0–5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 7,5–7,8 g/cm³.

Nikkoliitti on tärkeä nikkelimineraali. Sitä esiintyy muun muassa Kanadassa ja Saksassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mindat.org: Nickeline 
 Webmineral.com: Nickeline Mineral Data 
 Nickeline (pdf) 

Mineraalit
Malmimineraalit
Nikkelimineraalit
Adam Victorilainen

Adam Victorilainen oli ranskalainen runoilija ja säveltäjä. Hän vaikutti Pariisissa 1100-luvulla. Adam Victorilainen oli aikakautensa ensimmäisiä sequentia- eli sekvenssirunoilijoita. Hänen tyylinsä oli suuntaa antava seuraaville sekvenssirunoilijapolville.

Adam Victorilaisen elämästä tiedetään vähän. On jopa epäselvää, oliko hän syntyään englantilainen tai ranskalainen. Häntä on kuvattu nimellä Brito, joka voi viitata Britanniaan tai Bretangeen. Koska hän jäi Pariisiin, hän lienee ollut ranskalainen.  Saatuaan koulutuksensa, hän liittyi St. Victorin luostarin veljistöön Pariisissa. Luostari oli aikanaan eräänlainen teologinen keskus, joka toimi intellektuellin skolastiikan vastapainona keskittyen mystiseen Jumalan rakkauteen. Siellä hän vietti koko elämänsä ja kuoli vuosien 1173 ja 1192 välisenä aikana ja hänestä tuli luostarin hengellisten ajatusten keskeinen tulkki runoilijana. 

1100 luvulla sekvenssi-runoudessa kehittyi uusi, myöhempi tyyli ja 1200-luvulta on säilynyt noin 60 sekvenssiä, joista suurta osaa pidetään Adamin kirjoittamina ja säveltäminä. Niiden lisäksi häneltä on säilynyt 106 hymniä.

Hänen hymneistään ja ja sekvensseitään ​​noin 37 julkaistiin 1500-luvun katolisen teologin Clichtoveuksen "Elucidatorium Ecclesiasticum" -julkaisussa. Hänen teoksensa ovat säilyneet Pariisin Louvren kansalliskirjastossa (Bibliothèque National) ja ne on julkaistu 1850.

1. pääsiäisen jälkeisen sunnuntain sekvenssiin, ”Mundi renovatio" pohjalta on tanskalainen Nicolai Fredreick Severin Grundtvig kirjoittanut virrem "Verdens igenfødelse glæden igenføder.  Grundtvigin virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa Anders Frostensonin ruotsintamana, virsi 517 "Världen so, my föds på nytt". Sen on Pekka Kivekäs suomentanut suomenkieliseen virsikirjaan 1997 "Maailma nyt uudistuu, herää riemun aikaan".

Lähteet

Ranskalaiset runoilijat
Ranskalaiset säveltäjät
Virsirunoilijat
Keskiajan henkilöt
Kari Pekkonen

Kari Kalevi Pekkonen (28. heinäkuuta 1945 Kajaani – 23. maaliskuuta 2017 Kajaani) oli suomalainen poliittinen työntekijä, virkamies ja järjestötoimihenkilö. Hän oli presidentti Tarja Halosen tyttären Anna Halosen isä.

Puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti Pekkonen osallistui 1970-luvulla politiikkaan ja oli ehdokkaana kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä, mutta ei tullut valituksi. Hän toimi SDP:n eduskuntaryhmän sihteerinä vuosina 1977–1982 ja sisäasiainministeri Matti Ahteen poliittisena sihteerinä vuosina 1982–1983. Hän työskenteli myös muun muassa Kainuun seutukaavaliiton seutukaavajohtajana ja Työeläkelaitosten liiton tiedotuspäällikkönä. Pekkonen oli ehdolla Kajaanin kaupunginvaltuustoon kuntavaaleissa 2017, mutta kuoli pari viikkoa ennen vaaleja.

Pekkonen ja Halonen seurustelivat kuusi vuotta vuodesta 1977 lähtien. Anna-tytär syntyi vuonna 1978.

Lähteet 

Tarja Halonen
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Suomen presidenttien puolisot
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vappu Jurkka

Vappu Sinikka Jurkka (8. marraskuuta 1927 Viipuri − 12. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Vappu Jurkan vanhemmat olivat näyttelijät Eino Jurkka (1894–1953) ja Emmi Jurkka (1899–1990). Vappu oli pariskunnan keskimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Hänen isoveljensä oli Sakari Jurkka (1923–2012) ja pikkuveljensä Jussi Jurkka (1930–1982). Vappu ja hänen veljensä olivat suurimman osan lapsuudestaan yksin tai palvelijoiden seurassa kotona, kun vanhempien teatteriura meni perheen edelle.

Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin johtajana toiminut Eino Jurkka sai kuvataiteista kiinnostuneen tyttärensä pyrkimään Suomen Teatterikouluun tämän veljien Jussin ja Sakarin tavoin. Hän ei menettänyt kiinnostustaan kuvataiteisiin, vaikka ammatti löytyi lopulta teatterista. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli Kansanteatterissa Minna Canthin näytelmässä Anna Liisa.

Vappu Jurkka perusti äitinsä kanssa Teatteri Jurkan 1953. Emmi Jurkka johti teatteria aluksi, Vappu Jurkka hänen jälkeensä 1981–1993. Oman teatterin lisäksi Vappu Jurkka teki monologikiertueita muun muassa vankiloissa ja sairaaloissa oman Thespis-teatterinsa nimellä sekä esiintyi kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet muistetaan Ruusun aika -televisiosarjan isoäitinä 1990-luvun alusta.

Vappu Jurkka eli 1950-luvun lopulta tuolloin vielä harvinaisessa avoliitossa kuvataiteilija-kirjailija Rolf Sandqvistin kanssa tämän kuolemaan 1994 saakka. Heidän lapsiaan ovat teatteriohjaaja ja näyttelijä Ville Sandqvist (s. 1960) ja muun muassa Teatteri Jurkan taloutta hoitanut Kalle Sandqvist (s. 1964).

Vappu Jurkka kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Vuosaaressa huhtikuussa 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Vappu Jurkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 
Haastattelu Turun Sanomissa
Ylen Elävä arkisto: Vappu Jurkka muistelee -video
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Motorola 68881

Motorola 68881 ja 68882 olivat Motorolan valmistamia matematiikkasuorittimia.

Motorola 68881 
Motorola 68881 oli Motorolan valmistama matematiikkasuoritin, jota käytettiin Motorola 68020 - tai Motorola 68030 -suorittimia käyttävissä järjestelmissä. 68881-matematiikkasuorittimen lisääminen järjestelmään toi suuresti tehoa liukulukulaskuihin tukeutuviin toimintoihin. 

Aikanaan matematiikkasuorittimit olivat tarpeellisia monissa tieteellisissä ja matemaattisissa sovelluksissa. Nykyaikaiset suorittimet sisältävät yhden tai useamman liukulukuyksikön.

Motorola 68882 
Motorola 68882 oli paranneltu versio 68881:stä, sen ominaisuuksiin kuuluivat paranneltu liukuhihnatyöskentely ja aikanaan nopeammat kellotaajuudet. 68882:n käskykanta oli täysin identtinen 68881:n kanssa.

68881/68882 oli käytössä Sun Microsystemsin Sun 3 -työasemassa, Applen Macintosh II -sarjan tietokoneissa ja Commodore Amiga 3000:ssa.

Motorola 68040 oli ensimmäinen Motorolan suoritin, jossa oli sisäänrakennettu matematiikkasuoritin. Monet sen käskyistä olivat yhteensopivia 68881:n kanssa, mutta muutamia jouduttiin emuloimaan ohjelmistopohjaisesti.

Aiheesta muualla
MOTOROLA M68000 FAMILY, Programmer’s Reference Manual

Motorolan suorittimet
Tokyo Mew Mew

Tokyo Mew Mew () on Reiko Yoshidan tarinasta Mia Ikumin piirtämä, kaikille suunnattu shōjo-manga. Sen julkaisija on Kōdansha, joka julkaisi ensimmäisen osan vuonna 2001. Sarja on suunniteltu sopivaksi yli 10-vuotiaille. Sarjan pohjalta on tehty myös TV-anime.
Tokyo Mew Mew sisältää komediaa, draamaa, taikuutta, romanssia ja scifiä.

Henkilöt

Päähenkilöt 

Ichigo Momomiya (Zoey)
Minto (Mint) Aizawa (Corina)
Retasu (Lettuce) Midorikawa (Bridget)
Purin (Pudding) Fong (Kikki)
Zakuro Fujiwara (Renée)
Berry Shirayuki

Muut henkilöt 

Masaya Aoyama (Sininen ritari, Mark & Deep Blue)

Tasuku
Ryou Shirogane (Elliot)
Keiichiro Akasaka
Masha (R2000)
Ucha /R2003
Ringo Akai

Avaruusoliot

Kisshu (Quiche) Ikitashi (sarjakuvahahmo), TV-sarjassa Kisshu
 Taruto (Tart) Ikitashi
 Pai (Pie) Ikitashi
Deep Blue
The Blue Knight

Juoni 

Ichigo, Minto, Retasu, Purin ja Zakuro joutuvat eräänä päivänä maagisen säteen kohteeksi ja kukin heistä saa jonkin uhanalaisen eläimen geenejä. Säteen takana ovat rikas lukiolaispoika Ryoo Shirogane sekä Keiichiro Akasaka, jotka palkkaavat Ichigon puolustamaan maapalloa. Ichigo joutuu työskentelemään Café Mew Mewissä, joka on myös heidän tukikohtansa, ja etsimään loput neljä kumppaniaan. Heidän työnsä on taistella avaruusolioita ja kimairoiksi muuttuneita eläimiä vastaan ja pelastaa maailma, minkä jälkeen eläimien geenien vaikutuksien pitäisi taantua, jolloin he palaavat takaisin tavallisiksi ihmisiksi. He keräävät taistelujen välissä Mew Aquaksi kutsuttua ainetta, jolla on mahdollista pelastaa suuri määrä luontoa. Ichigon suurin ongelma on, ettei hän voi kertoa ihastukselleen Masayalle olevansa mewmew.

Tokyo Mew Mew -ryhmään kuuluvat Ichigo, Mint (Minto), Lettuce (Retasu), Pudding (Purin) ja Zakura (Zakuro) sekä myöhemmin Berry. Ichigo on päähenkilö ja joukon johtaja, mutta sarjan jatko-osassa, Ichigon lähdettyä Masayan kanssa vaihto-oppilaaksi Iso-Britanniaan, Berrystä tulee uusi johtaja.
Tokyo Mew Mewin viholliset ovat Kisshu (muut nimet: Kishu, Kish, Quiche), Pai (Pie) ja Taruto (Tart).
ja St. Rose Crusaders:it

Julkaisu 
Tokyo Mew Mew -mangaa on toistaiseksi julkaistu kaiken kaikkiaan yhdeksän osaa: varsinainen sarja on seitsemänosainen ja kaksi Tokyo Mew Mew à la mode -jatko-osaa. Suomenkielisen julkaisun kustantajana toimii Sangatsu Manga.

Vastaanotto 
Tähtivaeltaja-lehden Toni Jerrman arvioi, että ”esiteinitytöille suunnattu ultrasöpöily” aiheuttaa kohdeyleisön ulkopuolella ”lähinnä pahaa päänsärkyä”.

Lähteet 

Mangasarjat
Animesarjat
Shōjo
2000-luvun anime ja manga
Willem Drees

Willem Drees  (5. heinäkuuta 1886 – 14. toukokuuta 1988) oli hollantilaisen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (Partij van de Arbeid) jäsen ja Alankomaiden pääministeri vuosina 1948–1958.

Drees syntyi Amsterdamissa, jossa hänet tunnettiin Isä Dreesinä (Vadertje Drees). Hänen pääministerikaudellaan Alankomaat toipui toisesta maailmansodasta, kolonisaatio purkautui ja nykyaikainen hyvinvointivaltio muodostui.  Drees kuoli Haagissa vuonna 1988.

Alankomaiden pääministerit
Työministerit
Yli satavuotiaiksi eläneet alankomaalaiset
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Rein Raud

Rein Raud (s. 21. joulukuuta 1961) on virolainen Japanin-tutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston Japanin kielen ja kulttuurin professorina vuosina 1995—2016.  Hän oli Tallinnan yliopiston rehtori 2006–2011.

Raud valmistui Leningradin yliopistosta vuonna 1985 japanologian laitokselta ja väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuuden teoriasta Helsingin yliopistossa vuonna 1994.

Raudin isä oli virolainen lastenkirjailija Eno Raud.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Virolaiset tieteilijät
Virolaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Rehtorit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Raija Sollamo

Raija Tellervo Sollamo (o.s. Pursula) (s. 9. joulukuuta 1942 Padasjoki) on suomalainen teologian tohtori, eksegetiikan tutkija ja Suomen ensimmäinen teologisen alan naisprofessori.

Koulutus
Sollamo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961, teologian maisteriksi vuonna 1967, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1974 ja teologian tohtoriksi vuonna 1980.

Ura
Sollamo toimi Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajana 1988–1999 ja kirkolliskokouksen käsikirjavaliokunnan varapuheenjohtajana 1996–1999. Hän oli mukana raamatunkäännöstyössä toimien mm. raamatunkäännöskomitean kääntäjänä useita jaksoja 1984–1988, sekä apokryfitoimikunnan käännöskomitean puheenjohtajana 1999–2006.

Sollamo sai pappisvihkimyksen vuonna 1995. Kirkossa hän on vaikuttanut tasa-arvoa edistävästi perustellen raamatullisesti naisten oikeutta pappisvirkaan. Hän on toiminut aktiivisesti myös Yhteys-liikkeessä puolustaen seksuaalivähemmistöjen ihmisoikeuksien toteutumista ja ajaen parisuhteensa rekisteröineiden homo- ja lesboparien oikeutta halutessaan saada liitolleen kirkollinen siunaus.

Sollamo toimi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa Raamatun alkukielten professorina 1982–2007, teologisen tiedekunnan dekaanina 1992–1998 ja yliopiston eksegetiikan laitoksen johtajana 2004–2007. Hän oli yliopiston 1. vararehtori 1998–2003. Sollamo jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2007.

Sollamo on julkaissut laajasti eri teologian alueita käsitteleviä artikkeleita ja oppikirjoja.  Hänen päätutkimusalueensa ovat Septuagintan käännöstekniikka, Qumranin tekstit ja Vanhan testamentin eksegetiikka, erityisesti naistutkimus.

Palkinnot ja tunnustukset
Sollamo on saanut lukuisia tunnustuksia ja huomionosoituksia: Suomen Akatemian väitöskirjapalkinto 1980, Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinto 1992, Maikki Friberg -palkinto 1996, Suomen liike- ja virkanaisten liiton valitsema Vuoden nainen 1993 (yhteiskunnallinen vaikuttaja). Vuonna 2014 hän sai Alfred Kordelinin yleisen edistys- ja sivistysrahaston tunnustuspalkinnon tunnustuksena suurista ansioista Raamatun alkukielten tutkimuksessa, akateemisen työyhteisön kehittämisessä sekä kamppailussa avaran, rajoja rikkovan näkemyksen ja käytännön puolesta. Hän on teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen kunniajäsen, Suomen Eksegeettisen Seuran kunniajäsen vuodesta 2002, Suomen Akateemisten Naisten Liiton kunniajäsen vuodesta 2003. Hän on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006.

Perhe
Professori Raija Sollamo on naimisissa seurakuntaneuvos Matti Sollamon kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.

Teoksia

Aiheesta muualla 
 Tutkimustietokanta Tuhat
 Kansallisbiografia

Lähteet 

Eksegetiikka
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset teologit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Turbo (albumi)

Turbo on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin albumi vuodelta 1986. Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing alkoivat tehdä kappaleita albumille lokakuussa vuonna 1984 Marbellassa Espanjassa. Osa faneista vierasti syntetisaattoreita, ja heille Turbo oli pettymys. Levy menestyi silti: se nousi brittilistalla sijalle 33 ja Billboard 200:lla sijalle 17, ja se pysyi listalla 36 viikkoa. ”Locked in” kohosi Billboard Top Mainstream Rock Single -listalla sijalle 25. Albumin tunnetuin kappale lienee ”Turbo Lover”, josta tehtiin myös musiikkivideo. Se on myös yhtyeen vakiokappaleita konserteissa. Myös kappaleesta ”Locked in” on tehty musiikkivideo.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet ovat Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing -trion kirjoittamia. 

 
 
 
 
 
 
 
 
 

Remasteroitu versio

Singlet 

 ”Turbo Lover” / ”Hot for Love” (huhtikuu, 1986)
 ”Locked In” / ”Reckless” (toukokuu, 1986)
 ”Parental Guidance” (1986)

Kokoonpano 

 Rob Halford – laulu
 K. K. Downing – kitara, kitarasyntetisaattori
 Glenn Tipton – kitara, kitarasyntetisaattori
 Ian Hill – basso
 Dave Holland – rummut

Aiheesta muualla 

 Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä 

Vuoden 1986 albumit 
 Judas Priestin albumit
Miles ”Tails” Prower

Miles Prower (tunnetaan paremmin lempinimellä Tails) on 8-vuotias Sonic the Hedgehog -sarjoissa esiintyvä, Segan kehittämä fiktiivinen hahmo. Hänen nimensä juontuu sanaleikistä "miles per hour (mailia tunnissa)", jolla verrataan Sonicin nopeutta äänennopeuteen. Hän pystyy liikkumaan lähes yhtä nopeasti kuin Sonic pyörittämällä häntiään kuin potkuria.

Varhaisissa peleissä Sonic on Tailsin idoli ja hän seuraa tätä joka paikkaan. Aluksi Sonic yrittää karistaa Tailsia kannoiltaan, mutta lopulta hän vaikuttuu ketun kyvyistä pysyä perässä. Nykyään Sonic ja Tails ovat parhaita kavereita.

Tails teki debyyttinsä Sega Master Systemin ja Sega Game Gearin pelissä Sonic the Hedgehog 2 (8-Bit). Monet tosin ovat tutustuneet Sonicin parhaaseen ystävään Sega Mega Drive -versiossa.

Pelit 

Tailsilla on myös kaksi omaa peliä: 
 Tails’ Skypatrol
 Tails Adventure

Ikä
Peleissä Tails on aina ollut 8-vuotias.

Kyvyt
Tails pystyy suorittamaan samoja liikkeitä kuten Sonic (mm. Spin Dash ja pallona pyöriminen), juostessaan kovaa Tails pyörittää häntiään perässään kuin lentäessään, minkä ansiosta hän pystyy liitämään, mutta hän on silti hitusen hitaampi kuin Sonic. Erikoisimmat taidot Tailsilla ovat kyky lentää (myös lentokoneita kuten Tornadoa) ja uida (Sonic ei ole koskaan oppinut uimaan).
Uusimmissa peleissä (kuten Sonic Adventure, Sonic Advance, Sonic Advance 2 ja Sonic Advance 3), Tails hyökkää sivaltamalla hännillään.

Tails ei ole erityisen älykäs Adventures of Sonic the Hedgehogin eikä Sonic "SatAMin" alkupään jaksoissa, eikä myöskään varhaisimmissa Sonic Archien-sarjakuvissa, toisin kuin peleissä, Sonic the Moviessa ja Sonic X:ssa, sekä nykyisissä Sonic Archien numeroissa.
Tailsilla on paljon mekaanisia lahjoja. Sonic X-animaatiossa Tailsin ja Sonicin ystävystyessä Tails korjaa ja maalaa Sonicin lentokoneen Tornadon.

Tails on naiivi ja huippuälykäs ja hänen älykkyysosamääränsä on lähes sama kuin Tri. Ivo "Eggman" Robotnikin eli 300 ellei enemmänkin. Sonic Battle-pelissä hänellä on hyökkäys nimeltä 'IQ 400 Attack' (ÄO 400 -isku).

Muut esiintymiset
Tails esiintyy Archie Comicsin Sonic the Hedgehog -lehdessä mutta myös Sonic X ja Sonic Universe -lehdissä.
Animaatiot, joissa Tails esiintyy ovat Adventures of Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog: The Movie ja Sonic X.

Lähteet

Sonic the Hedgehog -pelisarjan hahmot
Kuvitteelliset keksijät

sv:Sonic the Hedgehog (spelserie)#Andra figurer
Videopelihahmot
Kuvitteelliset ketut
Mauke

Mauke on atolli Cookinsaarten eteläosissa. Sen pinta-ala on 18,4 neliökilometriä ja asukkaita oli 289 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Atollin ensimmäinen asukas oli paikallisen mytologian mukaan Uke, jonka mukaan Mauke on myös nimetty.

Aluejako
Mauke jaetaan neljään alueeseen, joista kaksi on edelleen jaettu tapereihin: Niiden nimet ovat:
Ngatiarua (pohjoinen, jaettu viiteen tai kuuteen tapereeseen)
Vaimutu (itäinen, ei jaettu)
Areora (eteläinen, jaettu kolmeen tapereehen)
Makatea (läntinen, ei jaettu)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mauke 

Cookinsaarten maantiede
Vaurio (yhtye)

Vaurio oli vuosina 1981–1985 toiminut naantalilainen punk-yhtye. Se perustettiin kesäkuussa 1981 nimellä Sidi & Siivottomat; perustajajäseniä olivat laulaja Sauke, basisti Sidi, kitaristi Masa ja rumpali Brando. Vuonna 1982 Brando jätti yhtyeen ja uudeksi rumpaliksi tuli turkulainen Minni. Tämä kokoonpano muodosti yhtyeen vakiokokoonpanon ja soitti myös kaikilla Vaurion levytyksillä, muut yhtyeessä soittaneet olivat joko vierailijoita tai kuuluivat siihen vain lyhyen aikaa. Vuodenvaihteessa 1982–1983 yhtye vaihtoi nimekseen Vaurio. Yhtye toimi aktiivisesti kesään 1985 asti, minkä jälkeen se kokoontui uudelleen ainoastaan 11. toukokuuta 1990 turkulaisen Auran panimon valtauksen kuusivuotisjuhlissa. Yhtyeen laulaja Sauke menehtyi 38-vuotiaana vuonna 2003.

Vaurion katsotaan kuuluvan suomalaiseen 1980-luvun alun hardcore punk -liikkeeseen, jonka tunnetuimpia edustajia olivat muun muassa Riistetyt, Kaaos, Terveet Kädet, Maho Neitsyt ja Appendix. Musiikillisesti Vaurion voidaan kuitenkin katsoa usein olleen hardcoren ja 1970-luvun lopun suomalaisen punkin välimaastossa, jossa sen mahdollisia vertailukohtia olisivat sellaiset yhtyeet kuin Lama ja Nolla nolla nolla.

Vaurio levytti yhden EP-levyn ja yhden LP:n. Vuonna 1983 kansia myöten valmiiksi tehty EP kuitenkin julkaistiin kokonaisuudessaan vasta 1996, bonusraitoina Kråklund Recordsin CD-uusintajulkaisulla Propaganda recordsin kokoelmalevystä. Vuonna 2007, 24 vuotta valmistumisensa jälkeen, EP ilmestyi vihdoin omana julkaisunaan ja alun perin tarkoitetussa ulkoasussaan, 7-tuumaisena vinyylilevynä, yhdysvaltalaisen Feral Ward -levymerkin julkaisemana.

Jäsenet
 Sauke (1964–2003), laulu
 Masa, kitara ja laulu
 Sidi, basso ja laulu
 Minni, rummut
 Brando, rummut (1981–82)
 Kepa, laulu (lauloi Sauken tilalla parin kuukauden ajan vuonna 1984). Ideoi Vaurio-nimen vuonna 1982 Black Flagin Damaged-levyn innostamana (1983)
 Kurre, basso (talvi 1985)
 Jussi (”Clash-Jussi”), basso (kevät 1985)

Diskografia

LP
 Huuto yöstä (Svart Records, SVR309) 2014
 A Shout from the Night (Rock-O-Rama, RRR.45) (Huuto yöstä, Propaganda, PRO-038 – alkuperäinen nimeke, jolla levy piti julkaista, se kuitenkin lisensoitiin Saksaan) 1984

EP
 Sortoa ja vainoa EP (Propaganda, PROP-025 – alkuperäinen julkaisunumero, jolla Propagandan piti julkaista levy; julkaistiin vasta kokoelmalla KRÅCD37, 1996; EP-levynä Feral Ward, YAN-046, 2007) 1983

Kokoelmilla
 Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987 (Stupido Records, TWINCD99) 2009
 Killed by Finnish Hardcore (bootleg; Redrum Records) 2003
 Hardcore Holocaust (bootleg; Fuckin' Finnland Records) 1998
 Propaganda - Hardcore ' 83 (Kråklund, KRÅCD37) 1996
 Finnish Spunk / Hard Beat - Propaganda LP 4 (Rock-O-Rama, RRR.41) 1984

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset hardcore punk -yhtyeet
Iñaki Lafuente

Iñaki Lafuente Sánchez (s. 24. tammikuuta 1976, Barakaldo, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen baskisukuinen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjassa pelaavaa Sporting Gijónia, ja on siellä lainassa Athletic Bilbaosta.

Lafuente on Athletic Bilbaon kasvatteja. Hän debytoi Primera Divisiónissa kuitenkin vasta vuonna 2000, kierrettyään ensin useassa seurassa lainasopimuksilla. Lafuente teki pikavisiittejä Sestaoon, Getxoon ja Elcheen. Hänellä on ollut vaikeuksia vakuuttaa paikkansa Athletic Bilbaossa ja tästä syystä hänet on lainattu useaan otteeseen muihin seuroihin. Kaudella 2007-2008, Lafuente lainattiin Espanyoliin ja toiseen suuntaan matkasi Gorka Iraizoz.

Heinäkuussa 2008, Lafuente palasi Bilbaoon. 13. tammikuuta 2009, hän siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Sporting Gijóniin.

Lähteet 

Baskijalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Takutea

Takutea on asumaton saari Polynesiaan kuuluvilla Cookinsaarilla Tyynellämerellä. Saaren pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Sen korkein kohta on kuusi metriä merenpinnan yläpuolella. James Cook vieraili saarella ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1777.

Aiheesta muualla 

 Takutea Encyclopædia Britannica. 

Cookinsaarten maantiede
Manuae

Manuae on saari Cookinsaarilla. Sanaa Manuae käytetään myös yhteisnimityksenä Manuaesta ja sen lähellä sijaitsevasta Te Au O Tun saaresta. Kummallakaan saarella ei ole ihmisasutusta ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 6,2 neliökilometriä.

James Cook näki Manuaen ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1773. Kun lähetyssaarnaaja John Williams saapui Manuaelle vuonna 1823, saarella oli vielä noin 60 asukasta. Saari on ollut asumaton 1820-luvun lopulta lähtien. 1890-1900-luvuilla Manuaeta käytettiin lyhyen aikaa vankilasaarena.

Lähteet 

Cookinsaarten maantiede
U3 (Berliinin metro)

U3 on yksi Berliinin metron linjoista. Tekniikaltaan se edustaa Kleinprofil-tyyppiä. Linja kulkee Nollendorfplatzin ja Krumme Lanken välillä ja sillä on 15 asemaa.

Vuoteen 1993 asti U3 tarkoitti Wittenbergplatzin ja Uhlandstraßen välistä rataosuutta. Osuudelle annettiin nimi U15 ja siitä tuli U1:n osa.

Linjalle U3 suunnitellaan jatkoa lounaaseen Mexikoplatzille ja itään Potsdamer Platzin ja Alexanderplatzin kautta Weißenseetä kohti. Berliinin taloudellisten vaikeuksien takia linjaa tuskin jatketaan lähitulevaisuudessa.

Lähteet 

Berliinin metro
Naruhito

Naruhito (, s. 23. helmikuuta 1960 Tokio) on Japanin 126. keisari. Hän on edellisen keisarin Akihiton ja keisarinna Michikon vanhin poika. Hänestä tuli Japanin kruununperillinen virallisesti 23. helmikuuta 1991, jonkin aikaa keisari Hirohiton kuoleman jälkeen. Lapsena hänen nimensä oli prinssi Hiro ().

Tausta ja yksityiselämä 
Naruhito opiskeli historiaa Gakushūin-yliopistossa, valmistui vuonna 1982 ja opiskeli sen jälkeen ulkomailla Oxfordin yliopistossa Britanniassa vuosina 1983–1985. Hänestä tuli Gakushūin-yliopiston tohtori vuonna 1988.

Naruhito on ollut vuodesta 1993 naimisissa prinsessa Masakon kanssa. Parilla on yksi lapsi, tytär Aiko, joka syntyi vuonna 2001.

Japanin keisarina 
Naruhitosta tuli keisari 1. toukokuuta 2019 kun hänen isänsä keisari Akihito luopui kruunusta. Kyseessä on ensimmäinen kerta 200 vuoteen, kun Japanin keisari luopuu vallasta.

Naruhito kruunattiin virallisesti 22. lokakuuta 2019. Kruunajaisiin kutsuttiin 2 000 vierasta, joukossa valtionpäämiehiä ja muita arvovieraita 170 maasta. Suomen presidentti Sauli Niinistö ja Jenni Haukio osallistuivat myös kruunajaisiin.

Kunnianosoituksia 
Naruhito on Tokion olympialaisten ja paralympialaisten suojelija. Hän on lisäksi Oxfordin yliopiston oikeustieteiden kunniatohtori.

Ulkomaalaisia kunniamerkkejä 

  Leopoldin ritarikunta (Belgia)
  Elefanttiritarikunta (Tanska, 2004)
  Unkarin ansioritarikunta (Unkari, 2000)
  Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 1999)
  Sikatuna-ritarikunta (Filippiinit, 2002)
  Kristuksen veljeskunta (Portugali, 1993)
  Kaarle III:n ritarikunta (Espanja, 2008)
  Serafiimiritarikunta (Ruotsi, 2007)

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin keisarit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt