joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toyota Previa

Toyota Previa on Toyotan valmistama tila-automallisto, jota myydään muun muassa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Japanissa vastaava auto on nimeltään Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago.

Previa Mk. I (1990–1999) 

Ensimmäisen sukupolven Previassa oli liuku-ovi takamatkustajille vain toisella puolella. Se on sinänsä erikoisesti suunniteltu, että sen nelisylinterinen moottori on sijoitettu osittain etupenkkien alle, jolloin keula on saatu lyhyeksi. Kaikki huollettavat laitteet, kuten laturi ja jäähdytysjärestelmä, ovat konepellin alla. Tämä rakenne mahdollistaa hyvän painojakauman, joka parantaa ajo-ominaisuuksia. Ongelmana on kuitenkin se, että moottoria ei voida vaihtaa isompaan, koska samaa rakennetta ei käytetä muissa Toyotan automalleissa. Tämä oli suuri ongelma, kun mallia yritettiin viedä Yhdysvaltojen markkinoille, jossa asiakkaat halusivat isompia moottoreita, koska olivat tottuneet niihin. Toyota kuitenkin ratkaisi ongelman lisäämällä autoon Roots-tyyppisen mekaanisen ahtimen, jolloin moottorista saatiin tehoa 168 hevosvoimaa ja vääntöä 278 Nm.

Previasta oli olemassa taka- ja nelivetoiset versiot. Moottori on 2,4-litrainen, nelisylinterinen 135 hevosvoiman JIS-moottori. Vaihteistovaihtoehtoina oli 4-portainen automaatti tai 5-vaihteinen manuaali. Previassa oli istuinpaikat joko 7:lle tai 8:lle henkilölle riippuen varustelutasosta ja penkkien sijoittelusta. 

Yhdysvalloissa Previaa myytiin vuosien 1991 ja 1997 välillä. Yhdysvaltoihin Previat tuotiin Euroopasta kilpailemaan muun muassa Chrysler Town and Countryn, Dodge Caravanin ja Plymouth Voyagerin kanssa. Yhdysvaltain markkinoilta Previa poistui ensimmäisen mallin jälkeen, ja sen korvasi perinteisemmin suunniteltu Toyota Sienna.

Japanissa oli myytävänä myös pienempiä versioita nimillä Toyota Estima Emina ja Toyota Estima Lucida.

Previa Mk. II (2000–2005) 

Uusi Previa on hieman edeltäjäänsä pitempi ja kapeampi. Siinä on molemmilla puolilla liukuovet ja paikat 6:lle, 7:lle tai 8:lle matkustajalle varustelusta ja penkkisijoittelusta riippuen. Euroopassa myytävät mallit ovat saatavilla sekä bensa- että dieselmoottoreilla. Dieselmoottori on 2,0-litrainen, ja siinä on tehoa 116 hevosvoimaa. Bensamoottori on 2,4-litrainen ja 156-hevosvoimainen. Molemmissa malleissa on 5-vaihteinen manuaalivaihteisto vakiona, mutta lisävarusteeksi bensamalliin saa 4-portaisen automaatin. Previa on osoittautunut teknisesti luotettavaksi tila-autoksi ja pitää jälleenmyyntiarvonsa poikkeuksellisen hyvin. 

Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Previa sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Previa Mk. III (2006–) 

Kolmannen sukupolven Toyota Previa on saatavilla Japanin, Australian, Hongkongin ja Taiwanin markkinoilla. Japanissa autoa myydään edelleen nimellä Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago. Autosta on myös saatavilla hybridimalli Japanin ja Hongkongin markkinoilla. Previa on saatavissa 2,4- tai 3,5-litraisella moottorilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Previa
M-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Bokseri

Bokseri on saksalainen molossikoira. Nykyisin bokseri on maailmanlaajuisesti tunnettu käyttö- ja seurakoira. Suomessa boksereita on koulutettu jälki-, haku-, viesti- ja suojelukoiriksi. Suomen ensimmäinen sokeiden opaskoira oli bokseri. Suomessa boksereita rekisteröidään vuosittain noin 200.

FCI-maissa rotu kuuluu ryhmään 2 (molossit, pinserit, snautserit ja sveitsiläiset paimenkoirat), USA:ssa ja Englannissa ryhmään työkoirat (working dogs).

Ulkonäkö 

Bokseri on keskikokoinen, uroksien säkäkorkeus 57–63 cm, narttujen 53–59 cm, paino uroksilla noin 30 kg, nartuilla noin 25 kg. Väriltään bokseri on joko "keltainen" (maskillinen soopeli eli fawn) tai juovikas (brindle). Valkoiset merkit sallitaan, mutta valkoinen väri ei saa olla vallitseva. Myös värivirheellisiä kokovalkoisia boksereita tavataan. Rodun tunnusomaisin piirre on pää: kuono on lyhyehkö ja leuka vahva. Purenta on alapurenta. Alun perin bokserilta on typistetty korvat ja häntä, mutta tämä on nykyään kielletty muun muassa Pohjoismaissa ja Saksassa.

Luonne ja käyttäytyminen 

Bokseri on todella leikkisä ja vahtimisvietti on voimakas. Se on siisti ja helposti koulutettavissa. Bokseri on palveluskoirarotu ja rotumääritelmän mukaan sen tulee olla muun muassa vahvahermoinen, itsetietoinen, rauhallinen ja tasapainoinen, mutta varautunut vieraita kohtaan. Bokseri kiintyy omistajaansa lujasti ja haluaa olla mukana kaikissa arjen pikku askareissakin. Se rakastaa leikkejä toisten koirien ja ihmisten kanssa ikään, rotuun ja sukupuoleen katsomatta, ja on siksi myös oiva valinta lapsiperheeseenkin.

Alkuperä 

Saksassa käytettiin bullenbeisser-koiria (häränpurija) metsästyksessä, erityisesti villisian metsästyksessä. Myöhemmin niitä käytettiin markkinoilla härän- ja karhunpurijoina. Ensimmäinen rotumääritelmä valmistui vuonna 1904. 1930-luvulla bokseri oli Saksassa suosittu suojelu- ja viestikoira. Ensimmäiset bokserit saapuivat Suomeen tiettävästi v. 1910.

Bullboxer 
1990-luvulla tapahtui vahinkoastuminen bokserin ja staffordshirenbullterrierin välillä. Syntynyt pentue oli paitsi viehättävän näköinen, sillä ei myöskään ollut kantarotujensa terveysongelmia. Tämän vuoksi jalostusta päätettiin jatkaa eteenpäin tavoitteena kokonaan uusi rotu. Boksereiden ja staffordshirenbullterriereiden kasvattajat pitävät bullboxeria "huonona sekoituksena" ja ovat myös kyseenalaistaneet väitteet sen terveydestä.

Bullboxer on kantarotujensa välimuoto: pitkäraajaisempi kuin staffordshirenbullterrieri, suippokuonoisempi kuin bokseri. Sen säkäkorkeus on noin 41–53 cm ja paino 17–24 kg.

Lähteet 
 
 
BokseriKerho

Viitteet

Aiheesta muualla 

FCI 2 Pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat
Mastiffit
Saksalaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Alpes Maritimae

Alpes Maritimae () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Meri-Alppien alueen pääosin nykyisen Ranskan alueella.

Maantiede 

Alpes Maritimae oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Cottiae, Alpes Graiae ja Alpes Poeninae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisen Ranskan ja Italian rajalla. Näistä Alpes Maritimae käsitti alueen sille nimensä antaneilla Meri-Alpeilla. Nykyisin alue on pääosin Ranskan kaakkoiskulmaa. Provinssin pääkaupungit olivat Cemenelum vuosina 63–297 ja Eburodunum vuodesta 297.

Kaupunkeja 

Alpes Maritimaen roomalaisaikaisia kaupunkeja ja muita asutuksia olivat muun muassa:

 Antipolis (nyk. Antibes)
 Cemenelum (nyk. Cimiez)
 Nicaea (nyk. Nizza)
 Portus Herculis Monoeci (nyk. Monaco)
 Salinae (nyk. Castellane)
 Sanitium (nyk. Senez)
 Vintium (nyk. Vence)

Vuodesta 297 provinssiin kuuluivat myös:

 Brigantio (nyk. Briançon)
 Brigomagus (nyk. Briançonnet)
 Eburodunum (nyk. Embrun)
 Rigomagus eli Civitas Rigomagensium (nyk. Chorges)

Historia 

Alpes Maritimaen alue tuli Rooman valtaan 15–14 eaa. Alpes Maritimaen provinssin perusti keisari Augustus vuonna 14 jaa. tai pian sen jälkeen. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien kautta kulkeva liikenne. Provinssien jaossa Alpes Maritimae luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa koko myöhemmän Rooman historian ajan ja myös muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.

Vuosina 293–395 provinssi kuului Viennensiksen diokeesiin. Sen aluetta muutettiin niin, että se käsitti vain Alppien länsipuolta, mutta sitä laajennettiin muissa suunnissa. 300-luvulla provinssi tuli osaksi Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului nyt Gallian prefektuuriin ja Septem Provinciaen diokeesiin.

Lähteet 

Rooman provinssit
Alpes Poeninae

Alpes Poeninae () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen nykyisten Sveitsin, Ranskan ja Italian rajalla. Sitä hallittiin usein Alpes Poeninae et Graiaen provinssina yhdessä Alpes Graiaen kanssa.

Maantiede 

Alpes Poeninae oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Cottiae, Alpes Graiae ja Alpes Maritimae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan, Italian ja Sveitsin rajalla. Näistä Alpes Poeninae käsitti nimensä mukaisesti Vallis Poeninaen eli nykyisen Valaisin alueen Penniinisillä Alpeilla, jotka tunnetaan nykyisin myös nimellä Valais’n Alpit, juuri Mont Blancin pohjoispuolella. Alueella sijaitsi nykyisin nimellä Iso Sankt Bernhard tunnettu sola. Provinssin hallinnollinen keskus oli Octodurus eli Forum Clausii Valliensium.

Kaupunkeja 

Alpes Poeninaen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:

 Acaunum
 Darantasia (nyk. Moûtiers)
 Octodurus eli Forum Clausii Valliensium
 Sedunum
 Tarnaiae

Historia 

Alpes Graiaen provinssi perustettiin keisari Augustuksen aikana noin vuonna 15 eaa. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien, erityisesti Ison Sankt Bernhardin, kautta kulkeva liikenne. Uskottiin, että Hannibal ylitti Alpit juuri tällä alueella toisen puunilaissodan aikana. Tämän takia provinssi sai nimekseen Poeninae, koska roomalaiset kutsuivat karthagolaisia puunilaisiksi (poeni).

Alueen provinssien rajat vaikuttavat muuttuneen usein, ja Alpes Poeninae oli usein yhdistettynä Alpes Graiaen provinssiin nimellä Alpes Poeninae et Graiae. Alpes Poeninaen provinssi lakkautettiin lopullisesti keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, jonka jälkeen se oli pysyvästi osa Alpes Poeninae et Graiaen provinssia.

Näin provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

Lähteet 

Rooman provinssit
Janusz Kusociński

Janusz Tadeusz "Kusy" Kusociński (15. tammikuuta 1907 Varsova – 21. kesäkuuta 1940 Palmiry, lähellä Varsovaa) oli puolalainen kestävyysjuoksija.

Rautatietyöläisen perheeseen syntynyt Kusociński aloitti urheiluharrastuksensa koululaisena pelaamalla jalkapalloa varsovalaisissa joukkueissa. Hän liittyi vuonna 1928 Samata-urheiluseuraan ja aloitti yleisurheilun. Häntä valmensi kuuluisa virolainen kymmenottelija Aleksander Klumberg-Kolmpere, joka oli voittanut pronssia Pariisin olympialaisissa 1924.

Ensimmäisissä Puolan mestaruuskilpailuissa 1928 Kusociński voitti yllättäen 5 000 metrin juoksun ja maastojuoksun Puolan mestaruudet. Seuraavana vuonna hän ei päässyt kilpailuihin, sillä palveli Puolan armeijassa. Vuonna 1930 hän palasi mestaruuskisoihin ja voitti 1 500 metrin juoksun, 5 000 metrin juoksun sekä maastojuoksun mestaruudet. Sama toistui seuraavan vuoden kisoissa. Vuonna 1932 hän voitti Puolan mestaruuden 800 metrin juoksussa.

Kesäkuussa 1932 Kusociński juoksi Antwerpenissä 3 000 metrin juoksun uuden maailmanennätyksen 8.18,8 vieden ennätyksen Paavo Nurmelta. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1932 hän osallistui 10 000 metrin juoksuun ja voitti jännittävässä kilpailussa kultaa ennen Suomen Volmari Iso-Holloa ja Lasse Virtasta kaikkien aikojen toiseksi nopeimmalla ajalla 30.11,4. Samana vuonna hän juoksi vielä epävirallisen maailmanennätyksen neljän mailin juoksussa ajalla 19.02,6.

Ensimmäisissä EM-kilpailuissa Torinossa 1934 Kusociński saavutti hopeaa 5 000 metrin juoksussa, minkä jälkeen hän päätti lopettaa urheilu-uransa. Hän teki vielä paluun vuonna 1939, jolloin voitti Puolan mestaruuden 10 000 metrillä. Toisen maailmansodan syttyessä hän ilmoittautui vapaaehtoisesti armeijaan. Hän haavoittui kahdesti sodan aikana ja 26. maaliskuuta 1940 Gestapo pidätti hänet. Kusociński teloitettiin kolme kuukautta myöhemmin 21. kesäkuuta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolalaiset kestävyysjuoksijat
Puolalaiset maastojuoksijat
Puolalaiset olympiavoittajat
Puolalaiset teloitetut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Jääkiekon SM-liigakausi 1999–2000

Kausi 1999–2000 oli jääkiekon SM-liigan 25. kausi. Mestaruuden vei toisen kerran peräkkäin Turun Palloseura.

Runkosarja

Runkosarjan pistepörssi

Playoffsit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelut

Lopputulos
 TPS
 Jokerit
 HPK
 HIFK
 Tappara
 Lukko
 Blues
 Ilves
 SaiPa
 JYP
 Ässät
 Pelicans

Palkitut

Liigakarsinta 
Liigakarsinnassa olivat SM-liigan jumbojoukkue Pelicansin lisäksi mukana olivat I-divisioonan runkosarjan voittaja Oulun Kärpät, kakkonen Vaasan Sport ja kolmonen Diskos.

Ensimmäinen kierros

Toinen kierros

Lähteet
 

Jääkiekon SM-liigakaudet
Jääkiekkosarjojen kausi 1999–2000
Kalle Lohi

Kalle Aukusti (K. A.) Lohi (23. marraskuuta 1872 Pudasjärvi – 11. kesäkuuta 1948 Ranua) oli suomalainen maanviljelijä, maalaisliittolainen poliitikko ja vanhoillislestadiolaisten maallikkosaarnaaja. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1943.

Elämäkerta 
Lohi oli kansanedustaja vuosina 1909–1945, salkuton ministeri 1925 ja sosiaaliministeri 1925–1926, 1927–1928 ja 1932, Maalaisliiton eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1929–1932. Lohi istui eduskunnassa kaikkiaan 41 valtiopäivät, joten hän on Suomen kaikkein pitkäaikaisimpia kansanedustajia. Ministeripäiviä Lohelle kertyi 1 051.

Lohi syntyi Pudasjärvellä maanviljelijä Krister Lohen ja Madlenan (o.s. Sarajärvi) perheeseen. Lohi avioitui 1896 Kaisa Reetta Sääskilahden kanssa. Heille syntyi 9 lasta.

K. A. Lohi ei ollut opiskellut kovin pitkälle, mutta esimerkiksi presidentti Paasikivi näyttää ajatelleen, että taito politiikassa ei ole koulutuskysymys. Hän nosti esille Lohen, vaikka tämän koulusivistys oli jäänyt muutamiin kuukausiin kirkollista kiertokoulua, mutta joka oli taitava poliitikko ja lahjakas puhuja.

 Vuoden 1917 vaikeassa poliittisessa tilanteessa K. A. Lohi pyrki kansanedustajana toimimaan sekä kansanvallan että Suomen itsenäisyyden turvaamiseksi. Hän oli valmis antamaan tukensa sosialistien  valtalaille, mutta sen kariuduttua hän muotoili maalaisliiton eduskuntaryhmän kokouksessa esityksen, jonka mukaan korkein valtiovalta siirrettäisiin eduskunnalle. Santeri Alkio ehdotti tämän ponnen eduskunnassa 15.11.1917, ja se hyväksyttiin.

Lähteet

Internet

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Suomen sosiaaliministerit
Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri
Oulun vaalipiiri
Vanhoillislestadiolaiset saarnaajat
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Primeira Liga

Primeira Liga on Portugalin jalkapallon korkein sarjataso. Se on toinen Liga Portuguesa de Futebol Profissionalin (LPFP) ammattilaissarjoista, alempi sarjataso on nimeltään Segunda Liga.

Primeira Ligaa pidetään usein eteläamerikkalaisten pelaajien ponnahduslautana Euroopan suurimpiin sarjoihin. Entisistä Portugalin siirtomaista, kuten Brasiliasta saapuvat lasketaan ulkomaalaiskiintiöissä kotimaisiksi, minkä lisäksi he voivat saavuttaa Portugalin kaksoiskansalaisuuden, tosin vasta kuuden vuoden maassa asumisen jälkeen. Tämän jälkeen pelaajilla on käytössään EU-passi, jonka avulla he voivat siirtyä vapaasti ilman työlupia tai pelata rasittamatta ulkomaalaiskiintiötä eri Euroopan liigoissa.

Sarjan sponsorinimet 
 2002–2005 SuperLiga GalpEnergia
 2005–2006 Liga betandwin.com
 2006–2008 BWINLIGA
 2008–2010 Liga Sagres
 2010–2014 Liga ZON Sagres
 2014– Liga NOS

Joukkueet kaudella 2021–2022

Historiaa 
Primeira Ligaa on pelattu vuodesta 1934 lähtien. Sarja on kulkenut läpi historiansa eri nimillä, 2000–luvulla sarjaa ovat sponsoroineet eri brändit. Menestyneimpiä seuroja ovat olleet Benfica, Porto ja Sporting, joista ensimmäinen on voittanut mestaruuden 35 kertaa, toinen 27 kertaa ja kolmas 18 kertaa. Mestaruus on mennyt tämän kolmikon ulkopuolelle vain kahdesti, kaudella 1945–1946 voittaja oli Belenenses ja kaudella 2000–2001 Boavista.

Säännöt 
Sarjaan ottaa osaa 18 joukkuetta, jotka pelaavat toisiaan vastaan kahdesti kaudessa, kerran kotona ja kerran vieraissa. Täten jokainen joukkue pelaa 34 ottelua kaudessa.

Kaksi heikointa joukkuetta putoavat kauden päätteeksi alemmalle sarjatasolle Segunda Ligaan. Kolme parhaiten sijoittunutta osallistuvat seuraavan kauden Mestarien liigaan. Kaksi parasta pääsevät suoraan lohkovaiheeseen, kun kolmas joutuu osallistumaan karsintakierrokselle. Sarjassa neljänneksi ja viidenneksi sijoittuneet pääsevät UEFA Cupiin yhdessä Portugalin cupin () voittajan kanssa. Kauden aikana pelataan myös Portugalin liigacup ().

Mestarit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liga Portuguesa de Futebol Profissional 

Portugalin jalkapallosarjat
FC Porto

Futebol Clube do Porto (usein lyhyemmin FC Porto tai vain Porto, puhekielessä  myös  () tai  () ) on portugalilainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1893. Sen kotikaupunki on nimensä mukaisesti Porto. Joukkue pelaa Portugalin korkeimmalla sarjatasolla. Joukkue pelaa kotiottelunsa Estádio do Dragãolla.

Keväällä 2008 tuli julkisuuteen tietoja, joiden mukaan FC Portoa syytetään ottelutulosten järjestelemisestä kaudella 2003–2004, jolloin seura voitti Portugalin mestaruuden ja Mestarien liigan.

Historia 
FC Porto perustettiin syyskuussa 1893 ja ensimmäisen ottelunsa se kävi FC Lissabonia vastaan. Porton värit, sininen ja valkoinen kuvastavat puhtautta, rauhallisuutta sekä mielentyyneyttä, samat värit kuin Portugalin silloisessa lipussa. Alkuperäisessä logossa oli jalkapallo, kun siihen kahdenkymmenen vuoden päästä liitettiin myös kilpi. 
Arsenal FCstä vuonna 1948 otetun 3–2-voiton jälkeen Portoa pidettiin maailman parhaana jalkapalloseurana.
1980-luku oli Porton kulta-aikaa, erityisesti vuodet 1985 sekä 1986, jolloin Porto voitti sekä oman maansa mestaruudet että Euroopan cupin sekä 1987 Intercontinental Cupin.
2000-luvulla Porto on pystynyt muun muassa voittamaan Mestarien liigan 2004, UEFA Cupin 2003 sekä Intercontinental Cupin 2004. Samoin Porto on 2000-luvulla voittanut yhdeksän kertaa maansa Superliigan, kahdeksan kertaa Portugalin supercupin ja seitsemän kertaa Portugalin cupin.

Pelaajat 

Päivitetty 10. marraskuuta 2018.

Saavutukset 

 Portugalin pääsarjamestaruus: 30 (1935, 1939, 1940, 1956, 1959, 1978, 1979, 1985, 1986, 1988, 1990, 1992, 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2018, 2020, 2022)
 Portugalin cup: 20 (1922, 1925, 1932, 1937, 1956, 1958, 1968, 1977, 1984, 1988, 1991, 1994, 1998, 2000, 2001, 2003, 2006, 2009, 2010, 2011)
 Portugalin supercup: 19 (1981, 1983, 1984, 1986, 1990, 1991, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2006, 2009, 2010, 2011, 2012) 
 Porto pääsarjamestaruus: 30
 Porto Cup: 14
 Porto Supercup: 32
 Liga Intercalar: 1 
 Euroopan cup: 1 (1987)
 Mestarien liiga: 1 (2004)
 UEFA-cup / Eurooppa-liiga: 2 (2003, 2011)
 UEFA-supercup: 1 (1987)
 Intercontinental Cup: 2 (1987, 2004)
 Iberica Cup: 1 (1935)

Kuuluisia pelaajia

Entisiä päävalmentajia

  1963–1965 Otto Glória
  1984–1987 Artur Jorge
  1987–1988 Tomislav Ivić
  1988–1991 Artur Jorge
  1993–1994 Tomislav Ivić
  1996–1998 Bobby Robson
  1998–2001 Fernando Santos
  2002 Octávio Machado
  2002–2004 José Mourinho
  2004 Luigi Del Neri
  2004–2005 Víctor Fernández
  2005–2006 Co Adriaanse
  2006–2010 Jesualdo Ferreira 
  2010–2011 André Villas Boas
  2011–2013 Vítor Pereira
  2014–2016 Julen Lopetegui
  2016 José Peseiro
  2016–2017 Nuno

Muu toiminta
FC Portolla on myös muuta urheilutoimintaa: 
 Yleisurheilu
 Koripallo
 Nyrkkeily 
 Käsipallo 
 Uinti

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seuran virallinen sivusto   

Porto
Porto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Badenweiler

Badenweiler on kunta Baden-Württembergin osavaltiossa Etelä-Saksassa. Kunnassa asui 4 165 ihmistä vuoden 2015 lopussa. Tärkeimmät elinkeinot ovat kylpylätoiminta ja matkailu.
  
Badenweiler sijaitsee 28 kilometriä Baselista, Schwarzwaldista länteen. Badenweiler sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Ranskan rajalta ja 28 kilometrin päässä Sveitsin rajalta. Sieltä on Freiburgiin matkaa noin 30 kilometriä ja Mulhouseen Ranskaan on vain 20 kilometriä.

Badenweilerissa vierailee vuosittain noin 5 000 matkailijaa. Alueella on mineraalipitoisia lähteitä. Luonto on hyvin kaunista. Badenweilerin historiallinen alue on Markgräflerland.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Baden-Württembergin kunnat
Sevendust

Sevendust on Atlantassa vuonna 1994 perustettu alternative metal -yhtye. Alun perin yhtyeen nimi oli Crawlspace, mutta tällä nimellä se ehti julkaista vain yhden kappaleen, kunnes selvisi, että nimi oli jo käytössä eräällä toisella yhtyeellä. Kyseisen kappaleen nimi on ”My Ruin”, ja se on mukana Mortal Kombat -elokuvan soundtrackilla Mortal Kombat: More Kombat. Yhtyeellä oli pitkään vaikeuksia uuden nimen keksimisessä, mutta jäsenet päätyivät lopulta Sevendustiin, joka oli johdettu Sevindust-nimisestä hyönteismyrkystä. Sevendust on tehnyt showpainija Chris Jerichon entisen tunnusmusiikin.

Jäsenet 
 John Connolly – kitara, laulu
 Vincent Hornsby – basso
 Clint Lowery – kitara, laulu (1997–2004, 2008–)
 Morgan Rose – rummut, laulu
 Lajon Witherspoon – laulu

Entiset jäsenet 
 Sonny Mayo – kitara (2004–2008)

Diskografia

Studioalbumit
 Sevendust (1997)
 Home (1999)
 Animosity (2001)
 Seasons (2003)
 Next (2005)
 Alpha (2007)
 Chapter VII: Hope & Sorrow (2008)
 Cold Day Memory (2010)
 Black Out the Sun (2013)
 Time Travelers & Bonfires(2014)
 Kill the Flaw (2015)
 All I See Is War (2018)
 Blood & Stone (2020)

Livealbumit
 Southside Double-Wide: Acoustic Live (2004)

Kokoelmat
 Best Of (Chapter One 1997–2004) (2005)
 Retrospective 2 (2007)

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Yhdysvaltalaiset alternative metal -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset hard rock -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset nu metal -yhtyeet
Touko

Touko on suomalainen miehen etunimi. Touko on luontoaiheinen nimi; sana touko tarkoittaa ”keväisiä peltotöitä”, ”kasvamassa olevaa viljaa”.

Suomen almanakkaan nimi otettiin 1929, toukokuun 24. päivälle, mutta se poistettiin 1950, koska kielilautakunnan mielestä nimeä oli liian hankala taivuttaa. Touko kuitenkin palautettiin almanakkaan samalle päivälle 1973. Vuoden 2019 loppuun mennessä Touko-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 1995 miestä ja muutama nainen.

Tunnettuja Toukoja 
Touko Aalto, poliitikko
Touko Hujanen, valokuvaaja
Touko Kosonen, oikeustieteen professori ja hovioikeuden presidentti
Touko Laaksonen, Tom of Finland, kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä
Touko Markkanen, sosiologi, psykometriikan asiantuntija ja Alkoholipoliittisen tutkimuslaitoksen tutkija
Touko Perko, historiantutkija ja tietokirjailija
Touko Saari, arkkitehti
Touko Siltala, kirjankustantaja
Touko Tarkki, rikollinen
Touko Tumanto, jalkapalloilija
Touko Voutilainen, rehtori ja päätoimittaja, luokattoman lukion kehittäjä
Touko Yrttimaa, valokuvataiteilija ja graafinen suunnittelija

Kuvitteellisia Toukoja
Touko-Pouko, Jukka Rasilan esittämä roolihahmo Studio Julmahuvi -televisiosarjassa
Touko-serkku, Roope Ankan serkku Disney-yhtiön sarjakuvissa

Lähteet

Viitteet
Cape Yorkin niemimaa

Cape Yorkin niemimaa () sijaitsee Queenslandin osavaltion pohjoisosassa Australiassa. Sen pohjoisin kohta on Cape York (koordinaatit ), joka on samalla Australian mantereen pohjoisin kärki. Niemimaan nimesi luutnantti James Cook vuonna 1770 Yorkin herttuan prinssi Edward Augustuksen mukaan.

Cape Yorkin pohjoisimmasta kohdasta on vain 140 kilometrin matka Uuteen-Guineaan halki saaristoisen Torresinsalmen. Niemimaan länsipuolella sijaitsee Carpentarianlahti ja itäpuolella Korallimeri. Niemimaan pinta-ala on noin 137 000 neliökilometriä, eli se on suurempi kuin Kreikka tai Englanti, mutta alueen väkiluku on vain noin 18 000.

Maantiede

Aikojen saatossa alueen maisemia on muokannut erittäin voimakas eroosio, ja siitä on tullut lähes tasaista tasankoa. Alueen korkeimmat kohdat ovat niemimaan itäosissa sijaitsevia matalia kukkuloita, joista korkeimmat muodostavat Queenslandin Iron Rangen, joka on tunnettu epätavallisista sademetsistään. Näissä sademetsissä asuu useita eläinlajeja, joita esiintyy lisäksi vain Uuden-Guinean saarella. Maaperä on huomattavan epäravinteikasta, jopa verrattuna muuhun Australiaan. Alueen maaperä on köyhää ja hankalaa muokata, eikä satoja saada kasvamaan edes maaperää lannoittamalla. Tämä on pääsyy alueen harvalle asutukselle.

Carpentarianlahden rannikolla on runsaita bauksiittiesiintymiä. Kaivostoiminnan keskus on Weipan kaupunki.

Asutuskeskukset
 Cooktown
 Lakeland
 Laura
 Coen
 Weipa

Aboriginaalien yhteisöt
 Wujal Wujal
 Hopevale
 Lockhart River
 Injinoo
 New Mapoon
 Umagico
 Old Mapoon
 Napranum
 Aurukun
 Pormparaaw
 Kowanyama
 Bamaga (Torresinsalmen saaristolaisten kylä mannermaalla)
 Seisia (Torresinsalmen saaristolaisten kylä mannermaalla)

Ilmasto
Ilmastollisesti Cape Yorkin niemimaa sijaitsee monsuunialueella, jossa sadekausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja kuiva kausi toukokuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on korkea, vaihdellen Iron Rangen 2000 millimetristä alueen etelärajan 700 millimetriin.

Vesistöt
Alueella virtaa useita jokia, kuten Endeavour-, Annan-, Bloomfield-, Pascoe-, Jardine-, Wenlock-, Archer-, Holdroyd-, Mitchell- ja Staatenjoet. Cape Yorkin niemimaan alueen laskuvesien määrä on kaikkiaan neljännes Australian pintavesien laskuvesimäärästä.

Liikenne ja teollisuus
Maantie yhdistää Cairnsin ja Atherton Tablelandsin Lakelandiin ja Cooktowniin. Rankat vesisateet joulu–toukokuussa saattavat katkaista Lakelandista pohjoiseen niemimaan kärkeen johtavan maantien.

Cooktownista Lauraan johtava rautatie valmistui 1888 ja se lakkautettiin 1961.

Pääelinkeinot ovat turismi, kaivosteollisuus, kalastus ja karjankasvatus.

Historia
Aboriginaalit ovat asuneet alueella jo yli 50 000 vuoden ajan. Eräs maailman runsaslukuisimmista kivimaalausesiintymistä sijaitsee pienen Laura-nimisen kaupungin ympäristössä.

Aiheesta muualla

"Cape York 2003 Trip Report"  yksityiskohtainen vaellusraportti 
"A Cape to Adventure" 
Cooktown and Cook Shire – virallinen internetsivu 
Nature's PowerHouse, Cooktownin kasvitieteellinen puutarha 

Niemimaat
Queensland
Seulonnan keskeiset artikkelit
Herzl

Herzl-vuori (hepreaksi Har Hertzel) on vuori Jerusalemissa, Israelissa. Vuori on nimettu modernin ja poliittisen sionismin perustajan Theodor Herzlin mukaan. Herzl on haudattu omaan kappeliin vuorelle.

Muita vuorelle haudattuja ihmisiä
 Levi Eshkol, joka johti Israelia Kuuden päivän sodassa vuonna 1967
 Golda Meir, ainoa Israelin naispääministeri
 Jitzhak Rabin ainoa israelilainen salamurhattu pääministeri
 sionisti Vladimir Jabotinski
 Israelin edesmenneet presidentit

Aiheesta muualla
 Mount Herzl museum 
 Find a grave on Mount Herzl
 Mount Herzl Wikimapiassa 
 Simulation of the National Memorial Hall on YNET website
 Mount Herzl: The Creation of Israel's National Cemetery, Maoz Azaryahu 
 Mount Herzl Disaster in Haaretz site
 the memorial of Terror Victims  in "la'ad" website
 Stamp commemorating the opening of the Garden of the Missing Soldiers  by the Israel Postal Company
Israeli Soldiers "Missing in Action" 

Jerusalemin vuoret
Duncan Ferguson

Duncan Ferguson (27. joulukuuta 1971 Stirling) on skotlantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän toimii Evertonin väliaikaisena päävalmentajana.

Ura pelaajana

Hyökkääjänä pelaava Ferguson aloitti ammattilaisuransa kaudella 1990–1991 Dundee Unitedissa. Ensimmäisellä kaudellaan Ferguson pääsi yhdeksässä sarjapelissä kentälle ja viimeisteli yhden maalin. Kaudella 1991–1992 Ferguson viimeisteli 15 maalia 38 pelissä, mikä on hänen ennätyksensä Skotlannin ajoilta. Kaudeksi 1993–1994 Ferguson vaihtoi Glasgow'n suurseura Rangersin paitaan. Aikaa Rangersissa varjosti pelikentällä tapahtuneesta yhteenotosta Raith Roversin John McStayn kanssa Fergusonille määrätty vankeustuomio. Myös peliaika Rangersissa jäi vähiin, ja lokakuussa 1994 hän siirtyi Englannin Valioliigan Evertoniin. Joulukuussa 1998 Ferguson myytiin Newcastle Unitediin kahdeksan miljoonan punnan siirtosummalla, mutta hän palasi elokuussa 2000 Evertoniin. Ferguson kärsi vankeustuomionsa Barlinnien vankilassa syksyllä 1995. Hän katsoi tuomion johtuvan Skotlannin jalkapalloliiton toimista ja kieltäytyi tämän jälkeen pelaamasta Skotlannin maajoukkueessa.

Vaikka Ferguson ei ollut Evertonissa varsinainen maalitykki (ennätys kaudelta 1997–1998 oli 11 maalia) saavutti hän paikan seuran kannattajien sydämissä tekemällä tärkeitä maaleja muita suurseuroja vastaan. Ferguson tunnettiin kovasta ja aggressiivisesta pelityylistään, joka saattoi hänet usein vaikeuksiin tuomareiden kanssa.

Fergusonin sopimus Evertonin kanssa päättyi kauden 2005–2006 loppuun, minkä jälkeen myös hänen ammattilaisuransa päättyi.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Ferguson suoritti UEFA:n valmentajalisenssin. Hän toimi Evertonin organisaatiossa U18-joukkueen apuvalmentajana vuosina 2011–2014. Helmikuussa 2014 hän nousi edustusjoukkueen valmennustiimiin.

Joulukuussa 2019 Ferguson nimitettiin Evertonin väliaikaiseksi päävalmentajaksi potkut saaneen Marco Silvan tilalle. Hän palasi apuvalmentajan rooliin Carlo Ancelottin tultua seuran päävalmentajaksi myöhemmin joulukuussa. Ancelottin siirryttyä Real Madridiin kesällä 2021 Fergusonille tarjottiin apuvalmentajan paikkaa espanjalaisseurasta, mutta hän päätti jatkaa uraansa Evertonissa.

Tammikuussa 2022 Fergusonista tuli toistamiseen Evertonin väliaikainen päävalmentaja Rafael Benítezin saatua potkut.

Muuta

Säveltäjä Osmo Tapio Räihälän orkesteriteos Barlinnie Nine on "musiikillinen muotokuva" Duncan Fergusonista. Sävellyksen kantaesityksen iltana huhtikuussa 2005 Ferguson viimeisteli voittomaalin Evertonille Manchester Unitedia vastaan.

Lähteet 

Skotlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Hankkila

Hankkila on kylä Eurajoen lounaiskulmalla, noin kymmenen kilometriä Rauman pohjoispuolella lähellä Olkiluotoa, joka on tunnettu ydinvoimalastaan. Hankkila on maatalousvaltainen kylä, jossa noin sata asukasta ja kooltaan se on noin kymmenen neliökilometriä. Kylä on muodostunut muutaman vanhan tilan ja niiden jaettujen maiden ympärille. Kylässä on ollut kansakoulu, jossa Suomen presidentti Mauno Koivisto oli aikanaan opettajana. Koulu on nykyisin muutettu asunto-osakeyhtiöksi. Kylä sijaitsee Lapinjoen jokilaaksossa. Olkiluodontie kulkee kylän läpi.

Eurajoen kylät
Verkkouutiset

Verkkouutiset on suomalainen poliittinen verkkolehti, jota tuottaa Kansallisen Kokoomuksen omistama Kansalliskustannus oy.

Verkkouutisten vastaava päätoimittaja on Kasperi Summanen, joka on myös sen sisarlehden Nykypäivän päätoimittaja. Molemmat julkaisut ovat Kokoomuksen äänenkannattajia.

Verkkouutiset julkaisee ajankohtaisia politiikan, talouden, kotimaan ja ulkomaiden uutisia. Blogikirjoituksista osa vastaa väljästi puolueen piirissä olevia näkemyksiä.

Historia 
Verkkouutiset aloitti syyskuun alussa 1996. Ensimmäisinä toimintavuosinaan palvelun sisältö päivittyi kerran viikossa. Vuonna 2001 sen ulkoasua uudistettiin ensimmäisen kerran, ja samalla sivustolle tulivat päivittäiset pikauutiset. Viimeksi Verkkouutisten ulkoasu uudistettiin vuoden 2013 huhtikuussa.

Verkkouutisten uutispäällikkö Pete Pakarinen voitti 2008 Euroopan parlamentin journalismipalkinnon internet-sarjassa. Hän sai palkinnon laitonta maahanmuuttoa koskevasta artikkelistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Verkkouutiset
 Nykypäivä

Suomalaiset puoluelehdet
Kansalliskustannus
Verkkojulkaisut
Suomalaiset verkkosivustot
Tuomo Turunen

Tuomo Turunen (s. 30. elokuuta 1987 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa FC Honkaa. Turunen on monipuolinen puolustuspelaaja, joka kykenee pelaamaan sekä keskus- ja laitapuolustajana että puolustavana keskikenttäpelaajana.

Turusen isoveli Teemu Turunen on myös jalkapalloilija. Veljesten isä Jari Turunen pelasi aikanaan SM-sarjassa.

Ura 

Turunen syntyi Kuopiossa, mutta sai jalkapallo-oppinsa Haminassa ja Kotkassa. Hän edusti juniorina Kotkan Nappuloita, Haminan Pallo-Kissoja, Kotkan Jäntevää ja Kotkan Työväen Palloilijoita. Ensiesiintymisensä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän teki KooTeePeessä kaudella 2003. KooTeePeestä hän siirtyi Honkaan, jonka kanssa hän saavutti SM-hopeaa kaudella 2008. Heinäkuussa 2009 Turunen siirtyi ruotsalaisseura IFK Göteborgiin. Ruotsissa hän pelasi myös Trelleborgin joukkueessa, kunnes palasi kaudeksi 2013 Suomeen FC Interin joukkueeseen. Kaudeksi 2014 Turunen siirtyi pelaamaan Ykköstä KTP:ssä.

Turunen on pelannut useita otteluita Suomen poikien ja nuorten maajoukkueissa. Hän kuului alle 17-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2003 MM-kilpailuissa ja alle 21-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2009 EM-kilpailuissa. Hänet valittiin jälkimmäisen ikäluokan parhaaksi pelaajaksi Suomessa vuonna 2008. Ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa Turunen teki 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Makarov-11

Makarov-11 on moskovalaisen televisiotoimittaja Arkadi Mamontovin mukaan Ukrainan sotilasalueella numero 1247 oleva säilytyspaikka CIA:n kiinni ottamien ja kansainvälisestä terrorismista epäilyille. Makarov-11 oli hänen mukaansa vuonna 2004 kohde S ja siellä oltiin aikaisemmin säilytetty ydinräjähteitä.

Mamontov väittää, että Ukrainan pääesikunnan päällikkö Sergei Kiritženko käski 19. heinäkuuta 2005 varuskunnan Makarov-11:n virkaa tekevää komentajaa Juri Sinjaloa valmistelemaan tilat kymmenelle kiinniotetulle ja kymmenelle saattajalle. Heinäkuun lopussa ristikkoikkunat ja vahvistetut ovet olivat valmiit.

29. heinäkuuta 2005 Ukrainan puolustusministeri Anatoli Gritšenko antoi erittäin salaisen käskyn avustaa Gulfstream IV N85VM:n laskeutumisia ja nousuja hävittäjälentoprikaati "Lännen" komentajalle eversti Valeri Lazitškij:lle 6. elokuuta 2005 alkaen. Žitomirin alueella sotilasalue A2038:n lentokentälle Ozernojeen tuotiin ensimmäinen ryhmä kiinniotettuja ja kone kävi vähintään viisi kertaa elokuun aikana.

Mamontovin väitteiden mukaan Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n silloinen johtaja Porter Goss olivat tavanneet Krimillä 20. joulukuuta 2005 ja että tästä tapaamisesta olisi virallisilla verkkosivuilla mainittu, että maiden välistä tiedusteluyhteistyötä koordinoidaan CIA:n ja Ukrainan turvallisuuspalvelun SBU:n kesken. 

Ukrainan puolustusministeriö kiirehti kieltämään väitteet.

Katso myös
CIA:n vankilennot

Lähteet

Aiheesta muualla
Russia Finds CIA Secret Prisons in Ukraine before Elections  
Ukraine denies CIA jails near Kyiv 

Tiedustelu 
Ukraina
Gulfstream IV

Gulfstream Aerospace G-IV on pitkän kantaman liikelentokone. Sitä käytetään siviilikäytön lisäksi myös ilmavoimissa. Ruotsin Flygvapnetissa se on sekä VIP-kuljetuksiin että elektroniseen tiedusteluun käytetty lentokonetyyppi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
TP 102 Gulfstream IV G 
Kuva Gulfstream IV:stä  

Liikelentokoneet
Karolingit

Karolingit olivat hallitsijasuku, joka toimi merovingien aikana heidän major domuksinaan (linnanherra tai käskynhaltija) ja vuonna 751 seurasi merovingejä frankkien valtakunnan kuninkaina. 

Karolingien kantaisä oli Austrasian major domus Pipin I, jonka mukaan sukua kutsuttiin aluksi pippinideiksi. Myöhemmin suku sai nimen arnulfingit Metzin arkkipiispan Arnulfin mukaan. Sukua alettiin kutsua karolingeiksi Kaarle Martelin noustua Frankkien valtakunnan major domukseksi ja todelliseksi hallitsijaksi.

Karolingit ovat huomionarvoisimpia ehkä siitä, että he herättivät henkiin ajatuksen läntisestä keisarista, jollaista ei Länsi-Rooman hajoamisen jälkeen ollut. Suvun kuuluisin jäsen on Kaarle Suuri, joka kruunattiin keisariksi vuonna 800. Viimeinen karolingikeisari kuoli jo 899, ja karolingien alamäki oli nopeampaa kuin heidän nousunsa. Karolingit hallitsivat kuitenkin nykyisen Ranskan alkumuotoa vuoteen 987 saakka, jolloin kapetingit korvasivat heidät.

Frankkien valtakunnan karolingikuninkaat 
 Pipin Pieni, 751—768
 Kaarloman, 769—771
 Kaarle Suuri, 771—814
 Ludvig Hurskas, 814—840

Karolingikuninkaat Verdunin sopimuksen jälkeen

Italialainen eli lothringeniläinen sukuhaara 
 Lothar I, 840–855
 Ludvig II,  855–875

Saksalainen sukuhaara 
 Ludvig Saksalainen, 840–876
 Kaarle Paksu, 884–888

Ranskalainen sukuhaara 
 Kaarle Kaljupää, 843–877
 Ludvig II Änkyttäjä 877–879
 Ludvig III, 879–882
 Kaarloman II, 879–884
 Odo, 887–898
 Kaarle III Yksinkertainen, 898–922
 Robert I, 922–923
 Rudolf, 923–936
 Ludvig IV, 936–954
 Lothair, 954–986
 Ludvig V, 986–987

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hallitsijasuvut
Ranskan hallitsijasuvut
Frankkien valtakunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rufus

Rufus on miehen etunimi.

Rufus on latinaisperäinen nimi, jonka merkitys on "punainen" / "punatukkainen". Katolisella kirkolla on useita Rufus-nimisiä pyhimyksiä.

Suomen almanakassa nimi oli vuosina 1708-1907, ja ruotsinkieliseen almanakkaan Rufus palautettiin vuonna 2000.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 270 miestä saanut nimekseen Rufus.

Tunnettuja Rufus-nimisiä 
 Quintus Curtius Rufus, roomalainen historioitsija
 Rufus Festus Avienus, roomalainen runoilija
 Rufus W. Cobb, yhdysvaltalainen poliitikko
 Rufus Wilmot Griswold, yhdysvaltalainen runoilija, toimittaja, kustannustoimittaja ja kriitikko
 Rufus Isaacs Reading, brittiläinen poliitikko, tuomari ja virkamies, Intian varakuningas 1921–1926
 Rufus King, yhdysvaltalainen asianajaja, poliitikko ja diplomaatti
 Rufus Rusanen, suomalainen näyttelijä
 Rufus Saikku, suomalainen päätoimittaja, kansanopiston johtaja ja kouluneuvos
 Rufus Sewell, brittiläinen näyttelijä
 Rufus Thomas, yhdysvaltalainen blues- ja soul-muusikko
 Rufus Wainwright, yhdysvaltalais-kanadalainen muusikko

Kuvitteellisia Rufus-nimisiä
 Rufus Rymistyir (), taikaministeriön Taikalainvartijaosaston päällikkö Harry Potter -kirjasarjassa
 Kaljurotta Rufus, hahmo Kim Possible -sarjassa

Lähteet

Viitteet
Murray Halberg

Sir Murray Gordon Halberg (s. 7. heinäkuuta 1933 Eketahuna) on uusiseelantilainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija. Hän voitti olympiakultaa 5 000 metrin juoksussa vuonna 1960.

Nuoruudessaan Halberg harrasti rugbyä, jossa hän loukkasi vuonna 1950 vasemman kätensä vakavasti. Tästä sisuuntuneena hän aloitti juoksun, jossa voitti 1951 Uuden-Seelannin nuorten mestaruuden mailin ja kahden mailin juoksuissa. Vuonna 1954 Halberg nimitettiin Uuden-Seelannin joukkueeseen Kansainyhteisön kisoihin, joissa hän sijoittui mailin juoksussa viidenneksi. Vuonna 1956 hän osallistui Melbournen olympialaisiin, jossa sijoittui 1 500 metrin juoksussa yhdenneksitoista.

Vuonna 1958 Halbergista tuli ensimmäinen uusiseelantilainen, joka juoksi mailin alle neljään minuuttiin. Samana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kolmen mailin juoksun. Näiden saavutuksien ansioista hänet nimitettiin Uudessa-Seelannissa vuoden urheilijaksi. Rooman olympialaisissa 1960 Halberg keskittyi pidemmille matkoille. Hän voitti 5 000 metrin juoksun. Samana päivänä hänen maanmiehensä Peter Snell voitti 800 metrin juoksun. Myöhemmin Halberg sijoittui 10 000 metrin juoksussa viidenneksi.

Vuonna 1961 Halberg teki neljä maailmanennätystä. Hän juoksi kahden mailin ennätyksen sisä- ja ulkoradoilla, kolmen mailin ennätyksen sekä oli mukana 4 × mailin joukkueessa, joka teki uuden ME:n. Vuonna 1962 Halberg oli Uuden-Seelannin joukkueen lipunkantaja Kansainyhteisön kisoissa. Samoissa kisoissa hän voitti jälleen kolmen mailin juoksun. Halberg lopetti urheilu-uransa Tokion olympialaisissa 1964, joissa hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi.

Vuonna 1963 Halberg perusti nimeään kantavan säätiön, joka tukee vammaisia lapsia. Samana vuonna hän otti vastuulleen Uuden-Seelannin vuoden urheilija -palkinnon hallinnan. Vuonna 1988 Halberg aateloitiin ansioistaan urheilussa.

Lähteet 

Uusiseelantilaiset keskimatkojen juoksijat
Uusiseelantilaiset kestävyysjuoksijat
Uusiseelantilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Juliette Binoche

Juliette Binoche (s. 9. maaliskuuta 1964 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä. Elo­kuvaroolien lisäksi hän on näytellyt Yhdys­valloissa Broad­wayllä.

Varhainen elämä 

Pariisissa kasvaneella Binochella on puolalaisia suku­juuria äitinsä puolelta. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan neljä­vuotias. Hänet lähetettiin siskonsa kanssa sisä­oppi­laitokseen eikä hän nähnyt vanhempiaan usein.

Binochen molemmat vanhemmat olivat näyttelijöitä ja teatteri­ohjaajia. Hän varttui luovuuteen kannustavassa ilma­piirissä ja kiinnostui kirjoista ja elo­kuvista varhaisessa vaiheessa. Binoche näytteli koulunsa näytelmissä ja 17-vuotiaana hän toimi Eugène Ionescon näytelmän Kuningas kuolee ohjaajana. Lukion jälkeen Binoche opiskeli näyttelemistä Pariisin konservatoriossa ja Vera Greghin yksityis­oppi­tunneilla.

Ura 

1970-luvun lopulla Binoche esiintyi teatterissa ja 1980-luvulla hän alkoi tekemään pieniä rooli­suorituksia televisiossa. Hän teki ensimmäisen läpi­murtonsa vuoden 1985 elo­kuvissa Rendez-vous ja Je vous salue, Marie. Hänen ensimmäinen englannin­kielinen rooli­suorituksensa Philip Kauf­manin Milan Kunderan romaaniin perustuvassa elo­kuvassa Olemisen sietämätön keveys (1988) johti myös kansain­väliseen arvostukseen, mikä toimi käänne­kohtana hänen urallaan.

Seuraavina vuosi­kymmeninä Binoche nautti menestyksestä. Hän esiintyi Krzysztof Kieślowskin Kolme väriä -sarjan ensimmäisessä osassa Kolme väriä: Sininen, ja sai Ranskan César-palkinnon parhaasta nais­pää­osasta. Hänelle myönnettiin parhaan nais­sivu­osan Oscar ja parhaan nais­sivu­osan Bafta rooli­työstään Anthony Minghellan ohjaamassa elo­kuvassa Englantilainen potilas, jossa hän esitti kanadan­ranskalaista hoitajaa. Binoche oli Oscar-ehdokkaana parhaasta nais­pää­osasta myös vuoden 2000 elo­kuvasta Pieni suklaa­puoti, jossa hän oli Johnny Deppin vasta­näyttelijänä.

Binochen myöhempiin saavutuksiin kuuluu muun muassa parhaan nais­näyttelijän palkinto Cannesin elo­kuva­juhlissa 2010.

Yksityiselämä 

Binochella on kaksi lasta, vuonna 1993 syntynyt poika ja vuonna 2000 syntynyt tytär, ranskalaisen näyttelijän Benoît Magimelin kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskanbelgialaiset
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Mesiangervo

Mesiangervo eli niittymesiangervo (Filipendula ulmaria) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvi, jolla on valkoiset, voimakkaasti tuoksuvat kukat. Mesiangervo on Pohjanmaan maakunnan maakuntakukka.

Ulkonäkö ja koko 
Varsi on punaruskea 50–120 cm korkea, jäykkä. Vartta kiertävät lehdet ovat 2–3 kertaan parilehdykkäiset ja aluslehdet ovat alta harmaita; lehdykät ovat toistamiseen sahalaitaiset, päätölehdykkä selvästi muita isompi. Kukinto on tiheä, kermanvalkoinen kerrannaishuiskilo, joka tuoksuu voimakkaasti medelle. Itse kukat ovat pieniä ja viisilukuisia. Hedelmä on 3 mm kokoinen pähkylä.

Mesiangervo kukkii kesä-elokuussa. Kukinnon voimakas meden tuoksu ja runsas siitepöly houkuttelee etenkin mehiläisiä ja kimalaisia sekä siitepölyä syöviä kärpäsiä. Myös kovakuoriaiset toimivat pölyttäjinä.

Levinneisyys ja kasvupaikat 
Mesiangervo kasvaa luonnonvaraisena koko Euroopassa ja Aasian puolella Turkissa, Kaukasuksella, Mongoliassa ja Länsi-Siperiassa. Se on levinnyt ihmisen mukana Yhdysvaltojen ja Kanadan itäosiin. Suomessa sitä tavataan yleisesti koko maassa tunturipaljakoita lukuun ottamatta rannoilla, ojien varsilla, pakettipelloilla, kosteilla niityillä ja lehdoissa. Mesiangervon näköislaji on sikoangervo (Filipendula vulgaris), jota kasvaa Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla.

Käyttö 
Aromaattisen tuoksunsa vuoksi kasvin lehtiä ja kukintoja on käytetty viinin ja oluen maustamiseen. Mesiangervo on kauppayrtti.

Vaikuttavat aineosat 
Kasvi sisältää salisylaatteja, flavonoideja, eteeristä öljyä, sitruunahappoa ja myrkyllistä glykosidia, joka suurina annoksina voi aiheuttaa päänsärkyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Mesiangervo (niittymesiangervo) – Filipendula ulmaria
 Kasviatlas 2021: (Niitty)mesiangervon (Filipendula ulmaria) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mesiangervo (Filipendula ulmaria)
 Luontoportti: Mesiangervo (Filipendula ulmaria)
 Valokki – nettikasvio: Mesiangervo (Filipendula ulmaria)
 Den virtuella floran: Älggräs (Filipendula ulmaria) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Filipendula ulmaria 
 Flora of China: Filipendula ulmaria 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Filipendula ulmaria 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Filipendula ulmaria (queen-of-the-meadow) 
 Pherobase: Floral volatiles of Filipendula ulmaria 

Angervot
Maustekasvit
Suomen maakuntakukat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kantasuomi

Kantasuomi on historiallisen kielitieteen käsite, joka tarkoittaa historiallisen-vertailevan kielentutkimuksen avulla mallinnettua kantakieltä, joka jakautuu edelleen kolmeen kantakieleen:

 varhaiskantasuomi, suomalais-saamelaisten kielten kantakieli
 keskikantasuomi, nykyisen Viron alueella ja nykyisen Latvian alueen koillisosissa puhuttu kantakieli
 myöhäiskantasuomi, itämerensuomalaisten kielten kantakieli.
Kieliä on puhuttu tutkija Petri Kallion mukaan karkeasti arvioiden niin, että varhaiskantasuomea on puhuttu toisella vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua, keskikantasuomea ensimmäisellä vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua ja myöhäiskantasuomi ensimmäisellä vuosituhannella ajanlaskun alun jälkeen. Janne Saarikivi yhtyy Kallion mielipiteeseen.

Lähteet
Ronja

Ronja on kansainvälinen naisen etunimi.

Ronja-nimellä on monta alkuperää. Kirjassaan nimeä käyttänyt ruotsalainen lastenkirjailija Astrid Lindgren on kertonut muodostaneensa nimen saamelaisesta järvennimestä Juronjaure. Venäjällä Ronja on kutsumamuoto miehen nimestä Myron, joka merkitsee tuoksuvoidetta ja "pyhällä voiteella voitelijaa".. Joissakin yksittäistapauksissa nimeä on käytetty Veronikan ja Matronan kutsumamuotona.

Suomessa nimen suosio kasvoi 1980- ja 1990-luvuilla voimakkaasti. Nimi lisättiin sekä suomenkieliseen että ruotsinkieliseen almanakkaan vuonna 2000.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Ronja-nimi on annettu noin 5 500 naiselle ja alle 15 miehelle.

Tunnettuja Ronjia 

 Ronja Alatalo (s. 1999), suomalainen lapsinäyttelijä
 Ronja Aronsson (s. 1997), ruotsalainen jalkapalloilija
 Ronja Arvilommi, suomalainen lapsinäyttelijä
 Ronja Heikkiniemi (s. 1998), suomalainen lentopalloilija
 Ronja Holopainen, suomalainen nuorisoaktivisti, 
 Ronja Isokääntä (s. 2000), suomalainen jalkapalloilija
 Ronja Koskela (s. 2003), suomalainen keskimatkojen juoksija
 Ronja Pahaoja, aik. Ronja Oja (s. 1992), suomalainen vammaisurheilija ja tietojenkäsittelytieteilijä
 Ronja Salmi (s. 1993), suomalainen kirjailija, yrittäjä ja juontaja 
 Ronja Savolainen (s. 1997), suomalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
 Ronja Stanley (ent. Gullichsen), Ronya (s. 1991), suomenruotsalais-brittiläinen laulaja

Kuvitteellisia Ronjia 

 Ronja Ryövärintytär, päähenkilö Astrid Lindgrenin samannimisessä kirjassa
 Ronja Rouhiainen, Pamela Tolan roolihahmo televisiosarjassa Kotikatu

Lähteet

Viitteet 

Etunimet
Esteettömyys

Tämä kappale käsittelee esteettömyyttä saavutettavuuden kannalta. Toisen tyyppistä esteettömyyttä tarvitaan avioliiton solmimiseen.

Esteettömyys on fyysisen maailman saavutettavuutta. Puhekielessä termejä saatetaan käyttää toistensa synonyymeja, vaikka termit tosiasiassa tarkoittavat eri asiaa.

Julkisissa tiloissa pyörätuolin käyttäjien esteettömyyteen vaikuttavat esimerkiksi rakennusten kynnykset, portaat, ovien leveys sekä se, pääseekö ulkoa sisälle luiskaa pitkin. Hissit ja inva-WC:t ovat tärkeitä esteettömyystekijöitä. Kuulovammaisille keskeinen seikka on induktiosilmukka.

YK:n yleissopimus vammaisten henkilöiden oikeuksista velvoittaa tunnistamaan ja poistamaan esteitä rakennetusta ympäristöstä.

Katso myös 

 Käytettävyys
 Saatavuus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Liikenne- ja viestintäministeriö: Kohti esteetöntä tietoyhteiskuntaa. Toimenpideohjelma 2011-2015 (lvm.fi)
 Suomen rakentamismääräyskokoelma: Esteetön rakennus
 Esteeton.fi - Tietoa rakennetun ympäristön ja liikkumisen esteettömyydestä

Vammaisuus
Kaupunkisuunnittelu