joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Barbara Helsingius

Barbara Christina Elisabeth Helsingius-Koski (o.s. Helsingius; 27. syyskuuta 1937 Helsinki – 9. maaliskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen miekkailija sekä folk- ja laulelmamusiikin esittäjä, säveltäjä ja sanoittaja. Hän levytti musiikkia 1960-luvun puolestavälistä lähtien suomeksi, ruotsiksi, englanniksi ja norjaksi. Helsingius esiintyi urallaan ympäri maailmaa, etenkin Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa.

Ura 

Helsingius tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista. Ennen muusikonuraansa Helsingius valmistui voimistelunopettajaksi. Hän osallistui miekkailijana Rooman olympialaisiin 1960 ja maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1965 Suomen joukkueessa. Opiskellessaan pedagogiikkaa Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa Helsingius kiinnostui amerikkalaisesta folk-tyyppisestä musiikista ja hänen ensimmäinen levynsä vuodelta 1966 onkin suomen kielellä laulettua folkkia. Helsingius päätti opiskelunsa Asla-stipendiaattina Stanfordissa Master of Arts -tutkintoon vuonna 1963.

Helsingius avioitui amerikansuomalaisen Henry ”Hank” Kosken kanssa. He asuivat vuosina 1969–1975 Oslossa, jossa Koski työskenteli diplomaattina Yhdysvaltain suurlähetystössä. Vuonna 1975 perhe muutti Espooseen.

Helsingius toimitti useita laulukirjoja, joista viimeisin, Songs Finland Sings, on vuodelta 2000 ja sisältää hänen englanniksi kääntämiään suomalaisia lauluja. Näistä suurin osa on julkaistu myös kahdella samannimisellä CD-levyllä. Sanoituksia hän teki noin 700 neljällä kielellä.

Helsingius työskenteli Ylen englanninkielisessä Radio Finlandissa toimittajana vuosina 1978–2007.

Tunnustuspalkintoja 
 ruotsalainen Alf Hambe -palkinto (1989)
 Norja–Suomi-kulttuurirahaston palkinto (1994)
 Nils Ferlin -palkinto (1994)
 Pohjoismaisen NordVisa-järjestön ”Liv”-patsas (1995)
 Pro Cultura Esbo (1995)
 Ruotsin Laulelma-akatemian ainoa suomalaisjäsen

Diskografia 
 Barbara (1966)
 Det var en gång (1977)
 Olipa kerran (1978)
 Speiling (1981)
 Barbaras blandade (1981)
 Kahlaajatyttö (1982)
 Fra Barbara med kjaerlighet (1982)
 Reflection. Songs from Finland (1982)
 Drom og bekjennelse (1986)
 Spegling (1986)
 Rakkaudella (1986)
 Tuulen niityillä (1992)
 Sånt är vårt liv (1996)
 Songs Finland sings. CD 1 : Popular Finnish songs in English (2002)
 Songs Finland sings. CD 2 : Popular Finnish songs in English (2002)

Lähteet

Kirjallisuus
 
 Helsingius FIMIC:n sivuilla. (Internet Archive 15.12.2007.)
 Äiti Laulelma – Barbara Helsingius. Selvis 3/2000. (Internet Archive 27.4.2005.)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Helsingius, Barbara (1937–). Biografiskt lexikon för Finland.
 Barbara Helsingiuksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 
 
 Barbara Helsingiuksen tumma ääni syvensi 1960-luvun suomifolkia. Yle Elävä arkisto.

Suomalaiset folklaulajat
Suomenruotsalaiset laulajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset miekkailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Suomalaiset televisiokasvot
Henri de Saint-Simon

Claude-Henri de Rouvroy, Saint-Simonin kreivi (17. lokakuuta 1760 Pariisi – 19. toukokuuta 1825 Pariisi) oli ranskalainen taloustieteilijä ja filosofi, jota pidetään ranskalaisen sosialismin perustajana. Saint-Simonin mukaan historia on jatkuva prosessi, jossa jokainen aikakausi lopulta muodostuu kehityksen jarruksi, josta on siirryttävä seuraavaan aikakauteen. Kehityksen välttämättömyyden syy on ilmiöiden sisältämissä ristiriidoissa. On suuntauduttava kohti parempaa tulevaisuutta.

Saint-Simon osallistui upseerina Yhdysvaltain vapaussotaan mutta menetti omaisuutensa Ranskan vallankumouksessa. Hän loi uuden omaisuuden 1798 mennessä mutta menetti myöhemmin senkin.

Saint-Simon halusi vapauttaa työväenluokan. Hän piti välttämättömänä tuotannon suunnitelmallisuutta, tieteen ja teollisuuden yhteistoimintaa. Näin hän toivoi kehityksen lopulta johtavan valtiottomaan yhteiskuntaan. Puhuessaan työväenluokasta hän tarkoitti palkkatyötä tekevien lisäksi kaikkia tehtailijoita, kauppiaita ja pankkiirejakin. Hänen ajatuksissaan he edelleen säilyttäisivät hallitsevan aseman yhteiskunnassa. Saint-Simon teki tärkeän huomion, jonka mukaan Ranskan Suuressa vallankumouksessa vastakkain eivät olleet ainoastaan aatelisto ja porvaristo, vaan vallasta taisteli edellisten lisäksi myös omistamattomien luokka. Tämä kaikki osaltaan pohjusti nykyaikaisen sosialismin syntymistä.

Saint-Simon ei laatinut oppijärjestelmää, mutta hänen oppilaansa hyödynsivät hänen ajatuksiaan kehitellessään saintsimonismia.

Kirjallisuutta
 Ulf Niederwemmerr, Saint-simonismi: yritys teknoratian ajatuksen historiallis-systemaattiseksi määrittämiseksi, suom. Kari Palonen, Helsinki : Kriittisen rationalismin seura 1975. Sarja: Kriittisen rationalismin julkaisuja, 1975, 2.

Katso myös 
Proletariaatin diktatuuri

Lähteet

 
Ranskalaiset filosofit
Ranskalaiset poliitikot
Sosialismin kehittäjät
Ranskalaiset kreivit
Vuonna 1760 syntyneet
Vuonna 1825 kuolleet
Hummeri

Hummeri (Homarus gammarus) eli euroopanhummeri on suurikokoinen äyriäinen.

Koko ja ulkonäkö 
Hummeri voi kasvaa 60 cm:n pituiseksi ja painaa 5–6 kiloa, mutta merroilla kalastetut ja kaupatut hummerit ovat yleensä alle 30 cm:n mittaisia. Hummeri voi elää 15 vuotta vanhaksi.

Hummerin kitiinipanssari on päältä sinertävä, alta keltainen, ja se päättyy jaokkeiseen pyrstöön. Sillä on suuret sakset ja kahdeksan kävelyjalkaa. Sakset ovat keskenään erikokoiset: pienemmän saksen sisäreuna on terävä, siinä on hammasmaisia ulokkeita ja sitä käytetään saaliin kiinnipitämiseen ja paloitteluun. Isommassa saksessa on kyhmyjä, ja sen avulla hummeri murskaa saaliseläimen kuoren. Jos hummeri menettää saksen tai jalan tappelussa tai onnettomuudessa, sen tilalle kasvaa uusi, mutta uusi raaja on muiden kokoinen vasta useiden kuorenvaihtojen jälkeen.

Levinneisyys 
Euroopanhummeri elää Atlantin valtameren itäosissa, Lofooteilta Azoreille ja Marokkoon. Hummeria on tavattu myös Välimeressä ja Mustanmeren luoteisosassa.

Suomessa on myynnissä myös amerikanhummeria, jota tuodaan usein kypsänä ja pakastettuna muun muassa Kanadasta.

Elinympäristö 
Hummeri elää harvoin syvemmällä kuin 50 metrissä. Se asuu koloissa ja tunneleissa, joskus melko matalassakin vedessä. Sitä tavataan kovapohjaisilla alueilla, joissa merenpohja on kalliota tai kovaa savea.

Lähteet 

Kymmenjalkaiset
Äyriäisruoat
Haakon Maununpoika

Haakon Maununpoika (Håkan Magnusson Toresfostre) oli Norjan kuningas 1093–1094. Hän oli serkkunsa Maunu Paljassäären vastahallitsija. Haakon oli kuningas Maunu Haraldinpojan poika. Hän oli Stein-Torin kasvatti, ja sai siksi liikanimen Toresfostre. Haakon oli hallitsijana suosittu toteuttamiensa veronalennusten vuoksi. Hänen valtakautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Haakon kuoli vain 25-vuotiaana Dovrefjällessä. Haakonin kuoltua Maunusta tuli yksin koko Norjan kuningas.

Norjan kuninkaat
Vuonna 1068 syntyneet
Vuonna 1094 kuolleet
Pirjo Lonka

{{Näyttelijä
| nimi = Pirjo Lonka
| kuva = 
| kuvankoko = 
| kuvateksti = 
| syntymäaika = 
| syntymäpaikka = Imatra
| aktiivisena = 1993–
| kuolinaika = 
| kuolinpaikka = 
| oikea nimi = Pirjo Anneli Lonka
| muut nimet = 
| ammatti = näyttelijä, käsikirjoittaja
| puoliso = Jani Volanen
| avopuoliso = 
| kotisivu = 
| merkittävät roolit = Eija(Ylikävely)Tiia(Klikkaa mua) Katri(Mieheni vaimo)
| imdb = 0519540
| elonet = 243485
| amg = 
| palkinnot = *VenlaParas naisnäyttelijä:Ylikävely, 2008
| ehdokkuudet = *Jussi-ehdokkuusNaissivuosa:Häiriötekijä, 2016
}}

Pirjo Anneli Lonka (s. 14. marraskuuta 1971 Imatra) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Q-teatterissa. Pirjo Lonka sai parhaan naisnäyttelijän Venlan vuonna 2009 roolistaan Eijana psykologisessa jännärissä Ylikävely.

Ura

Longan teatteriura alkoi heti lukion jälkeen, kun hän tuli Helsinkiin Ylioppilasteatterin pääsykokeisiin 1989. Pääsykoeraadissa oli muun muassa Q-teatterin perustaja Antti Raivio, joka valitsi Longan ja muutaman muun uuden ylioppilasteatterilaisen mukaan seuraavan vuoden näytelmään Suden hetki. Lonka näytteli Q-teatterissa vuodesta 1990 ja opiskeli samaan aikaan Teatterikorkeakoulussa 1990–1994. Hän ei imenyt itseensä kaikkea Teatterikorkeakoulusta tarjottua oppia, vaan pitää varsinaisena opettajanaan Raiviota.

Q-teatterissa Lonka on viihtynyt hyvin, vaikka näyttelikin puolentoista vuoden ajan lähellä kotiseutuaan Kouvolan Teatterissa. Freelancerina hän on työskennellyt vuodesta 1996 sekä vieraillut Kansallisteatterissa ja Suomen Kansallisbaletissa, vaikka kuuluukin Q-teatterin ensembleen. Television komediasarjaa Sikanautaa Lonka käsikirjoitti ja näytteli vuonna 2000 yhdessä Elina Knihtilän, Anna-Leena Mäki-Penttilän ja Mari Perankosken kanssa. Sama ryhmä teki 2003 komediasarjaa Ranuan kummit, ja kun Lonka vielä 2010 osallistui Putoukseen, häntä alettiin pitää koomikkona, vaikka kyse oli vain teksteistä, joita piti näytellä humoristisesti. Käsikirjoituksia Lonka ei enää 2020-luvulla ole tehnyt, vaan hän on keskittynyt näyttelemiseen ja ideointiin puolisonsa kanssa.

 Yksityiselämä 
Pirjo Lonka on naimisissa Jani Volasen kanssa ja perheeseen kuuluu viisi lasta. Heillä on yksi yhteinen vuonna 2014 syntynyt tytär,  Longalla on aikaisemmasta liitostaan yksi poika ja kaksi tytärtä, ja Volasella on yksi poika. Pirjo Longan isä on KooKoon maalivahtina 1970-luvulla toiminut Ismo Lonka.

 Filmografia 
 Televisiosarjat 

 Elokuvat 

 Dubbaukset 

 Teatteri 
 Macbeth, Q-teatteri (2008), Lady MacbethCorto Maltesen seikkailut, Q-teatteri (2011) – Pandora, Lady marianne, Seitanin papitar
Tulipunainen Hevonen, Q-teatteri 2012
Häiriötekijä, Q-teatteri 2013
Hämeenlinna, Q-teatteri 2013
Jälkeenjäävät, Q-teatteri 2015Paha Äitipuoli, Kansallisteatteri (2016), AgnetaJuurihoito, Kansallisteatteri (2016–2017), Sari
Arki ja Kauhu, Q-teatteri 2018Mount Everest'', Q-teatteri (2018)
Minä, Askartelija ,Q-teatteri 2021

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Muksut

Muksut oli 1960-luvun jälkipuolella toiminut suomalainen lauluyhtye. Sen folk-vaikutteinen musiikki tunnettiin kantaa ottavista sanoituksistaan – yhtye levytti muun muassa Pentti Saarikosken ja Anselm Hollon teksteihin sävellettyjä lauluja. Yhtye oli suosittu esiintyjä Yleisradion ja Mainos-TV:n ohjelmissa.

Alun perin Muksujen musiikkialbumit julkaistiin kirjankustantaja Otavan ”kirjallisten äänilevyjen” sarjassa, oli julkaistu myös Saarikosken runoja hänen itsensä lukemina. Yhtyeen tuotannosta on myöhemmin julkaistu kattava cd-kokoelma Viisumi keväästä syksyyn – kootut laulut 1966–1970, jolla on yhtyeen kaikki levytykset lukuun ottamatta samojen kappaleiden julkaistuja vaihtoehtoversioita sekä Medisiinari-ep:n sensuroimattomalla versiolla (painos 50 kpl) v. 1970 julkaistua Arvo Salon sanoittamaa Runkkarin laulu -kappaletta.

Kokoonpano 
Yhtyeen kokoonpanot levyillä:

 Tapio Lipponen, Pekka Mäkinen, Seppo Porkka ja Annu Toiviainen (1966–1967)
 Lipponen, Mäkinen, Porkka ja Inga Hinnerichsen (1968–1969)
 Hinnerichsen, Lipponen, Mäkinen, Porkka ja Sinikka Sokka (1970)

Diskografia

Albumit 

 Viisumi keväästä syksyyn (1967)  	
 Ole Finlandia (1968) 
 Pienen pieni (1969) 	 
 Kotimainen elämänmuoto (1970)
 Viisumi keväästä syksyyn – kootut laulut 1966–1970 (1994, kokoelma)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Artikkeli albumista Viisumi keväästä syksyyn
 
 Ylen Elävä arkisto: Muksujen musiikkia

Suomalaiset lauluyhtyeet
McDonnell F-101 Voodoo

McDonnell F-101 Voodoo on yhdysvaltalainen McDonnell Aircraftin valmistama yksipaikkainen yliääninopeuteen pystyvä suihkuhävittäjä. Koneen tiedusteluversiot, RF-101G ja RF-101H, muunsi F-101A- ja F-101C-koneista Lockheed Aircraft Service Company.

F-101 perustui McDonnellin prototyyppi XF-88:aan, joka suunniteltiin uudeksi "Penetration Fighter" -luokan hävittäjäksi (suom. ilmapuolustuksen lävistävä hävittäjäkone) USAF:n pommikoneiden pitkän matkan saattokoneeksi. XF-88-koneiden kaksi prototyyppiä tilattiin 1946 ja ne lensivät ensi kertaa 1948, mutta niitä ei koskaan otettu tuotantoon. Kun pitkänmatkan suihkupommittajat, kuten B-52 Stratofortress tulivat käyttöön, saattohävittäjiä ei enää tarvittu ja jo ennen valmistuksen alkamista F-101:n käyttökohde laajennettiin taktisiin ja ilmapuolustustarkoituksiin. 

F-101 lensi ensilentonsa 29. syyskuuta 1954. Ensimmäinen tuotantomalli, F-101A otettiin käyttöön toukokuussa 1957 ja F-101C syyskuussa 1957 ja F-101B tammikuussa 1959. Valmistuksen päättymiseen maaliskuussa 1961 asti McDonnell rakensi 785 Voodoota, mukaan lukien 480 F-101B-mallia, Air Defense Commandin käyttämää kaksipaikkaista jokasään torjuntahävittäjää. Voodoon tiedustelumallit ovat maailman ensimmäisiä yliääninopeuteen pystyviä valokuvatiedustelukoneita. RF-101:ia käytettiin matalatiedusteluun vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisin aikana ja 1960-luvulla Kaakkois-Aasiassa. Kanadan ilmavoimat käyttivät omia CF-101 -koneitaan vuoteen 1984 saakka. Yhdysvaltain kansalliskaartin ilmavoimat lopetti tyypin käytön 1982 ja USAF vuonna 1972.

Aseistuksena on neljä automaattista 20 mm M-39-tykkiä. Näistä kaksi on koneen vasemmalla puolella ja yksi oikealla alhaalla. Ammuntaan on automaattisesti ennakon laskeva tähtäin ja tutkaan perustuva etäisyysmittari, jotka yhdessä muodostivat Hughes MG-13 tulenjohtojärjestelmän.

Tekniset tiedot

Lähteet
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2332
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2307
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2308
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=2326
http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=1866
https://fas.org/nuke/guide/usa/airdef/f-101.htm (Tarkistettu 28.8.2018)
http://www.netti.fi/~halle/planes/usa/f-101.htm  (Tarkistettu 1.4.2014)

Viitteet

F-101 Voodoo
Yhdysvaltalaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Ylioppilaiden Raittiusyhdistys

Ylioppilaiden Raittiusyhdistys (1886–1993) oli Helsingissä toiminut, raittiusaatetta ajanut yhdistys. Yksi sen puheenjohtajista 1900-luvun alussa oli kansanedustaja Matti Helenius-Seppälä.

1970-luvulla Ylioppilaiden Raittiusyhdistys YRY markkinoi itseään tajunnan laajentajana. Se muutti Raitis Ylioppilas -lehtensä nimen Valkolakiksi. Yhdistyksen toiminta lakkasi, kun Sosiaali- ja terveysministeriö ja RAY yhdistivät raittiusjärjestöt. Suomen akateeminen raittiusliitto (SARL) sijoitettiin työväen raittiusyhdistysten kanssa Elämäntapaliittoon.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viinalakko jäi 80-luvulle (linkki kuollut 9.8.2013)  Ylioppilaslehti 1996
 Yhdistysrekisterimerkintä

Kirjallisuutta
 
 

Suomalaiset opiskelijajärjestöt
Suomalaiset raittiusjärjestöt
Helsinkiläiset järjestöt
PSD

Lyhenne PSD tarkoittaa seuraavia asioita:

 Partido Social Democrata, PSD, portugalilainen puolue
 Partido da Social Democracia Brasileira, PSD, brasilialainen puolue
 PSD, Photoshop-ohjelmiston kuvatiedostomuoto.
Herra X

Herra X oli Suomen ensimmäinen radiotietokilpailu, jonka ensimmäisen jakson Yleisradio lähetti 11.12.1941. Kilpailun isä ja ideoija oli sittemmin elokuvaohjaajana tunnetuksi tullut Armand Lohikoski. Herra X:nä kilpailussa toimi Antero Manninen, jonka identiteetti tuli julki vasta toistakymmentä vuotta myöhemmin. Herra X kilpaili viittä vaihtuvaa kilpailijaa vastaan, jotka myös toimivat salanimillä. Viimeinen Herra X -tietokilpailu käytiin 11.3.1956.

Aiheesta muualla 

Suomalaiset radio-ohjelmat
Pätsin perustuslaki

Pätsin perustuslaki oli Virossa Konstantin Pätsin autoritaarisen hallinnon aikana säädetty vuoden 1938 perustuslaki. 

Perustuslain hyväksyi helmikuussa 1937 kokoontunut vaaleilla valittu perustuslakia säätävä kansalliskokous. Päts oli 1934 poikkeustilan yhteydessä lakkauttanut muut kuin hallituksen kannattajapuolueen, eivätkä lakkautetut puolueet saaneet osallistua kansalliskokouksen vaaliin. Hallituksen tukemana laki hyväksyttiin heinäkuussa 1937, ja se astui voimaan vuonna 1938.

Lain sisältö
Ylimmäksi toimeenpanovallan haltijaksi määrättiin kuudeksi vuodeksi valittava presidentti. Valinnan suoritti erillinen vaalikamari, jossa olivat edustettuina parlamentin () 40-jäseninen ylähuone (), 80-jäseninen alahuone () sekä kunnallisen itsehallinnon elimet. 

Parlamentin alahuone valittiin yleisillä enemmistövaaleilla yhden edustajan vaalipiireistä. Ylähuoneen valintaperiaate puolestaan olisi ollut korporatiivinen siten, että osan jäsenistä olisi nimittänyt presidentti, osa olisi kuulunut sinne virka-asemansa vuoksi ja loppuosa olisi valittu ammattijärjestöjen ja julkisten laitosten puolesta.

Alahuoneen vaalit 1938
Alahuoneen vaalit järjestettiin helmikuussa 1938. Vaaleissa ainoa sallittu vaaliorganisaatio oli Pätsin hallituksen Perustuslain toteuttamisen kansanrintama (). Alahuoneen 80 paikasta kansanrintama sai enemmistön, 54 paikkaa. Järjestäytymätön oppositio sai yhteensä 26 paikkaa. Myöhemmin opposition edustajista liittyi vielä kymmenen edustajaa kansanrintamaan. 

Alahuoneen puhemieheksi valittiin kansanrintaman Jüri Uluots. Opposition johtoon nousi liberaali Jaan Tõnisson.

Presidentinvaalit 1938
24. huhtikuuta 1938 suoritettiin vaalikamarin edustajien keskuudessa presidentinvaali, jonka Päts voitti 219 äänellä 238 annetusta. Pätsistä tuli näin Viron ensimmäinen presidentti. Päts nimitti 9. toukokuuta pääministeriksi virkaa tekevänä pääministerinä toimineen Eenpalun.

Päts armahti keväällä 1938 poliittiset vangit kommunisteista vapseihin. 

Pätsin autoritäärisen hallinnon aikana hallitusrintamaa lukuun ottamatta kaikki poliittiset puolueet olivat kiellettyjä ja vangitsemiset olivat olleet tavanomaisia. Poliittisia vastustajia ei kuitenkaan teloitettu, kuten esimerkiksi kansallissosialistisessa Saksassa. Viron myöhempi presidentti Lennart Meri on kuvannut Pätsin hallintoa pehmeäksi diktatuuriksi. 

Pätsin valtakausi päättyi Neuvostoliiton miehittäessä Viron vuonna 1940.

Perustuslait
Viron historia
Adrenalize

Adrenalize on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin viides studioalbumi.

Adrenalize julkaistiin maaliskuussa 1992 Mercury Records -levymerkillä. Ilmestyessään albumi sijoittui kärkeen sekä Yhdysvalloissa Billboardin albumilistalla että yhtyeen kotimaassa Britannian albumilistalla. Albumin kappaleista ”Let’s Get Rocked”, ”Make Love Like a Man”, ”Have You Ever Needed Someone So Bad”, ”Stand Up (Kick Love into Motion)”, ”Heaven Is” ja ”Tonight” julkaistiin singleinä tehostamaan albumin myyntiä. Yhtyeen edellisen albumin, vuonna 1987 ilmestyneen huippumenestykseksi muodostuneen Hysterian seitsemästä singlejulkaisusta neljä päätyi Yhdysvalloissa Billboardin singlelistalla kärkikymmenikköön, mutta Adrenalizen singlejulkaisuista yksikään noussut Top 10 -hitiksi Yhdysvalloissa. Adrenalizen menestynein singlelohkaisu oli balladi ”Have You Ever Needed Someone So Bad”, joka sijoittui Billboardin listalla sijalle 12. Yhtyeen kotimaassa ”Let’s Get Rocked” nousi kuitenkin hitiksi saavuttaen Britannian singlelistalla toisen sijan.

Def Leppardin kolme edellistä albumia tuottanut Robert John ”Mutt” Lange ei yhtyeen pyynnöstä huolimatta päätynyt tuottajaksi Adrenalizella, sillä hän toimi samaan aikaan tuottajana Bryan Adamsin menestysalbumilla Waking Up the Neighbours. Albumin valmistumista viivytti tuottajaan liittyvien ongelmien ohella myös yhtyeen alkuperäisen kitaristin Steve Clarkin kuolema, mikä asetti Def Leppardin tulevaisuuden vaakalaudalle. Yhtye päätti kuitenkin jatkaa vastoinkäymisistä huolimatta, ja tuottajaksi valikoitui lopulta Mike Shipley. Yhtyeen toinen kitaristi Phil Collen soitti poikkeuksellisesti albumin kaikki kitaraosuudet, ennen kuin Clarkin korvannut Vivian Campbell liittyi yhtyeeseen vuoden 1992 keväällä. Albumin nauhoitukset päättyivät vuonna 1991, ja lopulta maaliskuussa 1992 ilmestynyt Adrenalize omistettiin edesmenneen Clarkin muistolle.

Albumin Deluxe Edition -erikoispainos ilmestyi vuonna 2009.

Kappalelista 
”Let’s Get Rocked” - 4.56
”Heaven Is” - 3.33
”Make Love Like a Man” - 4.15
”Tonight” - 4.03
”White Lightning” - 7.03
”Stand Up (Kick Love Into Motion)” - 4.32
”Personal Property” - 4.32
”Have You Ever Needed Someone So Bad” - 5.24
”I Wanna Touch U” - 3.37
”Tear It Down”- 3.37

Kokoonpano 

Def Leppard

Joe Elliott - laulu
Phil Collen - soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
Rick Savage - bassokitara, akustinen kitara kappaleessa ”Tonight”, taustalaulu
Rick Allen - rummut, taustalaulu

Muut
Tuotanto - Mike Shipley ja Def Leppard
Äänitys - Mike Shipley, Robert Scovill ja Pete Woodroffe
Miksaus - Mike Shipley
Masterointi - Bob Ludwig ja Robert Scovill
Valokuvaus - Pamela Springsteen
Phil Nicholas – koskettimet kappaleessa ”Stand Up (Kick Love into Motion)”
Robert John ”Mutt” Lange ja John Sykes - taustalaulu

Lähteet 

Vuoden 1992 albumit
Def Leppardin albumit
Set the World on Fire

Set the World on Fire on heavy metal -yhtye Annihilatorin albumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Albumilla on kymmenen kappaletta ja se on yhtyeen tuotannossa melodisemmasta päästä. Usea kappale käsittelee jollain tavalla ihmisen eri tunnetiloja ja niiden vaihtelua. Muita aiheita ovat mm. diktaattorit, shakki, hullujenhuone ja alkoholi.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonuskappale:
<li>

Yhtyeen kokoonpano
Aaron Randall – laulu
Jeff Waters – kitara
Neil Goldberg – kitara
Wayne Darley – basso
Mike Mangini – rummut

Muut muusikot
"Phoenix Rising" – Ray Hartmann (rummut), Rick Fedyk (rummut), Mark Lafrance (taustalaulu), David Steele (taustalaulu), John Webster (koskettimet)
"Snake In The Grass" – Ray Hartmann (rummut)
"Brain Dance" – Norm Gordon (taustalaulu), The Annihilettes (taustalaulu), Jeff Waters (omituiset äänet ja laulu)
"Knight Jumps Queen" – The Annihilettes (taustalaulu)

Tuotanto
Kannen valokuva: Ursula Coyote
Kannen malli: Rona Beil
Valokuvat yhtyeestä: Carole Segal, paitsi Mike Manginin kuva Mark Leialoha
Art Direction: Monte Conner
Annihilator-logo: Len Rooney

Vuoden 1993 albumit
Annihilatorin albumit
Lennuk (laiva)

Lennuk () oli Viron laivaston hävittäjä, joka oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä Avtroil. Britannian kuninkaallinen laivasto luovutti aluksen sekä Vambolan Viron laivastolle 1919.

Suunnittelu 
Aluksen piirustukset oli tehty ranskalaisella Augustin Normandin telakalla, joka auttoi lisäksi valmistuksessa toimittaen runsaasti osia. Aluksen aseistus muuttui useita kertoja suunnitteluvaiheen aikana.

Aluksen propulsiojärjestelmän kanssa tuli ongelmia Sveitsin aloitettua vientikiellon sotaakäyviin maihin.

Valmistus 
Venäjän keisarikunta tilasi aluksen vuoden 1912 laivasto-ohjelmassa Böcker & Langen telakalta Tallinnasta, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1913. Se laskettiin vesille 31. joulukuuta 1914 ja valmistui 30. heinäkuuta 1917.

Palvelus 
Avtroil liitettiin palvelukseen otettaessa Venäjän Itämeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin myöhemmin 13. hävittäjälaivueeseen. Bolsevikkivallankumouksen yhteydessä alukselle sijoitettiin bolsevikkimiehistö.

Britannian Kuninkaallisen laivaston osasto, jossa olivat komentaja Bertram Thesigerin komennossa risteilijät HMS Caradoc ja HMS Calypso sekä hävittäjät HMS Vendetta, HMS Vortigern ja HMS Wakeful, valtasivat aluksen 27. joulukuuta 1919 Tallinnan edustalla ja luovuttivat aluksen virolaisille.

Lennukiksi nimetty alus otettiin Viron laivaston palvelukseen 27. joulukuuta 1918. Alus myytiin 1933 Perulle ja kauppakirja allekirjoitettiin 30. kesäkuuta Virossa. Alus lähti Guiseksi nimettynä Tallinnasta 2. syyskuuta. Kaupasta saadut varat käytettiin Viron laivaston sukellusveneiden Kalev ja Lembit hankintaan 1936.

Almirante Guise
Perun laivasto nimesi aluksen Almirante Guiseksi. Se poistettiin palveluksesta 1947.

Lähteet

Viitteet

Viron laivaston hävittäjät
Novik-luokan hävittäjät
Katedralskolan i Åbo

Katedralskolan i Åbo on Turussa toimiva ruotsinkielinen lukio, joka on perustettu vuonna 1276 ja se on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut koulu. Nykyään toimiva koulu syntyi vuonna 1971 kun yhdistettiin Svenska klassiska lyceum ja Åbo svenska flicklyceum. Neljä vuotta myöhemmin kouluun yhdistettiin vielä Svenska Samlyceum. Sen jälkeen Turussa on toiminut vain yksi ruotsinkielinen lukio. Koulussa on noin 260 oppilasta ja 24 opettajaa. Koulurakennus on rakennettu Turun palon jälkeen. Koulu jatkaa jo keskiajalla perustetun Turun katedraalikoulun perinteitä.

Vuonna 2018 uutisoitiin, että Katedralskolanin liikuntasalin peruskorjauksen yhteydessä on löytynyt lattian alta raunioita, joista vanhimmat ovat 1300-luvulta. Kaivauksia koulun alueella on tehty noin kolme vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Koulun sivusto 

Turun lukiot
Suomen ruotsinkieliset lukiot
Carl Ludvig Engelin suunnittelemat rakennukset
II kaupunginosa

en:Katedralskolan i Åbo
sv:Katedralskolan i Åbo
Hunzan laakso

Hunzan laakso () on Pakistanin Gilgit-Baltistanin provinssin pohjoisin osa. Se sijaitsee samannimissä laaksossa, joka rajoittuu Kiinaan ja on pinta-alaltaan 10 101 neliökilometriä. Vuoteen 1974 asti Hunza oli itsenäinen ruhtinaskunta, jota hallittiin Baltitin (nyk. Karimabadin) kaupungista. Se on sittemmin liitetty Pakistaniin ja sitä hallitaan Islamabadista käsin.

Karakoramin maantie, joka yhdistää Pakistanin Kiinaan Khunjerabin solan kautta kulkee Hunzan käpi. Hunzan laaksossa sijaitsee myös toinen vanha ruhtinaskunta, Nagar. Laaksoa reunustaa 7 788 metriä korkea vuori Rakaposhi.

Pakistanin maantiede
Kirill Meretskov

Kirill Afanasjevitš Meretskov ( 7. kesäkuuta 1897 Nazarjevo, Venäjä – 30. joulukuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli  neuvostoliittolainen sotilaskomentaja, Espanjan sisällissodan ja toisen maailmansodan aikainen armeijakenraali.

Meretskov toimi Leningradin sotilaspiirin päällikkönä talvisodan alkaessa, jolloin kaikki Suomeen hyökänneet armeijat olivat hänen johdossaan. Huonon sotamenestyksen seurauksena sodan johto siirrettiin Leningradin sotilaspiiriltä STAVKAlle 9. joulukuuta 1939 ja Meretskov alennettiin Neuvostoliiton 7. armeijan komentajaksi. Meretskov toimi 7. armeijan komentajana talvisodan loppuun saakka. Talvisodan jälkeen hänet nimitettiin yleisesikunnan päälliköksi. Vuonna 1940 hän vastasi 90 000 lisäneuvostosotilaan lähettämisestä Viroon jo aikaisemmin sovittujen 25 000:n tukikohdissa olevan lisäksi. Tammikuussa 1941 Meretskov luovutti yleisesikunnan päällikön tehtävät Georgi Žukoville ja hänestä tuli apulaispuolustuskansankomissaari.

Saksan hyökkäyksen toisena päivänä perustettiin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta STAVKA, johon Meretskov nimitettiin. Syyskuussa Meretskov nimitettiin esikunnan yhteysupseeriksi koillisrintaman ja Karjalan rintaman esikuntiin sekä eteläiseen ja pohjoiseen ryhmään jakautuneen 7. erillisen armeijan komentajaksi Syvärijoelle. 17. joulukuuta 1941 Meretskov nimitettiin Olhavan rintaman komentajaksi. Hän palveli erilaisissa komentajatehtävissä Leningradin ja Karjalan rintamilla.

26. lokakuuta 1944 Meretskov nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.

Elokuussa 1945 Meretskov johti Neuvostoliiton hyökkäystä Japaniin. Toisen maailmansodan jälkeen Meretskov toimi Primorskin, Moskovan ja Vienanmeren sekä Pohjoisen sotilaspiirin komentajana sekä johti niin sanottuja ”Vystrel”-kursseja. 1955–1964 hän toimii Neuvostoliiton puolustusministerin sotilasopetuslaitoksiin liittyvänä avustajana sekä vuodesta 1964 tarkastajana.

Lähteet 
K. A. Zalesskij, 2000, Vetže, Moskva: Imperia Stalina, Biogliografitžeskij entsikloperitsekij slovar (Stalinin imperiumin elämäkertatietosanakirja)

Meretskov, Kirill
Espanjan sisällissodan sotilaat
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Velociraptor

Velociraptor (nimen merkitys: ”nopea varas”) on myöhäisellä liitukaudella (83–70 mvs) elänyt dinosaurussuku, joka kuuluu liskonlantioisten lahkon Dromaeosauridae-heimoon.  Suvun fossiileja on löydetty Mongolian ja Kiinan rajamailta, josta löydettiin myös tunnettu fossiili, jossa Velociraptor on kuollut saaliinsa kanssa. Lajin nimesi Henry Fairfield Osborn vuonna 1924. Velociraptor ei todellisuudessa ollut niin älykäs ja nokkela petoeläin, eikä myöskään todistetusti saalistanut laumassa. Todellisuudessa Velociraptor oli älykkyydeltään samalla tasolla kuin nykyajan linnut. 

Velociraptorin sukulaisen, Zhenyuanlongin, fossiilin löytyminen Kiinasta julkistettiin heinäkuussa 2015.

Koko ja ulkonäkö 
Velociraptor ei ollut aikansa suurimpia petoja, vaan olisi ihmisen rinnalla vain hieman yli polven korkuinen. Pituus oli 1,8 metriä ja korkeus yhden metrin pään kohdalta. Paino oli 7–15 kg. Velociraptorilla oli pitkä, litteäkuonoinen pää. Hampaita oli noin 80, joista pisimmät olivat pituudeltaan 2,5 cm. Takaraajoissa oli sirppimäinen, noin 9 cm pitkä kynsi.

Viimeaikaiset dinosauruslöydöt viittaavat siihen, että myös Velociraptorilla oli höyhenpeite.

Jurassic Park 
Velociraptor tuli erityisen tunnetuksi elokuvasta Jurassic Park. Eläinten kokoa oli hieman liioiteltu, todellisuudessa ne olivat  pienempiä. Elokuvan raptorit muistuttavat ulkomuodoltaan enemmän lähisukulaista Deinonychusta, minkä lisäksi elokuvan raptoreiden anatomia oli virheellinen, sillä todellisuudessa niiden hännät olivat jäykkiä ja eturaajat malliltaan erilaisia. Syy tähän on se, että Velociraptoreiden DNA:ta ollaan muunneltu kokoa suurentamalla ja höyhenpeite poistettu. Velociraptorin uskotaan olleen nopea juoksija, mutta ei kuitenkaan yhtä nopea kuin gepardi, kuten elokuvassa väitettiin.

Jurassic Park - fanien piireissä elokuvassa esiintynyt raptor tunnetaan nimellä Velociraptor nublarensis tai Velociraptor sornaensis.

Lähteet 
http://www.tunturisusi.com/dinosaurukset/lintusukulaiset.htm

Viitteet 

Dromaeosaurit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hortto Kaalo

Hortto Kaalo on suomalainen itäeurooppalaiseen ja ranskalaiseen mustalaismusiikkiin erikoistunut yhtye, joka esiintyy suomen kielellä ja romanikielellä. Yhtyeen perustivat vuonna 1969 Feija Åkerlund, Marko Putkonen, Taisto Lundberg ja Heikki Nyman. Heistä Nyman muutti pian perustamisen jälkeen Ruotsiin. 

Jäsenistä Feija Åkerlund ja Marko Putkonen ovat kuuluneet kokoonpanoon koko ajan, Lundberg ja Ellen Hagert (taiteilijanimeltään Iris Ellen) vaihtelevasti. Yhtyeen romanikielinen nimi tarkoittaa ’oikeaa mustalaista’.

Hortto Kaalon ensimmäinen single oli vuonna 1970 ilmestynyt kantaa ottava Miksi ovet ei aukene meille. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia myivät kultaa. Yhtye esiintyi myös televisiossa. Ensimmäinen viihdesarja oli Tuovi ja Marko Putkosen sekä Reima Nikkisen käsikirjoittama Mustalaiseks olen syntynyt. 

Yhtye lopetti aktiivisen keikkailun 1970-luvun lopulla. Sen jäsenistä Marko Putkonen on tullut tunnetuksi oopperalaulajana. Hortto Kaalolta ilmestyi 1990-luvulla yksi levy.

Hortto Kaalon jäsenet osallistuivat myös lastenmusiikin tekoon ja levyttivät useita kappaleita M. A. Nummisen ja Pekka Jalkasen Iso mies ja keijukainen -albumille sekä sitä seuranneelle Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I -levylle.

Yhtye on esiintynyt 2000-luvulla satunnaisesti.

Lokakuussa 2012 yhtye julkaisi 40-vuotisjuhlalevyn sekä järjesti juhlakonsertin Kansallisteatterissa.


Julkaisut

Albumit 
 Hortto Kaalo (1971, myynyt 29 000 kpl)
 Hai Hortto Kaalot (1972, myynyt 25 000 kpl)
 Kättä päälle ja käsirahaa (1973)
 Älä unohda tuskaa (1976)
 Parhaat päältä (1978)
 Tätä maata rakastan (1980)
 Tunne riittää (1992)
 
 Legenda 40-v. (2012)

Muuta tuotantoa 
 Iso mies ja keijukainen (1970) – lastenmusiikkilevy, jolla Hortto Kaalon jäsenet esittivät useita kappaleita
 Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I (1971)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Hortto Kaalo.

Suomalaiset yhtyeet
Henrik II

Henrik II voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:

 Henrik II (951–976), Baijerin herttua
 Henrik II Pyhä (972–1024), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari
 Henrik II (1107–1177), Itävallan herttua
 Henrik II (n. 1108–1139), Baijerin herttua Henrik X Ylpeän hallitsijanimi Saksin herttuana
 Henrik II (1133–1189), Englannin kuningas
 Henrik II (1166–1197), Champagnen kreivi ja Jerusalemin kuningas
 Henrik II (1211–1242), Saksan kuningas Henrik VII:n hallitsijanimi Sisilian kuninkaana
 Henrik II Hurskas (k. 1241), puolalainen ruhtinas, jonka johtamat joukot mongolit kukistivat vuonna 1241 käydyssä Legnican taistelussa
 Henrik II (1270–1324), Kyproksen kuningas, nimellisesti myös Jerusalemin kuningas
 Henrik II Äpärä (1334–1379), Kastilian kuningas
 Henrik II (1503–1555), Navarran kuningas
 Henrik II (1519–1559), Ranskan kuningas.
Neuvostoliiton johtaja

Neuvostoliiton johtajat luotsasivat Neuvostoliittoa sen historian ajan 1922–1991. Heistä ensimmäinen oli Vladimir Lenin, joka oli johtanut bolševikkeja vuodesta 1903. Omalla valtakaudellaan Josif Stalin esitti itsensä Leninin seuraajana ja työn jatkajana pyyhkien historian lehdiltä Leninin kuoleman jälkeiset johtajat, esimerkiksi vuosien 1924–1930 pääministeri Aleksei Rykovin, joka korvattiin Stalinin suosikilla Vjatšeslav Molotovilla. Stalin ajoi liittolaisineen Lev Trotskin maanpakoon 1929, ja suositun bolševikkijohtaja Sergei Kirovin murhasta vuonna 1934 alkaneissa Stalinin vainoissa tuomittiin ja teloitettiin monet aiemmin korkeissa asemissa olleen kommunistit kuten Grigori Zinovjev, Lev Kamenev ja Nikolai Buharin.

Stalinin valtakauden jälkeen kommunistipuolueen ensimmäiseksi sihteeriksi tuli Nikita Hruštšov. Koska kommunistipuolue oli Neuvostoliiton ainoa sallittu puolue, oli sen ylin viranhaltija käytännössä myös valtion korkein johtaja.

Luettelo Neuvostoliiton johtajista

Katso myös 
 Venäjän hallitsijat (882–1917)
 Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea
 Venäjän presidentti (1991–)

Lähteet

Johtajat
Neuvostoliiton johtajista
Neuvostoliiton politiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jussi Markkanen

Jussi Aleksi Markkanen (s. 8. toukokuuta 1975 Imatra, Suomi) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka lopetti ammattilaisuransa kevään 2018 aikana. Hän pelasi useissa Euroopan jääkiekkoliigoissa. sekä NHL:ssä, jonne hänet varasi Edmonton Oilers viidennellä varauskierroksella vuoden 2001 varaustilaisuudessa. Nykyään hän toimii SaiPan toimitusjohtajana ja osaomistajana.

Pelaajaura
Ennen NHL:ään siirtymistään vuonna 2001, Markkanen pelasi SM-liigaa Tapparassa (vuosina 1995–1996 ja 2000–2001) ja SaiPassa (1996–2000). Markkanen on nykyisin yksi SaiPan liigajoukkueen omistajista ja omisti vuonna 2018 organisaatiosta 19,06 %. Hän on toiminut myös seuran toimitusjohtajana vuoden 2018 toukokuusta lähtien. 

Markkanen pelasi suurimman osan NHL-urastaan Edmonton Oilersin joukkueessa. Kauden 2003–2004 hän aloitti New York Rangersissa, mutta palasi jo saman kauden lopulla Edmontoniin. NHL:n työsulun 2004–2005 aikana Markkanen edusti Venäjän Superliigassa Lada Toljattin joukkuetta, jossa hän saavutti 31 voittoa, 9 tasapeliä sekä 9 tappiota. Työsulun päätyttyä Markkanen palasi jälleen Edmontoniin, jossa hän pääsi kauden päätteeksi pelaamaan Stanley Cupin finaaleita Carolina Hurricanesia vastaan Oilersin ykkösmaalivahdin, Dwayne Rolosonin loukkaannuttua. Hän keräsi laajalti arvostusta hyvien otteidensa ansiosta ja pelasi muun muassa yhden nollapelin, mutta Oilers joutui lopulta taipumaan Hurricanesin edessä ja Stanley Cup matkasi Carolinaan.

Kaudelle 2007–2008 Markkanen päätti palata Suomeen ja liittyi Jokereiden vahvuuteen. Seura tiedotti 30. heinäkuuta 2007 pidetyssä lehdistötilaisuudessa Markkasen liittymisestä joukkueeseen. Markkanen ilmoitti toukokuussa 2008 siirtyvänsä TsSKA Moskovan joukkueeseen kaksivuotisella sopimuksella. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Sveitsin liigan EV Zugiin.

Toukokuussa 2013 julkistettiin Markkasen palaavan neljän Zugissa pelatun kauden jälkeen kaksivuotisella sopimuksella SaiPaan. Hän oli pelannut SaiPassa edellisen kerran keväällä 2000. 

Kauden 2013–2014 päätösgaalassa julkistettiin Jussi Markkasen valinta SM-liigan vuoden maalivahdiksi. Hänet valittiin myös SM-liigan tähdistökentälliseen.

Huhtikuussa 2016 Markkanen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Helmikuussa 2017 Markkanen siirtyi loppukauden mittaiselle lainalle sveitsiläiseen EV Zugiin. Kaudeksi 2017–2018 hän palasi sopimuksensa mukaisesti SaiPaan.

Suomen maajoukkuetta Markkanen edusti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 sekä maailmanmestaruuskisoissa 2002 ja 2004.

Yksityiselämä 
Syyskuun 22. päivänä 2008 Markkasen nelivuotias poika kuoli pudottuaan Markkasten kerrostaloasunnon ikkunasta alas Moskovassa. Markkanen on naimisissa Sanna Markkasen kanssa ja heillä oli kolme lasta, joista keskimmäinen kuoli. Maaliskuussa 2020 aviopari jätti erohakemuksen Etelä-Karjalan käräjäoikeuteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jussi Markkanen nhlfinns.com:ssa
 Markkanen CBS:n sivustolla
 
 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Edmonton Oilersin varaamat pelaajat
Urpo Ylönen -palkinnon voittajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Televisiosarja

Televisiosarja on televisiossa jaksoina esitettävä ja erityisesti televisiota varten tuotettu ohjelma, joka sitoutuu yhden jatkuvan teeman tai juonen ympärille. Yhden jakson pituus on yleensä korkeintaan tunti, ja jaksoja tuotetaan tuotantokausina. Perinteisesti televisiokanavat lähettävät sarjaohjelmia niille varatulla ohjelmapaikalla aina samaan aikaan, joko kerran viikossa, arkipäivisin tai päivittäin.

Kerronta 
Television draamasarjat voidaan kerronnaltaan jakaa kolmeen kategoriaan. Antologiat ovat käytännössä yksittäisiä lyhytelokuvia. Jaksoja ei välttämättä yhdistä kerronnallisesti mikään asia, mutta sarjalla voi olla esimerkiksi sama juontaja tai tyyli. Antologiat olivat suosittuja televisiosarjojen alkuaikoina 1950-luvulla. Varsinaiset television draamasarjat voidaan jakaa kahteen tyyppiin juonen jatkuvuuden perusteella: joko jokainen jakso on oma tarinansa tai jaksot ovat pitkän ja jatkuvan juonikaaren osia. Näiden kahden lajin välinen ero on välillä häilyvä, sillä useimmissa sarjoissa, jotka keskittyvät joka jaksossa omaan tarinaansa, on mukana myös laajempi tarinajatkumo.

Monet fiktiiviset sarjat saattavat keskittyä vain yhden protagonistin ympärille, mutta useimmissa sarjoissa on muutamia päähenkilöitä. Sarjoissa, joissa on jatkuva tarina, voi olla useita päähenkilöitä. Tunnin mittaisissa saippuasarjoissa voi olla jopa 15–20 päähenkilöä. Useiden päähenkilöiden tarkoituksena on yleensä mahdollistaa useampien juonikuvioiden rakentaminen ja niiden käsittely. Sarjojen keskeiset hahmot yleensä pysyvät samoina, joten yksittäinen jakso tarvitsee hyvin vähän alustuksia, sillä suurin osa hahmoista ja paikoista on katsojalle tuttuja.
Päähenkilöt saattavat myös vaihtua usein. Esimerkiksi Salatuissa elämissä päähenkilöt vaihtuvat saippuasarjoille tyypilliseen tapaan tuotantokausien vaihtuessa ja joskus kesken kaudenkin.

Minisarja 
Minisarjat ovat yleensä vain muutaman, mutta vähimmillään vain parin jakson mittaisia televisiosarjoja. Minisarjat kertovat yleensä yhden yhtenäisen juonen, joten ilmaisumuotona minisarjat vastaavat paljolti pitkää elokuvaa, mistä johtuen myös termiä "televisioelokuva" on saatettu toisinaan käyttää minisarjojen yhteydessä.

Katso myös 
 Tilannekomedia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 IMDb. How do you decide if a title is a film, a TV movie or a Miniseries?  televisiosarjan määritelmän pohdintaa

Seulonnan keskeiset artikkelit
Cunard Line

Cunard Line (entinen Cunard White Star Line) on brittiläinen laivanvarustamo, joka liikennöi Ison-Britannian ja Pohjois-Amerikan välillä. 

Cunard Linen päämaja sijaitsee Santa Claritassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa ja Lontoossa Isossa-Britanniassa. Princess Cruisesilla on samassa rakennuksessa päämaja.

Historia 
Cunard Line perustettiin vuonna 1838 kanadalaisen laivamagnaatin Samuel Cunardin johdolla. Aluksi yrityksen nimi oli British and North American Royal Mail Steam Packet Company. Yhtiö sai luvan postin kuljetukseen Ison-Britannian ja Pohjois-Amerikan välillä, minkä vuoksi sen laivat saivat liittää nimensä eteen tunnuksen RMS (Royal Mail Steamship). Myöhemmin yhtiö vaihtoi nimekseen Cunard Steamships Limited, ja siitä kasvoi yksi maailman suurimmista laivayhtiöistä.

Vuonna 1934 Cunard Line ja sen kilpailija White Star Line yhdistyivät. Fuusion tuloksena syntyi Cunard-White Star Limited, josta Cunard Line omisti 62 % ja White Star Line 38 %. Vuonna 1947 Cunard Line osti White Star Linen osuuden, ja 31. joulukuuta 1949 Cunard Line osti hallintaansa sekä White Star Linen toiminnan että sijoitukset. Tämän jälkeen varustamon nimi muutettiin takaisin Cunard Lineksi.

Cunard Line alkoi kärsiä tappioita 1950-luvulla, kun Atlantin yli ryhdyttiin matkustamaan lentokoneilla. 1900-luvun lopussa yhtiön liikennettä Atlantilla hoiti lähinnä vain Queen Elizabeth 2 (QE2). Vuonna 2004 Queen Elizabeth 2 siirtyi risteilykäyttöön, ja Atlantin reitillä alkoi liikennöidä RMS Queen Mary 2 (QM2). Queen Mary 2 oli maailman suurin valtamerilaiva, kunnes vuonna 2006 valmistui Freedom of the Seas, josta tuli vuorostaan maailman suurin valtamerilaiva.

Cunard Line on nykyisin osa Carnival Corporation & Plc -yhtiötä.

Cunard Linen aluksia

Käytössä 

M/S Queen Victoria
RMS Queen Mary 2 (QM2)
M/S Queen Elizabeth

Entisiä laivoja 
 RMS Alaunia 
 RMS Albania 
 RMS Albania 
 RMS Andania
 RMS Antonia 
 RMS Aquitania 
 RMS Ascania 
 RMS Ascania 
 RMS Aurania 
 RMS Berengaria
 RMS Britannia 
 RMS Britannic 
 RMS Campania 
 RMS Carinthia 
 RMS Carinthia 
 RMS Carmania 
 RMS Caronia 
 RMS Carpathia
 MS Cunard Adventurer 
 MS Cunard Ambassador 
 MS Cunard Countess 
 MS Cunard Princess 
 RMS Etruria 
 RMS Franconia
 RMS Laconia 
 RMS Laconia 
 RMS Lancastria 
 RMS Lucania 
 RMS Lusitania 
 RMS Majestic 
 RMS Mauretania 
 RMS Mauretania 
 RMS Olympic (Titanicin sisaralus)
 SS Orduna 
 RMS ''Parthia
 RMS Queen Elizabeth 
 RMS Queen Elizabeth 2 (poistui liikenteestä vuonna 2007)
 RMS Queen Mary 
 MS Royal Viking Sun 
 MS Sagafjord
 RMS Samaria
 RMS Saxonia
 RMS Scythia
 SS Servia
 RMS Sylvania
 RMS Umbria 
 SS Unicorn
 MS Vistafjord
Vilhelm II

Vilhelm II voi tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:

 Vilhelm II Punainen (1056–1100), Englannin kuningas 1087–1100
 Vilhelm II Hyvä, Sisilian kuningas 1166–1189
 Vilhelm II Villehardouin, Akhaian ruhtinas 1246–1278
 Vilhelm II (1792–1849), Alankomaiden kuningas ja Luxemburgin suurherttua 1840–1849
 Vilhelm II (1859–1941), Saksan keisari ja Preussin kuningas 1888–1918
 Vilhelm II (1777–1847), Hessenin vaaliruhtinas 1821–1847
 Vilhelm II (1848–1921), Württembergin kuningas 1891–1918.
Vilhelm I

Vilhelm I voi tarkoittaa:

 Vilhelm I, Sisilian kuningas 1154–1166
 Vilhelm I Oranialainen (1553–1584), Hollannin, Zeelandin ja Utrechtin maaherra, Alankomaiden vapaustaistelija
 Vilhelm I (Willem I; 1772–1843), Alankomaiden kuningas ja Luxemburgin suurherttua 1815–1840
 Vilhelm I (Wilhelm I; 1797–1888), Preussin kuningas 1861–1888, Saksan keisari 1871–1888
 Vilhelm I Valloittaja (William the Conqueror; n. 1028–1087), Normandian herttua 1035–1087, Englannin kuningas 1066–1087
 Vilhelm I, Hessen-Kasselin maakreivi 1785–1803, Hessenin vaaliruhtinas 1803–1807 ja 1813–1821
 Vilhelm I (Wilhelm I; 1781–1864), Württembergin kuningas 1816–1864
 Vilhelm I (Wilhelm I; 1343–1407), Meißenin rajakreivi 1382–1407
Mary McAleese

Mary Patricia McAleese (iiriksi Máire Pádraigín Mhic Ghiolla Íosa, s. 27. kesäkuuta 1951, Belfast) toimi Irlannin kahdeksantena presidenttinä. McAleese valittiin Irlannin presidentiksi ensimmäisen kerran vuonna 1997 ja uudestaan (ilman vastaehdokkaita) vuonna 2004. Vuonna 2011 hän ei voinut enää asettua ehdolle. Häntä seurasi virassa Michael D. Higgins. Ennen valintaansa presidentiksi McAleese toimi lakinaisena, journalistina ja tutkijana yliopistossa.

McAleesesta tuli maailman ensimmäinen naispuolinen presidentti, joka valittiin virkaan suoraan toisen naispresidentin jälkeen. Ennen McAleesea Irlannin presidenttinä toimi Mary Robinson.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Irlannin presidentit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Alesia

Alesia oli kaupunki vanhassa Galliassa. Siellä Caesar voitti Vercingetorixin johtamat gallialaiset Alesian piirityksessä vuonna 52 eaa. Nykyisin paikalla sijaitsee Alise-Sainte-Reinen kylä Côte-d'Orin departementissa, Itä-Ranskassa.

Rooman valtakunnan kaupungit
Bertel Thorvaldsen

Bertel Thorvaldsen (todennäköisesti 19. marraskuuta 1770 Kööpenhamina – 24. maaliskuuta 1844 Kööpenhamina) oli huomattava tanskalainen uusklassista suuntaa edustanut kuvanveistäjä. Hänen isänsä oli muuttanut Islannista, mutta hän itse syntyi Kööpenhaminassa. Hän ei mennyt naimisiin, mutta hänellä oli julkisesti tunnustettu tytär, jolle hän jätti omaisuutensa. 

Bertel Thorvaldsenin taiteelliset taipumukset havaittiin jo lapsena, ja hän pääsi 11-vuotiaana Tanskan kuninkaalliseen taideakatemiaan. Hän sai pienen ja suuren hopeamitalin sekä kultamitalin ansioistaan. Hän oli luonteeltaan avoin, lyhytjänteinen ja levoton, mutta todellisuudentajultaan vahva persoona. 

Hän teki opintomatkan Roomaan ja pistäytyi myös Maltalla. Hän sai vaikutteita italialaisista uusklassisista taiteilijoista, ja häntä on verrattu Antonio Canovaan, joskin häntä pidetään tyyliltään kreikkalaisempana. Ensimmäinen hänen huomiota herättänyt työnsä oli antiikkihenkinen kipsiveistos Jason (1801–1803). Se auttoi häntä jatkamaan työskentelyä Roomassa, jossa hän sittemmin asui koko elämänsä ajan.

Kotimaassa hänen päätyönsä on Vor Frue Kirke, jossa hän vastasi Kristuksen ja kahdentoista apostolin veistoksista kirkon sisätiloihin, kun kirkko jälleenrakennettiin brittien Napoleonin sotien aikana 1807 tekemän pommituksen jäljiltä.

Hän veisti myös muotokuvat marsalkka Józef Antoni Poniatowskista sekä Nikolaus Kopernikuksesta. Nämä sijaitsevat Varsovassa.

Kööpenhaminassa on myös hänen nimikkomuseonsa, joka avattiin jo 1848.

Lähteet 

Tanskalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1770 syntyneet
Vuonna 1844 kuolleet
Punapassio

Punapassio eli punagranadilla eli punapassioni (Passiflora edulis) on Brasiliasta kotoisin oleva kasvi, jota kutsutaan yleisimmin nimillä passiohedelmä, passionhedelmä tai kärsimyshedelmä. Tieteellinen lajinimi edulis tarkoittaa syötävää. Hedelmät kasvavat monivuotisissa köynnöksissä. Ne voivat olla ruskehtavia tai vihertäviä. Raaka hedelmä on sileäpintainen, kypsän hedelmän pinta on rypistynyt. Hedelmä tuottaa paljon etyleeniä, joten se kannattaa pitää erillään kasviksista, jotka eivät siedä sitä.

Lähteet 
 Kotimaiset kasvikset ry: Passionhedelmä / Kärsimyshedelmä (Passiflora edulis)

Viitteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Passiflora edulis 
United States Department of Agriculture (USDA): Passiflora edulis 
Flora of China: Passiflora edulis 

Passiot
Hedelmät
Marc Martí

Marc Martí Moreno (s. 1. maaliskuuta 1966) on espanjalainen rallin kartanlukija. Hän toimii kaudella 2014 Dani Sordon kartanlukijana, ja on aiemmin kilpaillut myös muun muassa Carlos Sainzin sekä Jesús Purasin parina.

Ura

Martí voitti uransa ensimmäisen MM-rallin Jesús Purasin kartturina Korsikalla 2001. Pari ajoi samalla uuden Citroën Xsara WRC:n ensimmäisen voiton. Vuonna 2002 Martí tuurasi Carlos Sainzin loukkaantunutta vakiokartturia Luis Moyaa Katalonian rallissa. Moyan lopettaessa uransa kauden 2002 jälkeen Martí siirtyi Sainzin kartturiksi kausiksi 2003–2004. Pari voitti kaksi rallia tuona aikana ja otti vuonna 2003 MM-pronssin. Vuonna 2004 pari sijoittui MM-sarjassa neljänneksi. Vuonna 2005 Martí toimi vielä kaksi kisaa Sainzin kartturina, mutta päätoimisesti luki nuotteja ja opasti nuorta espanjalaista lupausta Dani Sordoa, jonka kanssa Martí voitti junioreiden MM-tittelin. 

Vuodesta 2005 Martí toimi täysipäiväisesti Sordon kartturina. Vuoden 2010 Suomen MM-rallin jälkeen Sordo ilmoitti vaihtavansa kartturin seuraavaan kisaan. Martín korvasi Diego Vallejo. Marti ilmoitti suunnitelleensa uransa lopettamista vuoden 2010 jälkeen, mutta totesi sen aikaistuneen hieman. Espanjalainen media epäili Martin ja Sordon yhteistyön päättymisen syyksi nuottiongelmia Suomen MM-rallissa, jonka myötä kaksikko putosi kärkitaistelusta.

Martín ilmoitettiin palaavan Sordon kartturiksi kaudeksi 2014. Kaksikko kilpailee Hyundain tehdastallissa tiimin toisella autolla valituissa kisoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marc Martí FIA:n World Rally -sivustolla 
 Marc Martí Daniel Sordon sivustolla 
 Marc Martí RallyBasessa

Espanjalaiset kartanlukijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Joaquín Almunia

José Joaquín Almunia Amann (s. 17. kesäkuuta 1948 Bilbao) on espanjalainen sosialistipoliitikko ja hän toimi Euroopan komission jäsenenä vuosina 2004–2014.

Almunia toimi yhtenä viidestä varapuheenjohtajasta Barroson komissiossa 2010–2014. Hänen vastuulleen kuuluivat kilpailuasiat. Vuosina 2004–2010 istuneessa Romano Prodin ja Barroson komissiossa hänen vastuualueenaan olivat talous- ja raha-asiat.

Almunia on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän opiskeli lakia ja taloustiedettä Bilbaon yliopistossa ja jatkoi opintojaan École pratique des hautes études'ssa, Pariisin yliopistossa sekä Harvardin yliopistossa.

Almunia oli Espanjan sosialistisen työväenpuolueen pääsihteeri vuosina 1997–2000.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Espanjan sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Espanjan ministerit
Espanjalaiset EU-komissaarit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt