joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pasilansilta

Pasilansilta on Helsingin Pasilassa sijaitseva tieliikennesilta, joka ylittää pääradan ja Veturitien. Se yhdistää toisiinsa Länsi- ja Itä-Pasilan poikittaissuuntaisena pääyhteytenä. Sillan tasossa sen pohjoispuolella sijaitsevat kauppakeskus Tripla, Pasilan rautatieasema ja asuinkerrostaloja. Aseman sisäänkäynnillä siltakannella on asema-aukio, jonka edustalla pysähtyy raitiovaunulinja ja useita linja-autolinjoja.

Julkisen liikenteen lisäksi silta on tärkeä kevyen liikenteen poikittaissuuntainen yhteys. Aikaisemmin myös merkittävä määrä henkilöauto- ja raskasta liikennettä kulki siltaa pitkin, ja vuonna 2014 sitä käytti noin 15 500 ajoneuvoa vuorokaudessa. Liikenteellisesti ahdasta 1+1-kaistaista siltaa levennettiin 11 metrillä vuosina 2014–2015, jolloin sillalle voitiin rakentaa raitiovaunukaistat. Vuonna 2019 valmistunut Teollisuuskadun tunneli kuitenkin siirsi noin kolmasosan autoliikenteestä alatasoon Veturitielle ja edelleen tunneliin.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Sillan sijainti kartalla (PDF)

Helsingin sillat
Suomen tieliikennesillat
Pasila
Antti-Jussi Juntunen

Antti-Jussi Juntunen (s. 6. huhtikuuta 1999 Korso, Vantaa) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili Tartu 24 -joukkueessa vuonna 2020. Kaudeksi 2021 hänen joukkueekseen tuli Ampler Development Team ja 2022 ABLOC CT. Suomessa ajettavissa kilpailuissa Juntunen edustaa Akilles Green Teamia.

Juntunen voitti maantiepyöräilyn Suomen-mestaruuden vuonna 2020. Samana vuonna hän voitti myös cyclocrossin Suomen-mestaruuden.

Saavutuksia
2016
 Aika-ajon junioreiden Suomen-mestaruus
2019
 Maantieajon alle 23-v. Suomen-mestaruus
2020
 Maantieajon Suomen-mestaruus ja alle 23-v. mestaruus
2021
 Viron ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
 Maantieajon alle 23-v. Suomen-mestaruus
Dookoła Mazowsza, 4. etapin voitto

Muuta
Antti-Jussi Juntunen pelasi jääkiekkoa 16-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen hän keskittyi vain pyöräilyyn. Aluksi hän ajoi maastopyöräilyä, mutta vaihtoi myöhemmin maantiepyöräilyyn. Juntusen kasvattiseura on Korson Kaiku. Keväällä 2020 Juntunen valmistui virolaisesta urheilulukiosta Otepäässä.

Lähteet

Suomalaiset maantiepyöräilijät
Maantiepyöräilyn Suomen mestarit
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Nokia X20

Nokia X20 on HMD Globalin 8. huhtikuuta 2021 julkistama älypuhelin. Se tuli Suomessa myyntiin 3. toukokuuta 399 euron suositushinnalla.

Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,67 tuuman näyttö. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja keskusmuistia on valittavana kuusi tai kahdeksan gigatavua. Suomessa puhelimesta tuli myyntiin versio, jossa on 128 gigatavua tallennustilaa ja kahdeksan gigatavua keskusmuistia. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 64 megapikseliä, ultralaajakulmakameran viisi megapikseliä, makrokameran kaksi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 470 milliampeerituntia ja se tukee 18 watin pikalatausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kylkeen. Käyttöjärjestelmänä on Android 11. Puhelimelle on luvattu kolme vuotta järjestelmäpäivityksiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Nokia X20 Nokian sivuilla

X20
X20
Android-pohjaiset laitteet
Vuoden 2021 matkapuhelimet
Kuunteluväsymys

Kuunteluväsymys tarkoittaa kuuntelemiseen liittyvää uupumista jutellessa verkossa ystävien, työtovereiden kanssa tai musiikkia kuunnellessa. Taukojen pitäminen voi auttaa.  Jos kuunneltava musiikki tai muu tallenne on sinänsä kunnossa, kuunteluväsymys voi aiheutua puutteista toistolaitteiston tai sen osan kuten kaiuttimien laadussa.

Katso myös
Etätyö

Lähteet 

Etätyö
Työterveys
Äänentoisto
Savonrannan kirjasto

Savonrannan kirjasto on itäsavolaisen Savonlinnan kaupungin Savonrannan kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Kirjasto on Savonlinnan kaupunginkirjaston Savonrannan pitäjän lähikirjasto ja osa Lumme-kirjastokimppaa. Kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa. Verkkokirjasto on toteutettu osana Lumme-kirjastojen palveluja. 

Savonrannan kirjaston tiloissa toimii myös Savonlinnan yhteispalvelupiste. Kirjasto sijaitsee Savonrannan peruskoulun yhteydessä.

Lähteet 

Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Savonlinnan rakennukset ja rakennelmat
Savonranta
HUS-yhtymä

HUS-yhtymä on Marinin hallituksen soteuudistuksessa Uudenmaan hyvinvointialueiden ja Helsingin kaupungin välisellä perussopimuksella perustettava julkisoikeudellinen yhteisö, jonka tehtävänä on ylläpitää Helsingin yliopistollista sairaalaa. Uudenmaan hyvinvointialueilla ja Helsingin kaupungilla on lakiin perustuva velvollisuus kuulua HUS-yhtymään. 

Sote-uudistuksessa HUSin toiminta Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin kuntayhtymänä lakkaa ja HUS-kuntayhtymän varat, velat, vastuut ja sitoumukset siirtyvät perustettavalle HUS-yhtymälle. Uudenmaan hyvinvointialueiden ja Helsingin kaupungin osuudet HUS-yhtymän varoihin ja vastuu sen veloista määräytyvät näiden peruspääomaosuuksien suhteessa.

Ylintä päätösvaltaa HUS-yhtymässä käyttää yhtymävaltuusto tai yhtymäkokous, jonka jäsenet Uudenmaan hyvinvointialueet ja Helsingin kaupunki valitsevat peruspääomaosuuksiensa tai asukaslukujensa suhteessa siten, kuin perussopimuksessa tarkemmin sovitaan.

Eduskunta hyväksyi sosiaali- ja terveydenhuollon uudistuksen lakiesitykset 23.6.2021. Hyvinvointialueet perustetaan sosiaali- ja terveydenhuollon ja pelastustoimen uudistuksen toimeenpanolailla, joka tulee voimaan 1.7.2021. HUS-yhtymä katsotaan perustetuksi sen jälkeen, kun Uudenmaan hyvinvointialueet ja Helsingin kaupunki ovat hyväksyneet yhtymän perussopimuksen. Erikoissairaanhoidon järjestämisvastuu HUS-yhtymälle siirtyy samalla, kun sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisvastuu hyvinvointialueille eli 1.1.2023.

HUS-yhtymän tehtävät 
HUS-yhtymällä on järjestämisvastuu yliopistosairaalalle kuuluvista lakisääteisistä tehtävistä ja niistä terveydenhuollon palveluista, joista on sovittu HUS-yhtymän ja Uudenmaan hyvinvointialueiden ja Helsingin kaupungin välisessä järjestämissopimuksessa.

HUS-yhtymän lakisääteisiin tehtäviin kuuluvat:

 Yliopistosairaalatasoinen erikoissairaanhoito sekä kiireellinen hoito ja ensihoito Uudenmaan maakunnassa

 HUS-yhtymälle keskitettävä erityistason hoito valtakunnallisesti ja yhtymän yhteistyöalueella
 Yliopistollisen sairaalan erikoissairaanhoidon opetuksen ja tutkimuksen järjestämisen edellyttämät palvelut
Varautuminen häiriötilanteisiin ja poikkeusoloihin sekä sosiaali- ja terveydenhuollon valmiuskeskuksen tehtävät.

HUS-yhtymän toiminnan rahoitus 
HUS-yhtymän toiminta rahoitetaan Uudenmaan hyvinvointialueiden ja Helsingin kaupungin saamalla valtion rahoituksella. HUS-yhtymä ei saa valtionrahoitusta suoraan. Myös HUS-yhtymän rahoitus opetus- ja tutkimustoimintaan sisältyy Uudenmaan hyvinvointialueiden ja Helsingin kaupungin saamaan valtion rahoitukseen.

Lähteet 

 Terveydenhoito Suomessa
Super Bowl XXXIV

Super Bowl XXXIV oli järjestyksessään 34. Super Bowl ja NFL-kauden 1999 päätösottelu. Ottelu pelattiin Georgia Domella, Atlantassa. Ottelussa kohtasivat NFC:n voittajajoukkue St. Louis Rams ja AFC:n voittajajoukkue Tennessee Titans. Rams voitti ottelun lukemin 23-16. Ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ramsin pelinrakentaja Kurt Warner, jolle palkinto oli ensimmäinen.

Joukkueiden Tiet Super Bowliin

St. Louis Rams
Rams voitti runkosarjassa NFC West -divisioonan ja samalla koko NFC:n voitettuaan yhteensä kolmetoista ottelua. Konferenssin voitto takasi sen, että Rams pääsi pudotuspeleissä suoraan toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Rams voitti Minnesota Vikingsin 49-37. NFC:n mestaruusottelussa Rams kohtasi Tampa Bay Buccaneersin. Rams voitti ottelun lukemin 11-6 ja eteni Super Bowliin.

Tennessee Titans
Titans oli runkosarjassa toisena AFC Central -divisioonassa. He voittivat yhteensä kolmetoista ottelua. Titans oli NFC:n kolmanneksi paras joukkue. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Titans kohtasi Buffalo Billsin. Titans otti 22-16 voiton. Toisella kierroksella vastaan asettui Indianapolis Colts. Titans voitti heidät lukemin 19-16. AFC:n mestaruusottelussa vastaan asettui konferenssimestari Jacksonville Jaguars. Titans otti vierasvoiton lukemin 14-33. Se oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainut kerta kun Titans eteni Super Bowliin.

Lähteet
 

Super Bowl 34
Atlanta
Vuoden 2000 urheilu
Georgian osavaltion urheilu
Super Bowl XL

Super Bowl XL oli järjestyksessään 40. Super Bowl ja NFL-kauden 2005 päätösottelu. Ottelu pelattiin Ford Fieldillä, Detroitissa. Ottelussa kohtasivat NFC:n voittaja Seattle Seahawks ja AFC:n voittaja Pittsburgh Steelers. Steelers voitti lukemin 21-10.

Lähteet
 

Super Bowl
Detroitin urheilu
Vuoden 2005 urheilu
Jérémy Doku

Jérémy Doku (s. 27. toukokuuta 2002 Borgerhout) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti kotimaassaan Anderlechtia, josta hän siirtyi lokakuussa 2020 Ranskaan Stade Rennaisin joukkueeseen.

Doku on pelannut useissa Belgian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Tanskaa vastaan. Hän on kesäkuun 20. päivään 2021 mennessä pelannut kahdeksan A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia: syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Islantia ja maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan.

Lähteet 

Belgialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksandr Korneljuk

Aleksandr Korneljuk (, 28. kesäkuuta 1950 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on valko-venälainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti aktiiviaikoinaan Neuvostoliittoa ja seuratasolla Moskovan Dynamoa. 

Korneljuk kasvoi Bakussa ja edusti vuoteen 1972 Dinamo Bakua ja sen jälkeen Moskovan Dynamoa.

Ensimmäinen menestys tuli vuoden 1968 nuorten EM-kisoissa, joissa hän saavutti Neuvostoliiton pikaviestijoukkueen jäsenenä kultaa. Joukkueessa juoksi myös mm. tuleva olympaivoittaja Valeri Borzov. Henkilökohtaisella 100 metrillä Korneljuk oli kolmas Borzovin voittaessa.

Aikuisten kisoissa hän oli mukana ensimmäisen kerran Wienin EM-hallikisoissa talvella 1970, mutta ei edennyt vielä loppukilpailuun. Kesällä hän otti 100 metrillä ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruuden ja oli Torinon kesäuniversiadeissa mukana pronssia saavuttaneessa Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa. Talven 1971 EM-sisähalleissa hän oli loppukilpailuissa sijoittuen 6:ksi. Kesän 1971 EM-kisoissa Helsingissä hän oli myös 100 metrin loppukilpailuissa sijoittuen 6:ksi Borzovin voittaessa. Kaudesta 1972 tuli Korneljukin uran paras, sillä hän saavutti EM-sisähalleissa Grenoblessa hopeaa 50 metrillä Borzovin voittaessa. Kesällä hän oli mukana Münchenin kesäolympialaisissa, joissa hän eteni 100 metrillä loppukilpailuun sijoittuen 4:ksi ajalla 10,36 voittajan ollessa jälleen Borzov. Pikaviestissä Neuvostoliiton joukkue Korneljuk, Vladimir Lovetski, Juris Silovs, Borzov saavutti hopeaa Yhdysvaltain voittaessa.

Vaikka vuoden 1972 kaltaista menestystä ei enää Korneliukille tullut, oli hän edelleen Neuvostoliiton pikajuoksun ykkösnimiä. Kaudella 1973 hän saavutti toisen maansa mestaruuden 100 metrillä ja oli voittamassa Moskovan Dynamon joukkueessa maansa pikaviestimestaruuden. Heinäkuussa 1973 hän juoksi Moskovassa käsiajanotolla ennätysajan 10,0. Kaudella 1974 hän saavutti talven EM-hallikisoissa pronssia 60 metrillä Borzovin ottaessa jälleen mestaruuden. Kesän EM-kisoissa Roomassa hän eteeni 100 metrillä jälleen loppukilpailuun sijoituksen ollessa 8. ja oli mukana 4:ksi sijoittuneessa Neuvostostoliton pikaviestijoukkueessa. Seuraavien vuosien EM-kisoissa menestys oli hieman heikompi kuin aiemmin eli 1975 60 metrillä 6. ja 1976 5. 

Korneliuk opiskeli aluksi Bakussa paikallisessa liikutatieteellisessä yliopistossa ja jatkoi opiskelujaan Moskovassa Liikuntatieteellisessä yliopistossa. Uransa jälkeen Korneljuk siirtyi Valko-Venäjälle Minskiin ja on toiminut Valko-Venäjän yleisurheiluliiton puheenjohtajana.

Henkilökohtaiset ennätykset 

Lähde: IAAF 

 100 m: 10,23 s (1972) ja 10,0 (1973)
 60 m (sisäradat): 6,65 (1974)

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset pikajuoksijat
Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Punkaharjun kirjasto

Punkaharjun kirjasto on itäsavolaisen Savonlinnan kaupungin Punkaharjun taajamassa toimiva yleinen kirjasto. Kirjasto on Savonlinnan kaupunginkirjaston Savonrannan pitäjän lähikirjasto ja osa Lumme-kirjastokimppaa. Kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa. Verkkokirjasto on toteutettu osana Lumme-kirjastojen palveluja.

Lähteet 

Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Savonlinnan rakennukset ja rakennelmat
Punkaharju
Jack Harlow

Jack Harlow (s. 13. maaliskuuta 1998) on yhdysvaltalainen rap-artisti- ja laulaja-lauluntekijä.

Harlow syntyi Louisvillessä vuonna 1998. Hän aloitti räppäämisen ja riimien kirjoittamisen 12-vuotiaana. Opiskellessaan high schoolissa hän alkoi julkaisemaan kappaleita verkossa ja esiintymään paikallisesti. Hän siirtyi juhlimista ja hengailua koskevista kappaleista kohti erilaista tyyliä. Alueellinen huomio ja kiertueet kiinnittävät levy-yhtiöissä huomiota ja myöhemmin hän kirjoitti levytyssopimuksen Atlantic Recordsin alaisuudessa toimivan Generation Now'n kanssa.

Harlowin esikoisalbumi,Thats What They All Say, julkaistiin joulukuussa 2020.

Diskografia

Studioalbumit

Mixtapet

EP:t

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Fredrik Kristoffer Tawast

Fredrik Kristoffer (Christoffer) Tawast (23. elokuuta 1848 Viipuri – 25. kesäkuuta 1905 Viipuri) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.

Tawastin vanhemmat olivat Fredrik Tawast and Johanna Vilhelmina Hagelberg ja puolisot Maria Matilda Hahl (k. 1896) ja Alma Johanna Matilda Hahl. Tawast oli virkamies, joka toimi muun muassa lennätinvirkailijana, lennätinaseman päällikkönä ja kuvernementin sihteerinä, samoin kuin kruununnimismiehenä. Virkatehtävistä hän erosi vuonna 1904. Tawast oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.

Lähteet

Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Radiolääke

Radiolääke on radioisotoopilla merkitty merkkiaine, yleensä elimistön biomolekyyli (radio tracer) tai lääkeaine (radiopharmaceutical). Radiolääkkeet annetaan potilaalle yleensä suonensisäisesti joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Radiolääke hakeutuu antamisen jälkeen kohdekudokseen sen mukaan, mistä kemiallisesta yhdisteestä on kyse. Radiolääkkeen isotoopin hajoamisen seurauksena potilaan kohdekudoksesta emittoituu gammasäteilyä, jota mitataan gamma- tai PET-kameralla.18F-Fluoridoksiglukoosi (FDG) on radiolääke, jota käytetään yleisesti lääketieteellisessä PET- kuvantamisessa.

Katso myös 
Gammakuvaus
Radiologia
Isotooppilääketiede
Yksifotoniemissiotomografia (SPECT)
Positroniemissiotomografia (PET)

Aiheesta muualla 
Säteilyturvakeskus (STUK): Helinä Korpela, Isotooppilääketiede (pdf)

Radiologia
Ivo

Ivo tai IVO voi tarkoittaa seuraavia:

 IVO, Imatran Voima Oy
 Ivo tai Iivo, miehen etunimi
 Ivo, sukunimenä:
 Lêdo Ivo (1924–2012), brasilialainen toimittaja, runoilija ja kirjailija
Joško Gvardiol

Joško Gvardiol (s. 23. tammikuuta 2002 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kaudesta 2021–2022 alkaen Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Kroatiassa hän on edustanut Dinamo Zagrebia ja pelannut ykkösliigassa 36 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia. Hän voitti Kroatian-mestaruuden kausina 2019–2020 ja 2020–2021 sekä jälkimmäisellä kaudella myös Kroatian cupin, jonka loppuottelun hän pelasi alusta loppuun.

Gvardiol on pelannut Kroatian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi vuonna 2021 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailujen puolivälieräottelussa, jonka Kroatia hävisi jatkoajalla Espanjalle. Gvardiol pelasi Kroatian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Belgiaa vastaan, kun hän tuli ottelun puolivälissä vaihdosta kentälle. Saman kesän EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit alkulohko-otteluissa Englantia ja Tšekkiä vastaan ja oli avauskokoonpanossa myös kolmannessa alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan.

Lähteet 

Kroatialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Dominik Livaković

Dominik Livaković (s. 9. tammikuuta 1995 Zadar) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut kotimaassaan NK Zagrebia ja Dinamo Zagrebia. Hän on pelannut Kroatian ykkösliigassa 225 ottelua vuodesta 2012 alkaen. Hän on voittanut Dinamo Zagrebin joukkueessa Kroatian-mestaruuden vuosina 2018, 2019, 2020 ja 2021 sekä Kroatian cupin vuosina 2018 ja 2021.

Livaković on pelannut Kroatian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Kroatian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran tammikuussa 2017 ystävyysottelussa Chileä vastaan. Hän oli vaihtopelaajana MM-kilpailuissa 2018 Kroatian saavuttaessa hopeaa. Kesällä 2021 pelattavissa EM-kilpailuissa hän on joukkueen ykkösmaalivahti. Hän on kesäkuun 27. päivään 2021 mennessä pelannut 24 A-maaottelua.

Lähteet 

Kroatialaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Korokiat

Korokiat (Corokia) on Argophyllaceae-heimoon kuuluva pienehkö kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi lajia sekä yksi risteymälaji. Toisinaan korokiat on erotettu omaksi heimokseen Corokiaceae.

Korokiat kasvavat luonnossa Australian itäosissa, Uudessa-Seelannissa sekä Lord Howen ja Tubuain saarilla.

Korokioita myydään puutarhakaupoissa toisinaan kummituspuun nimellä.

Lajeja 
 Corokia buddleioides
 Corokia carpodetoides
 Corokia collenettei
 Corokia cotoneaster
 Corokia macrocarpa
 Corokia whiteana
 isokorokia (korokia) (Corokia × virgata, C. buddleioides × cotoneaster)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Corokia

Asterales
Kimmo Klemola

Kimmo Klemola (s. 1965 Hattula) on lappeenrantalainen kaupunginvaltuutettu, tekniikan tohtori ja energia-alan yrittäjä. Klemola on Etelä-Karjalan vihreiden puheenjohtaja sekä vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen ja Suomen luonnonsuojeluliiton Etelä-Karjalan piirin varapuheenjohtaja. Klemola pyrki eduskuntaan vuosina 2015 ja 2019, mutta ei tullut valituksi. 

Klemola on koulutukseltaan tekniikan tohtori. Hän teki öljynjalostusta käsittelevän väitöskirjansa Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1998. Klemola on toiminut tutkijana, opettajana ja professorina Teknillisessä korkeakoulussa ja Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa. Klemola kehittää omassa yrityksessään elinkaarimalleja energiantuotannon, teollisuuden ja liikenteen ympäristövaikutusten arvioimiseksi. Klemolan yritys Cleanfi Oy on tehnyt esimerkiksi Äänekosken biotuotetehtaan yhteyteen rakennetun biokaasulaitoksen kasvihuonekaasutaseen analyysin.

Lähteet

 Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut
 Vihreän liiton poliitikot
 Suomalaiset insinöörit
 Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Tomáš Souček

Tomáš Souček (s. 27. helmikuuta 1995 Havlíčkův Brod) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 192-senttimetrinen. Hän on tammikuusta 2020 alkaen, ensimmäiset puoli vuotta lainasopimuksella, edustanut Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Kotimaassaan hän edusti Slavia Prahaa sekä lyhyillä lainasopimuksilla Viktoria Žižkovia ja Slovan Libereciä.

Souček on pelannut Tšekin jalkapalloliigassa 126 ottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. Englannin Valioliigassa hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 51 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi täydet minuutit West Hamin kaikissa 38 valioliigaottelussa ja teki niissä kymmenen maalia, millä hän oli joukkueen paras maalintekijä yhdessä Michail Antonion kanssa. Souček voitti Tšekin-mestaruuden kaudella 2018–2019 ja pelasi myös Slavia Prahan mestaruuskausilla 2016–2017 ja 2019–2020 joukkueessa vaikkakaan ei enää mestaruuden varmistuessa. Hän voitti Tšekin Cupin vuosina 2018 ja 2019. Vuoden 2019 cupin loppuottelussa Baník Ostravaa vastaan hän teki rangaistuspotkusta joukkueensa ensimmäisen maalin. Souček on pelannut Mestarien liigassa kuusi ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa 16 ottelua, joissa hän on myöskin tehnyt kaksi maalia.

Souček on pelannut Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolmessa ottelussa täydet minuutit alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 40 A-maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia: marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Islantia, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Venäjää, syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa ja marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan sekä kolme maalia maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan. Kesän 2021 EM-turnauksessa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa ja syötti 2–0-maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan.

Lähteet 

Tšekkiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Vladimír Coufal

Vladimír Coufal (s. 22. elokuuta 1992 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelasi kotimaassaan syyskuun 2020 loppuun ja siirtyi sitten Englannin Valioliigassa pelaavaan West Ham Unitediin. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2017 alkaen.

Coufal pelasi vuoteen 2009 asti Baník Ostravan junioreissa ja edusti tämän jälkeen Hlučínia, Bílovecia ja Opavaa. Ensimmäiset pääsarjaottelunsa hän pelasi kaudella 2012–2013 siirryttyään Slovan Libereciin. Hän voitti Tšekin Cupin kaudella 2014–2015 joskaan ei pelannut enää toisessa välieräottelussa eikä loppuottelussa. Kesällä 2018 hän siirtyi Slavia Prahaan ja voitti kahdesti liigamestaruuden. Hän aloitti Slaviassa kauden 2020–2021, joka sekin päättyi joukkueen mestaruuteen, mutta siirtyi lokakuun alussa englantilaisseura West Ham Unitediin. Hän pelasi kauden aikana 34 valioliigaottelua, joissa kaikissa avauskokoonpanossa ja yhtä lukuun ottamatta täydet minuutit.

Coufal pelasi Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Qataria vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 21 A-maaottelua ja ne kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki maaottelu-uransa toistaiseksi ainoan maalin syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa.

Lähteet 

Tšekkiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Albert Oesch

Grab von Albert Oesch (19. huhtikuuta 1897 Sveitsi St.Gallen – 5. huhtikuuta 1962 Jerusalem) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen pappi.

Historia 
Valmistui Einsiedeln Abbey School, opiskeli filosofiaa ja teologiaa Innsbruckin yliopistossa sekä Fribourgissa. Vuonna 1920 hänet vihittiin pappisvirkaan. Vuosina 1920–1929 hän oli kirkkoherra Flawilissa ja vuonna 1929 hänestä tuli pastori Thalissa.

Oesch oli Sveitsiläisamerikkalaisen avustusjärjestön "Association de la faculte americaine de theology" puheenjohtaja ja osallistunut merkittävästi Innsbruckin teologisen tiedekunnan karkotukseen Sionissa vuosina 1938−1940.

Oesch tunsi silloisen kardinaalivaltiosihteeri Eugenio Pacellin, joka vietti lomia "Stella Maris" Abbey, nykypäivän St. Gallen University of Education Rorschach. Pacelli oli vuodesta 1939 lähtien paavi Pius XII, joka kutsui Oesch vuonna 1947 rakentamaan uutta Pyhän haudan ritarikunnan ritaristoa Jerusalemissa, Sveitsissä ja saksankielisissä maissa.

Oesch sai Piispa Josephus Meilen sekä tuomarivaltuuskunnan kanssa perustettua vuonna 1947 Sveitsiin ritarikunnan.

Paavi Pius XII nimitti hänet ensimmäiseksi suurprioriksi. Vuonna 1950 häntä seurasi Josephus Meile. Toukokuu 1953 Albert Oeschsta tuli ritarikunnan konsultti ja ritarikunnan ritari.

Oesch oli mukana lukuisissa Pyhän maan hankkeissa, erityisesti Beit Jalan seminaarissa. Hänet haudattiin fransiskaanien hautausmaalla Getsemanessa Jerusalemissa.

Kunniamerkit 
 Paavi Pius XII: n paavin salainen kamariherra (1942)
 Paavi Pius XII: n apostolinen protonotaari (1957)
 Kunniakansalainen palvelusta Innsbruckin yliopiston teologiselle tiedekunnalle (1958)
 Kunniapuheenjohtaja Jerusalemissa

Katso myös 
 Oesch-suku

Kirjallisuus 
 Prelaatti Albert Oeschin muistoksi: Elämä kirkolle ja Pyhälle Maalle 1962

Lähteet 

Sveitsiläiset papit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Pala sydämestä

Pala sydämestä on Yleisradion tuottama lastensuojeluaiheinen televisiosarja vuodelta 2021. Anna ja Aino Lappalaisen käsikirjoittaman mysteeridraaman on ohjannut Hanna Maylett, ja sen pääosia näyttelevät Lotta Lehtikari, Niina Koponen ja Martin Bahne

Sarja palkittiin kesäkuussa 2021 Monte Carlon televisiofestivaalin Golden Nymph -palkinnolla.

Rooleissa

Lähteet

Suomalaiset draamasarjat
2020-luvun televisiosarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Bukayo Saka

Bukayo Saka (s. 5. syyskuuta 2001 Ealing, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskikentällä. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.

Seurajoukkueura 
Saka nousi Arsenalin edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2018–2019, jolloin hän pääsi kentälle niin Valioliigassa kuin FA Cupissakin yhdessä ottelussa ja pelasi Eurooppa-liigassa kaksi ottelua – niistä toisessa täydet minuutit. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 26 ottelua ja teki maalin heinäkuussa 2020 Wolverhampton Wanderersia vastaan. Arsenalin voittamassa FA Cupissa hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin neljännellä kierroksella Bournemouthia vastaan mutta jäi välierässä ja loppuottelussa vaihtopelaajaksi. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki maalin vierasotteluissa Eintracht Frankfurtia ja Standard Liègeä vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 valioliigaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä viisi maalia. Eurooppa-liigassa Arsenal eteni välieriin ja Saka pelasi yhdeksän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia: ensimmäisen pudotuspelikierroksen ensimmäisessä osassa Benficaa ja puolivälierien jälkimmäisessä ottelussa Slavia Prahaa vastaan.

Maajoukkueura 
Saka pelasi useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi pääasiassa vasempana laitapuolustajana viisi ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018. Englanti eteni välieriin ja Saka teki Alankomaita vastaan pelatun välierän ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa maalin mutta Alankomaat pudotti kuitenkin Englannin jatkosta.

Saka pelasi Englannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Walesia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan kesäkuussa 2021 Englannin tuloksella 1–0 voittamassa ystävyysottelussa Itävaltaa vastaan. Myöhemmin samassa kuussa hän pelasi avauskokoonpanossa EM-kilpailujen kolmannessa alkulohko-ottelussa Tšekkiä vastaan ja neljännesvälieräottelussa Saksaa vastaan. Puolivälierässä hän ei pelannut mutta oli välierässä Tanskaa vastaan jälleen avauskokoonpanossa, ja hänen keskityksestään syntyi Englannin 1–1-tasoitusmaali puolustaja Simon Kjærin ohjatessa pallon omaan maaliin. Turnauksen loppuottelussa Italiaa vastaan Saka vaihdettiin kentälle 70. peliminuutilla. Jatkoajan jälkeisessä rangaistuspotkukilpailussa Saka valittiin laukojaksi aikuisten tasolla ensimmäistä kertaa urallaan; Italian maalivahti Gianluigi Donnarumma torjui hänen laukauksensa ja Italia voitti Euroopan mestaruuden.

Pelityyli 
Sakan vahvuuksiksi kuvaillaan hänen nopeuttaan, peliälyään ja pallonhallintataitojaan. Saka on itse maininnut esikuvikseen Cristiano Ronaldon ja Freddie Ljungbergin.

Yksityiselämä 
Saka on etniseltä taustaltaan joruba. Hänen vanhempansa muuttivat Nigeriasta Englantiin 1990-luvulla ja Sakalla on myös Nigerian kansalaisuus.

Saavutukset

Seurajoukkue 
 FA Cup: 2020
 FA Community Shield: 2020

Maajoukkue 

 Hopeaa: Euroopan-mestaruuskilpailut 2020

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Transformers: Rise of the Beasts

Transformers: Rise of the Beasts on vuonna 2023 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Se on jatko-osa vuoden 2018 elokuvalle Bumblebee sekä osa Transformers-elokuvasarjaa. Elokuvan ohjaa Steven Caple Jr. ja käsikirjoittavat Darnell Metayer ja Josh Peters. Pääosissa ovat Anthony Ramos ja Dominique Fishback. 

Elokuva sijoittuu vuoteen 1994 ja se lainaa myös elementtejä Beast Warsista, keskittyen Autobottien ja Maximalien taisteluun Predaconeja sekä verenhimoisia Terrorconeja vastaan. Kuvaukset alkoivat kesäkuussa 2021 ja sijoittuvat Los Angelesiin ja Peruun.

Transformers: Rise of the Beasts saa ensi-iltansa 9. kesäkuuta 2023.

Rooleissa

Äänirooleissa

Tuotanto

Kehitys 
Joulukuussa Lorenzo di Bonaventura sanoi, että Transformers-elokuvia aiottiin tehdä lisää, mutta, että ne olisivat erilaisia kuin aiemmat. Bumblebeen menestyksen myötä elokuvasarjan tyyliin ja sävyyn tehtäisiin merkittäviä muutoksia. Travis Knight palasi takaisin työskentelemään animaatiostudio Laikalle, mutta hänellä oli jo mielessään ideoita Bumblebeen jatko-osaa varten. Tammikuussa 2019 julkistettiin, että elokuva saisi kansainvälisensä menestyksensä ansiosta jatko-osan.

Tammikuussa 2020 Paramount työsti kahta eri Transformers -elokuvaa, joista toinen perustui James Vanderbiltin käsikirjoitukseen ja toinen Joby Haroldin käsikirjoitukseen. Marraskuussa 2020 Steven Caple Jr. palkattiin ohjaamaan Haroldin käsikirjoitukseen perustuva elokuva. Tammikuussa 2021 Patrick Tatopoulos palkattiin elokuvan tutoantosuunnittelijaksi. Kesäkuussa 2021 di Bonaventura and Caple paljastivat elokuvan viralliseksi nimeksi Transformers: Rise of the Beasts, ja että elokuvassa esiintyisi Autobottien lisäksi myös Terrorconeja, Maximaleja ja Predaconeja.

Roolijako 
Huhtikuussa 2021 Anthony Ramos valittiin elokuvan miespääosan esittäjäksi. Myöhemmin saman kuukauden aikana Dominique Fishback valittiin elokuvan naispääosaan. Samalla paljastettiin, että Darnell Metayer ja Josh Peters olivat palkattuu tekemään uusi versio Haroldin käsikirjoituksesta. Kesäkuussa 2021 Lauren Vélez paljasti näyttelevänsä elokuvassa. Saman kuukauden aikana paljastettiin, että Peter Cullen palaisi Optimus Primen, Autobottien johtajan, ääninäyttelijäksi, ja että Ron Perlman oli valittu Optimus Primalin, Maximalien johtajan, ääninäyttelijäksi. Heinäkuussa Tobe Nwigwe paljasti näyttelevänsä elokuvassa.

Kuvaukset 
Kuvaukset alkoivat 7. kesäkuuta 2021 Los Angelesissa. Elokuvaa kuvattiin myös Machu Picchussa ja Montrealissa. Kuvaukset päättyivät 20. lokakuuta.

Julkaisu 
Transformers: Rise of the Beasts saa ensi-iltansa 9. kesäkuuta 2023. Elokuvan aiempi suunniteltu ensi-iltapäivämäärä oli 24. kesäkuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2023 yhdysvaltalaiset elokuvat
Transformers-elokuvat
Paramount Picturesin elokuvat
Klemens VII (vastapaavi)

Klemens VII, syntymänimeltään Robert de Genève (1342 Geneve – 16. syyskuuta 1394 Avignon), oli ensimmäinen vastapaavi katolisen kirkon suuren skisman aikana.

Robert de Genève toimi Thérouannen piispana vuodesta 1361, ja vuonna 1368 hänestä tuli Cambrain arkkipiispa ja kardinaali vuonna 1371. Hän toimi paavin legaattina Pohjois-Italiassa 1376–1378, ja ryösti Cesenaa vuonna 1377, jossa tapettiin Firenzen vastaisessa sodassa 4000 paavia vastustanutta kapinallista.

Robert de Genève johti niitä kardinaaleja, jotka julistivat epäsuositun paavi Urbanus VI:n valinnan epäpäteväksi. Robert de Genève valittiin Kirkkovaltioon kuuluneessa Fondissa vastapaavi Klemens VII:ksi 20. syyskuuta 1378. Hänen valintansa käynnisti katolisen kirkon suuren skisman, joka kesti vuodesta 1378 vuoteen 1417. Vuoden 1378 loppuun mennessä Ranska päätyi tukemaan Klemensiä, kun taas Englanti kannatti Urbanusta. Sen jälkeen kaikki Euroopan maat jakautuivat kannattamaan eri paaveja, Idän kirkko oli pääasiassa Klemensin puolella. Klemens VII toivoi voivansa karkottavansa Urbanus VI:n Vatikaanista ranskalaisten palkkasotureiden avulla, jotka olivat miehittäneet Castel Sant'Angelon linnoituksen Roomassa. Piirittäjät kuitenkin valloittivat linnoituksen, ja Klemens VII vetäytyi Napoliin, jossa Napolin kuningatar Johanna I tunnusti Klemensin paaviksi. Napolilaiset kannattivat kuitenkin paavi Urbanusta, ja Klemens vetäytyikin pian Avignoniin, jonne hän asettui pysyvästi.

Kahden samanaikaisen paavin olemassaolo aiheutti kirkossa suurta sekaannusta alueilla, joissa oltiin epävarmoja, kumpaa paavia tulisi totella, ja esimerkiksi Englannin ja Ranskan väliset erimielisyydet paavista pidensivät satavuotista sotaa. Samalla Ranskalle tarjoutui otollinen tilaisuus puuttua Italian sisäisiin asioihin. Ranskan kuningas Kaarle V Viisas ei ainoastaan tunnustanut Klemens VII:ta paaviksi, vaan julisti Klemensin tämän kuolinpäivänä "kirkon todelliseksi paimeneksi". Klemens VII kuolikin täysin vakuuttuneena oikeutuksestaan paavin asemaan.

Lähteet 

Vastapaavit
Vuonna 1342 syntyneet
Vuonna 1394 kuolleet
Molossus (koira)

Molossus () on sukupuuttoon kuollut kreikkalainen koirarotu. Sitä pidetään useimpien eurooppalaisten mastiffien kantarotuna.

Ulkonäkö 

Vaikka usein molossusta pidetään mastiffien prototyyppinä, osa asiantuntijoista kiistää tämän. Heidän mukaansa se olisi sen sijaan ollut pystykorvainen, hoikkarakenteinen, pitkäraajainen ja ketterä susimainen metsästyskoira, väriltään joko fawn tai liuskeenvärinen. Desmond Morriksen mukaan nämä ristiriidat johtuisivat siitä, että molosseilla oli useita erityyppisiä koiria yhden ainoan "molossien koiran" sijaan. Hän pitää tästä hyvänä esimerkkinä Aleksanteri Suuren erityisen kookkaita koiria 300-luvulta eaa.

Luonne ja käyttäytyminen 
Rodulla oli raivoisa ja aggressiivinen maine. 1. vuosisadalla eaa. roomalainen runoilija ja filosofi Lucretius kuvaili sitä vihaiseksi ja raivokkaaksi, ja tämä mielikuva säilyi vuosisatojen ajan.

Alkuperä 
Rotu sai nimensä Luoteis-Kreikan vuoristoalueella 100–400-luvuilla eaa. eläneeltä molossi-heimolta. Jonkinlainen kookas vahtikoira tuotiin idästä Kreikkaan, missä se päätyi molossien käsiin. Se oli lähinnä vahtikoira, mutta sitä käytettiin myös muihin tehtäviin.

Vaikutus nykyisiin rotuihin 
Suosituimman teorian mukaan molossus oli mastiffien varhainen kantamuoto. Se olisi kulkeutunut Kreikasta Roomaan, missä sitä käytettiin armeijan vahtikoirana, ja se levisi roomalaisten sotilaiden mukana eri puolille Eurooppaa. Näin olisivat saaneet alkunsa suurin osa raskasrakenteisista eurooppalaisista roduista.

Aleksanteri Suuri, jonka äiti oli molossiprinsessa, tapasi matkoillaan itään erityisen kookkaita koiria, joihin hän mieltyi niin paljon että vei osan niistä kotiseudulleen. Mahdollisesti juuri hänen omistamistaan koirista kehittyivät myöhäisemmät mastiffirodut.

Lähteet

Kreikkalaiset koirarodut
Mastiffit
Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Dávid Hancko

Dávid Hancko (s. 13. joulukuuta 1997 Prievidza) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Sparta Prahaa.

Hancko siirtyi kesällä 2018 kotimaansa Žilinasta italialaisseura Fiorentinaan mutta pelasi Italiassa vain viisi Serie A -ottelua kaudella 2018–2019. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi lainalla Sparta Prahassa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2021. Hancko on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Slovakian liigassa pudotuspelit mukaan lukien 35 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia, ja Tšekin liigassa 43 ottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia.

Hancko pelasi Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Tšekkiä vastaan. Hän on kesäkuun 22. päivään 2021 mennessä pelannut 15 A-maaottelua. Toistaiseksi ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan.

Lähteet 

Slovakialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
SM-65 Atlas

Convair/General Dynamics SM-65 Atlas (Strategic Missile) on Yhdysvaltain USAF:n ensimmäinen IRBM-ohjus. Ohjustyyppi kehiteltiin 1950- 1960-lukujen taitteessa ja sen koelento-ohjelmat toteutettiin vuosien 1957 — 1959 välillä. Kehittelytöiden aikana, ase kantoi vielä nimeä B-65 (b=bomber). Myöhemmin sen niminä olivat CGM-16 & HGM-16 Atlas. Ohjuksen lakipiste (apogee) oli 900 km ja kantama noin 2 400 km. Nesteraketti oli kaksimoottorinen ja polttoaineena toimi LOX/RP-1 -polttoaineseos. Lisäksi ohjuksessa oli yksi boosteri-raketti, lähtökiihdytystä varten. SM-65 Atlas I:n osumapistetarkkuudesta (CEP) taikka ohjautuksen tavasta eli metodista ei olla tietoja saatu, mikä on mahdollisesti astro-inertiaalinen. Ohjuksen enimmäisnopeus oli 25 000 km/h.

SM-65 Atlaksen, oli tarkoituksena toimia kantorakettina, raskaille yksikärkisille megatonni-luokan lämpöydinpommeille. Ohjuksen kehityskaudella, oli näiden omamassa verrattain raskas; vähintäin 1 360 kg. Laukaisumassa oli 120 200 kg, halkaisija 3,05 (305 cm) ja pituus 22,11m. Ydinräjähteen teho vaihteli välillä: 1,45 MT - 4,5 MT. Vuonna 1965 aktiivista asepalvelun käytöstä poistetun, SM-65 Atlaksen korvasivat varsin nopeasti; sekä PGM-17 Thor että PGM-19 Jupiter. SM-65 -tyyppiä valmistettiin eri muunnoksia A — C, sekä myöhemmin D — E (ICBM) yhteensä 350 kpl ja tästä alkoi kuitenkin kokonainen Atlas-rakettiperhe. Niiden valmistajana on toiminut Martin-Marietta, eli myöhempi Lockheed Martin.

Alkusarjan laukaisuista onnistui vain suunnilleen noin puolet, mutta nopeasti tästä raketista kehittyi pitkäkestoinen luotettava työjuhta, jopa 47 vuoden kestäneellä (alkuvuosi: 1957) työurallaan. Ohjuksen kehittelytöiden yhteydessä kehiteltiin myös WD-40 yleisvoiteluaine, joka on samalla korroosion & hapettumisen estoaine.

Kuvagalleria

Katso myös
Atlas (rakettiperhe)

Lähteet
https://fas.org/nuke/guide/usa/icbm/sm-65.htm
https://missilethreat.csis.org/missile/atlas/
https://space.skyrocket.de/doc_lau/atlas_icbm.htm
https://www.nationalmuseum.af.mil/Visit/Museum-Exhibits/Fact-Sheets/Display/Article/197976/convair-sm-65-atlas/
http://www.astronautix.com/a/atlasa.html (Atlas A)
http://www.astronautix.com/a/atlas.html (Atlas-rakettiperhe)
http://www.designation-systems.net/dusrm/m-16.html

Viitteet

Yhdysvaltalaiset ohjukset
Yhdysvaltain ydinaseet
Keskimatkan ballistiset ohjukset
Bloodsport (sarjakuvahahmo)

Bloodsport on DC Comicsin superrikollinen ja Teräsmiehen vihollinen. Hahmon loivat John Byrne ja  Karl Kesel vuonna 1987.

Bloodsport tunnetaan parhaiten siitä, että ensimmäisessä esiintymisessään hän ampui Teräsmiestä kryptoniitti-luodilla, jonka takia Teräsmies joutui teho-osastolle. 

DC-universumin superroistot
Szymbark (Pommerin voivodikunta)

Szymbark () on kylä Puolassa Stężycan kunnassa Kartuzyn piirikunnassa Pommerin voivodikunnassa. Se sijaitsee valtatien 20 varrella.

Szymbarkin kylä sijaitsee Stężycan kunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on noin 12,6 neliökilometriä, josta noin 37,1 prosenttia kuuluu sen keskusosakylään eli varsinaiseen Szymbarkiin ja loput muihin osakyliin, jotka ovat Drozdowo, Kolano ja Wieżyca. Yli puolet kylästä on maatalousmaata.

Szymbark sijaitsee kokonaan Kasubian maisemapuiston alueella. Sen alueen korkeus merenpinnasta on yleisesti noin 250 metriä, joten se on yksi Pommerin korkeimmista paikoista. Noin 329 metrin korkuinen Wieżyca-kukkula sijaitsee puolentoista kilometrin päässä kylästä. Szymbarkin kylän alueella on kuusi luonnonmuistomerkkiä.

Szymbark perustettiin 1600-luvulla, jolloin saksalaiset alkoivat asuttaa sitä. He nimesivät paikan Szenbergiksi, mistä puolankielinen nimi on sittemmin väännetty. Alueen varhaisemman asutuksen oli hävittänyt kulkutauti.

Szymbarkin väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 725. Vuonna 2007 sen väkiluku oli ollut 656.

Szymbark on tullut kuuluisaksi kylälle vuonna 2007 avatusta maailman ensimmäisestä ylösalaisin-talosta. Vuonna 2009 kylässä oli myös postitoimisto, kirkko, yleinen kirjasto, koulukeskus, vapaaehtoispalokunta sekä yksityinen terveyskeskus.

Lähteet 

Puolan kylät
Pommerin voivodikunta
Suomen aluevaalit 2022

Suomen aluevaalit 2022 järjestettiin sunnuntaina 23. tammikuuta 2022. Vaaleissa valittiin uusien hyvinvointialueiden aluevaltuustot ensimmäiselle nelivuotiskaudelle.

Vaaleja ei järjestetty Helsingissä, koska Helsingin kaupunki järjestää sote-palvelunsa jatkossakin itsenäisesti.

Ennakkoäänestys järjestettiin kotimaassa 12.–18. tammikuuta ja ulkomailla 12.–15. tammikuuta 2022. Aluevaaleissa 2022 valittujen hyvinvointialueiden valtuutettujen toimikausi alkoi 1. maaliskuuta 2022.

Vaaleissa naiset saivat enemmistön (53 %) valituista edustajista. Äänestysprosentti oli 47,5. Vaalien ääniharava oli Vasemmistoliiton Li Andersson.

Vaalien aikataulu

Ehdokasasettelu 
 SDP: 1 633
 Kokoomus: 1 629
 PS: 1 562
 Keskusta: 1 466
 Vasemmistoliitto: 1 185
 Vihreät: 1 073
 Kristillisdemokraatit: 936
 Liike Nyt: 345
 RKP: 306
 Valta kuuluu kansalle: 204
 SKP: 53 tai 54
 Piraattipuolue: 44
 Kristallipuolue: 28 tai 29
 Liberaalit: 24
 Siniset: 11
 Eläinoikeuspuolue: 11
 Kansalaispuolue: 11
 Suomen Kansa Ensin: 6
 Avoin Puolue: 5

Vaalipiirit ja vaaliliitot

Tulokset 

|- style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;"
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
|- style="background-color:#E9E9E9;text-align:center;"
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/–
|-
| 
| 
| 21,6
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 19,3
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 19,2
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 11,1
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 8,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 7,4
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 4,9
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 4,2
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 1,8
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 1,3
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,1
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,1
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,1
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,1
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| 
| 
| 0,0
| Uusi
| 
| Uusi
|-
|style="background:#B0B0B0;"| ||style="text-align:left;"| Muut 
| 
| 0,7
| Uusi
| 
| Uusi
|-
| colspan="7" style="background-color:#E9E9E9"| 
|- style="font-weight:bold;"
| style="text-align:left;" colspan="2"| Yhteensä
| 
| 100 %
| style="background-color:#E9E9E9;"|
| 
| style="background-color:#E9E9E9;"|
|-
| colspan="7" style="background-color:#E9E9E9"| 
|-
| style="text-align:left;" colspan="2"| Hyväksyttyjä ääniä
| 
| 99,6
| style="background-color:#E9E9E9" colspan="3" rowspan="4"|
|-
| style="text-align:left;" colspan="2"| Hylättyjä
| 
| 0,4
|-
| style="text-align:left;" colspan="2"| Äänestäneitä
| 
| 47,5
|-
| style="text-align:left;" colspan="2"| Äänioikeutettuja
| 
| style="background-color:#E9E9E9;"|
|-
| colspan="7" style="background-color:#E9E9E9"| 
|-
| style="text-align:left;font-size:90%;" colspan="9"| Lähde: Oikeusministeriö
|}

Ääniharavat

Kannatustutkimukset

Huomautukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaalit.fi - Oikeusministeriön tieto- ja tulospalvelu, Aluevaalit 2022
 Yle.fi - Aluevaalien 2022 tulospalvelu

Aluevaalit
Vuoden 2022 vaalit
Shikari (koira)

Shikari on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö 
Shikari muistuttaa ulkoisesti intianpaariakoiraa. Se on erittäin vahva. Säkäkorkeus on reilusti yli 91 cm, mikä tekee siitä yhden korkeimmista roduista.

Alkuperä 
Rotu on kotoisin Himalajan vuoristosta, Kumaonin alueelta Uttarakhandin osavaltiosta. Intialaisen koira-asiantuntija W.V. Somanin mukaan se polveutuisi vuorisudesta, mutta Desmond Morris kyseenalaistaa väitteen: ei ole olemassa todisteita siitä että vuorisutta olisi koskaan kesytetty, ja lisäksi se ei edes kuulu Canis-sukuun. Morriksen mukaan shikari onkin todennäköisemmin paikallisen paariakoiran jälkeläinen. Sitä käytetään ennen kaikkea vartiointiin, mutta myös metsästykseen.

Lähteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Alkukantaiset koirat
Intialaiset koirarodut
Sindhinmastiffi

Sindhinmastiffi on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö 
Sindhinmastiffi muistuttaa ulkoisesti tanskandoggia. Pää on leveä ja vahva, niska vahva ja rintakehä syvä. Koira kantaa häntänsä matalalla. Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä; väritys on yleensä vaalea, mikä auttaa sulautumista aavikkoympäristöön. Säkäkorkeus on n. 76 cm.

Alkuperä 
Rotu on ollut olemassa vuosisatoja Luoteis-Intian aavikkoalueilla. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus on toimia vahtikoirana, mutta aiemmin sitä käytettiin myös villisian metsästykseen.

Lähteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Mastiffit
Intialaiset koirarodut
Aluevaltuusto

Aluevaltuustot ovat alueen tai Suomessa hyvinvointialueen ylintä päätösvaltaa käyttäviä elimiä, joiden jäsenet valitaan yleensä vaaleilla. Eri maissa valtuustojen tehtävät ja valintatavat vaihtelevat.

Aluevaltuustot Suomessa 

Suomessa aluevaltuusto on hyvinvointialueen ylin päättävä elin, joka vastaa hyvinvointialueen toiminnasta, hallinnosta ja taloudesta. Valtuutetut ja varavaltuutetut valitaan aluevaaleissa nelivuotiskaudeksi. Valtuutettujen määrä on hyvinvointialueen asukasluvusta riippuen 59–89. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella vuoden 2022 aluevaaleissa valittavien valtuutettujen lukumäärät ovat:

 59 valtuutettua: Keski-Pohjanmaan, Kainuun, Itä-Uudenmaan, Etelä-Karjalan, Etelä-Savon, Kymenlaakson, Pohjois-Karjalan, Kanta-Hämeen, Pohjanmaan, Lapin sekä Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueet.
 69 valtuutettua: Keski-Uudenmaan, Päijät-Hämeen, Satakunnan, Pohjois-Savon, Keski-Suomen sekä Vantaan–Keravan hyvinvointialueet.
 79 valtuutettua: Pohjois-Pohjanmaan, Länsi-Uudenmaan, Varsinais-Suomen sekä Pirkanmaan hyvinvointialueet.

Aluevaltuusto päättää aluehallituksen kokoonpanosta ja asettaa hyvinvointialueen muut toimielimet sekä valitsee hyvinvointialuejohtajan.

Hyvinvointialueen pakolliset toimielimet ovat:

 Aluevaltuusto
 Aluehallitus
 Tarkastuslautakunta
 Kansalliskielilautakunta (kaksikielisillä hyvinvointialueilla)
 Saamen kielen lautakunta (Lapin hyvinvointialueella).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen hallinto
Vagharinvinttikoira

Vagharinvinttikoira on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö 
Rotu on kookas ja muistuttaa ulkoisesti englanninvinttikoiraa. Kuono on pitkänomainen ja korvat riippuvat (alaspäin kaartuvat). Silmät ovat kirkkaat. Häntä kaartuu normaalisti selän ylle, mutta suoristuu metsästäessä. Säkäkorkeus on 50-60 cm. Karvapeite on lyhyt, ohut ja kiiltävä; väriltään keltaisenruskea, ruskea, musta tai edellä mainittujen värien yhdistelmä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Vagharinvinttikoira puolustaa vartioimaansa leiriä niin aggressiivisesti, että siellä vierailua pidetään vaarallisena.

Alkuperä 
Saurashtrassa Gujaratin osavaltiossa elävä vaghari-paimentolaisheimo kasvattaa rotua. Sen tehtävä on vartioida leirejä tunkeilijoita vastaan, mutta sitä käytetään myös villisian, kauriin, sakaalin ja suden metsästykseen. Toisinaan sillä metsästetään myös pienriistaa, kuten villikaniineja. Sillä on niin hyvä hajuaisti, että se sopii myös haavoittuneen eläimen jäljitykseen. Toisinaan koirat harhautuvat laumassa metsästysretkille ilman omistajiaan, ja yhdessä ne kykenevät tappamaan jopa leopardin.

Lähteet 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Vinttikoirat
Intialaiset koirarodut
Britta Wikström

Britta Wikström (1917–1979) oli suomalainen missi ja Miss Eurooppa vuodelta 1937. 

Britta Wilström osallistui vuoden 1937 Miss Suomi-kilpailuihin. Kilpailuissa Miss Suomeksi kruunattiin Margarita Huldin ja Britta Wikströmistä tuli ensimmäinen perintöprinsessa sekä ihannetyttö. Koska Huldenin isä kielsi tyttäreltään osallistumisen Miss Eurooppa kilpailuihin, lähetettiin sinne sen sijaan Wickström, joka päätyi voittamaan kilpailun.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Jo toinen kerta! Britta Wikströmin, Miss Euroopan, perhettä tapaamassa, Suomen Kuvalehti, 30.10.1937, nro 44, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset missit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet