joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Éric Boullier

Éric René Boullier (s. 9. marraskuuta 1973, Laval, Ranska) on ranskalainen kilpainsinööri. Hän on myös F1-talliyhdistys FOTA:n varapuheenjohtaja.

Vuodet 2010–2013 Boullier toimi Lotus F1 Teamin ja sitä edeltäneen Renault’n tallipäällikkönä. Vuodet 2014–2018 Boullier toimi McLarenin tallipäällikkönä. Hän irtisanoutui McLarenilta 4. heinäkuuta 2018.

Ura 
Boullier on valmistunut ranskalaisen Institut Polytechnique des Sciences Appliquees insinööritieteiden koulussa, jossa hän opiskeli ilmailu- ja avaruusaluksien suunnittelua. Vuonna 2008 Boullieristä tuli Gravity Sport Managementin toimitusjohtaja.

Vuonna 2009 sijoitusyhtiö Genii Capital osti Renault F1 Team -tallin ja Boullier nimettiin vuoden 2010 alussa tallin tallipäälliköksi. Vuonna 2012 Boullier jatkoi Lotus F1 Team -nimeä kantavan tallin tallipäällikkönä. Vuoden 2014 alussa Boullier ilmoitti jättävänsä tallipäällikön tehtävät Lotuksella. Tammikuun lopussa uutisoitiin Boullierin siirtyvän McLarenin kilpailutoimintojen johtajaksi. Samalla hänet nimitettiin Martin Whitmarshin tilalle tallin uudeksi tallipäälliköksi. Heinäkuussa 2018 Boullier irtisanoutui McLarenin tallipäälikön paikalta, tähän ratkaisuun johtivat McLarenin heikot suoritukset edeltävinä vuosina.

Lähteet
 http://www.mclaren.com/formula1/team/management/

Viitteet

Formula 1 -tallipäälliköt
Ranskalaiset urheiluvaikuttajat
Ranskalaiset liikemiehet
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2012

Vuoden 2012 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Belgradissa, Serbiassa 6.–11. maaliskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Beogradska arena. Parhaiten kisoissa menestyivät Venäjän ja Ukrainan painijat.

Belgradissa kilpailtiin edellisen kerran painin EM-tasolla vuonna 2003.

Mitalistit

Kreikkalais-roomalainen paini

Vapaapaini

Naispaini

Mitalitaulukko

Suomen joukkue 
Suomi lähetti Belgradiin viisi kreikkalais-roomalaisen tyylin painijaa, yhden vapaapainijan ja kaksi naispainijaa. Useiden painijoiden loukkaannuttua Suomi ei lähettänyt painijaa kreikkalais-roomalaisen tyylin 66-kiloisten painoluokkaan.

Kreikkalais-roomalainen paini 

Kreikkalais-roomalaisessa painissa kaikki viisi suomalaista hävisivät avausottelunsa. Hietaniemen ja Suomisen vastustajat voittivat lopulta pronssia.

Vapaapaini 

Vapaapainissa Rantala voitti ensimmäisen ottelunsa, mutta hävisi seuraavan jaksopistein 0–2, 0–5 lopulta neljännen arvokisamitalinsa voittaneelle Hatosille.

Naispaini 

Savolan turnaus päättyi ensimmäiseen otteluun, mutta Olli voitti kaksi vastustajaa ennen tappiotaan lopulta neljännen EM-pronssinsa voittaneelle Pavălille.

Lähteet 
 Viralliset kotisivut  
 FILA:n tulospalvelu 
 Painitietokanta foeldeak.com

Viitteet 

2012
Vuoden 2012 urheilu
Belgradin urheilu
Camilleri

Camilleri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Andrea Camilleri (1925–2019), italialainen rikoskirjailija
 Charles Camilleri (1931-2009), maltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikintutkija
 Louis C. Camilleri (s. 1955), Philip Morris -yhtiön toimitusjohtaja
The House of the Rising Sun

The House of the Rising Sun on kansanlaulu Yhdysvalloista. Se tunnetaan myös nimillä House of Rising Sun ja Rising Sun Blues. Kappaleen menestynein versio oli englantilaisen rockyhtye The Animalsin tekemä rocksovitus vuonna 1964. Tämä kappale oli hitti Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Suomessa ja Kanadassa.

Yhdysvaltalaiset kansanlaulut
Jaakko Kangas

Jaakko Kangas (s. 1981) on suomalainen ohjaaja, kuvaaja ja käsikirjoittaja. Kankaan ohjaamia televisio-ohjelmia ovat muun muassa Pelimies (2016-2017), YleLeaks (2011-2016) ja Miitta-täti (2009–2011).

Ohjaukset

 Ufarsin eli planetaarisen erämaan ammottava tyhjyys (2003)
 The Battle (2004)
 YleExtra Live - Pipefest (2006)
 PMMP - Kuulkaas live! (2008)
 Valoa kansalle - Tuomari Nurmio (2010)
 Miitta-täti (2009–2011)
 Leenan tyylitiimi (2011)
 Kiinteistökuningatar Kaisa (2011)
 YleLeaks (2011-2016)
 Nykäsen Matti (2012)
 Neljän tähden illallinen (2012)
 Farmi (2014)
 Kaisa ja luksuskodit (2015)
 Exiä rannalla (jälkituotanto) (2016)
 Korpijengi (2016)
 Pelimies (2016-2017)
 Tuurin kyläkauppias (2017)
 Verohallinto - Aina Inkeri Ankeinen -spotit (2017)
 Tulevaisuuden työpaikat - Coxa (2017)
 Metsähaaste (2017)
 Mestareiden mestari (2017)
 Ironman Lahti (2018)
 Maajussille Morsian (2018)
Tupla Space Expedition (2018) 
Villi kortti (2019)
 Digihuijatut (2019)
Huuma (2019)
Astronauts (2019)
Maajussille morsian maailmalla (2021)
Viisi miestä viikossa (2021)
Kenen kotona? (2022)
Lego Masters Suomi (2022)
Grand Designs – unelma-asunnot (2022)

Kuvaajana
Krisse Road Show (2007)
 Epäkorrektia Tuomas Enbuske  (2008–2009)
 Suomi myytävänä (2009)
Miitta-täti (2009–2011)
 Korkeasaari (2010)
Neljän tähden illallinen (2010)
Tuomas Enbuske – Sivistyksen käsikirja (2011)
Tuuri (2011)
Kiinteistökuningatar Kaisa (2011)
Märät säpikkäät (2012)
Nykäsen Matti (2012)
 Haapasalo Goes America (2014)
 Kaikkien aikojen kosinta (2014)
 Tuurin kyläkauppias (2016)
 Exiä rannalla (2016)
 Pelimies (2016-2017)
 Putous (2017-2018)
 Verohallinto - Aina Inkeri Ankeinen -spotit (2017)
 Tulevaisuuden työpaikat - Coxa (2017)
 Punk’d Suomi (2017)
Villi kortti (2019)
Grand Designs – unelma-asunnot (2022)

Käsikirjoittajana
Ufarsin eli planetaarisen erämaan ammottava tyhjyys (2003)
The Battle (2004)
Kiinteistökuningatar Kaisa (2011)
Grand Designs – unelma-asunnot (2022)

Lähteet
 
 Yle Elävä arkisto: Asa: Roihuvuori ja Punainen tiili. Yle.

Viitteet 

Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Biedroń

Robert Biedroń (s. 13. huhtikuuta 1976) on puolalainen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajava aktivisti ja poliitikko. Hän toimi aiemmin Puolan tasavallan sosiaalidemokratiassa ja Demokraattisen vasemmiston liitossa. Nykyisin hän kuuluu Palikotin liikkeeseen. Hän on toiminut Kampanjan homofobiaa vastaan johdossa. Hän on politiikan tutkimuksen tohtori (2011).

Biedroń oli Demokraattisen vasemmiston liiton riveistä ehdokkaana Sejmiin epäonnistuneesti vuonna 2005 ja Olsztynin paikalliskokoukseen onnistuneesti vuonna 2006.

Vuonna 2010 Biedrońia syytettiin poliisin pahoinpitelemisestä Varsovassa. Puolan lokakuun 2011 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Palikotin liikkeen ehdokkaana Sejmiin. Hän sai 16 919 ääntä Gdynian vaalipiirissä. Hän on Sejmin ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen jäsen. Hänen elämänkumppaninsa on Krzysztof Śmiszek.

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Puolalaiset poliitikot
Puolalaiset europarlamentaarikot
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Mänty (täsmennyssivu)

Mänty tarkoittaa seuraavia:
 metsämänty eli mänty (Pinus sylvestris), mäntyjen sukuun kuuluva havupuulaji
 männyt (Pinus), havupuusuku, johon kuuluu monia mäntylajeja

Henkilöt 
Mänty on seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Kaarle Mänty (aik. Mäkilä) (1865–1937), kansanedustaja
 Kari Mänty (s. 1948), toimittaja
 Timo Mänty (s. 1960), yritysjohtaja

Katso myös 
 mäntykasvit (Pinaceae), havupuihin kuuluva kasviheimo

Sukunimet
Työnimi

Työnimi tai työnimike on jollekin työvaiheessa olevalle projektille, kuten elokuvalle, videopelille tai musiikkialbumille annettava väliaikainen nimi. Väliaikainen nimi muutetaan varsinaiseksi hieman ennen projektin julkaisua.

Tunnettuja työnimiä

Työnimiä, joita käytetään tai on käytetty:

Elokuvat 
Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu, Waltarin viimeinen Palmu-käsikirjoitus ja Kassilan hautautunut projekti
Pekka ja Pätkä levottomina, toistaiseksi toteuttamaton Puupää-elokuvahanke
The Freak, Chaplinin viimeinen käsikirjoitus, tällä hetkellä lukittuna Sveitsissä
Confusion, Jacques Tatiin 1980-luvun alussa suunnittelema elokuvaa 
Don Camillo en Amerique, toteutumattomaksi jäänyt Isä Camillo-elokuvahanke, tietävästi vailla käsikirjoitusta 
The Short Night, Hitchcockin viimeinen, keskeneräinen projekti
Tigrero, Samuel Fullerin valmistumatta jäänyt elokuva 
Mannerheim, suunniteltu suomalainen elokuva 
Tintin seikkailut: Auringon temppeli (The Adventures of Tintin: Prisoners of the Sun), suunnitteilla oleva Tintti-elokuva
Pidättekö Ostereista, toistaiseksi toteutumaton uusi versio vanhasta versiosta
Rendel 2: Cycle of Revenge, Jesse Haajan keskeneräiseksi jäänyt Rendelin jatko-osa
 Kuningas Nalin tarina, suunniteltu suomalainen 3D-animaatioelokuva 
 Juhannustyttö, Harri J. Rantalan toteutamaton elokuva

Kirjallisuus
 Burgundin vuosisata, työnimi Johan Huizingan teokselle Keskiajan syksy (1919)
 Sotaromaani, Väinö Linnan Tuntematon sotilas -teoksen käsikirjoitus (1954)
 Rakennustyömaan arkea, rtyönimi Kalle Päätalon esikoisteokselle Ihmisiä telineillä (1957–1958)
 Hahmotelmia poliittisen taloustieteen kritiikiksi, työnimi Karl Marxin pääteokselle Pääoma (1867)
 Filosofinen kielioppi ja Sininen kirja, työnimiä Ludwig Wittgensteinin teokselle Filosofisia tutkimuksia (1953)

Arkkitehtuuri
Circulos, työnimi arkkitehti Pekka Vapaavuoren suunnittelemalle Kumu-taidemuseolle Tallinnassa.

Aiheesta muualla

Toteutumattomat suunnitelmat ja hankkeet
Elokuvaan liittyvät käsitteet
Kataja (täsmennyssivu)

Kataja tarkoittaa seuraavia:

 kataja eli kotikataja (Juniperus communis), sypressikasvien heimoon kuuluva havupuu
 katajat (Juniperus), sypressikasveihin kuuluva havupuusuku
 Kataja, Inakarin kanssa yhteenkasvanut saari Perämeressä Suomen ja Ruotsin rajalla.

Sukunimi
Kataja on seuraavien henkilöiden nimi:

 Annamaija Kataja (1930–2015), aikakauslehtitoimittaja ja Jaanan päätoimittaja
 Antti Kataja-Rahko (s. 1980), suomalainen pesäpalloilija
 Arttu Kataja (s. 1979), suomalainen oopperalaulaja
 Erkki Kataja (1924–1969), suomalainen seiväshyppääjä
 Hannu Kataja, suomalainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja
 Ilmari Kataja (1891–1967), suomalainen vakuutusjohtaja ja varatuomari
 Janne Kataja (s. 1980), suomalainen viihde-esiintyjä
 Jouko Kataja (1953–2018), suomalainen jalkapallomaalivahti
 Jukka Kataja (s. 1982), suomalainen koripalloilija
 Juulia Kataja (s. 2001), suomalainen salibandymaalivahti
 Kalle Kataja (1876–1918), Tampereen punakaartin naiskomppanian päällikkö ja puuvillatehtaan työmies
 Kari Kataja (s. 1966), suomalainen ampumahiihtäjä
 Markku Kataja (s. 1966 tai 1967), suomalainen fyysikko ja professori
 Martti Kataja (1909–1998), suomalainen kirjailija
 Pekka Kataja (s. 1961), perussuomalainen poliitikko ja murhayrityksen uhri
 Pertti Kataja (s. 1942), Valkeakosken ent. kaupunginjohtaja
 Ria Kataja (s. 1975), suomalainen näyttelijä
 Sampsa Kataja (s. 1972), suomalainen poliitikko
 Suvi Tuuli Kataja (s. 1987), suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja äänisuunnittelija 
 Väinö Kataja (e. Jurvelius, 1867–1914), suomalainen kirjailija ja maanviljelijä.

Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Joensuun Kataja, joensuulainen urheiluseura
 Kataja Basket Club, Joensuun Katajan koripallojaosto
 Joutsenon Kataja, joutsenolainen urheiluseura
 Kärsämäen Kataja, kärsämäkeläinen urheiluseura
 Maskun Kataja, maskulainen urheiluseura
 Olavi Kataja, Antti Sepän näyttelemä konstaapeli Reinikainen-televisiosarjassa.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Leppä (täsmennyssivu)

Leppä voi tarkoittaa seuraavia:

Yleisnimi
 lepät (Alnus), koivukasvien heimoon kuuluva kasvisuku

Sukunimi
 Asta Leppä (s. 1965), toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija
 Henry Leppä (s. 1947), jääkiekkoilija
 Jari Leppä (s. 1959), maanviljelijä, kansanedustaja ja ministeri (Keskusta)
 Jouko Leppä (s. 1943), painonnostaja
 Juhani Leppä (s. 1948), juristi, Turun kaupunginjohtaja 1989–1995
 Leo Leppä (1893–1958), kansanedustaja (Kokoomus), rovasti
 Perttu Leppä (s. 1964), elokuvaohjaaja
 Sulho Leppä (e. Leppänen) (1878–1918), kansanedustaja (SDP)

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Antti Leppä, draamasarjassa Ex-onnelliset

Sukunimet
Teatterihelinät

Teatterihelinät oli harrastajateatteritapahtuma, joka järjestettiin vuodesta 1996 vuoteen 2016 kahden vuoden välein Posiolla eteläisessä Lapissa.  Teatterihelinöissä teatterin harrastajat pääsivät viikonlopun aikana esiintymään yleisön lisäksi teatterialan ammattilaisraadille, joka antoi palautetta jokaisesta esityksestä. Tapahtuman järjestivät Lapin Nuorison liitto, Opintokeskus kansalaisfoorumi, Posion kunta ja Posion Näyttämö. Niiden muodostama teatteritoimikunta valitsi esitykset tapahtumaan.

Esimerkiksi keväällä 2010 järjestettyihin kahdeksansiin Teatterihelinöihin myytiin 1300 pääsylippua, joka oli tapahtuman siihenastinen yleisöennätys.Tämä rikottiin kaksi vuotta myöhemmin 1400 lipulla. Näissä vuoden 2012 yhdeksänsissä Teatterihelinöissä nähtiin 13 esitystä, joista viisi oli syksyllä 2011 aloittaneen harrastajateatteriohjaajien täydennyskoulutuksen tulosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lapin Nuorison Liitto
 Posion matkailu

Harrastajateatterit
Teatteritapahtumat Suomessa
Posio
Koivunen

Koivunen voi tarkoittaa seuraavia:

Suomalainen sukunimi
 Aatto Koivunen (1874–1928), Pispalan punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa
 Aimo Koivunen (1917–1989), sotilas
 Anna Koivunen (s. 2001), jalkapallomaalivahti
 Anu Koivunen (s. 1967), mediatutkija
 Ari Koivunen (s. 1984), heavy metal- ja rocklaulaja
 Brita Koivunen, (oik. Brita Einiö, o.s. Koivunen, 1931–2014), iskelmälaulaja
 Elmo Koivunen (s. 1994), kilpakävelijä
 Ensio Koivunen (1930–2003), henkirikoksista tuomittu
 Esko Koivunen (s. 1927), koripalloilija, valmentaja ja koripallotuomari
 Hannele Koivunen (o.s. Seitsonen, s. 1949), filosofian tohtori, dosentti ja neuvotteleva virkamies
 Hannes Koivunen (1911–1990), nyrkkeilijä
 Harri Koivunen (s. 1961), raviohjastaja ja -valmentaja
 Hilma Koivunen, punakaartilainen
 Jarmo Koivunen (s. 1950), jääkiekkoilija
 Jarmo Koivunen (s. 1938), graafinen taiteilija ja pilapiirtäjä
 Jarno Koivunen (s. 1975), seiväshyppääjä ja valmentaja
 Karo Koivunen (s. 1979), jääkiekkoilija
 Lahja Koivunen (1898–1989), taidegraafikko ja taidemaalari
 Matti Koivunen (1919–1997), poliitikko
 Matti Koivunen (s. 1944), jääkiekkoilija
 Olli Koivunen (s. 1995), raviohjastaja
 Oskar Koivunen (1894–1984), lentäjä, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Osmo Koivunen (1914–1970), keilaaja
 Petro Koivunen (s. 1970), jääkiekkoilija
 Rudolf Koivu (e. Koivunen, 1890–1946), taidemaalari, lastenkirjojen kuvittaja ja satukirjailija
 Sakeus Koivunen (1883–1918), kansalaissodan aikana julmuuksiin syyllistynyt vanginvartija
 Sami Koivunen (s. 1987), lentopalloilija
 Toni Koivunen (s. 1971), jääkiekkoilija
 Tuulikki Koivunen Bylund (s. 1947), suomalaissyntyinen Ruotsin kirkon pappi, Härnosandin hiippakunnan piispa
 Vesa Koivunen, Alajärven kaupunginjohtaja
 Ville Koivunen (s. 2003), jääkiekkoilija
 Visa Koivunen, signaalinkäsittelyn professori.

Muita

Koivunen, Oskar Koivusen perustama auto-alan teknisen kaupan yritys
Haapanen

Haapanen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
 Aatto Haapanen (1899–1976), kirjailija
 Aimo Haapanen (1928–1988), poliitikko (SKDL)
 Alexander Haapanen (1851–1936), kansakouluntarkastaja ja kouluneuvos
 Alfred Haapanen (1874–1961), amerikansuomalainen pappi
 Antero Haapanen (1854–1932), aseseppä ja kansanmuusikko
 Arvo Haapanen (1900–1990), puutarhaopiston johtaja
 Atso Haapanen (s. 1963), sota- ja tietokirjailija
 August Vilhelm Haapanen (1891–1946), päätoimittaja ja Kotkan huoltojohtaja
 Emmi Haapanen (1866–1947), näytelmäkirjailija
 Erkki Haapanen (1944–2018), jääkiekkohuoltaja
 Heikki Haapanen (1877–1944), pappi
 Jaakko Haapanen (s. 1932), näyttelijä
 Jalmari Haapanen (1882–1961), kansanedustaja (Maalaisliitto)
 Kaarlo Haapanen (1918–1999), päätoimittaja ja kirjailija
 Kaino Haapanen (1911–1986), poliitikko (SKDL)
 Lauri Haapanen (1889–1947), painija
 Liisa Haapanen, muusikko, toimittaja ja tapahtumatuottaja
 Markus Haapanen (s. 1996), jääkiekkoilija
 Mikko Haapanen (s. 1973), toimittaja ja juontaja
 Pauliaukusti Haapanen (s. 1946), kuvataiteilija
 Perttu Haapanen (s. 1972), säveltäjä
 Santeri Haapanen (1877–1957), kansanedustaja (Suomalainen puolue, Maalaisliitto)
 Sasu Haapanen (1905–1986), elokuvanäyttelijä
 Satu Haapanen (s. 1969), poliitikko (Vihreä liitto)
 Severi Haapanen (1887–1971), apteekkari, Haapasen huvilan rakennuttaja
 Toivo Haapanen (1889–1950), kapellimestari ja musiikintutkija
 Topias Haapanen (s. 1998), jääkiekkoilija
 Tuomas Haapanen (s. 1924), viulisti ja viulunsoiton opettaja
 Tyyni Tuulio (ent. Haapanen-Tallgren, 1892–1991), kirjailija
 Urpo Haapanen (1931–2002), äänilevytutkija
 Väinö Haapanen (1898–1984), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Yrjö Haapanen (1907–1982), laulaja, elokuvanäyttelijä ja elokuvaohjaaja
 Yrjö Haapanen (1917–1998), yritys- ja järjestöjohtaja, metsäneuvos
 Saima Hyökki (o.s. Haapanen, s. 1981), laulaja
 Vappu Salonen (o.s. Haapanen, 1929–2017), telinevoimistelija
 U. W. Walakorpi (ent. Haapanen, 1886–1957), kirjailija ja toimittaja
Raita (täsmennyssivu)

Raita voi tarkoittaa seuraavia:
 raita, pitkänomainen, kapeahko tietyn värinen alue jollakin pinnalla
 raita (Salix caprea), pajukasveihin kuuluva kasvi
 Raita, suomenkielinen naisen etunimi
 raita, intialainen jogurtista valmistettu ruoan lisuke
 raita, musiikkikappale


Henkilöitä

Etunimi 
 Raita Karpo, laulaja

Sukunimi 
 Antti Raita (1883–1954), pankkimies ja kunnallisneuvos
 Antti Raita (1883–1968), maantiepyöräilijä
 Eino Raita (1903–1970), teatteriohjaaja, -johtaja ja näyttelijä, Valli Raidan puoliso, Marjatta Raidan isä
 Henna Raita (s. 1975), alppihiihtäjä
 Marjatta Raita (1944–2007), näyttelijä, Eino ja Valli Raidan tytär
 Mikko Raita, miksaaja, äänittäjä, tuottaja, kitaristi, basisti  ja laulaja
 Reima Raita (1918–1999), yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Sven Raita (1914–1984), valokuvaaja
 Teemu Raita (s. 1974), lauluntekijä, laulaja, kirjoittaja ja näyttelijä
 Toivo Raita (1893–1933), kirjailija
 Valli Raita (1905–1977), näyttelijä, Eino Raidan puoliso, Marjatta Raidan äiti

Muita 
 Raita Sport Areena, Oulaisissa sijaitseva jäähalli

Sukunimet
Raitala

Raitala on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Anssi Raitala, pesäpalloilija
 Jukka Raitala (s. 1988), jalkapalloilija
 Raili Raitala, näyttelijä
 Santtu Raitala (s. 1991), raviohjastaja
 Tuukka Raitala (s. 1985), freelancenäyttelijä ja tv-juontaja
Super Bowl XXVII

Super Bowl XXVII oli järjestyksessään 27. Super Bowl. Vastakkain pelasivat Buffalo Bills ja Dallas Cowboys. Ottelu pelattiin Rose Bowl -stadionilla Pasadenassa, Kaliforniassa 31. tammikuuta 1993. Dallas Cowboys voitti pistein 52–17.

Aiheesta muualla 
 Super Bowlin viralliset sivut 

Super Bowl 27
Super Bowl 27
Vuoden 1993 amerikkalainen jalkapallo
Los Angelesin piirikunta
Oikeus ja elämä -puolue

Oikeus ja elämä -puolue (Magyar Igazság és Élet Pártja, eli, MIÉP) on unkarilainen nationalistinen puolue. Puolue on äärioikeistolainen. Puolue perustettiin vuonna 1993 István Csurkan johdolla.

Aiheesta muualla

Puolueen kotisivut

Unkarilaiset puolueet
Äärioikeistolaiset puolueet
Märät säpikkäät

Märät säpikkäät (pohjoissaamen kielellä Njuoska Bittut) on suomalainen viihde- ja komediasarja, jossa saamelaisneidot Suvi West ja Anne-Kirste Aikio saapuvat Lapista Helsinkiin ja tutkivat helsinkiläisyyttä erilaisista näkökulmista. Sarja sisältää haastatteluja, sketsejä sekä parodioituja musiikkivideoita, joissa on sanoitettu suomalaisia hittejä uudelleen pohjoissaameksi.

Sarjan käsikirjoituksesta ovat vastanneet pääosanesittäjät Suvi West ja Anne Kirste Aikio sekä Veera Ikonen. Pääohjaajana toimi Oskari Sipola.

Joulukuun puolivälissä 2011 sarja keräsi huomiota jo ennen alkamistaan julkaisemalla musiikkivideon Leivänmuruseni. Kappale on pohjoissaamenkielinen parodia Jenni Vartiaisen hitistä Missä muruseni on. Linkki levisi yhteisöllisissä viestimissä sekä lehtien verkkosivuilla, ja pian videolla oli YouTubessa yli 100 000 katsojaa.

Märkien säpikkäiden kirjoittama kirja Saamelaisten käyttöopas ilmestyi vuonna 2014.

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Märät säpikkäät Facebook-sivu
 Kantri: Märät säpikkäät esittelee saamelaisuutta huumorilla
 Mesta.net: Märät säpikkäät kertoo saamelaisuudesta kieli poskessa .
 Suvi West laittaa itsensä likoon: Sähäkkä neiti Saamenmaalta. Kainuun sanomat 6.2.2012.
 Jouko Huru: Nuoret saamelaisnaiset nauravat itselleen. Kansan uutiset 8.1.2012.
 Ville Koivuniemi: Tuntematon saamelainen . Oulun ylioppilaslehti 2/2012.
 Manu Haapalainen: Kymmenen tuopin haastattelu: Märät säpikkäät. Sylvi 14.5.2013.

Suomalaiset komediasarjat
Viihdeohjelmat
Saamelainen kulttuuri
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Monalisa (lehti)

Monalisa oli suomalainen naistenlehti, jota julkaistiin kuukausittain vuodesta 1959 vuoteen 1976, jolloin se sulautettiin Eeva-lehteen.

Lehden perusti vasemmistolehdissä uransa aloittanut Sirkka-Liisa Lähteenoja yhdessä Lahden Kirjapaino Oy:n kanssa. Hän toimi lehden päätoimittajana ja eräässä vaiheessa myös kustantajana vuoteen 1974, jolloin päätoimittajaksi kutsuttiin suosittu tv-kasvo Teija Sopanen. Julkkispainotteinen Monalisa onnistui 1960-luvun kuluessa löytämän oman, joskin melko pienen lukijakuntansa lähinnä kaupunkilaisista työväestöön kuuluvista nuorista naisista. Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Monalisa oli vuonna 1963 sijalla 53, mutta vuonna 1973 jo sijalla 12.

Lehdessä työskentelivät ja sitä avustivat monet sittemmin tunnetuiksi tulleet nimet, kuten kirjailija Kristina Carlson, valokuvaaja Leena Saraste ja psykologi Pehr Charpentier.

Vuonna 1973 Lähteenoja myi Monalisan Kustannus Oy Williamsille, mutta jatkoi lehden päätoimittajana kunnes seuraavana vuonna hänen paikalleen kutsuttiin tv-kuuluttaja Teija Sopanen. A-lehdet osti Williamsin 1975, ja seuraavana vuonna Monalisa- ja Eeva-lehdet sulautettiin Uudeksi Eevaksi.

Lähteet

Suomalaiset naistenlehdet
Ilmestymästä lakanneet suomalaiset aikakauslehdet
Kanadankoiransilmä

Kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis, syn. Conyza canadensis koiransilmien suvussa) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva asterikasvi, joka on levinnyt erittäin laajasti Euraasiassa. Se on yleistymässä myös Suomessa.

Ulkonäkö ja koko 
Kanadankoiransilmä on yksivuotinen. Sen pysty, haarova varsi kasvaa 0,2–1,8 metriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeat ja laidoilta karvaiset. Kanadankoiransilmän kukintona on terttumainen mykeröstö, jossa on runsaasti, enintään 300 kappaletta, pieniä ja lieriömäisiä mykeröitä. Mykeröjen pienet kukat ovat vaaleat ja kalpeanväriset. Hedelmät ovat lenninhaivenellisia pähkylöitä.

Kanadankoiransilmä Suomessa 
Suomessa kanadankoiransilmä on leviävä uustulokaskasvi, jota on tavattu Tornion korkeudelle. Uudellamaalla ja erityisesti pääkaupunkiseudun ympärillä laji on 2010-luvulla tullut yleiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Kanadankoiransilmä (Erigeron canadensis)
 Kasviatlas 2020: Kanadankoiransilmän (Erigeron canadensis) levinneisyys Suomessa.
 ITIS: Conyza canadensis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Conyza canadensis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Conyza canadensis 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Conyza canadensis (Canadian fleabane) 

Kallioiset
Peltovillakko

Peltovillakko (Senecio vulgaris) on yksivuotinen, keltakukkainen mykerökukkaiskasvi, joka kuuluu villakoiden sukuun. Se voi risteytyä kallio- tai tahmavillakon kanssa.

Peltovillakossa on mitattu olevan koko kasviaineksessa ainakin seuraavia pyrrolitsidiinialkaloideja kuten senekioniini, senekiofylliini, retrosiini ja riddeliini.

Ulkonäkö ja koko 
Peltovillakko kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on yleensä karvaton ja hieman turpea. Lehtien lapa on parihalkoinen–parijakoinen ja liuskat ovat selvästi hampaisia. Kukintona on tiheä huiskilomainen mykeröstö, jossa on runsaslukuisesti 4–5 mm leveitä lieriömäisiä mykeröitä. Kehtosuomut ovat mustakärkisiä. Peltovillakon kukat ovat keltaisia, mykeröissä ei yleensä ole lainkaan laitakukkia.

Levinneisyys 
Peltovillakko esiintyy alun perin Euroopassa, Aasiassa ja Afrikan Välimeren maissa. Tulokkaana se kasvaa ympäri maailman, muun muassa Amerikassa ja Australiassa.

Peltovillakko Suomessa 
Suomessa peltovillakkoa tavataan koko maassa. Se on muinaistulokas, paitsi Lapissa uustulokas. Etelä- ja Lounais-Suomessa, varsinkin Ahvenanmaalla peltovillakko on yleinen tai hyvin yleinen. Sen kasvupaikkoja ovat puutarhat, viljely- ja joutomaat. Lajista on tavattu kahta eri muunnosta: sädepeltovillakkoa (var. hibernicus) ja kehräpeltovillakkoa (var. vulgaris).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Peltovillakon (Senecio vulgaris) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Peltovillakko (Senecio vulgaris)
 LuontoPortti: Peltovillakko (Senecio vulgaris)
 Venla Jyrkinen: Nurmen rikkakasvien haittavaikutukset naudoilla, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT, Karpe-hanke nro 7884, 30.6.2011 (pdf)
 Den virtuella floran: Korsört (Senecio vulgaris L.)  
 ITIS: Senecio vulgaris 
 United States Department of Agriculture (USDA): Senecio vulgaris 
 Flora of China: Senecio vulgaris 

Villakot
Maarianohdake

Maarianohdake (Silybum marianum) on yksivuotinen, piikikäs asterikasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Etelä-Euroopassa. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina ja rohdoskasvina.

Ulkonäkö ja koko 
Maarianohdake kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret ja pitkänsuikeat, laidoiltaan aaltoilevat ja piikikkäät. Lehdet ovat väriltään kirjavat, kirkkaanvihreät ja lehtisuonien kohdalta valkoiset. Maarianohdakkeen kukkamykeröt ovat isohkot ja kasvavat yksittäin varren päässä. Mykeröt ovat enintään 5 cm leveät, kukat ovat väriltään punavioletit. Kehtosuomut ovat piikkireunaiset ja niiden pitkä, kapea kärki ulkonee mykeröstä. Hedelmänä on lenninhaivenellinen pähkylä, joka on 6–8 mm pitkä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Maarianohdake (Silybum marianum) Suomessa.
 Yrttitarha: Maarianohdake (Silybum marianum)
 Den virtuella floran: Mariatistel (Silybum marianum) 
 ITIS: Silybum marianum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Silybum marianum 

Asterikasvit
Isotakiainen

Isotakiainen (Arctium lappa) on suurikokoinen takiaisten suvun mykerökukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Euroopassa. Laji on syömäkelpoinen ihmiselle, ja sitä käytetään mustajuuren tapaan ruokakasvina erityisesti Japanissa.

Ulkonäkö ja koko 
Isotakiainen kasvaa 90–200 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa paljon seittitakiaista (Arctium tomentosum) ja molemmilla takiaisilla mykeröstö on rakenteeltaan huiskilomainen. Isotakiaisen kukkamykeröjen kehdot ovat lähes tai kokonaan karvattomia, väriltään kellanvihreät ja niiden kehtosuomut koukkukärkisiä. Kehto on kooltaan 2–2,5 x 3,5–4 cm. Isotakiaisen kukat ovat väriltään punaisia torvikukkia. Hedelmät ovat 6–7 millimetrin mittaisia pähkylöitä. Isotakiainen risteytyy helposti seittitakiaisen kanssa.

Isotakiainen Suomessa 
Suomessa isotakiainen on harvinainen, vain etelässä kasvava laji. Se on muinaistulokas tai toisinaan uustulokas, jota tavataan vanhojen asuinseutujen pihoilla ja tienvarsilla.

Vihannestakiainen eli gobou 
Isotakiaisen viljelymuunnos vihannestakiainen eli gobou (Arctium lappa var. edule) on takiaisesta jalostettu vihannes ja juures. Kiinassa se on tunnettu jo kauan ja Japanissa sitä on viljelty 900-luvulta saakka. Sitä on käytetty myös lääkekasvina. Vihannestakiainen sisältää paljon kuitua, mineraaleja ja B-vitamiineja. Juuret ovat pitkiä ja kapeita. Ulkomuodoltaan ja käytöltään se muistuttaa mustajuurta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Isotakiainen (Arctium lappa)
Kasviatlas: Isotakiaisen (Arctium lappa) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Isotakiainen (Arctium lappa)
Pohjolan kasvien pauloissa: Arctium lappa - isotakiainen
Den virtuella floran: Stor kardborre (Arctium lappa L.)  
ITIS: Arctium lappa 
United States Department of Agriculture (USDA): Arctium lappa 
Flora of China: Arctium lappa 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arctium lappa 

Takiaiset
Lappohjan kirkko

Lappohjan kirkko on Hangon Lappohjan kylässä oleva kirkkorakennus, joka on valmistunut vuonna 1913. Se on alun perin rakennettu rukoushuoneeksi, ja sitä on alettu käyttää kirkkona 1980-luvulla. Hangon seurakunnat olivat vuodesta 1980 lähtien rakennuksessa vuokralla ja ostivat sen vuonna 1982.

Rukoushuone  
Evankeliumiyhdistys halusi Lappohjaan rukoushuoneen ja varojen keruu sitä varten alkoi vuonna 1909. Rukoushuoneen suunnitteli rakennusmestari Karl Fredrik Bergman. Sen perustukset tehtiin 1909–1910 talvella. Rakentamisessa tarvittavia hirsiä saatiin lahjoituksena metsänomistajilta, osa jouduttiin ostamaan. Yhdistyksen talous oli niukka ja rakennustyö eteni hitaasti, iso sali tuli kuntoon vasta 1913, jolloin rukoushuone voitiin vihkiä käyttöön. Viimeisiä rakennustöitä tehtiin vielä 1930-luvulla. Rukoushuone joutui jo valmistumista seuraavana vuonna (1914) – maailmansodan sytyttyä – keskelle sotanäyttämöä ja Hangossa olleiden venäläisten joukkojen haltuun. Vuonna 1918 sen ottivat puolestaan haltuunsa Hangossa maihin nousseet saksalaisjoukot.

Rukoushuoneen alakerrassa oli iso kirkkosali ja pienempi sali. Yläkerrassa oli muun muassa vahtimestarin asunto. Rukoushuoneen katto oli jyrkkä harjakatto, sisäänkäynnin kohdalla katolla on päätykolmio. Ruutuikkunat ovat isot ja rakennuksen pitkillä sivuilla on seinää tukemassa tukipiirut. Muutoin rakennus on varsin yksinkertaisen muotoinen, pohjakaavaltaan suorakaide.  

Hangon vuokra-aikana rukoushuone toimitti tyypilliseen tapaan elokuvateatterin virkaa. Rakennus vaurioitui pommituksissa ja korjattiin sotien jälkeen.

Kirkoksi 
Lappohjan kylä oli kuulunut Tenholan kuntaan vuoteen 1977 asti. Tuolloin Bromarvin kunta liitettiin Tenholaan, mutta samalla Lappohja ja muutama muu Tenholan kylä liitettiin Hankoon. Hangon seurakunnat vuokrasivat rukoushuoneen Suomen Luterilaiselta Evankeliumiyhdistykseltä vuonna 1980 ja ostivat sen 1982. Rakennus kunnostettiin ostovuonna sisäpuolelta, myös ikkunat korjattiin ja hankittiin sähkölämmitys. Seuraavana vuonna oli vuorossa ulkomaalaus ja vesikaton korjaus. Sisätilojen muutokset olivat lopulta vähäisiä. Alakerran pienemmästä salista tuli kokoushuone ja iso kirkkosali jaettiin kahtia paljeovella. Toinen osa jäi kirkkosaliksi kiinteine alttareineen ja toinen osa on seurakuntasalina. Tilat ovat yhdistettävissä. Kokoushuone on tarkoitettu pienryhmien käyttöön. Yläkerrassa on toimisto- ja sosiaalitiloja. Kirkossa on noin 130 istumapaikkaa. Se vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1984.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uudenmaan kirkkorakennukset
Suomen rukoushuoneet
Suomen puukirkot
Hangon kirkkorakennukset
Tyhjätaskut

Tyhjätaskut (2 Broke Girls) on yhdysvaltalainen CBS:n tuottama tilannekomediasarja, joka alkoi Yhdysvalloissa 19. syyskuuta 2011. Suomessa sarjaa esittää televisiokanava Sub. Ensimmäinen jakso nähtiin Suomessa 4. tammikuuta 2012.

Sarja voitti Teen Choice- ja Emmy-palkinnot vuonna 2012.

Maaliskuussa 2016 vahvistettiin sarjan kuudennen kauden tilaus, jonka esittäminen aloitettiin lokakuussa samana vuonna. Kuudes kausi jäi sarjan viimeiseksi.

Juoni 
Sarja kertoo kahdesta täysin erilaisesta, mutta yhtä rutiköyhästä nuoresta naisesta, jotka päätyvät sattumalta asumaan yhdessä ja työskentelemään samassa kuppilassa. Sarjassa Max ja Caroline ovat aluksi vain kuppilan tarjoilijoita, mutta kun Caroline innostuu Maxin tekemistä leivoksista ja he ryhtyvät tavoittelemaan yhteistä unelmaa omasta leivoskaupasta.

Pääosissa

Tuotanto 
CBS tarjosin parhaan hinnan joulukuussa 2010 televisiokanaville esitetyn pilottijakson jälkeen ja sai sarjan esitysoikeudet.

Kat Dennings valittiin Maxin rooliin 18. helmikuuta 2011. Viikon päästä Beth Behrs nimettiin toiseksi päänäyttelijäksi Carolinen rooliin. Viimeiset vakituiset roolit nappasivat Matthew Moy, Garrett Morris ja Jonathan Kite maaliskuussa 2011.

Sarjaa kuvataan live-yleisön edessä. Televisiossa tämä näkyy sweetening-työstä, joka tarkoittaa taustanaurun parantamista eri tavoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto CBS.comissa 
 
 2 Broke Girls TV.comissa 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Giovanni Riina

Giovanni Francesco Riina (21. helmikuuta 1976) on italialainen mafioso ja Italian Mafian yhden tunnetuimman ja pahamaineisimman päällikön Salvatore "Toto" Riinan vanhin poika.

Varsin korkealle tasolle Corleonen perheessä isänsä nimen avulla jo nuorena noussut Giovanni Riina pidätettiin mafiarikoksista ja lukuisista murhista epäiltynä vuonna 1997. Giovanni tuomittiin lopulta vuonna 2001 neljästä vuonna 1995 tehdystä murhasta elinkautiseen vankeuteen. Murhatuomiot perustuivat paljolti mafiasta lähteneen todistajan lausuntoihin. Tuomion aikoihin myös jo kauan vankeudessa ollut isä Toto Riina sai uusia tuomioita mafiaan kohdistuneissa massaoikeudenkäynneissä.

Sisilian Cosa Nostran jäseneksi isänsä myötä noussut Giovanni on Salvatore Riinan neljästä lapsesta toiseksi vanhin. Veli Giuseppe Riina on myös tuomittu Italiassa mafiayhteyksistään.

Lähteet

Mafia
Italialaiset elinkautisvangit
Italialaiset mafiosot
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Giuseppe Riina

Giuseppe Salvatore Riina (3. toukokuuta 1977) on italialainen mafioso ja Italian Mafian yhden tunnetuimman ja pahamaineisimman päällikön Salvatore "Toto" Riinan nuorin poika.

Corleonen perheessa isäänsä ja isoveljeänsä jalanjäljissä ollut Giuseppe Riina pidätettiin Italian poliisin suorittamassa massapidätyksessä Sisiliassa Palermossa vuonna 2002. Giuseppea syytettiin muun muassa mafiaan kuulumisesta, rahanpesusta, huumekaupasta, hämäristä kaupoista ja kiristyksestä. Giuseppe Riina tuomittiin alun perin 14 vuoden vankeusrangaistukseen, mutta lukuisat valitukset ja valitusten myötä tulleet syytteiden hylkäykset pienensivät rangaistusta lopulta noin yhdeksään vuoteen. Lopulta Riina selvisi vain kuuden vuoden tuomiolla ja vapautui yllättäen jo vuonna 2008, kun myös viimeinen eli kolmas syyte jouduttiin vetämään pois ja siten Riina oli vapautettava, koska Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6. artiklan määritämä kuuden vuoden enimmäisaika pidätykselle ilman lainvoimaista tuomiota täyttyi, vaikka uusia tutkimuksia olikin vireillä. Näin Giuseppe Riina käytännössä pääsi odottamaan tulevaa tuomiotaan vapaana, koska häntä ei voitu pitää enää pidätettynä. Tuomioistuin määräsi lopulta Riinan kotiseudulleen tarkan kontrollin alaisuuteen odottamaan mahdollista uutta tuomiota.

Myöhemmin pian vuoden 2009 alussa Giuseppe palautettiin jälleen vankilaan syytenimikkeellä mafiaan kuuluminen. Riina vapautui kuitenkin jälleen vuonna 2011, kun aiempi noin yhdeksän vuoden tuomio täyttyi määrällisesti. Mafiassa lopettamisesta vihjaillut Giuseppe ilmoitti samalla haluavansa muuttaa Pohjois-Italiaan Padovaan, muuttaa elämäänsä ja liittyä hyväntekeväisyysjärjestöön, mutta Riina ei ollut alueella haluttu vieras ja niin hän joutui jälleen kotiseudulleen vähintään kahdeksi vuodeksi tarkkailuun.

Giuseppe Riina on joutunut kuitenkin heti uusiin tutkimuksiin, kun mafiatodistaja kertoi Riinan suunnitelleen mafiaa vahvasti vastustaneen Italian entisen oikeusministerin Angelino Alfano murhaa.

Sisilian Cosa Nostran jäseneksi isänsä myötä noussut Giuseppe on Salvatore Riinan neljästä lapsesta toiseksi nuorin. Veli Giovanni Riina on tuomittu Italiassa mafiayhteyksistään ja lukuisista murhista elinkautiseen vankeuteen.

Lähteet

Mafia
Italialaiset mafiosot
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Ymer

Ymer voi tarkoittaa seuraavia:

 Ymer, vuonna 1933 käyttöönotettu ruotsalainen jäänmurtaja
 Ymer, vuonna 1977 käyttöönotettu ruotsalainen jäänmurtaja
 Ymer, ruotsalainen maantieteellinen lehti, nykyisin vuosikirja
 Ymir, ruotsalaisittain Ymer, skandinaavisen mytologian alkujättiläinen
 Ymer, sukunimenä:
 Elias Ymer (s. 1996), ruotsalainen tennispelaaja.
Suurisilmät

Suurisilmät (Priacanthidae)  on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.

Lajit ja anatomia
Suurisilmien heimo jaetaan 4 sukuun, joihin kuuluu yhteensä 18 lajia. Ne ovat keskikokoisia kaloja ja kasvavat suurimmillaan 25–65 cm pitkiksi. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat suurikokoinen suu ja erittäin suuret silmät. Silmissä on myös ainutlaatuinen heijastava kerros. Selkäeviä suurisilmillä on yksi ja se on pitkähkö. Vatsaevät ovat kookkaat ja kiinni vatsassa kalvon välityksellä. Suurisilmälajien suomut ovat karkeat ja väritykseltään tyypillisesti punertavat. Eräillä lajeilla on myös hopeaisia laikkuja tai juovia.

Levinneisyys ja elintavat
Suurisilmälajit elävät trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla. Ne liikkuvat yksin tai pieninä ryhminä lähellä kivikkoisia pohjia tai koralliriuttoja 5–400 metrin syvyydessä. Heimoon kuuluvat kalat ovat hämärä- ja yöaktiivisia. Suurisilmien ravintoa ovat pienemmät kalat ja selkärangattomat eläimet kuten äyriäiset. Monet suurisilmistä ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kovin merkittäviä kaupallisesti. Saaliiksi kalastetaan muun muassa punasuurisilmiä (Priacanthus macracanthus) ja sirppisuurisilmiä (Priacanthus hamrur).

Lähteet

Percoidei
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1992

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1992 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntana oli Tampere.  

Kanada voitti maailmanmestaruuden kukistamalla Yhdysvallat finaalissa selvin numeroin 8–0. Isäntämaa Suomi sai pronssia voitettuaan Ruotsin pronssiottelussa 5–4 rangaistuslaukauskilpailun jälkeen.

Aasian karsinta 
Aasian karsinnassa vastakkain olivat Kiina ja Japani, Kiina voitti molemmat pelit 5–0.

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Sijoituspelit

Sijat 5.–8.

Sijat 7.–8.

Sijat 5.–6.

Pudotuspelit

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Loppusijoitukset

Lähteet 
 Whockey - WWC 1992 
 Hockeyarchives - Championnats du monde féminins 1992 
 SFRP Hockey Archive - World Women Championship Pool A 1992 

Vuoden 1992 jääkiekko
Suomen jääkiekko
Tampereen urheilutapahtumat
Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)

”Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)” on ruotsalaisen popyhtye Abban kappale vuodelta 1979. Kappale julkaistiin singlenä yhtyeen albumilta Greatest Hits Vol. 2 2. lokakuuta 1979. Kappaleen ovat kirjoittaneet Benny Andersson ja Björn Ulvaeus.

Kappaleesta on olemassa myös espanjankielinen versio ”¡Dame! ¡Dame! ¡Dame!”. Vuonna 2005 yhdysvaltalainen popartisti Madonna julkaisi menestyksekkään kappaleensa ”Hung Up”, joka rakentuu ”Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)” -kappaleen syntetisaattoriteeman ympärille.

Aiheesta muualla 

Video kappaleen nauhoituksista

ABBAn kappaleet
Vuoden 1979 kappaleet
Unkarin Pyhä Margaret

Pyhä Margaret (1242–1270) oli unkarilainen nunna ja prinsessa. Hän eli suurimman osan elämästään dominikaanien nunnaluostarissa Tonavan saarella, jota alettiin myöhemmin kutsua hänen mukaansa Margitinsaareksi (). Hänestä kertoo keskiaikainen (1300–1400-luvuilta) Pyhän Margaretin legenda, joka kuvaa luostarielämää ja naisen taistelua oman sisäisen maailmansa ja ulkomaailman realiteettien välillä.

Margaretin isä oli kuningas Béla IV. Kun mongolit hyökkäsivät maahan, Béla lupasi legendan mukaan luovuttaa tyttärensä Jumalalle, jos tämä pelastaisi Unkarin. Mongolit vetäytyivätkin maasta yllättäen, ja Margaret lähetettiin luostariin nelivuotiaana. Luostarielämän paineessa hänestä tuli ankara askeetikko ja itsensäkiduttaja. Kun Böömin kuningas Ottokar II halusi naida hänet vuonna 1262, hän kieltäytyi ja sanoi kuuluvansa vain Kristukselle. Hänen terveydentilansa heikkeni nopeasti ankarien elämäntapojen vuoksi ja hän kuoli 29-vuotiaana. 

Margaret julistettiin pyhimykseksi vuonna 1943. Margitinsaarella on punainen marmorilaatta muistona paikalla, jossa hänen hautansa oli. Budapestin Pyhän Tapanin kirkossa on Pyhän Margaretin patsas.

Lähteet

Viitteet

Unkarilaiset pyhimykset
Unkarin keskiaika
Unkarin kuninkaalliset
Ahlströmin alakoulu

Ahlströmin alakoulu on Merikarvialla sijaitseva peruskoulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 1-6. Koulussa oli 161 oppilasta vuonna 2018.

Koulun nimi viittaa Antti Ahlströmiin, joka perusti Merikarvialle ensimmäisen kansakoulun vuonna 1874. Aiemmin koulun nimi oli Ylikylä-Ahlströmin koulu, mutta kun vuonna 2009 kunnan sivukylien koulut lakkautettiin, muutettiin nimi nykyiseen muotoonsa.

Koulussa on perusopetustarjonnan lisäksi valittavana laajennettua musiikin opetusta sekä ruotsi valinnaisena A2-kielenä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ahlströmin alakoulu

Suomen peruskoulut
Merikarvia
Nuoruus sumussa

Nuoruus sumussa Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1946.

Kliseiseksi luonnehdittu elokuva kuvaa sodanjälkeisiä sopeutumisvaikeuksia. Hannes Häyrinen palkittiin miessivuosa-Jussilla.

Näyttelijät

Lähteet

	

Toivo Särkän ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1946 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
In dubio pro reo

In dubio pro reo on oikeustieteessä käytetty sääntö, jolla tarkoitetaan, että näytön osalta epäselviksi jääneissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi. Se liittyy olennaisesti käsitteeseen syyttömyysolettama. Euroopan ihmisoikeuselinten ratkaisukäytännössä katsotaan, että tuomioistuimen velvollisuuksiin kuuluu arvioida kaikki epäselvyydet todistusaineistossa syytetyn eduksi.

Katso myös 
 Puolustuksen suosimisen periaate

Lähteet

Viitteet 

Latinankieliset fraasit
Prosessioikeus
Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskus

Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskus on  Helsingin yliopiston eri tiedekuntien kotieläinten hyvinvointitutkijoiden muodostama monitieteellinen asiantuntijayhteisö. Keskus tutkii kotieläinten käyttäytymistä ja hyvinvointia, mm. eläinten käyttäytymishäiriöitä,  pitotapojen ja käsittelyn hyvinvointivaikutuksia sekä eläinten kokemaan kipua.  Keskus on vuodesta 2008 lähtien järjestänyt yleisölle tarkoitetun Eläinten hyvinvointifoorumin. Keskuksen johtaja on eläinten hyvinvointitieteen professori Anna Valros.

Aiheesta muualla

Eläinlääketiede
Helsingin yliopisto
Kultajousi

Kultajousi on kello- ja korualan vähittäiskauppaketju.
Konserniin kuuluu lähes 250 kello- ja kulta- ja korualan vähittäismyymälää, jotka palvelevat noin 100 paikkakunnalla Suomessa ja Ruotsissa.

Konserniin kuuluvat Westerback- ja Kultajousi-myymälät Suomessa, sekä Guldfynd, Hallbergs Guld ja Albrekts Guld-myymälät Ruotsissa. Yhtiön vakavaraisuuden osoituksena se on palkittu Suomen Vahvimmat- ja Menestyjä-sertifikaatein 2013.

Pääomasijoitusyhtiö Capman hankki Kultajousen omistukseensa 2001 ja myi sen vuonna 2006 ruotsalaiselle Iduna Groupille.

Lähteet 

Kultajousi. Viitattu 9.8.2014.

Kultasepänliikkeet
Pirkkoliisa Ahponen

Pirkkoliisa Ahponen (os. Pulkkinen; s. 2. lokakuuta 1943, Vesanto) on Itä-Suomen yliopiston yhteiskuntapolitiikan emeritaprofessori. 

Ahponen tuli ylioppilaaksi Valtion iltaoppikoulusta (1967). Hän suoritti yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon Jyväskylän yliopistossa 1978, filosofian lisensiaatin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa 1983 ja yhteiskuntatieteiden tohtorin tutkinnon Joensuun yliopistossa 1991. Arposen suomenkielinen väitöskirjatyö (1991) oli otsikoitu Kulttuuripolitiikka ja sen representaatiot : tutkimus ylevän maallistumisesta. Hän on ollut Jyväskylän yliopiston dosentti vuodesta 1965 lähtien.

Kulttuuripolitiikan ja elämäntavan tutkija

Pirkkoliisa Ahponen toimi vuodesta 1977 tutkimussihteerin ja tutkijan tehtävissä Suomen Akatemian rahoittamassa ja J. P. Roosin johtamassa elämäntapatutkimuksessa (työnantajana Suomen Akatemia 1977–1980, ja Joensuun korkeakoulu, myöhemmin Joensuun yliopisto 1981–1990). Yhteiskuntapolitiikan lehtorin (-1990) ja apulaisprofessorin (1991–1993) virkojen hoitamisen jälkeen hänet nimitettiin Joensuun yliopiston yhteiskuntapolitiikan professoriksi 1993, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2011. Hän toimi Yhteiskuntatieteiden tiedekunnan varadekaanina (1995–2001) ja  laitosjohtajana (2003–2006). 

Ahposen väitöskirja ja sen jälkeinen tuotanto suuntautui erityisesti kulttuuripolitiikkaan postmodernissa yhteiskunnassa. 

Ahponen toimi Janus-aikakauskirjan päätoimittajana 2002–2004. Hän osallistui aktiivisesti International Sociological Associationin (ISA) toimintaan, jossa hän toimi vieraantumisteorian ja -tutkimuksen tutkimuskomitean sihteerinä 1998–2002 ja hallituksen jäsenenä. ISA on kansainvälinen sosiologinen järjestö, johon kuuluu sekä henkilöjäseniä että ja kansallisia sosiologisia järjestöjä. Se pyrkii edistämään sosiologista tietämystä kaikkialla maailmassa muun muassa kehittämällä henkilökohtaisia ​​kontakteja sosiologien välillä.

Teoksia
 Maalta kaupunkiin ja pientilalta tehtaaseen: Tehdastyöläisten elämäntavan muutos. (WSOY, 1983) (yhdessä Marja Järvelän kanssa) ISBN 951-0-11806-0.
 
 Riskikirja: Uhat, mahdollisuudet ja asiantuntijuus epävarmuuden yhteiskunnassa. (Minerva, 1997) (toim.)
 Tearing Down the Curtain, Opening Gates: Northern Boundaries in Change. (Minerva, 2000) (toim. yhdessä Pirkko Jukuraisen kanssa)
 
 Construction of Cultural Policy. (Minerva, 2004) (toim. yhdessä Anita Kankaan kanssa)

Lähteet

Viitteet

Itä-Suomen yliopiston professorit
Suomalaiset sosiologit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
The Family of Man

The Family of Man oli valokuvanäyttely, jonka kuraattorina toimi Edward Steichen. Näyttely oli ensi kerran esillä 1955 New Yorkissa Museum of Modern Art -taidemuseossa (MoMA).

Steichenin mukaan näyttely oli hänen "uransa huipentuma". Näyttelyssä oli 508 kuvaa 273 valokuvaajalta 68 maasta, ja ne oli valittu lähes kahden miljoonan kuvan joukosta, joiden ottajat olivat sekä tunnettuja että tuntemattomia valokuvaajia. Kuvat kertovat ihmiselämästä, syntymästä, rakkaudesta ja ilosta, mutta niissä kuvataan myös sotaa, puutetta, sairautta ja kuolemaa. Steichen halusi tuoda visuaalisesti esiin ihmisen elämän universaaliuden ja valokuvan sen dokumentoijana.

Näyttelystä valmistui saman niminen kirja, jossa on Steichenin langon Carl Sandburgin esipuhe. Kirja ilmestyi 1950-luvulla monessa formaatissa, joista ensimmäinen oli alkujaan lehtikustantajan julkaisema taskukirja, jota myytiin lehtikioskeissa ja lentokentillä. Myöhemmin julkaisijana on ollut MoMA. Siitä otettiin 30-vuotisjuhlanvuoden kunniaksi uusi suurikokoinen painos, johon kuvat tehtiin alkuperäiskuvista.

Näyttely kiersi myöhemmin eri kokoonpainoissa 38 maassa. Ainoa säilynyt kokoonpano on Steichenin synnyinmaassa Luxemburgissa, ja se on pysyvästi esillä Clervaux'ssa. Kuvakokoelma liitettiin vuonna 2003 historiallisen merkityksensä vuoksi Unescon Memory of the World -luetteloon.

Euroopassa ja Suomessa 
The Family of Man -näyttelyn kopio oli esillä useissa kaupungeissa Euroopassa vuosina 1955-1962 samanaikaisesti Yhdysvalloissa kiertävän kanssa. Näyttelyn Euroopan kiertueen tilasi USIA (Yhdysvaltain tiedotustoimisto). Sen ensimmäinen versio (Copy 1) erosi vain vähän MoMA:n näyttelystä. Siinä oli 503 valokuvapaneelia ja 50 tekstipaneelia. 

Näyttely oli esillä Saksassa (Berliini, Munchen, Hampuri, Hannover, Frankfurt), Ranskassa Pariisissa, Hollannissa, (Amsterdam ja Rotterdam), Belgiassa Brysselissä, Lontoossa, Italiassa (Rooma ja Milano), Jugoslaviassa Belgradissa ja Itävallassa Wienissä. Näyttely kiersi Pohjoismaissa Tanskassa (Århus, Aalborg ja Odense) sekä lopuksi Taidehallissa, Helsingissä. Tämä näyttely purettiin vuonna 1962.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Steichen, Edward (2003) [1955]. The Family of Man. New York: The Museum of Modern Art. ISBN 0-87070-341-2 
 Sandeen, Eric J. Picturing An Exhibition: The Family of Man and 1950s America. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1995

Aiheesta muualla 
Näyttelytilat museon sivustolla virtuaaliesityksenä 
Museon sivusto, Clervaux, Luxemburg
The Family of Man -museo  Luxemburgin matkailutoimiston sivuilla 
Saksalaisen taidekoulun hanke, Gymnasium Mechernich 
CarlSandburg.net: A Research Website for Sandburg Studies  

Vuoden 1955 kirjat
Kuvateokset
Valokuvanäyttelyt