joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mjadzel

Mjadzel () eli Mjadel (, ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Minskin alueen luoteisosassa Valko-Venäjällä. Mjadzel sijaitsee Minskistä katsottuna luoteessa; kaupunkien välinen matka on 136 kilometrin matka kantatietä P58 pitkin.

Hallintopiirissä asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan yhteensä 29 599 ihmistä. Enemmistö heistä asui kylissä tai muualla maaseudulla. Itse Mjadzel kaupunkiin kirjattiin 7 065 ja kolmeen kaupunkityyppiseen taajamaan runsas 5 000 asukasta seuraavasti: Naratšin loma-asutustaajama 2 931, Kryvitšyn kaupunkimainen taajama 1 298 ja Svirin kaupunkimainen taajama 1 055 asukasta.

Narotšanskin kansallispuisto kattaa suuren osan Mjadzelin hallintopiiriä ja puistoalueen osaksi on sisälletty osan piirin taajamistakin. Mjadzelin kaupunki sijaitsee kansallispuistoon kuuluvan Mjastro-järven () koillisrannalla, Naratšin lomataajama Naratš-järven ja Svirin kaupunkimainen taajama Svir-järven luoteisrannalla.

Mjadzelin piirin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu myös pienessä Budslaun kylässä sijaitseva suuri Budslaun Jumaläidin ikonin kirkko, jota pidetään yhtenä maan  kansallispyhäköistä ja Naratš-järven ohella yhtenä maan seitsemästä ihmeesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lyhyt kaupunkikuvaus (BYcity.org) 
 Мядельский район - Tietoa hallintopiiristä ja sen taajamista (dorogiby.info) 
 История и современность города Мядель (www.myadel.info) 
 Kaupunkikartta (BYcity.org) 
 WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin ,  tai 
 Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta  (maps.vlasenko.net)
 Maakunnan viralliset Mjadzel piirin sivut  (minsk-region.gov.by) 
 Joitain kuvia kaupungin kohteista 
 Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste Mjadzelin piirin Naratšiin (pogoda.by) 

Minskin alueen kaupungit
Paprika

Paprika (Capsicum annuum), myös ruokapaprika tai vihannespaprika, on yleinen koisokasveihin kuuluva viljelykasvi, jonka marjoja käytetään lajikkeen tulisuudesta riippuen sekä mausteena (chili) että vihanneksena (paprika). Lajista on myös koristelajikkeita. Paprika on peräisin Meksikosta. Tieteellisestä nimestään (annuum ’yksivuotinen’) huolimatta laji on monivuotinen, joskin viljelyssä usein yksivuotisena kasvatettava. Vihanneksena käytettävästä suurimarjaisesta vihannespaprikasta puuttuu kokonaan kapsaisiini, ja se on chilien tulisuuden mittauksessa käytettävän Scovillen asteikon nollapiste.

Viljely 
Paprika valittiin Suomessa vuonna 2005 ja 2020 vuoden vihannekseksi. Unkarin pustalla viljellään paljon paprikaa, sillä se on unkarilaisen keittiön tärkein mauste ja Unkarin kansallismauste.

Ruokapaprikat eli vihannespaprikat ovat Capsicum annuum -lajin lajikkeita, joiden kapsaisiinipitoisuus on jalostettu niin alhaiseksi, että sitä voidaan käyttää vihanneksena. Kapsaisiinin puuttumisen on saanut aikaan vain yhden geenin mutaatio. Lisäksi vihannespaprikat ovat yleensä paljon suurempikokoisia kuin mausteena käytetyt.

Viljelyssä on runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka voivat olla väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Jopa ruskeita ja mustia lajikkeita on jalostettu. Vihreät paprikat ovat raakoja. Kaikki kypsymisvaiheet kuitenkin sopivat ruokakäyttöön. Paprikan C-vitamiinipitoisuus on kaikista kasviksista suurimpia: 100 grammaa punaista paprikaa sisältää noin 180 mg ja sama määrä keltaista paprikaa yli 200 mg C-vitamiinia. Lähinnä koristekäyttöön mutta myös mausteeksi kasvatetaan lajikkeita, joilla on pienet värikkäät marjat. Eräs tunnettu koristeellinen lajike on 'Bolivian Rainbow', jonka marjat vaihtavat kypsyessään väriä useita kertoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Paprika (ruokapaprika) – Capsicum annuum
 ITIS: Capsicum annuum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Capsicum annuum 
 Flora of China: Capsicum annuum 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Capsicum annuum 
 UniProt, Taxonomy: Capsicum annuum 

Paprikat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Braslau

Braslau (, , , , ) on pieni kaupunki ja piirin (rajon) keskus Vitsebskin alueella Valko-Venäjän pohjoisosissa. Vuoden 2007 alussa kaupungin asukasluku oli arviolta 9 800. Kaupunki on suosittu lomailukohde ja siellä toimii Braslaun järvien kansallispuiston hallinto. 

Kanssakäyminen Baltian eteläisimpiin maihin on kohtalaisen vilkasta; kaupunki sijaitsee maanteitse vain 15 kilometrin päässä Latvian ja 47 kilometrin päässä Liettuan virallisesta rajanylityspaikasta. Esimerkiksi Latvian toiseksi suurimpaan kaupunkiin Daugavpilsiin on vain 44 kilometrin matka. Valko-Venäjän omaan pääkaupunkiin Minskiin on linnuntietä lähes 200 kilometrin etäisyys.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lyhyt kuvaus kaupungista  (BYcity.org)
 Kaupunkikartta  (BYcity.org)
 Braslav - Lyhyt kuvaus  (belarustourism.by)
 WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin  tai 
 Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta 
 Polkupyöräilyreittejä Vitsebskin alueella (Valko-Venäjällä)  (balticlakes.com)

Vitsebskin alueen kaupungit
Pihlajaperhonen

Pihlajaperhonen (Aporia crataegi) on kaaliperhosten heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.

Levinneisyys 

Pihlajaperhonen esiintyy Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Aasian lauhkeiden osien kautta Koreaan ja Japaniin. Laji puuttuu Euroopassa pohjoisimmista osista, Britteinsaarilta sekä Korsikasta ja Sardiniasta.

Suomessa levinneisyys ulottuu suunnilleen Oulun ja Kuhmon seuduille. Esiintyminen on kuitenkin paikoittaista, voimakkaimmat kannat ovat Kaakkois-Suomessa.

Koko ja ulkonäkö 

Pihlajaperhosen etusiiven pituus on yleensä 28–37 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 51–67,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on valkoinen. Siipisuonet ovat koirailla tummanruskeat tai mustat, naarailla ruskeat. Etusiiven yläpuolella on koirailla kapea tumma diskoidaalitäplä, joka naarailta yleensä puuttuu. Siipien alapinnalla on koirailla varsinkin takasiivissä hajanaisia mustia suomuja. Naaraan siivet ovat hyvin ohutsuomuiset.

Elinympäristö 

Pihlajaperhosen elinympäristöä ovat niityt, puutarhat, pientareet, metsänreunat ja metsänaukiot, merenpinnan tasolta noin 2 000 metrin korkeuteen asti.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on yhtenä sukupolvena yleensä toukokuusta heinäkuuhun riippuen esiintymisalueesta. Suomessa paras lentoaika on keskimäärin kesäkuun loppupuolella ja heinäkuun alkupuolella. Pihlajaperhonen on kyvykäs lentäjä, joka liitelee paljon. Perhoset ovat kuitenkin paikkauskollisia. Pihlajaperhoset parveilevat ja kerääntyvät toisinaan rykelmiksi maahan imemään kosteutta.

Toukat kutovat puiden ja pensaiden lehdille seittiverkkoja, jonka suojassa ne elävät suurina ryhminä. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Koteloituminen tapahtuu mataliin oksiin ja ruohonkorsiin.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat monet ruusukasvien (Rosaceae) heimon lajit, kuten kotipihlaja (Sorbus aucuparia), ruotsinpihlaja (Sorbus intermedia), suomenpihlaja (Sorbus hybrida), tuomi (Prunus padus), oratuomi (Prunus spinosa), orapihlajat (Crataegus), tarhaomenapuu (Malus domestica) ja pensasangervot (Spiraea) sekä joskus myös koivut (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Pihlajaperhonen (Aporia crataegi)
Suomen Perhoset: Pihlajaperhonen
Keskisuomalainen: Pihlajaperhonen
Iltalehti: Pihlajaperhonen (Aporia crataegi) 
UniProt, Taxonomy: Aporia crataegi 

Kaaliperhoset
Linna (täsmennyssivu)

Linna voi tarkoittaa seuraavia:

 linna, alkujaan sotilaallinen rakennus, johon liittyy muureja ja torneja
 linna, palatsi, esimerkiksi:
 Presidentinlinna (joskus lyhyesti Linna)
 Valtioneuvoston linna
 Linna, Porin kaupunginosa
 Linna, Franz Kafkan romaani
Linna, Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva 1986
 Kauppakeskus Linna, kauppakeskus Hämeenlinnan keskustassa
 linna, puhekielessä: vankila
 Linna, suomalainen ja virolainen sukunimi. Tunnettuja Linna-nimisiä:
 Aarne Linna (s. 1896), suomalainen jalkapalloilija
 Anneli Penttilä, o.s. Linna (1932–1994), suomalainen ilma-akrobaatti ja laskuvarjohyppääjä
 Annika Linna (s. 2001), suomalainen pesäpalloilija
 Antti Linna (1916–2000), suomalainen kansanedustaja (Suomen kansanpuolue/LKP) ja diplomi-insinööri
 Ari Linna, suomalainen lintukirjailija
 Edvard Linna (1886–1974), suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti
 Eemil Linna (1876–1951), suomalainen kansanedustaja (Nuorsuomalainen/Edistyspuolue), ministeri, maanviljelijä ja kunnallisneuvos
 Elina Linna (s. 1947), ruotsalainen vasemmistopuolueen poliitikko
 Emilia Linna (s. 1998), suomalainen pesäpalloilija
 Heimo Linna (1925–2022), suomalainen kansanedustaja ja ministeri (Keskusta)
 Hugo Linna (1873–1921), suomalainen agronomi, maamieskoulun johtaja ja kansanedustaja (Edistyspuolue)
 Hugo Jalmari Linna (1880–1937), suomalainen agronomi ja toimittaja
 Ilmari Linna (1917–1981), suomalainen hedelmänviljelijä, kunnallisneuvos ja SDP:n kansanedustaja
 Inga Linna (s. 1995), suomalainen moukarinheittäjä
 Ivo Linna (s. 1949), virolainen laulaja
 Jalmari Linna (1891–1954), suomalainen kansanedustaja
 Jarmo Linna, Brono Star (s. 1963), suomalainen kitaristi, basisti, laulaja, säveltäjä ja sanoittaja
 Kaj Linna (s. 1971), suomalainen jääkiekkoilija
 Kirsti Linna (1923–2002), suomalainen taitoluistelija
 Kosti Linna (s. 1931), suomalainen säveltäjä ja sanoittaja
 Kullervo Linna (1911–1987), suomalainen muusikko, kapellimestari ja säveltäjä
 Lauri Linna (1930–2018), suomalainen poliitikko ja kirjailija (SMP, SKYP)
 Lempi Linna (1908–1997), suomalainen kirjailija
 Marjatta Linna (s. 1948), suomalainen näyttelijä 
 Markus Linna (s. 1963), suomalainen pesäpalloilija
 Martti Linna (1911–2008), suomalainen kansanedustaja (SKDL)
 Martti Linna (s. 1966), suomalainen kirjailija
 Reijo Linna (s. 1963), suomalainen jalkapalloilija
 Riitta Linna (1922–2016), suomalainen taitoluistelija
 Tuula Linna (s. 1957), suomalainen prosessioikeuden professori
 Veikko Linna (1901–1970), suomalainen näyttelijä
 Väinö Linna (1920–1992), suomalainen kirjailija ja akateemikko.
Veronkierto

Veronkierto on verojärjestelmän sääntöjä noudattava, mutta lakien tarkoituksesta poikkeava toiminta omien verojen pienentämiseksi tai välttämiseksi kokonaan. Veronkierto voi tapahtua esimerkiksi lainsäädännön aukkoja (ns. porsaanreikiä) hyödyntämällä. Yleiskielessä nimitetään usein veronkierroksi veropetosta, joka on eräs rikostyyppi. Veronkiertoa ei pidä sekoittaa verosuunnitteluun.

Veronkierron erään pääryhmän muodostavat tapaukset, joissa oikeudellisen muodon ja taloudellisen sisällön välillä on ristiriita. Tällöin väärinkäytetään sinänsä laillisia verotusmuotoja. Toinen ryhmä on sarjatoimet, joissa oikeustoimi jaetaan keinotekoisesti useaan osaan, jotta niiden yhteinen veroseuraamus olisi vähäisempi kuin yhden kokonaisuuden veroseuraamus. Intressinpuutetilanteeksi nimitetään sopimustilannetta, jossa toisella sopijapuolella on olennainen verotuksellinen päämäärä määrittää sopimusehdot mieleisekseen. Toisella sopijapuolella tällaista intressiä ei ole. Ostaja saattaa esimerkiksi maksaa myyjän eri aikoina hankkimista osakkeista eri hinnan.

Useaa veromuotoa varten verolakeihin on säädetty veron kiertämistä ehkäisevä yleislauseke. Näistä tärkein on verotusmenettelylakiin sisältyvä yleislauseke, joka koskee tulo- ja varallisuusverotusta. Arvonlisäverolaissa on vastaava säännös, samoin laissa elinkeinotulon verottamisesta. Siirrettäessä etuja osakeyhtiöltä osakkeenomistajalle saatetaan syyllistyä peiteltyyn osingonjakoon. Myös väliyhteisöjen käytössä voidaan syyllistyä rikolliseen menettelyyn.

Veronkierron laajuus
Aalto-yliopiston professori Tomi Viitalan mukaan ei ole olemassa luotettavia arvioita veronkierron aiheuttamista tulonmenetyksistä Suomessa tai juuri muuallakaan.

Katso myös
 Verokilpailu
 Veroparatiisi
 Verokalenteri
 Harmaa talous
 Hallintarekisteri
 Kannustin
 Luxemburg-vuodot
 Siirtohinnoittelu
 Double Irish – Dutch Sandwich
 Yrityksen saattohoito

Lähteet

Verotus
Heimo Salonen

Heimo Salonen oli suomalainen jännityskirjailija.

Salonen julkaisi 1930-luvun alussa kolme salapoliisikertomusta.

Teoksia 
 Neljä muuta, eli Kapina valtamerilaivalla : salapoliisikertomus.  Suomalainen seikkailuromaani sarja n:o 1.   Otto Andersinin kustannusliike, Pori 1930, uusi painos Seaflower, Helsinki 1994
 Harmaita hiuksia eli Suomalaisen merimiehen seikkailuja : salapoliisikertomus. Suomalainen seikkailuromaani sarja n:o 3.   Otto Andersinin kustannusliike, Pori 1932, uusi painos Seaflower, Helsinki 1994
 Maalatut huulet, eli Suuri timanttivarkaus : salapoliisikertomus.  Suomalainen seikkailuromaani sarja n:o 2.   Otto Andersinin kustannusliike, Pori 1932, uusi painos Seaflower, Helsinki 1994
 Tanssin oppikirja : täydellinen oppikirja, jonka avulla voi oppia kaikki nykyajan seuratanssit, kirjoittanut H. S.    Otto Andersinin kustannusliike, Pori 1938

Suomalaiset jännityskirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Kiikan tiilitehtaan rata

Kiikan tiilitehtaan rata oli Kiikassa toiminut kapearaiteinen 600 mm:n raideleveydelle rakennettu rautatie. Rata rakennettiin Kiikkaan vuonna 1954 perustetun Pellonraivaus oy:n tytäryhtiön Ojaputki oy:n omistaman tiilitehtaan savenkuljetusta varten.

Radan veturina oli Valmet Move 1A/29 vuodelta 1947. Veturissa oli alun perin bensiinimoottori, mutta siihen vaihdettiin Fordson Major traktorin dieselmoottori 1961. Radalla oli käytössä kaksi junarunkoa joista kummassakin oli 13 kappaletta 0,75 kuutiometrin savikuuppavaunua. Savenottopaikalla toiminut ketjukaivinkone täytti vaunut savella, joka kuljetettiin tehtaan savivarastolle. Rata oli käytössä noin 7 kuukautta vuodessa; talvisaikaan saven kuljetus hoidettiin kuorma-autoilla.

Kiikan radan veturi on nykyisin Robert Sands Järnvägin omistuksessa varaveturina.

Salaojaputkia valmistaneella 1949 perustetulla Ojaputki oy:llä oli tiilitehdas myös Korialla. Pellonraivaus oy ja sen tytäryhtiöt Ojaputki oy, Pohjarakenne oy ja Kenttä ja Vesi oy fuusioituivat 1968 Perusyhtymä oy:ksi. Salaojaputkien valmistus päättyi 1970, minkä jälkeen tehdas valmisti julkisivutiiliä. Tehdas oli toiminnassa ainakin 1980-luvulle saakka.

Lähteet 
 Vaunut.org: Elias Pölhön kuva Kiikan tiilitehtaan veturista vuodelta 1971
 Perusyhtymä Oy:n Kiikan tiilitehdas

Tiilitehtaan rata
Suomen kapearaiteiset rautatiet
Teollisuusjunat ja -radat
Suomen entiset rautatiet
Habar–Izvestija

Habar–Izvestija (hakassiksi Хабар–Известия, suomeksi ”Uutiset”) on Abakanissa Venäjällä ilmestyvä hakassinkielinen sanomalehti. Sen julkaisijoina toimivat Hakassian tasavallan hallitus ja korkein neuvosto.

Lehti on perustettu vuonna 1927 nimellä Hyzyl aal (”Punainen kylä”). Aluksi se ilmestyi minusinskilaisen Vlast truda -lehden liitteenä, kunnes Abakaniin perustettiin kirjapaino vuonna 1930. Vuosina 1959–1991 lehden nimenä oli Lenin čoly (”Leninin tie”) ja vuosina 1991–2008 Hakas čiri (”Hakassien maa”). Vuoteen 1929 saakka lehteä painettiin kyrillisellä kirjaimistolla, sen jälkeen Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteisellä latinalaisella kirjaimistolla (ns. uusi kirjaimisto), kunnes vuonna 1939 palattiin jälleen kyrilliseen aakkostoon.

Habar–Izvestija ilmestyy kolme kertaa viikossa 8–12-sivuisena. Kahdesti kuukaudessa julkaistaan venäjänkielistä liitettä Strana Habar. Lehden painosmäärä on noin 3 000 kappaletta. Päätoimittaja on Maksim Tšaptikov.

Aiheesta muualla
 Habar–Izvestijan sivusto

Hakassia
Venäläiset sanomalehdet
Tuomas Tuokkola

Tuomas Ilari Tuokkola (s. 20. tammikuuta 1976) on Alavudelta kotoisin oleva suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän aloitti SM-liigassa pelaavan Tampereen Ilveksen päävalmentajana kesken kauden 2012–2013 ja tuli erotetuksi kesken kauden 2015–2016. Syksyllä 2016 Tuokkola aloitti SM-liigaseura KooKoon päävalmentajana, mutta kertoi syksyllä 2018 jättävänsä seuran kauden 2018–2019 jälkeen. Hän sai kuitenkin potkut tammikuussa 2019. Kaudella 2020–2021 Tuokkola kuuluu Tapparan valmennustiimiin. Aiemmin Tuokkola on valmentanut muun muassa KalPaa SM-liigakaudella 2011–2012, JYPin A- ja B-junioreita sekä KalPan A-junioreita.

Tuokkola on itse pelannut APV:ssä puolustajana 18-vuotiaaksi asti. Sen jälkeen hän pelasi II-divisioonassa S-Kiekossa. S-Kiekon lopettaessa hän siirtyi KieHaan. Joukkueessa pelatessaan hän loukkasi polvensa pahasti ja joutui lopettamaan peliuransa. Hän on käynyt suorittamassa Kuortaneella liikuntaohjaajan kurssin, jonka jälkeen hän aloitti APV:n C-junioreiden valmentamisen. Seuraavaksi hän valmensi JYPissä A- ja B-junioreita, kunnes siirtyi Kuopioon Pekka Virran valmentamaan KalPaan. Hän toimi joukkueen apuvalmentajana kolmen kauden ajan, vuodesta 2007 vuoteen 2010. Kaudella 2010–2011 Tuokkola valmensi KalPan A-junioreita. Hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 KalPan edustusjoukkueen päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. 

KalPa voitti kaudella 2011–2012 SM-liigan runkosarjan, mutta jäi mitalipelien ulkopuolelle hävittyään puolivälierissä Espoo Bluesille otteluvoitoin 3–4. Tuokkola joutui jättämään paikkansa seuran päävalmentajana elokuussa 2012, ennen kauden 2012–2013 alkua. Joulukuussa 2012 julkistettiin, että hänestä tulisi SM-liigaseura Tampereen Ilveksen päävalmentaja kaudella 2013–2014. Hän aloitti tehtävässä kuitenkin jo tammikuussa 2013, kesken kauden, edellisen päävalmentajan Raimo Helmisen irtisanomisen jälkeen. Tuokkola valmensi Ilvestä tammikuuhun 2016 asti, jolloin hänen tilalleen tuli kesken kauden Kari Heikkilä.

Hänen veljensä on jääkiekkomaalivahti Pekka Tuokkola. Ruotsalainen NHL-pelaaja Sebastian Aho on Tuokkolan serkku.

Joulukuussa 2019 Tuokkola toimi Yle Urheilun jääkiekkoasiantuntijana.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Talib Kweli

Talib Kweli Greene (s. 3. lokakuuta 1975 Brooklyn, New York, New York), tunnetaan paremmin ja lyhyemmin nimellä Talib Kweli on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänen ensimmäinen nimi "Talib" on arabiaa ja tarkoittaa "opiskelijaa". Hänen keskimmäinen nimensä on swahilin kieltä ja tarkoittaa "totuutta".

Biografia

Alku
Talib Kweli syntyi New Yorkin Brooklynin Park Slope -alueelle. Hänen äitinsä Brenda Greene oli englannin kielen professori Medgar Evers Collegessa ja hänen isänsä sosiologian professori. Talibin veli Jamal Green on oikeustieteen professori Columbia Law Schoolissa. Nuorena Talib tunsi vetoa mustiin rap-artisteihin, kuten De La Souliin ja Native Tonguesiin. Talib Kweli itse opiskeli Cheshire Academyssä, Connecticutissa. Tätä ennen hän opiskeli Brooklyn Technical High Schoolissa, kunnes hänet erotettiin koulusta. Myöhemmin hän opiskeli teatterialaa New Yorkin yliopistossa.

Alku-ura (1997–2001)
Talib teki debyyttinsä musiikkialalla cincinnatilaisen hip hop -yhtye Moodin Doom -albumilla. Cincinnatissa Talib tapasi myös hip hop -tuottaja Hi-Tekin. He perustivat myöhemmin Reflection Eternal -nimisen hip hop -duon. Myöhemmin hän tapasi räppäri Mos Defin ja hekin perustivat myöhemmin Black Star -nimisen hip hop -duon. Vuonna 1998 julkaistiin Black Starin Mos Def & Talib Kweli Are Black Star -debyyttialbumi. Albumin tuotannosta vastasi Hi-Tek. Vuonna 2000 Talib ja Hi-Tek jatkoivat puolestaan soolouraansa albumilla Train of Thought.

Diskografia

Sooloalbumit
 Quality (2002)
 The Beautiful Struggle (2004)
 Eardrum (2007)
 Gutter Rainbows (2011)

Yhteistyöalbumit
 Mos Def & Talib Kweli Are Black Star (Black Star) (1998)
 Train of Thought (Reflection Eternal) (2000)
 Liberation (Madlibin kanssa) (2006)
 Revolutions per Minute (Reflection Eternal) (2010)

Singlet

Mixtapet
2002: Top Kwelity Classics Vol. 1
2004: The Beautiful Mix CD
2005: The Beautiful Mixtape Vol. 2: The Struggle Continues
2005: Right About Now: The Official Sucka Free Mix CD
2006: Brooklyn, Tennessee
2006: Kweli: Confidential
2006: Blacksmith: The Movement
2007: Clinton Sparks & Talib Kweli: Get Familiar
2007: Focus
2008: The MCEO Mixtape

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Eläinten seksuaalisuus

Seksuaalinen käyttäytyminen eläimillä erotuksena ihmisestä ilmenee monissa eri muodoissa jopa saman lajin sisällä. Vaikka seksuaalisuus  eläimillä toisin kuin ihmisen seksuaalisuudessa onkin yleensä automaattista ja pääosin synnynnäisesti ohjautuvaa, seksuaalisen halun tyydyttäminen tuottaa eläimelle nautintoa.

Eläimillä sukupuolista käyttäytymistä esiintyy ennen kaikkea silloin kun hedelmöitys on mahdollista, ja eläinten kosiskelu- ja parittelutoiminnot ovat vaistonvaraisia ja kiinteästi lajisidonnaisia. Ihmisen lisäksi lähin ihmisen sukulainen bonobo sekä delfiini harrastavat seksiä sen nautinnollisuuden vuoksi. Myös homoseksuaalista käyttäytymistä on havaittu 1 500 eri eläinlajin keskuudessa, ja moni laji kykenee masturboimaan ja käyttämään masturbointiin erilaisia apuvälineitä.

Monilla eläinlajeilla on erityisiä aikoja, jolloin ne parittelevat. Tätä kutsutaan kiimaksi. Kiima voi olla eläimillä vuosittain (esim. sudet ja koirat kaksi kertaa vuodessa) tai useammin (esim. hevoset). Näinä aikoina naaraat ovat eniten halukkaita parittelemaan urosten kanssa.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 
 

Seksuaalisuus
Etologia
Grankulla IFK Hockey

Grankulla IFK Hockey on Kauniaisista kotoisin oleva vuonna 1947 perustettu jääkiekkoseura, jonka edustusmiehistö pelaa II-divisioonassa. GrIFK:n juoniorijoukkueet pelaavat valtakunnallisessa junioreiden I- ja II-divisioonissa sarjatasoilla C, B ja A-junioreissa. GrIFK oli yksi Espoo Bluesin kasvattajaseuroista, kunnes Blues halusi muuttaa kaikkien kasvattajaseurojensa nimet myös Bluesiksi. Grankulla IFK halusi pitää nimensä ja solmi sopimuksen Helsingin IFK:n jääkiekkojaoston kanssa. Grankulla IFK Hockeyn kautta aikain paras kauteen lähtö tapahtui 2009-10 kauden alussa, jolloin GrIFK:n C-juniorit voittivat peräti 17 ottelua putkeen. Putki katkesi I-divisioonan jatkokarsintasarjassa 14.10.2009, kun EHC:n C-juniorit kaatoivat GrIFK:n C-juniorit tiukassa ottelussa luvuin 10-7.

Historia 

Vuonna 1947 jääkiekkoa pelattiin Kauniaisten Oravien nimellä piirisarjaa ulkokentällä. Jo aikaisessa vaiheessa Oravat sulautuivat mukaan Kauniaisten lippulaivaan IFK:hon.

Saharan tekojää oli vahva panostus Kauniaisten kaupungilta pelaamisolosuhteiden parantamiseen. Jääkiekkoliiton nimettyä sarjat divisiooniksi 70-luvulla, on edustusjoukkue pelannut enimmäkseen II-divisioonassa. Jäähalliaikaan päästiin siirtymään 1986 ja silloin luotiin myös GrIFK:n nykyisen toiminnan perusta. Jäähallibuumin siivittämänä kaudella 1990-91 nähtiin joukkue myös I-divisioonassa.

Tunnettuja pelaajia

Kasvatit ammattilaissarjoissa

Toni Alasaarela
Toni Dahlman
Niklas Hagman
Niko Hovinen
Olli Iisakka
Kalle Kossila
Jani Lajunen

Alex Levänen
Sebastian Moberg
Antton Mönkäre
Toni Söderholm
Veeti Vainio
Joona Voutilainen

GrIFK Hall of Fame

GrIFK:ssa NHL-varaushetkellä pelanneet
Jukka Suomalainen

A-maajoukkuekapteenit
Toni Söderholm
Emma Laaksonen
Niklas Hagman

Maailmanmestarit
Jani Lajunen
Niko Hovinen
Riku Koivunen (huoltaja)

Lähteet 

Kauniaislaiset urheiluseurat
Jääkiekon II-divisioonaseurat
Espoo Blues
Päivikkikasvit

Päivikkikasvit eli jääruohokasvit (Aizoaceae, synonyymi Ficoidaceae, joskus myös Mesembryanthemaceae) on Caryophyllales-kaksisirkkaislahkoon kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu 122 sukua ja noin 1 100 lajia.

Lähes kaikki lajit (noin 96 %) ovat kotoisin eteläisen Afrikan kuivista osista. Loput lajeista kasvavat Australiassa ja Tyynenmeren saarilla sekä Kaliforniassa ja Etelä-Amerikassa. Suurin osa lajeista on mehikasveja ja kuuluvat alaheimoihin Mesembryanthemoideae ja Ruschioideae. Jotkin lajit kasvavat lähes kokonaan maan alla, maan pinnalle näistä kohoavat vain läpikuultavat lehtien kärjet.

Päivikkikasvit ovat hyönteispölytteisiä, ja niiden kukat muistuttavat mykerökukkaisten kukintoja.

Sukuja 
 Aizoon – päivikit
 Aptenia – herttalehdet
 Carpanthea – keltapäivikit
 Carpobrotus – mehipäivikit
 Cleretum – päivänkukat
 Conicosia – mehilonkerot
 Conophytum – sorakit
 Delosperma – piikkipäivikit
 Disphyma – pulskapäivikit
 Dorotheanthus – päivänkukat
 Drosanthemum – jääruohot
 Faucaria – pikkupäivikit
 Glottiphyllum – kielikit
 Hereroa – pistepäivikit
 Lampranthus – helopäivikit
 Lapidaria
 Lithops – kivikukat
 Mesembryanthemum – jääpäivikit
 Namaquanthus – aniliinisarvikit
 Oscularia – särmikit
 Phyllobolus
 Pleiospilos – sepelikukat
 Sesuvium – tähtipäivikit
 Tanquana – somerkukat
 Tetragonia – lamopinaatit
 Titanopsis – rokkopäivikit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Aizoaceae
 Suomen Lajitietokeskus: Päivikkikasvit – Aizoaceae
 Florabase Australia  (myös valokuvia)

Kasviheimot
Die schönsten Volkslieder der Welt

Die schönsten Volkslieder der Welt on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1972.

Kappaleet
 Carneval in Rio  
 Wo dunkle Wälder steh'n  
 O sole mio  
 Von Luzern uff Wäggis zue  
 Sayonara  
 Londonderry Air  
 Glory, Glory, Hallelujah (Potp.)  
 La Paloma  
 Überall  
 Greensleeves  
 Bruder Jacob  
 Wenn die Stern über der Wolga steh'n (Potp.)  
 Vaya con dios  
 Am Brunnen vor dem Tore

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 

Vuoden 1972 albumit
Heinon albumit
The Link Alive


The Link Alive on ranskalaisen death metal -yhtye Gojiran ensimmäinen live-DVD. Tallenne kuvattiin 2003 yhtyeen esiintymiseltä Bordeauxissa, Ranskassa. Vuonna 2004 julkaistiin myös samat kappaleet sisältävä live-CD jota painettiin vain 500 kappaletta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Joe Duplantier – laulu, kitara
 Christian Andreu – kitara
 Jean-Michel Labadie – basso
 Mario Duplantier – rummut

Lähteet 

Vuoden 2004 konserttitallenteet
Gojiran albumit
Musiikki-DVD:t
Some Enchanted Evening

Some Enchanted Evening tarkoittaa seuraavia:

Some Enchanted Evening (kappale), laulu kuuluisasta musikaalista South Pacific
Some Enchanted Evening (suom. ”Lapsenvahti”), televisiosarja Simpsoneiden 1. tuotantokauden jakso
Some Enchanted Evening (Last of the Summer Wine), jakso televisiosarjasta Last of the Summer Wine.
Some Enchanted Evening (Blue Öyster Cultin albumi)
Some Enchanted Evening (Arthur Garfunkelin albumi)
Chester (täsmennyssivu)

Chester voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja
 Chester, kaupunki Luoteis-Englannissa
 Chester, kaupunki Nova Scotiassa Kanadassa
 Chester, kaupunki Illinoisissa Yhdysvalloissa.
 Chester, kaupunki Kaliforniassa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Connecticutissa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Marylandissa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Massachusettsissa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki New Hampshiressa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki New Yorkissa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Vermontissa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Virginiassa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Länsi-Virginiassa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki New Jerseyssä Virginiassa Yhdysvalloissa
 Chester, kaupunki Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa.

Henkilöitä
 Craig Chester (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
 James Chester (s. 1989), walesiläinen jalkapalloilija
 Nick Chester (s. 1988), brittiläinen insinööri ja Formula 1 -tallien tekninen johtaja

Muita merkityksiä
 Chester, englantilainen juusto
Britannian kuninkaallinen laivasto
 HMS Chester (1691), 48-tykkinen neljännen luokan alus
 HMS Chester (1708), 50-tykkinen neljännen luokan alus
 HMS Chester (1743), 50-tykkinen neljännen luokan alus
 HMS Chester (1915), Town-luokan risteilijä

Katso myös
 Chesterin piirikunta, (Chester County) usean piirikunnan nimi Yhdysvalloissa (täsmennyssivu)
 West Chester, täsmennyssivu
Gloria (lehti)

Gloria on vuonna 1987 perustettu ylellisyyteen suuntautunut naistenlehti, joka ilmestyy kerran kuussa. Gloria-lehtiperheeseen kuuluvat Glorian lisäksi Glorian Koti ja Glorian Ruoka & Viini.

Historia 
Näyttävyydestä ja nautinnoista kertova lehti tuntui perustamisaikanaan Suomessa monista jopa julkealta, ja tulokasta ennustettiin lyhytikäiseksi. Lehti kuitenkin selvisi myös 1990-luvun alun laman läpi ja laajeni lehtiryppääksi.

Sanoma myi lehtiperheeseen kuuluneen Glorian Antiikin kesäkuussa 2014 Fokus Medialle.

Päätoimittajat 
Lehden päätoimittajana toimi vuoden 2010 alkuun asti Riitta Lindegren. Häntä seurasi tehtävässä Sami Sykkö. Sykkö lähti Sanomalta marraskuussa 2011, jolloin hänen tilalleen päätoimittajaksi tuli Minna Juti. Juti irtisanoutui helmikuussa 2015, ja tehtävää hoiti Elina Koivula kunnes elokuussa 2015 tehtävään astui Saila-Mari Kohtala.

Glorian Kodin päätoimittaja on Kari-Otso Nevaluoma maaliskuusta 2012 alkaen. Glorian Ruoka & Viinin päätoimittaja on Sanna Maskulin.

Yhteistyö mainostajien kanssa
Joulukuussa 2012 Yle Uutisten toimittaja Sanna Ukkola kirjoitti Gloria-lehden ja kosmetiikkayritys L’Oréalin yhteistyöstä. Hän kiinnitti huomiota, miten marraskuun 2012 Gloria-lehden välissä jaettiin aikakauslehden näköinen Kaunis Gloria, jonka kaikki ilmoitukset ja valtaosa jutuista käsittelivät L’Oréalin tuotteita tai yritykseen kytköksissä olevia muotisuunnittelijoita. Myös itse lehden pääkirjoitus oli otsikoitu L’Oréalin iskulausetta mukaillen ”Olen sen arvoinen”, ja pääkirjoituksen vieressä oli L’Oréalin ilmoitus. Julkisen sanan neuvosto antoi tämän takia Glorialle langettavan päätöksen tekstimainonnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Glorian kotisivut.
 Glorian alkuaikojen tv-mainos Mainosmuseo-sivustolla

Suomalaiset naistenlehdet
Sanoma Media Finland
Media-alan tuotemerkit
Giacomo Matteotti

Giacomo Matteotti (22. toukokuuta 1885 – 10. kesäkuuta 1924) oli italialainen sosialisti ja fasistien ankara arvostelija. Hän katosi kesäkuussa 1924 ja löytyi myöhemmin haudattuna Rooman ulkopuolelta. Benito Mussolinin osuutta hänen surmaansa ei ole näytetty toteen.

Matteotti valmistui Bolognan yliopistosta, jossa oli opiskellut oikeustiedettä. Hänet valittiin edustajainhuoneeseen vuosina 1919, 1921 sekä 1924, ja hän nousi puolueensa pääsihteeriksi. Hänen murhansa aiheutti laajan kohun ja opposition lähdön edustajainhuoneesta. Murhaa seurannut kriisi merkitsi käännekohtaa Italian fasismin historiassa.

Matteottin murhasta epäillyt kuusi henkilöä alun perin vapautettiin. Vasta toisen maailmansodan jälkeen kolme yhä elossa ollutta surmaajaa sai kolmenkymmenen vuoden vankeustuomiot.

Lähteet 

Italialaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Italialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Ihmisryöstön uhrit
Rouva presidentti (televisiosarja)

Rouva presidentti (Commander in Chief) on yhdysvaltalainen draamasarja, jota ABC esitti 2005–2006. Sarjan pääosassa oli Geena Davis, jonka esittämästä varapresidentti Mackenzie Allenista tulee Yhdysvaltain ensimmäinen naispresidentti edellisen viranhaltijan kuoltua. Davis palkittiin roolistaan Golden Globella vuonna 2006. Myös Donald Sutherland oli ehdokkaana samana vuonna.

Roolit

Lähteet

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Alppisinappiperhonen

Alppisinappiperhonen (Pieris callidice) on kaaliperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Lajista on kuvattu useita alalajeja. Pohjois-Amerikassa esiintyvää lajia Pontia occidentalis on pidetty myös alppisinappiperhosen alalajina.

Levinneisyys 

Alppisinappiperhonen esiintyy vuoristoissa Alpeilla, Pyreneillä, Vähässä-Aasiassa, Uralilla, Himalajalla, Tiibetissä ja Mongoliassa. Suomessa laji on tavattu yhden kerran vaeltaneena yksilönä Utsjoen Karigasniemeltä.

Koko ja ulkonäkö 

Alppisinappiperhosen etusiiven pituus on 21–26 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on valkoinen. Nimialalajilla koiraan etusiiven yläpuolen mustat kirjaukset ovat niukkoja ja takasiiven yläpuolella ei ole kirjauksia. Naaraalla on siipien yläpuolella laajempia mustia kirjauksia kuin koiraalla. Takasiiven alapuolen pohjaväri on yleensä keltainen ja siipisuonet voimakkaasti vihertävänharmaan kehnän peitossa.

Elinympäristö 

Alppisinappiperhosen elinympäristöä ovat kivikkoiset vuoristoniityt yli 1 500 metrin korkeudessa.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on Euroopassa kesäkuun lopulta elokuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat ukonnauriit (Erysimum), esimerkiksi Erysimum pumilum, litukat (Cardamine), pernaruohot (Sisymbrium) ja resedat (Reseda), esimerkiksi Reseda glauca.

Lähteet

Kaaliperhoset
Luontoisetu

Luontoisetu on jonakin muuna vastikkeena kuin rahana maksettava palkka tai rahapalkan lisäksi suoritettava etu. Luontoisetuja ovat esimerkiksi asunto-, auto-, puhelin- ja ravintoetu. Nämä edut otetaan työ- tai virkasuhteessa olevan henkilön verotuksessa huomioon rahamääränä, jonka suuruus vahvistetaan vuosittain.

Vuoden 1922 työsopimuslain mukaan työsuhteessa olevan työntekijän palkka voitiin maksaa luontoisetuna, eli asuntoetuna. Vuoden 1970 työsopimuslain (320/1970, 18 §) mukaan luontoisedut saivat olla vain osa palkasta tai palkan lisänä. Metsä- ja lauttaustyöväen yhteisasunnoista 1947 säädetyssä laissa määrättiin, ettei erikseen miehille ja naisille tarkoitettuun yhteisasuntoon majoitetulta saanut ottaa maksua eikä muuta vastiketta. Aiemmin myös valtion virassa tai toimessa olleen henkilön oli asuttava hänelle varatussa asunnossa, ellei toimialan ministeriö myöntänyt lupaa asua muualla. Myös evankelis-luterilaisen kirkon papiston ja kanttorien sekä maaseudun kansakoulunopettajien luontoisetuna oli asunto. Valtion ja kuntien virkamiehet sekä myöhemmin myös kansakoulunopettajat joutuivat maksamaan luontoiseduistaan vastiketta.

Lähteet

Työ
Tuloverotus Suomessa
Tuttu Tarkiainen

Tuttu Viljo Tarkiainen (9. joulukuuta 1912 Helsinki – 29. lokakuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteilijä ja professori.

Tarkiaisen vanhemmat olivat kirjailija Maria Jotuni ja kirjallisuudentutkija Viljo Tarkiainen. Tarkiainen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1930, valmistui filosofian maisteriksi 1932 ja väitteli tohtoriksi 1938 tasavallan presidentin asemasta. Hän työskenteli vuosina 1934–1944 Suomen ulkoministeriössä ja toimi lähetystöattaseana Moskovassa 1936–1938, ministeriön jaostosihteerinä 1938–1943 sekä lähetystösihteerinä Roomassa 1943–1944. Sodan jälkeen hän oli muutaman vuoden ajan liike-elämän palveluksessa, Suomen Puunjalostusteollisuuden keskusliiton kauppapoliittisen osaston päällikkönä 1944–1945 ja Enso-Gutzeitin kauppapoliittisena neuvonantajana 1945–1948. Sen jälkeen hän oli FAO:n virkailijana Washingtonissa ja Roomassa 1949–1952. Suomeen palattuaan Tarkiainen siirtyi akateemiselle uralle. Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun valtio-opin professorina 1952–1965 ja samalla koulun rehtorina 1954–1956 sekä yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina 1954 ja 1963–1965. Helsingin kauppakorkeakoulussa hän oli valtio-opin dosenttina 1954–1965 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuodesta 1965 kuolemaansa asti.

Tarkiainen kuului Suomen valtuuskuntaan kauppaneuvotteluissa Pariisissa vuonna 1942 ja Kööpenhaminassa 1947. Hän oli jäsenenä vuoden 1956 YK:n yleiskokouksen Suomen-valtuuskunnassa ja oli Suomen YK-liiton puheenjohtajana 1956–1959.

Tarkiainen oli yhtenä kirjoittajana 12-osaisessa teoksessa Suomen kansanedustuslaitoksen historia.

Historiantutkija Kari Tarkiainen on Tuttu Tarkiaisen veljenpoika.

Teokset
Tasavallan Presidentin asema Suomen parlamenttaarisessa hallitusjärjestelmässä. Gummerus, 1938. 353 s. (väitöskirja)
Demokratia: antiikin Ateenan kansanvalta, WSOY, 1959. 491 s.

Lähteet 

Suomalaiset professorit
Tampereen yliopiston professorit
Helsingin kauppakorkeakoulun professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset diplomaatit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Arvo Laro

Arvo Vihtori Laro (sukunimi vuoteen 1934 Lindholm; 23. joulukuuta 1909 Tampere – 29. elokuuta 1968 Mikkeli) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, lehtori ja kirjailija.

Laro oli toimittajana muun muassa tamperelaisessa Aamulehdessä. Hän oli sitten äidinkielen lehtorina vuodesta 1951 alkaen aluksi Lappeenrannassa ja sitten Mikkelissä.

Teoksia 
 Ylioppilaan laulukirja, osakuntien y.m. ylioppilasjärjestöjen avustamana toimittanut Arvo Laro.   Gummerus 1933, 2. painos 1938
 Kuoleman laiva : runoja.   Oy Sara, Helsinki 1934
 Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934.  Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
 Sovellettua fysiikkaa : 1-näytöksinen ilveily. WSOY:n näytelmäsarja n:o 140.   WSOY 1935

Lähteet 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
UFO (televisiosarja)

UFO on brittiläinen tieteissarja, jota ITV esitti 1970–1971. Sarjan loivat aikaisemmin muun muassa Myrskylinnuista vastanneet aviopari Gerry ja Sylvia Anderson.

Sarjan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1980, jolloin SHADO-ryhmä taistelee ulkoavaruudesta tulleita muukalaisia vastaan.

Roolit

Lähteet

Brittiläiset scifi-sarjat
1970-luvun televisiosarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Sulevi Manninen

Kaarlo Otto Sulevi Manninen (24. marraskuuta 1909 Helsinki – 10. helmikuuta 1936 Hämeenlinna) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä.

Mannisen vanhemmat olivat runoilija, suomentaja Otto Manninen ja kirjailija Anni Swan. Hänen veljiään olivat Antero Manninen ja Mauno Manninen. Manninen valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1927 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1933. Hän opiskeli ranskan kieltä Pariisissa ja Genevessä syksyllä 1927. Manninen kuoli keuhkotautiin 1936.

Manninen suomensi Molièren näytelmän Sievistelevät hupsut ja Luulosairas ja  Ferdinand Brucknerin näytelmän Elisabeth. Hänen ainoa runokokoelmansa Levoton päivä (WSOY, 1936) julkaistiin postuumisti.

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Arosinappiperhonen

Arosinappiperhonen (Pieris chloridice) on kaaliperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö 

Arosinappiperhosen etusiiven pituus on yleensä 20–22 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on valkoinen. Koiraiden etusiiven yläpuolen mustat kirjaukset ovat niukkoja ja takasiiven yläpuolella ei ole kirjauksia. Naarailla siipien yläpinnan kirjaukset ovat laajempia kuin koirailla.

Arosinappiperhonen muistuttaa sinappiperhosta (Pieris daplidice). Pohjois-Amerikassa esiintyvää lajia Pontia beckerii on toisinaan pidetty arosinappiperhosen alalajina.

Levinneisyys 

Arosinappiperhonen esiintyy Euroopan kaakkois- ja itäosista Vähään-Aasiaan, Irakiin, Iraniin ja idässä Mongoliaan saakka. Lajia on tavattu Suomessa ainoastaan vuonna 1970, jolloin se esiintyi vaeltajana laajan sinappiperhosen (Pieris daplidice) vaelluksen yhteydessä.

Elinympäristö 

Arosinappiperhosen elinympäristöä ovat niityt, puutarhat ja myös kuivat arot ja kivikkoiset vuoristoniityt.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on huhtikuusta alkaen läpi kesän ainakin kahtena sukupolvena. Laji talvehtii kotelona. Suomeen vaeltaneet yksilöt on tavattu heinäkuun loppupuolella ja elokuun alussa.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat pernaruohot (Sisymbrium) ja litutillit (Descurainia).

Lähteet

Kaaliperhoset
Maitotiiviste

Maitotiiviste on, toisin kuin maitojauhe, nestemäinen tuote. Se valmistetaan poistamalla vesi vain osittain maidosta. Suomessa maitotiivisteet jaetaan EU:n määräykset huomioon ottaen seuraavasti (2007).

Sokeroimattomat maitotiivisteet
runsasrasvainen maitotiiviste
rasvainen maitotiiviste
maitotiiviste (painosta vähintään 7,5 % rasvaa ja vähintään 25 % maidon kuiva-ainetta)
vähärasvainen maitotiiviste

Sokeroidut maitotiivisteet
sokeroitu maitotiiviste
sokeroitu vähärasvainen maitotiiviste
sokeroitu rasvaton maitotiiviste

Kaikissa näissä vähintään 20 % pitää olla maidon kuiva-ainetta. Sallittuja lisäaineita ovat muun muassa eräät vitamiinit ja kivennäisaineet sekä sakkaroosi (sokeri). Valmistuksen yhteydessä maitotiivisteeseen voidaan lisätä kermaa, kokonaan kuivattua maitoa tai molempia, aivan kuten myös raaka-aineiksi luokiteltavia maidon ainesosia. Maitotiivisteiden säilöminen tulee toteuttaa joko lämpökäsittelyllä tai sokeroinnilla.

Katso myös
 Kondensoitu maito

Lähteet
 Kauppa- ja teollisuusministeriön asetus 26.11.2007

Maito
Kuvandyk

Kuvandyk () on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uralin eteläosassa Sakmarajoen varrella 194 kilometriä Orenburgista itään. Kaupunki on Kuvandykin piirin keskus. Sen kautta kulkee Orenburgin ja Orskin välinen rautatie. Asukkaita on 28 300 henkeä (vuonna 2008).

1800-luvun lopulla muuttaneet venäläiset ja ukrainalaiset uudisasukkaat perustivat paikalle Pokrovkan kylän. Vuonna 1915 sen kautta vedettiin rautatie, ja paikallinen asema sai nimen Kuvandyk. Asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1953. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Rusalin kryoliittitehdas ja OAO Dolinan konepaja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvandykin kaupungin sivusto 

Orenburgin alueen kaupungit
Lounais-Suomen Jätehuolto

Lounais-Suomen Jätehuolto (LSJH) on 18 kunnan omistama yhtiö, joka huolehtii kuntien puolesta asukkaiden jätehuollon järjestämisestä ja jäteneuvonnasta. Yhtiö tarjoaa palveluita myös kuntien kiinteistöille. LSJH:n toimialueella asuu noin 440 000 asukasta ja vapaa-ajan asuntoja on noin 40 000.

Yhtiön omistajakuntia ovat Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Lieto, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Paimio, Parainen, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Turku ja Uusikaupunki. Suurimmat omistajat ovat Turun kaupunki 23 % ja Salon kaupunki 20,21 % osuuksilla. Kunnat eivät rahoita yhtiön toimintaa, vaan jätehuoltopalvelut rahoitetaan pääasiassa jätteenkäsittely- ja palvelumaksuilla sekä jätehuollon perusmaksulla.

LSJH:n alueella on 13 palvelevaa lajitteluasemaa aina Utöstä Yläneelle ja Uuteenkaupunkiin. Asukkaita palvelevat myös LSJH:n kiertävät keräykset Siira ja Pop up -lajitteluasema sekä yhteistyössä Pidä Saaristo Siistinä ry:n kanssa toteutettavat saariston romunkeräys ja venekeräys.

Lounais-Suomen Jätehuollolle on myönnetty Suomalaisen Työn Liiton Avainlippu- ja Yhteiskunnallinen yritys -merkki.

LSJH:n jätekeskukset ja lajitteluasemat 
  Topinojan jätekeskus, Turku
 Korvenmäen jätekeskus, Salo
 Isosuon jätekeskus, Raisio, Naantali, Masku
  Rauhalan jätekeskus, Parainen
  Auranmaan lajitteluasema, Lieto
  Houtskarin lajitteluasema, Parainen
  Kemiönsaaren lajitteluasema, Kemiönsaari
  Korppoon lajitteluasema, Parainen
  Paimion lajitteluasema, Paimio
  Perniön lajitteluasema, Salo
  Uudenkaupungin materiaalinkäsittelykeskus, Uusikaupunki
  Yläneen lajitteluasema, Pöytyä
  Mörttilän lajitteluasema, Parainen

Kunnalliset liikelaitokset
Jätehuoltoyhtiöt
Varsinais-Suomi
Jätehuolto Suomessa
Pääsihteeri

Pääsihteeri on johtohenkilö tietyissä organisaatioissa kuten puolueissa. Pääsihteeri on järjestön toimeenpaneva elimen, sihteeristön johtaja.

Esimerkiksi YK:n ja Naton johtohenkilöt ovat pääsihteereitä. Myös monilla muilla monenkeskisillä, monista valtioista muodostuvilla organisaatioilla on pääsihteereitä. Tämä korostaa järjestön monikansallista luonnetta ja sitä, että lopullinen päätöksenteon oikeus on jäsenvaltioilla.

Suomessa joillain kansalaisjärjestöillä on pääsihteeri.

Organisaatiot
Water Joe

Water Joe on kofeiinipitoinen kivennäisvesi. Se ei sisällä sokeria, kaloreita, makuaineita eikä hiilihappoa. 
Yhdysvalloissa vuonna 1996 kehitettyä juomaa on saatavana myös Euroopassa nettikaupasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 WaterJoe.com
 WaterJoe.eu

Energiajuomamerkit
Yhdysvaltalaiset juomat
Sonntagskonzert

Sonntagskonzert on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1974.

Kappaleet
 Alle Tage ist kein Sonntag  
 Schwalbenlied  
 Heimat, deine Sterne  
 Müde kehrt ein Wandersmann zurück  
 Ich hab' Ehrfurcht vor schneeweißen Haaren  
 Ave verum corpus  
 Ave Maria (Schubert)  
 Die Himmel rühmen  
 La Montanara  
 Capri-Fischer  
 Das einsame Glöcklein  
 Teure Heimat  
 Schön ist die Jugend  
 Am Brunnen vor dem Tore/ Ännchen von Tharau  
 Gute Nacht, Mutter  
 Danke

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 

Vuoden 1974 albumit
Heinon albumit
Etelänkeltaperhonen

Etelänkeltaperhonen (Colias crocea) on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.

Koko ja ulkonäkö 

Etelänkeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–47 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on punankeltainen. Siipien reunassa on leveät mustat reunajuovat. Naaraalla on mustassa reunajuovassa keltaisia täpliä, koiraalla erottuu reunajuovassa erityisesti lähellä etusiiven kärkeä keltaisia siipisuonia.

Takasiipien alapinta ja etusiiven alapinnan ulkoreuna ovat vihertävänkeltaisia. Takasiiven alapuolella on kaksiosainen valkoinen ja punareunainen diskoidaalitäplä.

Etelänkeltaperhosella tunnetaan myös värimuoto f. helice, jolla siipien yläpinnan pohjaväri on vihertävänvalkoinen. Muoto tulee näkyviin vain naarailla.

Levinneisyys ja lentoaika 

Etelänkeltaperhosen levinneisyysalue ulottuu Afrikan pohjoisosista Euroopan keski- ja eteläosien kautta idässä Iraniin saakka. Laji esiintyy Euroopan pohjoisosissa vain vaeltajana ja kesänviipyjänä.

Suomessa etelänkeltaperhonen on hyvin harvinainen vaeltaja, jota on silloin tällöin tavattu maan eteläosissa. Vuonna 2010 laji tavattiin Suomessa ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen. Joinakin kesinä laji on myös lisääntynyt Suomessa. Suomen havainnot on tehty heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat 

Etelänkeltaperhosen elinympäristöä ovat avoimet kulttuuriympäristöt, niityt, puutarhat, pellonreunat ja nummet noin 2 000 metrin korkeuteen asti. Laji talvehtii toukkana. Toukalla ei ole kuitenkaan varsinaista lepovaihetta, vaan se syö ja kasvaa joulu–tammikuussa hitaasti. Tämä estää lajin leviämisen pysyvästi alueille joilla talvi estää ravinnonsaannin.

Lentoaika ja elintavat 

Lentoaika on huhtikuusta alkaen marraskuuhun useana sukupolvena.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat mailaset (Medicago), apilat (Trifolium), virnat (Vicia), esimerkiksi hiirenvirna (Vicia cracca), mesikät (Melilotus) ja maitteet (Lotus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Etelänkeltaperhonen (Colias crocea)
Suomen Perhoset: Etelänkeltaperhonen
UniProt, Taxonomy: Colias crocea 

Kaaliperhoset
Fahrtenlieder-Album

Fahrtenlieder-Album on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1975.

Kappaleet

LP: 1
 Aus grauer Städte Mauern  
 Jenseits des Tales  
 Wilde Gesellen  
 Ein Heller und ein Batzen  
 Wenn die bunten Fahnen wehen  
 Der mächtigste König im Luftrevier  
 Wildgänse rauschen durch die Nacht  
 Kein schöner Land  
 Wir sind des Geyers schwarzer Haufen  
 Die blauen Dragoner  
 Von den Bergen rauscht ein Wasser  
 Im Wald, im grünen Walde  
 Uns scheint der Mond so hell  
 In Junkers Kneipe  
 Hoch auf dem gelben Wagen  
 Ade zur guten Nacht

LP: 2
 Wir wollen zu Land ausfahren  
 Vom Barette schwankt die Feder  
 Wir lieben die Stürme  
 Heute an Bord  
 Schlesierlied  
 Im grünen Wald, dort wo die Drossel singt  
 Heia Safari  
 Der Tod reit' auf einem kohlschwarzen Rappen  
 Weit ist der Weg zurück ins Heimatland  
 Hörst du die Landstraß  
 Heut noch sind wir hier zu Haus  
 Schwarzbraun ist die Haselnuß  
 Treue Bergvagabunden  
 Westerwaldlied  
 Hohe Tannen  
 Wir sind durch Deutschland gefahren

Lähteet
 Heinon virallinen diskografia 

Vuoden 1975 albumit
Heinon albumit
Marvelman

Marvelman (tunnettu nimikiistojen takia Yhdysvalloissa myös nimellä Miracleman) on fiktiivinen Isossa-Britanniassa luotu supersankari, jonka loi Mick Anglo L. Miller & Son -kustantamolle. Hahmo luotiin alun perin vastakohdaksi yhdysvaltalaiselle Kapteeni Marvel -hahmolle.

Hahmo nousi uuteen loistoon, kun vuonna 1982 käsikirjoittaja Alan Moore kirjoitti siitä oman tulkintansa nimellä Miracleman, koska Marvel-sarjakuvayhtiö katsoi omistavansa Marvel-nimikkeen. Myöhemmin Mooren työtä jatkoi tunnettu Neil Gaiman.

1980-luvun jälkeen Mooren ja Gaimanin kirjoittamat Marvelman-sarjakuvat ovat käyneet harvinaisiksi. Hahmo on joutunut vaihtamaan kustantajaa tiuhaan ja Marvel on käynyt siitä isoja oikeudenkäyntejä. Vuonna 2009 Marvel ilmoitti ostaneensa hahmon oikeudet Mick Anglolta ja myöhemmin julkaisevansa Mooren Marvelman-tarinat uudelleen. Moore oli päätökseen tyytyväinen, koska rahat menevät nyt Anglon perheelle, mutta vaati, ettei hänen nimeään käytettäisi sarjakuvan markkinoinnissa.

Lähteet

Brittiläinen sarjakuva
Supersankarisarjakuvat
Sarjakuvalehdet
Sarjakuvahahmot
Supersankarit