joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bilino Polje

Bilino Polje on Zenicassa, Bosnia ja Hertsegovinassa sijaitseva urheilustadion, jota käytetään pääasiassa jalkapalloon.

Stadion toimii Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueen pääasiallisena kotikenttänä. Se on myös maan pääsarjassa pelaavan Čelikin kotistadion.

Katso myös
Asim Ferhatović Hase Stadium

Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallostadionit
Anunnaki

Anunnaki ovat joukko muinaisten sumerilaisten, akkadilaisten, assyrialaisten ja babylonialaisten jumalia. Sumerin kielen sana Anunna tarkoittaa "ne jotka ovat ylhäistä verta". Alun perin nimitys saattoi viitata jonkin tietyn alueen, esimerkiksi Lagašin, jumaliin. Akkadin kielessä lainasana Anunnaku tarkoitti alempia, maanpäällisiä tai maanalaisia jumalia, joiden vastakohtana olivat taivaassa asuvat ylemmät jumalat Igigi. Anunnaki-jumalten katsottiin olevan taivaan jumala Anin jälkeläisiä, ja he ovat alun perin olleet mytologiassa ktoonisia hedelmällisyyden jumalia, mutta muuntuneet sittemmin alamaailman seitsemäksi pelottavaksi tuomariksi, jotka palvelevat Kuria ja Ereškigalia. Esimerkiksi myytissä Inannan laskeutumisesta alamaailmaan Anunnaki esiintyvät manalan tuomareina, ja heidän lukumääränsä on seitsemän.

Babylonialaisessa mytologiassa anunnaki oli kaikkien jumalolentojen yhteisnimitys, johon kuuluivat sekä maan, taivaan että manalan jumalat.

Lähteet 
 Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
 Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
 Jordan, Michael: Encyclopedia of Gods. Kyle Cathie Limited, 1992. ISBN 1 85626 038 0.
 Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Mesopotamialaiset jumaluudet
St. Paul’sin metroasema

St. Paul’sin metroasema on Lontoon metron Central Linen asema. Se sijaitsee Lontoon Cityssä Lontoon matkakortin maksualueella 1.

Asema avattiin vuonna 1900 nimellä Post Office osana Central London Railwayta. Nykyisen läheiseltä St Paulin katedraalilta lainatun nimensä asema sai vuonna 1937. Katedraalin lisäksi aseman lähistöllä sijaitsevat Lontoon pörssin päärakennus ja vuonna 2010 avattu One New Change -ostoskeskus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

St. Paul’sin asema Lontoon liikennelaitoksen sivuilla 

Lontoon Cityn rakennukset ja rakennelmat
Lontoon metroasemat
Puuilo

Puuilo Oyj on vuonna 1982 Kainuussa perustettu tavarataloketju. Yritys myi aluksi perustaja Markku Tuomaalan isän sivutyönään valmistamia lasten leikkikaluja, josta myös yrityksen nimi on lähtöisin. Yhtiön alkuaikoina kauppaa tehtiin kylien ja kaupunkien toreilla myymällä pienrautatavaraa asiakkaille suoraan kuudesta vanhasta linja-autosta, jotka kulkivat pitkin Suomea aina Lappia myöten. 

Vuosituhannen vaihteessa yhtiö aloitti myymäläverkoston rakentamisen ja linja-autokaupasta luovuttiin. Puuilo on valtakunnallinen vähittäiskaupan toimija. Sillä oli syyskuussa 2022 yhteensä 35 tavarataloa Suomessa. Lisäksi yhtiöllä on verkkokauppa Suomessa ja Ruotsissa.

Puuilon tuotevalikoima kattaa muun muassa rakennustarvikkeet, työkalut, autotarvikkeet, puutarhatarvikkeet, lemmikkiruuat ja -tarvikkeet sekä valikoiman taloustavaroita.

Puuilon liikevaihto oli tammikuussa 2022 päättyneellä tilikaudella 270,1 miljoonaa euroa, kun vuotta aiemmin liikevaihto oli 238,7 miljoonaa euroa.

Puuilo listautui Helsingin pörssin päälistalle kesäkuussa 2021.

Markkinointi & Mainonta -lehden vuonna 2018 tekemässä kyselyssä Puuilo nousi seitsemän halpamyymäläbrändin joukosta toiseksi arvostetuimmaksi Tokmannin jälkeen.

Historia 
Puuilo oli alussa puusepänverstas Puolangalla, josta toiminta alkoi kehittyä pidemmälle. Puuilo toimi ensin kommandiittiyhtiönä mutta sittemmin vaihtoi yhtiömuodokseen osakeyhtiön. Nykyään Puuilo harjoittaa vähittäiskauppaa.

Vuonna 2011 pääomasijoitusyhtiö Sentica Partners hankki omistukseensa 55 % Puuilo Oy:n osakekannasta. Tavoitteena on luoda Puuilolle paremmat mahdollisuudet liiketoiminnan kasvattamiseen ja laajentamiseen uusille paikkakunnille perustamalla uusia tavarataloja tai tekemällä yritysostoja.

Vuonna 2015 Sentica Partners myi omistuksensa. Ostajana oli Adelis Equity Partners Fund I ja Puuilon avainhenkilöt jatkavat yhtiön merkittävinä omistajina.

Tavaratalot 

Puuilolla on tavaratalot seuraavilla paikkakunnilla:
Espoo
Helsinki, Itäkeskus
Hyvinkää
Hämeenlinna
Imatra
Joensuu
Jyväskylä
Järvenpää
Kaarina, Piispanristi
Kajaani
Kokkola
Kotka
Kouvola, Kuusankoski
Kuopio
Lahti
Lappeenranta
Lempäälä
Mikkeli
Oulu, Rusko
Oulu, Vasaraperä
Pori
Porvoo
Raahe, Pattijoki
Raisio
Rauma
Riihimäki
Rovaniemi
Salo, Halikko
Sastamala
Seinäjoki
Tampere, Lielahti
Tampere, Turtola
Tuusula
Vaasa
Vantaa, Veromies

Lähteet
https://www.puuilo.fi/

Viitteet

Aiheesta muualla
 Puuilo Oyj
 Puuilon myymälät

Halpamyymäläketjut
Suomalaiset tavaratalot
Suomalaiset pörssiyhtiöt
Adlibris

Adlibris on Pohjoismaiden suurin kirjojen verkkokauppa. Adlibriksen valikoimassa on yli 10 miljoonaa nimikettä suomen-, ruotsin-, englannin- ja norjankielistä kurssi-, tieto- ja kaunokirjallisuutta. Vuonna 2015 valikoimaan on lisätty myös e-kirjat sekä uusina tuotekategorioina toimistotarvikkeet, askartelu- ja käsityötarvikkeet sekä lelut ja lastentarvikkeet.

Historia 
Adlibris, alkuperäiseltä nimeltään AdLibris Bokhandel AB, perustettiin Ruotsissa vuonna 1997. Suomessa toiminta käynnistyi vuonna 2005. Vuodesta 2010 lähtien Adlibriksen on omistanut mediayhtiö Bonnier. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2012 noin 1,2 miljardia kruunua eli hieman yli 130 miljoonaa euroa. Adlibris työllistää lähes 200 työntekijää Tukholman, Morgongåvan ja Helsingin toimipisteissä. Ruotsin ja Suomen ohella Adlibris toimii myös Norjassa.

Yrityksen nimi tulee latinan sanoista ad libris, suomenkieliseltä merkitykseltään kirjoihin tai kirjojen luo. Se on sanaleikki sanoista ex libris.

Tilaus ja toimitus 
Adlibris on verkkokirjakauppa, jonka valikoimaan kuuluvia kirjoja on mahdollista ostaa ainoastaan internetin välityksellä. Kirjat toimitetaan lähimpään postitoimipisteeseen tai haluttuun R-kioskiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Adlibris-verkkokauppa

Verkkokaupat
Bonnier
Kirjakaupat
Media-alan tuotemerkit
3 Simoa

3 Simoa on suomalainen elokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Teemu Nikki. Pääosia elokuvassa näyttelevät Rami Rusinen, Olli Rahkonen ja Paula Vesala. Elokuvaa kuvattiin vuoden 2011 heinä-elokuussa Helsingissä, ja se sai ensi-iltansa syyskuussa 2012. Elokuvan tunnuslaulu on Joojoomies (esittäjinä Fredi Lunden ja Nöpsy).

Tiivistelmä juonesta (varoitus: sisältää juonipaljastuksia) 
Simo (Rahkonen) ja Lasse (Rusinen) ovat helsinkiläisiä murtovarkaita, jotka tekevät asuntomurtoja työkseen. Elokuva alkaa kohtauksella, jossa Simo ja Lasse ovat murtautuneet erään perheen omakotitaloon, ja yhtäkkiä perhe tuleekin kotiin ja miehille tulee kiire ryöstösaaliineen. Pakomatkalla Simo kohtaa yhden illan juttunsa, Eevan (Vesala), jolla on nykyään poikavauva nimeltä Simo. Eeva ei tunnista Simoa (Rahkonen). Simo kertoo Lasselle Eevan kalliista perintökorusta, jonka hän näki aiemmin Eevalla, ja miehet päättävät varastaa korun kuitatakseen Simon velat  ja perustaakseen Bar Dillinger -ravintolan Thaimaahan.

Myöhemmin samana päivänä Lasse suuntaa Eevan luo esittäen Simoa, joka on Simo-vauvan oikea isä. Eeva ei aluksi usko, että Lasse on oikeasti Simo, mutta Lasse saa hänet ylipuhuttua uskomaan häntä. Eeva ottaa hänet sisälle ja pyytää jäämään poikansa Simon puolivuotissynttäreille. Lasse ahdistuu, mutta päättää silti jäädä. Juhlissa Lasse tapaa Eevan sukulaisia ja valehtelee heillekin henkilöllisyydestään. Myöhemmin myös Simo ilmestyy juhliin, jolloin koko juoni ja miesten oikea henkilöllisyys selviävät Eevalle, joka suuttuu ja menettää luottamuksensa Lasseen. Simo varastaa Eevan korun, jonka Lasse lupaa tuoda Eevalle takaisin. Lopussa miesten tiet erkanevat, eikä Lasse haluakaan enää varastaa, vaan perustaa perheen Eevan kanssa. Lasse vie korun Eevalle ja kertoo kuka oikeasti on.

Rooleissa

Vastaanotto

Lähteet

Viitteet 

Teemu Nikin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Erik Benzelius vanhempi

Erik (Henrici) Benzelius vanhempi (1632–1709) oli Uppsalan arkkipiispa. Toimittuaan ensin Uppsalan yliopiston professorina hänet nimitettiin 1687 Strängnäsin piispaksi ja vuonna 1700 Ruotsin arkkipiispaksi. Hänellä oli suuri vaikutusvalta kirkon elämässä, ja hän myös nautti Benzeliukselle poikansa Kaarlen uskonnollisen kasvatuksen uskoneen kuningas Kaarle XI:n luottamuksesta.

Hänen poikiaan olivat arkkipiispat Erik Benzelius nuorempi, Henrik Benzelius ja Jakob Benzelius. Ne hänen pojistaan, jotka eivät astuneet kirkon palvelukseen, aateloitiin nimellä Benzelstierna.

Avioliitto ja lapset 
Erik Benzelius oli ensimmäisessä avioliitossa (1668–1693) Margaretha Odhelian kanssa, joka kuului Buren sukuun. Margaretha Odhelia professori oli Erik Odheliuksen ja Margareta Laurelian tytär. Margareta Laurelian isä taas oli Olof Laurelius. 1695 Benzelius avioitui Anna Mackeij'n kanssa, joka oli ruukinpatruuna Isak Mackeyn tytär, mutta tästä avioliitosta ei syntynyt lapsia. Ne lapset, jotka eivät astuneet kirkon palvelukseen, aateloitiin isänsä palvelusten aniosta nimellä Benzelstierna.

 Margareta Benzelia, avioitui piispa, professori Olaus Nezeliuksen kanssa
 Christina Benzelia, avioliitto 1. akademiräntmästare Peter Hallenius, aateloituna Hallenstedt, 2. avioliitto, piispa Zacharias Esberg, aateloituna Bergenskjöld
 Erik Benzelius nuorempi, arkkipiispa
 Olof Benzelstierna, assessori Svean hovioikeudessa
 Lars Benzelstierna, vuorineuvos ja maaherra
 Jakob Benzelius, arkkipiispa
 Nils Benzelstierna, kapteeni
 Gustaf Benzelstierna, kuninkaan sihteeri ja Censor Librorum
 Henrik Benzelius, arkkipiispa

Lähteet

Viitteet

Ruotsin luterilaiset arkkipiispat
Vuonna 1632 syntyneet
Vuonna 1709 kuolleet
Strängnäsin hiippakunnan piispat
Ruotsin kirkon piispat ja arkkipiispat
Virsiä


Virsiä on Samuli Edelmannin albumi vuodelta 2007. Korkeimmillaan se on yltänyt Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1. Albumi on myynyt tuplaplatinaa.

Kappaleet 
 Taas kukkasilla kukkulat
 Mä silmät luon ylös taivaaseen	
 Herra, elämääni
 Ystävä sä lapsien
 Soi kunniaksi Luojan
 Oi Herra, jos mä matkamies maan
 Tule kanssani, Herra Jeesus
 Totuuden Henki, johda sinä meitä
 Kosketa minua, Henki
 Jumala loi
 Käy yrttitarhassa polku
 Ilta on tullut, Luojani

Arvostelut 
 Dome.fi: 
 V2.fi:

Katso myös 
 Albumilistan ykköset vuonna 2007

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virsiä discogs.com -sivustolla

Vuoden 2007 albumit
Samuli Edelmannin albumit
Markus Koskisen tuottamat albumit
Hayden

Hayden on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:

Hayden sukunimenä 

 Bill Hayden (s. 1933), australialainen poliitikko, ulkoministeri 1983–1988, kenraalikuvernööri 1989–1996
 Brent Hayden (s. 1983), kanadalainen uimari
 Carl Hayden (1877–1972), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
 Diana Hayden (s. 1973), intialainen näyttelijä ja malli, Miss Maailma 1997
 Isaac Hayden (s. 1995), englantilainen jalkapalloilija
 John Hayden (s. 1995), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Michael Hayden (s. 1945), Yhdysvaltain ilmavoimien kenraali, CIA:n entinen johtaja
 Nicky Hayden (1981–2017), yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä ja maailmanmestari
 Pamela Hayden (s. 1953), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja stand up -koomikko
 Sterling Hayden (1916–1986), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Torey Hayden (s. 1951), yhdysvaltalainen psykologi ja erityisopettaja

Hayden etunimenä 

 Hayden Carruth (1921–2008), yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija
 Hayden Christensen (s. 1981), kanadalainen näyttelijä
 Hayden Fry (1929–2019), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja
 Hayden Paddon (s. 1987), uusiseelantilainen ralliautoilija
 Hayden Panettiere (s. 1989), yhdysvaltalainen näyttelijä.

Muita merkityksiä 

 Mr. Peter Hayden, suomalainen yhtye

Etunimet
Rankine-asteikko

Rankine-asteikko (yksikön tunnus °R tai °Ra, lausutaan răngˈkĭn) on skotlantilaisen insinöörin ja fyysikon William John Macquorn Rankinen vuonna 1859 ehdottama termo­dynaaminen lämpötila-asteikko. Rankine-asteikko on absoluuttinen asteikko, jollaisella on nollapiste absoluuttisessa nollapisteessä. Rankine-asteikon arvo on suoraan verrannollinen aineen lämpöliikkeen energian odotusarvoon, minkä vuoksi se on ollut tieteessä ja tekniikassa tärkeän asteikon asemassa. Toinen tällainen asteikko on ollut SI-yksiköllä kelvin, joka on saavuttanut merkittävimmän aseman tieteen yksikköjärjestelmän standardeissa. Rankine-asteikkoa on käytetty hiljattain muun muassa Yhdysvalloissa joillakin teknisillä aloilla, mutta Yhdys­valtojen kansallinen standardi- ja teknologia­instituutti NIST ei sitä enää suosittele.

Muunnokset 
Koska Rankine-asteikko on absoluuttinen, on sen nollapiste absoluuttisessa nollapisteessä 0 °R = 0 K = −273,15 °C = −459,67 °F. Rankine-asteikon asteväli on sama kuin Fahrenheit-asteikolla eli 1 °Ra = 1 °F, joten Rankine-asteiden muunnokset fahrenheiteiksi ja päin vastoin ovat helppoja:

ja 

Celsius- ja Kelvin-asteikoissa olevat astevälit ovat suurempia kuin Fahrenheit- ja Rankine-asteikoissa eli 1 °Ra = 1 °F =  °C =  K, jolloin:
 
ja 
 
sekä 

ja

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 http://www.daviddarling.info/encyclopedia/R/Rankine_scale.html
 http://www.factmonster.com/encyclopedia/science/rankine-temperature-scale.html

Lämpötilayksiköt
Bilateral

Bilateral on norjalaisen metalliyhtyeen Leprousin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 22. elokuuta 2011 Euroopassa ja päivää myöhemmin Pohjois-Amerikassa InsideOut Musicin kautta. Julkaisun jälkeen Leprous lähti mittavalle Euroopankiertueelle seuranaan suomalaisyhtye Amorphis.

Kappaleet
Sanat kaikissa kappaleissa Tor Oddmund Suhrke, sovitus kaikissa kappaleissa Leprous.

Kokoonpano 
 Einar Solberg – kosketinsoittimet, laulu
 Tor Oddmund Suhrke – kitara
 Øystein Landsverk – kitara
 Tobias Ørnes Andersen – rummut
 Rein Blomquist – basso

Vierailijat 
 Ihsahn – laulu kappaleessa Thorn
 Vegard Sandbukt – trumpetti kappaleissa Thorn ja Painful Detour

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Angry Metal Guy:  (Triumphantly Groovy)
 Blabbermouth: 8/10
 Imperiumi.net:

Lähteet 
 Leprouksen viralliset kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Leprouksen viralliset kotisivut
 

Vuoden 2011 albumit
Leprousin albumit
Al-Duhail Sports Club

Al-Duhail Sports Club on qatarilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1938. Alun perin joukkue tunnettiin nimellä Al-Shorta Doha, mutta nimi muutettiin Lekhwiya FC muotoon vuonna 2010. Joukkue voitti ensimmäisen Qatarin mestaruuden kaudella 2010–2011. Huhtikuussa 2017 Lekhwiya Football Club ilmoitti ottavansa El-Jaish seuran omistukseensa ja yhdistävänsä sen muodostaen uuden Al-Duhail Sports Clubin.

Joukkueen kotistadion on Qatar SC Stadium, joka sijaitsee Dohassa.

Saavutukset
Qatarin mestaruus (6): 2011, 2012, 2014, 2015, 2017, 2018
Qatarin 1. divisioona: 2010
Crown Prince Cup (3): 2013, 2015, 2018
Emir of Qatar Cup: 2016, 2018

Entisiä pelaajia 
  Abdeslam Ouaddou (2010–2011)

Entisiä valmentajia 
  Michael Laudrup (2014–2015)
  Eric Gerets (2012–2014)
 / Djamel Belmadi (2010–2012, 2015–2018)

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu  

Qatarilaiset jalkapalloseurat
Erkki Perälä

Erkki Hermanni Perälä (s. 28. huhtikuuta 1982 Savonlinna) on suomalainen kansalaisaktivisti ja vihreä poliitikko. Hän on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 2013–2017.

Tausta
Nuoruudessaan Perälä asui Savonlinnassa ja muutti myöhemmin Helsinkiin lukioon. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Alppilan lukiosta vuonna 2001.

Perälä palveli laivastossa Upinniemessä ja aloitti valtio-opin opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 2003. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Perälä on ollut Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston jäsen.

Politiikka
Perälä oli ehdolla vuoden 2008 kunnallisvaaleissa ja sai 317 ääntä. Kaudella 2009–2012 hän toimi nuorisolautakunnan jäsenenä. Perälä valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa 984 äänellä. Hän oli kaupunginhallituksen jäsen kaudella 2013–2014.

Vuonna 2009 Perälä oli Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtaja yhdessä Sini Terävän kanssa. Vuonna 2010 hän oli Euroopan vihreiden nuorten hallituksen jäsen. Perälä toimi vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtajana kaudella 2011–2013.

Keväällä 2011 hän oli perustamassa Kallio-liikettä, joka puolustaa Hurstien ruoanjakopistettä ja järjestää puistokirpputoreja ja korttelijuhlia.

Vuosina 2008–2010 Perälä työskenteli oikeusministeriön demokratiayksikössä ensin korkeakouluharjoittelijana ja sitten suunnittelijana. Perälä toimi Anni Sinnemäen eduskunta-avustajana vuonna 2013 ja ympäristöministeri Ville Niinistön ja vihreän ministeriryhmän erityisavustajana vuonna 2014. Sittemmin hän on työskennellyt vihreiden viestintäsuunnittelijana, Ellun kanojen viestinnän tekijänä ja Demos Helsingillä vanhempana konsulttina. Hän toimi ympäristö- ja ilmastoministeri Emma Karin erityisavustajana 2021–2022.

Yksityiselämä
Perälällä on yksi lapsi (s. 2013) entisen puolisonsa kirjailija Riikka Pulkkisen kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Veera Jussila: Cocktail-aktivisti. Ylioppilaslehti 30.3.2012.

Erityisavustajat
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset kansalaisaktivistit
Vihreiden nuorten puheenjohtajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Fitness-urheilu

Fitness-urheilulla tarkoitetaan kilpailulajeja, joissa henkilöt kilpailevat fyysisestä ulkomuodosta sekä mahdollisesti myös fyysisestä toiminnallisuudesta. Kilpailuja käydään sekä amatööri- että ammattitasolla. Fitness-urheilulla voidaan viitata myös fitness-urheilun alalajiin fitness tai erityyppiseen kuntosaliliikuntaan.

Yleisesti
Fitness-urheilu poikkeaa monelta osin hieman samankaltaiselta näyttävästä kehonrakennuksesta. Siinä missä kehonrakennuksessa keskeisessä asemassa ovat lihaskoko ja -erottuvuus, on fitness-urheilussa alalajiin katsomatta keskeistä kehon lihaksiston ulkonäkö, harmonia ja toiminnallisuus.

Vaikkakin fitness-urheilu on ollut etäpäässä naisten suosiossa, niin laji on nyt avautumassa myös miehille. Miehille suunnattuja lajeja on Classic Bodybuilding sekä uusimpana, naisten tapaan liikunnallisen vapaaohjelman sisältävä Fitness.

Järjestöt

Suomessa fitness-kilpailuja järjestetään kansainvälisen IFBB-järjestön alaisuudessa. Kansainvälisesti tarkasteltuna on myös muita alan urheilujärjestöjä, mutta IFBB:n alaiset amatööri- ja ammattilaiskilpailut ovat selkeästi suurin edustaja.

Lajit

Fitness-urheilussa on useita alalajeja ja näissä eri kilpailuluokkia. Fitness-urheilussa kilpaillaan osin saman-, osin erinimisten amatööri- ja ammattilaislajien säännöillä.

Naiset, amatöörit

 Bikini Fitness
 Body Fitness
 Fitness
 Classic Bodybuilding

Naiset, ammattilaiset

 Figure
 Fitness

Miehet, amatöörit

 Classic Bodybuilding
 Fitness (ei Suomessa)

Riskit 

Arvostelijoiden mukaan fitnessissä rakennetaan terveennäköisyyttä, jolla ei ole välttämättä paljon tekemistä todellisen terveyden kanssa. Fitness-elämäntapa voi rasittaa elimistöä. Naisille kehon liian matala rasvaprosentti on terveysriski.

Lähteet

Kehonrakennus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Teneriffan lippu

Teneriffan lippu koostuu valkoisesta Andreaan rististä sinisellä pohjalla. Sininen väri edustaa merta ja valkoinen lumista Teide-tulivuorta talvella. Lippu otettiin virallisesti käyttöön Teneriffan lippuna vuonna 1989.

Lippu muistuttaa Skotlannin lippua. Ainoa ero niiden välillä on, että Teneriffan lipun taustan sininen väri on tummempi, väriltään laivastonsininen.

Katso myös 
Kanariansaarten lippu

Aiheesta muualla 
ORDEN de 9 de mayo de 1989, por la que se aprueba la bandera de la isla de Tenerife
Banderas y escudos de las Islas Canarias

Espanjan itsehallintoalueiden liput
Teneriffa
Hiiriä ja ihmisiä (vuoden 1992 elokuva)

Hiiriä ja ihmisiä (Of Mice and Men) on vuonna 1992 kuvattu draamaelokuva ja uusintaversio vuoden 1939 samannimisestä elokuvasta ja vuoden 1981 televisioelokuvasta, jotka pohjautuvat John  Steinbeckin samannimiseen romaaniin.

Elokuvan pääosia näyttelevät John Malkovich kehitysvammaisena Lennienä sekä Gary Sinise, joka myös tuotti ja ohjasi elokuvan.

Hiiriä ja ihmisiä ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai hyvät arvostelut. Rotten Tomatoes -sivustolla sen arvioiden on laskettu olevan 96-prosenttisesti myönteisiä.

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa hallituksi ja tyylikkääksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.

Lähteet

Vuoden 1992 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Mikko Kanala

Mikko Kanala (s. 11. kesäkuuta 1992 Halsua) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Superpesiksessä Vimpelin Vedossa. Kaudella 2010 hän voitti Suomen mestaruuden ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Elokuussa 2020 Kanala teki jatkosopimuksen Vimpelin Vedon kanssa kauden 2022 loppuun saakka. Kanala on muun muassa nostanut rinnallevedossa 150kg.

Kanala on kertonut julkisesti olevansa alkoholisti ja että juominen on haitannut myös hänen harjoitteluaan ja pelejään. Hän hakeutui vuoden 2020 kesällä Minnesota-hoitoon ja lopetti juomisen. Hän opiskelee sähköasentajaksi.

Tilastot

Superpesis-ura 
Lähde:Pesiksen maailma

Saavutukset

Pelaajana 
 4 SM-kultaa: 2010, 2016, 2017, 2022
 5 SM-hopeaa: 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
 3 SM-pronssia: 2018, 2020, 2021 
 9 Itä-Länsi-ottelua: 2013-2019, 2021, 2022
 Superpesiksen etenijäkuningas (3): 2014, 2015, 2018
 Superpesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2015 
 Superpesiksen vuoden tulokas: 2010 
 Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja: 2017

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vimpelin Vedon pelaajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Aarno Tertti

Aarno Martti Tertti (25. helmikuuta 1925 Tuusula – 23. lokakuuta 2011 Espoo) oli suomalainen tiedottaja, sukututkija ja päätoimittaja.

Tertti kirjoitti ylioppilaaksi sotilasylioppilaskirjoituksissa 1945. Sodan seurauksena hän sairastui tuberkuloosiin, mutta selvisi leikkausten avulla. Hän opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Vuosina 1953–1973 hän työskenteli Mainos-Taucherin palveluksessa ja oli 1970–1973 sen tytäryhtiön, yhteiskunnallisen tiedotustoimiston Goodwillin johtokunnan puheenjohtaja. 

Vuodesta 1973 Tertti oli Keskuskauppakamarin tiedotuslehden Kauppakamarilehden päätoimittaja ja sen jälkeen Liberaalisen kansanpuolueen lehden Polttopisteen päätoimittajana. Myöhemmin hän oli vapaa toimittaja ja kirjoitti kirjoja sukututkimuksen alalta.

Julkaisut
Kodin sukukirja, WSOY, 1980 ISBN 951-0-10055-2
Paljastavat juuret, Sanoma, 1981 ISBN 951-9134-65-4

Lähteet

Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset tiedottajat
Suomalaiset sukututkijat
Rare Species

Rare Species on Waltarin vuonna 2004 julkaistu albumi.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Rajoitettu painos

Kokoonpano
 Kärtsy Hatakka – laulu, bassokitara
 Sami Yli-Sirniö – kitara
 Jariot Lehtinen – kitara
 Janne Immonen – kosketinsoittimet
 Mika Järveläinen – rummut

Arvostelut 
 Helsingin Sanomat: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Waltarin albumit
Vuoden 2004 albumit
Suomi express

Suomi express oli suomalainen ajankohtaisohjelma, jota esitettiin keskiviikkoiltaisin klo 19.20. Sarja haki aiheensa ihmisten parissa, eli jaksot käsittelivät ihmisten toivomia juttuja ohjelmassa. Ohjelman toimittivat Timo Keränen sekä toimittajina toimivat Vesa Vaarama, Riika Raitio, Matti Vikman sekä Yrjö Hjelt.

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut (arkistolinkki vuodelta 2014)

Makasiiniohjelmat
Ajankohtaisohjelmat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Wallander (televisiosarja)

Wallander on brittiläinen televisiosarja, joka perustuu ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin romaaneihin ruotsalaisesta rikospoliisista Kurt Wallanderista. Wallanderia esittää Kenneth Branagh, joka halusi päästä rooliin, koska pitää Wallander-kirjoista.

Elokuvat on kuvattu pääasiassa Ruotsissa, Wallanderin kotikaupungissa Ystadissa. Ensimmäiset kolme jaksoa esitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla vuonna 2008. Jaksot saivat kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Seuraavat kolme jaksoa kuvattiin kesällä ja alkusyksystä 2009 ja esitettiin Britannian televisiossa vuonna 2010.

Vuonna 2011 aloitettiin kolmen uuden elokuvan tuotanto. Riian verikoirat ja Ennen routaa perustuvat Wallander-kirjoihin, niistä on myös ruotsalaiset elokuvaversiot. Kolmas elokuva Musta syksy perustuu Wallander-novelliin Haudattu.

Näiden jälkeen tehtiin vielä kolme jaksoa, joista yksi perustuu kirjaan Valkoinen leijona ja kaksi viimeistä kirjaan Rauhaton mies.

Jaksot 

 2008
 Väärillä jäljillä (Sidetracked)
 Palomuuri (Firewall)
 Askeleen jäljessä (One Step Behind)
 2010
 Kasvoton kuolema (Faceless Killers)
 Hymyilevä mies (The Man Who Smiled)
 Viides nainen (The Fifth Woman)
 2012
 Musta syksy (An Event in Autumn)
 Riian verikoirat (The Dogs of Riga)
 Ennen routaa (Before the Frost)
 2015
 Valkoinen naarasleijona (The White Lioness)
 Rakkauden oppitunti (A Lesson in Love)
 Rauhaton mies (The Troubled Man)

Näyttelijät

Lähteet 

2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Brittiläiset televisiosarjat
Brittiläiset rikossarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Perinnöllinen haimatulehdus

Perinnöllinen haimatulehdus on harvinainen perinnöllinen sairaus, jolle tyypillisiä ovat toistuvat akuutit haimatulehdukset. Krooninen haimatulehdus kehittyy noin puolelle potilaista. Haimatulehdukset voivat alkaa milloin tahansa, mutta tyypillisesti ensimmäinen akuutti tulehdus ilmenee elämän ensimmäisten kahden vuosikymmenen aikana.

Potilailla voi esiintyä kroonista vatsakipua, ripulia, pahoinvointia, oksentelua, aliravitsemusta ja diabetesta. Sairauteen liittyviä geneettisiä mutaatioita tunnetaan useita, mutta suurimmalla osalla (60–75 %) sairauteen liittyy PRSS1. Joillakin suvuilla, joissa perinnöllinen haimatulehdus kulkee, ei ole yhtäkään tunnettua mutaatiota, joten toistaiseksi löytämättömiä mutaatioita uskotaan esiintyvän osalla potilaista.

Perinnölliseen haimatulehdukseen liittyy kohonnut, yli 50-kertainen suhteellinen haimasyöpäriski. Haimasyöpään sairastumisen kumulatiivinen riski 70 vuoden ikään mennessä on 40 %. Keskimääräinen sairastumisikä siihen perinnöllistä haimatulehdusta sairastavilla on arviolta 57 vuotta.

Lähteet 

Perinnölliset sairaudet
Ruoansulatuselinten sairaudet
Levykalat

Levykalat (Drepaneidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaakkoisella Atlantilla ja Indopasifisella merialueella.

Lajit ja anatomia 
Levykalojen heimoon kuuluu kolme lajia yhdessä suvussa (Drepanes). Lajit ovat pilkkulevykala (Drepane punctata), Drepane africana ja Drepane longimana. Pilkkulevykala ja D. longimana saattavat olla synonyymisiä eli olla sama laji. Kooltaan kalat kasvavat noin 45–50 cm pitkiksi. Ruumis on muodoltaan hyvin korkea ja litteä. Selkä- ja peräevät ovat melko pitkät. Rintaevät ovat levykaloilla hyvin pitkät ja muodoltaan sirppimäiset. Rintaevät ovat pienehköt. Levykalalajit voivat työntää leukojaan ulospäin, jolloin suusta muodostuu putkimainen. Kalojen suomut ovat pienikoiset ja väriltään hopeanharmaat ja osa suomuista voi olla tummempia ja muodostaa pilkkuja ja raitoja.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Levykaloja tavataan Afrikan länsirannikolta Atlantista ja indopasifisen merialueen länsiosista. Ne elävät tyypillisesti matalissa vesissä sekä hiekka- että mutapohjaisilla alueilla että riutoilla. Lajien ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten madot ja äyriäiset. Eräitä levykalalajeja kalastetaan trooleilla.

Lähteet 

Moroniformes
American Woman

American Woman on alun perin kanadalaisen The Guess Who -yhtyeen kirjoittama ja esittämä kappale vuodelta 1970. Samannimisellä albumilla ilmestynyt kappale julkaistiin myös singlenä, jolloin se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen kolmen viikon ajaksi. 

Yhdysvaltalaislaulaja Lenny Kravitz julkaisi kappaleesta oman versionsa vuoden 1998 albumillaan 5. The Guess Who ja Kravitz esittivät kappaleen yhdessä vuoden 2000 MuchMusic Video Awardseissa Torontossa.

The Guess Whon versio 

Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä The Guess Whon jäsenet Randy Bachman, Burton Cummings, Garry Peterson ja Jim Kale. Kalen mukaan laulu syntyi vahingossa ja spontaanisti, kun yhtye saapui myöhässä Ontariossa järjesteyn kaksiosaisen keikkansa jälkimmäiseen osaan. Puhdistaakseen yleisössä vallitsevaa kireää ilmapiiriä, yhtye alkoi soittaa yksinkertaista riffiä, johon solisti Cummings tuli mukaan improvisoiden American Woman, stay away from me!. Yhtye piti lopputuloksesta. Vuonna 1969 kappale esitettiin Seattle Pop Festival -tapahtumassa 150 000 katsojan edessä. Yleisön reaktio oli positiivinen, vaikka se ei tuntenut kappaletta.

”American Woman” ilmestyi singlenä maaliskuussa 1970 B-puolenaan ”No Sugar Tonight”. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykköseksi kolmen viikon ajaksi pysyen listalla kaikkiaan 15 viikkoa. Kappale ylsi kymmenen kärkeen myös Alankomaissa, Sveitsissä ja Itävallassa. Menestyksen lisäksi kappale aiheutti kiistaa, sillä sitä väitettiin niin sovinistiseksi kuin amerikkalaisvastaiseksikin. Jim Kale on kiistänyt kappaleen olevan kumpaakaan. Kun The Guess Who vuonna 1970 pääsi Valkoiseen taloon esiintymään presidentti Richard Nixonille, ”American Womania” ei soitettu sanoitustensa vuoksi.

Kappaleen albumiversion alussa on noin minuutin mittainen akustinen intro, joka lyhyemmästä singleversiosta on leikattu pois.

Kitaristi Randy Bachman on kertonut, että kappaleen kitarasoundi syntyi, kun hän ylikuormitti esivahvistimen samalla, kun normaali äänenvoimakkuus oli laskettu hiljaiselle. Tämä luo tavallista ”likaisemman”, ja hieman sellomaisen äänimaailman. Bachman erosi yhtyeestä pian singlen julkaisun jälkeen, koska hänen uskonnollinen vakaumuksensa oli ristiriidassa yhtyeen elämäntyylin kanssa. Bachmanin eron myötä The Guess Who ei päässyt Yhdysvaltain-kiertueelle silloin, kun se olisi ollut erityisen kannattavaa. Tämän myötä yhtye menetti merkittävät tulot.

Myöhemmin alkuperäistä The Guess Whon versiota ”American Womanista” on muun muassa käytetty elokuvissa Sähköputkimies ja American Beauty sekä lukuisissa televisiomainoksissa.

Listasijoitukset

Kappaleet singlellä 
A-puoli

B-puoli

Lähteet 

Kanadalaiset musiikkikappaleet
Vuoden 1970 kappaleet
Laya Lewis

Laya Lewis (s. 1992) on Skins – liekeissä -televisiosarjasta tunnetuksi tullut näyttelijä. Hän näytteli Skins – liekeissä -sarjassa Liviä. Lewis asuu Bristolissa.

Aiheesta muualla
 

Brittiläiset näyttelijät
Juankosken koulu

Juankosken koulu on Juankosken taajamassa Kuopiossa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7-9). Oppilaat tulevat Säyneisen, Juankosken, Muuruveden ja osin Kaavin alueiden alakouluista. Opetus tapahtuu Ruukinkoulu -rakennuksessa. Juankosken koulua kävi yhteensä 207 peruskoululaista vuonna 2016.

Rakennuksessa toimii myös Juankosken lukio.

Juankosken muita perusopetuksen kouluja ovat Juantehtaan koulu (luokka-asteet 0-6, 182 oppilasta 2016), Muuruveden koulu (luokat 0-6, 52 oppilasta). Lisäksi Juankoskella on lukio.

Lähteet

Juankoski
Juankoski (kaupunginosa)
Kuopion peruskoulut
Von Schoultz

von Schoultz on suomalainen aatelissuku, joka muutti Liettuasta Ruotsiin 1700-luvun alussa.  Majuri ja Svartholman linnoituksen komendantti Carl Gustav von Schoultz naturalisoitiin Suomen aateliin 4. elokuuta 1840 ja introdusoitiin samana vuonna numerolla 206.

Suvun tunnettuja jäseniä 

 Arne von Schoultz (1874–1957), suomalainen kirjailija, Karl Fredrik Sebastian von Schoultzin poika
 Barbara von Schoultz (s. 1936), suomalainen runoilija
 Carl von Schoultz (1869–1940), suomalainen upseeri ja virka- ja valtiopäivämies, Karl Lorenz Adalbert von Schoultzin poika
 Carl Gustav von Schoultz (1776–1841), suomalainen majuri ja Svartholman linnoituksen komendantti
 Constantin Nils Lorenz von Schoultz (1805–1887), suomalainen kenraalimajuri, Carl Gustav von Schoultzin poika
 Constantin Runo Georg von Schoultz (1866–1907), suomalainen insinööri ja valtiopäivämies, Karl Fredrik Sebastian von Schoultzin poika
 Edvard Fredrik Konstantin von Schoultz (1841–1912), suomalainen kenraaliluutnantti
 Fredrick von Schoultz (s. 1968), Porvoon apulaiskaupunginjohtaja
 Gustaf Karl Kullervo von Schoultz (1866–1934), suomalainen maanmittari ja valtiopäivämies
 Gustav von Schoultz (1871–1946), suomalainen kontra-amiraali
 Hermann von Schoultz (1827–1881), suomalainen kontra-amiraali
 Johanna von Schoultz (1813–1863), ruotsalais-suomalainen oopperalaulaja
 Karl von Schoultz (1922–2013), suomalainen kirjailija ja suomentaja
 Karl Fredrik Sebastian von Schoultz (1834–1892), suomalainen upseeri, insinööri ja valtiopäivämies, Constantin Nils Lorenz von Schoultzin poika 
 Karl Lorenz Adalbert von Schoultz (1836–1896), suomalainen kenraalimajuri, Edvard Fredrik Konstantin von Schoultzin veli
 Margit von Schoultz-Frankenhaeuser (1898–1990), suomalainen runoilija
 Nils Gustaf von Schoultz (1807–1838), suomalais-ruotslainen upseeri, kemisti ja seikkailija
 Oskar von Schoultz (1872–1947), suomalainen yliopiston lehtori, kielenkääntäjä ja valtiopäivämies, Karl Lorenz Adalbert von Schoultzin poika
 Solveig von Schoultz (1907–1996), suomalainen kirjailija ja runoilija
 Åsa von Schoultz (s. 1973), suomalainen valtio-opin professori

Lähteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Pilkkusilli

Pilkkusilli (Alosa alosa) on yksi suurimmista sillikaloista. Se kuuluu lähisukulaisensa täpläsillin tavoin kantasilleihin.

Pilkkusilliä tavataan Välimeressä ja Altantin Euroopan puoleisella rannikolla. Se viettää suurimman osan ajastaan meressä mutta hakeutuu jokiin kutemaan. Itämeressä se on satunnaisvieras, joka on tavattu Suomessakin.

Suurin suomesta pyydetty pilkkusilli painoi 1,515 kg. Ennätys on vuodelta 2002 Nauvosta.

Lähteet 

Sillit
Paini kesäolympialaisissa 1912 – kreikkalais-roomalaisen painin yli 82,5 kg

Kreikkalais-roomalaisen painin sarjaan yli 82,5 kg Tukholman olympiakisoissa 1912 osallistui 17 painijaa yhdeksästä maasta. Kilpailusta putosi kahden tappion jälkeen. Kilpailut käytiin 7. - 14. heinäkuuta.

1.kierros

2.kierros

3.kierros

4.kierros

5.kierros

6.kierros

Koska em. ottelun jälkeen jäi kilpailuun vain kolme painijaa, nämä pääsivät mitaliotteluihin.

Mitaliottelut

Lopullinen järjestys

Lähteet

 Tulokset puolaksi

Paini kesäolympialaisissa 1912
Whiplash (videopeli)

Whiplash on Crystal Dynamicsin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema 3D-tasohyppelypeli PlayStation 2:lle ja Xboxille. Peli julkaistiin Euroopassa vuonna 2004. Pelin sankarit ovat pitkähäntäkärppä, Spanx ja kani Redmond, joka toimii pelissä aseena/työkaluna. Koko pelin ajan he joutuvat työskentelemään yhdessä, koska ovat ketjulla kiinni toisissaan.

Tavoitteet 

Pelin päämäärä on paeta laboratoriosta, jossa ihmiset tekevät eläimillä testejä, mutta pelissä on myös kaksi muutakin tavoitetta:

1) Vapauttaa muut eläimet käyttämällä päähahmojen ketjua hyväkseen. Vapautetu eläimet saattavat auttaa Spanxia ja Redmondia hyökkäämällä ihmisten kimppuun.

2) Vahingoittaa ja tuhota laitteita mahdollisimman paljon, jotta yhtiöltä loppuisi rahat ja eläinkokeet lopetettaisiin.

Pelattavuus 

Vaikka Redmond ja Spanx ovat ketjutettu toisiinsa kiinni, pelatavuus on samanlaista kuin muissakin tasohyppelypeleissä. Pelaaja ohjaa vain Spanxiä ja Redmond toimii aseena tai työkaluna. Spanxillä on tyypilliset tasohyppelykyvyt, kun taas Redmond on testien seurauksena rikkoutumaton ja hänellä voi piestä vartijoita, tunkea koneeseen, sekä käyttää koukkuna. Redmondin voi sytyttää tuleen, jäädyttää tai hänestä voi tulla radioaktiivinen. Yksi ainutlaatuinen asia pelissä on, että läpi kenttien hyvin monet laitteet ja esineet voivat rikkoa, ja siitä saa rahaa. Rahalla voi avata erikoisuuksia. Pieksemällä ihmisiä läpi kenttien, he pudottavat ruokaa, mikä nostaa Spanxin terveyttä tai Redmondin raivoa.

Vastaanotto 

 GameRankings - 69.92 (36 arvostelua)
 GameSpot - 66/10 (32 arvostelua)
 Gamespy - 2/5
 IGN - 7.0/10
 MetaCritic - 66/100 (32 arvostelua)

Lähteet

Muut lähteet 

 Crystal Dynamicsin kotisivut
 Whiplash MobyGamesissa

Vuoden 2003 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Tasohyppelyt
Sam Liebkind

Sam Liebkind (s. 27. lokakuuta 1983 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan EC Graz 99ersin maalivahtivalmentajana.

Ura
Liebkind toimi jo 19-vuotiaana Suomi-sarjajoukkue Heinolan Kiekon maalivahtivalmentajana kaudella 2002–2003. Kaudella 2004–2005 hän hoiti vain 21-vuotiaana samaa virkaa Pelicansin SM-liigajoukkueessa. Vuodet 2005–2007 Liebkind toimi Espoo Bluesin B-nuorten valmennuksessa; kaudella 2005–2006 hän oli joukkueen apuvalmentaja ja kaudella 2006–2007 maalivahtivalmentaja. Jälkimmäinen kausi päättyi Bluesilla SM-pronssiin.

Vuodet 2007–2011 Liebkind toimi Norjan GET-liigan Stavanger Oilersin maalivahtivalmentajana. Hän toimi ensimmäisen kautensa 2007–2008 päätteeksi myös Aasian liigassa japanilaisjoukkue Oji Eaglesin maalivahtivalmentaja ja voitti sen päätteeksi mestaruuden. Kausi 2009–2010 päättyi Liebkindillä Stavangerissa Norjanmestaruuteen ja kausi 2010–2011 hopeaan.

Liebkind on toiminut myös Norjan A-maajoukkueen maalivahtivalmentajana Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi itävaltalaisen EC Graz 99ersin maalivahtivalmentajaksi.

Liebkind siirtyi EC Graz 99ersin riveistä Itävallan Pääkaupunkiin, Vienna Capitalsin valmennustiimiin kaudelle 2012–2013. Vienna Capitals teki seurahistoriaa voittamalla Erste Bank Eishockey Ligan ennakkosuosikki seuran Redbull Salzburgin puolivälierissä ja eteni aina  Erste Bank Eishockey Ligan finaaleihin ensimmäistä kertaa 2005 jälkeen. UPC Vienna Capitals voitti Erste Bank Eishockey Ligan runkosarjan sekä hopeaa kaudella 2012–2013.

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Lundqvist

Lundqvist, Lundkvist tai Lundquist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Artur Lundkvist (1906–1991), ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko
 Ben Lundqvist (s. 1943), ahvenanmaalainen laivanvarustaja ja yritysjohtaja, merenkulkuneuvos
 Christian Lundqvist, ruotsalainen The Poodles-yhtyeen rumpali
 Erik Lundqvist (1908–1963), ruotsalainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja
 Harald Lundqvist, ruotsalainen puuseppä, Lundia-puuhyllyjärjstelmän keksijä
 Henrik Lundqvist (s. 1982), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
 Jarl Lundqvist (1895–1965), suomalainen jääkärikenraaliluutnantti, Suomen ilmavoimien komentaja ja puolustusvoimien komentaja
 Joel Lundqvist (s. 1982), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Karl Alfred Lundqvist (1858–1923), suomalainen kirjailija
 Kurt Lundquist (1925–2011), ruotsalainen pikajuoksija
 Lars Lundkvist (1928–2012), ruotsalainen runoilija ja opettaja
 Maria Lundqvist (s. 1963), ruotsalainen näyttelijä
 Marianne Lundquist (1931–2020), ruotsalainen uimari
 Mathias Lundqvist (1853–1926), ahvenanmaalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos
 Nils Lundkvist (s. 2000), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Per Lundqvist (s. 1951), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Reguel Lundqvist (1879–1955), suomalainen virkamies
 Stig Lundqvist (1924–2007), ahvenanmaalainen laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos, Mathias Lundqvistin pojanpoika
 Thor-Björn Lundqvist (s. 1941), suomalainen jalkapalloilija
 Torbjörn Lundquist (1920–2000), ruotsalainen säveltäjä.

Katso myös 

 Lundqvistin liiketalo, vuonna 1900 valmistunut liiketalo Helsingin keskustassa
Grönlund

Grönlund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anders Grönlund (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Annukka Grönlund (s. 1941), suomalainen kuvataiteilija
 Axel Grönlund (1864–1918), suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies
 Ernst Grönlund (1902–1968), suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija
 Ida Grönlund, suomalainen stand up -koomikko
 Jarmo Grönlund (s. 1948), suomalainen jääkiekkoilija
 Karl Eugen Grönlund (1831–1881), suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjailija
 Lasse Grönlund (s. 1939), suomalainen meloja
 Lyyli Grönlund (1905–1978), neuvostoliitonsuomalainen toimittaja, kirjailija ja suomentaja 
 Mi Grönlund (s. 1972), suomalainen näyttelijä
 Niklas Grönlund (s. 2002), suomalainen jääkiekkopuolustaja
 Timo Grönlund (s. 1954), suomalainen meloja
 Timo Juhani Grönlund (s. 1987), suomalais-bolivialainen maastohiihtäjä
 Tommi Grönlund (s. 1969), suomalainen jalkapalloilija

Grönlund on myös seuraavien henkilöiden aiempi sukunimi:
 Mauno Rainto (1887–1952), suomalainen teollisuusneuvos, Grönlund vuoteen 1906
Remorat

Remorat (Echeneidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.

Taksonomia
Varhaisimmat remorojen heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu oligoseenikauden loppupuolelle. Nykyään heimossa elää kahdeksan lajia, jotka jaetaan neljään sukuun. Remorat ovat läheistä sukua dolfiineille (Coryphaenidae) ja oka-ahvenille (Rachycentridae) ja muodostavat eräiden kalatieteilijöiden mukaan monofyleettisen ryhmän.

Anatomia
Remorat ovat pituudeltaan noin 17–100 cm pitkiä ja suurin laji on isoremora ja pienikokoisin on valkoremora. Ruumiinmuodoltaan ne ovat hoikkia ja pitkulaisia kaloja, joiden tunnusmerkillisin piirre on etumaisesta selkäevästä kehittynyt imulevy. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja on muodoltaan kolmiomainen, peräevä on pitkä ja pyrstöevä suora. Remoralajien leuat ovat leveät ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Lajeilta puuttuu uimarakko. Väriltään remorat ovat tyypillisesti ruskehtavan harmaita ja ruumiissa voi olla myös vaaleampia tai tummempia vaakaraitoja.

Levinneisyys ja elintavat
Remoroja tavataan kaikista valtameristä ja ne elävät tyypillisesti lähellä rannikkoa lämpimissä vesissä. Toisinaan niitä tavataan myös lauhkeissa vesissä, jonne ne kulkeutuvat isäntäeläimiinsä kiinnittyneenä. Remoralajit kiinnittyvät imulevynsä avulla haihin, valaisiin, merinisäkkäisiin, kilpikonniin ja toisinaan myös sukeltajiin. Osa lajeista on hyvin spesifisiä isäntälajiensa suhteen esimerkiksi valkoremora kiinnittyy lähinnä paholaisrauskuihin, valasremora valaisiin ja marliiniremora purjekalojen heimon lajeihin. Echeneis-suvun lajit, kuten isoremora, uivat usein myös vapaana, eivätkä kiinnittyneenä isäntiinsä haihin, mutta pienemmät lajit viettävät suurimman osan elämästään kiinni isännässään.

Remorat kiinnittyvät haihin ja muihin isäntäeläimiinsä lähinnä siksi, että se on helppo tapa liikkua vedessä. Ne voivat napata isäntäeläimensä saaliin tai syödä sen saaliintähteitä, mutta ne pyydystävät myös itse kaloja sekä syövät loisia isäntänsä iholta. Valkoremorat elävät paholaisrauskujen kidus- ja suuonteloissa. Remoralajien kutuaika ajoittuu kesälle ja syksyn alulle.

Lähteet

Piikkimakrillikalat
Elina Lehtikunnas-Mustakallio

Elina Lehtikunnas-Mustakallio (22. kesäkuuta 1927 Tampere – 14. lokakuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen teatteriopetuksen uranuurtaja, joka toi opetukseen uusia ja mullistavia menetelmiä, kuten naamiot.

Lehtikunnas valmistui vuonna 1947 maamieskoulusta. Ollessaan au pairina Ranskassa hän kiinnostui maan kielestä ja kulttuurista. Hän valmistui ohjaajaksi Teatterikoulusta 1957 ja opiskeli sen jälkeen myös Ranskassa. Hän toimi ohjaajana Joensuun kaupunginteatterissa 1957–1959 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1959–1962. Vuosina 1959–1970 hän opetti Teatterikoulussa mutta myös muissa taiteenalan oppilaitoksissa ja Kansallisoopperassa. Hänen kiinnostuksenkohteensa oli erityisesti mimiikka. 

Lehtikunnas-Mustakallion puoliso oli vuodesta 1965 lääkäri Matti Mustakallio (k. 1979).

Lehtikunnas-Mustakallio kuoli vaikeaan sairauteen lokakuussa 2011 ollessaan 84-vuotias.

Lähteet

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Susanna Paasonen

Susanna Paasonen (s. 1975 Helsinki) on suomalainen tutkija ja Turun yliopiston mediatutkimuksen professori.

Paasonen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2002. Hänen väitöskirjansa käsitteli internetin popularisointia ja sukupuolta. Paasonen nimitettiin mediatutkimuksen professoriksi Turun yliopistoon 1. elokuuta 2011 alkaen. Hän on työskennellyt myös Helsingin, Jyväskylän ja Tampereen yliopistoissa. MIT Press julkaisi lokakuussa 2011 Paasosen monografian Carnal Resonance: Affect and Online Pornography.

Paasonen alkoi tutkia nettipornoa 2000-luvun alussa. Tuolloin Paasonen alkoi omaan sähköpostiinsa lähetetyn roskapostin perusteella selvittää minkälaista valtavirran nettiporno on. Sittemmin hän on julkaissut lukuisia pornografiaa käsitteleviä tekstejä sekä johtanut Siinä oli hämähäkki väärinpäin -pornomuistietoprojektia Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistoon. 2000-luvulla Paasonen onkin tullut tunnetuksi erityisesti pornotutkijana, vaikka hänen tutkimuksensa on keskittynyt laajemmin sosiaaliseen mediaan ja affektitutkimukseen. Hän on esiintynyt asiantuntijan asemassa esimerkiksi Riku Rantalan ja Tuomas Milonoffin juontaman Docventures-televisio-ohjelman pornoa käsitelleessä jaksossa, minkä lisäksi häntä on haastateltu useisiin pornoa ja seksuaalisuutta käsitteleviin juttuihin.

Suomalainen Tiedeakatemia myönsi Paasoselle akateemikko Eino Jutikkalan mukaan nimetyn ensimmäistä kertaa jaetun Jutikkala-palkinnon 14. marraskuuta 2011. Palkinnon suuruus oli 15 000 euroa. Vuonna 2020 Paasoselle myönnettiin yhdessä Kylie Jarrettin ja Ben Lightin kanssa Association of Internet Researchers -yhdistyksen vuosittainen Nancy Baym -kirjapalkinto MITP:n julkaisemasta teoksesta NSFW: Sex, Humor, and Risk in Social Media (2019).

Julkaisuja
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Paasonen, Susanna (2018). Many Splendored Things: Thinking Sex and Play. London: Goldsmiths Press. .
 
 
 
Paasonen, Susanna. Dependent, Distracted, Bored: Affective Formations in Networked Media. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 2021. ISBN 9780262045674.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Susanna Paasosen kotisivut.

Turun yliopiston professorit
Suomalaiset mediatutkijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
A. I. Virtanen -palkinto

A. I. Virtanen -palkinto myönnetään joka toinen vuosi suomalaisen kemistin Artturi Ilmari Virtasen elämäntyön muistamiseksi tunnustuksena kansainvälisesti korkeatasoisesta tutkimustyöstä.

Palkinto on saanut nimensä Nobel-palkitun A. I. Virtasen mukaan. Palkinnon taustalla ovat Suomalaisten Kemistien Seura, Suomen Biobio-seura (Societas Biochemica, Biophysica et Microbiologica Fenniae) ja Ravitsemuksen Tutkimussäätiö. Palkintoon kuuluu rahapalkinto ja kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen suunnittelema hopeinen A. I. Virtanen -mitali sekä kunniakirja.

Palkitut

1965 1. kappale A.I. Virtanen, 2. kappale Kansallismuseo
1970 Nils Ellfolk, proteiinikemia
1974 Eino Kulonen, lääketieteellinen kemia
1975 Melvin Calvin, biokemia
1979 Ichiro Chibata, biotekniikka
1981 Jarmo Visakorpi, lääketiede (lastentautioppi)
1983 Tor-Magnus Enari, biokemia
1985 Leevi Kääriäinen, molekyylibiologia
1987 Esko Nurmi, eläinlääketiede
1989 Mårten Wikström, biotekniikka, biofysiikka
1991 Pirjo Mäkelä, lääketiede (bakteriologia)
1993 – palkintoa ei jaettu
1995 Ari Helenius, biokemia, solubiologia
1997 Pekka Pyykkö, kemia
2006 Kai Simons, biokemia, molekyylibiologia
2009 Pirjo Pietinen, ravitsemustiede
2011 Markku Leskelä, kemia
2013 Kari Alitalo, lääketiede
2015 Hania Szajewska, lääketiede
 2017 Johanna Ivaska, lääketiede
 2019 Tapio Salmi, kemia

Lähteet 

Kemian palkinnot
Suomalaiset tiedepalkinnot
Paasonen

Paasonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aino Paasonen (1902–1938), näyttelijä
 Aladár Paasonen (1898–1974), eversti, Päämajan tiedusteluosaston päällikkö jatkosodan aikana
 Armas Paasonen (1885–1950), kansanedustaja (SDP)
 Hannele Paasonen (s. 1967), jalkapalloilija
 Heikki Paasonen (1865–1919), kieli- ja kansatieteilijä
 Heikki Paasonen (s. 1983), televisiojuontaja
 Helmi Paasonen (1896–1968), urheiluvaikuttaja ja toimittaja
 Jani Paasonen (s. 1975), ralliautoilija
 Markku Paasonen (s. 1967) runoilija
 Matti Paasonen (1925–2005), farmakologian professori
 Pentti Paasonen (1929–2021), maahockeypelaaja ja jääkiekkoilija
 Ranya Paasonen (s. 1974), kirjailija
 Sakari Paasonen (1935–2020), pistooliampuja
 Seija Paasonen (s. 1959), meteorologi ja tietokirjailija
 Susanna Paasonen (s. 1975), mediatutkimuksen professori.
NBA:n vuoden puolustuspelaaja

NBA:n vuoden puolustuspelaaja on vuosittain jaettava palkinto, joka myönnetään NBA:n parhaalle puolustuspelaajalle. Palkinto on jaettu kaudesta 1982–1983 lähtien.

Valinnat

Lähteet 
Basketball-Reference

Viitteet 

Luettelot NBA:sta
NBA-palkinnot