joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiodiglykoli

Tiodiglykoli eli bis(2-hydroksietyyli)sulfidi tai 2,2'-tiodietanoli (C4H10O2S) on sulfideihin kuuluva orgaaninen yhdiste.

Ominaisuudet ja valmistus
Tiodiglykoli on väritöntä tai kellertävää viskoosia nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen sekä etanoliin ja trikloorimetaaniin. Yhdiste kiehuu 283 °C:n lämpötilassa ja kuumennettaessa myös hajoaa muodostaen etikkahappoa, rikkivetyä ja rikin oksideja.

Tiodiglykolia valmistetaan 2-kloorietanolin ja natriumsulfidin välisellä reaktiolla.
2 C2H5ClO + Na2S → C4H10O2S + 2 NaCl

Käyttö
Tärkein tiodiglykolin käyttökohde on tekstiiliteollisuudessa. Sitä käytetään apuaineena liuottamaan tekstiilivärejä ja se soveltuu erityisesti kationisten, metallikompleksivärien, naftolivärien ja vat-värien leukoesterien liuotukseen. Sillä on käyttöä myös lääkeaineiden synteesissä ja hapettumista estävänä ainesosana. Tiodiglykoli reagoi vetykloridin kanssa muodostaen sinappikaasua.

Tiodiglykoli on sinappikaasun tärkein hydrolyysituote eliöissä. Tiodiglykolia muodostuu sinappikaasusta kolmiatomisen rengasrakenteen omaavan sulfoniumvälituotteen kautta. Tiodiglykoli muodostaa myös agregaatteja sinappikaasun kanssa reagoidessaan. Toisin kuin sinappikaasu, tiodiglykoli ei ole erityisen myrkyllinen. Se ärsyttää hieman hengitysteitä ja nieltynä aiheuttaa pahoinvointia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Inchem: Thiodiglycol CAS N°: 111-48-8  (pdf) 
ChemBlink: 2,2'-Thiodiethanol 

Alkoholit
Sulfidit
Selty

Selty (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kilmezin sivujoen Palvaikan varrella 138 kilometriä Iževskistä luoteeseen. Kylä on Seltyn piirin keskus. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2002).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä ja tataareja.

Seltyn kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Kylässä toimii maatalousyritys, metsäteollislaitos, turpeentuotantoyritys, tiilitehdas, pellavanjalostamo, leipomo ja meijeri. Siellä on kaksi keskikoulua, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kaksi kulttuuritaloa ja kirjastoa, elokuvateatteri ja piirisairaala.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seltyn piirin sivusto 

Seltyn piiri
Udmurtian kylät ja taajamat
Paavin valta ja johtoasema

Paavin valta ja johtoasema (: Tractatus de potestate et primatu papae) on Philipp Melanchthonin vuonna 1537 kirjoittama asiakirja, joka kuuluu luterilaisen kirkon Tunnustuskirjoihin. Kirja käsittelee paavin ja piispojen valtaa.

Melanchthon kirjoitti "Paavin vallan ja johtoaseman" täydennykseksi Augsburgin tunnustukselle ja sen puolustukselle, vaikka sitä on virheellisesti pidetty usein Schmalkaldenin opinkohtien täydennyksenä. Toisin kuin Schmalkaldenin opinkohdat, tämä asiakirja hyväksyttiin jo Schmalkaldenissa, ja se valmistui 17. helmikuuta 1537. Alkuperäistä latinankielistä tekstiä ei enää ole, asiakirjan käänsi saksaksi Weit Dietrich.

Asiakirjan ensimmäinen osa käsittelee paavin, jälkimmäinen piispojen valtaa.

Merkitys 
Schmalkaldenin liittokokous hyväksyi asiakirjan Augsburgin tunnustuksen täydennykseksi, mikä antoi sille tunnustuskirjan aseman.

Nykyaikana ovat jotkut niin sanotusti vanhaa virkakantaa edustavista eli naispappeutta vastustavista tahoista Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa saattaneet alkaa vihkiä itse omia pappejaan ilman muodollista eroamista kirkosta ja rakentaneet omia kirkollisia rakenteitaan. Nämä ovat perustelleet tätä kirkon hajottamiseksi katsottua toimintaa tunnustuskirjoilla ja erityisesti Paavin valta ja johtoasema -asiakirjalla. Erityisesti on nostettu esiin seuraava kohta: Kun siis piispoista tulee kerettiläisiä tai kun he kieltäytyvät vihkimästä virkaan, silloin seurakuntien on jure divino pakko jo virassa olevien paimentensa välityksellä vihkiä uusi paimenia ja viran hoitajia. Tämän väitetyn hajaannuksen ja erimielisyyden syynä on yksinomaan piispojen jumalattomuus ja tyrannius. Näitten ryhmien näkökulmasta esimerkiksi se, että vanhaa virkakantaa edustavia teologeja ei vihitä papeiksi täyttää kyseisen kohdan määritelmän piispojen kieltäytymisestä vihkiä virkaan. Tätä perustelua on käytetty Norjassa,, Ruotsissa Missionsprovinsenin toimesta sekä Suomessa Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan perusteluissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Paavin valta ja johtoasema 

Tunnustuskirjat
Uskonpuhdistus
Aktivistit (elokuva)

Aktivistit on vuonna 1939 valmistunut Risto Orkon ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva. Lajityypiltään se on sortovuosien aktivisteista kertova historiallinen aatedraama.

Alkuteksteissä elokuva omistetaan ”niiden miesten muistolle, jotka henkensä hinnalla nostivat kansamme taisteluun sortajaa vastaan”. Tapahtumat sijoittuvat toisen sortokauden loppuaikoihin, vuosiin 1916–1917. Ensimmäisen sortokauden keskeisiä tapahtumia käsitellyt alkujakso jätettiin elokuvan lopullisesta versiosta pois, kun sille kertyi pituutta jo lähes kaksi tuntia. Alkujakso olisi käsitellyt samoja aiheita kuin samana vuonna valmistunut ja hieman aiemmin elokuvateattereihin ehtinyt SF-elokuva Helmikuun manifesti.

Aktivistit-elokuvan kirjapainokohtauksessa oli nähtävissä vaikutteita Nyrki Tapiovaaran elokuvasta Varastettu kuolema.

Elokuvan ensi-ilta oli 9. huhtikuuta 1939 Helsingin Kino-Palatsissa ja Scalassa. Yleisömenestys oli varsinkin Helsingissä tuntuvasti yli vuoden keskitason. Sen tuotantokustannukset olivat lähes yhtä suuret kuin vuotta aikaisemmin valmistuneen Jääkärin morsiamen. Elokuva joutui sotien jälkeen 1944 esityskieltoon, josta se vapautui 1986. Yksi erikoisluvalla järjestetty näytös oli Elokuva-arkistossa vuonna 1959.

Arviot 
Elokuva on poliittinen sankarikuvaus, johon aikalaisarvioissa suhtauduttiin kunnioittavasti, mutta kriittisiäkin äänenpainoja löytyi. Aikalaiskriitikot kiittelivät elokuvaa jännittäväksi, romanttiseksi sekä taitavasti tehdyksi. Toisaalta sen henkilöhahmoja pidettiin yksiviivaisina, ja joidenkin mielestä ”ryssiä” nostettiin liikaa esille aktivistien ohi.

Esityskiellosta vapautumisen yhteydessä 1980-luvulla kriitikot tunnustivat muun muassa elokuvan ”visuaalisen hienostuneisuuden ja tyylikkyyden” sekä ”reilun isänmaallisuuden”. Toisaalta kansalliskiihkoisuuden katsottiin hallitsevan elokuvaa. Tuolloin nostettiin esille myös elokuvan ”voimakkaan seksistiset asetelmat”: niin sanotuista ”naisen keinoista” on apua, kun pelissä on satojen miesten henki ja kenties koko maan vapaus. 

Televisioesityksen yhteydessä vuonna 2013 eräs kriitikko piti Aktivisteja muun muassa jännittävänä sekä vahvasti tyyliteltynä, ja totesi sen ”kestävän kansainvälisenkin vertailun”.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1939 suomalaiset elokuvat
Risto Orkon ohjaamat elokuvat
Suomalaiset historialliset elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Fox Networks Group

Fox Networks Group (aiemmin Fox International Channels) on The Walt Disney Companyn tytäryhtiö, joka omistaa Fox-brändättyjä televisiokanavia Yhdysvaltain ulkopuolella. Esimerkiksi suomalaisen Fox-kanavan omistaa yhtiön Suomessa toimiva tytäryhtiö Fox Networks Group Oy (aiemmin SuomiTV:tä pyörittänyt Family Channel Oy, jonka Fox osti vuodenvaihteessa 2011–2012). 

Yhtiö oli alun perin osa Rupert Murdochin 21st Century Fox-konsernia, mutta siirtyi Disneyn omistukseen maaliskuussa 2019.

Kanavat
 FOX Life
 FOX Crime
 FX
 FOX Retro
 FOX Movies
 FOX Movies Premium
 FOX History
 FOX Sports
 Fox (televisiokanava Suomessa)
 Fox (turkkilainen televisiokanava)
 Star Movies
 Star World
 National Geographic
 Nat Geo Wild
 Nat Geo Adventure
 Nat Geo Music
 Voyage
 Viajar
 24Kitchen
 Utilisima
 Baby TV
 Channel V
 Speed
 tvN
 Moviecity Premieres
 Moviecity Action
 Moviecity Hollywood
 Moviecity Mundo
 Moviecity Classics
 Moviecity Family
 Moviecity Play
 Cinecanal
 The Film Zone
 .FOX Networks
 mundoFOX
 Bien Simple
 Flop TV

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset televisioyhtiöt
The Walt Disney Companyn osastot
G-Force – miniagentit

G-Force – miniagentit on vuonna 2009 julkaistu komediaelokuva, joka kertoo salaisten agenttien eläimistä, jotka on koulutettu toimimaan rikollisuutta vastaan. Elokuvan pääosia esittävät Zach Galifianakis, Kelli Garner, Will Arnett, Gabriel Casseus, Jack Conley, Bill Nighy, Mini Anden, Tyler Patrick Jones, Piper Mackenzie Harris ja Justin Mentell. Elokuvan äänirooleja esittävät Sam Rockwell, Tracy Morgan, Penélope Cruz, Nicolas Cage, Steve Buscemi, Dee Bradley Baker, Jon Favreau, Hoyt Yeatman IV ja Max Favreau. Elokuvan on ohjannut Hoyt H. Yeatman Jr.. Elokuva menestyi taloudellisesti kritiikistä huolimatta.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Disneyn elokuvat
Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
3D-elokuvat
Brigitte Nielsen

Brigitte Nielsen (oik. Gitte Nielsen, s. 15. heinäkuuta 1963 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen malli, näyttelijä ja laulaja. Malliurallaan Nielsen työskenteli useille huippumuotimerkeille, esimerkiksi Giorgio Armanille, Gianni Versacelle ja Gianfranco Ferrélle New Yorkissa, Pariisissa ja Berliinissä.

Näyttelijänä Nielsen debytoi vuonna 1985 miekka ja magia -elokuvan Red Sonja pääosassa. Samana vuonna hän esiintyi myös elokuvassa Rocky IV.

Nielsen on ollut naimisissa viidesti, muun muassa näyttelijä Sylvester Stallonen kanssa 1985–1987. Nielsenillä on yhteensä neljä aikuista poikaa ja vuoden 2018 kesällä koeputkihedelmöityksen avulla syntyny tytär, jonka isä on Nielsenin viides aviomies, Mattia Dessi.

Elokuvaosia
 Red Sonja (1985)
 Rocky IV (1985)
 Cobra (1986)
 Beverly Hills kyttä 2 (1987)

Nielsen on esiintynyt myös lukuisissa televisioelokuvissa ja -ohjelmissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Tanskalaiset mallit
Tanskalaiset näyttelijät
Tanskalaiset laulajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Dead Again (Type O Negativen albumi)


Dead Again On Type O Negativen viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007. Dead Again oli ensimmäinen Type O albumi sitten The Origin of the Fecesin, jolla rumpali Johnny Kelly soitti rumpukoneen sijaan.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.

Katsaus 
Dead Againin lyriikka pohjautuu vahvasti Peter Steelen henkilökohtaisiin ongelmiin, kuten kokaiiniriippuvuuteen, vankilareissuihin ja sukulaisten kuolemaan. Hän olikin maininnut omistavansa albumin äidilleen, joka ennen kuolemaansa auttoi Steeleä kappaleiden sanoitusprosessissa. Albumi on hyvin moniulotteinen ja sisältää Type O Negativen koko linjan tuoden myös paljon uusia elementtejä mukanaan. Esimerkkeinä Life Is Killing Me-linjaa jatkavan nimikkoraidan, October Rust-henkisen September Sunin ja raskautta uhkuvan Profit of Doomin. Albumilla on myös yhtyeen uran toiseksi pisin studioäänite These Three Things, joka on yhtyeen mittapuulla hyvin progressiivinen. Type O Negativelle tyypillinen voimakkaasti särötetty kitara/basso-osasto on hieman laantunut, vaikka kakkosraita Tripping A Blind Man onkin hyvin lähellä Carnivoren soundia.

Kappaleet 
Sävellys ja sanoitus Peter Steele, ellei toisin mainita.

Kokoonpano 
 Peter Steele – laulu, basso
 Josh Silver – koskettimet, taustalaulu
 Kenny Hickey – kitarat, laulu
 Johnny Kelly – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 Desibeli.net: 
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Dead Again discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Type O Negativen albumit
Vuoden 2007 albumit
Kitukränn

Kitukränn on Vanhassa Raumassa sijaitseva Suomen kapein katu. Kuninkaankadun ja Kauppakadun yhdistävä kuja on mitattu vain 213 cm leveäksi. Rauman Kilta päätyi mittauksessaan lukuun 263,4 senttimetriä. Pituutta sillä on noin 60 metriä. Moottoriajoneuvolla ajo on Kitukrännillä kielletty.

Katu esiintyy ensimmäisen kerran kartoissa vuonna 1784, jolloin se on merkitty Daniel Gadolinin 1756 piirtämän kartan kopioon. Kitukränn on kuitenkin todennäköisesti vielä tätäkin vanhempi.

Kadun nimen jälkiosa tulee ruotsin kielen kujaa merkitsevästä sanasta "gränd". Etuosa tulee todennäköisesti "kituliaasta" tai "kitukasvuisesta". Toisen teorian mukaan se tulisi ruotsin kielen ulostetta tarkoittavasta sanasta "skit". Tuolloin kujaa olisi käytetty keskiaikaiseen tapaan jätteiden kaatopaikkana ennen viemäriverkoston rakentamista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virtuaalinen Vanha Rauma 

Vanha Rauma
Rauman kadut
Osteriahvenet

Osteriahvenet (Ostracoberycidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.

Taksonomia
Osteriahventen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat osteriahven (Ostracoberyx dorygenys), Ostracoberyx fowleri ja Ostracoberyx paxtoni. Heimo on alun perin luokiteltu kuuluvaksi limapääkalojen lahkoon (Beryciformes) ja sittemmin ahvenkalojen lahkoon joko meriahventen (Serranidae) tai sinikalojen (Pomatomidae) heimoon kuuluvaksi. Vuonna 1984 osteriahvenet erotettiin omaksi heimokseen Percoidei-alalahkoon.

Anatomia
Osteriahvenlajit ovat pienehköjä kaloja ja kasvavat suurimmillaan noin 19 cm:n pituisiksi. Tyypillinen piirre niille on, että kallon luut muodostavat pään suojaksi ikään kuin kypärän. Kiduskannessa on suurikokoinen piikki ja myös etumainen selkäevä ja peräevä ovat piikikkäät. Selkäeviä kaloilla on kaksi. Osteriahventen suomut ovat pienikokoiset. Poikaset eroavat aikuisista kaloista ruumiinmuodoltaan ollen hyvin korkearuumiisia ja suuripäisiä.

Levinneisyys
Osteriahvenia tavataan trooppisista vesistä Afrikan itärannikolta Japaniin ja Australiaan ulottuvalta vyöhykkeeltä. Lajit elävät tyypillisesti lähellä pohjaa 250–710 metrin syvyydessä. Niiden elintavoista tiedetään vain vähän.

Lähteet

Percoidei
UFL

UFL (lyhenne sanoista United Football League) oli Yhdysvalloissa toiminut amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga. Se perustettiin vuonna 2007, ja ensimmäiset ottelut pelattiin lokakuussa 2009. Sarja lakkautettiin kesken kauden vuonna 2012.

Suurin osa UFL:n pelaajista oli joskus pelannut NFL:ssä, joka on lajin suurin ammattilaissarja.

Joukkueet
Sarjan viimeisellä kaudella pelasi joukkuetta, Florida Tuskersin jouduttua lopettamaan ennen kauden 2011 alkua. Sarja oli suunnitellut uusien joukkueiden perustamista muun muassa Chattanoogaan, Salt Lake Cityyn ja Jacksoniin.

Kahtena ensimmäisenä kautena mestariksi kruunattiin Las Vegas Locomotives, joka hävisi kauden 2011 loppuottelussa Virginia Destroyersille.

Yhdysvaltain amerikkalainen jalkapallo
Entiset urheilusarjat
American Idol (11. tuotantokausi)

American Idolin yhdestoista tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 18. tammikuuta 2012. Ryan Seacrest toimi tälläkin tuotantokaudella Idolin juontajana. Tuomaristo pysyi samana kuin viime kaudella. Ohjelmaa esitettiin myös Suomessa Sub-kanavalla 26. tammikuuta alkaen. Muutoksia ei edelliskauteen verrattuna juuri ollut, paitsi Suomessa ohjelmaa esitettiin torstaina ja perjantaina.

Kilpailun voitti Phillip Phillips.

Koelaulut

Hollywood-viikot

Semifinaalit

Lähteet 

American Idol
Tuotantokaudet
Sankarien aukio (Budapest)

Sankarien aukio () on tunnettu nähtävyys ja Unkarin kansallisten juhlien järjestämispaikka Budapestissa. Se sijaitsee Pestissä Andrássy út -kadun päässä.

Aukiota hallitsee Millennium-muistomerkki, joka on pystytetty unkarilaisten maahantulon 1000-vuotisjuhlien kunniaksi vuonna 1896. Sen ovat suunnitelleet arkkitehti Albert Schickedanz ja kuvanveistäjä György Zala. Muistomerkissä on puoliympyrän muotoinen pylväsrivistö, johon on pystytetty neljätoista Unkarin kuninkaita ja kansallisia johtajia kuvaavaa pronssipatsasta. Pylväsrivistön edessä on 36 metrin korkuinen keskuspylväs, jonka huipulla oleva patsas kuvaa arkkienkeli Gabrielia, joka johtaa unkarilaiset maahansa.

Muistokiveen hakatun kirjoituksen mukaan Sankarien aukio on omistettu ”niiden sankarien muistolle, jotka pyhittivät elämänsä kansamme vapaudelle ja itsenäisyydelle”. Muistomerkin patsaissa ovat kuninkaat Tapani Pyhä, Ladislaus Pyhä, Kálmán, Andreas II, Béla IV, Kaarle Robert ja Ludvig Suuri, valtionhoitaja János Hunyadi, kuningas Matias Corvinus, Transilvanian ruhtinaat Gábor Bethlen, István Bocskai, Imre Thököly ja Ferenc II Rákóczi sekä kansallissankari Lajos Kossuth. Alun perin viimeisenä oli keisari Frans Joosefin patsas.

Aukion laidoilla ovat toisiaan vastapäätä uusklassiseen tyyliin rakennetut Kuvataiteiden museo ja Taidehalli. Kummankin ovat suunnitelleet Albert Schickedanz ja Fülop Herzog. Aukion takana on Kaupunginpuisto.

Sankarien aukiolla järjestetään usein virallisia seremonioita kansallisten juhlapäivien ja valtiovierailuiden yhteydessä. Myös merkittävien henkilöiden muistotilaisuudet pidetään siellä. Esimerkiksi Unkarin kansannousun aikaisen pääministerin Imre Nagyn uudelleenhautaus järjestettiin Sankarien aukiolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Budapest
Aukiot
Neidonadiantumi

Neidonadiantumi eli neidonhiussaniainen (Adiantum capillus-veneris) on Euroopassa Atlantin rannikolla ja Välimeren alueella tavattava hento saniainen. Kasvin varsi on ohut ja suikertava. Mustanruskeiden ruotien päissä ovat lehdet, joiden lehdykät ovat suippotyviset ja halkihaaraisesti suonittuneet. Itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtien laidoilla taaksekääntyneiden laitojen alla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Adiantum capillus-veneris 
 United States Department of Agriculture (USDA): Adiantum capillus-veneris 
 Flora of China: Adiantum capillus-veneris 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Adiantum capillus-veneris 

Sanikkakasvit
Reunuspietaryrtti

Reunuspietaryrtti eli reunuspäivänkakkara (Tanacetum parthenium, syn. Chrysanthemum parthenium) on vahvasti ryydintuoksuinen pietaryrttilaji, jota kasvatetaan myös koristekasvina.

Ulkonäkö ja koko 

Reunuspietaryrtti kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen vankka varsi on uurteinen ja usein jo tyvestä haarova. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Himmeän- tai kellanvihreä lehtilapa on hienokarvainen, puikea ja parijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat hampaisia ja pyöreäkärkisiä. Kukintona on 2–35 mykeröstä koostuva mykeröstö. Mykeröt ovat noin 1,5 cm leveitä. Laitakukkien kieli on 2–7 millimetriä pitkä ja väriltään valkoinen, Kehräkukat ovat kellertäviä torvikukkia tai laitakukkien kaltaisia. Jalostettuna lajista tunnetaan myös kerrottukukkaisia yksilöitä. Pähkylä on 5–8-harjuinen.

Kasvi muistuttaa jossain määrin sekä pietaryrttiä (T. vulgare) että ahopäivänkakkaraa (Leucanthemum vulgare).

Levinneisyys 
Alun perin reunuspietaryrtti on kotoisin Lounais-Aasiasta ja Balkanilta. Laji on levinnyt muualle viljelyn myötä. Esimerkiksi Tanskassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Etelä-Norjassa sitä tavataan villiintyneenä karkulaislajina. Suomessa reunuspietaryrtistä on havaintoja lähinnä maan eteläosista sekä Pohjanlanden rannikolta Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö 
Viljelyjäänteenä ja -karkulaisena kasvaessa reunuspietaryrtin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat erilaiset joutomaat, nurmikot ja kaatopaikat.

Käyttö 
Reunuspietaryttiä viljellään nykyään koristekasvina. Sitä on aiemmin käytetty myös rohtokasvina torjumaan matoja ja hoitamaan kramppeja. Antiikin aikana lajia käytettiin naistentautien hoitamiseen, josta juontuu myös lajin tyttöä tai neitsyttä tarkoittava tieteellinen nimi parthenium. Reunuspietaryrtti sisältää kouristuksia laukaisevia ja kipuja lieventäviä seksviterpeenilaktoneita (partenolidia, krysartemiineja, santamariinia, reynosiinia). Lisäksi kasvissa on melatoniinia.

Katso myös 
 Pietaryrtti

Lähteet 
 
 
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Reunuspietaryrtin (Tanacetum parthenium) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Reunuspietaryrtti (Tanacetum parthenium)
 Luontoportti: Reunuspietaryrtti (Tanacetum parthenium)
 Yrttitarha: Reunuspäivänkakkara (Tanacetum parthenium)
 ITIS: Tanacetum parthenium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Tanacetum parthenium 

Pietaryrtit
Lääkekasvit
Kilmez

Kilmez () on Volgan vesistöön kuuluvan Vjatkan sivujoki Udmurtian tasavallassa ja Kirovin alueella Venäjällä. Sen pituus on 270 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17 240 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus Vitšmarin kylän luona on 84,6 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Krasnogorskojen piiriissä sijaitsevasta suosta ja laskee Vjatkaan Kirovin alueella. Tärkeimmät sivujoet ovat Pester, Ut, Kyrtšma, Lumpun, Loban, Kulma, Kutyk, Arlet, Nuzyk ja Vala.

1950–1970-luvuilla Kilmeziä käytettiin puutavaran uittoon. Sen varrella sijaitsee Kirovin alueen Kilmezin piirikeskus sekä samanniminen taajama Udmurtian puolella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kilmez Venäjän vesistörekisterissä 

Kirovin alueen joet
Udmurtian joet
Volgan vesistö
Merten saalistajat

Merten saalistajat (engl. Beyond the Poseidon Adventure) on vuonna 1979 julkaistu katastrofielokuva ja jatko-osa elokuvalle S/S Poseidonin seikkailu (1972). Elokuvan pääosia esittävät Michael Caine, Karl Malden, Sally Field, Telly Savalas, Paul Picerni, Peter Boyle, Angela Cartwright, Jack Warden, Shirley Jones, Slim Pickens ja Veronica Hamel. Elokuvan on ohjannut katastrofielokuvien lajityypin keskeinen kehittäjä ja niiden tuottajana paremmin tunnettu Irwin Allen.

Juoni 
Kaksi kilpailevaa tahoa yrittää pelastaa arvoesineitä ylösalaisin kääntyneeltä risteilijä S/S Poseidonilta. Kumpi osapuoli, laivan omistajan (Caine) johtamat hyvät ihmiset vai rosvopäällikön (Savalas) johtamat pahat pojat löytävät nopeammin tiensä laivan purserihyttiin?

Vastaanotto 
Elokuva oli tappiollinen ja sai osakseen myös nuivia arvosteluja. Elokuva on ainoa Allenin katastrofielokuva, joka ei ollut ehdolla yhteenkään Oscar-palkintoon.

Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvan ensi-ilta-arvostelussa 1979, että katastrofielokuvat ovat ylipäätään Hollywoodin tylsimpiä keksintöjä ja niiden jatko-osat vasta tylsiä ovatkin. Hän näki Merten saalistajat usein tahattoman koomisena kliseisine ihmistyyppeineen, jotka tämän tästä puhkeavat lausumaan rakkaudentunnustuksia ja viimeisiä sanoja samassa vaarassa oleville läheisilleen. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen luonnehti elokuvaa yllättävän hyväksi jatko-osaksi, jonka klaustrofobista tunnelmaa tosin häiritsee liian monta rikosvyyhteä. Hän antoi Merten saalistajille kaksi tähteä viidestä.

Televisioversio 
Elokuvasta tehdyssä televisioversiossa on 20 minuuttia lisämateriaalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Yhdysvaltalaiset katastrofielokuvat
Vuoden 1979 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Semmelweis-yliopisto

Semmelweis-yliopisto on lääketieteellinen yliopisto Budapestissa Unkarissa. Yliopistossa on kuusi tiedekuntaa ja siellä annetaan opetusta kolmella kielellä: unkariksi, englanniksi ja saksaksi. Opiskelijoita yli 11 000, ja heistä noin 20 % tulee Unkarin ulkopuolelta.

Yliopiston historia juontuu vuoteen 1769, jolloin Nagyszombatin (nyk. Trnava Slovakiassa) yliopistoon perustettiin lääketieteellinen tiedekunta. Yliopisto siirrettiin pian Budapestiin. Lääketieteellisestä tiedekunnasta tuli erillinen yliopisto vuonna 1951, ja 1955 sinne perustettiin hammaslääketieteen ja farmasian tiedekunnat. Yliopisto sai 200-vuotisjuhlansa kunniaksi uudeksi nimekseen Semmelweis-yliopisto, kuuluisan itävaltaunkarilaisen lääkärin Ignaz Semmelweisin mukaan. Vuonna 2000 yliopistoon liitettiin liikuntapedagogiikan ja liikuntatieteen tiedekunta sekä terveystieteiden tiedekunta, ja vuonna 2010 perustettiin julkisten terveyspalvelujen tiedekunta.

Semmelweis-yliopisto on yksi Unkarin arvostetuimpia tieteellisiä tutkimuslaitoksia. Sen palkkalistoilla on yli 9 000 henkeä, mikä on noin 6 % koko Unkarin terveydenhoitohenkilöstöstä.

Katso myös
University of Veterinary Medicine Budabest

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Unkarin yliopistot ja korkeakoulut
Budapestin koulutus
Kiurunkannukset

Kiurunkannukset (Corydalis) on kasvisuku unikkokasvien (Papaveraceae) heimossa ja aiemmin emäkkikasvien (Fumariaceae) heimossa. Suvussa on noin 530 lajia, joita kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla ja Afrikan vuoristoissa. Eniten lajeja esiintyy Kiinan ja Himalajan alueella, noin 280. Kiurunkannukset ovat emäkkien (Fumaria) lähisukulaisia.

Nimeltä mainitsemattoman kiinalaisen kiurunkannuksen käyttöä hermokipulääkkeenä tutkitaan sen sisältämän dehydrokorybulbiinin vuoksi.

Lajeja 
 kermakiurunkannus (Corydalis bracteata)
 asuurikiurunkannus (Corydalis calycosa)
 kitkeräkiurunkannus (Corydalis capnoides)
 sinikiurunkannus (Corydalis cashmeriana)
 etelänkiurunkannus eli onttokiurunkannus (Corydalis cava)
 sirokiurunkannus (Corydalis cheilanthifolia)
 safiirikiurunkannus (Corydalis flexuosa)
 gotlanninkiurunkannus (Corydalis gotlandica)
 hentokiurunkannus (Corydalis intermedia)
 otakiurunkannus (Corydalis mucronata)
 jalokiurunkannus (Corydalis nobilis)
 himalajankiurunkannus (Corydalis ophiocarpa)
 nuokkukiurunkannus ( Corydalis pumila)
 isokiurunkannus (Corydalis scouleri)
 pystykiurunkannus  (Corydalis solida)

Tuntomerkkejä 
Pohjoismaissa kasvavat kiurunkannuslajit ovat monivuotisia, jo varhain kukinnan aloittavia kevätkasveja. Niillä on maanalainen juurimukula tai maavarsi. Niiden kukintona on terttu ja kukat ovat kannuksellisia. Keltakukkaista jalokiurunkannusta lukuun ottamatta Pohjoismaiden lajit ovat purppuranpunakukkaisia.

Kiurunkannukset Suomessa 
Suomessa esiintyy neljä luonnonvaraista kiurunkannuslajia. Pystykiurunkannus kasvaa Etelä-Suomessa lehtokasvina ja yleisin se on Ahvenanmaalla. Hentokiurunkannus on harvinaisempi, erityisesti pähkinäpensaslehdoissa kasvava samannäköinen laji. Siperiasta kotoisin oleva jalokiurunkannus on edellisiä selvästi rotevakasvuisempi ja keltakukkainen. Sitä viljellään koristekasvina, ja paikoin se on villiintynyt Etelä-Suomessa pihoille ja puistoihin. Etelänkiurunkannus on harvinainen, mutta äskettäin vakiintuneeksi arvioitu viljelykarkulainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Den virtuella floran: Nunneörter (Corydalis) 
 ITIS: Corydalis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Corydalis 
 Flora of China: Corydalis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Corydalis spp 
 Pherobase: Floral volatiles of Genus Corydalis
Nike-Ajax

Nike-Ajax (MIM-3) oli Yhdysvaltain ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sitä edelsi projekti Hermes.
Koulutuskäyttöön asetyypin ensiversio saapui vuonna 1953. Tietämystä tähän täysin uuteen aselajiin saatiin toisen maailmansodan hävinneeltä Saksalta. Muiden muassa Wernher von Braun oli uusia yhdysvaltalaisia rakettitieteen tutkijoita.

Esisopimus Nike-ohjusprojektiin laadittin Western Electric Company:n (myöh. AT & T) kanssa jo 8.2.1945. Aluksi torjuntatavoitteeksi asetettiin, B-29:n vastaavaa konetyyppiä pudottava ilmatorjunta ohjuksella. Tavoitteet olivat toki tiukemmat, sekä futuristiset siihen maailmanaikaan taikka ajankuvaan nähden.

Alustava kehittämissuunnitelma laadittiin erittäin pikaisesti toisen maailmansodan jälkeen, jo 13. syyskuuta 1945.

Ohjustyypin poisto USA:n armeijan kalustosta alkoi jo vuonna 1958, seuraavan tässä artikkelissa mainitun seuraajan saavuttua torjuntanäyttämölle. Lopullinen kalustopoisto eli operatiivisestä käytöstä poisvetäminen tapahtui vuonna 1963. Nike-Ajaxia käytti usea Yhdysvaltain sotilaallinen yhteistyökumppani (lähinnä Nato-maita), pohjoismaista ainakin Tanska.

Nike-Ajaxia seurasi Nike-Hercules. Sen aseistusosa eli räjähdyskärki varustettiin ydinlatauksella, jonka teho oli 20 kT (W-7).

Ohjustyypin fyysisiä suoritusarvoja
 pituus 9,95 m (ilman apurakettia 5,95 m)
 läpimitta 370 mm (37 cm)
 siipien kärkiväli 1,27 m
 laukaisupaino 1 016 kg apuraketilla, ilman 472 kg
 taistelulatauksen paino 140 kg, jossa 3 esisirpaloitua HE-panosta (konventionaalinen High Explosive -panos)
 nopeus: maks. 750 m/s (Mach 2.3)
 torjuntaetäisyys: maks. 50 km
 torjuntakorkeus: 18,3 km (18 300 m)
Lähde:

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 

Ilmatorjuntaohjukset
Yhdysvaltalaiset ohjukset

en:Project Nike#Nike Ajax
Brutal Blues

Brutal Blues on suomalaisen punk-duon Black Magic Sixin kolmas pitkäsoitto, joka julkaistiin 25. tammikuuta 2012. Sen julkaisi Big Money Recordings -levy-yhtiö ja se julkaistiin CD:nä ja vinyylinä.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Noise.fi: 
 Soundi:

Lähteet 

Black Magic Sixin albumit
Vuoden 2012 albumit
Jessica Grabowsky

Jessica Grabowsky (s. 8. huhtikuuta 1980 Siilinjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2007. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Lucie Lilliehjelminä elokuvassa ja televisiosarjassa Missä kuljimme kerran sekä pääroolistaan Aku Louhimiehen ohjaamassa 8-pallo-elokuvassa. 

Grabowsky on ollut ehdolla parhaan naispääosan Jussi-palkinnon saajaksi rooleistaan elokuvissa Missä kuljimme kerran ja 8-pallo.

Filmografia

Elokuvat

Lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi Ylätalo

Jussi Ylätalo (1936–1997) oli suomalainen vasemmistolainen pilapiirtäjä.

Myllykoskella nuoruutensa viettänyt Ylitalo työskenteli siellä muun muassa rakennuksilla, levytehtaalla, autokorjaamossa ja kilpimaalaamossa kunnes ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi 1960.

Vuonna 1971 Tammi julkaisi kokoelman Mustat kuvat, Jussi Ylätalon hirtehisiä välähdyksiä sodan kauhuista ja vallankäytön vääristymistä. Hänen piirroksiaan on julkaistu muun muassa Ylioppilaslehdessä, Terässä, Vapaassa Ajattelijassa sekä eri ammattiliittojen lehdissä.

Teoksia ja teoskuvituksia
 Mustat kuvat, Helsinki: Tammi 1971.
 Risteilevät jokokset: runoja ja kertomuksia. Sallan kirjoittajat, toim. Eero Väänänen, kansi ja kuvitus Jussi Ylätalo. Salla: Sallan kirjoittajat 1976. ISBN 951-99099-3-1

Lähteet
 

Suomalaiset pilapiirtäjät
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Me kostajat

Me kostajat (engl. The Avengers) on vuonna 1998 julkaistu toimintaelokuva, joka perustuu samannimiseen brittiläiseen 60-luvun televisiosarjaan. Elokuvan pääosia esittävät Ralph Fiennes, Uma Thurman, Jim Broadbent, Sean Connery, Fiona Shaw, Eddie Izzard, Eileen Atkins, Carmen Ejogo, John Wood, Keeley Hawes ja Patrick Macnee. Elokuvan on ohjannut Jeremiah S. Chechik. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta uudelleenjulkaisusta.

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
Jeremiah S. Chechikin ohjaamat elokuvat
Fillari-lehti

Fillari-lehti on suomalainen polkupyöräilyn harrastelehti. Lehti ilmestyi vuonna 2012 seitsemän kertaa ja lehden oman ilmoituksen mukaan painosmäärä oli 13 000–16 000. Vuonna 2012 lehteä kustansi RideMedia Oy ja  päätoimittajana toimi Janne Lehti. Vuonna 2022 lehden kustantaja on 100rpm Media Oy ja päätoimittajana toimii Ilkka Järvimäki.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Fillari-lehden kotisivut

Suomalaiset harrastelehdet
Suomalaiset urheilulehdet
Uskottu mies

Uskottu mies on luottohenkilö, joka voidaan määrätä tilapäisesti toisen henkilön edunvalvojaksi, silloin kun tämä ei syystä tai toisesta itse  kykene hoitamaan asioitaan tai jotakin tiettyä asiaa. Uskottua miestä voidaan tarvita tilapäisiin perunkirjoitus-, jako- ja katselmustoimituksiin. Hän voi toimia myös konkurssipesän velkojien valitsemana tai oikeuden määräämänä hallinnonhoitajana. Uskottuja miehiä tarvitaan myös maanmittaustoimituksen maallikkojäseninä.

Uskottu mies maanmittaustoimituksessa
Kiinteistötoimituksen (maanmittaustoimituksen) tekevät toimitusmiehinä toimitusinsinööri ja kaksi kunnan uskottua miestä. Maanmittaustoimitusten uskotut miehet ovat toimitusmiehistön ns. maallikkojäseniä. Toimitusinsinööri voi tehdä pääosan maanmittaustoimituksista (mm. lohkominen, rajankäynti, halkominen) ilman uskottuja miehiä. Uskotut miehet kutsutaan toimitukseen mukaan, mikäli toimitusinsinööri katsoo sen tarpeelliseksi tai jos joku toimitukseen osallistuvista asianosaisista vaatii uskottujen miesten kutsumista.

Kiinteistötoimitusten uskotuiksi miehiksi kunnanvaltuusto valitsee valtuustokautta vastaavaksi ajaksi vähintään kuusi henkilöä. Uskotuista miehistä on voimassa, mitä kunnallislaissa on säädetty kunnallisista luottamushenkilöistä. Vaalikelpoisuutta koskee se, mitä käräjäoikeuden lautamiehistä on säädetty. Uskottujen miesten tulee olla paikkakunnan olot tuntevia ja kiinteistöasioihin perehtyneitä.

Lähteet

Oikeustiede
Maanmittaus
Wylie Gibbs

Wylie Talbot Gibbs (s. 26. heinäkuuta 1922) on australialainen poliitikko ja lääkäri. Hän syntyi Queenslandissa ja opiskeli Ipswich Boys' Grammar Schoolissa ja Queenslandin yliopistossa. Hän on työskennellyt kirurgina. Hänet valittiin Australian edustajainhuoneeseen Bowmanin vaalipiiristä liberaalina vuonna 1963; hän voitti Jack Comberin.

Vuonna 1969 Gibbs menetti paikkansa Leonard Keoghille. Hänestä tuli Australian Pharmaceuticals Manufacturers' Associationin toimeenpaneva johtaja.

Australialaiset poliitikot
Australialaiset lääkärit
Kirurgit
Vuonna 1922 syntyneet
Elävät henkilöt
Highlander 2 – Paluu

Highlander 2 – Paluu (engl. Highlander II: The Quickening) on vuonna 1991 julkaistu fantasia/scifi-toimintaelokuva ja jatko-osa elokuvalle Highlander – kuolematon. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lambert, Sean Connery, Virginia Madsen, Michael Ironside, Allan Rich, John C. McGinley, Philip Brock ja Jimmy Murray. Elokuvan on ohjannut Russell Mulcahy. 

Elokuva kuvattiin Ranskassa, Argentiinassa ja Britanniassa. Vuonna 1995 elokuvasta ilmestyi leikkaamaton versio, johon oli lisätty ja poistettu kohtauksia. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai jatko-osan Highlander 3: Saalistaja (1994).

Näyttelijöitä

Arvioita 
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Fantasiaelokuvat
Tieteiselokuvat
Vuoden 1991 brittiläiset elokuvat
Russell Mulcahyn ohjaamat elokuvat
Maire Pohjanheimo

Maire Pohjanheimo o.s. Tammenlaakso on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja harmonikansoittaja. Pohjanheimo on soittanut haitaria Turuttaret-nimisessä naistriossa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on säveltänyt ja sanoittanut Vera Teleniukselle kappaleen Yön laulajatar.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset harmonikansoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Lasinpuhallus

Lasinpuhallus on lasinmuokkaustekniikka, jossa sulalasimassapisaraan puhalletaan ilmaa puhallusputken avulla, jolloin muodostuu kupla. Tätä sulaa kuplaa sitten muotoillaan käyttämällä hyväksi sulan lasin eri alueiden lämpötilaeroja tai muotin avulla. Lasinpuhaltajan käsityö on yhä käytössä taidelasin valmistuksessa. Pakkauksina käytettävät lasipullot puhalletaan muotteihin automaattisilla koneilla.

Tekniikka

Periaatteita
Lasinpuhallus tuli käyttöön lasiesineiden valmistuksessa 100-luvulla eaa. Puhaltamalla ilmaa sulaan lasimassaan se saadaan paisumaan ja sisälle muodostumaan ontelo. Sula lasimassa venyy, kun lasimassan atomien lujat sidokset muodostavat verkoston, minkä vuoksi sulalla lasilla on riittävän suuri viskositeetti puhallettavaksi. Lasimassan koostumusta säätelemällä voidaan vaikuttaa sulan lasin jähmeyteen ja puhallettavuuteen. Tutkittuaan vanhoja lasimosaiikkeja Galileassa (Israel) sijaitsevassa vanhassa roomalaisessa Tzipporin kaupungissa, tutkijat Fischer ja McCray raportoivat, että kidesoodapitoisuudella voidaan vaikuttaa juoksevuuteen. Pienentämällä kidesoodan määrää saadaan juoksevampaa lasimassaa, joka sopii paremmin puhallettavaksi. 

Puhalluksen aikana ohutseinämäisemmät kohdat jäähtyvät nopeammin ja tulevat jähmeämmiksi kuin paksut, jotka silloin venyvät helpommin. Näin puhallettavan kappaleen seinämän paksuus pysyy tasaisena eikä ohuet kohdat repeä. Jäähtyessään lasi kovettuu, mutta ei kiteydy ja säilyttää siten läpinäkyvyytensä. Lasinpuhalluksessa on aikojen saatossa kehittynyt useita tekniikoita, jotka voidaan jakaa kahteen pääryhmään.

Vapaa puhallus
Vapaan puhalluksen menetelmä on säilyttänyt valta-asemansa sen jälkeen keksimisestään saakka 1800-luvun puoliväliin ja se on yhä laajalti käytetty lasimuotoilumenetelmä. Vapaassa puhalluksessa ensin tehdään riittävän suuri kupla sulaan lasiin ("posti") ja sitten lasin lämpötilaeroja hyödyntämällä, pyörittämällä ilmassa tai apupintoja vasten ja puhallusta ohjaamalla pyritään saamaan haluttu muoto. Puhalluksen välillä lasiaihioita voidaan käyttää uunissa lämpötilan nostamiseksi.

Muottiin puhallus
Muottiin puhallusta alettiin käyttää vapaan puhalluksen keksimisen jälkeen noin vuosina 50-75 Muottiin puhallettaessa sula lasimassa otetaan puhallusputken päähän ja sijoitetaan puiseen tai metalliseen muottiin. Tämän jälkeen lasimassa puhalletaan niin, että se täyttää muotin, jolloin muotin muodot painuvat lasimassaan. 

Tikkupuhallusmenetelmässä vesi höyrystyy ja muodostaa lasimassan sisään ilmakuplan, kun lasimassaa pistetään märällä puutikulla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Scientific Glassblowing Basics a tutorial

Lasi
Valmistustekniikka
Käsityötekniikat
John Green (kirjailija)

John Michael Green (s. 24. elokuuta 1977  Indianapolis, Indiana. Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja YouTube-videobloggaaja. Hän kirjoittaa nuorten aikuisten kirjallisuutta.

Green valmistui Kenyon Collegesta vuonna 2000 suoritettuaan tutkinnon kahdessa pääaineessa, englannissa ja uskontotieteessä. Hänen ensimmäinen kirjansa Looking for Alaska (suom. Kaikki viimeiset sanat), sai suurelta osin inspiraationsa hänen ajastaan ​​Indian Springs -koulussa. Green asui monia vuosia Chicagossa, jossa hän toimi kirja-arvostelijana lehdessä.

Kirjat

Suomennetut teokset 
 
 
  – Maureen Johnsonin ja Lauren Myraclen kanssa
 
  – David Levithanin kanssa
 
  – Julkaistaan 24. lokakuuta 2017

YouTube-toiminta
John Greenin ja hänen veljensä Hankin yhteistä videoblogia julkaistaan Vlogbrothers YouTube-kanavalla. Vuoden 2017 alussa Green ja hänen paras ystävänsä Chris Waters aloittivat 100 päiväisen videoblogin kuntonsa kohentamisesta YouTube-kanavalla 100days. Green on myös toiminut juontajana opetuksellisen YouTube-kanavan Crash Course historiaa käsittelevillä videoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset nuortenkirjailijat
Yhdysvaltalaiset bloginpitäjät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Videobloginpitäjät
Yhdysvaltalaiset tubettajat
Akutan Zero

Akutan Zero, myös Koga's Zero ja Aleutian Zero oli japanilainen Mitsubishi A6M Reisen-hävittäjä, joka teki pakkolaskun Akutan Islandille, Alaskaan toisen maailmansodan aikana. Amerikkalaiset joukot saivat sen vahingoittumattomana haltuunsa heinäkuussa 1942 ja siitä tuli ensimmäinen Yhdysvaltojen toisen maailmansodan aikana haltuunsa saama Zero-hävittäjä. Kone korjattiin ja yhdysvaltalaiset lentäjät tekivät sillä koelentoja, joiden ansiosta kyettiin kehittämään keinoja Keisarillisen Japanin laivaston käyttämien Zero-hävittäjien tuhoamiseksi.

Akutan Zeroa on kuvailtu lähes mittaamattoman arvokkaaksi sotasaaliiksi ja yhdeksi tyynenmeren sodan merkittävimmäksi sotasaaliiksi. Japanilaisen historioitsijan Masatake Okumiyan mukaan Akutan Zeron menettäminen "ei ollut vähemmän merkityksellistä" kuin japanilaisten tappio Midwayn taistelussa ja, että sillä oli suuri merkitys Japanin lopullisen kukistumisen edistämisessä.  Toisaalta John Lundstrom on yksi niistä, jotka kyseenalaistavat Akutan Zeron merkityksen sille, että Zeron heikkoudet kyettiin selvittämään.

Akutan Zero tuhoutui harjoitusonnettomuudessa 1945. Osia koneesta on säilytetty useissa eri museoissa Yhdysvalloissa.

Lähteet 

Yksittäiset lentokoneet
Japanilaiset hävittäjälentokoneet
1940-luvun hävittäjälentokoneet
Ajoneuvovarikko

Ajoneuvovarikko oli Tampereen Kalkussa sijainnut puolustusvoimien varikko, joka on vuodesta 2007 kuulunut Millog Oy:lle. Varikko vastaa ajoneuvojen ja kuljetusvälineiden käyttöönotosta, joukoille jakamisesta ja kokonaiselinkaarenhallinnasta järjestelmävastuuvarikkona. Ajoneuvoihin lukeutuvat puolustushallinnon pyöräajoneuvot, hinattavat laitteet ja säiliöt. Joukko-osaston perinnepäivä on 14. lokakuuta. Tuona päivänä vuonna 1939 perustettiin Autovarikko 3.

Historia
Puolustusministeriön alainen Autovarikko 3 perustettiin 14. lokakuuta 1939 Tampereelle. Varikon tehtävänä oli moottoriajoneuvojen varastointi ja huoltaminen. Siitä muodostettiin Lahdessa, Kuopiossa, Oulussa, Mikkelissä ja Jyväskylässä olleiden autovarikoiden kanssa 1. heinäkuuta 1940 Tampereen autovarikko, joka elokuussa siirrettiin Pääesikunnan alaisuuteen. Varikko nimettiin 1. maaliskuuta 1941 Autovarikko ja 1. heinäkuuta Autovarikko 1, mikä palautettiin Autovarikoksi 20. marraskuuta 1944.

Tampereella sijainneesta Autovarikosta ja Kuormasto- ja Raaka-aine- sekä Auto- ja kuormastovarikon osista muodostettiin 19. maaliskuuta 1945 Keskusvarikko 9, jonka nimi muutettiin organisaatiouudistuksessa 1. joulukuuta 1952 Kuljetusvälinevarikoksi. Se liitettiin Puolustusvoimien materiaalilaitokseen 1. tammikuuta 1993 nimellä Kuljetusvarikko. Vuoden 2008 alusta nimi muutettiin Ajoneuvovarikoksi ja se siirrettiin osaksi Länsi-Suomen Huoltorykmenttiä, joka oli osa Maavoimien Materiaalialaitosta.

Päälliköt 
Päällikköinä ovat ollet
 Autovarikko 3
1939-1940 DI Paavo Ahomaa
Tampereen Autovarikko ja Autovarikko
1940-1941 majuri Nils Skogström
Autovarikko 1,  Autovarikko ja Keskusvarikko 9
1941-1944 majuri Nils Skogström
1944-1952 everstiluutnantti Erkki Soininen
Kuljetusvälinevarikko
1952-1963 everstiluutnantti Erkki, Soininen
1963-1967 majuri Aimo Ikonen
1967-1974 majuri Erkki Takanen
1975 majuri Väinö Saarikko
1975-1976 majuri Aarre Seppänen
1976-1986 everstiluutnantti Heikki Pasanen
1986-1991 everstiluutnantti Pertti Laaksonen
1991-1992 everstiluutnantti Jukka Voipio
Kuljetusvarikko
1993-1995 everstiluutnantti Jukka Voipio
1996 majuri Antero Soikkeli
1996-2000 everstiluutnantti Timo Henttonen
2000-2003 everstiluutnantti Asko Itkonen
2003-2007 everstiluutnantti Raimo Raivio
2007 kapteeni Rami Kilpi

Nykytilanne

Vuodesta 2008 varikko on kuulunut puolustusvoimien strategisen kumppanin Millog Oy:n organisaatioon ja oli Länsi-Suomen Huoltorykmentin alainen vuoden 2014 loppuun. Varikolla järjestetään vuosittain käytöstä poistettujen ja hylättyjen ajoneuvojen, mukaan lukien panssarivaunut, huutokauppoja. Huutokauppatoiminta täytti vuonna 2014 70 vuotta, koska Kalkussa järjestettiin 29.12.1944 ensimmäinen sodanjälkeinen huutokauppa puolustuslaitoksen ylijäämäkaluston myymiseksi.

Lähteet

Joukko-osastot
Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Kalkku
Anja Koivistoinen

Anja Koivistoinen (s. 1945 Suonenjoki) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Senioripuolueen puheenjohtajana vuosina 2011–2014, jolloin yhdistyksen toiminta loppui.

Lähteet 

Suomalaisten puolueiden puheenjohtajat
1940-luvulla syntyneet
Elävät henkilöt
Kroatian EU-kansanäänestys

Kroatian EU-kansanäänestys järjestettiin 22. tammikuuta 2012, jossa kroatialaiset äänestivät Euroopan unioniin liittymisestä. Kroatia oli allekirjoittanut liittymissopimuksen joulukuussa 2011. Äänestyksessä selvä enemmistö, 66,27 prosenttia, kannatti liittymistä, joka varmisti Kroatian liittymisen Unioniin vuoden 2013 alussa.

Tausta ja äänestys 
Kroatia haki EU:n jäsenyyttä jo helmikuussa 2003, ja jäsenyysneuvottelut alkoivat lokakuussa 2005. Liittymisneuvotteluita ovat hidastaneet rajakiista Slovenian kanssa ja EU:n epäilys Kroatian motivaatiosta etsiä sotarikossyytettyjä. Kroatia allekirjoitti sopimuksen liittymisestä EU:n 28. jäsenmaaksi 9. joulukuuta 2011.

Kroatian puolueet olivat yksimielisiä liittymisen puolesta, ja kaikki kampanjoivat ennen kansanäänestystä kansaa äänestämään ”kyllä”. Myös presidentti Ivo Josipovićin antoi tukensa EU:n jäsenyyden puolesta ja sanoi äänestyksen olevan yksi maan historian suurimmista päätöksistä. Liittymistä kannatti 66,27 % äänestäjistä, vaikkakin äänestysaktiivisuus jäi pieneksi, noin 43 prosenttiin. Äänestys käytännössä varmisti Kroatian liittymisen Euroopan unioniin vuonna 2013. Vielä EU:n jäsenmaiden pitää ratifoida jäsenyys.

Tulos piirikunnittain

Lähteet 

Eukansanäänestys
Eukansanäänestys
Kansanäänestykset Euroopan unionista
Vuoden 2012 politiikka
Euroopan unionin laajentuminen
Jumalan 99 kaunista nimeä

Islamilaisen perimätiedon mukaan Jumalalla on 99 nimeä. Luettelot Jumalan nimistä vaihtelevat suuntauksen ja uskonoppineen mukaan. Islamissa Jumalaa kuvataan harvoin "rakastavaksi" kuten kristinuskossa, eikä tätä nimeä luettelossa esiinnykään. Sen sijaan islamissa korostetaan varsinkin Jumalan armeliaisuutta (lat. misericordia).  

Jumalan lukuisat nimet eivät tarkoita Jumalan olemuksen moneutta. Islamiin sisältyy ehdoton periaate Jumalan ykseydestä tawhid. On vain yksi Jumala, ja Jumalassa itsessään ei ole moneutta. 

Listaa Jumalan nimistä käytetään mietiskelyssä, jossa rukousnauhan avulla pidetään kirjaa lausutuista nimistä. Suufilaisille mystikoille tämä on yksi hartauden harjoittamisen muoto. Sahih al-Bukharin hadithin mukaan Abu Huraira sanoi: "Jumalan Lähettiläs sanoi: Jumalalla on 99 nimeä, yksi vähemmän kuin sata; ja se, joka muistaa ne kaikki pääsee Paratiisiin." 

Kuuluisa keskiajan uskonoppinut al-Ghazali kirjoitti teoksen Jumalan 99 kaunista nimeä. Se on käännetty myös suomeksi. Islamilaisen vitsin mukaan kameli hymyilee siksi, että vain se tietää Jumalan sadannen nimen.

Luettelo Jumalan nimistä 
Seuraava luettelo Jumalan nimistä on yksi esitetyistä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Islamilainen filosofia
Gibbs

Gibbs on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Armstrong Gibbs (1889–1960), brittiläinen säveltäjä ja kuoronjohtaja
 Georgia Gibbs (1919–2006), yhdysvaltalainen laulaja
 Jack Gibbs (s. 1995), yhdysvaltalainen koripalloilija
 James Gibbs (1682–1754), skotlantilainen arkkitehti
 Joe Gibbs (s. 1940), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja
 Josiah Willard Gibbs (1839–1903), yhdysvaltalainen fyysikko, matemaatikko ja kemisti, jonka mukaan on nimetty termodynamiikan käsite Gibbsin energia (Gibbsin funktio)
 Kieran Gibbs (s. 1989), englantilainen jalkapalloilija
 Morgan Gibbs-White (s. 2000), englantilainen jalkapalloilija
 Nicole Gibbs (s. 1993), yhdysvaltalainen tennispelaaja
 Wylie Gibbs (s. 1922), australialainen poliitikko ja lääkäri.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Joshamee Gibbs, elokuvasarjassa Pirates of the Caribbean
 Leroy Jethro Gibbs, päähenkilö ja protagonisti televisiosarjassa NCIS Rikostutkijat

Muita merkityksiä 

 Gibbs Aquada, amfibioauto.
Terra Nova (televisiosarja)

Terra Nova on yhdysvaltalainen tieteisfiktiosarja vuodelta 2011. Sarjan tuottajayhtiöt ovat Amblin Television, Chernin Entertainment, Kapital Entertainment, Siesta Productions ja  20th Century Fox Television. Brittiläisen kirjailijan Kelly Marcelin ideaan perustuvan sarjan ensimmäinen osa esitettiin 26. syyskuuta 2011 FOX-kanavalla. Suomessa sarjaa alkoi esittää 28. tammikuuta 2012 alkaen MTV3. Terra Nova päätettiin lopettaa jo ensimmäisen tuotantokauden jälkeen suosiosta huolimatta. Sarjan tekeminen oli erikoistehosteiden vuoksi varsin kallista. Yhden jakson tekeminen maksoi noin neljä miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sarjaa on tarjottu toisille tuotantoyhtiöille, jotka voisivat haluta jatkaa sarjan tekoa.

Sarjan tarina sijoittuu 85 miljoonan vuoden takaiseen maapallon esihistoriaan, jonne vuonna 2149 tuhoutumassa olevasta maailmasta on asettunut teleportin kautta siirtokunnallinen ihmisiä.

Juoni 

Vuonna 2149 maailma on tuhoutumassa ylikansoitukseen ja saasteisiin, suurin osa kasvillisuudesta ja eläinkunnasta on kuollut sukupuuttoon. Tiedemiehet ovat kuitenkin löytäneet aika-avaruusjatkumosta murtuman, jonka kautta on mahdollista matkustaa 85 miljoonaa vuotta menneisyyteen, liitukauden maailmaan, rinnakkaisuniversumiin. Ihmiskunnan tulevaisuuden turvaamiseksi esihistoriaan päätetään perustaa siirtokunta, Terra Nova, jota johtaa ensimmäisenä aikaportin kautta kulkenut komentajakapteeni Nathaniel Taylor (Stephen Lang).

Kymmenennen siirtolaisryhmän mukana Terra Novaan saapuu siirtokunnan lääkäriksi värvätty Elisabeth Shannon (Shelley Conn) sekä hänen lapsensa, 17-vuotias poika Josh (Landon Liboiron) ja 15-vuotias tytär Maddy (Naomi Scott). Perheen isä Jim Shannon (Jason O’Mara) on entinen chicagolaispoliisi, joka on joutunut vankilaan perheen hankittua lainvastaisesti kolmannen lapsen, Zoen (Alana Mansour).  Elisabeth auttaa Jimin pakenemaan vankilasta, että hän voi seurata perhettään Terra Novaan, ja myös salakuljettaa tyttärensä Zoen repussaan aikaportin läpi.

Saapumista seuraavana päivänä sairaalasta karannut potilas yrittää ampua Taylorin, mutta maatalouspalveluun määrätty Jim onnistuu estämään aikeen. Taylor vie Jimin ajelulle Terra Novan ulkopuolelle, ja kertoo miehen kuuluvan kuudennen siirtolaisryhmän mukana tulleisiin Kuutosiin (), jotka ovat aseistautuneet ja karanneet siirtokunnasta. Taylor tarjoaa Jimille työtä siirtokunnan turvallisuuspäällikkönä ja hän suostuu tarjoukseen.

Näyttelijät

Jaksot

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2010-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Foxin televisio-ohjelmat