joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Martin Evans

Sir Martin John Evans FRS (s. 1. tammikuuta 1941 Gloucestershire Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen tiedemies, joka keksi tavan viljellä kantasoluja. Hän on uransa aikana tutkinut muun muassa geenien muuntelua ja geeniterapiaa hiirissä. Evans sai hiirten geneettisen muuntelun mahdollistaneesta tutkimuksesta Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2007 yhdessä Mario Capecchin ja Oliver Smithiesin kanssa.

Evans valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen filosofian tohtorin tutkinnon University Collegessa Lontoossa. Evans keksi tavan viljellä kantasoluja yhdessä Matthew Kaufmanin kanssa Cambridgen yliopistossa vuonna 1981.

Professori Evans on arvostetun Royal Societyn jäsen ja hänet on ritaroitu vuonna 2004 tunnustukseksi työstään lääketieteen alalla. Evans on myös saanut arvostetun Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä vuonna 2001. Vuoden 2007 lokakuuhun mennessä hän on julkaissut yli 120 tieteellistä julkaisua.

Evans on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta.

Lähteet 

Brittiläiset geneetikot
Royal Societyn jäsenet
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Marko Baacke

Marko Baacke (s. 10. helmikuuta 1980 Friedrichroda) on saksalainen entinen yhdistetyn kilpailija.

Baacke voitti maailmanmestaruuden yhdistetyn sprintissä Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 2001. Hän sijoittui samoissa MM-kilpailuissa kahdeksanneksi normaalikilpailussa ja neljänneksi joukkuekilpailussa. Urallaan hän sijoittui yhdistetyn maailmancupissa kolme kertaa palkintokorokkeelle mutta ei voittanut yhtään osakilpailua.

Baacke loukkaantui pahoin kaaduttuaan mäkihyppyharjoituksissa Rukalla syksyllä 2001, minkä seurauksena häneltä jouduttiin poistamaan perna sekä toinen munuainen. Baacke oli sivussa kauden 2001–2002 ja palasi kilpailemaan syksyllä 2002. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui puolustavana maailmanmestarina sprintissä 23:nneksi. Loukkaantumisen jälkeen Baacke sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan kolmanneksitoista Oslon sprinttikilpailussa maaliskuussa 2003.

Baacke päätti lopettaa uransa syyskuussa 2004, koska ei henkisesti toipunut loukkaantumisestaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Marko Baacken kotisivut 

Saksalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Manhattan Community District 10

Manhattan Community District 10 on New Yorkin Manhattanin saaren hallinnollinen osa-alue (Community District), johon kuuluu Harlemin keskeinen osa. Alue tunnetaan mustien kaupunginosana: Vuoden 2000 väestönlaskennassa 77,3 prosenttia asukkaista laskettiin mustiin tai afroamerikkalaisiin, ja vain kaksi prosenttia valkoisiin ei-latinalaisamerikkalaisiin.

Vuonna 2000 alueella asui 107 109 henkeä. Sen väkiluku oli kasvanut kymmenessä vuodessa 7,6 prosenttia. Ulkomailla syntyneitä oli 17,8 %, heistä 40 % oli syntynyt Latinalaisessa Amerikassa, 23,2 % Afrikassa. Yleisin syntymäpaikka ulkomaalaisilla oli Dominikaaninen tasavalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaupunginosvaltuuston kotisivut

Community District 10
Peskadorit

Peskadorit (, Pha̍k-fa-sṳ: Phàng-fù khiùn-tó ) ovat saaristo Taiwanin länsipuolella Taiwaninsalmessa. Saaria hallinnoidaan osana Penghun piirikuntaa Kiinan tasavallassa. 

Saarten määrä vaihtelee vuoroveden mukana: vuoksen aikaan saaria on näkyvissä noin 90. Kravun kääntöpiiri kulkee yhden saaren halki. Penghun piirikunnan pinta-ala on yhteensä 127,7 neliökilometriä, ja se jakautuu kuuteen kuntaan (Husi, Baisha, Siyu, Wang-an, Cimei) ja yhteen kaupunkiin (Magong). Yli puolet piirikunnan maa-alueesta on maatalouden käytössä. Piirikunnassa on yhteensä 91 785 asukasta ja sen asukastiheys on 717 henkeä neliökilometriä kohden. Magongin kaupungissa asukkaita on noin 54 000.

Saaret ovat saaneet nimensä portugalinkielen sanoista Ilhas Pescadores, ”Kalastajiensaaret”. Niitä ovat ennen Kiinan tasavaltaa hallinneet muun muassa Alankomaat, Qing-dynastian Kiina ja Japani.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Penghun piirikunnan kotisivut  

Taiwanin saaret
Taiwanin piirikunnat
Vöyrin sotakoulu

Vöyrin Sotakoulu oli itsenäisen Suomen ensimmäinen aliupseerikoulu. Koulu syntyi 26. tammikuuta – 30. toukokuuta 1918 Vimpelin sotakoulun jatkoksi.

Sven Donner, Axel Bergman ja Thure Svedlin saivat Sotilaskomitean (M.K.) suostumaan koulun perustamiseen. Vöyrin kunnallislautakunnan puheenjohtaja Johannes Miemois ja elintarvikelautakunnan puheenjohtaja Johannes Hallvar saivat kutsun Vaasaan, ja koulu päätettiin perustaa.

Vöyrin sotakoulu koulutti aliupseereita (ryhmänjohtajia) suojeluskunta-armeijaa varten. Koulun ensimmäinen päällikkö oli jääkäriluutnantti Bertel (Perttu) Petrelius (myöh. Pertamo) ja 18. helmikuuta 1918 alkaen jääkärikapteeni Juho Heiskanen. Intendenttinä toimi jääkärivänrikki Ivar Eugéne Hasselblatt, koulun hankintapäällikkönä Johannes Hallvar ja kirjurina jääkäri Viktor Granlund.

Opettajina ja komppanian päällikköinä toimi 22 jääkäriä ja Vimpelin koulun entisiä oppilaita. Koulun noin 1 400 oppilasta olivat eri puolilta maata ja muodostivat 9 komppaniaa ja 2 konekiväärikomppaniaa (KKK).

Lähteet 
 Donner–Svedlin–Nurmio: Suomen vapaussota IV, Jyväskylä: Gummerus 1924.
 Ignatius–Theslöf–Palmén–Grotenfelt–Nordenstreng–Soikkeli: Suomen vapaussota vuonna 1918 IV. Helsinki: Otava 1923.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Suomen sisällissodan valkoiset erillisyksiköt
Sotilaskoulutus
Vöyri
Sigmaringen

Sigmaringen on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion eteläosassa. Se on Sigmaringenin piirikunnan hallinnollinen keskus. Sigmaringen rajoittuu pohjoisessa Winterlingeniin (Zollernalbkreis) ja Veringenstadtiin, idässä Bingeniin, Sigmaringendorfiin ja Scheeriin, etelässä Mengeniin, Krauchenwiesiin, Inzigkofeniin ja Meßkirchiin sekä lännessä Leibertingeniin, Beuroniin ja Stetten am kalten Marktiin.

Kaupungissa on noin 17 100 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 92,8 neliökilometriä.

Historia 
Sigmaringen sijaitsee Schwabenin historiallisella alueella. Laizin kaupunginosasta on löydetty jälkiä uurnakenttäkulttuurin ajalta vuosilta 1000–500 eaa. Myös Hallstattin kulttuurin aikaisia löytöjä on tehty. Varhaisin kirjallinen maininta Sigmaringenista on vuodelta 1077. Virallisesti kaupunki perustettiin 1250. Vuosina 1576–1850 Sigmaringen oli Hohenzollern-Sigmaringen-ruhtinaskunnan pääkaupunki ja Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaan asuinpaikka. Vuonna 1850 Sigmaringenin alueesta tuli osa Preussiin kuulunutta Hohenzollernin provinssia. Ranskassa toisen maailmansodan aikaan istunut Vichyn nukkehallitus pakeni Saksaan ja istui Sigmaringenissa lokakuusta 1944 huhtikuuhun 1945. Myös kirjailijat Céline, Lucien Rebatet ja Roland Gaucher pakenivat Sigmaringeniin. Vuodesta 1972 kaupunki on ollut Sigmaringenin piirikunnan hallinnollinen keskus.

Sigmaringenin linnan (Schloss Sigmaringen) historia ulottuu 1000-luvulle. Linnasta on maininta vuodelta 1077 Rudolf von Schwabenin epäonnistuneen valloitusyrityksen yhteydessä. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1632 linnaa hallitsivat lyhyen aikaa ruotsalaiset. Linna on suojelukohde ja se tunnetaan paitsi mahtailevista saleistaan myös huomattavasta asekokoelmastaan. Vuosina 1756–1763 rakennettiin barokkikirkko Stadtpfarrkirche St. Johann Evangelist, jossa on muun muassa Sigmaringenissa syntyneen taidemaalari Andreas Meinrad von Owin (1712–1792) töitä.

Talous 
Sigmaringenin alueen merkittäviin työnantajiin kuuluu sairaanhoitopalveluja tarjoava Kliniken Landkreis Sigmaringen GmbH. Työntekijöitä on noin 1 200. Kaupungin lukuisiin oppilaitoksiin kuuluu muun muassa Hochschule Albstadt-Sigmaringen.

Liikenne 
Rautatiet Ulmista Donaueschingeniin ja  Tübingenista Aulendorfiin risteävät Sigmaringenissa. Etäisyys Ulmin rautatieasemalta Sigmaringenin asemalle on 92,6 km ja Tübingenistä vastaavasti 87,5 km. Sigmaringenin tuntumassa risteävät valtatiet (Bundesstraße) B 32 Hechingenistä Ravensburgiin sekä B 313 Reutlingenista Bodenjärvelle. Kaupungissa aloitettiin paikallisbussiliikenne 1992 ensimmäisten saksalaisten pikkukaupunkien joukossa.

Kirjallisuutta 
Genzmer, Walther (Hrsg.): Die Kunstdenkmäler Hohenzollerns. Band 2: Kreis Sigmaringen, W. Speemann, Stuttgart 1948.
Schmitt, Günter: Sigmaringen. In: Ders.: Burgenführer Schwäbische Alb. Band 3: Donautal. Wandern und entdecken zwischen Sigmaringen und Tuttlingen. S. 41–62. Biberacher Verlagsdruckerei. Biberach 1990. ISBN 3-924489-50-5

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin verkkosivusto

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Henrik Lilius (toimitusjohtaja)

Henrik August Kasimir Lilius (1. elokuuta 1921 Helsinki – 26. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli Tamfeltin (entinen Tampereen Verkatehdas) toimitusjohtaja 1956–1985 ja suomalaisen tekstiiliteollisuuden keskeinen vaikuttaja. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri. Hänen aikanaan Tamfelt kansainvälistyi ja sen painopiste siirtyi villateollisuudesta konehuopatuotantoon, jota edesauttoi Suomen metsäteollisuuden voimakas kasvu 1950-luvulla.

Tehdas toimi vielä Liliuksen aikana pääasiallisesti Tammerkoskella (vuoteen 1975) ennen siirtymistään uuteen tehtaaseen Tampereen Hankkioon. Yritys ehti myös kokea hänen aikanaan nimen muutoksen perinteisestä Tampereen Verkatehdas Oy – Tammerfors Klädesfabriks Ab (1797) nimestä Tamfeltiksi.

Katso myös 
Lilius (suku)

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Ipanat

Ipanat () on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaatiosarja, jonka tuotti Klasky Csupo. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa Nickelodeonilla vuosina 1991–1994, jonka jälkeen siitä tuotettiin lisää jaksoja menestyksen myötä. Uudet jaksot esitettiin vuosina 1997–2004. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1. Sarja kertoi siitä, kuinka vauvat ja lapset näkivät ja kokivat ympärillään tapahtuvat asiat.

Ipanoista tuotettiin myös kaksi elokuvaa, Ipanat (1998) ja Ipanat Pariisissa (2000). Sarjan loputtua siitä tuotettiin myös spin-off sarja All Grown Up, jossa kaikki hahmot ovat noin yhdeksän vuotta vanhempia.

Juoni 

Sarjassa keskityttiin erityisesti päähahmon Tommin sekä hänen ystäviensä Jaskan, Vilin, Lillin, Kitin ja veljensä Niilon seikkailuihin. He kykenevät kommunikoimaan toistensa kanssa vauvojen kielellä, jota aikuiset eivät ymmärrä. Vauvat pääosin ymmärtävät aikuisten puhetta, mutta käsittävät esimerkiksi vertauskuvallista puhetta väärin. Mukana ovat myös kolmevuotiaat Annika ja Susa, jotka kykenevät kommunikoimaan sekä aikuisten että vauvojen kanssa. Annika käyttää usein etuaan hyväksi manipuloidessaan jompiakumpia eikä siksi aina tule toimeen kiltimmän Susan kanssa.

Hahmoja 
Tommi, päähenkilö, vilkas ja rohkea poika
Jaska, pelokas poika
Vili ja Lilli, kaksoset, jotka ovat aika samannäköiset vaikka ovatkin eri sukupuolta keskenään.
Annukka, iso tyttö, joka suhtautuu nuorempiinsa ylimielisesti
Didi, Tommin äiti
Osku, Tommin isä, harrastaa tekniikkaa
vaari, Tommin isoisä, ei pidä nykyajan tekniikasta, kertoo sotajuttuja

Äänirooleissa

Suomenkielinen ääninäyttelijä 

 Petteri Halmela - Tommi
 Dimitri Qvintus - Jaska
 Tuomas Oksanen - Vili
 Heljä Heikkinen - Lilli
 Outi Alanen - Annukka
 Petteri Summanen - Osku, Isoisä Boris, sivuroolit
 Eeva Eloranta - Didi 
 Jukka Rasila - Vaari, sivuroolit
 Petri Hanttu - Topi, sivuroolit
 Jarkko Tamminen - Jaakko, kertoja, sivuroolit
 Ulla Tapaninen - Margaret, sivuroolit
 Petra Karjalainen - sivuroolit
 Markus Bäckman - sivuroolit
 Pauli Virta - sivuroolit
 Mari Vainio - sivuroolit

Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Ipanat sijalle 34 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 92.

Lähteet 
 Nickelodeon.fi
 Rugratonline

Viitteet

1990-luvun piirrossarjat
Hollywood Walk of Fame
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Elaine Kellett-Bowman

Dame Mary Elaine Kellett-Bowman, DBE (8. heinäkuuta 1923 – 4. maaliskuuta 2014) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän kouluttautui juristiksi.

Kellett-Bowman istui parlamentin jäsenenä Lancasterista vuosina 1970–1997. Hän oli myös europarlamentaarikkona vuosina 1975–1984.

Kellett-Bowmanilla oli neljä lasta ensimmäisen miehen kanssa. Tämän kuoltua hän meni uusiin naimisiin poliitikko Edward Kellett-Bowmanin kanssa.

Lähteet

Brittiläiset europarlamentaarikot
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Brittiläiset juristit
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Serge Reggiani

Serge Reggiani (2. toukokuuta 1922 – 23. heinäkuuta 2004) oli ranskalainen näyttelijä, chanson-laulaja ja taidemaalari. Hän syntyi Reggio nell'Emiliassa, Italiassa, mutta muutti vanhempineen Ranskaan ollessaan kahdeksan ikäinen. 

Reggiani esiintyi muiden muassa elokuvissa Yön portit (1946), Rakastajatar (1952) ja Ilmiantaja (1962). Lauluillaan hän nousi kuuluisuuteen vasta nelikymppisenä.

Myöhemmällä iällä Reggiani ryhtyi maalaamaan. Hän kuoli Pariisissa sydänkohtaukseen 82-vuotiaana toisen suositun laulajan, Sacha Distelin kuolemaa seuranneena päivänä. Hänet on haudattu Cimetière du Montparnasseen.

Aiheesta muualla 
 Serge Reggianin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
  

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset laulajat
Ranskalaiset taidemaalarit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Lucius Calpurnius Piso Caesoninus

Lucius Calpurnius Piso Caesoninus oli roomalainen poliitikko. Hän oli Calpurnia Pisoniksen isä ja näin ollen Julius Caesarin appi. Pisolla oli myös poika Lucius Calpurnius Piso. Piso oli Ciceron poliittinen vastustaja.

Caesar meni naimisiin Pison tyttären kanssa vuonna 59 eaa. Seuraavana vuonna Piso valittiin konsuliksi Aulus Gabiniuksen kanssa. Yhdessä kansantribuuni Publius Clodiuksen kanssa konsulit ajoivat Ciceron maanpakoon. Palkkioksi tästä Piso sai konsulikautensa loputtua provinssikseen Macedonian. Piso ryösteli provinssiaan, ja vuonna 55 eaa. hänet kutsuttiin takaisin Roomaan. Cicero piti senaatissa Pisoa vastaan syytöspuheen In Pisonem. Caesarin ylittäessä Rubikonin Piso pysytteli neutraalina. 

Piso oli vuoden 50 eaa. kensori Appius Claudius Pulcherin kanssa.

Caesarin murhan jälkeen Piso vaati, että diktaattorin testamenttia tulisi noudattaa. Aluksi Piso oli Marcus Antoniuksen vastustaja. Mutinan sodan aikana hän osallistui lähetystöön, joka neuvotteli Antoniuksen kanssa. 

Pison uskotaan olleen Papyrusten huvilan omistaja.

Lähteet 
 Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology >  v. 3, page 371

Roomalaiset poliitikot
Aku Rautala

August Ripatti, käytti kirjailijanimeä Aku Rautala () oli suomalainen työläiskirjailija.

Rautala kävi kansakoulun ja Paimion kansanopiston. Hän työskenteli vuosina 1912–1918 konepaja-, rakennus-, saha-, tehdas- ja satamatyöläisenä ja oli vangittuna poliittisista syistä Suomen sisällissodan jälkeen. Vapauduttuaan Rautala toimi Suomen työväenpuolueen toimitsijana Jyväskylässä 1919–1923 sekä WSOY:n palveluksessa ensin varastomiehenä ja myöhemmin 1930–1931 kustannusvirkailijana.

Rautala oli naimisissa kirjailija Iris Uurron kanssa, heidän poikansa oli kirjailija Aku-Kimmo Ripatti. Rautala kuoli jäätyään raitiovaunun alle Helsingissä. Rautala oli yrittänyt hypätä Hakaniementorilla Hämeentie 2:n kohdalla liikkeellä olleen raitiovaunun perävaunun etusillalle mutta epäonnistui ja joutui perävaunun alle, jolloin häneltä katkesi toinen jalka, kylkiluita ja lonkkaluu. Rautala kuoli tunnin kuluttua tajuihinsa tulematta sairaalassa.


Teoksia 
 Hehkuvan raudan miehiä, novelleja.  WSOY 1930
 Kädettömien taistelu, romaani.  WSOY 1930
 Markku Pulier eli Kanonisoimaton pyhimys : elämäkertaromaani, kirjoittanut Aku Rautala ; toimittanut ja esittelyn kirjoittanut kirjastoneuvos E. J. Ellilä.   Pertunmaan kunta ja Pertunmaan seurakunta 1975
 Suuri uni, runokokoelma.  Ei julkaistu, löytyi jälkeenjääneissä papereissa.

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Päijäthämäläisiä kirjailijoita 
 Hartolan tunnetut kirjailijat

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia August Ripatin (Aku Rautalan) e-kirjoja Projekti Lönnrotilta 

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset työläiskirjailijat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1931 kuolleet
USA Network

USA Network on yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä 27. syyskuuta 1977. Sen omistaa NBC Universal. USA Networkin oli nähtävissä vuonna 2005 noin 89 miljoonassa kotitaloudessa.

Historia 
Kanava aloitti lähetyksensä syyskuun lopussa vuonna 1977 nimellä Madison Square Garden Network ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen pääkanavista. Huhtikuussa 1980 kanava vaihtoi nimensä USA Networkiksi, kun sen omistusrakennetta uudelleenjärjestettiin. 24. syyskuuta 1992 USA Network lanseerasi sisarkanavansa, Sci Fi Channelin.

Samaan aikaan USA Network jakoi ohjelma-aikansa ja tilansa kahden muun vasta äskettäin aloittaneen televisiokanavan, C-SPAN ja Black Entertainment Televisionin (BET) kanssa. Kaikkien kolmen kanavan ohjelmatiedot julkaistiin esimerkiksi TV Guidessa "USA" nimen alla. Vuonna 2004 NBC Universal julkisti virallisesti yhtiön omistajuuden. Yhtiön teräväpiirtoversio aloitti toimintansa 3. lokakuuta 2007 ja se on saatavilla nykyisin DirecTV:ssä ja useissa kaapeliverkoissa.

USA Networkin sloganit 
 1980-1989: It's a Great Place to Stay
 1989-1994: America's Favorite Cable Network
 1994-1997: The Remote Stops Here
 1997-2000: The Cure for the Common Show
 2000-2005: You Are Here
 2005- : Characters Welcome

USA Networkin tuottamia televisiosarjoja 
 Burn Notice (2007)
 Kallista kipua (Royal Pains, 2009)
 Kovat kaulassa (White Collar, 2009)
 Monk (2002) 
 Mr. Robot (2015)
 Pukumiehet (Suits, 2011)
 Vihjeet hukassa (Psych, 2006)

Aiheesta muualla 
 USA Networkin kotisivut. 

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
NBC Universal
Kanada-cup 1981

Kanada-cup 1981 (engl. Canada Cup 1981) oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä jääkiekkoturnaus joka järjestettiin nyt toista kertaa. Verrattuna aikaisempaan turnaukseen, pelattiin nyt loppuottelun lisäksi välierät, ja loppuottelussa riitti yksi voitto mestaruuteen.

Mestaruuden vei Neuvostoliitto, joka voitti Kanadan loppuottelussa jopa 8-1. Tämä onkin Kanadan yksi suurinumeroisimmista tappioista maan jääkiekkoiluhistoriassa.

Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Neuvostoliiton maalivahti Vladislav Tretjak.

Kokoonpanot

Alkusarja

Mitaliottelut

Välierät

Loppuottelu

Lopputulokset

Pistepörssi

Tähdistökentällinen
Maalivahti:  Vladislav Tretjak
Puolustajat:  Arnold Kadlec,  Aleksei Kasatonov
Hyökkääjät:  Mike Bossy,  Gilbert Perreault,  Sergei Šepelev
Arvokkain pelaaja:  Vladislav Tretjak

Suomen joukkue

Maalivahdit: Hannu Lassila, Markus Mattsson	
Puolustajat: Juha Huikari, Tapio Levo, Timo Nummelin, Pekka Rautakallio, Reijo Ruotsalainen, Risto Siltanen, Juha Tuohimaa
Hyökkääjät: Pekka Arbelius, Matti Hagman, Raimo Hirvonen, Kari Jalonen, Arto Javanainen, Veli-Pekka Ketola, Markku Kiimalainen, Jari Kurri, Mikko Leinonen, Kari Makkonen, Jukka Porvari, Jorma Sevon, Ilkka Sinisalo
Valmentajat: Kalevi Numminen, Kari Mäkinen

Lähteet 
 Hockey Hall of Fame - Canada Cup 1981 Summary  
 Hockeyarchives - Coupe Canada 1981 
 Passionhockey - Coupe Canada 1981 
 Hockey Canada - 1981 Canada Cup

Viitteet

1981
Vuoden 1981 jääkiekko
Eteenpäin

Eteenpäin voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Eteenpäin, Uudessakaupungissa vuonna 1890 ilmestynyt sanomalehti
 Eteenpäin, Kotkassa ilmestynyt sanomalehti, myöhempi jatkaja Viikko-Eteenpäin
 Eteenpäin, Yhdysvalloissa vuosina 1921–1950 ilmestynyt sanomalehti
 Eteenpäin, suomalainen elokuva vuodelta 2002
 Eteenpäin, seikkailuelokuva vuodelta 2020
 Eteenpäin!, suomalainen levy-yhtiö
 Vperjod (Вперёд, Eteenpäin), sosialidemokraattinen sanomalehti
Marie Linder

Marie Linder (o.s. Musin-Puškin, alk. ; 8. joulukuuta 1840 Pietari – 5. maaliskuuta 1870 Helsinki) oli Kytäjän kartanon emäntä ja yksi ensimmäisiä suomalaisia naiskirjailijoita.

Elämäkerta 
Linderin vanhemmat olivat kreivi Vladimir Musin-Puškin ja hänen suomalaissyntyinen puolisonsa Emelie o.s. Stjernvall. Isänsä puolelta hän oli kaukaista sukua runoilija Aleksandr Puškinille. Äitinsä kuoltua 1845 Marie Linder muutti Suomeen Träskändan kartanoon tätinsä Aurora Karamzinin luo. Hän alkoi harrastaa kirjoittamista jo varhain mutta tämä harrastus jäi syrjään kun hän meni naimisiin 1859 Constantin Linderin (1836–1908) kanssa. Linderit asettuivat asumaan vuonna 1862 Kytäjän kartanoon. 

Avioliiton vaikeudet ja yhden lapsen kuolema 1865 saivat Marie Linderin palaamaan takaisin kirjoitusharrastuksensa pariin. Tämän tuloksena syntyi ensin nimimerkillä Stella Vecko-Biblioteket -lehteen kirjoitettuja novelleja ja sitten samalla nimimerkillä romaani En qvinna af vår tid (Aikamme nainen) joka julkaistiin 1867. Romaanin päähenkilö Lucy kamppailee tuon ajan yhteiskunnan naisille asettamia rajoitteita vastaan ja romaanissa kuvataan hänen suhdettaan itsevaltaiseen isäänsä, kihlattunsa Edvardiin, jota Lucy itse pitää vastenmielisenä, sekä rakastettuun Oscariin, jonka kanssa Lucylla on platoninen suhde.

Linder ei julkaissut useampia teoksia, sillä hän kuoli muutama vuosi romaanin ilmestymisen jälkeen virallisen tiedon mukaan kouristuskohtaukseen, mutta mahdollisesti kyseessä saattoi olla itsemurha.

Constantin ja Marie Linderin poika oli kamariherra Hjalmar Linder.

Marie Linder on haudattu Hietaniemen hautausmaalle (vanha puoli) Helsinkiin.

Teokset
 Aikamme nainen: luonteenkuvaus, suom. Benita Holopainen.  Antikvariaatti Vilho 2009 ISBN 978-952-92-5297-8

Lähteet 
 Suomen kirjailijat -tietokanta. 
 Kirjasampo.fi: Marie Linder
 Hyvinkääläisiä kirjailijoita – Marie Linder.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Lehto, Katri: Marie Linder, Kytäjän kreivitär. Otava 1985. ISBN 951-1-08596-4

Aiheesta muualla 

Vapaasti ladattavia Marie Linderin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa. 
En qvinna af vår tid.  Marie Linderin romaani.

Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1840 syntyneet
Vuonna 1870 kuolleet
Ivan Tšerezov

Ivan Jurjevitš Tšerezov (, s. 18. marraskuuta 1980 Iževsk, Udmurtia, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen Venäjää edustanut ampumahiihtäjä. Etniseltään taustaltaan hän kuitenkin kuuluu suomensukuiseen kansaan – udmurtteihin.

Tšerezov on voittanut urallaan kolme maailmanmestaruutta, kaksi viestissä ja yhden sekaviestissä. Lisäksi hän oli mukana Venäjän joukkueessa, kun se saavutti hopeaa Torinon 2006 ja pronssia Vancouverin 2010 olympialaisten viestikilpailuissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen mitalinsa hän saavutti oltuaan Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 kolmas yhteislähtökilpailussa. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 hän oli sprintissä neljäs, Torinon olympialaisissa samalla matkalla viides ja Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 yhteislähdössä viides.

Tšerezov on sijoittunut ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 2009–2010 ja neljänneksi kaudella 2006–2007. Urallaan hän on voittanut seitsemän maailmancupin osakilpailua ja sijoittunut yhteensä 20 kertaa palkintokorokkeelle.

Tšerezov lopetti uransa kesäkuussa 2016.

Lähteet

Viitteet

Venäläiset ampumahiihtäjät
Venäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Wilhelm Denifl

Wilhelm Denifl (s. 10. marraskuuta 1980 Rum) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti.

Denifl oli voittamassa Itävallan joukkueessa joukkuekilpailun kultamitalia Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 2003. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui normaalikilpailussa kahdeksanneksi ja sprinttikilpailussa kymmenenneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 13:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sai joukkuesprintissä hopeaa parinaan Bernhard Gruber ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa kahdeksas ja voitti pronssia Itävallan joukkueessa. 

Maailmancupissa Denifl on voittanut urallaan yhden kilpailun. Se tapahtui Tšaikovskissa tammikuussa 2014. Hän on sijoittunut toiseksi Kuusamossa marraskuussa 2016 ja Schonachissa maaliskuussa 2017 sekä kolmanneksi Liberecissä kaudella 2011–2012, Klingenthalissa, Sotšissa ja Oslossa kaudella 2012–2013, Kuopiossa kaudella 2015–2016 ja Trondheimissa kaudella 2018–2019. Lisäksi hän on ollut neljäs Trondheimissa ja Ramsaussa kaudella 2008–2009, Lahdessa kausilla 2010–2011 ja 2016−2017, Klingenthalissa kausilla 2011–2012 ja 2012–2013 ja Tšaikovskissa kaudella 2013–2014 sekä viides Chaux-Neuven normaalikilpailussa tammikuulla 2003, Oberstdorfissa kaudella 2013–2014 ja Kuusamossa kaudella 2017–2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kaudella 2012–2013 sekä yhdeksäs kausilla 2013–2014 ja 2016–2017.

Denifl lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä keväällä 2019.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Wilhelm Deniflin kotisivut 

Itävaltalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirk Windstein

Kirk Windstein on kitaristi/laulaja yhdysvaltalaisissa yhtyeissä Crowbar ja Kingdom Of Sorrow sekä doom/sludgemetallin superkokoonpanon Downin kitaristi. 

Windstein kirjoittaa suurimman osan Downin kappaleista yhdessä Pepper Keenanin kanssa. Suuren suosion myötä Windstein kiertää ensisijaisesti  Downin kanssa mutta valmistautuu myös pääyhtye  Crowbarin uuteen levyyn joka tulee olemaan jatkoa vuonna 2005 ilmestyneelle Lifesblood for the Downtrodden -levylle.

Diskografia

Crowbar 
 Obedience Thru Suffering (1991)
 Crowbar (1993)
 Live +1 (EP, 1994)
 Time Heals Nothing (1995)
 Broken Glass (1996)
 Odd Fellows Rest (1998)
 Equilibrium (2000)
 Sonic Excess in its Purest Form (2001)
 Lifesblood for the Downtrodden (2005)
 Sever the Wicked Hand (2011)
 Symmetry in Black (2014)
 The Serpent Only Lies (2016)

Down 
 Nola (1995)
 Down II: A Bustle in Your Hedgerow (2002)
 Down III: Over the Under (2007)
 Down IV Part I – The Purple EP (2012)

Kingdom of Sorrow 
 Kingdom of Sorrow (2008)
 Behind the Blackest Tears (2010)

Kirk Windstein 
 Dream in Motion (2020)

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset kitaristit
Jacquelyn Frank

Jacquelyn Frank on yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoittaa paranormaalia romantiikkaa. Ennen kirjoittajan uraansa hän toimi sijaisopettajana ja viittomakielen tulkkina.

Jacquelyn asuu New Yorkissa yhdessä kissojensa kanssa.

Bibliografia

The Nightwalkers series

 Jacob (2006)
 Gideon (2007)
 Elijah (2007)
 Damien (2008)
 Noah (2008)
 Adam (2011)

The Shadowdwellers series

 Ecstasy (2009)
 Rapture (2009)
 Pleasure (2009)

The Gatherers series

 Hunting Julian (2010)
 Stealing Kathryn (2010)

Three World series

 Seduce Me in Dreams (2011)
 Seduce Me in Flames (2011)

World of the Nightwalkers series

 Forbidden (2012)
 Forever (2013)
 Forsaken (tulossa 2014)

Other books 

 Drink of Me (2010)
 The Bid (2010)
 The Phoenix Project (Nocturnal- antologia, 2010)
 Kane (Supernatural- antologia, 2011)

Aiheesta muualla
 Jacquelyn Frankin kotisivut

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Krumping

Krumping on Los Angelesissa kehittynyt katutanssin alalaji. Krumping on tyyliltään hyvin ilmeikästä, ja sen peruselementteihin kuuluu voimakkaat, jopa raivokkaat käden ja keskivartalon liikkeet ja tömistykset, jotka kuitenkin tehdään hallitusti.

Historia 
Krumping lähti kehittymään 2000-luvun alkupuolella, kun Los Angelesin getoissa asuville nuorille haluttiin keksiä vaihtoehto purkaa vihaa ja turhautumista ilman rikollisuutta tai väkivaltaa.

Suositeltavat linkit 
Krumping
Krumping
Krumping

Aiheesta muualla 
NY Times: Krumping 
Krumping 

Hip hop
Nykytanssi
Orpo

Orpo on lapsi, joka on menettänyt toisen (puoliorpo) tai molemmat (täysorpo) vanhempansa. Orvon käsite sisältää yleensä ajatuksen, että vanhemman tai vanhempien menetys on tapahtunut ennenaikaisesti, äkillisesti tai muulla tavoin traagisesti.

Orvon asema, orpous, muodostaa emotionaalisen, sosiaalisen ja taloudellisen, sävyltään negatiivisen kategorian. Emotionaalisessa mielessä orpouteen liitetään ikävä, sosiaalisessa ja taloudellisessa mielessä orpous merkitsee puutteita hoivassa, kasvatuksessa ja toimeentulossa.

Orvot maailmalla 
Orvot ovat suhteellisen harvinaisia länsimaissa, mutta kehitysmaissa ja sotaakäyvissä maissa miljoonia lapsia elää mm. sotaorpoina.

 Vuoden 2001 tilastot lähde: 2002 UNICEF/UNAIDS report

Merkittäviä orpoja
Merkittäviin asemiin yltäneitä orpoja ovat mm. Nelson Mandela, Andrew Jackson; kirjailijoista Edgar Allan Poe ja Leo Tolstoi. Amerikkalainen Henry Darger on esittänyt orpoutensa kauhuja taiteessaan. Muusikot Louis Armstrong ja Johann Sebastian Bach ja Babe Ruth sekä lukemattomat muut kirjallisuuden ja populaarikulttuurin henkilöt ovat olleet orpoja.

Israelin kansan johtaja Mooses oli orpo. Muutkin valtakuntien myyttiset perustajat ovat usein orpoja. Heihin kuuluvat muun muassa Romulus ja Remus ja Muhammed.

Katso myös
 katulapsi
 lastenkoti
 sotaorpo
 huutolainen

Lähteet

Kirjallisuutta
 Sjöqvist, Suzanne (toim.) 2006. Hän on kanssani kumminkin : vanhempansa menettäneet lapset ja nuoret kertovat. Helsinki : Tammi

Aiheesta muualla

Perhe
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kansankulttuuri (kustantamo)

Kansankulttuuri oli suomalainen kirjankustantamo, jonka omistivat kansandemokraattiset järjestöt ja Suomi–Neuvostoliitto-Seura. Loppuvuodesta 1944 toimintansa aloittanut kustantamo julkaisi ennen kaikkea sosialistista ja marxilaista tieto- ja kaunokirjallisuutta. Keskeisellä sijalla yhtiön kustannuspolitiikassa oli neuvostoliittolaisen kirjallisuuden tunnetuksi tekeminen.

Historia 
Kansankulttuuri perustettiin ensimmäisen kerran 6. lokakuuta 1940. Perustajat olivat yksityisiä henkilöitä, mutta aloitteentekijänä oli Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura, jolla oli vaikeuksia saada ääntään kuuluville välirauhan ilmapiirissä talvisodan jälkeen. Kauppa- ja teollisuusministeriö vahvisti Kansankulttuurin yhtiöjärjestyksen marraskuussa, mutta SNS:n lakkauttaminen vaikeutti toiminnan aloittamista ja alkuvuonna 1941 monet yhtiön johtokunnan jäsenistä pidätettiin. Yhtiö ei ehtinyt aloittaa kustannustoimintaa ennen jatkosodan alkua.

Kansankulttuurin toiminta alkoi uudelleen, kun äärivasemmisto vapautui vankiloista Moskovan välirauhansopimuksen jälkeen. Osake-enemmistö siirtyi tuolloin kansandemokraattisille järjestöille ja uudelle ystävyysseuralle. Yhtiö pyrki tuomaan markkinoille ensisijaisesti sieltä aiemmin puuttunutta radikaalia vasemmistolaista tutkimusta ja kirjallisuutta. Ideologinen aspekti oli mukana kaikissa Kansankulttuurin julkaisuissa. Vaikka yhtiö oli yleiskustantaja, sen tuotanto painottui ajan myötä tietokirjallisuuteen. Esimerkiksi kotimainen kaunokirjallisuus sai väistyä kannattamattomana tietokirjallisuuden tieltä.

Kirjankustantamisen lisäksi Kansankulttuuri julkaisi äänilevyjä, harjoitti kirja- ja paperikauppatoimintaa sekä toi maahan kirjallisuutta ja lehtiä lähinnä Neuvostoliitosta.

1980-luvulla yhtiön kannattavuus heikkeni, kun neuvostokirjallisuuden vetovoima väheni. Helsingin keskustassa sijainnut kirjakauppa lakkautettiin 1984, ja vuonna 1986 Kansankulttuurin kustannustoiminta siirrettiin Suomi–Neuvostoliitto-Seuralle, jonka SN-kirjat jatkoi Kansankulttuurin työtä.

Kustantamo toimi Koiton talossa Helsingin Simonkadulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kansankulttuuri Oy:n yhtiöesitys Pörssitiedon netissä

Suomalaiset kirjankustantamot
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Vaux-le-Vicomte

Vaux-le-Vicomte (), on ranskalainen linna, joka sijaitsee  Maincyssä, Seine-et-Marnen departementissa. Barokkityylisen linnan rakennutti vuosina 1658–1661 Nicolas Fouquet, joka oli tuolloin Ludvig XIV:n finanssiministeri. 

Vaux-le-Vicomte oli 1600-luvun puolivälissä monella tapaa Euroopan merkittävin rakennustyö ja hienoin Ranskassa rakennettu linna sitten Yvelinesiin nousseen Maisons'n linnan. Tässä suurhankkeessa rakennuksen arkkitehti Louis Le Veau ja maisema-arkkitehti André Le Nôtre sekä koristemaalari Charles Le Brun työskentelivät ensimmäistä kertaa yhteistyössä. 

Tämä oli Ranskassa alku loisteliaalle barokkityylille, jota kutsutaan myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Siihen kuuluu olennaisena kokonaissuunnittelu ja taiteilijoiden yhteistyö, joka käsitti sekä rakennuksen arkkitehtuurin, sisustuksen, taideteokset ja sitä ympäröivän puutarhamaiseman. Vaux-le-Vicomte on yksi Euroopan hienoimmista tällaisen yhteistyön tuloksista.
 
Linna sijaitsee ympäristöään korkeammalla, keskellä metsäistä maisemaa. Nykyisin, kun alun perin peltomaisemaan 1600-luvulla istutetut puut ovat saavuttaneet täyden mittansa, vaikutelma on aikaisempaa voimakkaampi. 
Maisema-arkkitehti Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha oli kokonaisuuden vaikuttavin piirre. Siihen kuului vesialtaita ja kanavia kaartuvine kivireunustoineen, suihkulähteitä ja erimuotoisia istutusalueita eli parterrejä. Näistä syntyi yhtenäisempi ja tasapainoisempi kokonaisuus kuin se moninaisuus, jonka Le Nôtre loi myöhemmin Versailles’n puutarhaan.

Aiheesta muualla  

Vaux-le-Vicomten linnan kotisivut

 
Ranskan linnat
Barokin arkkitehtuuri
Seine-et-Marne
Andy Rourke

Andy Rourke (oikealta nimeltään Andrew Michael Rourke, 17. tammikuuta 1964, Manchester, Englanti) on englantilainen basisti, joka tuli tunnetuksi The Smiths -yhtyeestä.

Rourke liittyi The Smiths -yhtyeeseen sen toisen keikan jälkeen ja oli mukana lähes sen lopettamiseen saakka. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Rourke ja rumpali Mike Joyce soittivat jonkin aikaa Sinéad O'Connorin kanssa ja hän myös esiintyi tämän albumilla. Hän jatkoi yhteistyötä Morrisseyn kanssa tämän soolotuotannon parissa.

Sen lisäksi hän on soittanut ja nauhoittanut yhtyeissä The Pretenders, Killing Joke, Badly Drawn Boy ja Aziz Ibrahim, sekä entisen Oasis-kitaristi Boneheadin kanssa.

Tällä hetkellä hän etsii laulajaa Freebass-yhtyeeseen Gary Mounfieldin ja Peter Hookin kanssa. Hän on myös soittanut Ian Brownin viimeisimmällä kiertueella.

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu 
 

Englantilaiset basistit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Gina Tricot

Gina Tricot on ruotsalainen naistenvaatteita myyvä vaatekauppaketju. Sen perustivat Boråsissa vuonna 1997 Annette ja Jörgen Appelqvist. Ketjulla on myymälöitä Ruotsin lisäksi Norjassa, Tanskassa sekä Suomessa (laajentuminen mm. Saksaan oli suunnitteilla vuonna 2010), yhteensä noin 120 kappaletta. Yrityksellä on ollut myös verkkokauppa syksystä 2008 lähtien. Gina Tricot saavutti vuoden 2012 aikana noin 2,5 miljardin kruunun (150 M€) liikevaihdon.

Gina Tricot toimii niin sanotun pikamuodin kentällä, jonka muita toimijoita ovat muun muassa H&M ja Zara. Pikamuotiin liittyvät halvat hinnat, jatkuvat uutuudet sekä nopea tavaran kierto. Varastoja ei käytännössä ole, vaan vaatteet siirtyvät tehtailta suoraan myymälöihin.

Tuotelinjat
Gina Tricotista löytyy myös alusvaatteita, Gina Jeans -farkkuosasto sekä kosmetiikkaa. Verkkokaupasta saa tilattua myös Gina Tricotin ratsastusvaatemallistoon kuuluvia paitoja ym.

Brändi

Gina Tricotin keulahahmo oli vuodesta 2002 vuoden 2010 alkuun norjalainen supermalli Pernille Holmboe. Holmboen jälkeen Gina Tricotin kasvoksi tuli brasilialaismalli Emanuela de Paula. Vuonna 2012 merkin mainoskasvona toimi ruotsalainen Klara Wester.

Suomessa
Suomessa Gina Tricot avasi ensimmäisen myymälänsä 15. marraskuuta 2007 Helsingin Forumissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yrityksen verkkosivut                                       

Ruotsalaiset kauppaketjut
Vaateliikkeet
Mega Man 4 (Game Boy)

Mega Man 4 (myös nimellä RockMan World 4) on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely, joka on julkaistu vuonna 1993 Game Boylle. Peli muistuttaa paljolti NES-konsolin Mega Man 4 - ja Mega Man 5 -pelejä, sisältäen molempien pelien robottimestareita.

Robottimestarit

Pomot

Aiheesta muualla 
 
 Mega Man IV MMHP.net-sivustolla 

4 (Game Boy)
Game Boy -pelit
Vuoden 1993 videopelit
Keskusteluohjelma

Keskusteluohjelma eli puheohjelma ( tai chat show) on televisio- tai radio-ohjelma, jossa yksi tai useampi henkilö tulevat juontajan kanssa keskustelemaan erilaisista asioista. Joskus ohjelman jaksossa on tietty teema ja vieraina on tuon alan osaajia.

Esimerkkejä keskusteluohjelmista

Suomalaisia
 A-talk
 Arto Nyberg
 Ben Furman
 Elisabeth kohtaa
 Entä jos?
 Enbuske & Linnanahde Crew
 Enbuske, Veitola & Salminen
 Frank Pappa Show
 Haastattelijana Mirja Pyykkö
 Heikki & Mikko Show
 Hyppönen-Enbuske Experience
 Joonas Hytönen Show
 Korkojen kera
 Krisse
 Maria!
 Mediapeli
M-Show
 Ruben & Joonas
 Suorana: Kortesmäki
 Nevada
 Me, Myself and I
 Pyöreä pöytä
 Tiistaitiima
 Bettina S.
Hardwick
Loirinuotiolla
Vinkkimiehet

Ulkomaisia 
 The Colbert Report
 The Daily Show
 Dr. Phil
 Jimmy Kimmel Live!
 Larry King Live
 Last Call with Carson Daly
 The Late Late Show
 Late Night with Conan O'Brien
 Late Night with David Letterman
 Late Show with David Letterman
 Meet the Press
 Okna
 The Oprah Winfrey Show
 Rush Limbaugh
 The Today Show
 The Tonight Show with Conan O'Brien
 The Tonight Show Starring Johnny Carson
 The Tonight Show Starring Jimmy Fallon
 Trisha Goddard
Väinö Oinonen

Väinö Johannes Oinonen (21. maaliskuuta 1897, Kuopio – 4. helmikuuta 1975) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja divisioonan komentaja. Sotilasuransa lisäksi hänet tunnetaan vuoden 1945 valokuvan Lipunnosto kolmen valtakunnan rajapyykille ottajana.

Sotilasura 
Suomen sisällissodassa Oinonen oli mukana valkoisten puolella ryhmän ja joukkueen johtajana Kuopion, Mäntyharjun, Varkauden, Lusin, Heinolan ja Viipurin taisteluissa. Sodan jälkeen Oinonen suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin 1918-1919 ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1919. Oinonen palveli Savon Jääkärirykmentissä joukkueenjohtajana, pataljoonan adjutanttina, komppanianpäällikkönä, pataljoonankomentajana, aliupseerikoulun johtajana sekä rykmentinkomentajan apulaisena vuosina 1919-1927. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1920 ja kapteeniksi 1923.

Oinonen oli tämän jälkeen Savon Prikaatin esikuntapäällikkönä 1927-1929, Taistelukoulun opettajana ja johtajan viransijaisena 1929-1934, jalkaväen tarkastajan toimistopäällikkönä 1934-1937 sekä Puolustusministeriön yleisen koulutustoimiston päällikkönä 1937-1939. Hänestä tuli majuri 1928 ja everstiluutnantti 1936.

Talvisodan aikana Oinonen oli aluksi Päämajan taktillisen toimiston päällikkönä ja siirtyi sitten johtamaan linnoitustöitä Viipuri-Kuparsaari-alueella. Sodan loppuvaiheissa Oinonen toimi Viipurinlahden alueella Vilajoen lohkon komentajana sekä myöhemmin Jalkaväkirykmentti 13:n komentajana. Talvisodan jälkeen Oinonen ylennettiin everstiksi 1940.

Jatkosodan vuosina Oinonen oli III armeijakunnan esikuntapäällikkönä vuoteen 1944 saakka ja 18. divisioonan komentajana elokuusta joulukuuhun 1944. Oinonen toimi sen jälkeen Jalkaväkirykmentti 1:n komentajana Lapin sodan loppuvaiheissa ja vielä sen jälkeen rauhan aikana vuoteen 1947 saakka.

Kenraalimajuriksi 1947 ylennetty Oinonen oli Pääesikunnassa päämajoitusmestarina ja Yleisesikunnan päällikkönä 1947-1949 sekä komentopäällikkönä 1952-1954. Oinonen oli mukana sotilasasiantuntijana Moskovan YYA-sopimusneuvotteluissa keväällä 1948. Kenraaliluutnantiksi 1954 ylennetty Oinonen toimi viimeksi Oulussa 1. divisioonan komentajana 1954-1959.

Yksityiselämä 
Oinosen vanhemmat olivat vahtimestari Juho Vilho Oinonen sekä Amanda Fredrika Törrönen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja suoritti alku- sekä valmistavat tutkinnot ylempää oikeustutkintoa varten. 

Lapin sodan aikana Oinonen tutustui Käsivarren Lapin luontoon ja ihmisiin, ja hän kirjoitti myöhemmin aiheeseen liittyen kaksi kirjaakin. Oinonen oli myös Käsivarren Lapin poropaliskunnan kunniaporoisäntä. 

Oinonen oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien Martta Liisa Lundström kanssa. Heillä oli lapset Liisa (s. 1925), Martta Annikki (s.1926), Kirsti Kaarina (s.1932), Irma Riikka Elina (s.1933) ja Piritta (s.1946).

Julkaisuja 
Viivytystaistelu. Tiede ja ase 6/1938 (nimellä V. J. Oinonen)
Kolmen valtakunnan Kota-Lappia. 1947
Lapin yliperällä. Otava 1964

Lähteet 
 Pohjan Prikaatin Kilta: Väinö Oinosen elämäkerta

Viitteet

Aiheesta muualla 

Väinö Oinosen elämäkerta Kansallisbiografiassa

Suomalaiset kenraalit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Saman katon alla

Saman katon alla (Yes, Dear) on yhdysvaltalainen tilannekomedia, jota esitettiin vuodesta 2000 vuoteen 2006. Sarjan pääosissa olivat Anthony Clark, Jean Louisa Kelly, Mike O'Malley ja Liza Snyder. Nämä näyttelijät ovat viime aikoina näytelleet omissa epäonnistuneissa tilannekomedioissaan.

Päänäyttelijät

Juoni

Clark ja Kelly esittivät Greg ja Kim Warnereita; Greg oli erään liikkeen johtohenkilö ja Kim kotiäiti Samille ja myöhemmin Emilylle. Kimin sisko Christine ja hänen miehensä Jimmy Hughes (ja heidän kaksi poikaa, Dominic ja Logan) elivät Warnereiden vierashuoneessa. Juoni pyörii lasten, työn (varsinkin kun Greg hankkii Jimmylle työn elokuvastudiolta), ja seksin ympärillä.

Myöhemmin viidennessä tuotantokaudessa Hughesit saavat vihdoinkin rahaa ja muuttavat pois vierashuoneesta viereiseen taloon.

Muita näyttelijöitä

Esitysmaat

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Alimillimetrisäteily

Alimillimetrisäteily on sähkömagneettista säteilyä, jonka taajuus on välillä 300 – 3 000 GHz ja aallonpituus siten 0,1–1 mm. Alimillimetrisäteilyn alueesta käytetään myös nimiä alimillimetrialue, terahertsialue, Tremendously high frequency (THF) ja submillimetrialue. Alue kuuluu hyvin lyhyisiin radioaaltoihin (THF, Tremendously high frequency); osan alueesta voidaan sanoa olevan myös lämpösäteilyn aallonpituuksien yläpäässä eli taajuuksien alapäässä. Alimillimetrialueen voidaan sanoa olevan mikroaaltojen taajuuden yläpäässä kaukoinfrapunan ja radioaaltojen välissä ja ominaisuuksiltaan se sijoittuu molempien säteilytyyppien välimaastoon.

Aaltoalueelle ei ole käyttöä ilmakehässä muun muassa sen suuren ilmakehästä johtuvan lisävaimennuksen takia. Taajuusalueita, joilla on suuri vaimennus ilmakehässä, käytetään kuitenkin satelliittien välisiin yhteyksiin. Etuna on silloin siis se, että kyseisten satelliittien kuuntelu ja paikantaminen ei juuri ole mahdollista maan pinnalta.

Alimillimetrisäteilyn sovellukset 
Alimillimetrialueella toimivien paraboliantennien on aaltojen lyhyyden takia oltava tarkasti muotoiltuja, mutta ei niin tarkasti kuin optisten peilien. Alimillimetrialueen tekniset sovellukset ovat ainakin toistaiseksi harvinaisia, sillä ilmakehä ja etenkin ilmankosteus absorboi aallonpituusaluetta erittäin voimakkaasti ja tämän taajuusalueen säteilyn käsittely vaatii hyvin erikoista tekniikkaa. 

Alimillimetrisäteily läpäisee vaatteet, ja sitä voidaan käyttää lentokentillä turvatarkastuksessa, näin asettaen erityisiä haasteita yksityisyyden kannalta. Toinen sovellusten ryhmä on yli 9 kilometrin korkeudessa (harvan ilman ja kuivuuden vuoksi) lentävien lentokoneiden välinen viestintä, lentokoneiden ja satelliittien välinen viestintä ja satelliittien välinen viestintä.

Alimillimetrialueen tähtitiede 
Tähtitieteessä alimillimetrialue on eräs heikoimmin tunnettuja aallonpituualueita, sillä havaintojen tekeminen vaatii poikkeuksellisen optimaaliset havainto-olosuhteet. Maapallolla tähän tarkoitukseen tulevat kyseeseen lähinnä vain erittäin kuivat ylängöt Atacaman autiomaassa (ks. Llano de Chajnantorin observatorio) sekä Etelämantereen sisäosat (ks. South Pole Telescope). Lisäksi alueella toimivat teleskoopit ovat kokonsa ja muotoilutarkkuutensa vuoksi kalliita valmistaa ja itse havaintolaitteet vaativat teknisesti hyvin eksoottisia ratkaisuja ja materiaaleja.

Atacaman autiomaahan rakennettu radioteleskooppiryhmä Atacama Large Millimeter Array (ALMA) havainnoi millimetri-/alimillimetrialueella.

Katso myös 
Radiotaajuusalueet:
ELF • SLF • ULF • VLF • LF • MF • HF • VHF • ULA • UHF • SHF • EHF • THF

Radioaaltoalueet:

LW • MW • SW

(*W: *-waveband, eli aaltoalue)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Huge Submillimeter Instrument in the Works 
 What is submillimeter astronomy  
 APEX-teleskooppi 
 South Pole Telescope 

Mikroaallot
Venäjän federaation ulkoasiainministeriö

Venäjän federaation ulkoasiainministeriö () on Venäjän ulkoasiainhallinnosta vastaava ministeriö. Sen päärakennus sijaitsee Smolenskin torilla.

Ministeriötä johtaa ulkoasiainministeri, joka on Sergei Lavrov 9. maaliskuuta 2004 alkaen. Venäjä on tällä hetkellä Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston puheenjohtajamaa.

Ulkoasiainministeriön päärakennus sijaitsee Moskovan sisemmän kehätien varrella korkeassa uusklassisessa pilvenpiirtäjässä, joka rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen. Rakennuksessa toimi aikaisemmin Neuvostoliiton ulkoasiainministeriö.

Neuvostoliiton ulkoasiainministeriöön liittyi oleelliselta osaltaan aikaisemmin Neuvostoliiton ulkoasiainministeriön diplomaattikunnan pääpalveluhallinto, lyhyesti GlavUPDK jolla oli yksinoikeus tarjota Neuvostoliitossa toimiville suurlähetystöille ja edustustoille henkilökuntaa.

Venäjän federaation ulkoasiainministeriön edeltäjiä olivat Neuvostoliiton ulkoasiainministeriö, Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissariaatti, Venäjän federatiivisen sosialistisen neuvostotasavallan ulkoasiainkansankomissariaatti ja Venäjän keisarikunnan ulkoasiainministeriö.

Aiheesta muualla 

 Venäjän federaation ulkoasiainministeriön sivusto 

Moskovan rakennukset ja rakennelmat
Ulkoasiainministeriö
Ulkoministeriöt
Aulis Reinikka

Aulis Aleksanteri Reinikka (myöhemmin Ala-Reinikka, 21. lokakuuta 1915 Kurikka – 4. maaliskuuta 1998 Kurikka) oli suomalainen seiväshyppääjä ja kymmenottelija. Hän edusti Kurikan Ryhtiä.

Reinikka sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten kymmenottelussa 11:nneksi. Seiväshypyssä hän karsiutui. Pariisin EM-kisoissa 1938 hän sijoittui seiväshypyssä kuudenneksi. 

Reinikka voitti Suomen mestaruuden seiväshypyssä vuosina 1935, 1936, 1937, 1939 ja 1940 sekä kymmenottelussa vuosina 1937 ja 1938. Hänen seiväshyppyennätyksensä oli 410 cm (vuodelta 1940), ja hän oli kaikkien aikojen toinen suomalainen neljän metrin ylittäjä. Kymmenottelussa hänen ennätyspisteensä olivat 6755 (vuodelta 1936).

Aulis Reinikan veljistä Ilmari, Frans ja Aatto Reinikka olivat yleisurheilun SM-mitalisteja ja maaotteluedustajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Järvinen, Lauri: Reinikat — Kurikan ryhdikkäät (2006)

Suomalaiset seiväshyppääjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Ilmari Reinikka

Jaakko Ilmari Reinikka (10. elokuuta 1906 Kurikka – 31. heinäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen korkeushyppääjä.

Reinikka sijoittui Los Angelesin 1932 olympialaisten korkeushypyssä parhaana eurooppalaisena viidenneksi Suomen ennätystä sivuavalla tuloksella 194 cm, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi. Ylioppilaiden MM-kilpailuissa Darmstadtissa 1930 hän voitti korkeushypyn ja sijoittui keihäänheitossa toiseksi. Hänen keihäänheittoennätyksensä oli 65,92 m.

Kotimaassaan lempinimellä "Kurikan kirppu" tunnettu 177 cm pitkä Reinikka edusti Kurikan Ryhtiä. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1930 ja 1931.

Ilmari Reinikan veljistä Aulis, Frans ja Aatto Reinikka olivat yleisurheilun SM-mitalisteja ja maaotteluedustajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Järvinen, Lauri: Reinikat — Kurikan ryhdikkäät (2006)

Suomalaiset korkeushyppääjät
Suomalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Äänekosken Urheilijat

Äänekosken Urheilijat on vuonna 1932 perustettu urheilun yleisseura Äänekoskelta Keski-Suomesta. Seuran ohjelmaan kuuluvat yleisurheilu, lentopallo ja salibandy. Alun alkaen lajeja olivat myös hiihto, paini, voimistelu ja pesäpallo. Toinen perinteikäs äänekoskelainen urheiluseura Äänekosken Huima vastaa paikkakunnalla kori- ja jalkapallotoiminnasta. Seuroilla on sanaton sopimus lajien välisestä työnjaosta.

Lajit

Yleisurheilu
Yleisurheilussa ÄU on menestynyt erityisesti keihäänheitossa: Jorma Kinnunen saavutti olympiahopeaa 1968 Mexico Cityssä ja heitti seuraavana vuonna Tampereella uuden maailmanennätyksen 92,70. Hänen poikansa Kimmo Kinnunen voitti maailmanmestaruuden 1991 Tokiossa ja MM-hopeaa 1993 Stuttgartissa.

Lentopallo
ÄU:n miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1-sarjassa. Naisten joukkue pelasi 2-sarjassa. Lisäksi seuralla on juniori- ja ikämiesjoukkueita.

Palkinnot ja huomionosoitukset

Naisten Itä-Länsi-valinnat 
 Pirjo Ruosteinen (1966)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Suomalaiset lentopalloseurat
Äänekoskelaiset urheiluseurat