joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Federico Bahamontes

Federico Martín Bahamontes (s. 9. heinäkuuta 1928 Santo Domingo-Caudilla, Toledo, Espanja) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, joka voitti vuoden 1959 Ranskan ympäriajon. Hän loi menestyksekkään uran myös Tourin ulkopuolella ja sijoittui muun muassa Espanjan ympäriajossa toiseksi vuonna 1957. 

Bahamontes sijoittui vielä vuonna 1963 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun toiseksi ja vuonna 1964 kolmanneksi. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista mäkiajajista ja hän voittikin Ranskan ympäriajon mäkikilpailun kuusi kertaa. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Richard Virenque vuonna 2004.

Saavutuksia
Ranskan ympäriajo:
1954 mäkikilpailun voitto, etapilla 12 toinen
1956 kokonaiskilpailussa neljäs, mäkikilpailussa toinen, etapilla 4 a kolmas
1958 kokonaiskilpailussa kahdeksas, mäkikilpailun sekä etappien 14 ja 20 voitto, etapilla 18 toinen
1959 kokonais- ja mäkikilpailun sekä etapin 15 voitto, etapilla 17 toinen, etapilla 13 kolmas
1962 kokonaiskilpailussa 14., mäkikilpailun ja etapin 13 voitto, etapilla 19 kolmas
1963 kokonaiskilpailussa toinen, mäkikilpailun ja etapin 15 voitto, etapilla 17 toinen, pistekilpailussa sekä etapeilla 13 ja 19 kolmas
1964 kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikilpailun sekä etappien 8 ja 16 voitto, etapilla 20 toinen
Espanjan ympäriajo:
1955 etapilla 2 toinen
1956 kokonaiskilpailussa neljäs, mäkikilpailussa toinen, etapilla 13 a kolmas
1957 kokonaiskilpailussa toinen, mäkikilpailun ja etapin 3 voitto, pistekilpailussa ja etapilla 13 kolmas
1958 kokonaiskilpailussa kuudes, mäkikilpailun voitto
1959 etapin 4 voitto, etapilla 1 b kolmas
1960 etapin 13 voitto, etapilla 14 toinen
1965 kokonaiskilpailussa kymmenes
Italian ympäriajo:
1956 etapeilla 5 b ja 14 toinen
1958 kokonaiskilpailussa 17., etapin 4 voitto
Sveitsin ympäriajo:
1959 kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikilpailun sekä etappien 3 b ja 5 voitto
Katalonian ympäriajo:
1955 kokonaiskilpailussa viides, etappien 6 b ja 9 voitto 
Dauphiné Libéré:
1962 kokonaiskilpailussa neljäs
1963 kokonaiskilpailussa viides, mäkikilpailun voitto
1964 kokonaiskilpailussa kuudes
Tour de Romandie:
1962 etapin 3 voitto
1963 kokonaiskilpailussa toinen
Grand Prix du Midi Libre:
1964 etapin 5 voitto
Asturian ympäriajo:
1955 kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
1957 kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
Levanten ympäriajo: 1957 etapin 3 a voitto
Vuelta Mallorca: 1954 etapin 3 a voitto
Sardinian ympäriajo: 1961 etapin 4 voitto
Tour de Los Portos: 1955 voitto
Côte Nizza-Mont Agel: 1954 voitto, 1961 voitto
Côte Monaco-Mont Agel: 1955 voitto, 1961 voitto
Côte Mont Faron: 1955 voitto, 1957 voitto, 1962 voitto, 1964 voitto
Côte d'Arrate: 1958 voitto, 1959 voitto, 1960 voitto, 1961 voitto, 1962 voitto
Côte d'Al Naranco: 1964 voitto
Côte de Montjuich: 1965 voitto
Antequera-Cabra-Antequera: 1959 voitto
Circuit du Provençal: 1965 voitto
Maantieajon MM-kilpailu: 1961 17.
Espanjan maantiepyöräilymestari: 1958

Lähteet 
 Federico Bahamontes Memoire du cyclisme -tietokannassa . 
 Federico Bahamontes – Toledon kotkan jäätelötuutti . Velofilo-sivusto

Espanjalaiset maantiepyöräilijät
Ranskan ympäriajon voittajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Japanin Grand Prix 2008

Japanin Grand Prix 2008 (virallisesti 2008 Formula 1 Fuji Television Japanese Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2008 16. osakilpailu, joka ajettiin 12. lokakuuta Fuji Speedwan moottoriradalla Japanissa. Kilpailun voitti Renault'n Fernando Alonso, jolle voitto oli kauden toinen.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajo

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 
 Jarno Trullin 200. Grand Prix.
 McLarenin 140. paalupaikka.
 Felipe Massan uran 10. nopein kierros.
 Sébastien Bourdaisin uran 1. johtokierros.
 Sébastien Bourdais sai 25 sekunnin aikasakon kolarista Felipe Massan kanssa.
 Lewis Hamilton sai varikon läpiajorangaistuksen pakottamalla Kimi Räikkösen pois radalta.
 Felipe Massa sai varikon läpiajorangaistuksen kolarista Lewis Hamiltonin kanssa.
 Mercedeksen ensimmäinen moottoririkko sitten Italian GP:n 2006.
Renaultin viimeisin voitto.

Tilanne kuljettajien ja valmistajien MM-sarjassa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Japanin GP 2008 - F1-ruutu

Formula 1 -kausi 2008
Japanin Grand Prix
Shizuokan prefektuuri
Formula Ford

Formula Ford on kilpa-autoilun luokka jossa kilpaillaan avorenkaisilla autoilla. Formula Ford -sarjoja ajetaan useassa maassa, myös Suomessa. Formula Ford on ponnahduslauta ylempiin formulaluokkiin, kuten Formula 1 -luokkaan. Moni Formula 1 -maailmanmestari on tehnyt läpimurtonsa Formula Fordissa, kuten esimerkiksi Ayrton Senna, Nigel Mansell, Mika Häkkinen ja Michael Schumacher.  Ensimmäinen Suomessa järjestetty Formula Ford -kilpailu ajettiin Ahvenistolla vuonna 1970 ilman suomalaisia osanottajia. Kilpailun voitti ruotsalainen Greger Kronegård.   Suomessa Formula Ford-sarjaa on ajettu vuodesta 1980 alkaen, jolloin ensimmäinen kilpailu oli Turun Artukaisissa yhteislähtönä Formula V:n kanssa (26.04.1980). Huippuvuosien jälkeen alkanut suosion hiipuminen huipentui vuonna 2019, jolloin sarjaan ilmoittautui ainoastaan yksi kuljettaja.

Historia 

Formula Ford -luokka syntyi 1960-luvulla täyttämään kuilua kartingin ja kalliimpien formulasarjojen välillä. Ford Motor Company otti vastuun sarjan rakentamiseen ja järjesti myös kilpailut. Ensimmäinen Formula Ford -auto oli Team Lotus -tallin Type 31, rakennettu vuonna 1966. Auto perustui Formula Junior -luokan Lotus 22 -autoon. Ensimmäinen kilpailu ajettiin Brands Hatch-radalla Englannissa 2. heinäkuuta 1967 ja siihen osallistui 17 autoa.
Alkuperäinen luokka oli Formula Ford 1600, jossa käytettiin 1600 cc:n Kent-moottoreita. Vuonna 1994 siirryttiin Formula Ford 1800 -luokkaan, jossa ajetaan 1800 cc:n ja 16 venttiilin Ford Zetec -moottoreilla. Vuonna 2006 käyttöön tuli 1600 cc:n Duratec-moottori.

Autot 

Autot ovat yksipaikkaisia kilpa-autoja. Rungon valmistajan saa valita vapaasti, mutta moottorin toimittaa Ford. Siivet ja muut ilmanohjaimet eivät ole sallittuja.
Auton tulee painaa vähintään 450 kiloa ilman kuljettajaa ja 525 kiloa kuljettajan kanssa. Vuodesta 1995 on käytetty kuivan kelin renkaita (slicks). Yhden kilpailun aikana saa käyttää yhden sarjan (4 kpl) kuivan kelin renkaita, mutta sadekelin renkaita saa käyttää vapaasti. Renkaita ei saa lämmittää. Pohjoismaissa moottorin ääni ei saa ylittää 95 dB.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Formula Ford Finland

Formula-sarjat
Ranskan Grand Prix 1983

Ranskan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Paul Ricardin radalla 17. huhtikuuta 1983. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Alain Prost.

Tulokset

Muuta 
Paalupaikka: Alain Prost – 1.36,672
Nopein kierros: Alain Prost – 1.42,695 kierroksella 34

Lähteet

 Formula 1 -kausi 1983
 Ranskan Grand Prix
Yhdysvaltain Grand Prix 1983

Yhdysvaltain Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. kesäkuuta 1983 Detroitissa. Kilpailun voitti Michele Alboreto.

Tulokset

Lähteet

 http://koti.mbnet.fi/janir/1983/usa.html F1-ruutu

Yhdysvaltain Grand Prix
Formula 1 -kausi 1983
Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1983

Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. maaliskuuta 1983 Long Beachissa. Kilpailun voitti John Watson.

Tulokset

Muuta 
Raul Boeselin paras sijoitus (7. sija)

Lähteet

 http://koti.mbnet.fi/janir/1983/usa-l.html F1-ruutu

Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix
Formula 1 -kausi 1983
Harwich

Harwich on noin  asukkaan satamakaupunki ja kunta (civil parish) Essexin kreivikunnassa, Itä-Englannissa. Se sijaitsee Stour- ja Orwelljokien suulla Pohjanmeren rannalla, ja kaupungissa on satama, josta on säännöllistä liikennettä Alankomaiden Hoek van Hollandiin ja Tanskan Esbjergiin. Harwich sai kaupunkioikeudet vuonna 1238.

Kaupunki on Harwich & Parkeston F.C. -jalkapalloseuran kotipaikka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Harwichin turisti-info 
 Harwichin kaupunginvaltuusto 

Asutut paikat Essexissä
Englannin kaupungit
Englannin kunnat
Laurent Nkunda

Laurent Nkunda alias Laurent Nkundabatware (s. 2. helmikuuta 1967) on entinen Kongon demokraattinen tasavallan asevoimien kenraali, joka johti Itä-Kongossa Pohjois-Kivussa toimivaa kapinallisryhmäänsä, joka tukee Kongon tutseja ja naapurimaan Ruandan tutsihallitusta.

Nkunda on entinen psykologian opiskelija, joka matkusti Ruandan kansanmurhan aikaan Ruandaan tukemaan tutsien Ruandan isänmaallista rintamaa (RPF) hutujen hallitsemaa kansanmurhaa tekevää armeijaa vastaan. RPF:n voitettua sisällissodan Nkunda palasi Kongoon.

Hän taisteli ensimmäisessä Kongon sisällissodassa Laurent-Désiré Kabilan ja Joseph Kabilan rinnalla Mobutu Sese Sekoa vastaan, joka syöstiin vallasta.

Toisen Kongon sisällissodan alkaessa Nkunda liittyi 1998 kapinallisryhmään Rassemblement Congolais pour la Démocratie (RCD-Goma) taistellen lähinnä tutsien rinnalla. Häntä syytettiin toukokuussa 2002 160 kapinallisen teloituksesta Kisanganissa. Vuonna 2003 sodan lähestyessä loppuaan Nkunda liittyi Kongon demokraattisen tasavallan siirtymäkauden hallituksen armeijaan everstinä ja hänet ylennettiin 2004 kenraaliksi. Hän sanoutui pian irti hallituksen alaisuudesta ja vetäytyi joukkoineen Masisin metsiin Pohjois-Kivuun.

Nkunda on ilmoittanut suojelevansa Kongon tutsivähemmistöä maahan paenneilta kansanmurhaajajoukkioilta. Samalla paikallisia on pakotettu kaivamaan kultaa, timantteja, kasseriittia (tinadioksidi) ja muita mineraaleja, jotka viedään maailmalle Ruandan pääkaupungin Kigalin kautta.

Nkundan ryhmittymä aiheutti levottomuuksia Pohjois-Kivussa lokakuusta 2008 lähtien, mikä ajoi 200 000 paikallista pakolaisiksi. Nkundan joukot etenivät lähellä Gomaa ja hänen raportoitiin saavan apua Ruandaa johtavan Paul Kagamen hallitukselta. Nkunda uhkasi myös kaataa maan hallituksen.

Nkunda on harras helluntailainen ja kirkon pastori. Hän sanoo myös suuren osa joukkojaan kääntyneen.

Nkundan sissijoukon Kansan puolustuksen kansallisen kongressin toiset johtajat ilmoittivat tammikuussa 2009 Nkundan syrjäyttämisestä ja liittyivät Kongon armeijan rinnalle riisumaan aseista toista sissiryhmää, FDLR:ta.

Nkunda pidätettiin 22. tammikuuta 2009 Ruandan puolella rajaa.

Aiheesta muualla
 D.R. Congo: Arrest Laurent Nkunda For War Crimes, HRW, 1.2.2006

Afrikkalaiset sotaherrat
Ruandan kansanmurha
Kinshasankongolaiset sotilaat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Musiikkituottajat Group

MTG Musiikkituottajat Group Oy eli MTG oli suomalainen levy-yhtiö, jonka toimitusjohtajana toimi Aku Toivonen, tuotantopäällikkönä Vekke Mäki ja julkaisupäällikkönä sekä AD:nä Jussi Eriksson. Yhtiö julkaisi musiikkia laidasta laitaan painotuksen ollessa kuitenkin iskelmämusiikissa.

Artistit 
 Anniina
 Anreot
 Jyrki Anttila
 BB Salby
 Sonja Biskop
 FBI Beat
 Finlanders
 Frogley & Co.
 Glitz
 Anita Hirvonen
 K. Juva & Haavekuva
 Kammarit
 Kilpi
 Lea Laven
 Make Ankee
 Tomi Markkola
 Maarit Peltoniemi
 Susanna Pietiäinen
 Johanna Piipponen
 Rami Rafael
 Susann Sonntag
 Steelgood
 Taivalkunta Beat
 Teemu Harjukari ja Taivaanrannanmaalarit
 Tony Montana
 Unelmavävyt
 Voodoo

Suomalaiset levy-yhtiöt
Flo Hyman

Flora Jean Hyman (31. heinäkuuta 1954 – 24. tammikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen lentopalloilija. Hän syntyi perheensä kahdeksasta lapsesta toisena ja kasvoi peräti 196 senttimetrin mittaiseksi.

Valmistuttuaan Morningside High Schoolista Flo Hyman opiskeli Houstonin yliopistossa. Ura kilpaurheilussa vei kuitenkin voiton, eikä hän koskaan saattanut yliopisto-opintojaan päätökseen.

Hyman voitti joukkueensa kanssa naisten lentopallon hopeaa vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hänellä oli vuonna 1985 rooli elokuvassa Order of the Black Eagle.

Hyman kuoli Japanissa, johon hän oli muuttanut olympialaisten jälkeen. Hänen oli ollut tarkoitus palata Yhdysvaltoihin kesällä 1986, mutta kuolema tuli yllättäen 24. tammikuuta. Alun perin syyksi uutisoitiin sydänkohtaus, mutta ruumiinavauksessa hänellä havaittiin Marfanin oireyhtymä, joka oli aiheuttanut aortan repeämän.

Hyman kelpuutettiin vuonna 1988 postuumisti Volleyball Hall of Fameen.

Yhdysvaltalaiset lentopalloilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1954 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Mikael Stierncreutz

Jan Mikael Stierncreutz ['šä:rnkröits] (21. helmikuuta 1936 Helsinki – 22. elokuuta 1976) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän oli mukana 1965 Helsingin Kulttuuritalolla järjestetyssä protestinäyttelyssä "Reputettujen salonki", jossa kuusi Ateneumin Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelystä karsittua taiteilijaa esitteli uusia töitään. Stierncreutz sekä Leo Lindsten, Niilo Hyttinen, Igor Eriksson, Kari Jylhä ja Alpo Karjalainen kuuluivat kaikki nuoreen, amerikkalaisesta popista vaikutteita ottaneeseen taiteilijapolveen. Heidän teoksissaan esiintyivät niin sarjakuvasuurennokset, television välittämät kansainväliset uutisaiheet, arkipäivän kuvasto lehtileikkeineen kuin uutta naiskuvaa heijastaneet elementit.

Stierncreutzin vanhemmat olivat mainosgraafikko Helge Mether-Borgström ja Ulla o.s. Stierncreutz.
Hänen puolisonsa oli May-Britt o.s. Seitava, ja heidän lapsensa Zachris Alexander Stierncreutz eli Egotrippi-yhtyeestä tuttu Knipi.

Koulutus
Vapaa taidekoulu 1960–1961, Suomen Taideakatemian koulu 1961–1965. Det Kongelige Akademiet for de Skønne Kunster, Kööpenhamina 1964.

Lähteet
 Mikael Stierncreutz Suomen kuvataiteilijat, Verkkomatrikkeli
 Mistä on poptaide tehty? (Kiasma)

Viitteet

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Daniel Giraud Elliot

Daniel Giraud Elliot (7. maaliskuuta 1835 New York, Yhdysvallat – 22. joulukuuta 1915 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.

Elliotin vanhemmat olivat George T. ja Rebecca Giraud Elliot. Hänen isänsä suku oli Englannista ja äitinsä Ranskasta. 1858 Elliot avioitui Ann Eliza Hendersonin kanssa ja heille syntyi kaksi lasta.

Elliot matkusteli Euroopassa ja Lähi-idässä 1856–1857 ja opiskeli eläintiedettä. Hän keräsi yhden aikansa hienoimmista eläinkokoelmista, joka hankittiin 1869 Museum of Natural Historyn kokoelmiin.

Elliot oli yksi Amerikan luonnonhistoriallisen museon (American Museum of Natural History) ja Amerikan lintutieteellisen yhdistyksen (American Ornithologists' Union, AOU) perustajista. Hän toimi AOU:n puheenjohtajana 1890–1891. Hän oli Field Museumin Chicagon eläintieteen intendentti 1894–1906.

Elliot käytti varallisuuttaan julkaisemalla sarjan loistavilla värikuvilla varustettuja kirjoja linnuista ja muista eläimistä. Elliot laati itse tekstin ja pääosan maalauksista ja palkkasi taiteilijoita, sellaisia kuin Joseph Wolf ja Joseph Smit, jotka olivat työskennelleet jo John Gouldille, tekemään lisää maalauksia. Näitä kirjoja olivat A Monograph of the Phasianidae (Family of the Pheasants) (1870-72), A Monograph of the Paradiseidae or Birds of Paradise (1873), A Monograph of the Felidae or Family of Cats (1878) ja Review of the Primates (1913). Näiden kirjojen lisäksi hänen muiden tieteellisten julkaisujensa määrä oli suuri.

1896 hän organisoi ja johti retkikunnan Somaliaan keräämään näytteitä New Yorkin museolle. Huhtikuussa 1907 Elliot saapui Eurooppaan etsimään materiaalia tutkimukselleen kädellisistä. Hän kiersi museoita ja matkusti sitten Egyptiin ja Ceylonille sekä muualle Aasiaan. Hän palasi laivalla Japanista Yhdysvaltoihin 1909.

Ensimmäisenä amerikkalaisena hänet valittiin British Ornithologists' Unionin jäseneksi. Tämän lisäksi hän oli lukuisien tieteellisten seurojen jäsen. Columbian yliopisto vihki hänet kunniatohtoriksi 1906.

Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia (The National Academy of Sciences) jakaa Daniel Giraud Elliot -mitalia eläintieteessä ja paleontologiassa kunnostautuneille ja julkaisseille tutkijoille. Palkinnon on lahjoittanut säätiö Daniel Giraud Elliot Fund, lahjana neiti Margaret Henderson Elliotilta.

Elliot kuvaili ja nimesi suuren määrän lintuja, muun muassa amurinpyyn suvun Falcipennis. Hänen kunniakseen on nimetty peruukkifasaani (Syrmaticus ellioti), pikkukolibri (Atthis ellioti), kafiaunparatiisikalastaja (Tanysiptera ellioti), pikiotsatikkanen (Dendropicos elliotii), viherpitta (Pitta elliotii) ja keltasiipitimali (Garrulax elliotii).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Muistokirjoitus, The Auk 

Elliot, Daniel Giraud
Elliot, Daniel Giraud
Elliot, Daniel Giraud
Tšekkoslovakian miehitys

Tšekkoslovakian miehitys voi tarkoittaa seuraavia:

 Tšekkoslovakian miehitys (1939), Natsi-Saksan maaliskuussa 1939 suorittama Tšekkoslovakian miehitys
 Tšekkoslovakian miehitys 1968, Varsovan liiton maiden elokuussa 1968 suorttama Tšekkoslovakian miehitys
Peqin

Peqin () on kaupunki Albaniassa, Elbasanin maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 26 136. Peqinin entinen nimi oli Klaudiana. Nykyinen nimi tulee ottomaanien sanasta Bekleyin, mikä merkitsee vieraanvaraisuuden paikkaa. Nykyäänkin kaupungissa on ottomaanien linna ja joitain alkuperäisiä osia Abdurrahman Pashan moskeijasta. Peqinistä on jalkapallojoukkue KS Shkumbini Peqin, joka pelaa Kategoria superioressa, Albanian superliigassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albanian kaupungit
Albanian kunnat
Jovnna-Ánde Vest

Jovvna-Ánde Vest (s. 14. kesäkuuta 1948 Utsjoki) on saamelainen pohjoissaameksi kirjoittava kirjailija ja kääntäjä. Hän on asunut vuodesta 1982 lähtien Pariisissa.

Teokset
 
 Kapteainna ruvsu (1991)
 Eallinbihtát (1992)
 Árbbolaččat 1 (1996) (Perilliset 1)
 Árbbolaččat 2 (2002) (Perilliset 2)
 Árbbolaččat 3 (2005) (Perilliset 3, ISBN 978-82-7374-660-3)
 Astrid ja Anton 2015

Käännökset
 Vabaek Maliaraq: Katrine muitalus (1988)
 Juhani Pallasmaa: Architecture du silence (1994)
 Rosa Liksom: Ovtta ija bissehat (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lapin kirjailijat (Internet Archive)

Suomalaiset kirjailijat
Saamelaiskirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Juho Koskimies

Juho Rudolf Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 24. syyskuuta 1859 Juva – 8. helmikuuta 1936 Oulu) oli Oulun hiippakunnan piispa ja kirkkohistorioitsija.

Henkilöhistoria
Koskimies vihittiin papiksi vuonna 1884. Vuonna 1890 hän valmistui filosofian kandidaatiksi, 1896 teologian kandidaatiksi, 1899 teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1899. Koskimiehen väitöskirja oli nimeltään Suomen kirkollisten olojen uudistus Ison Vihan jälkeen.

Ennen valintaansa Oulun piispaksi Koskimies toimi Lapuan kappalaisena ja Turun tuomiokapitulin asessorina. Hänet nimitettiin Oulun hiippakunnan piispaksi vuonna 1900. Piispanistuin oli siirretty Kuopiosta Ouluun samana vuonna, joten Koskimies oli oikeastaan ensimmäinen Oulun piispoista. Hiippakunnan nimenä säilyi Kuopion hiippakunta aina vuoteen 1923 asti. Piispana Koskimies osallistui valtiopäiville pappissäädyssä 1904 ja 1905.

Juho Koskimiehen veli oli kielen- ja kirjallisuudentutkija ja koulumies A. V. Koskimies. Koskimies avioitui lapsuudenystävänsä sopraano Lydia Laguksen kanssa vuonna 1886.

Julkaisuja 

 Suomen kirkollisten olojen uudistus Ison Vihan jälkeen (1899)
 Kaarle Fredrik Mennander ja hänen aikansa (1900)
 Lapuan pitäjän historia (1908)
 Päivämuistoja 1–2 (1914–15)
 Amerikan matkalta (1925)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan piispat
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Nitridi

Nitridi-ioni N3− on typpiatomi jolla on kolmen elektronin ylimäärä, ja on siten negatiivisesti varautunut ioni eli anioni.

Nitrideiksi kutsutaan yhdisteitä, jotka sisältävät typpiatomin, jonka hapetusluku on –3.
On olemassa kuitenkin poikkeuksia, kuten vedyn nitridi NH3, jota kutsutaan ammoniakiksi.

Esimerkkejä nitrideistä
voiteluaineet kuten boorinitridi, BN
leikkausmateriaalit kuten piinitridi, Si3N4
puolijohteet kuten galliumnitridi, GaN
metallipinnoitteet kuten titaaninitridi, TiN
vedyn säilöntään kuten litiumnitridi, Li3N

Anionit
Nitridit
Vigor Mortis

Vigor Mortis on Deathlike Silence -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 2007.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 35.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ms. Maya  – laulu
 Mr. Catafalque – kitara
 Mr. Cerberos – kitara
 Mr. Gehenna – rummut
 Ms. Erna – kosketinsoittimet
 Mr. Ward – basso

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 7–/10

Lähteet 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Deathlike Silencen albumit
Aune Antti

Aune Antti (oik. Kerttu Aune Holmqvist, o.s. Anttonen; 23. joulukuuta 1901 Lappeenranta – 27. elokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano), joka tunnettiin erityisesti yksinlaulujen tulkitsijana. Käytyään tyttökoulun Antti opiskeli laulua Helsingin musiikkiopistossa 1916–1919 Axel von Kothenin johdolla ja yksityisesti Anna Hagelstamin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli Pariisissa Madame de Landen johdolla sekä Pariisissa ja Wienissä Thérèse Leschetizkyn johdolla.

Antti piti ensikonserttinsa Helsingissä 1931 ja ensimmäisen konserttinsa Wienin juhlaviikoilla Musikvereinin salissa 1936, mistä alkoi hänen kansainvälinen uransa. Hän konsertoi kotimaan lisäksi Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Oslossa, Berliinissä, Varsovassa, Budapestissa, Pariisissa ja Lissabonissa. Orkesterin solistina Antti lauloi Tor Mannin, Nikolai Malkon, Fritz Buschin, Ernest Ansermet'n, Alberto Ereden ja Ernst Křenekin johtaessa. Vuosina 1937–1938 Antti osallistui Salzburg International Opera Guild -nimisen oopperaseurueen Yhdysvaltain- ja Kanadan-kiertueelle, jolla hän lauloi W. A. Mozartin Così fan tutte- ja Gioacchino Rossinin Gambiale di matrimonio -oopperan sopraanopääroolin. Kiertueen aikana Antti piti lisäksi kymmenkunta konserttia amerikansuomalaisille.

Aune Antti lauloi uransa aikana paljon äänilevyille ja esiintyi useasti radiossa. Hän levytti myös kevyempää ohjelmistoa nimimerkillä Anneli. Sota-aikana Antti esiintyi usein rintamalla ja hyväntekeväisyystilaisuuksissa, joissa häntä säesti usein Kosti Vehanen. Vuodesta 1960 Antti opetti laulua Helsingissä omassa laulustudiossaan. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aune Antti, Seura, 09.11.1938, nro 45, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset laulajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
György Nébald

György Nébald (s. 9. maaliskuuta 1956) on unkarilainen entinen miekkailija, jonka aseena oli säilä. Hän kuului kultaa voittaneeseen Unkarin joukkueeseen Soulin olympialaisissa 1988. Hänen lisäkseen joukkueessa kilpailivat Imre Bujdosó, László Csongrádi, Imre Gedővári ja Bence Szabó. Hän oli myös voittamassa Unkarille joukkuehopeaa Barcelonasta olympialaisista 1992 ja pronssia Moskovasta 1980.

Unkarilaiset miekkailijat
Unkarilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean Adair

Jean Adair (syntymänimeltään Violet McNaughton, 13. kesäkuuta 1873 Hamilton, Ontario, Kanada – 11. toukokuuta 1953 New York City) oli kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Vaikka hänen elämäntyönsä tapahtui suurimmaksi osaksi teatterissa (esiintymänimenä joskus Jennet Adair), hän esiintyi elokuvissa useita kertoja uransa jälkipuoliskon aikana, joista merkittävin oli yksi harhaanjohdetuista murhaajatädeistä Cary Grantin elokuvassa Arsenic and Old Lace,  Broadwayn näytelmään pohjautuvassa roolissa. Monien muiden sen aikakauden teatterinäyttelijöiden tavoin Adair esiintyi myös vaudevillenäytöksissä.

Filmografia 
Jean adairin elokuvaroolit:
 Advice to the Lovelorn (1933) (lopputeksteissä mainitsematon)
 Arsenikkia ja vanhoja pitsejä (Arsenic and Old Lace, 1944) - täti Martha Brewsteri
 Living in a Big Way (1947) - Abigail Morgan
 Something in the Wind (1947) - täti Mary Collins
 Alaston kaupunki (The Naked City, 1948)

Broadway-esiintymiset 
Jean Adair esiintyi Broadwaylla seuraavissa näytelmissä:
 Mother (1910-)
 It's a Boy! (1922)
 The Jay Walker (1926)
 Devils (1926)
 The Good Fellow (1926)
 Machinal (1928)
 That Ferguson Family (1928-9)
 Scarlet Pages (1929)
 Everything's Jake (1930)
 Rock Me, Julie (1931)
 Blessed Event (1932)
 Best Years (1932)
 Black Sheep (1932)
 The Show Off (1932-3)
 For Services Rendered (1933)
 Murder at the Vanities (1933-4)
 Broomsticks, Amen! (1934)
 Picnic (1934-?)
 Mid-West (1936-?)
 Sun Kissed (1937-?)
 On Borrowed Time (1938)
 Morning's at Seven (1939-40)
 Goodbye in the Night (1940)
 Arsenic and Old Lace (1941-4)
 Star-Spangled Family (1945)
 The Next Half Hour (1945)
 Detective Story (1949-50)
 Bell, Book and Candle (1950-1)
 The Crucible (1953)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Vaudeville-esiintyjät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Pornorphans

Pornorphans on vuonna 1998 perustettu suomalainen yhtye. Heidän musiikissaan on vaikutteita monista eri tyylilajeista, muun muassa metallista, konemusiikista ja popista. Yhtyeen väkivaltaiset ja seksuaaliset sanoitukset ovat laulajan Jyttin kirjoittamia.

Jäsenet 

 Janne Jokinen – basso
 Jytt – laulu
 Rami Jämsä – kitara, taustalaulu
 Rolle Markos – rummut
 Sakari Taskinen – kitara, taustalaulu

Diskografia 

Albumit
 Beyond Good & Evil (2002)

Singlet
 Mu$ic (2005)

Aiheesta muualla 

 Pornorphansin sivusto 
 

Suomalaiset yhtyeet
Argentiinan Grand Prix 1979

Argentiinan Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan kauden  ensimmäinen osakilpailu. Kilpailu ajettiin 21. tammikuuta 1979 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa Argentiinassa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt ranskalainen Jacques Laffite.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Jacques Laffite – 1.44,20
Nopein kierros: Jacques Laffite – 1.46,91

Lähteet 

Argentiinan Grand Prix
Brasilian Grand Prix 1979

Brasilian Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan kauden  toinen osakilpailu. Kilpailu ajettiin 4. helmikuuta 1979 Interlagosin radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt ranskalainen Jacques Laffite, joka voitti myös kauden avauskilpailun. Ligier-talli sai ensimmäisen ainoan kaksoisvoittonsa.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Jacques Laffite – 2.23,07
Nopein kierros: Jacques Laffite – 2.28,76

Lähteet 

Brasilian Grand Prix
Laura Härmä

Anna Laura Härmä, o.s. Numminen, (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistystoimitsija ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen sekä myöhemmin sosialidemokraattien kansanedustaja.

Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 yhdessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa, ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen. 

Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon, mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.

Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923, ja hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana, ja hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.

Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.

Lähteet 
 
 Katja Korhonen: Kahvinkeittäjiä, sihteereitä vai puheenjohtajia? Naisten osallistuminen kahdessa Kutomoteollisuustyöväen ammattiliitossa 1930-luvulla. Suomen historian pro gradu, Tampereen yliopisto 2007. (Laura Härmästä sivuilla 88-94)

Kansanedustajat
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Frans Kärki

Frans Johannes Kärki (11. helmikuuta 1884 Vesilahti – 4. helmikuuta 1965 Tampere) oli suomalainen Laihian kappalainen, rovasti ja Maalaisliiton kansanedustaja 1920-luvulla.

Kärjen vanhemmat olivat maanviljelijä August Kärki ja Johanna Vilhelmiina Friiari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja suoritti teologian erotutkinnon 1910. Kärki vihittiin papiksi 1911, ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1914. Kärki toimi ylimääräisenä pappina Vårdössä, Lemlandissa ja Lumparlandissa 1911–1912, Ähtävällä 1912, Laihialla 1912–1915, Vaasan Palosaarella 1915–1916, Isossakyrössä 1916–1917 sekä Töysässä ja Lehtimäellä 1917–1926. Hän oli Laihian kappalaisena vuosina 1926–1954 ja sai rovastin arvon 1944. Kärki tunnettiin myös raittiuspuhujana ja kansanperinteen kerääjänä.

Kärki oli Maalaisliiton kansanedustajana 1919–1927 Vaasan läänin eteläistä vaalipiiristä.

Kärki oli naimisissa Ester Salome Kurvisen kanssa vuosina 1911–1952 ja vuodesta 1952 Sanni Eliisa Pohjaslahden kanssa. Säveltäjä ja musiikin tuottaja Toivo Kärki oli Frans Kärjen poika.

Lähteet

Kirjallisuutta
Mertsi Saarela: Kärjen pappi vai kärkipappi. Säveltäjä Toivo Kärjen isä. Vaasa 2011

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Idänsydänsimpukka

Idänsydänsimpukka (Cerastoderma glaucum) on Itämeren murtovedessä elävä simpukkalaji. Idänsydänsimpukka kasvaa halkaisijaltaan 1,5–3 cm leveäksi. Sen kuori on valkoinen, uurteinen ja sivusta katsoen sydämen muotoinen. Idänsydänsimpukka elää hiekka- tai liejupohjalla.

Lähteet 

Sydänsimpukat
MSV Duisburg

MSV Duisburg on jalkapalloseura Duisburgista, Saksasta. Se pelaa kaudella 2021–2022 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 3. Ligassa, jonne se putosi 2. Bundesliigasta keväällä 2019.

Historia 
Seura perustettiin vuonna 1902 nimellä Meidericher SV samannimisen kaupunginosan mukaan. Kolme vuotta myöhemmin nimi muutettiin SC Viktoria Meiderichiksi. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1967. Alkuaikoinaan seura voitti lukuisia alueellisia mestaruuksia. Vuosina 1929 ja 1931 se voitti Niederrheinin paikallismestaruuden ja pääsi valtakunnalliseen mestaruusturnaukseen. Sota-aikana menestys karttoi Duisburgia, mutta 1950-luvulla otteet paranivat. 1951 se nousi jälleen alueensa pääsarjaan Oberliga Westiin, joka noihin aikoihin oli eräs kovatasoisimmista Saksan aluesarjoista, voitettuaan alemman sarjatason mestaruuden. Yhtä kautta lukuun ottamatta Duisburg säilyi sarjassa aina Bundesliigan perustamiseen saakka (1963). 

Duisburg oli myös yksi niistä 16 joukkueesta, jotka pääsivät Bundesliigaan mukaan. Ensimmäisellä Bundesliigan kaudellaan Duisburg sijoittui sarjassa hopealle 1.FC Kölnin jälkeen, mikä on yhä sen paras liigasaavutus. Joukkue säilytti sarjapaikkansa aina kauteen 1982–1983 saakka, jolloin alkoi toistuva hissiliike ylemmän ja alemman sarjatason välillä. Joukkue nousi jälleen takaisin 1. Bundesliigaan kauden 2006–2007 päätteeksi sijoituttuaan kakkos-Bundesliigassa kolmanneksi mutta putosi heti takaisin sijoituttuaan 1. Bundesliigassa viimeiseksi.

Saavutuksia 
Duisburg ei ole koskaan voittanut minkäänlaista valtakunnallisen tason pokaalia. Vuonna 1963 se sijoittui liigassa toiseksi, mikä on yhä sen paras liigasaavutus. Kaudella 1978–1979 joukkue selviytyi UEFA Cupissa välieriin. Saksan Cupin loppuottelussa Duisburg on ollut kolmesti (1966, 1975 ja 1998) aina häviävänä osapuolena. Seuran nuoriso- ja amatöörijoukkueet ovat sen sijaan saavuttaneet mestaruuksia myös valtakunnallisella tasolla.

Entisiä valmentajia 

  Rudi Bommer
  Friedhelm Funkel
  Jürgen Kohler
  Ewald Lienen
  Pierre Littbarski
  Gyula Lóránt
  Norbert Meier
  Peter Neururer
  Milan Šašić
  Rolf Schafstall
  Heiko Scholz

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivu
 Tilastoja

Saksalaiset jalkapalloseurat
Nordrhein-Westfalenin jalkapallo
Duisburg
Too Hot to Rock

Too Hot to Rock on Ironcross-yhtyeen julkaisema vinyylilevy vuodelta 1987. Too Hot to Rock julkaistiin myös CD-muodossa vuonna 2002.

Kappaleet 

Ironcrossin albumit
Vuoden 1987 albumit
Steel Warrior

Steel Warrior on Ironcross-yhtyeen toinen albumi vuodelta 1984.

Kappaleet
A-puoli

B-puoli

Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet
Golden Lions
Fight for the Strangers
Rebels and Outlaws
Avalanche
Queen of the Night
Lady Luck

Kokoonpano
 Esa "Gona" Leinonen - laulu
 Ari Suomi - kitara
 Pekka Nummela - basso
 Esko "Eddy" Mänty-Sorvari - rummut
 Kari Laihonen - kosketinsoitin

Ironcrossin albumit
Vuoden 1984 albumit
Bloodhounds

Bloodhounds on Ironcross-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1982.

Kappaleet
A-puoli
 
 
 
 
 
 
B-puoli
 
 
 
 
 

CD-painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano
 Pekka "Badi" Nummela – basso, akustinen kitara
 Esko Mänty-Sorvari – rummut
 Kimmo "Kipi" Vanne – kitara
 Esa "Lepa" Leinonen – laulu, rummut (kappaleet 9 ja 10)

Lähteet 

Vuoden 1982 esikoisalbumit
Ironcrossin albumit
Tom Simpson

Tom (Thomas) Simpson (30. marraskuuta 1937 Haswell, Durham, Yhdistynyt kuningaskunta – 13. heinäkuuta 1967 Mont Ventoux, Ranska) oli englantilainen pyöräilijä. 

Simpson kuului Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen, joka saavutti pronssia Melbournen olympialaisissa 1956 ratapyöräilyn 4000 metrin joukkuetakaa-ajossa. Vuonna 1958 hän saavutti hopeaa henkilökohtaisessa takaa-ajossa kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa.

Simpson kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä vuodesta 1959 lähtien. Hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden Espanjan Lasarte-Oriassa vuonna 1965 voitettuaan loppukirissä Rudi Altigin. Hän voitti myös useita muita suurkilpailuja, kuten Flanderin ympäriajon vuonna 1961, Bordeaux-Pariisi-kilpailun 1963, Milano–San Remon 1964, Lombardian ympäriajon 1965 sekä Pariisi–Nizza-ajon vuonna 1967. Hän piti lisäksi Ranskan ympäriajon johtajan maillot jaune -paitaa vuonna 1962 sekä voitti kaksi etappia Espanjan ympäriajossa 1967.

Simpson kuoli vuoden 1967 Ranskan ympäriajon 13. etapilla Mont Ventoux'n nousussa. Ruumiinavaus paljasti, että hän oli ajanut alkoholin ja amfetamiinin vaikutuksen alaisena.

Saavutuksia
Olympialaisten 4000 metrin joukkuetakaa-ajo: 1956 pronssia
Kansainyhteisön kisojen 4000 metrin henkilökohtainen takaa-ajo: 1958 hopeaa
Ratapyöräilyn MM-kilpailujen 4000 metrin takaa-ajo: 1959 neljäs
Maantieajon MM-kilpailu: 1959 neljäs, 1961 yhdeksäs, 1963 kahdeksas, 1964 neljäs, 1965 kultaa
Milano–San Remo: 1964 voitto
Flanderin ympäriajo: 1961 voitto, 1962 viides, 1963 kolmas
Lombardian ympäriajo: 1965 voitto
Pariisi-Roubaix: 1963 kahdeksas, 1965 kuudes
La Flèche Wallonne: 1965 kolmas
Gent-Wevelgem: 1962 kuudes, 1963 toinen
Pariisi-Tours: 1963 toinen
Bordeaux-Pariisi: 1963 voitto, 1965 kolmas
Pariisi-Bryssel: 1963 toinen
Kuurne-Bryssel-Kuurne: 1964 toinen
Ranskan ympäriajo:
1960 etapeilla 2 ja 15 kolmas
1962 kokonaiskilpailussa kuudes
1964 kokonaiskilpailussa 14., etapilla 9 toinen
1966 etapeilla 12 ja 13 toinen
Pariisi-Nizza:
1961 kokonaiskilpailussa viides
1962 kokonaiskilpailussa toinen
1967 kokonaiskilpailun voitto
Espanjan ympäriajo:
1967 etappien 5 ja 16 voitto, toinen etapilla 7
Grand Prix du Midi Libre:
1965 kokonaiskilpailussa kolmas
Sardinian ympäriajo: 1967 etapin 5 voitto
Tour du Sud-Est: 1960 voitto
Côte du Mont Faron: 1960 voitto

Lähteet
Tom Simpson Memoire du cyclisme -tietokannassa

Aiheesta muualla
Tom Simpsonin kuolemasta velofilo.com-sivustolla 

Englantilaiset maantiepyöräilijät
Englantilaiset ratapyöräilijät
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Argentiinan Grand Prix 1975

Argentiinan Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla 12. tammikuuta 1975. Kilpailun voitti Emerson Fittipaldi.

Tulokset

Muuta 
Paalupaikka: Jean-Pierre Jarier – 1.49,21
Nopein kierros: James Hunt – 1.50,91 kierroksella 34
Jean-Pierre Jarier ei lähtenyt paalupaikalta lämmittelykierroksella ilmenneiden voimansiirto-ongelmien takia.

Lähteet

Formula 1 -kausi 1975
Argentiinan Grand Prix
Antofylliitti

Antofylliitti on amfiboliryhmään kuuluva mineraali, (Mg,Fe)7Si8O22(OH)2, magnesium-rauta-inosilikaattihydroksidi. Antofylliitti, kuten cummingtoniitti, on polymorfinen mineraali. Jotkin antofylliitin muodot ovat lamellimaisia tai säikeisiä ja niitä käytetään asbestin tavoin. Nimi on johdettu latinan sanasta anthophyllum ’mausteneilikka’, joka on viittaus mineraalin yleisimpään väriin.

Esiintyminen 

Antofylliittiä syntyy runsasmagnesiumisten kivien, etenkin ultramafisten magmakivien ja epäpuhtaiden dolomiittisaviliuskeiden, metamorfoosissa. Taantumistuotteena sitä muodostuu reunustamaan jäänneortopyrokseeneja ja oliviinia, ja kordieriittia sisältävässä gneississä ja liuskeessa se esiintyy lisämineraalina. Antofylliittiä esiintyy serpentiinin ohella taantuvan metamorfoosin tuotteena ultramafisissa kivissä.

Esiintyminen ultramafisissa kivissä 

Antofylliittiä muodostuu etenevässä metamorfoosissa talkin hajotessa ultramafisissa kivissä veden ja hiilidioksidin vaikutuksesta. Hiilidioksidin (X CO2) partiaalipaine vesiperäisessä liuoksessa suosii antofylliitin syntyä. Korkeampi hiilidioksidin partiaalipaine vähentää antofylliitti-in-isograadin lämpötilaa.

Täysin vetisessä, hiilidioksidittomassa ympäristössä ultramafiset kivet tapaavat muodostaa serpentiini-antigoriitti-brusiitti-tremoliitti-kokoumia (jotka ovat riippuvaisia MgO-pitoisuudesta), ja amfiboliitista granuliittiin -metamorfoosissa muodostuu metamorfista pyrokseenia tai oliviinia. Täten, antofylliittiä sisältävät ultramafiset kivet viittaavat ainakin viherliuskefasieksen metamorfoosiin, jossa on ollut mukana hiilidioksidipitoista metamorfista liuosta.

Tavalliset metamorfisten muodostumien reaktiot vähämagnesiumisille (< 25 % MgO) ja runsasmagnesiumisille (> 25 % MgO) ultramafisille kiville ovat:

 Oliviini + tremoliitti + talkki → oliviini + tremoliitti + antofylliitti (alhainen MgO, > 550 °C, XCO2 < 0,6)
 Talkki + tremoliitti + magnesiitti → tremoliitti + antofylliitti + magnesiitti (korkea MgO, > 500 °C, XCO2 > 0,6)
 Talkki + magnesiitti + tremoliitti → antofylliitti + tremoliitti + magnesiitti (alhainen MgO, > 500 °C, XCO2 > 0,6)

Taantuva antofylliitti on verrattain harvinainen ultramafisissa kivissä, ja metamorfoosiin saatavan vähäisen energiamäärän takia ja metamorfoosin aiheuttaman yleisen kivimassan kuivumisen takia se on yleensä huonosti kehittynyttä. Siten myös merkittävä hiilidioksidin tarve metamorfisissa liuoksissa rajoittaa antofylliitin esiintymistä taantuvana mineraalina. Tavallinen taantuvasti metamorfoituvien ultramafisten kivien metamorfinen koostumus on siksi serpentiniitti- tai talkki-magnesiitti-kokouma.

Taantuvaa antofylliittiä esiintyy yleisimmin heikkousvyöhykkeillä, jossa kivien rakoilu ja murtuminen tuottaa hiilihappopitoisille liuoksille putkia taantuvan metamorfoosin aikana.

Aiheesta muualla 
Webmineral: Anthophyllite Mineral Data 
Mindat: Anthophyllite 
Handbook of Mineralogy: Anthophyllite  (pdf)

Silikaattimineraalit
Gruneriitti

Gruneriitti on amfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Fe7Si8O22(OH)2. Se on gruneriitti-cummingtoniitti-sarjan päätejäsen. Sen kiteet ovat säikeisiä, pylvään muotoisina tai ne muodostavat valtavia kasaumia. Kiteet ovat monokliinisiä prismakiteitä. Sen kiilto vaihtelee lasikiillosta helmiäiskiiltoon, ja se on väriltään vihreää, ruskeaa tai tummanharmaata. Sen kovuus on 5–6 ja ominaispaino 3.4–3.5.

Gruneriitti löydettiin vuonna 1853, ja se nimettiin sen löytäneen sveitsiläis-ranskalaisen kemistin Louis Grunerin mukaan. Gruneriittia kutsutaan kaupallisesti myös amosiitiksi.

Aiheesta muualla 
 Webmineral.com:Gruneriitti

Silikaattimineraalit
Beware the Heavens

Beware the Heavens on power metal -yhtye Sinergyn ensimmäinen albumi. Albumi julkaistiin vuonna 1999.
Se on myös Sinergyn ainoa albumi, jossa Jesper Strömblad soittaa kitaraa Alexi Laihon rinnalla.

Kappaleet

Japanin bonuskappale

Deluxe Edition 

Midnight Madness (video)

Kokoonpano
 Kimberly Goss – laulu, kosketinsoittimet
 Alexi Laiho – kitara, laulu (kappaleella 2)
 Jesper Strömblad – kitara
 Sharlee D'Angelo – basso
 Ronny Milianowicz – rummut

Muut tekijät 
 Fredrik Nordström – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Göran Finnberg – masteroija

Arvostelut 
 Sputnik Music: 
 Allmusic: 
 The Metal Observer: 9/10

Aiheesta muualla

Lähteet 

Vuoden 1999 esikoisalbumit
Sinergyn albumit
Suicide by My Side

Suicide by My Side on power metal -yhtye Sinergyn kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Nuclear Blast.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kimberly Goss – laulu
 Alexi Laiho – kitara, laulu
 Roope Latvala – kitara
 Marco Hietala – basso, laulu 
 Tonmi Lillman – rummut

Muut tekijät 
 Fredrik Nordström – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Patrick J. Sten – äänittäjä
 Mika Jussila – masteroija
 Thomas Ewerhard – kansikuva, layout
 Toni Härkönen – valokuvat

Arvostelut 
 Sputnik Music: 
 Allmusic: 
 The Metal Observer: 8.5/10
 Blabbermouth: 8/10
 Metal Storm: 7.5/10

Aiheesta muualla 
 
 Suicide by My Side discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Sinergyn albumit
Vuoden 2002 albumit
Chloe Jones

Chloe Jones (17. kesäkuuta 1975 Houston, Teksas, Yhdysvallat – 4. kesäkuuta 2005) oli amerikkalainen pornonäyttelijä. Hän kuoli vuonna 2005 kaksi viikkoa ennen 30. syntymäpäiväänsä. Virallisesti kuolinsyy oli maksan vaurioituminen vuosikausia kestäneen runsaan alkoholin ja kipulääkkeiden käytön seurauksena. Hänelle oli kehittynyt riippuvuus Vicodin-nimiseen särkylääkkeeseen. Hänen kerrotaan ottaneen kerralla 10 tablettia ja huuhtoneen ne alas Wild Turkey bourbonilla 

Chloe Jones oli Penthousen kuukauden lemmikki huhtikuussa 1998.

Pornouransa aikana Jones työskenteli myös prostituoituna, ja kertoi vuonna 2005 National Enquirer -lehdessä asiakkaisiinsa kuuluneen muun muassa näyttelijä Charlie Sheen, tämä oli hänen mukaansa maksanut suuseksistä 15 000 dollaria tammikuussa 2005. Sheenin edustaja kiisti tämän ja sanoi ettei Sheen ole tavannut Jonesia vuoden 1996 jälkeen. Sheenin vaimo Denise Richards haki eron keväällä 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset pornonäyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Analsiimi

Analsiimi tai analsiitti on valkoinen, harmaa tai väritön hohkasilikaattimineraali. Analsiimi koostuu kiteinä olevasta hydratoituneesta natrium-alumiini-silikaatista. Sen kemiallinen kaava on NaAlSi2O6 · H2O. Mineraalissa voi esiintyä pieniä määriä kaliumia ja kalsiumia. Analsiimistä on myös olemassa synteettinen muunnelma Ag-analsiitti, joka sisältää hopeaa.

Analsiimi luokitellaan yleensä kuuluvaksin zeoliittimineraaleihin, mutta on rakenteeltaan ja kemiallisesti lähempänä foideja. Analsiimiä esiintyy päämineraalina analsiimibasaltissa ja muissa alkalimagmakivissä. Sitä esiintyy myös prehniitin, kalsiitin ja zeoliittien onkalo- ja rakkulatäytteissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mindat.org: Analcime 
Webmineral: Analcime Mineral Data 
Handbook of Mineralogy, Mineral Data Publishing: Analcime  (pdf)

Silikaattimineraalit
Mika Nuojua

Mika Veli Matias Nuojua (s. 19. maaliskuuta 1967 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Nuojua on työskennellyt eri teattereissa, lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä toiminut ääninäyttelijänä monissa piirroselokuvissa. Hän oli Mikkelin teatterin johtaja vuosina 2011–2014.

Yksityiselämä 
Nuojua syntyi Oulussa. Hän on sittemmin asunut Kempeleessä. Nuojuan puoliso on näyttelijä-draamaohjaaja Tuija Nuojua. Heillä on kuusi lasta.

Näytelmiä

Mikkelin teatteri 

 Ulvova mylläri (2009)
 Lampaansyöjät (2010)
 Mies joka ei osannut sanoa ei (2011, ohjaaja)
 Vaimoni on toista maata (2011, ohjaaja)
 Arsenikkia ja vanhoja pitsejä (2012)
 Myöhästynyt hääyö (2012, ohjaaja)
 Vaimoke (2013, ohjaaja)
 Lainatenori (2013)
 Mielensäpahoittaja (2014, ohjaaja)
 Koukussa (2014, ohjaaja)
 Tankki täyteen (2016, ohjaaja)
 Iloisia aikoja, Mielensäpahoittaja (2019, ohjaaja)

Keski-Uudenmaan Teatteri 

 Toinen luku (2004, rooli+ohjaus)
 Siunattu hulluus (2004)
 Mummun saappaassa soi fox (2005, ohjaaja)
 Mimmi-lehmä ja varis (2005)
 Vaimoke (2006)

Espoon kaupunginteatteri 

 Kirsikkapuisto (2004)
 Trad.komedia (2006) 
 Unelmamies (2006)
 Periaatteen mies (2008)

Helsingin Kaupunginteatteri 

 Kööpenhamina (2001)
 Kiviä taskussa (2002)
 Gagarinin tie (2003)
 Peluri (2007)

Oulun kaupunginteatteri 

 Yksiöön en äitee ota (2014)
 Viimeinen valssi (2015)
 Pöljänpojan vakuutus (2016)
 Pieleen meni (2017)

Kokkolan kaupunginteatteri 

 Täti ja minä (2008)
 Koukussa (2018, ohjaaja)
 Yksiöön en äitee ota (2020, ohjaaja)
 Saranat ja sardiinit (2020, ohjaaja)

Muualla 

 Paniikkihäiriö (1997, Lahden Kaupunginteatteri)
 Kallion kimallus (2007, UIT - Uusi Iloinen Teatteri)
 Kivat piipussa (2009, UIT - Uusi Iloinen Teatteri)
 Reviisori (2009, Jyväskylän kaupunginteatteri)
 Vaavin salattu elämä (2010, ohjaaja, Jyväskylän Kaupunginteatteri)
 Sukuvika (2016, ohjaaja, Kuopion kaupunginteatteri)
 Fingerpori ja kuntaliitoksen uhka (2017, Turun kaupunginteatteri)
 Näytelmä joka menee pieleen (2017, ohjaaja, Kouvolan Teatteri)
 Puhtaana käteen (2018, ohjaaja, Kuopion Kaupunginteatteri
 Herrasmieshuijarit (2019, ohjaaja, Kouvolan teatteri)
 Tämä on ryöstö! (2020, ohjaaja, Kouvolan Teatteri)
 Huomenna hän tulee (2021, Turun Kaupunginteatteri / Espoon Kaupunginteatteri / Tampereen Teatteri)
 Kolmen kimppa (2022, ohjaaja, Tampereen Komediateatteri)

Lähde: , ellei toisin mainita.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Schleich

Schleich GmbH on saksalainen leluja valmistava yritys, jonka perusti Friedrich Schleich vuonna 1935. Yhtiön kotipaikka on Schwäbisch Gmünd, ja sillä on haarakonttoreita myös Britanniassa, Ranskassa ja Kanadassa.

Yhtiö on tunnettu muovisista lelufiguureistaan. Se aloitti tuotantonsa 1950-luvulla sarjakuvahahmojen, kuten smurffien ja muppettien mukaan luoduilla malleilla, ja 1980-luvulla tulivat mukaan erilaiset eläinhahmot. Nykyään mukana on myös figuureja taruolennoista ja ritareista, ja tämän lisäksi hahmoille on saatavilla lisävarusteita. Yhtiö markkinoi tuotteitaan maailmanlaajuisesti.

Eläinfiguurit 

Schleichin eläinfiguurit ovat n. 2-47 cm korkeita pienoismalleja oikeista eläinahmoista. Ne on valmistettu kovasta muovista ja maalattu käsin. Hahmot on maalattu turvallisilla maaleilla ja niihin on tehty ohut maalikerros, jotta hahmojen ulkonäkö pysyisi mahdollisimman siistinä. Hahmojen ulkonäkö ja laatu on parantunut huomattavasti alkuajoista. Lisäksi hahmot pysyvät paremmin pystyssä ja ovat tukevampia. Schleich eläimet on laaja käsite, sillä pienoismalleja on valmistettu pieneläimistä dinosauruksiin. Lisäksi Schleich on valmistanut eläimille erilaisia tarvikkeita, esimerkiksi hevosille varusteita ja ritarileikkeihin linnoja ja turnajaistelttoja. Schleichit ovat sekä lasten että aikuiskeräilijöiden suosiossa. Schleichit voivat olla leluja ja keräilyesineitä. Hinta on yleensä 6-13 € kun taas esim. yksisarviset maksavat noin 15-20€. Schleich on maalannut eläimistä, erityisesti hevosesta harvinaisia versioita, jotka voivat olla erittäin hintavia. Schleicheillä on tukeva rakenne mutta siroilla hevosilla jalat taittuvat helposti. Jos jalkaa taivuttaa, se palautuu hetken päästä alkuperäiseen muotoonsa. Schleihejä voi myös kustomoida eli muokata tai uudelleenmaalata eli tehdä repaintin.

Schleich-figuurin tunnistaa kaupassa schleich-lapusta, joka on useimmiten kiinnitetty pienoismallin jalkaan tai pienemmillä eläimillä myös kaulaan, sekä logosta, joka on useimmiten figuurin mahassa. Schleichin mallisto uusiutuu vuosittain. Yksi hahmo pysyy mallistossa noin kuusi vuotta, ja jotkut hyväksi todetut mallit vielä kauemmin. 

Nykyään suurin osa figuureista valmistetaan Kiinassa, mutta myös muita valmistusmaita (Saksa, Portugali) voi figuurien, varsinkin vanhempien pohjista löytää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Schleich GmbH

Saksalaiset leikkikaluvalmistajat