joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Öljymäki

Öljymäki (,   tai Ma'aleh hazetim) on Jerusalemin itäpuolella temppelialuetta vastapäätä kohoava pitkä vuori, jonka Kidronin laakso erottaa kaupungista. Mäen läntinen rinne oli entisaikoina öljypuiden peitossa, ja siellä sijaitsee Getsemanen puutarha. Itäisellä rinteellä on Beetfagen ja Betanian kylät. Pohjoinen kukkula on korkein (830 metriä merenpinnasta). Apostolien tekojen mukaan vuoren laki on Jeesuksen taivaaseenastumisen paikka. Öljymäen länsirinteellä ja Kidronin laaksossa on runsaasti eri kansallisuuksiin kuuluneiden ihmisten hautoja, koska Vanhassa testamentissa ennustetaan Herran tulemisen, kristityille Jeesuksen toisen tulemisen, tapahtuvan Öljymäellä. Öljymäelle on rakennettu useita kirkkoja, muun muassa Taivaaseenastumisen kappeli. Öljymäelle on haudattu tunnettuja israelilaisia kirjailijoita, poliitikkoja ja muita kuuluisuuksia.

Lähteet 

Öljymäki
Raamatun paikat
Kotia kohti

Kotia kohti oli suomalainen televisio-ohjelma, joka alkoi AVA:lla 25. maaliskuuta 2013. Ohjelmassa asuntoasiantuntija Mira Kasslin ja sisustussuunnittelija Tea-Mariia Pyykönen auttavat ihmisiä löytämään ja sisustamaan uuden asunnon. Ohjelman toisessa jaksossa Glamourin taikaa ensiasuntoa etsi Anni Uusivirta.

Kesällä 2013 sarja uusittiin MTV3-kanavalla.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ohjelman viralliset sivut

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Joseph Heller

Joseph Heller (1. toukokuuta 1923 New York – 12. joulukuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on satiirinen mustan huumorin sävyttämä romaani Me sotasankarit (Catch-22), joka kertoo amerikkalaisista taistelulentäjistä toisessa maailmansodassa.

Elämänvaiheet
Heller syntyi juutalaisperheeseen, joka oli muuttanut Venäjältä Yhdysvaltoihin. Hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa toisen maailmansodan aikana. Hän teki Korsikalta 60 pommituslentoa vihollisen kohteisiin Ranskassa ja Italiassa. Sodan jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja Columbia-yliopistossa ja Oxfordissa, toimi opettajana ja vuoteen 1961 asti mainosalalla.

Tuotanto
Heller julkaisi 1950-luvulla muutamia novelleja. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1961 julkaistu Catch-22. Myöhemmin hän kuvasi panneensa siihen “kaiken mitä silloin tiesi kirjallisuudesta”. Yksi romaanin teemoista on yksilön epätoivoinen taistelu henkisen tasapainonsa puolesta mielettömäksi muuttuneessa maailmassa. Päähenkilö tekee kaikkensa päästäkseen pois pommituslennoista, mutta yritykset kilpistyvät “ohjesäännön pykälään 22”. Teksti vilisee parodiaa ja farssia, mutta näkökulma vaihtuu välillä tragediaksikin. Romaanissa on runsaasti kirjallisia viittauksia esimerkiksi T. S. Eliotin teoksiin. Teoksen pohjalta filmattiin Mike Nicholsin elokuva Me sotasankarit.

Myös kahdessa seuraavassa kirjassaan Heller tarkasteli esikoiskirjasta tuttua tilannetta, että yksilö joutuu järjestelmän kouriin. Samalla Heller piirää viiltävän, armottoman ja satiirisen kuvan sekä yhdysvaltalaisesta yhteiskunnasta kuin liikemaailman valtapeleistä. Vielä kovemman valtapelin yksilö kohtaa romaanissa Good as Gold (1979, suom. Mikä mies). Siinä juutalainen kirjallisuuden professori miltei pääsee huippuvirkaan Washingtonissa. Virkaan päästäkseen hän aikoo uhrata perheensä, ihmisyytensä ja juutalaiset perinteensä. Heller irvailee tekstissä sekä yliopisto-opetukselle, intellektuelleille kuin perhe-elämän kummallisuuksille. Kaikkein kovimpaan riepotteluun joutuvat kuitenkin Washingtonin valtaeliitti, Valkoinen talo ja erityisesti maan silloinen ulkoministeri Henry Kissinger.

Hellerin viimeisiä teoksia leimaa hänen sairastumisensa vakavaan Guillain-Barrén sydroomaan. Tällöin päättyi kitkerissä tunnelmissa myös hänen pitkä avioliittonsa.

Teokset

Romaanit
 Me sotasankarit (Catch-22), 1961
 Jotakin on tapahtunut (Something Happened), 1974
 Mikä mies (Good As Gold), 1979
 Herra tietää (God Knows), 1984
 Ei mikään naurun asia (No Laughing Matter), yhdessä Speed Vogelin kanssa, 1986
 Katso kuvaa (Picture This), 1988
 Lopun ajat (Closing Time), 1994
 Portrait of an Artist, as an Old Man, 2000
 Hagar & Ishmael (keskeneräinen romaani)

Novellikokoelmat
 Catch As Catch Can: The Collected Stories and Other Writings, 2003
 Three Short Stories Of Utter Annoyance

Näytelmät
 Me pommittajat (We Bombed in New Haven), 1967
 Catch 22 -näytelmä, 1971
 Clevinger's Trial, 1973

Omaelämäkerta
  Now and Then: From Coney Island to Here,  1998

Lähteet

Aiheesta muualla
 Petri Liukkonen: Joseph Heller, Books and Writers, Author Calendar

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Sinappikaali

Sinappikaali on ristikukkaiskasveihin kuuluva kaalin sukuinen kukkiva viljelyskasvi, jota käytetään yrtti- ja salaattivihanneksena. Suomessa sitä usein myydään italiankielisellä nimellään rucola. Sinappikaali kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, missä sitä on käytetty ainakin Rooman valtakunnan ajoista asti. Kaupallisiin tarkoituksiin sitä ei kuitenkaan Suomessa viljelty merkittävissä määrin ennen 1990-lukua.

Isohietasinappia (Diplotaxis tenuifolia) ja pikkuhietasinappia (Diplotaxis muralis) kutsutaan Suomessa nykyisin villirucolaksi. Isohietasinappi on monivuotinen ja saattaa talvehtia Suomessa. Pikkuhietasinappi on yksivuotinen.

Historia 
Jo muinaiset roomalaiset viljelivät sinappikaalia. He uskoivat kasvilla olevan sukupuoliviettiä kiihottava vaikutus. Pohjolassa sinappikaalia viljeltiin lääkekasviksi 1400-luvulta alkaen, mutta väitetyn seksuaaliviettiä kiihottavan vaikutuksen vuoksi sen viljely kiellettiin luostaripuutarhoissa, ja lopulta viljely lakkasi muuallakin. 1990-luvulla alkoi kasvin laajamittainen viljely, ja silloin se palasi Suomeen uudella nimellä: siitä oli tullut italian kielen mukaisesti rucola. Vierasperäinen nimi hyväksyttiin myös virallisesti.

Käyttö 
Sinappikaalia käytetään raakana salaatteihin ja voileipiin. Kypsennettynä sitä käytetään pastakastikkeisiin ja muihin lämpimiin ruokiin. Sinappikaalia voidaan lisätä pizzan päälle kypsentämisen loppuvaiheessa tai heti sen jälkeen. Sitä käytetään usein myös ruoka-annosten koristelussa.

Maultaan sinappikaali on voimakas, joskus jopa pistävän sinappimainen. Se sisältää runsaasti C-vitamiinia ja rautaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ristikukkaiskasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
George Gamov

George Gamov (synt. Georgi Antonovitš Gamov, ; 4. maaliskuuta (J: 20. helmikuuta) 1904 Odessa – 19. elokuuta 1968 Boulder) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolais-amerikkalainen fyysikko. Hän tutki poikkeuksellisen monia fysiikan osa-alueita ja lähitieteitä: kvanttifysiikkaa, atomiytimen radioaktiivista hajoamista, tähtien syntyä ja DNAn emäsjärjestystä. 

Gamov syntyi Odessassa keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella, venäjänkieliseen perheeseen. Hän opiskeli Odessan ja Leningradin yliopistoissa. Perustutkinnon jälkeen hän siirtyi Göttingenin yliopistoon, missä hän teki väitöskirjatutkimustaan kvanttiteorioista. Väiteltyään hän työskenteli Kööpenhaminan yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksella, sekä jonkin aikaa Cambridgessa Ernest Rutherfordin kanssa. 

Vallankumouksen jälkeen Gamov koki työolot Neuvostoliitossa tukahduttaviksi ja yritti loikata länteen useita kertoja. Onnistunut yritys oli Solvay-konferenssin yhteydessä 1933. Gamov muutti Yhdysvaltoihin 1934 ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1940.

Gamov ennusti jo 1940-luvulla, että kosmisen taustasäteilyn täytyy olla olemassa. Säteilyn olemassaolo vahvistettiin mittauksin 1960-luvulla, ja se oli merkittävä todiste alkuräjähdyksen puolesta. Suuren yleisön keskuudessa Gamov tuli tunnetuksi muun muassa pääosin modernia fysiikkaa maallikoille selittävistä teoksistaan, joissa päähenkilönä seikkaili Herra Tompkins.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Kosmologit
Neuvostoliittolaiset fyysikot
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Fresh Fruit for Rotting Vegetables

Fresh Fruit for Rotting Vegetables on amerikkalaisen Dead Kennedysin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1980. Albumi on monella tapaa tyylilajinsa merkkipaalu ja niin arvostelijoiden kuin fanienkin keskuudessa yhtyeen pidetyin levy.

Niin musiikillisesti kuin sanoitustenkin puolesta albumi loi tietynlaisen konseptin, jolle jokainen yhtyeen myöhemmistä julkaisuista tietyllä tapaa rakentui. Musiikki oli äänekästä ja nopeaa, muttei kuitenkaan kaikessa kaoottisuudessaan kadottanut tietynlaista järjestelmällisyyttä ja dynamiikkaa. Laulaja Jello Biafran ivalliset sanoitukset käsittelivät ja arvostelivat monia poliittisia näkemyksiä, joiden kyseenalaistamista monet pitivät silloisessa Amerikassa tabuna.

Kappaleluettelo

Muusikot
 Jello Biafra - laulu
 East Bay Ray - kitara
 Klaus Flouride - basso
 Ted - rummut
 6025 – kitara kappaleessa "Ill in the Head"

Aiheesta muualla
 Deadkennedys.comin tietopaketti albumista 
 Hardcore Punkille omistautuneen KFTH-sivuston tiedot levystä 

Vuoden 1980 albumit
Vuoden 1980 esikoisalbumit
Dead Kennedysin albumit
Chrysler 180

Chrysler 180 on aluksi Chrysler Europen ja myöhemmin PSA-konsernin vuosina 1970–1982 valmistama edustusluokan neliovinen sedan. Sitä myös valmistettiin ja myytiin Australiassa vuosina 1975–1978 nimellä Chrysler Centura. Mallin seuraajaksi tuli Talbot Tagora.
Auto esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1970 malleina 160, 160 GT ja 180. 160-mallissa oli 1,6-litrainen (80 hv) moottori, kahdessa jälkimmäisessä 1,8-litrainen (97 hv). Ylellisempi 2,0-litraisella moottorilla varustettu malli esiteltiin Amsterdamin autonäyttelyssä 1972, ja siinä oli esimerkiksi vinyylikatto sekä lisävalot. Kyseisen moottorin yhteyteen oli valittavissa ainoastaan kolmiportainen TorqueFlite-automaattivaihteisto. Samaan aikaan 160 GT poistui mallistosta. Australiassa moottorivalikoimaan kuuluivat eurooppalaisen nelisylinterisen 2,0-litraisen lisäksi kuusisylinteriset 3,5- ja 4,0-litraiset Hemi-moottorit. Vuonna 1975 mallin valmistus siirtyi Ranskan Poissysta Espanjaan Chryslerin omistaman Barreirosin tehtaalle. Tällöin alettiin myös valmistaa Barreirosin 2,0-litraisella (65 hv) dieselmoottorilla varustettua mallia, jota myytiin ainoastaan Espanjan markkinoilla. 

Vuonna 1977 Ranskassa ja muussa Manner-Euroopassa autoa alettiin myydä Chrysler-Simca-merkkisenä. 1,6-litraisen mallinimeksi annettiin 1609, kun taas 1,8-litraisesta tuli 1610. 2,0-litraisessa säilyi 2 litres -nimi. 

Vuonna 1979 PSA-konsernin ostettua Chrysler Europen mallia alettiin myydä Talbot-merkkisenä. 1,6-litrainen moottori poistui ja 2,0-litraisen yhteyteen tuli nyt saataville myös manuaalivaihteisto. Mallin myynti Euroopassa päättyi vuonna 1981 lukuun ottamatta Espanjaa, jossa dieselmoottorilla varustettua mallia myytiin vuoteen 1982 saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

180
Talbot
E-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
Markku Koskinen

Kirjailija Markku Koskinen (s. 7. marraskuuta 1965 Petäjävesi) on kirjailija, runoilija, sanoittaja ja pakinoitsija. 

Koskisen kirjallinen tuotanto:
Chelitellen-pakinakirja (2017)
Lehmänhännänleikkaaja (2019)
Korvamerkityt (2021)
Koskisen Nokiset- runokokoelma (2022)
Markku Koskinen kirjoitti vuosina 2009–2013 Petäjäveden musiikkihistoria -kirjan, Kulkurin valssia ja rokkia bluesmobiilissa yhdessä Mikko Nislinin kanssa. Markku Koskisen pakinoita ja kolumneja voi lukea Petäjävesi-lehden sivuilta.

Toiminut sanoittajan ominaisuudessa mm. Jani Wickholmin, Wirtavuoren, Blues Funnelin, Päämiehien ja Rujo Katras-yhtyeen levyillä.

Markku Koskinen on sanoittanut muun muassa kannustusbiisin Kimi Räikköselle, Suomen jääkiekkomaajoukkueelle Tämä petäjäinen kansa -biisin sekä Huuhkajille räätälöidyn, Pala nurmea sielussa-kappaleen.

Lähteet 

Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Nippur

Nippur (sumeriksi Nibru, akkadiksi Nibbur) oli muinainen Etelä-Mesopotamian kaupunki, jota alueen silloiset asukkaat sumerilaiset pitivät pyhänä kaupunkina.  Kaupunki sijaitsee nykyisessä Nuffarin rauniokummussa Arakissa, Al-Qādisiyyahin kurevnementissa, Irakissa. Muinoin Nippur oli Eufratista haarautuneen Shatt-en-Nilin kanavan varrella.

Sumerilaisen mytologian mukaan Nippur oli jumala Enlilin koti ja paikka jossa tämä loi ihmisen.. Niinpä kaupunkiin viitatiin monesti nimellä EN.LÍLKI, "Enlilin kaupunki". Nippurin Enlilin temppeli oli E.KUR, "vuoritalo". Nippurissa oli myös Inannan temppeli.

Nippur oli esidynastisella Uruk-kaudella suuri kaupunki ja merkittävä keskus ennen kuin Uruk kasvoi mahtiinsa. Ehkä tämän takia Nippuria pidettiin pyhänä ja myöhemmät Sumerin ja Babylonian kuninkaat saattoivat kruunauttaa itsensä Nippurissa. On löydetty muinainen savitaulu, jossa on Nippurin luonnosmainen kartta.

Nippurista on löydetty esidynastiselta ajalta peräisin olevia polttohautauksia sekä Susan ja Egeanmeren keramiikkaa muistuttavia saviastioita.

Nippurin ala sen huippukaudella Ur III-vaiheessa oli noin 135 ha. Väkiluku saattoi olla jopa 40 000. Kaupunkia ympäröivät paksut muurit.

Lähteet 

Arkeologiset kohteet Irakissa
Sumerin kaupungit
İzmirin maakunta

İzmirin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee läntisessä Turkissa läntisellä Anatolian niemimaalla 
Aigeianmeren rannalla. İzmirin pinta-ala on 11 891 neliökilometriä ja asukasluku 4 168 415 (31.12.2015 arvio).

İzmirin maakuntaa rajoittavat Balıkesir pohjoisessa, Manisa idässä ja Aydın etelässä.

İzmirin liikennekoodi on 35. İzmirin pääkaupunki on Izmir.

Piirikunnat 

Maakunta on jaettu 30 piirikuntaan.

Historiaa
İzmirin väestö oli 1900-luvun alkuun saakka osittain kreikkalaista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Turkki oli sekavassa tilassa, kun turkkilaiset kapinoivat Osmanivaltakuntaa vastaan. Versaillesissa vuodesta 1918 käydyissä rauhanneuvotteluissa kreikkalaisilla oli suuria aluevaatimuksia, varsinkin niistä Turkin alueista, joiden väestö oli kreikkalaista. Se saikin Sèvresin rauhassa itselleen muun muassa İzmirin maakunnan..

Kreikassa riemuittiin, että on syntynyt ”uusi Kreikka kahdelle mantereelle ja viiden meren rannoille”. Alueensa laajentamiseksi Kreikka aloitti hyökkäyksen Turkkia vastaan İzmirissa. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti Turkin itsenäisyyssodan sytyttyä toukokuussa 1919, sillä Turkki menestyi taisteluissa Kreikkaa paremmin. Kolme vuotta myöhemmin Kreikka evakuoi armeijansa İzmirista, ja Turkki aloitti syyskuussa 1922 kaupungin ryöstämisen ja kristityn väestön surmaamisen, joka vaati 30 000 ihmisen hengen. Lausannen rauhansopimus 1923 palautti Turkille ne alueet, jotka edellisessä rauhassa olivat joutuneet Kreikalle. Näillä seuduilla vanhastaan asunut kreikkalaisväestö joutui suurimmaksi osaksi Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa: Kreikasta Turkkiin siirtyi 400 000 muslimia ja Vähästä-Aasiasta Kreikkaan lähes 1,1 miljoonaa kristittyä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 
Izmir
Josef Albers

Josef Albers (19. maaliskuuta 1888 – 25. maaliskuuta 1976) oli saksalainen abstrakti taidemaalari.

Albers syntyi Bottropissa ja opiskeli taidetta aluksi Berliinissä, Essenissä ja Münchenissä. Vuonna 1920 hän pääsi arvostettuun Bauhausin taidekouluun Weimarissa. Bauhaus suljettiin natsien painostuksesta vuonna 1933, ja Albers muutti Yhdysvaltoihin. Hän loi itselleen työuran muun muassa Yalen yliopistossa. Hänen vaimonsa oli taiteilija Anni Albers.

Albersin tuotantoon kuuluu vuonna 1949 aloitettu Kunnianosoitus neliölle -teossarja. Hän julkaisi vuonna 1963 värioppia käsittelevän teoksen Interaction of Color, joka on suomennettu nimellä Värien vuorovaikutus. 

Josef Albers kuoli 88-vuotiaana New Havenissa, Connecticutissa.

Katso myös 
 Richard Anuszkiewicz (yhdysvaltalainen taidemaalari, Albersin huomattava oppilas)

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Bauhaus
Saksalaiset taidemaalarit
Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Väriopin teoreetikot
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Suomalainen kirkko (Tukholma)

Suomalainen kirkko () on kirkkorakennus Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Tukholman vanhassakaupungissa, Södermalmin kaupunginosa-alueella ja kuuluu Tukholman suomalaiselle seurakunnalle.

Historia
1500-luvulla Tukholmassa asuvat suomalaiset saivat käyttöönsä dominikaaniluostarin kirkon. Siellä pidettiin ensimmäinen suomenkielinen jumalanpalvelus vuonna 1533.

Kuninkaan käskystä kirkko purettiin 1547, kun kirkon tiilille oli kuninkaan mielestä parempaa käyttöä muualla. Suomalaiset saivat käyttöön yhden kappelin Kyläkirkossa, joka on nykyinen Suurkirkko. Tila kävi ahtaaksi ja Juhana III antoi suomalaisille P. Gertrudin kiltatalon 1576. Rakennusta käyttivät kirkkonaan myös saksalaiset, ja vuonna 1607 suomalaisten oli siirryttävä fransiskaaniluostarin kirkkoon, nykyiseen Riddarholmenin kirkkoon. Sielläkin kirkko oli yhteinen toisen seurakunnan kanssa. Sen jälkeen oli kirkkona  Katariinan kirkko, joka paloi, Blasieholmenilla sijainneesta "Tollstadiuksen kirkosta", Holmin varuskuntakirkosta tuli sitten seurakunnan kirkko, ja lopulta seurakunnan ostama entinen Pieni Pallohuone vihittiin Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkoksi.

Suomalainen seurakunta osti vuosina 1648–1653 rakennetun rakennuksen nykyisen rakennuksen kirkokseen vuonna 1725, ja se vihittiin käyttöön saman vuoden joulukuun 19. päivänä. Ostolle antoi suostumuksensa Ruotsin silloinen kuningas Fredrik I. Kirkko onkin viralliselta nimeltään Fredrikin kirkko (). Rakennuksesta tehtiin kirkko hoviarkkitehti Göran Adelcrantzin johdolla. Sitä ennen rakennus oli toiminut urheilutilana.

Kirkkoon saatiin lahjoituksia ja seurakunnan suojelijaksi, patronukseksi, tuli kansliapresidentti Arvid Horn. Kirkkoneuvoston vaatimuksesta seurakunnasta tuli vuonna 1730-luvun lopulla kaksikielinen.

Kirkon alttaritaulu kuvaa Jeesuksen ylösnousemusta. Se on jäljitelmä ranskalaisen Jean Andraen teoksesta. Urut ovat puolestaan Olof Schwanin vuonna 1790 rakentamat, ja ne restauroitiin viimeksi vuosina 1990–1991. Kirkon kuorissa on 1995 valmistuneet kuoriurut, jotka ovat suomalaisen Urkurakentamo Martti Porthanin valmistamat. Kirkon kattokruunuista kaksi on peräisin Inkerin Nevanlinnan saksalaisesta kirkosta, ja ne lahjoitti kirkolle Luhrin suku vuonna 1734.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tietoa kirkosta Tukholman Suomalaisen seurakunnan internetsivuilla

Ruotsin kivikirkot
Tukholman kirkot
Kirkot Tukholman hiippakunnassa
Tukholman vanhankaupungin rakennukset ja rakennelmat
Ben Bova

Benjamin William "Ben" Bova (8. marraskuuta 1932 – 29. marraskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen scifi-kirjailija. 

Bova syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hän meni vuonna 1953 naimisiin Rosa Cucinottan kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1974. Hänestä tuli luonnontieteiden kandidaatti Templen yliopistosta 1954. 

Ben Bova toimi vuosina 1972–1978 Analog Science Fiction and Factin päätoimittajana. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu mm. Grand Tour -sarja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
H. J. Blackham

Harold John Blackham (31. maaliskuuta 1903 Birmingham, Englanti – 23. tammikuuta 2009) oli brittiläinen humanisti ja kirjailija. Hän on kirjoittanut filosofisista ja historiallisista aiheista. 

Blackham oli perustamassa International Humanist and Ethical Unionia vuonna 1952. Hän toimi järjestön pääsihteerinä vuosina 1952–1966. Hänestä tuli myös British Humanist Associationin ensimmäinen toimeenpaneva johtaja vuonna 1963. 

Blackhamin kirjoja ovat muun muassa Living as a Humanist (1950), Six Existentialist Thinkers (1952) ja The Humanist Tradition (1953). Barbara Smoker kokosi hänen keskeisimmistä kirjoituksistaan vuonna 1988 teos Blackham's Best.

Teoksia 
 
 

Ateistit
Brittiläiset historioitsijat
Brittiläiset tietokirjailijat
Humanistit
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Hedonismin paradoksi

Hedonismin paradoksi on hedonismiin liittyvä paradoksi, jonka mukaan ne jotka pyrkivät nautintoon saavat sitä vähemmän. Nautintoa ei siis voi saavuttaa pyrkimällä siihen suoraan. Nautinto ja onnellisuus ovat ilmiöitä, jotka eivät noudata mitään tiettyä kaavaa. Toisen hedonistisen paradoksin mukaan itseään täytyy rajoittaa saadakseen vahvemman nautinnon.

Esimerkki 

Usein suurin varsinainen nautinto syntyy tilanteista, joita ei ole yritetty luoda.
Ystävän sattumalta näkeminen tai kutsu pikapuoliin järjestettäviin juhliin, jne. Ja esimerkiksi; mikäli mihin tahansa lähtiessä olet todella huonolla tuulella, eikä mikään huvittaisi, ei hedonistista ajattelutapaa voi käyttää tilanteen pelastamiseksi, koska ethän voi vain päättää nauttia ja lähteä ovesta.

Tästä tulee kaiketi myös sananlasku "Onnen odotus on onni itse, onnen täyttymys on sen surma." - Jos tiedät tekeväsi jotain viikon päästä, viikkosi on nautinnollisempi odotuksen takia ja varsinainen suunniteltu viihtyminen (eli nautinto) ei välttämättä tuo suurta nautintoa, latistaessaan onnea ohi mennessään.

Lähteet 

Etiikka
Paradoksit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sexi on in

Sexi on in on Cliftersin vuonna 1989 julkaistu albumi, josta tutuimmat kappaleet ovat 'Elekieltä', 'Leikkikalu' ja 'Angelica'. Kaikki albumin kappaleet ovat suomenkielisiä versioita englanninkielisen rockin klassikoista. Kaikki kappaleet on sanoittanut Jaana Rinne.

Kappaleet 
Elekieltä (Here Comes the Sun - The Beatles)
Sotilaan kuu (Soldier of Love - Arthur Alexander)
Go go Kake (Last Train to Clarksville - The Monkees)
Hei Pepe (Brown Sugar - Rolling Stones)
Oon sun autos (It's My Party - Lesley Gore)
Mut murhaa (Stand by Me - Ben E. King)
Bye bye (Out of Time - Rolling Stones)
Leikkikalu (You Can't Hurry Love - The Supremes)
Ou Lenita (He's So Fine - The Chiffons)
Sexi on in (The Kids Are Alright - The Who)
Angelica (Bus Stop - The Hollies)
Mies (Days - The Kinks)

Vuoden 1989 albumit
Cliftersin albumit
Humala on jumala

Humala on jumala on Cliftersin vuonna 1990 julkaistu albumi. Kaikki albumin kappaleet ovat suomenkielisiä versioita englanninkielisen rockin klassikoista. Kaikki kappaleet on sanoittanut Jaana Rinne.

Kappaleet 
Kreivi (Baby, Now That I've Found You - The Foundations)
Hanoi Rocks (ne jäi kroonikoks) (It's in His Kiss - Betty Everett)
Mä polvistun (Knock on Wood - Eddie Floyd)
Hullunrohkee (Please Mister Postman - The Marvelettes)
Mutsi mystinen (Judy in Disguise - John Fred & his Playboy Band)
Lihakoukku (You Really Got a Hold on Me - The Miracles)
Peace & love (Dock of the Bay - Otis Redding)
Ihmeiden Madonna (Build Me Up Buttercup - The Foundations)
Makuuvaunussa (Dancing in the Street - Martha And The Vandellas)
Hallelujaa (Harlem Shuffle - Bob & Earl)
Janoinen suu (Baby It's You -  The Shirelles)
Miss Q (Miss You - Rolling Stones)

Vuoden 1990 albumit
Cliftersin albumit
Bruno Bettelheim

Bruno Bettelheim (28. elokuuta 1903 – 13. maaliskuuta 1990) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen itseoppinut psykoanalyytikko ja tietokirjailija, joka saavutti kansainvälistä mainetta kehittämänsä autismin syntyä koskevan, myöhemmin vääräksi osoitetun teorian ansiosta. Bettelheim tunnetaan myös satujen psykoanalyyttisista tulkinnoistaan joista on suomennettu Satujen lumous: Merkitys ja arvo.

Bettelheim uskoi autismin johtuvan siitä, että lapsen huoltaja tai hoitaja kohtelee häntä huomattavan tylysti, koska toivoo, ettei lasta olisi olemassa. Bettelheim esitteli teoriaansa useissa artikkeleissa ja julkaisi vuonna 1967 aiheesta kirjanThe Empty Fortress – Infantile Autism and the Birth of the Self. Bettelheimin teoria nimettiin myöhemmin "jääkaappiäititeoriaksi", ja psykiatrit kautta maailman alkoivat uskoa siihen. Identtisillä kaksosilla tehdyt tutkimukset todistivat myöhemmin Bettelheimin teorian vääräksi.

Bettelheimin elämä 

Bettelheim opiskeli Wienin yliopistossa Saksan kieltä ja kulttuuria, taidehistoriaa sekä filosofiaa. Isänsä kuoltua Bettelheim keskeytti opintonsa 12 vuodeksi hoitaen isältään perimää puutavarayritystä. Bettelheim palasi myöhemmin opintojensa pariin ja hänen tohtorinväitöskirjansa, jonka aiheena oli luonnonkauneus ja moderni estetiikka, hyväksyttiin vuonna 1937. Seuraavana vuonna Bettelheimin joutui yhdeksitoista kuukaudeksi Dachaun ja Buchenwaldin keskitysleireille. Vapauduttuaan hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Hän halvaantui helmikuussa 1990 ja teki itsemurhan hoitokodissa saman vuoden maaliskuussa. Hän oli 86–vuotias.

Kiistanalaisuus 
Bettelheimin kuoleman jälkeen useat hänen potilaansa syyttivät häntä väkivaltaisuudesta ja alistamisesta. Samalla kävi ilmi, että hän oli Yhdysvalloissa valehdellut taustastaan, mukaan lukien koulutuksensa. Bettelheim valittiin vuonna 1944 Sonia Shankman Orthogenic School -hoitolaitoksen johtajaksi, vaikka hänellä ei ollut todellisuudessa minkäänlaista psykiatrian, psykologian tai edes psykoanalyytikon koulutusta. Bettelheimistä kirjan kirjoittaneen Richard Pollakin mukaan Orthogenic Schoolin ihmeellisen hyvät hoitotulokset johtuivat pitkälti siitä, että Bettelheimin diagnoosit olivat ylipäätänsä hyvin löyhiä.

Suomennetut teokset 
 Äidit, lapset, ongelmat (Otava, 1970) 
 Kibbutsien lapset: kollektiivisen kasvatuksen kokeilu (Otava, 1980; ilm. aiemmin 1972) ISBN 951-1-05766-9 (nid.)

Lähteet 

Autismi
Itsemurhan tehneet
Yhdysvaltalaiset psykologit
Itävaltalaiset psykologit
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Itävaltalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Svištov

Svištov (ent. Sistova ) on kaupunki pohjoisessa Bulgariassa Veliko Tărnovon alueella Tonavan rannalla lähellä Romanian rajaa. Svištovin asukasluku on 42 000 (2011).

Historia

Svištov on entinen roomalaisten siirtokunta Novae, joka kehittyi antiikin aikana kaupungiksi. Ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri asettui 483 Novaeen ennen kuin valloitti Italian. Slaavit hävittivät Novaen 613.

Itävallan ja osmanien välisenä rajakaupunkina Svištovista taisteltiin usein. Vuonna 1810 venäläiset polttivat sen. Turkin sodassa 1877–1878 Svištov oli ensimmäinen osmaneilta valloitettu bulgarialaiskaupunki ja kaupunki on kuulunut siitä lähtien Bulgariaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Svištovin kaupungin sivusto    

Svistov
Peltoretikka

Peltoretikka (Raphanus raphanistrum) on yksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Peltoretikka kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Sen karvaiset lehdet muistuttavat retiisin lehtiä. Kukat ovat vaaleankeltaiset, ja niissä on neljä terälehteä. Kuihduttuaan ne kehittyvät 4–8 cm pitkiksi liduiksi.

Elinympäristö 
Peltoretikka kasvaa pelloilla ja joutomailla rikkaruohona. Se viihtyy parhaiten happamalla maalla.

Levinneisyys 
Peltoretikka on ilmeisesti kotoisin Välimeren Aasian puoleisesta osasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana eri puolille maailmaa. Sitä esiintyy lähes koko Euroopassa sekä paikoin Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Eteläisellä pallonpuoliskolla peltoretikkaa tavataan paikoin Etelä-Afrikassa, Australiassa, Uudessa Seelannissa sekä Uruguayssa ja Argentiinassa.

Suomessa se esiintyy koko maassa ja on yleinen Etelä-Suomessa harvinaistuen pohjoista kohti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on muinaistulokas, Lapissa satunnainen uustulokas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Peltoretikan levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Peltoretikka (Raphanus raphanistrum)
 Luontoportti: Peltoretikka (Raphanus raphanistrum)
 Nettikasvio: Peltoretikka (Raphanus raphanistrum)
 Den virtuella floran: Peltoretikan levinneisyys pohjoisella pallonpuoliskolla. 
 ITIS: Raphanus raphanistrum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Raphanus raphanistrum 
 Flora of China: Raphanus raphanistrum 

Ristikukkaiskasvit
Persialaisia kirjeitä

Persialaisia kirjeitä (Persialaiskirjeitä) () on Montesquieun tunnetuimpia teoksia. Kirjassa kuvataan kahden persialaisruhtinaan kuvitteellista kiertomatkaa Euroopassa, jossa he kummastelevat eurooppalaisen yhteiskunnan outouksia. Teoksen pilkka kohdistuu erityisesti paaviin ja yksinvaltaan.

Kirjallisuutta 

 

Kirjat filosofiasta
Kărdžali

Kărdžali () on kaupunki Etelä-Bulgariassa. Se on myös Kărdžalin alueen pääkaupunki. Kărdžali sijaitsee Rodopivuorten itäpäässä, 260 kilometriä Sofiasta. Kaupungin asukasluku on 43 785 (2011). Lähellä Kărdžalia sijaitsee Kărdžalin pato. Kaupungin halki virtaa Arda-joki.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kardzali
Quick & Flupke

Quick & Flupke on vuosina 1930–1940 ilmestynyt sarjakuvapiirtäjän Hergén huumorisarjakuva kahdesta keppostelevasta pojasta.

Quick & Flupke alkoi ilmestyä Le Petit Vingtième -lehdessä 23. tammikuuta 1930. Vuoteen 1940 mennessä ehti ilmestyä 310 kahden sivun mittaista strippiä. Hergén kuoleman jälkeen sarjaa piirtänyt Johan De Moor ja belgialainen sarjakuvakustantamo Casterman julkaisivat Studios Hergén värittämiä strippejä uudelleen 1985–1991. Suomessa ilmestyi sarjasta 1980-luvun lopussa kuusi albumia WSOY:n kustantamana. Quick ja Flupke nähdään väkijoukon seassa myös kahdessa Tintti-sarjakuvassa: Tintti Afrikassa -tarinan ensimmäisessä ruudussa sekä Salaperäisen tähden sivulla 20 yhdessä ruudussa. Lisäksi heidät voi nähdä vanhojen Tintti-albumien takakannen kuvassa muiden hahmojen joukossa.

Egmont jatkoi sarjaa vuonna 2007 albumilla Ei armoa. Siinä hahmojen nimet olivat Kuikka ja Vili.

Suomeksi julkaistut albumit 

 Jännitystä ilmassa, 1986 Johan De Moor
 Kielletyt leikit, 1986
 Kaikki hyvin, 1986
 Täysin purjein eteenpäin. 1986
 Anteeksi vain, 1989
 Kukin vuorollaan, 1989

Aiheesta muualla 

 Kansikuvat
 Jiri Hartikainen: Sitä hergempää sarjakuvaa. Kvaak.fi 7.11.2007.

Belgialainen sarjakuva
Sarjakuva-albumisarjat
Sarjakuvahahmot
Kuvitteelliset lapset
Brisbane City Council

Brisbane City Council on Brisbanen, Queenslandin osavaltion pääkaupungin, kaupunginvaltuusto. Toisin kuin Sydneyssä, Melbournessä, Adelaidessä ja Perthissä, joissa paikallisvaltuustot hallinnoivat vain yksittäisiä kaupunginosia, Brisbane City Council hallinnoi lähes koko Brisbanen suurkaupunkialuetta.

Historia 
Brisbane City Council muodostettiin vuonna 1925 kun 20 pienempää kunnanvaltuustoa yhdistettiin. 

Brisbane
Steve Priest

Stephen Norman ”Steve” Priest (23. helmikuuta 1948 Hayes, Middlesex, Britannia – 4. kesäkuuta 2020) oli englantilainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Sweet-yhtyeen basistina. 

1960-luvun puolivälissä Priest vaikutti yhtyeissä Countdown ja The Army, kunnes 1968 hän perusti Sweetshop-yhtyeen yhdessä Brian Connollyn, Mick Tuckerin ja kitaristi Frank Torpeyn kanssa. Nimi lyheni pian Sweetiksi, ja vuonna 1970 kitaristiksi liittyi Andy Scott. Tällä kokoonpanolla Sweet nousi 1970-luvun alkupuoliskolla suosion huipulle. Steve Priestillä oli myös hyvä lauluääni, ja hän laulaakin monilla yhtyeen kappaleilla. Myös hänen visuaalinen imagonsa oli hyvin vahva meikkeineen ja kimaltavine vaatteineen. Priestin tavaramerkki oli myös Rickenbacker-basso. Kun vokalisti Brian Connolly vuonna 1979 lähti yhtyeestä, Priestistä tuli yhtyeen päälaulaja. 

Sweetin hajottua 1982 Priest muutti Britannian suuren verotuksen vuoksi Yhdysvaltoihin ja on asunut sen jälkeen Los Angelesissa. 1990-luvulla hän julkaisi kirjan Are You Ready Steve, jossa hän kertoo Sweet-ajastaan. Hän on julkaissut myös sooloalbumin Priest's Precious Poems ja on mukana Sweetin livealbumilla Live in Denmark 1976.

Vuonna 2008 Priest perusti Sweetin uudelleen Amerikan-kiertuetta varten, vaikkakin Andy Scottin johtama virallinen Sweet oli edelleen toiminnassa. 

Priest kuoli kesäkuussa 2020.

Lähteet 

Englantilaiset basistit
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Kasvukipuja (elokuva)

Kasvukipuja (Raising Helen) on vuonna 2004 tehty draamakomedia, jonka pääosassa on Kate Hudson. Kate Hudson esittää Heleniä, menestyvää uranaista, joka saa hoidettavakseen siskonsa lapset. Elokuvan lopussa Helen joutuu klassisen valinnan eteen: palatako vanhaan elämäänsä ja jatkaa hauskanpitoa, vai jatkaako yllättäin tarjolle tullutta perhe-elämää. Elokuvassa nähdään myös Amberia esittävä seurapiirineito Paris Hilton.

Näyttelijät 

Lähde:

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä elokuva on parhaimmillaan mitäänsanomaton ja huonoimmillaan kiusallisen lapsellinen romanttisen komedian ja tunteellisen ihmissuhdekuvauksen sekamelska. ”Kokonaisuuden piinallisinta seurattavaa ovat muutamat kummallisen yksiulotteisiksi karrikoidut hahmot, kuten päähenkilön sisar, ja nolostuttavan hölmö romanttinen juonilinja, josta karsimalla ylipitkää elokuvaa olisi voitu napakoittaa.”

Lähteet 

Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Garry Marshallin ohjaamat elokuvat
Indoor Group

Indoor Group Oy on suomalainen huonekalualan yritys, joka syntyi vuonna 1999, kun Sponsor Capital Oy osti Askon ja Sotkan. Lokakuussa 2004 Sponsor Capital Oy myi Indoor Groupin Keskon tytäryhtiö KesWellille. Kesäkuussa 2017 Kesko myi Indoor Groupin sijoittajaryhmälle, johon kuuluvat Sievi Capital, kolme Sotka-ketjun franchising-yrittäjää ja eläkeyhtiö Etera. Vuoden 2018 alussa Etera yhdistyi Ilmarisen kanssa, jonka myötä Ilmarisesta tuli Indoor Groupin omistaja.

Indoor-nimi on peräisin Helsingin Fabianinkadulla 1970-luvun puolestavälistä alkaen toimineesta sisustusmyymälästä Oy Indoor Design Ab, jonka perustaja ja toimitusjohtaja oli sittemmin Ruotsissa merkittävän yritysjohtajauran luonut Fred Andersson. Indoor valmisti omia huonekaluja ruotsalaissuunnittelijoiden voimin myös vientimarkkinoille. Asko tuli Indoorin osakkaaksi vuonna 1982 ja rakensi siitä pienen myymäläketjun muutamien Askon huonekaluhallien yhteyteen.

Asko 

Askon perusti puuseppä Aukusti Avonius vuonna 1918 Lahden Puuseppätehdas -nimellä. Askolla oli alusta asti tehtaansa lisäksi myös omia myymälöitä. Askolla oli myös omaa vahvaa huonekalusuunnittelua, kunnes se siirtyi alihankintaan ja muodostui lopulta pelkäksi tavaramerkiksi.

Askon levyhuonekalutehtaan toimintaa jatkoi Best Furniture, joka ajautui ensiksi velkasaneeraukseen ja sitten konkurssiin.

Ketjulla on yhteensä 36 liikettä Suomessa sekä kolme Virossa.

Sotka 

Sotka on vuonna 1959 perustettu huonekaluliike. Se on toiminut Sotka Oy:nä vuoteen 1993, jolloin yhtiön henkilökunta osti liiketoiminnan ja jatkoi sitä Sotka Finland Oy:nä. Sotka-myymälöitä on 52 kpl Suomessa, ja sen lisäksi Sotkalla on myymälät Tallinnassa, Tartossa ja Pärnussa.

Hallitus 

 Jarkko Tapani Takanen, hall. puheenjohtaja
 Jani Juhani Länsimäki, hall. jäsen
 Juha Untamo Saarinen, hall. jäsen
 Heikki Juhani Vesterinen, hall. jäsen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Indoor Groupin kotisivut

Suomalaiset huonekalukaupat
K-ryhmä
Amuqin laakso

Amuqin laakso on soistunut tasanko Pohjois-Syyriassa ja Turkin Antiokiassa Amanus-vuorten ja Välimeren koilliskolkan välissä. Tasangolla on monia esihistoriallisia löytöpaikkoja eri ajoilta. Ne on nimetty ikäjärjestyksessä Amuq A:sta Amuq J:hin. Vanhimmat löytöpaikat ovat 6000-luvulta eaa. 1930-luvulla arkeologisia tutkimuksia tehtiin kaikkiaan 178 paikassa. 1990-luvun tutkimuksissa kaivettiin vielä 54 paikkaa lisää.

Amuqin esihistorialliset vaiheet 

Amuq A  n. 7000–6500 eaa. Hassunan kulttuuria vastaava
Amuq B Samarran kulttuuria vastaava
Amuq C 5700–5200 eaa. Halafin kulttuuria vastaava, Mesopotamian Ubaid 2
Amuq D Pohjoinen Ubaid 3, Halaf
Amuq E n. 3500 eaa. Ubaid 4, Susa A, varhainen Tepe Gawra
(Amuq F)
Amuq G Uruk-kausi
Amuq H Varhaisdynastinen Sumeri
Amuq I Mesopotamian Akkad
Amuq J Akkadin jälkeen, Elamin Simashkin kuninkaat

Katso myös 
Neoliittinen Lähi-itä
Neoliittinen Anatolia

Lähteet

Aiheesta muualla 
Context database
Archatlas Amuq
Toronto “THE 1998 Amuq valley regional project suervey”

Kulttuurit
Neoliittinen Lähi-itä
S/S Yhtiö

S/S Yhtiö on sisävesihöyrylaiva. Laiva on vanhin, perinnelaivarekisterissä oleva, Suomessa rakennettu vielä höyrykäyttöisenä toimiva höyryhinaaja. Perinnelaivarekisterin mukaan laiva on rakennettu Varkaudessa 1877. Aluksen piirustukset on päivätty 28.helmikuuta 1878 ja alus on ollut samanniminen koko historiansa ajan. Laiva toimi ammattiliikenteessä hinaajana 1960-luvulle saakka.

Tekniset tiedot 
 Rakennuspaikka: Paul Wahl & Co., Varkaus
 Polttoaine: Halko

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Aluksen uppoaminen 
Laiva upposi Väinölän telakkarantaan aamulla 6. maaliskuuta 2010. Siitä näkyy pinnalle vain savupiipun yläkulma. Laiva oli kiinnitetty laituriin keulasta ja perästä poijulla. Ilmeisesti jään alle painunut peräpoiju ja kylkeen jäätyneet jäät upottivat aluksen, kun Päijänteen jäät painuivat voimakkaasti uppoamisvuorokauden aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla
S/S Yhtiö Suomen höyrypursiseuran sivuilla 
 Museoviraston perinnelaivarekisteri

Höyrylaivat
Sisävesilaivat
Hinaajat
Anna Ringier

Anna Ringier-Kieser (12. huhtikuuta 1896 – 3. syyskuuta 2006) oli vanhin elossa ollut sveitsiläinen lokakuusta 2004 kuolemaansa.

Ringier kasvoi maatilalla nuorimpana neljästä lapsesta. Hän aloitti koulunkäyntinsä vuonna 1903. Ringier meni naimisiin vuonna 1920 ja sai kaksi lasta. Aviomies kuoli Aaraussa vuonna 1930, eikä Ringier mennyt koskaan uusiin naimisiin. 

Neue Zürcher Zeitungin vuonna 2005 tehdyn artikkelin aikaan Ringier pääsi portaat itsenäisesti ylös ja sijasi itse vuoteensa. Hän asui silloin Zofingenissa 80-vuotiaan poikansa ja tämän perheen kanssa.

Anna Ringier kuoli syyskuussa 2006, jolloin hän oli 110-vuotias. Hänen jälkeensä Sveitsin vanhimmaksi eläväksi ihmiseksi nousi Rosa Rein.

Lähteet 
 

Yli 110-vuotiaiksi eläneet sveitsiläiset
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Max Planck -mitali

Max Planck -mitali on palkinto, joka myönnetään huomattavia saavutuksia teoreettisessa fysiikassa saaneille fyysikoille. Mitalin jakaa vuosittain Deutsche Physikalische Gesellschaft ().

Palkinnon saajat

Lähteet 

Fysiikan palkinnot
Tytyrin kaivos

Tytyrin kaivos on Nordkalk Oy Ab:n omistama kalsiittikaivos, joka sijaitsee Lohjan Pappilan kaupunginosassa, lähellä Lohjan keskustaa. Kaivoksen vieressä toimii vuosina 1948–1951 rakennettu kalkkitehdas.

Toiminta alkoi vuonna 1897, ensin Törmän ja Solhemin avolouhoksilla. Maan alle siirryttiin osittain vuonna 1947, jolloin valmistui kivenmurskaamo 80 metriä maan pinnan alapuolelle. Vuonna 1956 avolouhostoiminta loppui, ja toiminta siirtyi kokonaan maan alle. Louhintamäärältään Tytyri on Suomen kolmanneksi suurin kalkkikivikaivos. Vuoteen 2001 mennessä Tytyristä oli kaivettu 34 113 431 tonnia kalsiittilouhetta.

Tytyrissä työskentelee noin 70 henkilöä, näistä noin 60 tuotannossa. Kaivoksen louhintasyvyys on 200–350 metriä. Vuotuinen louhintamäärä on 250 000 tonnia, ja kalkkikiviesiintymän arvioidaan riittävän noin 100 vuodeksi.

Elämyskaivos 
Kaivoksen yhteydessä sijaitsee Tytyrin elämyskaivos. Se sijaitsee 110-tasolla, käytännössä 80 metrin syvyydessä Lohjan alla. Sinne kuljetaan, Kone-yhtiön valmistamalla Suomen nopeimmalla yleisön käytössä olevalla henkilöhissillä. Kone-yhtiö käyttää myös kaivoksen ensimmäistä pystysuoraa kuilua testilaboratoriona, jossa testataan moderneja pilvenpiirtäjähissejä.

Elämyskaivoksessa on kaivosmuseo, jonka pysyvä näyttely esittelee kaivostyön historiaa. Geologian tutkimuskeskuksen näyttely esittelee Suomen kallioperää. Lisäksi elämyskaivoksessa järjestetään tapahtumia, vaihtuvia taidenäyttelyitä sekä valoesityksiä. Ekku Peltomäen valoesitykset "Valkoinen fantasia" (1995), "Valon juhlaa" (1996) ja "Myrsky oratorio" (2006) ovat kuuluneet Tytyrin elämyskaivoksen näyttelyihin.

Elämyskaivoksessa on Tytyri-sali, jossa järjestetään erilaisia tapahtumia ja jota voidaan vuokrata yksityistilaisuuksiin. Yhdysvaltalaisen ja Suomessakin tunnetun Amazing Race -televisiosarjan kilpailijat saivat vuonna 2006 kuvatussa ja vuonna 2009 Suomessa näytetyssä jaksossa tehtäväkseen etsiä Tytyrin kaivoksen uumenista uutta vihjettä. Tytyri-salissa on kuvattu myös Juha Wuolijoen Joulutarina-elokuvaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tytyrin kaivos Nordkalkin sivuilla 
 Suomen karbonaattikaivokset Geologian tutkimuskeskuksen sivuilla 
 Tytyrin elämyskaivoksen kotisivut
 Lohjan Matkailupalvelukeskuksen kotisivut

Lohjan historia
Lohjan rakennukset ja rakennelmat
Suomen kaivokset
Suomen museot
Edirnen maakunta

Edirnen maakunta on maakunta läntisessä Turkissa Kreikan rajalla.
Maakunnan pääkaupunki Edirne. 

Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 402 437.

Piirikunnat 
Edirnen maakunta jakaantuu 9 piirikuntaan (pääkaupunki lihavoitu).
Edirne
Enez
Havsa
İpsala
Keşan
Lalapaşa
Meriç
Süloğlu
Uzunköprü

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuvia Edirnestä 

Turkin maakunnat
Karlovo

Karlovo () on kaupunki Keski-Bulgariassa. Karlovo sijaitsee Strjamajoen varrella Balkanvuorten eteläpuolella ja kuuluu Plovdivin alueeseen. Karlovon asukasluku noin 22 931 (2011) ja sen pormestarina toimii Emil Kabaivanov. Kaupunki on kuuluisa harvinaisesta ruusuöljystään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Karlovon kotisivut  

Bulgarian kaupungit
WeeGee-talo

WeeGee-talo on entinen Weilin+Göösin painotalo Ahertajantiellä Espoon Tapiolassa. Vuonna 1964 valmistuneen rakennuksen ja sen 1967 valmistuneen toisen vaiheen suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Vuonna 1974 valmistuneen laajennusosan suunnitteli Bertel Ekengren. Nykyään suojeltu rakennus toimii Suomen suurimpana näyttelykeskuksena. Näyttelykeskus avattiin kokonaisuudessaan yleisölle lokakuussa 2006.

WeeGee-talossa toimii Näyttelykeskus WeeGee, johon kuuluu 4 museota: Espoon modernin taiteen museo EMMA, KAMU Espoon kaupunginmuseo, Suomen Kellomuseo ja Suomen Lelumuseo Hevosenkenkä sekä muita kulttuurialan toimijoita. 

WeeGeen pihalla on arkkitehti Matti Suurosen suunnittelema Futuro-talo, joka on avoinna yleisölle toukokuusta syyskuuhun. Kyseinen talo on historian ensimmäinen sarjavalmisteinen Futuro, ja se kuului aikoinaan Matti Kuuslalle.

Näyttelykeskuksessa toimii ravintola Lumière WeeGee sekä museokauppa EMMA Shop. Vuonna 2019 näyttelykeskuksessa vieraili noin 400 000 kävijää. Rakennuksen toisessa päässä on Etelä-Tapiolan lukio.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Näyttelykeskus WeeGeen kotisivut

Aarno Ruusuvuoren suunnittelemat rakennukset
Espoon museot
Tapiola
Uudenmaan suojellut rakennukset
Streltsit

Streltsit (, "ampujat") olivat Venäjän tsaarin Iivana Julman noin vuosina 1540–1550 moderniksi jalkaväeksi perustama venäläinen sotilasyksikkö, jonka aseistuksena olivat hakapyssyt, myöhemmin musketit. 

Aluksi noin 12 000 sotilaan joukoista 2 000 miestä muodosti tsaarin henkivartiokaartin. Alun perin värvättyinä palvelleista miehistä muodostui vähitellen vakituinen eliittiarmeija, jossa ammatti periytyi isältä pojalle. Streltseillä oli etuoikeutettu asema ja suuri vaikutusvalta Venäjän 1600-luvun sisäisissä valtataisteluissa. 

Tsaari Fjodorin kuoltua streltsit kapinoivat toukokuussa 1682 ja riehuivat kolme päivää Moskovassa ja Kremlissä. Johtava pajarisuku Naryškinit murhattiin ja streltsien vaatimuksesta valtaistuimelle asetettiin alaikäiset Iivana V ja Pietari I Sofia Aleksejevnan huoltajuudessa. Pian huhuttiin streltsiprikazin uuden päällikön Ivan Hovanskin vallankaappausaikeista. Sofia Aleksejevna pakeni Moskovasta ja marssitti uudenaikaisia rykmenttejä streltsejä vastaan ja teloitutti Hovanskin syksyllä.

Streltsit tekivät vuonna 1698 jälleen epäonnistuneen kapinayrityksen Pietari I:tä vastaan, joka pani rangaistukseksi toimeen tuhansien streltsisotilaiden joukkoteloituksia ja määräsi joukot hajotettavaksi. Ruotsalaisille raskaasti hävityn Narvan taistelun jälkeen määräyksen toimeenpano kuitenkin keskeytettiin ja streltsiyksiköt osallistuivat suureen Pohjan sotaan. Viimeiset yksiköt hajotettiin 1720.

Populaarikulttuuri ja dramatisoinnit

Streltsejä on esiintynyt dramatisoinnissa varsin vähän; 1980-luvulla tehdyssä monikansallisessa, osin Suomessa kuvatussa TV-sarjassa Mustan Lohikäärmeen salaisuus streltsit vilahtavat parissa alkupään jaksossa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Venäjän historia
Historiallinen jalkaväki
Kiviranta

Kiviranta tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Maantieteessä 
 Kiviranta, kaupunginosa Iisalmessa
 Kiviranta, kylä Sotkamossa
 Kiviranta, kaupunginosa Torniossa

Musiikissa 
 "Kiviranta", rap-artisti Stepan kappale albumilta Made in Sodankylä

Henkilöitä 
 Antti Kiviranta (1886–1948), Kansanvaltuuskunnan jäsen
 Antti Kiviranta (1870–1942), räätäli ja päätoimittaja
 Eero Kiviranta (1917–1989), kirjailija
 Einar Kiviranta (1897–1986), opettaja ja lausuntataiteilija
 Esko Kiviranta (s. 1950), kansanedustaja (Keskusta)
 Joel Kiviranta (s. 1996), jääkiekkoilija
 Leena Pylkkänen, o.s. Kiviranta (s. 1956), pikajuoksija ja pituushyppääjä
 Merja Kiviranta (s. 1977), triathlonisti
 Nette Kiviranta (s. 2001), alppihiihtäjä ja vammaisurheilija
 Oskar Kiviranta (1841–1901), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Raili Kiviranta, kirjailija ja kouluttaja
 Simo Kiviranta (1936–2004), rovasti ja teologian lisensiaatti
 Sirkka Kiviranta (s. 1941), kuvanveistäjä
 Tiia Kiviranta (s. 1992), taekwondoin
 Tuukka Kiviranta (s. 1984), salibandyn pelaaja

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Eila Kiviranta, Laura Kiviranta, Oona Kiviranta ja Sauli Kiviranta, tv-sarjassa Salatut elämät.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Melina

Melina on alun perin kreikkalainen naisen etunimi. Suomessa nimi oli annettu vuoden 2019 loppuun mennessä yhteensä noin 2 040 naiselle. Nimestä on Suomessa käytössä myös harvinaisempi kirjoitusasu Meliina, mutta se on annettu vain noin 90 henkilölle.

Tunnettuja Melinoja 

 Melina Kanakaredes (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Melína Merkoúri (, 1920–1994), kreikkalainen näyttelijä, laulaja ja poliitikko
 Melina Perez (s. 1979), yhdysvaltalainen showpainija
 Mélina Robert-Michon (s. 1979), ranskalainen kiekonheittäjä
 Melina Vidler (s. 1993), australialainen näyttelijä

Lähteet

Etunimet
Wilhelm Maximilian Carpelan

Wilhelm Maximilian Carpelan (7. tammikuuta 1787 Taivassalo – 19. toukokuuta 1830 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen kartanpiirtäjä, taidemaalari ja -graafikko.

Elämäkerta 
Carpelanin vanhemmat olivat luutnantti, vapaaherra Axel Maximilian Carpelan ja Barbro Elisabeth o.s. Toll. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1824 Emanuela Sophia o.s. Scherman. Heille syntyi kolme lasta, joista ainoastaan esikoinen Vilhelm Axel Zakarias Carpelan (1825–1892) selvisi aikuisikään.

Carpelan aloitti sotilasuransa Porin rykmentissä ja liittyi vasta perustettuihin maanmittausjoukkoihin. Suomen sodan jälkeen hän muutti Ruotsiin.

Hän teki kivipiirrokset julkaisuihin Voyage pittoresque aux alpes Norvegiennes (1821–1822) ja Vues Norvegiennes. Hän oli vakituisessa palveluksessa armeijassa everstiluutnanttina ja toimi myöhemmin kartanpiirtäjänä.

Carpelan toimi Norjassa 1819–1824 valtakunnanhoitajan adjutanttina. Ruotsissa hän oli sotatiedeakatemian jäsen. Norjassa syntyivät kuvat hänen teokseensa Voyage pittoresque aux alpas norvégiennes. Hän teki teoksensa kuvat hyvin tottuneesti akvatintamenetelmällä. Ruotsissa ja Norjassa toimiessaan hän näyttää "eurooppalaistuneen" taiteessaan.

Katso myös
 Carpelan

Lähteet

Kirjallisuus
 Okkonen, Onni – Puolakka, Jaakko: Suomen taidegrafiikka. WSOY 1945.

Viitteet

Aiheesta muualla

 Svenskt biografiskt lexicon
 Ateneumin teosluettelo

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1787 syntyneet
Vuonna 1830 kuolleet
Finnfrost

Finnfrost Oy oli Tuusulassa, Jusslan teollisuusalueella sijaitseva, pakasteiden hankintaan ja logistiikkaan erikoistunut pakkasvarasto. Se oli tasaosuuksin Inex Partnersin sekä Tuko Logistics Oy:n omistuksessa. Finnfrost Oy kuului Tuusulan suurimpiin työnantajiin. Yhtiön suurimmat asiakasryhmät olivat S-ryhmän, Suomen Lähikaupan sekä Wihurin, Stockmannin ja Heinon Tukun vähittäiskauppa- ja HoReCa-alan asiakkaat. Finnfrostin toimitusjohtajana toimi Markus Höglund.

Finnfrostin vuonna 2000 Tuusulaan valmistuneita tiloja on jo kertaalleen jouduttu laajentamaan kasvavien markkinoiden myötä. Laajennusosa otettiin käyttöön kesäkuussa 2004. Nykyisin Finnfrostin vanhoissa tiloissa toimii vain Meira Nova.

Lähteet 

Logistiikkayhtiöt