joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Panna

Panna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

 anateema, aikaisemmin myös panna, syrjäänasettamis- tai erottamistoimi katolisessa kirkossa
 Panna, kaupunki Madhya Pradeshin osavaltiossa Intiassa
 Pannan piirikunta, piirikunta Madhya Pradeshin osavaltiossa Intiassa
 Pannan kansallispuisto, kansallispuisto Madhya Pradeshin osavaltiossa Intiassa
 PANNAfootball, jalkapallosta kehitetty taitopeli
Verbi, joka suomenkielessä viittaa seksuaaliseen kanssakäymiseen, seksiin.
Sofija Gubaidulina

Sofija Asgatovna Gubaidulina (; s. 24. lokakuuta 1931 Tšistopol, Tatarstan) on venäläinen säveltäjä. Hänen musiikissaan on uskonnollisia vaikutteita. Hän on käyttänyt joissakin teoksissaan epätavallisia soittimia ja soitinyhdistelmiä. Hän on puoliksi tataari.

Sofija Gubaidulina syntyi Tatarstanissa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Kazanin konservatoriossa valmistuen vuonna 1954. Myöhemmin hän opiskeli Moskovassa. Omaperäisen sävellystyylinsä takia hän joutui Neuvostoliiton säveltäjäliiton hylkimäksi, eikä hänen musiikkiaan esitetty hänen kotimaassaan. Hänen musiikkiaan esitettiin vain Moskovan underground-piireissä. Tukeaan hänelle esitti muiden muassa Dmitri Šostakovitš.

1970-luvulla Gubaidulina perusti kansanmusiikkiyhtye Astrejan. Lännessä hän vieraili ensimmäistä kertaa vuonna 1984 Helsingin juhlaviikoilla. Vuodesta 1992 Sofija Gubaidulina on asunut Hampurissa, Saksassa.

Teoksia
4 jousikvartettoa, 1971–1993
Sonnengesang sellolle, kamarikuorolle, lyömäsoittimille ja celestalle 1997, uud. 1998
Am Rande des Abgrunds, seitsemälle sellolle ja kahdelle waterphonelle, 2002
Johannes-passio, 2000
Die Leier des Orpheus viululle, lyömäsoittimille ja jousiorkesterille. 2006

Lähteet 
 

Neuvostoliittolaiset säveltäjät
Venäläiset säveltäjät
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
NORDCAPS

NORDCAPS (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support) oli Islannin, Norjan, Ruotsin, Suomen ja Tanskan välinen pohjoismainen sopimus, jolla vuodesta 1997 koordinoitiin rauhanturvaoperaatioihin liittyvää opetusta maiden kesken. Sopimuksen perusteella esimerkiksi yhteispohjoismainen CIMIC-koulutus annettiin Suomessa, sotilaspoliisikoulutus Tanskassa ja huoltokoulutus Norjassa.

Sopimuksen korvasi Nordefco-puolustusyhteistyö vuonna 2009.

Aiheesta muualla
NORDCAPS

Rauhanturvaaminen
Suomen puolustusvoimat
Norjan puolustusvoimat
Tanskan asevoimat
Ruotsin asevoimat
Mykola Kolessa

Mykola Filaretovytš Kolessa (, 6. joulukuuta 1903 – 8. kesäkuuta 2006) oli ukrainalainen säveltäjä. Myös hänen isänsä, Filaret Kolessa oli säveltäjä. Kolessa siirtyi 1920-luvulla Prahaan opiskelemaan. Hänen opettajiinsa kuuluivat muun muassa Vítězslav Novák ja Otakar Ostrčil. Kolessan sävellyksiin kuului orkesteri-, laulu- ja kamarimusiikkia.

Aiheesta muualla 
 Mykola Kolessa compositions All Music Guide

Ukrainalaiset säveltäjät
Yli satavuotiaiksi eläneet ukrainalaiset
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
LAMP

LAMP on kokoelma avoimen lähdekoodin ohjelmia, jotka yhdessä muodostavat WWW-palvelimen, jonka avulla voidaan palvella dynaamisia verkkosivuja asiakasohjelmille. Dynaamiset verkkosivut käyttävät jollain ohjelmointikielellä tehtyjä ohjeita, joita suorittamilla palvelin tuottaa HTML-sivun vastauksena HTTP-pyyntöön.

LAMP sisältää ohjelmat:

 Linux, avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmäydin
 Apache, avoimen lähdekoodin webpalvelin
 MySQL/MariaDB, avoimen lähdekoodin tietokantarajapinta
 PHP, Perl ja/tai Python, avoimen lähdekoodin komentosarjakieli

Akronyymista on muutamia muunnoksia.
Korvattaessa Apache Nginx-palvelimella muodostuu ohjelmistopino, josta käytetään termejä LNMP tai LEMP (Nginx lausutaan kuten "engine-x").

XAMPP on  Apachen julkaisema ohjelmistopaketti jossa X tarkoittaa alustariippumattomuutta (cross-platform).

Katso myös 
 WAMP, Windows-ympäristöön tarkoitettu paikallistasolla suoritettava testiympäristö

Lähteet 

Palvelinsovellukset
Gustav Holst

Gustav Holst (alkujaan Gustavus Theodore von Holst; 21. syyskuuta 1874 – 25. toukokuuta 1934) oli englantilainen säveltäjä, jonka sukujuuret ovat Latviasta. Hän poisti nimestään ”vonin” ensimmäisen maailmansodan aikana, sillä hän pelkäsi joutuvansa samaistetuksi saksalaisiin. Myös Gustav Holstin tytär Imogen Holst oli säveltäjä.

Holst syntyi Cheltenhamissa ja opiskeli musiikkia Lontoossa. Ennen omistautumistaan säveltäjäksi Holst elätti itsensä soittamalla pasuunaa. Vuosina 1903–1923 hän toimi opettajana eri musiikkioppilaitoksissa, minkä jälkeen hän luopui kaikista julkisista tehtävistään ja keskittyi yksinomaan sävellystyöhön. Holst kuoli Lontoossa.

Holstin soitetuimpiin sävellyksiin kuuluu orkesterisarja Planeetat (The Planets, 1914–1916), ja erityisesti sen Jupiter-osan melodiaan perustuva isänmaallinen hymni I Vow to Thee, My Country. Säveltäjä itse ei kuitenkaan pitänyt Planeettoja parhaana teoksenaan. Lisäksi hän sävelsi muun muassa oopperoita, kuoroteoksia, sinfonioita ja muuta orkesterimusiikkia. Holstin sävellystyyli antoi vaikutteita monille myöhemmille brittiläisille säveltäjille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Vapaasti käytettävissä olevia Holstin partituureja Mutopia Project

Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Oulun Uinti

Oulun Uimaseura ja Oulun Uimarit 73 yhdistyivät Oulun Uinti 1906 ry:ksi vuonna 2011. Tällöin Oulun Uimaseura ry (OUS) nimi muuttui Oulun Uinti 1906 ry (OU). Oulun uinti on suomalainen, 10. heinäkuuta 1906 perustettu uimaseura. Se on yksi Suomen vanhimmista uimaseuroista. Uimareita seurassa on useita satoja alle kouluikäisistä SM-tason huippu-uimareihin. Oulun Uimaseura on Pohjois-Suomen vanhin ja menestynein uimaseura. OUS:in uimarit ovat neljänkymmenen viimeisen vuoden aikana voittaneet aikuisten SM-uinneissa noin neljäsataa mitalia. Nuorten sarjoissa SM-mitalimäärä ylittää jo kuuden sadan. 1960-luvulta lähtien Oulun uimaseurasta on noussut uimareita edustamaan Suomea kansainvälisissä arvokilpailuissa.

Seuran mitalistit SM-uinneissa

2007
 Kristina Heikkinen
 Hanna Jokinen (viesti)
 Linda Laihorinne
 Noora Pehkonen (viesti)
 Katri Säntti

2006
 Noora Ervasti
 Kristina Heikkinen (viesti)
 Linda Laihorinne
 Katri Säntti (viesti)

2005
 Noora Ervasti (viesti)
 Kristina Heikkinen (viesti)
 Hanna Jokinen (viesti)
 Linda Laihorinne
 Katri Säntti

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seuran kotisivut

Uimaseura
Suomalaiset uintiseurat
Vuonna 1906 perustetut urheiluseurat
Vasikka

Vasikka tarkoittaa eritoten sorkkaeläimiin kuuluvan naudan poikasta. Tiineeksi tullessaan lehmä odottaa yhdeksän kuukautta, kuten ihminenkin, ja synnyttää sitten yleensä yhden vasikan; kaksosia syntyy likimain yhtä usein kuin ihmisilläkin. Vastasyntyneet vasikat ovat noin 40-kiloisia.

Lehmän ensimaito, jota erittyy heti poikimisen jälkeen, on nimeltään ternimaitoa. Se eroaa koostumukseltaan tavallisesta maidosta ja on paljon ravinteikkaampaa. Vasikka on syntyessään enemmän yksimahainen kuin märehtijä. Se on aluksi riippuvainen nestemäisestä ravinnosta eikä se voi sulattaa muuta kuin maitoa. Kuivaa rehua vasikka alkaa syödä 1–2 viikon iässä, jonka seurauksena sen etumahat ja mahojen keskinäiset suhteet muuttuvat ja se alkaa kehittyä märehtijäksi. Vasikka voidaan vieroittaa juotolta noin kahden kuukauden iässä.

Vasikka vieroitetaan emästään yleensä heti, luomutuotannossa sen annetaan olla emänsa kanssa muutamasta päivästä viikkoon. Lehmä leimaantuu vasikkaansa heti, mutta vasikalla leimautuminen kestää pari päivää. Mitä pidempään vasikka ja lehmä viettävät yhdessä, sitä stressaavampaa vieroitus on vasikalle.

Vasikat ovat välitysvalmiita 1–2 kuukauden iässä, jolloin suurin osa sonnivasikoista ja osa lehmävasikoista viedään lihanjalostukseen erikoistuneille tiloille jatkokasvatettaviksi ja sieltä lopulta teurastettavaksi. Loput jäävät maidontuotantoon ja poikimaan.

Juottovasikka eli lihotusvasikka on hyvin maukkaan lihan saamiseksi maidolla ruokittu nuori nauta. Sitä ruokitaan 2–5 kuukauden ikäiseksi lähinnä kuorimattomalla maidolla, mutta myös kuoritulla maidolla ennen teurastusta. Vasikalle voidaan antaa myös viljaväkirehuja nopeuttamaan kasvua. Korsirehun tarjoamista vältetään, koska se huonontaa lihan laatua. Vasikan kasvettua kaksi kuukautta sille aletaan kuitenkin syöttää heiniä 200 grammaa päivässä.

Ruohovasikka on kevättalvella syntynyt vasikka, joka kasvaa kesän laidunruokinnalla ja teurastetaan syys-lokakuun vaihteessa teuraspainon ollessa alle 80 kilogrammaa.

Lähteet 

Nauta
Return of the Champions

Return of the Champions on vuonna 2005 julkaistu Queenin ja Paul Rodgersin livealbumi. Albumi on julkaistu LP-, CD- ja DVD-muodoissa. Albumin sisältö on äänitetty 9. toukokuuta 2005 Sheffieldissä Isossa-Britanniassa.

Kappalelistaus

Kokoonpano 
 Paul Rodgers – laulu, kitara
 Brian May – kitara, laulu
 Roger Taylor – rummut, laulu
 Jamie Moses – komppikitara, taustalaulu
 Danny Miranda – basso
 Spike Edney – kosketinsoittimet

Kappaleessa ”Bohemian Rhapsody” kuullaan myös alkuperäinen Freddie Mercuryn esitys, joka konsertissa soitettiin taustanauhalta.

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Robert Christgau: D+

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Queen + Paul Rodgers 
 Tietoja albumista:
 Queen – Royal Legend 
 Queen Picture Hall 
 Levyarvosteluja:
 The Sun  28. lokakuuta 2005
 Townsville Bulletin  25. marraskuuta 2005
 Daily Vault  3. tammikuuta 2006
 Michael Scapp: Epinions.com 
 Arvostelu konsertista Sheffieldissä 9. toukokuuta 2005:
 The Star  10. toukokuuta 2005

Vuoden 2005 konserttitallenteet
Queenin albumit
Vaarala

Vaarala tai Waarala tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
 Vaarala, kaupunginosa Vantaalla
 Vaarala, kylä Kaavin kunnassa
 Vaarala, kylä Kuusamossa
 Vaarala, kylä ja rautatieliikennepaikka Rovaniemellä.

henkilöitä
 Asko Vaarala (s. 1987), suomalainen näyttelijä
 Hannu Waarala (1954–2013), suomalainen kirjallisuus- ja teatterikriitikko
 Henna Vaarala (s. 1990), suomalainen basisti
 Jimi Vaarala (s. 2000), suomalainen jalkapallomaalivahti
 Juho Vaarala (1864–1926), suomalainen poliitikko
 Outi Vaarala (s. 1961), suomalainen lääkäri, immunologi, tutkimus- ja tuotekehitysjohtaja.
ASIMO

ASIMO (Advanced Step in Innovative MObility) on Hondan rakentama 1,3 metriä korkea robotti. Se on näytteillä tokiolaisessa Miraikan-museossa. Honda ilmoitti 8. heinäkuuta 2018 keskeyttävänsä kaiken Asimo-robottien kehityksen ja tuotannon keskittyäkseen käytännönläheisempien robottien kehitykseen Asimon elinkaaren aikana kehitetyllä teknologialla. Robotti nimettiin Isaac Asimovin mukaan.  Se teki viimeisen aktiivisen esittäytymisensä maaliskuussa 2022, yli 20 vuotta ensimmäisen jälkeen, kun Honda kertoi poistavansa sen kehityksestä keskittyäkseen etäohjattavaan, avatar-henkiseen robottiteknologiaan.

ASIMO osaa kävellä ja juosta sekä kulkea portaita. Robotti ei liiku täysin itsenäisesti, vaan osittain kauko-ohjattuna. Myös Asimon taluttaminen on mahdollista. Se pystyy juoksemaan yhdeksän kilometriä tunnissa eli ihmisen kävelyvauhtia, ja se on robottien juoksuennätys. Asimon eri versioita on julkaistu näyttävästi erilaisissa tapahtumissa. Julkisuustempauksissa Asimo on nähty esimerkiksi elokuvateatterissa katsomassa uusimpia hittielokuvia. Toisinaan uusista malleista on levinnyt virheellistä tietoa ennen julkaisua. Näihin myöhemmin valheellisiksi osoittuneisiin huhuihin kuului esimerkiksi alkeellinen yksipyöräisellä ajamisen taito. Vuonna 2007 tammikuun alussa Honda esitteli uuden version Asimosta, joka ensimmäistä kertaa osaa juosta siten, että molemmat jalat ovat hetkellisesti yhtä aikaa ilmassa. Hondan robottisuunnittelijoille Asimon kyky juosta ympyrää merkitsee suurta läpimurtoa. Lisäksi Asimo osaa potkaista jalkapalloa, sanoa ihmisille käsipäivää ja työntää edessään vaunuja.

Lähteet

Robotit
Honda
Vincas Kudirka

Vincas Kudirka (31. joulukuuta 1858 – 16. marraskuuta 1899) oli liettualainen runoilija ja lääkäri.

Kudirka opiskeli Varsovassa historiaa ja filosofiaa vuonna 1881 ja alkoi seuraavana vuonna opiskella lääketiedettä. Hän aloitti runojen sepittämisen vuonna 1888. Kudirka sanoitti vuonna 1898 ”Tautiška giesmėn”, josta vuonna 1918 tuli Liettuan kansallislaulu. Hän sävelsi itse myös laulun musiikin.

Kudirka kuoli tuberkuloosiin 40-vuotiaana. 

Liettualaiset runoilijat
Lääkärit
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Reijo Kallio (kansanedustaja)

Reijo Kalevi Kallio (s. 8. helmikuuta 1951 Kankaanpää) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011.

Kallio valmistui Turun yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1977. Hän työskenteli tutkijana Turun ja Porin lääninhallituksessa 1978–1979, Pöytyän kunnan suunnittelusihteerinä 1979 sekä Rauman maalaiskunnan suunnittelusihteerinä ja elinkeinoasiamiehenä 1979–1988. Vuosina 1988–1992 Kallio oli Rauman maalaiskunnan kunnanjohtaja ja 1993–1995 Rauman apulaiskaupunginjohtaja. Sotilasarvoltaan hän on majuri.

Kallio toimi vuosina 2001–2004 Satakuntaliiton hallituksen varapuheenjohtajana. Vuodesta 2005 alkaen hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana.

Tasavallan presidentti myönsi Kalliolle maakuntaneuvoksen arvonimen toukokuussa 2015.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Satakunnan vaalipiiri
Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Rauman maalaiskunnan kunnanjohtajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Baltian kilpi

Baltian kilpi on peruskallio, joka peittää lähes koko Fennoskandian lukuun ottamatta Skandien länsipuolta ja Ruotsin eteläisintä kärkeä. Peruskallion vanhin osa on syntynyt maankuoren sulan kiviaineen eli magman hitaasti jähmettyessä. Näin syntyi Suomen kallioperän yleisin kiviaines, graniitti.

Fennoskandian kilpi on osa Fennosarmatian kratonia.

Kilpi paljastaa pääasiassa arkeeisia ​​ja proterotsooisia kiviä, mutta rajoitetusti myös fanerotsooisen aionin ikäisiä kiviä. Suuri osa Fennoskandian kilvestä muodostui Svekofennin orogeneesin (paleoproterotsooinen maailmankausi) aikana. Vastaavaa osaa maankuoresta, joka on vahvistunut orogenian aikana, kutsutaan Svekofenni-kompleksiksi.

Kilpi on monimuotoinen kivikoostumuksessaan. Erilaiset metamorfiset kivet ovat yleisiä, ja niitä leikkaavat lukuisat intruusiot.

Samanlaiset Fennoskandiassa esiintyvät kivet muodostavat myös Viron sedimenttien peittämän peruskallion.

Kuolan supersyvä porausreikä auttoi saamaan lisätietoa kilven rakenteesta.

Katso myös
 Kanadan kilpi

Lähteet 

Geomorfologia
Ruotsin maantiede
Suomen maantiede
Venäjän maantiede
Inarijoki

Inarijoki ( ja ) on Suomen ja Norjan rajajoki Lapissa Karigasniemestä etelään. Inarijoki alkaa Norjan Koutokeinosta, Ylä-Inarijoen kansallispuistosta (Øvre Anárjohka nasjonalpark) useista latvahaaroista ja virtaa Suomen rajalle ja edelleen rajaa pitkin Karigasniemeen. Se muodostaa yhdessä Kaarasjoen kanssa tässä kuuluisan lohijoen Tenojoen. Tenon latvajokena Inarijoki saa enimmillään vain rippeitä siitä nousulohien paljoudesta, joka nousee kesällä Jäämerestä syntymäjokeensa Tenoon.

Inarijoki on erämainen rajajoki, jonka varrella asutusta on vähänlaisesti. Varsinainen kylä jokivarressa on muutamia taloja käsittävä Angeli lähes 60 kilometriä jokivartta Karigasniemestä etelään.

Aiheesta muualla 

Norjan joet
Suomen joet
Tenojoen vesistö
Norjan ja Suomen raja
Rajajoet
Lilith

Lilith tai Lilitu () on babylonialaisessa mytologiassa ja juutalaisessa mytologiassa Jumalan luoma ensimmäinen nainen. Lilith on vaarallinen yön demoni, joka on seksuaalisesti rajaton ja ryöstää vauvoja pimeydessä.

Raamatussa
Nimi on mainittu Raamatussa ainoastaan yhdessä kohdassa Jesajan kirjassa (), jossa se on kahdeksan epäpuhtaan eläimen luettelon keskellä. Nimeen on liitetty määre "öinen velhotar" (käännös 1992).

Juutalaisessa perinteessä
Kabbalan mukaan Lilith oli Aatamin ensimmäinen puoliso, demoni jonka Jumala oli luonut. Aatamin ja Lilithin yhtymisestä syntyivät demonit. Näistä merkittävin oli Asmodeus. Lilithin myöhempänä avopuolisona pidettiin Saatanaa, joka houkutteli Eevan syntiinlankeemukseen. Joskus oletettiin myös, että viettelijä olisi ollut käärmeen hahmon ottanut Lilith, joka Jumalan kirouksen takia ei pystynytkään enää vapautumaan ottamastaan käärmeen hahmosta. Lilithin hahmo ja nimi pohjautuvat nykykäsityksen mukaan mesopotamialaiseen demonien luokkaan nimeltään lilû (naispuolinen: lilītu). Nimi käännetään yleensä "yön hirviöksi". Lilithiä palvottiin joidenkin juutalaisten keskuudessa vielä 700-luvulla. Lilith uhkasi ennen kaikkea lapsia ja raskaana olevia naisia, ja uskottiin, että demonilta suojasi amuletti, johon oli kaiverrettu tiettyjen enkelien nimet.

Juutalaisessa perinteessä Lilithin uskottiin olevan siivekäs, pitkähiuksinen, viekoitteleva nainen, jolle oli alistettu 480 demonin sotaväki. Lilith liikkui öisin ja saattoi olla vaaraksi yksin nukkuville. Keskiaikaiset juutalaiset uskoivat, että Lilith voi lennellä ympäriinsä pöllön hahmossa, ja pelkäsivät, että tuo vampyyrin kaltainen demoni voi ryöstää lapsia. Lilithin oletettiin olevan lapsen kimpussa, jos lapsi hymyili sapatin tai uudenkuun yönä unissaan. Tällöin nukkuvaa lasta lyötiin kolme kertaa nenälle ja manattiin Lilith lapsesta pois.

Hyvin samantapainen demoni oli Obizoth, jonka niin ikään uskottiin kuristavan vastasyntyneitä lapsia, niin poikia kuin tyttöjäkin.

Vanhoissa juutalaisissa kirjoituksissa Lilith kuvataan yleensä Aatamin demonisten jälkeläisten äitinä. Lilith on joko Aatamin ensimmäinen vaimo tai puoliso, jonka Aatami otti erottuaan Eevasta. Eeva luotiin Aatamin kylkiluusta, mutta oli Lilith joidenkin käsitysten mukaan Raamatussa mainittu nainen, joka luotiin maan tomusta kuten Aatami (1 Moos. 1:27). Lilith ei kuitenkaan halunnut olla Aatamin alainen ja jätti tämän sekä Eedenin. Joidenkin myyttien mukaan Lilithin demoniset jälkeläiset olivatkin arkkienkeli Samaelin siittämiä, eivät Aatamin. Näitä lapsia kutsutaan nimellä incubi tai succubi.

Katso myös 
Succubus

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kalevi Haikara: Uhmakas Lilith. Yliopisto 8/1997.

Abrahamilainen mytologia
Juutalainen mytologia
Demonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Armonkallio

Armonkallio on alue Tampereella Tampellan kaupunginosassa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti kalliolla, joka jää kahtia haarautuvan rautatien väliin Naistenlahden, Tammelan ja Jussinkylän rajaamana. Mäen vanhimmat talot ovatkin 1900-luvun alusta, joskin leimallisin rakennuskanta on 1960-luvulta.

Tampereen kaupunginosajaossa Armonkallio muodostaa yhdessä Tampellan entisen teollisuusalueen kanssa kaupunginosan IX.

Historia
Armonkallio sai alkunsa 1890, kun Kyttälän uuden asemakaavan toimeenpano ajoi alueen vanhat asukkaat kodeistaan; köyhälistöllä ei ollut varaa uusiin kallistuneisiin tontteihin. Raha-avustusten lisäksi kaupunki joutui kaavoittamaan Soukanlahden tuntuman kallioilta tonttimaata Kyttälän vanhoille asukkaille. Työn hoiti kaupunginarkkitehti Lambert Pettersson. Uudelle alueelle muuttajille luvattiin viisi ensimmäistä vuotta vuokratonta aikaa. Nämä "armon vuodet" antoivat kaupunginosalle sen nimen. Armonkallion palo vuonna 1898 tuhosi suuren osan sen rakennuksista. Yksi palosta selvinneitä taloja on yhä osoitteessa Pursikatu 4 sijaitseva hirsirakenteinen talo. Se siirrettiin Kyttälästä nykyiselle paikalleen vuonna 1884. Armonkallio rakennettiin nopeasti täyteen. Alueella oli jo vuonna 1900 yli 2000 asukasta. Sittemmin rakennuskanta uudistui hitaasti, ensimmäinen kerrostalo rakennettiin toisen maailmansodan alla keväällä 1938. 1900-luvun alkupuolen Armonkallio säilyi vahvasti työläiskaupunginosana, joka esimerkiksi kunnallistekniikaltaan ja muilta asumisolosuhteiltaan oli koko kaupungin keskiarvon alapuolella.

Muuta 
Armonkalliolla sijaitsee Tampereen lyhin katu (23,47 metriä), Helenankuja.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tampella
Synteesi

Synteesi (kreikan kielestä syn ’summa’ ja thesis ’asema’) ymmärretään yleensä kahden tai useamman jo olemassa olevan asian yhdistämiseksi, josta muodostuu uusi asia. Erityisesti tarkoitetaan yhdistämistä, jossa yhdistetyistä asiosta tulee enemmän kuin vain osiensa summa (emergenssi).

Lisäksi synteesillä voidaan tarkoittaa jonkin asian tuottamista keinotekoisesti, esimerkiksi äänen tuottaminen syntetisaattorilla.

Synteesi filosofiassa
Synteesillä voidaan viitata sekä fyysisiin että ideologisiin asioihin. Väittelyssä synteesillä tarkoitetaan teesin ja antiteesin yhteen sovittamista. Synteesillä on keskeinen osa modernissa filosofiassa. Erityisesti emergenssin tutkimuksessa synteesi on välttämätön. Synteesiä pidetään holistisen teorian elementtinä ja reduktionismin analyysin vastakohtana.

Katso myös

 Biosynteesi
 Kemiallinen synteesi
 Synteettinen

Tiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Andreas Alariesto

Andreas Artturi Alariesto (11. joulukuuta 1900 Riesto, Sodankylä – 29. marraskuuta 1989 Sodankylä) oli naivistinen taiteilija Sompiosta, Lapista. Lapin maisemat, kertomukset ja perinteet elävät voimakkaina hänen maalauksissaan. Alarieston tuotantoon kuuluvat myös erilaiset pienoismallit, niihin liittyvät veistokset sekä valokuvaus.

Tukkimiehenä, kalastajana ja talonmiehenä toiminut Andreas Alariesto oli itseoppinut taiteilija. Hän ei ollut saanut lainkaan taideopetusta. Alariestosta tuli kuuluisa 1970-luvulla, kun naivismi oli muutenkin muodissa. Hänen oma motivaationsa maalaamiseen oli kuitenkin perinteen tallettamisessa. Alariestolle ominainen naivistinen tyyli oli alkanut saada enemmän tilaa 1950-luvulta lähtien.

Ensimmäisen virallisen näyttelyn Alariesto järjesti 1976 Helsingissä ja Rovaniemellä, jolloin hänellä oli ikää jo 75 vuotta. Vasta tämän jälkeen hän alkoi saada julkisuutta taiteilijana, vaikka hän oli saanut innoituksen taiteen tekemiseen jo nuoruudessa.

Museo-galleria

Sodankylään on perustettu pysyvä Andreas Alarieston näyttely, joka on sijoitettu Sodankylän kunnantalona alkujaan toimineeseen galleriaan. Näyttelyä on ylläpitänyt Sodankylän kunta yhdessä Riikka ja Andreas Alarieston Lapinkuvat -säätiön kanssa. Säätiön tehtävänä onkin huolehtia Alarieston taidekokoelmasta. Lisäksi säätiön tarkoituksena on vaalia Lapin ja vanhan Sompion omaleimaista kulttuuriperintöä.

Vuonna 2020 Riikka ja Andreas Alarieston Lapin kuva -säätiö sulautui Kauko Sorjosen säätiön kanssa, joka jatkaa museon toimintaa.

Grako on kustantanut noin sata erilaista postikorttia Alarieston töistä.

Kirjallisuutta 
 
 
 
 
 Lähteenmäki, Maria: Villi ja vapaa Pohjola. Kansantaiteilija Andreas Alarieston mennyt maailma. Teoksessa Suomi. Maa, kansa, kulttuurit. Toim. Markku Löytönen ja Laura Kolbe. SKS. Helsinki 1999, 184–197.

Lähteet
 Teuvo Termonen: Suomalaista postikorttitaidetta, osa 4, s. 14–15, Suomen Postikorttiyhdistys Apollo 2006, ISBN 952-91-9956-2

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Museo-gallerian Facebook-sivut
 Rovaniemen taidemuseon galleria
 Museo-Galleria Alariesto VisitSodankylä-sivustolla
 Lapin museot
 Valitut palat, Kuukauden taiteilija

Väitös: Andreas Alarieston lauletut elämänpolut, Lapin Yliopisto 31.3.2017
Andreas Alarieston taulu palasi kotiin, Yle 29.8.2009

Suomalaiset kansantaiteilijat
Naivistit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
WinRAR

WinRAR on RARLABin valmistama Windows-käyttöjärjestelmällä varustetussa tietokoneessa toimiva purku- ja pakkausohjelma. WinRARia kehitti alun perin Eugene Roshal.

Ominaisuudet 
 Tukee pakkaustyyppejä RAR ja ZIP.
 Lisäksi se pystyy purkamaan muita tyyppejä: ACE, ARJ, BZ2, CAB, GZ, JAR, ISO, LZH, TAR ja 7z.
 Tukee AES-tekniikalla toimivaa arkistonsuojausta
 Tukee  gigatavun kokoisia tiedostoja
 Pystyy luomaan automaattisesti purkautuvia arkistoja
 Tukee NTFS-tiedostojärjestelmää
 Mahdollista asettaa salasanasuojauksia
 Osaa tehdä pieniä elvytystallenteita

WinRAR on käännetty useille eri kielille, myös suomeksi. Ohjelmasta on saatavilla kaupallinen versio ja ilmainen kokeiluversio. Ilmainen versio toimii kuten kaupallinenkin, paitsi  päästä näkyvää ilmoitusta lisenssin loppumisesta. Tämä ei kuitenkaan lopeta ohjelman toimintaa.

RAR on pakkausohjelman versio, joka on julkistettu seuraaville alustoille: Pocket PC, Linux, macOS, DOS, OS/2 ja FreeBSD.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 WinRAR 
 RARLAB 

Pakkausohjelmat
Windows-ohjelmat
Suden hetki

Suden hetki tarkoittaa aikaa varhain aamuyöllä noin kello 3.00–5.00, jolloin ihmisen ajatellaan olevan heikoimmillaan. Jo muinaiset roomalaiset arvelivat, että suden hetkellä useampi ihminen kuolee sairauteen tai vanhuuteen kuin muina aikoina vuorokaudesta. He olivat myös sitä mieltä, että suden hetkellä unet ovat voimakkaimpia. Tyypillistä vuorokausirytmiä noudattavalla henkilöllä suden hetki ajoittuu vilkeuneen, jolloin alitajunta on voimakkaimmillaan. Suden hetkeä on pidetty myös paranormaalina ja siihen liittyy taikauskoisuutta. Suden hetkellä myös pelättyjen susien on arveltu saalistavan.

Kansanperinne kertoo, että suden hetkellä ihminen helposti torkahtaa, esimerkiksi nuotiolla, jolloin susi pääsee hyökkäämään. 

Nykyisin sanotaan kansanomaisesti, että suden hetkellä nukkuvan ihmisen elimistö alkaa valmistautua uuteen päivään, ja vanha ihminen kuolee, jos hän ei enää jaksa aloittaa uutta päivää. Suden hetkellä normaalin päivärytmin mukaan nukkuvalla on uni syvintä ja elintoiminnot hitaimpia. Suden hetkellä ihmisen ruumiinlämpö lähtee nousuun ensin laskettuaan.

Myös yön kylmyys voi olla sairaille ja vanhoille vahingollista suden hetkellä. Suomessa keskikesällä suden hetki on vuorokauden kylmin hetki, sillä se osuu aikaan juuri ennen aamun sarastusta.

Lähteet 

Kansanperinne
Mytologia
Lapuan tuomiokirkko

Lapuan tuomiokirkko sijaitsee Lapualla ja on yksi Suomen yhdeksästä tuomiokirkosta. Se on Lapuan hiippakunnan tuomiokirkko. Kirkko on rakennettu vuonna 1827, ja se on Carl Ludvig Engelin suunnittelema. Kirkon vierellä on kellotapuli, joka on tiettävästi Lapuan vanhin edelleen toiminnassa oleva rakennus. Kirkon pihalla on muun muassa Karjalaan jääneiden muistomerkki, jääkärien muistomerkki, Yrjö Liipolan veistämä enkelipatsas, vuoden 1918 sodassa kaatuneiden muistomerkki. Sankarihautoja on lähes 300. Kirkkopihassa on kaksi lapualaisten sotilaiden sisällissodasta sotasaaliiksi saamaa tykkiä. Kirkon katto- ja lasimaalaukset ovat taidemaalari Paavo Leinosen tekemiä. Alttarimaalaus on Berndt Godenhjelmin maalaama vuodelta 1845.

Urut

Lapuan tuomiokirkossa on vuonna 1938 valmistuneet urut. Ne ovat yhä Suomen suurimmat. Niissä on 85 varsinaista äänikertaa, 6 siirtoäänikertaa ja velesta-lyömäsoitin. Uruissa on neljä sormiota ja jalkio.

Alkujaan Lapuan tuomiokirkossa oli vuonna 1876 valmistuneet kirkkourut. Ne olivat 14-äänikertaiset Jens Alexander Zachariassenin valmistamat urut. Myöhemmin 1930-luvulla kirkkoon päätettiin hankkia iso ja ajanmukainen soitin. Alun perin Lapuan tuomiokirkkoon oli suunniteltu noin 50-äänikertaiset urut. Uusista uruista järjestettiin kuitenkin tarjouskilpailu tšekkoslovakialaisen Riegerin ja suomalaisen Kangasalan urkutehtaan välille. Uusia kirkkourkuja oli mukana suunnittelemassa Tampereen vanhan kirkon urkuri Aarne Wegelius, joka oli tuona aikana merkittävä urkuasiantuntija Suomessa.

Tarjouskilpailun aikana urkujen koko kasvoi ja hinta laski. Lopullisen tarjouksen voitti Kangasalan urkutehdas. Lopulta urkuihin tuli yhteensä 6 667 urkupilliä, joista seitsemäntoista äänikerran pillit ovat peräisin kirkon vanhemmista Zachariassen-uruista. Urkujen ensimmäinen sormio on vankka koraalisormio ja toinen on positiivityyppinen sormio. Kolmas sormio on voimakas, ranskalaistyylinen paisutuspillistö ja neljäs sormio täydentää kolmatta sormiota. Jalkiossa on bassoääniä ja soolojen soittoon sopivia sointeja.

Urkujen koneisto on sähköpneumaattinen. Osaa uruista on kuitenkin mahdollista soittaa polkemalla. Urkujen soittopöytä sijaitsee lehterin kaiteen vieressä. Alttaritaulun takana on kaukourut, joita voidaan soittaa pääurkujen soittopöydän lisäksi liikuteltavasta soittopöydästä. Urkujen julkisivu koostuu teräksisistä mykistä pilleistä, jotka muodostavat leveän ja yläosastaan kirkon kattoa mukailevan kaaren.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lapuan tuomiokirkon kellonlyönnit (Ylen äänite)
 Tuomiokirkon kuva 
 Jalmari Lahdensuo : Lapuan kirkko uusittu 100-vuotias, Suomen Kuvalehti, 01.01.1928, nro 1, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Suomen suurimmat urut, Suomen Kuvalehti, 09.04.1938, nro 14-15, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Etelä-Pohjanmaan kirkkorakennukset
Lapuan rakennukset ja rakennelmat
Suomen tuomiokirkot
Suomen puiset sisäviisteiset ristikirkot
Carl Ludvig Engelin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1820-luvulla rakennetut kirkot
Conmebol

Conmebol eli CSF (CONfederación sudaMEricana de FútBOL) on Etelä-Amerikan jalkapalloliitto. Se on perustettu vuonna 1916 perustajäseninään Argentiina, Brasilia, Chile ja Uruguay. Myöhemmin siihen ovat tulleet mukaan myös Paraguayn (1921), Perun (1925), Bolivian (1926), Ecuadorin (1927), Kolumbian (1936) ja Venezuelan (1952) jalkapalloliitot, joten se käsittää kymmenen eri liittoa. Etelä-Amerikkaan kuuluvat Suriname, Guyana ja Ranskan Guayana eivät puolestaan ole Conmebolin jäseniä. Päämajaansa Conmebol pitää Paraguayn pääkaupungissa Asunciónissa.

Tärkeimpiä Conmebolin järjestämiä kilpailuja ovat maajoukkueiden Copa América sekä seurajoukkueille järjestettävät Copa Libertadores de América (verrattavissa Mestarien liigaan) ja Copa Sudamericana (verrattavissa UEFA:n Eurooppa-liigaan).

Aiheesta muualla
 Conmebol

Kansainväliset jalkapalloliitot
Allan Vainola

Allan Vainola (v:een 1975 Allan Annus, s. 11. maaliskuuta 1965 Tartto) on virolainen kitaristi, laulaja ja säveltäjä. Vainola on soittanut monissa virolaisissa yhtyeissä, joista tunnetuin on Vennaskond. Vainola on myös laulaja Virossa isoa suosiota saavuttaneissa yhtyeissä Metro Luminal sekä Sõpruse Puiestee. Vainola on tehnyt myös teatterimusiikkia.

Allan Vainola liittyi Vennaskondaan tammikuussa 1991 ja heti seuraavassa yhtye muutti Suomeen, jossa asuivat Turussa, Lahdessa, Vaasassa ja Oravaisilla lokakuuhun 1992 asti.

Perhe 

Allan Vainola avioitui runoilija ja lastenkirjailija Kätlin Vainolan (o.s. Kõlamets; kirjailijanimeltään Marie Myrk; s. 1978) kanssa 11. maaliskuuta 2002 Haapsalussa. Heillä on kaksi poikaa, Richard (s. 2004) ja Lukas (s. 2010). Vainolan vanhin poika Hyrr-Innokent Vainola (s. 29.3.1991) on laulaja-kitaristi. Hyrr-Innokent oli aikanaan listattuna Viron oudoimpana nimenä, jossa muinaisskandinaavinen Hyrr yhdistyy Vainolan ihaileman venäläisen näyttelijän Innokenti Smoktunovskin nimeen.

Vainolan yhtyeet
 Ajutine Valitus (1980–81)
 Velikije Luki (1982–83)
 Terendus (1984–85)
 Ükskõik (1986–88)
 Metro Luminal (1988–96; 2013-)
 Vennaskond (1990-1995; 1998-2004; 2010-)
 Alumiinium,
 Sinu Sädelev Sõber (1994-)
 Sõpruse Puiestee (2002-)
 The Flowers of Romance (2004-2008)
Vainolalla on myös vuodesta 2007 ollut kaksi muuta projektiyhtyettä Kelder sekä Unenäopüüdjad.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Allan Vainolan kotisivut

Virolaiset rocklaulajat
Virolaiset kitaristit
Virolaiset säveltäjät
Anarkistit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Hans Hedtoft

Hans Hedtoft (21. huhtikuuta 1903 – 29. tammikuuta 1955) oli tanskalainen poliitikko, Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtaja 1939–1941, 1945–1955 ja pääministeri vuosina 1947–1950 ja 1953–1955. Hän organisoi merkittävästi vasta­rinta­liikettä, ja hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon.

Hedtoft oli ammatiltaan litografi. Hän liittyi nuorena sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi sen eduskuntaryhmän sihteerinä vuodesta 1929 vuoteen 1935, jolloin hänet valittiin puoluesihteeriksi. Hedtoft tuli ensimmäisen kerran sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtajaksi Thorvald Staunining tilalle vuonna 1939. Natsit pakottivat hänen eroamaan asemastaan vuonna 1941, koska hän oli liian kriittinen Saksan miehitystä kohtaan Tanskassa.

Toisen maailmansodan jälkeen Hedtotf palasi puolueen puheenjohtajaksi 1945. Hän toimi Tanskan työ- ja sosiaaliministerinä vuonna 1945 ja hänet valittiin maan pääministeriksi vuonna 1947. Hänen ensimmäinen toimensa oli progressiivisen verotuksen toteuttaminen. Pohjoismaiden puolustusliiton perustamisen epäonnistuttua hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon vuonna 1949.

Lokakuussa 1950 hänen hallituksensa oli hävinnyt äänestyksessä voin hinnan nostamisesta, ja tämä häviö oli signaali hänen puolueensa tappiosta seuraavissa vaaleissa, joissa Erik Eriksenin Liberaalipuolueesta tuli yhdessä konservatiivipuolueen muodostettu hallitus 30. lokakuuta 1950.

Hans Hedtoft tuli ainoastaan sosiaalidemokraateista koostuvan hallituksen pääministeriksi 30. syyskuuta 1953. Hans Hedtoft kuoli sydänkohtaukseen Pohjoismaiden neuvoston kokouksen aikana Tukholmassa 29. tammikuuta 1955. Hänen seuraajansa pääministerinä oli ystävänsä H. C. Hansen.

Julkaisuja 

 Kristian Hvidt, ”Statsministre i Danmark fra 1913 til 1995” (1995)

Lähteet 

 

Tanskan pääministerit
Tanskan työministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Stanisław Marcin Ulam

Stanisław Marcin Ulam (13. huhtikuuta 1909 – 13. toukokuuta 1984) oli puolalainen matemaatikko, jonka suurimmat saavutukset liittyvät Yhdysvaltojen ydinaseen kehittämiseen.

Ulam syntyi Lvivissä, joka silloin kuului Itävalta-Unkarin keisarikuntaan, nykyään Ukrainaan. Hän aloitti opintonsa Lvivin yliopistossa, mutta siirtyi 1938 Harvardiin ja sieltä Wisconsinin yliopistoon. Hänen ystävänsä John von Neumann kutsui hänet pian New Mexicoon salaiseen tehtävään, mikä käytännössä tarkoitti Los Alamosin ydinaseprojektia (Manhattan-projekti). 

Ulam ryhtyi soveltamaan monimutkaisia integraaleja ketjureaktioiden laskemiseen – tietämättä, että Enrico Fermi oli jo käyttänyt vastaavanlaista metodia. Hän osoitti unkarilaisen Edward Tellerin varhaisen vetypommimallin virheelliseksi. Teller vastusti aluksi, mutta ymmärsi pian asian itsekin, ja loppujen lopuksi Ulam ja Teller patentoivat vetypommin siitä huolimatta, että myös Andrei Saharov oli tullut itsenäisesti samoihin tuloksiin.

Ulamin pääideoihin kuuluu fuusion käynnistäminen plutoniumin fission ja sähkömagneettisen säteilyn avulla, jolloin protonimateriaali saadaan tarpeeksi kuumenemaan. Hän myös kehitti Los Alamosin vuosinaan nykymuotoisen Markovin ketjuja käyttävän Monte Carlo menetelmän. Hän kaavaili myös ydinpolttoaineen käyttöä avaruusaluksissa ja sukellusveneissä.

Ulam kuoli Santa Fessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Los Alamos National Security: Staff Biographies, Stan Ulam 
Special Issue, Stanislaw Ulam 1909-1984, Los Alamos Science, NUMBER 15, 1987 

Puolalaiset matemaatikot
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Hedvig Eleonoora

Hedvig Eleonoora (23. lokakuuta 1636 – 24. marraskuuta 1715) oli Ruotsin kuningatar, Holstein-Gottorpin prinsessa ja vuodesta 1654 Kaarle X Kustaan puoliso. Hän johti holhoojahallitusta poikansa Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana vuosina 1660–1672 ja osallistui myös pojanpoikansa Kaarle XII:n holhoukseen vuodesta 1697.

Hedvig Eleonoora ja Kaarle X Kustaa vihittiin lokakuussa 1654 Tukholmassa. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa. Hedvig Eleonoora pysyi koko elämänsä uskollisena Holstein-Gottorpille, mikä vaikutti Ruotsin ulkopolitiikkaan ja jossain määrin jopa sisäpolitiikkaan. 

Polittisesta taustasta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Parin poika, tuleva Kaarle XI, syntyi 1655. Avioliitto ei kestänyt kuitenkaan kauan, sillä Kaarle X Kustaa kuoli jo vuonna 1660. Hän jätti valtakunnan puolisolleen ja holhoojahallitukselle, jonka jäseneksi määräsi veljensä Aadolf Juhanan. Valtiopäivät hämmentyivät testamentista, ja perustivat valtaneuvoston kuningattaren tueksi. Neuvosto ja valtiopäivät vahvistivat uudeksi hallitsijaksi viisivuotiaan Kaarle XI:n ja asettivat holhoojahallituksen, jonka ulkopuolelle Aadolf Juhana jätettiin. Temppua on pidetty osoituksena siitä, miten 24-vuotias Hedvig Eleonoora joutui Pietari Brahen pelinappulaksi. Leskikuningatar osallistui kaikkiin hallituksen istuntoihin kunnes hänen poikansa kasvoi täysi-ikäiseksi.

Vaikka Kaarle XI nai Tanskan prinsessa Ulriika Eleonooran vuonna 1680, voimakastahtoinen leskikuningatar oli edelleen valtakunnan ensimmäinen nainen. Miniän kuoltua nuorena Hedvig Eleonoora tuli pojanpoikansa Kaarle XII:n holhooja, ja vuonna 1697 hän oli jälleen sijaishallituksessa.

Hedvig Eleonoora eli vanhaksi ja kuoli 1715 sairastettuaan vain kaksi viikkoa.

Hedvig Eleonoora oli kiinnostunut taiteista, erityisesti maalauksesta ja arkkitehtuurista. Hän osti Drottinghlmin Magnus Gabriel De la Gardielta vuonna 1661, ja rakennutti sinne tulipalon jälkeen nykyisen Drottningholmin linnan, jossa nykyinenkin kuningasperhe asuu.

Hänen nimikkopyhätöksi on nimetty Tukholman Hedvig Eleonoran kirkko sekä Tornion Suensaaressa sijaitseva Tornion kirkko.

Lähteet 

Ruotsin kuningattaret
Vuonna 1636 syntyneet
Vuonna 1715 kuolleet
Engels

Engels () on noin 200 000 asukkaan kaupunki Volgan alajuoksulla Saratovin alueella Venäjällä. Kaupunki on osa noin 285 000 asukkaan Engelsin piiriä. Samalla kohdalla Volgan länsipuolella on Saratov. Kaupungit yhdistävä silta valmistui 1965.

Asukasluvun kehitys 
 22 000 (1897) 
 91 000 (1959) 
 130 000 (1970) 
 163 000 (1977)
 181 201 (213 472 kaupunkipiiri) (1989)
 193 984 (229 438 kaupunkipiiri) (2002)
 202 419 (2010)

Historia 
Kaupungin perustivat ukrainalaiset uudisasukkaat. Katariina Suuren aikana kaupunki saksalaistui. Kaupunki tunnettiin vuosina 1914–1931 nimellä Pokrovsk (). Vuonna 1924 siitä tuli Volgan saksalaisten autonomisen neuvostotasavallan pääkaupunki. Kaupunki oli volgansaksalaisten merkittävä kulttuurikaupunki, ja siellä toimi myös saksankielinen yliopisto. Vuonna 1941 Volgan saksalaisten ASNT lakkautettiin, sen väestö karkotettiin Keski-Aasiaan ja Engels liitettiin Saratovin alueeseen. 

Engelsiin perustettiin Neuvostoliiton ensimmäinen ilmavoimien hävittäjälentäjien koulu vuonna 1930. Juri Gagarin laskeutui ensimmäiseltä avaruuslennolta kaupungin lähistölle. Nykyisin kaupungin lähellä on Saratov-Engelsin lentotukikohta, jonne on sijoitettu Venäjän ilmavoimien merkittävimmät strategiset voimat, 37. ilma-armeijan 22. raskas pommittajadivisioona Tu-95 ja Tu-160 -konein.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupunkiin keskittynyt tiedotusportaali  (engels-me.ru)
Kaupunkiin keskittynyt sivusto  (engels.me)

Saratovin alueen kaupungit
Kusti Kulo

Gustaf Ludvik (Kusti) Kulo (vuoteen 1906 Källberg; 17. lokakuuta 1887 Hämeenlinna – 13. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli muun muassa Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) puheenjohtaja (1948–1966), Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen pääsihteeri (1922–1923), Rautatiehallituksen apulaishuoltopäällikkö ja Vapaa-ajattelijain maailmanliiton varapresidentti.

Kulo kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun. Hän aloitti työt rautateillä 1902. Kulo liittyi Suomen Rautatieläisten Liittoon vuoden 1905 suurlakon aikana, toimi myöhemmin osastojensa johdossa ja nousi liiton keskusjohtoon.

Kulo työskenteli Tampereen rautatieaseman asemapäällikkönä ennen Suomen sisällissotaa, jossa hänestä tuli rautatieaseman punakaartin komissaari, myöhemmin pohjoisen rintaman yleisesikunnan jäsen ja Hugo Salmelan asetoveri. Hän oli pohjoisen alueen rautateiden liikennepäällikkö. Kulo haavoittui ja vangittiin. Kulo muisteli sisällissodan aikoja 1947 julkaistussa Juho Mäkelän toimittamassa teoksessa Luokkasodan muisto.

Kulo vapautui 1921, jolloin hänet valittiin Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen Tampereen piirisihteeriksi. Vuonna 1922 Kulo nousi SSTP:n pääsihteeriksi. Viranomaiset lakkauttivat puolueen 1923, jolloin Kulo vangittiin muiden puolueen johtohenkilöiden tavoin. Vapauduttuaan Kulo työskenteli 1928–1930 Suomen Ammattijärjestössä luennoitsijana ja valistuspäällikkönä. 1920-luvun puolueasioita käsitelleissä kirjeissä Kulo käytti salanimeä "Kekäle". Kulo kuului kommunisteja arvostelleen Suomen työväen vasemmistoryhmän keskustoimikuntaan 1920- ja 1930-luvun vaihteessa. Hänet erotettiin ammattijärjestön palveluksesta kommunistien saatua määräysvallan järjestössä 1930.

1930-luvun alussa Kulo ryhtyi työskentelemään mainospiirtäjänä ensin Elannon ja myöhemmin Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa. Hän toimi KK:ssa myös puhujana ja opettajana. Vuonna 1946 Kulo valittiin Rautatiehallituksen apulaishuoltopäälliköksi.

Jatkosodan jälkeen Kulo kuului muun muassa SKDL:n liittotoimikuntaan, Vapaan Sanan johtokuntaan ja Vapaan Pohjolan toimituskuntaan. Kulo valittiin SKDL:n sisällä toimineen Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen varapuheenjohtajaksi puolueen perustavassa kokouksessa 22. maaliskuuta 1946 ja jatkokokouksessa lokakuussa 1947. Puheenjohtajaksi valittu J. W. Keto kuoli pian jatkokokouksen jälkeen ja Kulo toimi SYP:n puheenjohtajana, mutta hän kieltäytyi jatkamasta tehtävässä tultuaan valituksi myös SKDL:n puheenjohtajaksi. Kulo kuului jatkossakin SYP:n puoluetoimikuntaan, mutta SYP:n erottua SKDL:stä maaliskuussa 1955 Kulo erosi puolueesta.

Kulo toimi Helsingin siviilirekisteriyhdistyksen puheenjohtajana 1938–1945 ja Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtajana 1945–1954. Hän oli myös Vapaa-ajattelijain maailmanliiton varapresidentti 1940-luvun lopulla.

Lähteet 

 

SKDL:n sosialistit
Suomalaiset ateistit
Suomen Kansan Demokraattisen Liiton puheenjohtajat
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaisten puolueiden puoluesihteerit
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
The Dogs

The Dogs (aiemmin nimellä Pera & The Dogs) oli suomalainen vuosina 1979-1980 toiminut lyhytikäinen rockyhtye. Yhtyeen keulakuvina toimivat Pera Kallio (laulu ja kitara) ja Ile Kallio (kitara ja laulu). The Dogs tähtäsi kansainvälisille markkinoille, mutta ei koskaan saavuttanut menestystä.

Kokoonpano

Pera & The Dogs (1979) 
 Pera Kallio (laulu, kitara)
 Ile Kallio (kitara, laulu)
 Maukka Siirala (basso)
 Bill Carson (rummut)

The Dogs (1980) 
 Pera Kallio (laulu, kitara)
 Ile Kallio (kitara, laulu)
 Maukka Siirala (basso)
 Jyrtsä Rautakoura (rummut)

Julkaisut 
 Pera & The Dogs: Dogfood (1979)
 The Dogs: Radiator (1980)

Lähteet

Dogs, The
GoldSrc

GoldSrc tai GoldSource on Valve Corporationin kehittämä pelimoottori, joka on rankasti muokattu versio Quake-pelimoottorista. Pelimoottori kehitettiin Half-Lifeä varten.

Nimeä ei valittu erikseen, vaan se tulee Valven sisäisestä käytöstä: eräässä kehitysvaiheessa Half-Lifen pelimoottorin julkaistu versio siirrettiin ”GoldSrc”-hakemistoon, ja ”Src”-hakemistossa pidettiin työn alla olevaa kokeellisempaa versiota (josta myöhemmin kehittyi Source-pelimoottori). ”Gold” tulee termistä ”gone gold”, joka tarkoittaa pelin lähettämistä CD-valmistukseen, viitaten siis jo julkaistuun ohjelmaversioon.

Lisensoidut pelit 

 Half-Life (Valve Corporation, 1998) 
 Half-Life: Opposing Force (Gearbox Software, 1999) 
 Team Fortress Classic (Valve Corporation, 1999) 
 Counter-Strike (Valve Corporation, 2000) 
 Gunman Chronicles (Rewolf Software, 2000) 
 Half-Life: Blue Shift (Gearbox Software, 2001) 
 James Bond 007: Nightfire (Gearbox Software, 2002) 
 Ricochet (Valve Corporation, 2002) 
 Deathmatch Classic (Valve Corporation, 2002) 
 Day of Defeat (Valve Corporation, 2003) 
 Counter-Strike: Condition Zero (Valve Corporation, Ritual Entertainment, Rogue Entertainment, Turtle Rock Studios, 2004)
 Counter-Strike: Online (Nexon Corporation, 2008)
 Counter-Strike Nexon: Zombies (Nexon Corporation, 2014)

Epäviralliset pelit ja modit 

Lista ei ole täydellinen.

 Sven Co-op (Daniel "Viking" Fearon 1999)

 Zombie Panic (Zombie Panic Team 2004)

 Half-Life: Before (Andrii Vintsevych 2009)
 Cry of Fear (Team Psykskallar 2012)

Half-Life
Source
Tabriz

Tabriz eli Täbriz (persiaksi Tabrīz, azeriksi Təbriz, vanhentunut muoto Täbris) on noin 1,5 miljoonan asukkaan (2011) kaupunki Luoteis-Iranissa. Tabriz on Itä-Azerbaidžanin provinssin pääkaupunki ja Luoteis-Iranin tärkein keskus. Tabriz on Iranin viidenneksi suurin kaupunki Teheranin, Mašhadin, Esfahanin ja Karajin jälkeen. Kaupungin valtakieli on azerin kieli.

Tabrizin syntyhistoria on hämärän peitossa. Jotkut lähteet väittävät, että kaupunki perustettiin sassanidien dynastian aikana (224–651). Toisissa lähteissä kerrotaan, että yksi Harun al-Rašidin vaimoista perusti kaupungin.

Tabriz sijaitsee muinaisen Silkkitien varrella. Se on tunnettu mm. kauniista ja laadukkaista matoistaan, jotka kuuluvat maailman arvostetuimpiin. Kaupungin historiallinen basaari on maailmanperintökohde. Yhä edelleen se on merkittävä teollisuus- ja kauppakaupunki.

Tabriz sijaitsee maanjäristyksille alttiilla alueella. Monet järistykset (mm. vuosina 858, 1041, 1721 ja 1927) ovat aiheuttaneet suuria tuhoja kaupungille ja niiden jäljiltä vain harvat historialliset rakennukset ovat säilyneet meidän päiviimme. Vanhimpia säilyneitä rakennuksia ovat Tabrizin linnoitus (Ark-e Tabriz) ja Tabrizin sininen moskeija (Masjed-e kabud, Masjed-e Moẓaffariya, valm. 1465).

Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 289 996 (1956), 403 413 (1966), 597 976 (1976), 971 482 (1986), 1 088 985 (1991), 1 191 043 (1996), 1 398 060 (2006) ja 1 494 998 (2011).

Tabrizin metro aloitti toimintansa vuonna 2015  
.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin kaupungit
Kukinto

Kukinto on kasvin osa, joka muodostuu monesta sen suvullisen lisääntymisen osasta eli kukasta ja niihin liittyvistä varren haaroista ja kukkaperistä. Lyhyesti sanottuna kukinto on se verson osa, joka muodostaa kukkia.

Erityyppisiä kukintoja 
Kukinnot jaetaan pitkä- ja lyhytlapakkoisiin kukintoihin sekä viuhkoihin. Pitkälapakkoisissa kukinnoissa kukat liittyvät pitkänomaiseen kukintovarteen, lapakkoon. Sellaisten eri tyyppejä ovat tähkä, terttu, huiskilo ja norkko.  Lyhytlapakkoisia kukintomuotoja ovat sarja ja mykerö. Mykerössä on suuri joukko pieniä kukkia kiinnittyneenä samaan kukkapohjukseen niin lähelle toisiaan, että kukinto muistuttaa usein erehdyttävästi yhtä kukkaa, mutta tarkemmin katsottuna jokaisessa pikkukukassa on erotettavissa kaikki normaalin kukan osat, kuten terälehdet, heteet ja emit. Viuhkossa kukkaperät eivät ole kiinnittyneet yhteiseen rankaan, vaan kukkarangat haarautuvat jatkoisella tavalla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ruoholahden metroasema

Ruoholahden metroasema () on yksi Helsingin metron asemista. Se oli yli 24 vuoden ajan kaupungin metrolinjauksen läntinen päätepiste, kunnes länsimetron 1. vaihe valmistui ja metroliikenne Matinkylään alkoi 18. marraskuuta 2017.

Asema palvelee kantakaupungin länsiosassa sijaitsevaa, Länsisataman kaupunginosaan kuuluvaa Ruoholahden osa-aluetta. Ruoholahden metroaseman aulan ja liukuporraskuilun sinisävyinen kallionväritys poikkeaa muista maanalaisista metroasemista. Sinisävyinen väritys on myös Helsingin yliopiston metroasemalla.

Historia 
Asema avattiin 16. elokuuta 1993, ja sen ovat suunnitelleet Jaakko Kontio ja Seppo Kilpiä. 

Asemalla on Juhana Blomstedtin keraamisista laatoista suunnittelema Ruoholahden tilateos, joka koostuu ylätasanteelta alkavan porraskuilun otsakkeesta ja jatkuu laituritasolle.

Asema lukuina 
Ruoholahden metroasemalta on 1,169 kilometriä matkaa seuraavalle asemalle itään, Kampin metroasemalle. Ruoholahdesta on 16,853 kilometrin matkaa itään jatkuvan pohjoisen haaran pääteasemalle Mellunmäkeen, 16,157 kilometriä eteläisen haaran pääteasemalle Vuosaareen ja 13,317 kilometriä länsimetron 1. vaiheen pääteasemalle Matinkylään.

Vuonna 2015 asemaa käytti yhteensä noin 6 772 600 matkustajaa, joista 3 997 000 nousi metroon ja 2 775 600 poistui metrosta.

Galleria

Lähteet 

Helsingin metroasemat
Ruoholahti