joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lehtosinisiipi

Lehtosinisiipi (Plebeius artaxerxes) on ruskea sinisiipilaji. Se on melko yleinen, mutta esiintyy yksittäin ja viihtyy metsäkurjenpolven seuralaisena metsäniityillä. Se kuuluu samaan vaikeaan lajikompleksiin kuin punatäpläsinisiipi (Plebeius agestis), ja lajien erottaminen on huomattavan hankalaa. Suomessa samannäköinen laji on etenkin ruskosinisiipi (Plebeius eumedon).

Koko ja ulkonäkö 
Lehtosinisiiven molempien sukupuolten siivet ovat yläpuolelta tummanruskeat, ja siiven ulkoreunassa on vaihtelevasti erottuva rivi oranssinpunaisia reunatäpliä, jotka ovat koiraalla etusiivessä himmeät. Siipien alapinnat ovat harmaat, ja niiden poikki kulkee rivi pieniä mustia, valkoreunaisia täpliä, takasiivessä kahdessa rivissä. Suuret oranssit reunustäplät ovat hyvin selkeitä sekä etu- että takasiivissä, ja takasiivessä niiden muodostaman kaaren sisäpuolella on siiven keskelle suuntautunut valkoinen kiilatäplä. Siipiväli 26–31 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan, Pohjois-Kiinaan, Koreaan ja Sahalinille. Lounais-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa esiintyy ulkonäöltään hieman poikkeava alalaji P. a. montensis. Suomessa levinneisyys yltää Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Lappiin ja jopa Käsivarren Lapin kärkiosaan saakka, mutta Pohjois-Lapista havainnot ovat yksittäisiä. Perhoset lentävät yhtenä hyvin pitkällä aikavälillä lentonsa aloittavana sukupolvena kesäkuun alkupuolelta elokuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Lehtosinisiiven elinympäristöjä ovat valoisat lehtometsät sekä kuivat kedot ja aurinkoiset tunturinrinteet. Se suosii etenkin kalkkipitoista maaperää. Perhoset ovat hyvin paikkauskollisia ja käyvät kukilla.

Naaras munii munat yksitellen kukannuppuihin, ja ne kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukka syö kolmesta viiteen viikkoa ja vetäytyy sitten talvilevolle, joka tapahtuu aina kolmannessa toukkavaiheessa. Keväällä toukka syö vielä noin kuuden viikon ajan ennen koteloitumistaan silkkirihmalla kiinnitettyyn koteloon lehden alapinnalle lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa.

Ravintokasvi 
Pohjoismaissa toukan ravintokasveja ovat metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum), verikurjenpolvi (Geranium sanguineum) ja muut kurjenpolvet (Geranium). Etelämpänä pääravintokasvi on päivännouto (Helianthemum nummularium) ja Ruotsissa myös öölanninpäivännouto (Helianthemum oelandicum).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
LuontoPortti: Lehtosinisiipi (Aricia artaxerxes)
Suomen Perhoset: Lehtosinisiipi
Keskisuomalainen: Lehtosinisiipi
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Sinisiivet
Ruskosinisiipi

Ruskosinisiipi (Plebeius eumedon) on ruskea metsäkurjenpolvilla viihtyvä sinisiipilaji.

Koko ja ulkonäkö 
Ruskosinisiiven molempien sukupuolten siivet ovat yläpinnoiltaan tasaisen tummanruskeat. Etusiivissä on himmeänä mustahko keskitäplä ja naaraan takasiivissä saattaa erottua oransseja reunatäpliä. Siipien alapinnat ovat harmaat tai harmaanruskeat, tyvestä vihertävän sinikehnäiset ja niissä on mustia, valkoreunuksisia täpliä. Täplät erottuvat paremmin etusiivissä. Takasiiven keskeltä ulkoreunaan kulkee siivensuuntaisesti melko tasapaksu valkoinen juova. Siipien alapintojen ulkoreunassa on rivi oransseja täpliä, jotka ovat etusiivissä suurempia. Siipiväli 24–27 mm.

Erityisen samannäköinen laji on lehtosinisiipi (Plebeius artaxerxes).

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue ulottuu Espanjan ja Italian vuoristoista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Itä-Siperiaan ja Pohjois-Kiinaan. Suomessa laji on melko yleinen maan etelä- ja keskiosissa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Sitä on tavattu kuitenkin Pohjois-Lapissa saakka, joskin Lapin havainnot painottuvat länteen. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Ruskosinisiipi elää toukan ravintokasveja, kurjenpolvia, kasvavilla aurinkoisilla metsäaukioilla, sähkölinjojen alusilla ja tien pientareilla. Laji on paikkauskollinen eivätkä perhoset liiku kauaksi ravintokasveiltaan. Se voi myös olla paikallisesti runsaslukuinen, mutta yleensä perhosia tavataan yksittäin.

Naaras munii munat yksitellen kukintoihin ja toukat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin. Nuoret toukat syövät kehittyviä hedelmystöjä, mutta siirtyvät myöhemmin lehdille. Tällöin toukka vioittaa lehteä niin, että se käpertyy toukan suojapaikaksi. Kasvettuaan ensin kahden viikon ajan toukka siirtyy talvilevolle ja syö jälleen keväällä 3–5 viikon ajan ennen koteloitumistaan. Toukka on myrmekofiili ja houkuttelee muurahaisia huolehtimaan siitä. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum), verikurjenpolvi (Geranium sanguineum) ja niittykurjenpolvi (Geranium pratense).

Lähteet 
Keskisuomalainen: Tietoa ruskosinisiivestä
Taksonomian lähde: ZipcodeZoo

Viitteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Ruskosinisiipi (Aricia eumedon)
Perhosopas: Ruskosinisiipi (Aricia eumedon) 
Suomen Perhoset: Ruskosinisiipi
Iltalehti: Ruskosinisiipi (Aricia eumedon) 
UniProt, Taxonomy: Aricia eumedon 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums  
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Sinisiivet
Juolukkasinisiipi

Juolukkasinisiipi (Plebeius optilete) on mustansininen tai tummanruskea sinisiipilaji. Laji on yleinen ja viihtyy etenkin soilla, joissa kasvaa juolukkaa.

Koko ja ulkonäkö 
Juolukkasinisiipi on yleisilmeeltään hyvin tumma sinisiipi. Koiraan siipien yläpinnat ovat tumman violetinsiniset ja niissä on ohut, musta reunus. Naaraan siivet ovat päältä tummanruskeat, joskin siipien tyviä kohti niissä on nähtävissä tummansinistä väriä, joskus melko laajaltikin. Siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat harmaanruskeat ja mustien, valkoreunaisten täplien kirjomat. Takasiiven ulkoreunassa on kahdesta kolmeen oranssia täplää, joiden ulkopuolella on metallinkiiltoisen siniset täplät. Siipiväli 22–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaa-Alpit-Alankomaat -linjalta itään aina itäisimpään Siperiaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Kanadan keskiosiin. Laji lentää kesäkuun puolivälistä elokuun alkuun ja on koko Suomessa hyvin yleinen.

Elinympäristö ja elintavat 

Juolukkasinisiipi elää ennen kaikkea soilla, mutta kelpuuttaa myös muut juolukkaa kasvavat ympäristöt. Varsinkin pohjoisessa se viihtyy myös kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Se on erittäin yleinen laji ja luultavasti Suomen yleisin sinisiipi. Perhoset ovat paikkauskollisia eikä lajia yleensä tapaa sopivan elinympäristön ulkopuolelta. Koiraat lentelevät ympäriinsä ahkerasti etsien naaraita.

Naaras munii munat yksitellen ja ne kuoriutuvat noin 10 päivän kuluttua. Toukka kasvaa aluksi 5–7  viikon ajan ja siirtyy talvilevolle. Talvehtimisen jälkeen se kasvaa vielä 3–5 viikkoa ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Toisin kuin monet lähisukulaisensa, juolukkasinisiiven toukka ei elä yhdessä muurahaisten kanssa.

Ravintokasvi 
Toukat viihtyvät juolukoissa (Vaccinium uliginosum) ja suokukalla (Andromeda polifolia). Joskus harvemmin ravintokasviksi sattuu mustikka (Vaccinium myrtillus), puolukka (Vaccinium vitis-idaea) tai isokarpalo (Vaccinium oxycoccos).

Lähteet 

Keskisuomalainen: Tietoa lajista
Taksonomian lähde : The Global Lepidoptera Names Index

Aiheesta muualla 

LuontoPortti: Juolukkasinisiipi (Plebejus optilete)
Suomen Perhoset: Juolukkasinisiipi
Iltalehti: Juolukkasinisiipi (Plebejus optilete) 
UniProt, Taxonomy: Albulina optilete 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums  
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Sinisiivet
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2003

Vuoden 2003 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut olivat neljännet FIFA:n järjestämät naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Yhdysvalloissa 20. syyskuuta – 12. lokakuuta 2003. Alun perin kisat oli määrä järjestää Kiinassa, mutta SARS-epidemian vuoksi FIFA päätti toukokuussa siirtää ne Yhdysvaltoihin, joka oli järjestänyt edellisetkin kisat vuonna 1999.

Otteluita pelattiin kuudessa eri kaupungissa: Carsonissa, Columbusissa, Foxborough’ssa, Philadelphiassa, Portlandissa ja Washingtonissa.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Maalintekijät

Lähteet

Viitteet 

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Yhdysvaltain jalkapallokilpailut
Vuoden 2003 jalkapallo
Tarzanin paluu

Tarzanin paluu on Edgar Rice Burroughsin seikkailuromaani. Se on suora jatko-osa kirjalle Tarzan, apinain kuningas ja kertoo Tarzanin kasvu- ja avioliittotarinan. Kuten kaikki Burroughsin sankarit, myös Tarzan joutuu käymään pitkän kamppailun ansaitakseen rakkautensa. Tarzanin paluu on Burroughsin toinen Tarzan-kirja. Se julkaistiin ensimmäisen kerran New Story Magazine -viihdejulkaisun jatkokertomuksena kesä-joulukuun numeroissa vuonna 1913. A. C. McClurg julkaisi kertomuksen kirjamuodossa vuonna 1915.

Aiheesta muualla

Tarzanin paluu ilmaisena kokotekstinä Gutenberg-projektissa 
Edgar Rice Burroughs Summary Project page for The Return of Tarzan

Edgar Rice Burroughsin romaanit
Costa Concordia

Costa Concordia oli Costa Crocieren omistama vuonna 2006 valmistunut risteilyalus. Se on risteillyt Välimerellä, Atlantilla ja Etelä-Amerikassa. Laivan sisaraluksia ovat Costa Serena, Costa Pacifica, Costa Favolosa, Costa Fascinosa ja Carnival Splendor.

Miehistö 
Aluksen normaalimiehistöön kuului 1 090 henkeä, mutta suurimmalla osalla miehistöstä ei ollut varsinaisia merimieskoulutusta, vaan se oli palkattu huolehtimaan matkustajien viihtyvyydestä, kuten huolehtimaan laivan ravintoloista,  baareista, uima-altaista, teattereista ja kasinoista sekä puhtaanapidosta. Tätä osaa miehistöstä oli verrattu maalla sijaitsevan hotellin henkilökuntaan. Suuri osa tästä miehistöstä ei osannut puhua italiaa ja englantiakin vain vähän.

Onnettomuudet

Törmäys laituriin 2008 
Laiva törmäsi laituriin 22. marraskuuta 2008 Palermossa, mutta henkilövahingoilta vältyttiin.

Karilleajo 2012 

Laiva ajoi karille 13. tammikuuta 2012 Toscanan rannikolla lähellä Giglion saarta ja kääntyi kyljelleen. Vuonna 2013 tietojen mukaan 32 ihmistä kuoli. Alus oli karille ajettaessa väärässä kurssissa, koska kapteeni halusi tervehtiä saarta epävirallisen käytännön mukaisesti.

Italiassa vaarallisesta lähestymistervehdyksestä käytetään nimitystä inchino, ’niiaus’, ’kumarrus’. Aluksen päällikkö Francesco Schettino ojensi vastuun onnettomuudesta varustamolle, joka oli hänen mukaansa määrännyt hänen suorittamaan inchinon. Vuonna 2015 oikeus tuomitsi Schettinon 16 vuoden vankeuteen kuolemantuottamuksesta.

Nosto 
Laivan jättämistä paikalleen harkittiin, sillä nosto-operaatio on kallis.

Ennen laivan nostoa aluksesta poistettiin poltto- ja voiteluaineet. Urakan hoitivat tanskalainen Smit Internationale ja italialainen Neri SpA. 

Costa Concordia nostettiin ensin kokonaisena kellumaan ja hinattiin sitten romuttamolle. Nosto-operaation hoitivat amerikkalainen Titan Salvage ja italialainen Micoperi. Aluksi noston arveltiin olevan valmis keväällä 2013, mutta tammikuussa 2013 työn ennustettiin olevan valmis ”kesän loppuun mennessä”.  Alus saatiin käännettyä pystyasentoon 17. syyskuuta 2013.
Nostaminen kellumaan ja siirto romutettavaksi siirtyi kesään 2014. Heinäkuun lopulla 2014 hylky hinattiin Genovaan, missä se tullaan romuttamaan. Romutustelakalla laivan kahdeksannen kannen hytistä kalusteromun alta löytyi 3. marraskuuta 2014 laivalla työssä olleen intialaisen tarjoilijan Russel Rebellon jäänteet. Hän oli onnettomuuden viimeinen kateissa ollut uhri.

Lähteet

Aiheesta muualla
Reitti ja kamera

Risteilyalukset
Uponneet matkustaja-alukset
Costa Crociere
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fincantieri
Saukkosuon kapearaiteinen rata

Saukkosuon kapearaiteinen rata (yleisemmin vain Saukkosuon rata tai Saukkosuon savirata) oli kapearaiteinen rautatie Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savossa. Rata alkoi Sukevan Keskusvankilan tiilitehtaalta, ja jatkui Saukkosuon savenottoalueelle. Radan pituus oli noin 2,5 km ja raideleveys 600 mm.

Historia

Sukevan Keskusvankilan ensimmäinen savirata avattiin 1940-luvulla tiilitehtaan läheisyyteen ja sen pituus oli noin 400–500 m. Uusi savenottoalue avattiin Saukkosuolle 1950-luvun lopulla ja radan pituus Tiilitehtaalta sinne oli noin 2,5 km. 

Aluksi käytettiin vaunujen vetäjinä hevosvetovoimaa, mutta 1950-luvulla hankittiin 2 veturia. Vuonna 1969 liikenne radalla päättyi ja siirryttiin saven kuorma-autokuljetuksiin. Kuorma-autojen käyttö jatkui tiilitehtaan lopettamiseen (1999) saakka. Rata purettiin ja kalusto jätettiin alueelle 1970-luvulla. Ratapohjat löytyvät kuitenkin vielä maastosta. Myös kalusto (veturi, vaunuja, vaihteita jne.) on pääosin radan alueella hylättynä. Ainakin toisesta veturista käytettiin lempinimeä Pässi.

Kalusto
Kalustona radalla on ollut parikymmentä vaunua ja kaksi veturia. Vanhempi veturi oli avomalli ja uudempi katettu. 

 Veturi 1. Ruston & Hornsby (englantilainen) valmistusnumero ei tiedossa/195x (avomalli)
 Veturi 2. Nagbøl, Karl Møllers Maskinfabrik A/S, Nagbøl, Lunderskov (tanskalainen), valmistusnumero 542/1954 (katettu ohjaamo)
 Kaatovaunuja (kuuppavaunuja) noin 20 kpl (vetoisuus noin 0,75 m³, malli: Mercantile) 

Lisäksi Sukevan Keskusvankilalla on ollut noin 300 metrin mittainen rata turvetuotantoalueella. Siellä vaunujen siirtely tapahtui miesvoimin ja vaunut vedettiin vinssillä lastaussillalle. Turvetta tuotettiin vuosina 1946-1949. Vankilan alkuvuosina siellä oli myös lyhyitä tilapäisiä maansiirtoratoja.

Lähteet
 Vaunut.org-rautatiesivusto
 Ruston & Hornsby Locomotives 
 Aro, Jari: Sukevan keskusvankilan historiikki, 1989.
 Haavikko, Jari: Sonkajärven rakennusperinnettä, 1992.
 Suomen vankilat, koonnut: Jouko Nevalainen, julkaisija: Oikeusministeriön vankeinhoito-osasto, Helsinki, 2. painos, 1961, s. 49-58

Aiheesta muualla
 Kuvia tiilitehtaan radan nykytilasta

Suomen kapearaiteiset rautatiet
Teollisuusjunat ja -radat
Sonkajärven liikenne
Suomen entiset rautatiet
Kotingat

Kotingat (Cotingidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikasta. Kotingat syövät pääosin hedelmiä, mutta jotkin lajit syövät myös hyönteisiä. Kotingoilla on vahvat jalat ja pyöreäkärkiset siivet, muuten heimon lajit ovat ulkonäöltään hyvin erilaisia. Monien kotingojen koiraat ovat kirkkaan värisiä tai niillä on koristeellisia sulkia tai koristeellinen heltta. Useimpien kotingalajien koirailla on monia naaraita, ja naaraat huolehtivat munista ja poikasista. Pesien koko, muoto, rakennusmateriaali ja rakennustekniikat vaihtelevat suuresti lajeittain.

Kotingoihin kuuluu 25 sukua ja 65 lajia. Suurin suku on viherkotingojen suku, johon kuuluu 11 lajia.

Suvut ja lajit

Harjakotingat Rupicola
 Oranssiharjakotinga Rupicola rupicola
 Tuliharjakotinga Rupicola peruvianus

Harmaapyrstökotingat Snowornis
 Harmaapyrstökotinga Snowornis subalaris
 Rastaskotinga Snowornis cryptolophus

Kastanjakotingat Doliornis
 Kastanjakotinga Doliornis remseni
 Punaperäkotinga Doliornis sclateri

Kultasiipikotingat Tijuca
 Harmaasiipikotinga Tijuca condita
 Kultasiipikotinga Tijuca atra

Loistokotingat Cotinga

Lumikotingat Carpodectes
 Keltanokkakotinga Carpodectes antoniae
 Lumikotinga Carpodectes nitidus
 Valkokotinga Carpodectes hopkei

Marjakotingat Carpornis
 Keltamarjakotinga Carpornis cucullata
 Vihermarjakotinga Carpornis melanocephala

Punapyrstökotingat Phoenicircus
 Mustakaulakotinga Phoenicircus nigricollis
 Punapyrstökotinga Phoenicircus carnifex

Röyhelökotingat Cephalopterus
 Käpyröyhelökotinga Cephalopterus penduliger
 Röyhelökotinga Cephalopterus ornatus
 Varjokotinga Cephalopterus glabricollis

Savukotingat Lipaugus

Seppäkotingat Procnias
 Etelänseppäkotinga Procnias nudicollis
 Partaseppäkotinga Procnias averano
 Seppäkotinga Procnias tricarunculatus
 Valkoseppäkotinga Procnias albus

Silpojat Phytotoma
 Chilensilpoja Phytotoma rara
 Perunsilpoja Phytotoma raimondii
 Silpoja Phytotoma rutila

Töyhtökotingat Ampelion
 Punatupsukotinga Ampelion rubrocristatus
 Rosvokotinga Ampelion rufaxilla

Valkosiipikotingat Xipholena
 Valkopyrstökotinga Xipholena lamellipennis
 Valkosiipikotinga Xipholena atropurpurea
 Violettikotinga Xipholena punicea

Viherkotingat Pipreola

Lajeja, joilla on oma sukunsa

Lähteet
Seattle Sounders FC

Seattle Sounders FC on yhdysvaltalainen jalkapalloseura Seattlesta Washingtonista. Se perustettiin vuonna 2007, ja sen joukkue on pelannut Major League Soccer -sarjassa kaudesta 2009 alkaen.

Soundersin kotistadion on CenturyLink Field, jonka yleisökapasiteetti jalkapallo-otteluissa on 24 500. Seuralla on sponsorisopimus Microsoftin ja sen Xbox 360 -brändin kanssa, jotka näkyvät muun muassa pelipaidoissa ja stadionilla. Seuran pääomistaja on elokuvaohjaaja ja -tuottaja Joe Roth, ja jäsenyhdistyksen puheenjohtajana toimii näyttelijä Drew Carey.

Seattle Sounders -nimellä on aikaisemmin pelattu vuosina 1974–1983 North American Soccer Leaguessa ja vuosina 1994–2008 USL First Divisionissa. Uuden MLS-seuran nimivaihtoehtoina olivat alun perin Seattle Alliance, Seattle FC ja Seattle Republic, mutta yleisön suuren kannatuksen vuoksi seura päätyi lopulta vanhaan perinteikkäämpään nimeen. Seuran tunnuksessa esiintyy Seattlen näkyvin maamerkki, Space Needle -torni. Tunnuksessa seuraa ja sen kannattajia kuvastavat kaksi kilpeä yhdistyvät seuran nimeä kantavan banderollin alle. Värit viittaavat Seattlea ympäröiviin vesiin, metsiin ja vuoristoihin.

Sounders pärjäsi esikoiskaudellaan 2009 hyvin. Joukkue pääsi heti ensimmäisellä yrittämällä MLS:n pudotuspeleihin sijoituttuaan läntisen konferenssin kolmanneksi. Cup-kilpailu Lamar Hunt U.S. Open Cupissa joukkue eteni mestaruuteen asti. Kilpailun loppuottelussa se voitti D.C. Unitedin maalein 2–1. Samaisiin saavutuksiin on MLS:n laajennusjoukkueista yltänyt vain Chicago Fire. Sounders uusi U.S. Open Cupin mestaruuden kaudella 2010, jolloin loppuottelussa kukistui Columbus Crew maalein 2–1, ja kaudella 2011, jolloin se voitti loppuottelussa Chicagon Firen maalein 2–0.

Saavutukset 

 Lamar Hunt U.S. Open Cup: 2009, 2010, 2011

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seuran sivusto 

Seattlen urheilu
Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Nalle Puh – yhtä juhlaa

"Nalle Puh – yhtä juhlaa" (Winnie the Pooh Seasons of Giving) on vuonna 1999 valmistunut Disneyn piirroselokuva. Pääosissa alkuperäisessä versiossa ovat muun muassa Peter Cullen ja Jim Cummings.

Videolle on koottu kolme kylmän vuodenajan tarinaa.

Roolit

Alkuperäinen versio

Suomenkielinen versio

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Nalle Puh -elokuvat
Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
Graduation


Graduation on hip hop -tuottaja-artisti Kanye Westin kolmas studioalbumi vuodelta 2007. Albumi voitti Grammy-palkinnon parhaana rap-albumina vuonna 2007. Albumia myytiin Yhdysvalloissa ensimmäisellä viikollaan 957 000 kappaletta. Yhteensä albumia on myyty Yhdysvalloissa 2,9 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 4,5 miljoonaa kappaletta.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. Suomessa se nousi virallisen albumilistan sijalle 16.

Kansitaide 
Albumin kannen on taiteillut japanilainen nykytaiteilija Takashi Murakami. Albumin kantta, kuten Kanye Westin kahden aikaisemmankin albumin The College Dropoutin ja Late Registrationin, sekä Westin livealbumin Late Orchestrationin kansia koristaa Kanye Westin maskotti Dropout Bear.

Mainonta 
Heinäkuussa 2007 West vaihtoi albumin julkaisupäivän 18. syyskuusta 11. syyskuuhun, eli samaan päivämäärään, jolloin 50 Centin kolmas studioalbumi Curtis julkaistaisiin. 50 Cent sanoi lopettavan uransa, jos hänen albuminsa myisi huonommin kuin Westin. Näin kävi, mutta hän ei kuitenkaan lopettanut uraansa.

Kappaleet 
 
 
 
 
  
 
  
  
  
 
 
  
 

iTunes & Australian, Japanin ja Britannian painokset
 Good Night (feat. Al Be Back & Mos Def)

iTunes & Australian ja Japanin painokset
 Bittersweet" (feat. John Mayer) (Australian/iTunes/Japan bonus track)

Arvostelut 
 Metacritic: 79/100
 AllMusic: 
 Entertainment Weekly: B–

Listasijoitukset

Lähteet 

Kanye Westin albumit
Vuoden 2007 albumit
Tapahtuma

Tapahtuma voi tarkoittaa seuraavia:

 tapahtuma, mikä hyvänsä tietyssä paikassa tiettynä hetkenä esiintyvä ilmiö, ainutkertainen tai toistuva
 tapahtuma, todennäköisyysteoriassa jonkin kokeen mahdollinen tulos, jolle voidaan määrittää todennäköisyys; matemaattisessa mallissa tietyt ehdot täyttävä perusjoukon osajoukko
 tapahtuma, suhteellisuusteoriassa aika-avaruuden piste (tai piste tiettynä hetkenä)
 tapahtuma, yleisötilaisuus
Adoraatio

Adoraatioksi (, palvoa) kutsutaan katolisessa kirkossa vietettävää sakramentin palvontaa, missä messussa pyhitetty ehtoollisleipä eli hostia asetaan alttarille tai vastaavaan paikkaan julkista kunnioitusta varten.

Pyhitettyä ehtoollisleipää säilytetään adoraation aikana erillisessä astiassa, monstranssissa. Adoraation lopuksi pappi siunaa seurakunnan kohottamalla sitä kohti monstranssin, jossa siis siunattu ehtoollisleipä on.

Katolisen kirkon lisäksi Pyhän Eukaristian adoraatiota vietetään useissa anglokatolisissa seurakunnissa ja joissain korkeakirkollisissa luterilaisissa ryhmissä kuten aKF.

Lähteet 

Katolinen kirkko
Jumalanpalvelukset
Tarzanin pedot

Tarzanin pedot (The Beasts of Tarzan) on Edgar Rice Burroughsin kolmas Tarzan-romaani vuodelta 1914. Sen tapahtumat sijoittuvat noin pari vuotta edellisen kirjan jälkeen. Tarzan on naimisissa ja asuu Englannissa Greystoken kartanossa Lontoossa. Perheessä on noin vuoden ikäinen Jack-poika.

Aiheesta muualla

Tarzanin pedot ilmaisena kokotekstinä Gutenberg-projektissa 
Edgar Rice Burroughs Summary Project page for The Beasts of Tarzan

 Edgar Rice Burroughsin romaanit
Tarzanin poika

Tarzanin poika (The Son of Tarzan) on Edgar Rice Burroughsin neljäs Tarzan-romaani. Burroughsin 21. tammikuuta - 11. huhtikuuta 1915 välisenä aikana kirjoittaman tarinan julkaisi ensimmäisenä All-Story Weekly -lehti kuusiosaisena jatkosarjana 4. joulukuuta 1915 - 8. tammikuuta 1916. Kirjana sen julkaisi ensimmäisenä A. C. McClurg & Co. maaliskuussa vuonna 1917. 

Suomeksi kirjan julkaisi Karisto Valfrid Hedmanin suomentamana vuonna 1923. Seppo Ilmarin suomennoksen ovat julkaisseet Taikajousi vuonna 1966, Kauppakirjapaino vuonna 1971, WSOY vuonna 1974 ja Kirjayhtymä vuonna 1990.

Kirjan tarinaan pohjautuu elokuva Tarzanin poika vuodelta 1939. Siinä pääosia esittävät Johnny Weissmuller ja nuori Johnny Sheffield.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tarzanin poika Gutenberg-projektissa 
Edgar Rice Burroughs Summary Project page for The Son of Tarzan 

 Edgar Rice Burroughsin romaanit
Pyhältö

Pyhältö on kylä Haminan kaupungissa, Kymenlaakson maakunnassa. Pyhältö kuului Vehkalahden kuntaan vuoden 2003 alkuun asti, jolloin Vehkalahti ja Hamina yhdistyivät. Kylä sijaitsee valtatie 26:n varrella noin 25 kilometriä Haminan keskustasta pohjoiskoilliseen. Pyhältö on Haminan pohjoisosien keskus, muita alueen kyliä ovat Ihamaa, Lankila ja Turkia.

Historia 

Pyhällön koulu aloitti toimintansa vuonna 1886 ja on Vehkalahden vanhimpia kouluja. Kylän urheiluseura Pyry perustettiin vuonna 1933, mutta jo 1890-luvulla kylässä toimi Vehkalahden ensimmäinen urheiluseura, Yritys. Pohjois-Vehkalahden metsästysyhdistys perustettiin Pyhällössä vuonna 1948. Suunnistuskilpailu Jukolan viesti järjestettiin Pyhällön ja Turkian kylien alueella vuonna 1971.

Palvelut ja vapaa-aika

Kylässä toimii Pyhällön koulu, jossa annetaan opetusta peruskoulun 1–6-luokkalaisille sekä esikoululaisille. Myös päiväkoti toimii koulun yhteydessä. Kylän keskustasta löytyy lisäksi Kymen Seudun Osuuskaupan Sale-myymälä sekä urheilukenttä ja jääkiekkokaukalo. 

Urheilutoimintaa Pyhällössä järjestää Vehkalahden Veikkojen kyläosasto Pyhällön Pyry, ja metsästystoimintaa harjoittaa Pohjois-Vehkalahden metsästysyhdistys. Pyhällössä toimii myös oma kylätoimikunta. Matkailijoita kylässä palvelevat Mustaniemen leirintäalue ja rosvopaistiravintola POP-Cafe. Lisäksi viereisessä Turkian kylässä sijaitsevat tanssilava Turkian lava sekä Heinälammin luontopolku.

Liikenne 

Pyhällön kylän läpi kulkee Haminan ja Luumäen Taavetin välinen valtatie 26. Pyhällön pikavuoropysäkki palvelee kaukoliikenteen yhteyksiä Helsingin, Haminan ja Lappeenrannan välillä. Helsingin ja Joensuun välinen yöpikavuoro liikennöi päivittäin molempiin suuntiin Pyhällön kautta. Kylästä on myös paikallisbussiyhteys Haminan keskustaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mustaniemen leirintä
 Pohjois-Vehkalahden metsästysyhdistys
 Pyhällön koulu
 Pyhällön kylätoimikunta

Kirjallisuutta 
 Harju, Juhani: Pyhällön kylähistoria. Vehkalahti, 1996.
 Peltonen, Arto: Vehkalahden Turkiat: elämää Pyhällön seudulla 1543-1917. Vehkalahti, 2000.

Haminan kylät
Kymenlaakson maakunnan entiset taajamat
Opar

Opar on kuvitteellinen muinaiskaupunki Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.

Opar rakennettiin Atlantiksen aikakautena. Se jäi olemaan kun varsinainen valtakunta tuhoutui.

Asukkaita oli aluksi paljon, mutta he halveksivat mustia afrikkalaisia ja lisääntyivät vain keskenään. Tästä seurasi että sukusiitos alkoi rappeuttaa vähin erin väkeä, ja lopulta edessä oli väistämättä se että uutta verta oli pakko saada. Koska ihmiset oli karkotettu lähiseuduilta, ainoa vaihtoehto olivat apinat. Tästä seurasi että oparilaiset muuttuivat vähä vähältä yhä enemmän apinoiden näköisiksi. Muinainen kielikin on unohtunut ja tilalla on suurten apinoiden alkeellinen kurkkuääninen murahtelu. 

Oparissa on suuria rikkauksia, ja siksi monet himoitsevatkin niitä. Espanjalainen seikkailija Esteban Miranda onnistuukin ryöstämään suuren erän kultaa - joka kuitenkin monen mutkan jälkeen päätyy Tarzanin haltuun. Samoin kaksikin oparilaista jalokivipussia kokee kirjavia vaiheita eri käsissä ennen paluutaan oikealle omistajalleen eli Tarzanille. 

Oparia hallitsee ylipapitar La. Hän on ylpeä ja kaunis nainen, joka on onnistunut pitämään sukuhaaransa puhtaana apinanverestä. Hän rakastuu Tarzaniin eikä missään välissä tahdo ymmärtää että tämä ei ole vapaa mies. Tästä seuraa omat mielenkiintoiset tilanteensa. 

Oparilaiset palvovat aurinkoa, "Liekehtivää Jumalaa", ja uhraavat tälle ihmisiä. Uhriveitsi on tehty Atlantiksessa ja se onkin äärimmäisen pyhä. Kerran veitsi joutuu Tarzanin uhrialttarilta pelastaman miehen käteen ja oparilaiset pakenevat veistä kauhun vallassa. Myöhemmin ylipapitar kokoaa takaa-ajojoukon hakemaan veistä takaisin, mutta tämä yritys päättyy siihen että Tarzan pelastaa hänet lemmenkaipuun hulluksi tekemän urosnorsun hyökkäykseltä. 

Tarinoiden loppuun asti Opar on keskeinen: jopa itse Stalin lähettää ryöstöretkikunnan kaupunkiin mutta tulos on surkea: apinan näköiset oparilaiset saavat hyökkääjät pakenemaan taikauskoisen kauhun vallassa ja retkikunnan johtaja Pjotr Zveri kuolee. 

Zwerin kuolemaa kostamaan lähetetään kirjassa Urhea Tarzan koulutettu salamurhaaja - mutta tämä saa huomata että viidakko on liian kova vastustaja ja jää tehtävälleen.

Aiheesta muualla
 The Secret History of Opar ERBzine No. 1937 

Edgar Rice Burroughsin romaanit
Kuvitteelliset valtiot
Kuvitteelliset kadonneet paikat
Pyhäjokiseutu

Pyhäjokiseutu on suomalainen Oulun Eteläisen alueella ilmestyvä tilattava sanomalehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa, keskiviikkoisin. Lehden pääkonttori sijaitsee Oulaisissa. Lehden päätoimittaja on Sirpa Kortet.

Elokuussa 2017 Alma Media ilmoitti myyvänsä Pyhäjokiseutu-lehden Kalevan tytäryhtiö Kaleva365:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lehden kotisivut

Suomalaiset paikallislehdet
Alma Median sanomalehdet
Oulainen
Ylipapitar La

Ylipapitar La on henkilöhahmo Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.

La on puhdasverinen atlantislaista rotua oleva nainen. Hän on Oparin valtakunnan kuningatar ja ylipapitar. Arvonimi on Oparin La.

Kun sukurasitus ja sittemmin apinoiden kanssa parittelu alkoivat rappeuttaa muuta Oparin väestöä, ylipapittaret onnistuivat pitämään sukulinjansa puhtaana. 

La tapaa Tarzanin varsin varhain ja rakastuu. Tästä seuraakin koko kirjasarjan ajan monta mielenkiintoista tilannetta, kun apinamies yrittää kaikin mahdollisin keinoin muuttaa tätä käsitystä; hän tekee selvääkin selvemmäksi että hänellä on jo puoliso jota rakastaa - mutta mustasukkainen yllipapitar ei tahdo millään uskoa tätä!

Ainoa lopputulos on joka kerta, että La putoaa valtaistuimeltaan joksikin aikaa - ja Tarzan nostaa hänet sinne takaisin.

Lähteet 
 

Edgar Rice Burroughsin romaanit
Kuvitteelliset papit ja papittaret
Kirjallisuuden henkilöhahmot
Carson

Carson voi tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:

Paikannimet
 Carson, Kalifornia
 Carson, Iowa
 Carson, Pohjois-Dakota
 Carson, Washington
 Carson, Wisconsin
 Carson City, Nevada

Henkilönnimet
 Carson sukunimenä:
 Ben Carson (s. 1951), yhdysvaltalainen aivokirurgi ja tietokirjailija
 Billy Carson (s. 1955), yhdysvaltalainen Suomessa asunut näyttelijä ja muusikko
 Brett Carson (s. 1985), kanadalainen jääkiekkoilija
 Clarice Carson (1929–2015), kanadalainen oopperalaulaja
 D. A. Carson (s. 1946), kanadalainen Uuden testamentin tutkija ja teologi
 Edward Carson (1854–1935), irlantilainen poliitikko
 Ernest Hope-Carson, Britannian maavoimien everstiluutnantti
 Gladys Carson (1903–1987), brittiläinen uimari ja olympiamitalisti
 Hunter Carson (s. 1975), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Jack Carson (1910–1963), kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä
 Jeannie Carson (s. 1928), brittiläinen näyttelijä
 Johnny Carson (1925–2005), yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko
 Julia Carson (1938–2007), yhdysvaltalainen poliitikko
 Ken Carson, Kenyatta Lee Frazier Jr. (s. 2000), yhdysvaltalainen hip hop -artisti
 Kit Carson (1809–1868), villin lännen henkilö
 Lisa Nicole Carson (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Paul Carson (s. 1949), irlantilainen kirjailija
 Rachel Carson (1907–1964), yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja biologi
 Scott Carson (s. 1985), englantilainen jalkapallomaalivahti
 Silas Carson (s. 1965), englantilainen näyttelijä
 Sofia Carson (s. 1993), yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä
 Terrence C. Carson (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, tanssija ja ääninäyttelijä 
 Trevor Carson (s. 1988), pohjoisirlantilainen jalkapallomaalivahti
 Carson etunimenä:
 Carson Daly (s. 1973), yhdysvaltalainen televisiopersoona
 Carson Lambos (s. 2003), kanadalainen jääkiekkoilija
 Carson McCullers (1917–1967), yhdysvaltalainen kirjailija
 Carson Palmer (s. 1979), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Carson Parks (1936–2005), yhdysvaltalainen lauluntekijä, musiikkikustantaja, muusikko ja laulaja
 Carson Soucy (s. 1994), kanadalainen jääkiekkoilija
 Carson Wentz (s. 1992), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Kuvitteellisia Carson-nimisiä:
 Carson Beckett, scifi-sarjassa Stargate Atlantis

Muita merkityksiä
 6572 Carson, asteroidi

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Rämehopeatäplä

Rämehopeatäplä (Boloria eunomia) on koko Suomessa esiintyvä, Pohjois-Suomessa yleisenä esiintyvä hopeatäplälaji. Perhonen on noin 3,5 senttimetrin kokoinen. Se viihtyy ainoastaan soilla suopursujen läheisyydessä. Lajista tunnetaan kolme eri tyyppiä, etelässä perhonen on suuri ja vaalea ja pohjoisessa pieni ja vaalea. Perhosen toukat elävät juolukoilla, orvokeilla, suokukalla sekä mahdollisesti jopa nurmitattarella (Polygonum viviparum). Se talvehtii toukkana.

Kuvaus

Lähteet 
Iltalehti: Rämehopeatäplä (Boloria eunomia)

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Rämehopeatäplä (Boloria eunomia)
Suomen Perhoset: Rämehopeatäplä
Perhosopas: Rämehopeatäplä (Boloria eunomia)
Keskisuomalainen: Rämehopeatäplä
UniProt, Taxonomy: Boloria eunomia 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Rinnehopeatäplä

Rinnehopeatäplä (Argynnis niobe) on suurikokoinen ruskehtavan hopeatäpläinen perhoslaji. Se on läheistä sukua ketohopeatäplälle (Argynnis adippe), mutta on tätä hivenen pienempi.

Koko ja ulkonäkö 
Kookas hopeatäplä, joka muistuttaa hyvin paljon ketohopeatäplää sekä hieman vähemmän orvokkihopeatäplää, eikä lajin tunnistaminen lentävästä yksilöstä ole luotettavaa. Koiraan siipien pohjaväri on kirkkaan oranssi, naaraalla ruskeampi. Koiraan etusiiven yläpinnalla toiseksi ja kolmanneksi takimmaisen siipisuonen kohdalla on hädin tuskin näkyvä määrä mustaa kehnää. Naaralla siiven tyviosassa on laajalti kehnää, jossa on sinertävä sävy. Molemmilla sukupuolilla etusiiven ulkoreuna on kaartuu hivenen sisäänpäin. Keskeisenä tuntomerkkinä takasiiven alapinnan ulkosarakkeessa on viisi punaruskeaa, rengasmaista silmätäplää, joista keskimmäinen on selvästi muita pienempi. Lisäksi siiven reunan vaaleita laikkuja ulkoreunan puolelta reunustava viiru on tummanruskea ja hyvin terävä. Takasiipien alapinnalla on laajoja, nähes nelikulmaisia vaaleita täpliä, mutta värimuodolla f. eris ne ovat vaaleankeltaiset. Täplien väliset alueet ovat ruskeat. Siiven tyvessä olevista neljästä vaaleasta täplästä uloimmaisen keskus on usein musta.

Levinneisyys ja lentoaika 
Tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, ei kuitenkaan Skandinavian pohjoisosissa. Idässä alue jatkuu Turkkiin ja Iraniin. Suomessa levinneisyys rajoittuu Vaasa-Tampere-Joensuu-linjan eteläpuolelle, mutta runsas perhonen on vain saaristossa Turusta Hankoon. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Rinnehopeatäplä viihtyy hiekkapohjaisilla kedoilla, metsäaukeilla ja etelänpuoleisilla kalliorinteillä, joilla on runsaasti kukkia. Se on elinpaikkansa suhteen ilmeisesti kovin vaatelias ja esiintymät ovat paikoittaisia. Perhoset käyvät ahkerasti kukissa.

Perhosen elintavat tunnetaan lähinnä Keski-Euroopasta. Naaras laskee munat yksitellen jäkälille lähelle ravintokasvia ja toukka talvehtii kuoriutumattoman munan sisällä. Toukka kuoriutuu munasta varhain keväällä ja toukan kehitys kestää puolestatoista kuukaudesta kahteen kuukauteen. Se on yöaktiivinen, piilottelee selvästi enemmän kuin lähilajien toukat ja koteloituu ravintokasvista riippuvaan koteloon lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää vajaan kuukauden.

Norjassa laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU), Ruotsissa silmälläpidettäväksi (NT). Suomessa se ei ole uhanalainen.

Ravintokasvi 
Toukka käyttää ravinnokseen orvokkeja esimerkiksi aho-orvokkia (Viola canina) ja metsäorvokkia (Viola riviniana).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Perhoset: Rinnehopeatäplä
 toukka
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 UniProt, Taxonomy: Fabriciana niobe 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Rahkahopeatäplä

Rahkahopeatäplä (Boloria frigga) on Suomessa hyvin harvinainen luonnontilaisilla soilla esiintyvä perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 

Rahkahopeatäplän siipien kärkiväli on koiraalla keskimäärin noin 40 mm ja naaraalla 42 mm. Laji on tyypillisen pienen hopeatäplän näköinen, mutta lähilajeista sen erottaa muun muassa ulospäin kaartuvasta etusiipien ulkoreunasta ja takasiipien alapintojen ulkoreunojen ruskeista kaarikuvioista, jotka muistuttavat muodoltaan lähes suoria poikkiviivoja. Lisäksi esimerkiksi lajin alasiipien keskisaran tyvi on väriltään tumman punaisen ruskea.

Levinneisyys ja lentoaika 

Rahkahopeatäplä on holarktinen laji. Sitä tavataan Fennoskandian lisäksi Baltian pohjoisosissa sekä idässä Aasian pohjoisosien kautta Amurille. Suomessa laji on harvinainen ja kohtalaisen yleinen ainoastaan Lapissa, Etelä- ja Keski-Suomessa laji on taantunut.

Aikuisten yksilöiden parasta lentoaikaa on alkukesä. Laji lentää kesäkuun alusta kesä-heinäkuun vaihteeseen asti. Lapissa lentoaika alkaa vasta kesäkuun lopulla ja jatkuu heinäkuun puoliväliin.

Elinympäristö ja elintavat 

Rahkahopeatäplä on suolaji. Suomen eteläisissä osissa lajia tavataan pääasiassa rämeillä, mutta pohjoisessa lajille kelpaavat kaikentyyppisten soiden lisäksi koivuvyöhykkeen kosteat tunturien rinteet. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi 

Lajin toukat syövät yksinomaan muuraimia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keskisuomalainen: Rahkahopeatäplä
Perhosopas: Rahkahopeatäplä (Boloria frigga)
Luontoportti: Rahkahopeatäplä (Clossiana frigga)
Suomen Perhoset: Rahkahopeatäplä
Iltalehti: Rahkahopeatäplä (Boloria frigga)
ITIS: Boloria frigga 
UniProt, Taxonomy: Clossiana frigga 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Pursuhopeatäplä

Pursuhopeatäplä (Boloria euphrosyne) on soilla esiintyvä hopeatäplälaji. Lähisukulainen on niittyhopeatäplä, jota se muistuttaa suuresti. Laji on 3,5 sentin kokoinen. Se lentää kesä- ja heinäkuussa. Toukkien ravintoa ovat erilaiset orvokit sekä juolukka ja suopursu. Se talvehtii toukkana.

Lähteet 
 Suomen Perhoset: Pursuhopeatäplä
 Iltalehden artikkeli lajista
Luontoportti: Pursuhopeatäplä (Clossiana euphrosyne)
Keskisuomalainen: Pursuhopeatäplä
Perhosopas: Pursuhopeatäplä (Boloria euphrosyne)
UniProt, Taxonomy: Boloria euphrosyne 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Manfred Gerlach

Manfred Gerlach (8. toukokuuta 1928 – 17. lokakuuta 2011) oli poliitikko Itä-Saksassa. Hän toimi vuosina 1967–1990 Saksan liberaalidemokraattisen puolueen puhemiehenä. Hän oli Volkskammerin jäsen vuodesta 1949 ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1989–1990. Kommunistisen järjestelmän kukistumisen jälkeen hän oli myös virkaatekevä valtioneuvoston puheenjohtaja eli Itä-Saksan valtionpäämies joulukuusta 1989 huhtikuuhun 1990.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Itäsaksalaiset poliitikot
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Niittyhopeatäplä

Niittyhopeatäplä (Boloria selene) on yleinen valkoisen-, keltaisen- ja punaisenkirjava täpläperhoslaji. Se muistuttaa suuresti pursuhopeatäplää. Lajin tunnistaa erityisesti takasiipien mustista täplistä. Laji viihtyy kedoilla ja tienvarsilla. Se lentää kesä- heinäkuussa. Laji on noin 3,5 sentin kokoinen. Se käy erityisesti kurjenpolvilla. Lajin toukat syövät orvokkeja ja talvehtivat toukkana paitsi Pohjois-Suomessa osa voi talvehtia koteloina.

Lähteet 
 Keskisuomalainen: Tietoa lajista

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Niittyhopeatäplä (Boloria selene)
Suomen Perhoset: Niittyhopeatäplä
UniProt, Taxonomy: Boloria selene 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Metsäpapurikko

Metsäpapurikko (Lasiommata petropolitana) on tummanruskea metsäteiden varsilla ja rinteillä viihtyvä perhoslaji. Papurikkojen siivissä on selkeitä silmätäpliä. Laji on melko yleinen. Sen siipien väli on alle 4 senttiä. Toukat elävät eri heinäkasveilla (Poaceae), esimerkiksi ruokohelvellä (Phalaris arundinacea) ja korpikastikalla (Calamgrostis purpurea). Toukat talvehtivat koteloissa.

Katso myös 
Tummapapurikko

Lähteet 
 Keskisuomalaisen artikkeli lajista
 Taksonomian lähde: ZipcodeZoo

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Metsäpapurikko (Lasiommata petropolitana)
Suomen Perhoset: Metsäpapurikko
UniProt, Taxonomy: Lasiommata petropolitana 

Heinäperhoset
Suohopeatäplä

Suohopeatäplä (Boloria aquilonaris) on rämeillä, niityillä ja rannoilla tavattava oranssinmusta perhoslaji. Se on melko tavallinen laji Suomessa. Siipien kärkiväli on noin 3 senttiä. Se lentää kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle. Toukat elävät karpaloilla, suokukilla ja orvokeilla ja talvehtivat.

Kuvaus

Lähteet 
 
LuontoPortti: Suohopeatäplä (Boloria aquilonaris)
Suomen Perhoset: Suohopeatäplä
Perhosopas: Suohopeatäplä (Boloria aquilonaris) 
Keskisuomalainen: Suohopeatäplä
UniProt, Taxonomy: Boloria aquilonaris 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Carpe DiEnd


Carpe DiEnd on ruotsalaisen power metal -yhtye Steel Attackin kuudes ja uusin studioalbumi. Se julkaistiin 22. helmikuuta 2008.

Kappaleet 

Bonus:
Angels (video)

Kaikki kappaleet on säveltänyt Steel Attack ja sanoittanut Ronny Hemlin

Kokoonpano 
 Ronny Hemlin – laulu, kosketinsoittimet
 John Allan – kitara
 Simon Johansson – kitara
 Johan Löfgren – basso
 Peter Morén – rummut

Arvostelut 
 Metal Crypt: 
 Metal Temple:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Steel Attackin albumit
Vuoden 2008 albumit
Jyväskylän Seudun Palloseura

Jyväskylän Seudun Palloseura (JPS) (entinen Jyväskylän Palloseura) on Jyväskylässä toimiva palloiluseura. JPS:n miesten jääpallojoukkue pelaa Bandyliigassa ja jalkapallojoukkue Kolmosessa.

Jyväskylän Palloseura perustettiin 10. huhtikuuta 1962. Seuran ainoana lajina oli jalkapallo vuoteen 1964, jolloin jääpallotoiminta alkoi. Seura jatkaa jääpallossa Jyväskylän Palloilijoiden (JyP) perinteitä.

Jyväskylän Seudun Palloseura on voittanut jääpallon naisten Suomen mestaruuden vuosina 1985, 1989, 1990, 1991 ja 1992. Kaukalopallossa JPS on voittanut naisten suomen mestaruuden juuri samoina vuosina 1985, 1989, 1990, 1991 ja 1992. Miesten jääpallojoukkue pelasi pääsarjassa ensimmäisen kerran kaudella 1981–1982. Ensimmäisten miesten Suomen-mestaruutensa JPS voitti keväällä 2019. Aiemmilta kausilta sillä oli yksi hopea ja yksi pronssi. Ensimmäisen tittelin miesten jääpallossa JPS voitti marraskuussa 2013 voittamalla Jääpallon Suomen Cup -turnauksen Varkaudessa. Kaudella 2016–2017 se voitti myös Suomen Cupin kaatamalla Veiterän finaalissa maalein 4–3.

JPS:n jääpallojoukkueen ja jalkapallojoukkueen kotikenttänä toimii Nisulan monttu eli Viitaniemen liikuntapuisto.

Katso myös 
 Jyväskylän Seudun Palloseura (jääpallo)
 Jyväskylän Seudun Palloseura (jalkapallo)

Lähteet

Aiheesta muualla 
JPS:n virallinen sivusto

Jyväskyläläiset urheiluseurat
Vuonna 1962 perustetut urheiluseurat
Type 96 (panssarivaunu)

Type 96 (ZTZ96) eli valmistaja mainiten Norinco Type 96 on kiinalainen taistelupanssarivaunu. Se on uusin muunnos toisen sukupolven taistelupanssarivaunusta, ja perustuu Type 85-III -panssarivaunuun. Vuonna 2005 Kiinan kansanarmeijalla oli käytössä 1 500 vaunua. Mallin parannetuista versioista on käytetty ainakin mallinimiä Type 96A, ZTZ96G (vuodelta 2006) ja Type 96B (viimeistään vuodelta 2016), joissa on jo useita kolmannen sukupolven mallia Norinco Type 99 ulkoisestikin muistuttavia piirteitä. Vientiversio VT-2 on muunnos Type 96A:sta, ja esiteltiin vuonna 2012. 

Kiinan kansanarmeijan panssarivaunut voidaan jakaa kolmeen sukupolveen: Ensimmäiseen kuuluvat vaunut perustuvat Neuvostoliiton T-54A:han, kuten Type 59 ja Type 69/79. Toisen sukupuolen muodostavat teollisuuskonserni Norincon valmistavat vaunut alkaen Type 80 ja Type 96:stä. Kolmannen sukupolven muodostavat Norincon Type 99 -vaunut.

Käyttäjät
  Kansanarmeija 2 000–2 500

Kuvia

Katso myös
MBT 2000 - Type 99 - Type 98 - T-72 - T-80 - T-84 - T-90

Lähteet

Aiheesta muualla

Type 88C Main Battle Tank: A Photo Essay  - China-Defense.com
Type 80/88 Main Battle Tank - GlobalSecurity.org
Type 96 Main Battle Tank - GlobalSecurity.org
Type 88 Main Battle Tank  - Chinese Defense Today
Type 96 Main Battle Tank  - Chinese Defence Today
Type 96 Main Battle Tank - Deagel.com
Type 96 Main Battle Tank - Modellversium.de
Type 96 Main Battle Tank - collinsj/msh_chinese
Type 96 MBT Production Line - Global Defence Forum
Norinco
Kiinalaiset taistelupanssarivaunut
Lanugo

Lanugo eli utukarvoitus on nukkamaista karvaa, jota kasvaa ihmissikiön iholla viidennestä raskauskuukaudesta alkaen. Useimmiten lanugo karisee sikiöltä seitsemännen tai kahdeksannen raskauskuukauden aikana, mutta joskus sitä tavataan vastasyntyneillä jopa parin viikon ikään asti. 

Lanugon tarkoitus on auttaa lapsenkinan (vernix) tarttumista sikiön ihoon. Kina suojaa lapsen ihoa lapsivedeltä. 

Vakavan aliravitsemuksen tai syömishäiriön yhteydessä, muun muassa anorektikoilla, lanugoa saattaa alkaa kasvaa vauvaiän jälkeenkin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuva lanugosta

Karvat
Aviapoliksen rautatieasema

Aviapolis () on Kehäradan rautatieasema, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 2015. Se sijaitsee Helsinki-Vantaan lentoaseman eteläpuolella Vantaan Aviapoliksessa. Aviapolis on tunneliasema ja siellä pysähtyvät - ja -junat. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.

Aviapoliksen asemanseutu on suunniteltu toimisto- ja asuinalueeksi. Skanska on aloittanut uuden kaupunkikorttelin rakentamisen aseman pohjoispäätyyn. Ensimmäiseksi uuteen korttelin valmistuu Aviabulevardi-toimistotalo. Myös ensimmäisen hotellin rakentamisesta on tehty päätös kun Keva osti Lentoasemakiinteistöt Oyj:ltä tontin Aviapolis Asemalta. 

Alueen liikenteellinen saavutettavuus on hyvä. Rautatieaseman lisäksi alueelle on suunnitteilla bussiterminaali ja lähistöllä on Suomen päälentoasema. Lisäksi Kehä III:n parannustyöt helpottavat autolla liikkumista. Aseman läheisyydessä sijaitsee myös Suomen ilmailumuseo.

Toukokuussa 2014 valmistunut Aviapolis on ensimmäinen Kehäradan kahdesta tunneliasemasta. Koska Aviapolis avattiin ennen Lentoaseman asemaa, 40 metrin syvyydessä sijaitseva asema on samalla Suomen ensimmäinen täysin maan alla sijaitseva rautatieasema.

Kolmen ensimmäisen vuoden aikana aseman kaiuttimista soi taukoamaton ambient-musiikki, jonka olivat säveltäneet Tapani Rinne ja Teho Majamäki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
76 K 02

76 K 02 on Venäjällä 1900-luvun alussa valmistettu, kenttätykistön käyttöön suunniteltu kanuuna.

Suomen puolustusvoimien käyttöön niitä jäi sisällissodan aikana venäläisten joukkojen joko antautuessa tai paetessa maasta.

Vuonna 1939 Suomessa oli noin 200 76 K 02 -kanuunoita noin 200 kappaletta, joista 24 kenttätykistörykmenttien ja 36 tykistösuojeluskuntien koulutuskalustona. Talvisodassa kaikki 76 K 02 -kanuunat jaettiin rintamajoukkojen käyttöön, ja niistä menetettiin 21. Välirauhan aikana Saksasta ostettiin 54 kappaletta Puolan armeijalta sotasaaliiksi saatuja 76 K 02 -kanuunoita, ja jatkosodan alussa niitä saatiin sotasaaliina puna-armeijalta viisi kappaletta. Jatkosodan lopulla 76 K 02 -kanuunoita oli Suomen armeijan käytössä 132 kappaletta. Sotien jälkeen kanuunaa nykyaikaistettiin vaihtamalla raudoitetut puupyörät moottorivetoon sopiviksi kumipyöriksi, ja näin varustettuna 76 K 02 -kanuunoita oli harjoituskäytössä Rovajärven ammunnoissa vielä 1980-luvulla.

Tekniset tiedot 
Kaliiperi: 76 mm
Putkipituus:
Ammuspaino: 6,4 kg 
Lähtönopeus: 590 m/s
Korotusalue:–6+17°
Sivusuuntausalue: ±3°
Kantama: n. 10.7 km 
Tuliasemapaino: n. 1100 kg

Lähteet 

Sotatieteen laitos (toim.) 1994: Jatkosodan historia 6 / ISBN 951-0-15332-X

Viitteet

Aiheesta muualla
Jaeger Platoon: Finnish army 1918-1945

Kanuunat
Talvisodan aseet
Jatkosodan aseet
76
Talk (kappale)

”Talk” on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Coldplayn kappale. Se julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta X&Y. Yhdysvalloissa kappale nousi Billboard Hot 100 -singlelistalla sijalle 86 ja muualla maailmassa sen suosio vaihteli. Alankomaissa single nousi sijalle yksi.

Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen tekemiseen. Kappale rakentuu Kraftwerkin vuoden 1981 kappaleen ”Computer Loven” riffin ympärille.

Kriitikoiden arviot ”Talkista” olivat yleisesti ottaen positiivisia. Arvioissa kiiteltiin kappaleen musiikkia ja muistettavia sanoituksia. Sekä kappale että sen ”Thin White Duke” -remiks olivat ehdolla vuoden 2007 Grammy-palkintogaalassa, joista jälkimmäinen voitti kategoriassa vuoden paras remiks-kappale.

Kappaleet 
Britannian versio
Promo, joka julkaistiin aikaisin marraskuussa 2005
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 7" R6679
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 ”Gravity” – 6:12
CD CDR6679
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 ”Sleeping Sun” – 3:09
 DVD DVDR6679
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 ”Gravity” – 6:12
 ”Speed of Sound” (video)
 ”Talk” (video)
 Materiaalia ”Talkin” videokuvauksista
 12" 12R6679: The Remixes, julkaistu 6. maaliskuuta 2006
 ”Talk” (Thin White Duken mix) – 8:27
 ”Talk” (François K:n dub) – 9:04
 ”Talk” (Junkie XL:n mix) – 11:45

Alankomaiden versio
Kolmiosainen erikoissingle, joka sisälsi konserttitallenteita, jotka oli nauhoitettu Gelredomessa vuonna 2005, julkaistiin joulukuussa 2005.
 CD1 (digipak) 3490932 julkaistu 2. joulukuuta 2005
 ”Talk” (radioversio) - 4:27
 ”Swallowed in the Sea” (konserttitallenne) - 4:16
 ”God Put a Smile upon Your Face” (konserttitallenne) - 4:22
 CD2 3490962 julkaistu 9. joulukuuta 2005
 ”Talk” (albumin versio) - 5:11
 ”Square One” (konserttitallenne) - 5:13
 ”Clocks” (konserttitallenne) - 7:05
 CD3 3490972 julkaistu 16. joulukuuta 2005
 ”Talk” (konserttitallenne) - 5:20
 ”Til Kingdom Come” (konserttitallenne) - 4:27
 ”Fix You” (konserttitallenne) - 7:10

Australia 
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 ”Sleeping Sun” – 3:09
 ”Gravity” – 6:12

Kanada ja Japani 
 ”Talk” (radioversio) – 4:29
 ”Sleeping Sun” – 3:09

US
 Promo, joka julkaistiin helmikuussa 2006
 ”Talk” (muokattu versio) - 4:05
 ”Talk” (albumin versio) - 5:12
 iTunes EP, julkaistu 7. helmikuuta 2006
 ”Talk” (Junkie XL:n mix) – 11:45
 ”Talk” (François K:n dub) – 9:04
 ”Talk” (Thin White Duken mix) – 8:27

Listasijoitukset 

Huomautukset:
1 - Francois K./Junkie XL -miksaukset
2 - Junkie XL/Francois K/J. Lu -miksaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhtyeen viralliset kotisivut 
Coldplay Wiki  - Talk 

Vuoden 2005 kappaleet
Coldplayn kappaleet