joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aftonbladet

Aftonbladet (suom. iltalehti) on vuonna 1830 perustettu ruotsalainen iltapäivälehti. Lehti kuvailee itseään sitoutumattomana sosiaalidemokraattisena lehtenä ja on levikiltään Skandinavian suurimpia sanomalehtiä.

Historia

Lehteä alkoi julkaista Lars Johan Hierta vuonna 1830. Se arvosteli myös Ruotsin uutta kuningasta Kaarle XIV Juhanaa, jolloin lehti lakkautettiin. Tähän vastattiin perustamalla uusi lehti Det andra Aftonbladet, joka myös kiellettiin. 26 nimenmuutoksen jälkeen lehti sai jatkaa ilmestymistään.

Lehden poliittinen linja on vaihdellut useasti. Aluksi liberaalista se ajautui kohti konservatismia päätoimittaja Harald Sohlmanin (1890–1921) aikana. Ensimmäisen maailmansodan aikana lehden osake-enemmistö myytiin salaa Saksan hallitukselle.

Vuonna 1929 lehti päätyi Kreugerin perheen haltuun, kun sen osti Ivar Kreugerin Swedish Match. Vuodesta 1932 lehti tuki Per Albin Hanssonin sosiaalidemokraattista hallitusta, sittemmin liberaalipuoluetta. Toisen maailmansodan aikana lehti oli Saksan puolella.

Vuonna 1956 Torsten Kreuger myi lehden Ruotsin ammattiliittojen keskusjärjestölle LO:lle. LO luopui lehden omistuksesta 1996, jolloin 49,9 % osakkeista osti norjalainen mediakonserni Schibsted. Kesäkuussa 2009 Schibsted lunasti vielä 41 % osakkeista ja on nyt pääomistaja 91 prosentilla.

Lehden päätoimittajana on aiemmin toiminut suomalainen Yrsa Stenius.

Vuoden 2009 EU-vaalien alla Aftonbladet herätti närkästystä poistamalla Ruotsin Piraattipuolueen (Piratpartiet), Feministisen aloitteen (Feministiskt Initiativ) ja Ruotsidemokraatit (Sverigedemokraterna) vaalikoneestaan. Lukijoiden valitettua Aftonbladetille ja kyseistä vaalikonetta ylläpitävälle EUProfilerille ne palautettiin takaisin näkyville.

Elokuussa 2009 lehti joutui Israelin vihan kohteeksi julkaistuaan artikkelin, jossa väitettiin Israelin armeijan irrottaneen ja myyneen elimiä surmaamiltaan palestiinalaisilta 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Viralliset sivut

Ruotsalaiset sanomalehdet
Tukholman media
Enzo Ferrari (auto)

Enzo Ferrari (epävirallisesti myös Ferrari Enzo) on 12-sylinterinen Ferrarin superauto, joka on nimetty yhtiön perustajan Enzo Ferrarin mukaan. Tuotanto alkoi vuonna 2002 ja päättyi 2004. Autoja on valmistettu 400 kappaletta. Enzo on perustana Maseratin MC12-autolle ja siihen perustuu osittain myös Ferrari FXX.

Mitat 
 Paino: 1 364 kg
 Painojakauma: 43,9–56,1
 Pituus: 4,702 m
 Korkeus: 1,147 m
 Leveys: 2,035 m
 Akseliväli: 2,650 m
 Vannekoko: 19 tuumaa

Moottori 
 Tyyppi: V12. Sylinterien kulma 65°.
 Vetotapa: Takapyöräveto.
 Venttiilikoneisto: 48 venttiiliä, kaksi nokka-akselia sylinterikantta kohden, muuttuva venttiilien ajoitus.
 Iskutilavuus: 6,0 l (5998cc)
 Teho 660 hv (492 kW)/7800 rpm
 Vääntömomentti: 657 Nm/5500 rpm

Suorituskyky 
 0–100 km/h: 3,65 s
 Huippunopeus: Yli 363 km/h
 Polttoaineenkulutus: 
 Kaupunkiajo: 29,4 l/100 km
 Maantieajo: 19,6 l/100 km
 Keskikulutus: 24,6 l/100 km

Tunnettuja omistajia 

 Kimi Räikkönen, F1-kuljettaja
 Nicolas Cage, elokuvanäyttelijä
 Eric Clapton, kitaristi
 Joe Cole, jalkapalloilija
 Sergei Fjodorov, NHL-jääkiekkoilija
 Tommy Hilfiger, vaatesuunnittelija
 Jason Kay, Jamiroquai-yhtyeen laulaja
 Jay Leno, talk show -juontaja
 Nick Mason, Pink Floyd -yhtyeen rumpali
 Bernd Pischetsrieder, Volkswagen-konsernin johtaja
 Michael Schumacher, Formula 1 -kuljettaja
 Rod Stewart, muusikko
 Nik Kershaw, muusikko
 Jean Todt, Ferrarin entinen F1-tallipäällikkö
 Pharrell Williams, Rap-artisti, tuottaja
 Zlatan Ibrahimović, jalkapalloilija
 Floyd Mayweather, nyrkkeilijä
Teemu Selänne, jääkiekkoilija

Lähteet

Aiheesta muualla
Autowiki:Ferrari Enzo

Ferrari
Superautot
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen autot
La sonnambula (vuoden 1980 levytys)

Richard Bonyngen johdolla 1980 levytetty Unissakävelijä oli Joan Sutherlandille uran toinen, aikaisempi nauhoitettiin vuonna 1963. Sekä Sutherland että Pavarotti ovat 1980 jo ohittaneet parhaat vuotensa (esimerkiksi Sutherland oli 54-vuotias), mutta esitys on maailmantähdiltä silti tyydyttävä.

Rooleissa
Amina – Joan Sutherland, sopraano
Elvino – Luciano Pavarotti, tenori
Lisa – Isobel Buchanan, sopraano
Kreivi Rodolfo – Nicolai Ghiaurov, basso
Teresa – Della Jones, mezzosopraano
Alessio – John Tomlinson, basso
Notaari – Piero de Palma, tenori

Orkesteri
Richard Bonynge, kapellimestari
National Philharmonic Orchestra
London Opera Chorus

Sonnambula
Lampukka

Lampukka on ikonin edessä poltettava öljylamppu, joka voi olla joko riippuva tai kiinteästi lattialla jalustalla seisova tai seinään kiinnitetty. Lampukan erityispiirre on sen avoimuus: liekin ympärillä ei ole lasia ja sydäntä kannattaa yleensä avoimen öljyastian laidoille ylettyvä kannatin. On olemassa myös irrallisina öljyssä kelluvia sydämen kannattimia.

Öljynä lampukassa käytetään puhdistettua parafiiniöljyä.

Lampukoita käytetään ortodoksisessa kirkossa jumalanpalveluksissa sekä myös ortodoksien kotona kotialttarissa.

Lähteet 

Ortodoksinen kirkko
Valaisimet

ru:Лампада
Herrerasaurus

Herrerasaurus oli myöhäisellä triaskaudella elänyt dinosaurus ja se on yksi vanhimmista tunnetuista dinosauruksista. Se oli kuusi metriä pitkä ja liikkui takajaloillaan. Herrerasaurukset olivat lihansyöjiä ja niiden alaleuan liikkuvat nivelet antoivat joustavuutta purentaan.

Herrerasaurus kuului teropodeihin eli petodinosauruksiin. Se eli keskiseltä myöhäiselle triaskaudelle. Triaskaudella dinosaurukset eivät olleet vielä maailman valtiaita. Herrerarasauruksen aikalaisia olivat Eoraptor ja Saurosuchus.

Herrersasauruksen luokittelu oli monta vuotta epäselvä, koska se tunnettiin vain hajanaisista jäännöksistä. Vuonna 1998 löydettiin melkein täydellinen luuranko ja kallo.

Herrerasaurus on luokiteltu varhaisiksi teropodiksi.

Kuvaus 

Herresaurus oli takajaloillaan liikkunut lihansyöjä, jolla oli pitkä häntä ja suhteellisen pieni pää. Aikuisten kallon pituus oli korkeintaan 56 cm ja kokonaispituus 6 metriä ja paino oli noin 350 kg.

Ravinto 

Herrerasaurusten ravintoon kuuluivat pienemmät elijöt ja muun muassa Synapsidit.

Lähteet 

Herrerasauridae
Tony Cliff

Tony Cliff (oik. Ygael Gluckstein) (20. toukokuuta 1917 Palestiina – 9. toukokuuta 2000) oli trotskilainen poliitikko.

Tony Cliff syntyi Palestiinassa sionistiperheeseen. Hän radikalisoitui 1930-luvulla ja oli keskeisessä osassa rakentamassa sosialistista liikettä, joka yhdistäisi arabit ja juutalaiset. Toisen maailmansodan jälkeen, nähtyään, että sionistit tulevat voittamaan yhä varmemmin Palestiinassa, hän lähti maanpakoon Britanniaan ja vaihtoi nimekseen Tony Cliff.

1940-luvun lopulla hän kehitti teorian, jonka mukaan Neuvostoliitto ei ollut työväenvaltio vaan eräänlainen byrokraattinen valtiokapitalismi. Teoria on leimannut vahvasti suuntausta, johon hän kuului siitä lähtien seuraavat viisi vuosikymmentä. Vaikka Cliff erottuikin teoreettisesti "ortodoksisesta trotskilaisuudesta" sen jälkeen, kun hänet oli erotettu Neljännestä Internationaalista 1950-luvulla, hän piti itseään aina trotskilaisena. 

Hänen poliittista perintöään jatkaa hänen perustamansa brittiläinen Socialist Workers Party sekä International Socialist -suuntaus, joita on kutsuttu "cliffiläisiksi".

Kirjoja 

Tony Cliffin kirjoituksia on käännetty lukuisille eri kielille. Tähän on koottu joitain hänen merkittävimpiä teoksiaan.

 All That Glitters Is Not Gold (1945)
 State Capitalism in Russia (1955)
 The Class Nature of the Peoples Democracies (1948)
 Bureaucratic Collectivism - A Critique (1948)
 Stalin's Satellites in Europe (1952)
 Economic Roots of Reformism (1957)
 Perspectives For The Permanent War Economy
 Mao's China (1957)
 Rosa Luxemburg: A study (1959)
 Trotsky On Substitutionism (1960)
 Incomes Policy, Legislation and Shop Stewards (1966) with Colin Barker
 The Employers Offensive; Productivity Deals And How To Fight Them (1967)
 France, The Struggle Goes On (1968) with Ian Birchall
 Party and Class (1971)
 Lenin (Vol.1): Building the party (1975)
 Portugal At the Crossroads (1975)
 The Labour Party: A Marxist History with Donny Gluckstein (1988)
 World to win - life of a revolutionary (2000)
 Maailma voitettavana () (2000)

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tony Cliff 1917-2000 (Marxists' Internet Archive)
 Maailma voitettavana (Sosialistiliiton julkaisema Cliff-suomennos)

Brittiläiset kirjailijat
Brittiläiset poliitikot
Palestiinalaiset poliitikot
Trotskilaiset
Brittiläiset toimittajat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Murros (lehti)

Murros on kuukausittain ilmestyvä sosialistinen aikakauslehti, jota julkaisee Sosialistiliitto. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran talvella 1995. Alkuvuosina Murros ilmestyi neljä kertaa vuodessa, mutta vuodesta 1999 lähtien lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa. Lehti on ilmestynyt tabloid-koossa tammikuusta 2000 lähtien. 

Talvesta 1999 lähtien Murros on uutisoinut näkyvästi globaalin kapitalismin vastaisista protesteista ja lehteä avattiin liikkeen teoreettiselle keskustelulle.11. syyskuuta 2001 New Yorkin terroristi-iskujen sekä Afganistanin ja Irakin sotien myötä ovat imperialismi ja sodanvastainen liike olleet lehdessä keskeisessä asemassa.

Murroksen toimittajat ovat kertoneet lehden roolin olevan vetää yhteen erilaiset protestit ja luoda tätä kautta eri kamppailuiden aktivistiverkon, jotka eivät välttämättä muuten kohtaisi: 
"Murros eroaa perinteisistä lehdistä siinä, että se vetää yhteen eri kokemuksia, kertoo muiden kokemuksesta, tekee johtopäätöksiä, ja antaa argumentteja kamppailuun. Sosialistinen lehti tuo esille yhteydet: palkkapussin pienuuden ja lomautukset se asettaa suurempaan kuvaan. Kun työkaveri luulee pakolaisten syövän hänen ansioitaan, sosialistinen lehti voi kertoa, että näin hallitsijat haluavatkin työkaverisi ajattelevan. Heidän kannaltaan olisi ikävää, jos pakolaiset ja kaikkien työkaverit vetäisivät muunlaisia johtopäätöksiä."

Päätoimittajat

Juhani Lohikoski 1996–2008
Kaj Henriksson 2008–

Lähteet

Aiheesta muualla
Murroksen kotisivut 
  Murros  Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry 

Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet
Trotskilaisuus
Draamaelokuva

Draamaelokuva on eräs elokuvan lajityyppi. Se on käsitteenä laajin elokuvagenreistä, sillä se on monen alalajin kattotermi. Alalajeja ovat romanttinen, oikeussali-, historiallinen ja seikkailuelokuva.

Näytelmäelokuvat keskittyvät usein henkilöön tai henkilöihin, jotka joutuvat konfliktitilanteeseen elämän merkittävällä hetkellä. Elokuvien aiheena on usein ajankohtaiset asiat, ongelmat tai epäoikeudenmukaisuudet, kuten rasismi, uskonnollinen syrjintä, päihderiippuvuus, köyhyys, korruptio, luokkajako, seksuaalinen kyvyttömyys, mielisairaus tai väkivalta naisia kohtaan. Näytelmäelokuva oli varsinkin elokuvahistorian alkuaikoina melodraamaa mutta on sittemmin kehittynyt realistisempaan suuntaan. Elokuvaa Viettelyksen vaunu pidetään yhdysvaltalaisessa lähteessä kehityksen keskeisenä tekijänä.

Näytelmäelokuva jaetaan edelleen usean alalajityyppiin. Lisäksi se voi sekoittua muiden lajityyppien kanssa. Näytelmäelokuvalajityyppejä ovat:
 Draamakomedia käsittelee draamaelokuvien tapaan draamaattisia aiheita, mutta käyttää huomattavasti myös huumoria kerronnassaan
 Elämäkertaelokuva, joka keskittyy kuvaamaan jonkun henkilön tai ryhmän elämänvaiheita
 Historiallinen draama kuvaa jotain tiettyä historian tapahtumaa tai aikaa ja perustuu ainakin löyhästi todellisiin tapahtumiin
 Melodraamat ovat usein epärealistisempaa kuin muut draamaelokuvat, ja ne pyrkivät herättämään voimakkaita tunteita
 Oikeussalidraama käsittelee oikeusjärjestelmää ja kuvaa oikeussalin tapahtumia
 Poliittinen draamaelokuva sijoittuu politiikan maailman, ja sen päähenkilö joutuu usein kohtaamaan korruptiota
 Pukudraama sijoittuu johonkin historialliseen ajankohtaan
 Romanttinen draamaelokuva keskittyy usein esteisiin, jotka ovat rakastavaisten välissä

Lähteet

Aiheesta muualla
Tutkimusmatkailija

Tutkimusmatkailija on henkilö, joka tekee tutkimusmatkoja eli matkustaa tutkimaan uusia alueita. Tutkimusmatkailijan tarkoituksena on aikomuksellisesti tutkia ja selvittää asioita ja esittää tutkimuksensa tuloksia matkalta palattuaan. 

Historiallisesti tutkimusmatkailijalla tarkoitetaan lähinnä eurooppalaisia matkaajia, jotka matkustivat silloisen eurooppalaisen maantieteellisen tietämyksen ulkopuolelle. Näillä saattoi olla muitakin motiiveja kuin tieteellinen intohimo. Aikaa 1400-luvun alusta 1600-luvun alkuun kutsutaan suurten löytöretkien ajaksi.

Huomattavia tutkimusmatkailijoita 

 
 Hanno Merenkulkija
 Eerik Punainen
 Leif Eriksson
 Kristoffer Kolumbus
 Amerigo Vespucci
 Fernão de Magalhães
 James Cook
 Adolf Erik Nordenskiöld
 Fridtjof Nansen
 Roald Amundsen
 Ernest Shackleton
 Hiram Bingham

Ammatit
Seulonnan keskeiset artikkelit

br:Ergerzhadeg
da:Opdagelsesrejse
de:Exploration
hr:Popis istraživača
it:Esploratori
he:מגלה ארצות
sq:Eksplorimi
yi:עקספלאוראציע
Aatos Lahtinen

Osvi Aatos Lahtinen (s. 9. lokakuuta 1942 Helsinki) on matematiikan emeritusprofessori ja pitkäaikainen ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.

Lahtinen kirjoitti ylioppilaaksi 1961 Helsingin normaalilyseosta ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1972. Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi hänet nimitettiin 1974. Lahtinen toimi Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan vt. apulaisprofessorina 1972–1976, apulaisprofessorina 1977–1998 sekä sovelletun matematiikan professorina 1998–2006. Eläkkeelle Lahtinen jäi vuoden 2007 alusta.  

Aatos Lahtinen oli ylioppilastutkintolautakunnan apujäsen vuodesta 1973, varsinainen jäsen vuodesta 1992 ja puheenjohtaja vuosina 1998–2006. Hänen aikanaan ylioppilastutkintoa uudistettiin huomattavasti. Lahtinen toimi Sotakorkeakoulun matematiikan opettajana 1970–1985.

Aatos Lahtinen oli  Suomen matemaattisen yhdistyksen hallituksen jäsen ja varainhoitaja 1979–2000. Lahtinen oli perustamassa  European Mathematical Societyä ja toimi sen varainhoitajana 1990–1998, Eurosciencen hallituksen jäsen sekä useiden opetusministeriön työryhmien puheenjohtaja ja jäsen. Lahtinen oli  Professoriliiton puheenjohtaja 1993–1994.

Lahtinen on naimisissa ja hänellä on yksi tytär. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat esimerkiksi runous ja hiihto. Lahtinen on mm. julkaissut runokirjan Elämän metsä.

Katso myös
ylioppilastutkinto 
ylioppilastutkintolautakunta

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ylioppilastutkinto.

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset matemaatikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Lauri Myrberg

Lauri Juhana Myrberg (9. toukokuuta 1926 Helsinki – 31. toukokuuta 2004) oli Helsingin yliopiston matematiikan professori ja pitkäaikainen Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen ja puheenjohtaja.

Lauri Myrberg valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1944, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, lisensiaatiksi 1950 ja tohtoriksi 1951. Myrberg väitteli tohtoriksi 1950 isänsä Pekka Juhana Myrbergin oppilaana väitöskirjalla Normalintegrale auf zweiblättrigen Riemannschen Flächen mit reellen Verzweigungspunkten. Ennen professuuriaan hän oli Helsingin yliopiston matematiikan dosentti (1952–1963).

Myrberg toimi matematiikan assistenttina Helsingin yliopistossa 1948–1963 hoitaen kuitenkin matematiikan apulaisprofessorin virkaa 1956–1959. Helsingin yliopiston matematiikan professori hän oli vuosina 1963–1993. Lauri Myrberg oli myös assistenttina ja erikoisopettajana  Teknillisessä korkeakoulussa 1947–1965. Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen hän oli 1966–1984 ja lautakunnan puheenjohtaja 1985–1993.
 
Lauri Myrberg kirjoitti useita tutkimuksia funktioteorian alalta sekä yliopistollisia oppikirjoja ja matematiikan ylioppilastehtäväkokoelmia. Lauri Myrbergin osuus erityisesti Helsingin yliopiston matematiikan laitoksen kehittämisessä oli merkittävä. Myrbergin aikana matematiikan laitoksen resurssit kasvoivat valtavasti ja ehtipä hän olla suunnittelemassa Kumpulaan muuttoakin, vaikka ei siellä enää päässyt käymään. Useat opiskelijasukupolvet nykyisistä huippumatemaatikoista olivat Myrbergin oppilaita, eikä voi jättää vähemmälle huomiolle kaikkia niitä muita matemaatikoita – erityisesti koulujen opettajia, joille Myrberg soi ainakin yhtä suuren painoarvon, kuin tutkijoiden koulutukseen. Myrbergin oman käsityksen mukaan hänen uransa huippuhetki oli Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan promootio vuonna 1990, jolloin yliopisto täytti 350 vuotta. Juhlassa promovoitiin kunniatohtoreiksi mm. tasavallan presidentti Mauno Koivisto ja kirjailija Jaan Kross. Lauri Myrbergin poika Kai Myrberg (s. 1962) on merentutkija ja Helsingin yliopiston dosentti sekä tietokirjailija.

Myrberg oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1967. Tiedeakatemian hallituksen jäsen hän oli 1989–1994 ja sen esimiehes vuonna 1990. 

Lauri Myrberg  harrasti latinaa, pianon soittoa, postimerkkeilyä ja mökkeilyä.

Lähteet

Suomalaiset matemaatikot
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Suomalaiset professorit
Ylioppilastutkinto
Välijäähdytin

Välijäähdytin () on ahtimella varustetuissa polttomoottoreissa käytettävä apulaite moottorin tehon parantamiseksi. Välijäähdyttimen tehtävä on laskea ahtimen kuumentaman tuloilman lämpötilaa välijäähdyttimen läpi virtaavan ulkoilman avulla. Ahtaminen nostaa ilman lämpötilaa, mutta kuumempaa ilmaa mahtuu samaan tilaan samassa paineessa vähemmän. Välijäähdytin mahdollistaa suuremman ilmamäärän ja suuremman polttoainemäärän syöttämisen sylinteriin, mikä lisää moottorin tehoa. Alhaisempi lämpötila lisää myös moottorin kestävyyttä. Kun ahdetusta moottorista haetaan suurta tehoa, välijäähdytin on välttämätön.

Toiminta 
Moottoriin menee satoja litroja ilmaa sekunnissa, joten välijäähdyttimen tulee virrata erittäin hyvin, ja johtuen nopeasta virtauksesta myös jäähdytyspinta-alaa on oltava mahdollisimman paljon. Tämän vuoksi välijäähdyttimien kennot ovat usein sisärivoitettuja, jotta saavutettaisiin maksimaalinen pinta-ala ja sitä kautta myös maksimaalinen jäähdytysteho. 

Välijäähdyttimet ovat toiminnaltaan joko ilma-ilma-tyyppisiä, joissa moottorin menevää ilmaa jäähdytetään kennoston läpi kulkevalla ajoviimalla, tai ilma-neste-tyyppisiä. Ilma-neste-tyyppisessä järjestelmässä imuilma jäähdytetään nestekiertoisella kennostolla, jossa imuilman sisältämä lämpöenergia siirretään nesteeseen, jota puolestaan voidaan jäähdyttää joko ilmalla (ajoneuvokäytössä) tai vedellä (laiva- ja venekäytössä). Jälkimmäisen tyypin etuina voidaan pitää pääsääntöisesti pienempää ilmatilavuutta turbon ja moottorin välillä, jolla voidaan voittaa hieman moottorin reagointinopeudessa (turboviive) ja toisaalta nestejärjestelmä antaa enemmän vaihtoehtoja tila-ahtaissa tapauksissa. Haittapuoli on nestejärjestelmän tuoma lisäpaino ja kompleksisuus.

Joissain urheiluautoissa on normaalin välijäähdyttimen lisäksi myös vesiruiskutus, jolloin imuilman sekaan ruiskutetaan pieni määrä pienipisaraista vettä, joka haihtuessaan imuilman sekaan viilentää sitä.

Lähteet
http://www.kosunenracing.com/turbo.html

Polttomoottorit
Suzuki GSX1300R

Suzuki GSX1300R Hayabusa on Suzukin valmistama, vuodesta 1999 tuotannossa ollut moottoripyörä. Uusi Gen2 malli tuli markkinoille vuonna 2008. 

Vanhemmassa Gen1 Hayabusassa on 1300 kuutiosenttimetrin 4-sylinterinen DOHC -rivimoottori, jonka huipputehoksi valmistaja ilmoittaa 180 hevosvoimaa. 
Uudemmassa Gen2 mallissa on 1340 cm3 moottori, joka tuottaa 198 hv.

Hayabusa on useiden moottoripyörälehtien testeissä todettu maailman nopeimmaksi sarjavalmisteiseksi moottoripyöräksi. Vuosimallista 2001 lähtien nopeus on elektronisesti rajoitettu noin 300 km/h. 2008 vuosimallisen Hayabusan huippunopeus on 298 km/h. 
Turboahtimella varustettuna pyörällä on ajettu luokkansa nopeusennätys 417,453 km/h (mitattu edestakaisen ajon keskiarvona).

Hayabusa tarkoittaa japanin kielellä muuttohaukkaa, jonka nopeus voi olla syöksyssä lähes 400 km/h.

Teknisiä tietoja

Vuosimalli 1999 
 Moottorin tyyppi - Nelisylinterinen, nelitahtinen, rivimoottori, DOHC, nestejäähdytys
 Iskutilavuus - 1298  cm3
 Huipputeho - 175 hv / 9 800 rpm (127,7 kW)
 Huippuvääntö - 140 Nm / 7 000 rpm
 Vaihteisto - 6-portainen
 Toisioveto - Ketju
 Märkäpaino - 248 kg
 Istuinkorkeus - 805 mm
 Akseliväli - 1 485 mm
 Etupyörä - 120/70 × 17
 Takapyörä - 190/50 × 17
 Etujarru - Kaksi 320 mm levyjarrua
 Takajarru - Yksi levyjarru
 Huippunopeus - 308 km/h
 Polttoainesäiliö - 22 l

Vuosimalli 2008 
 Moottorin tyyppi - Nelisylinterinen, nelitahtinen, rivimoottori, DOHC, nestejäähdytys
 Iskutilavuus - 1340  cm3
 Poraus/isku - 81,0/65,0 mm
 Puristussuhde - 12,5:5
 Huipputeho - 198 hv / 9500 rpm
 Huippuvääntö - 155 Nm / 7200 rpm
 Vaihteisto - 6-portainen
 Kytkin - Märkä monilevykytkin
 Toisioveto - Ketju
 Kuivapaino - 220 kg
 Istuinkorkeus - 805 mm
 Akseliväli - 1485 mm
 Etujarru - Kaksi 310 mm levyjarrua, 4-mäntä puristin
 Takajarru - 260 mm levyjarru, 1-mäntä puristin
 Runko - Alumiinipalkkirunko
 Huippunopeus - 298 km/h
 Polttoainesäiliö - 21 l

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.suzukicycles.org/GSX-R-series/GSX1300R-Hayabusa.shtml (Jarmo Haapamäen sivusto) 
 http://www.busanistit.org (Suomalainen Hayabusa-harrastajien sivusto) 

GSX1300R Hayabusa
Seulonnan keskeiset artikkelit

it:Suzuki GSX-R#GSX-R 1300 Hayabusa
Jali ja suklaatehdas (vuoden 2005 elokuva)

Jali ja suklaatehdas (Charlie and the Chocolate Factory) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Tim Burtonin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu  Roald Dahlin samannimiseen romaaniin vuodelta 1964. Elokuvan pääosissa ovat Johnny Depp ja Freddie Highmore.

Näyttelijät

Suomenkieliset äänet

Vastaanotto

Katsojien määrä 

Suomen tv-ensi-illassa Subilla 2. maaliskuuta 2009 elokuva keräsi noin 230 000 katsojaa.

Palkinnot 
Elokuva oli ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta puvustuksesta. Johnny Depp oli ehdolla Golden Globe -palkintoon parhaasta miespääosasta musikaali- tai komediaelokuvassa roolisuorituksestaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Virallinen sivusto 

Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat
Tim Burtonin ohjaamat elokuvat
Roald Dahlin teoksiin perustuvat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 2005 brittiläiset elokuvat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Salainen ikkuna

Salainen ikkuna on Stephen Kingin novelliin Salainen ikkuna, salainen puutarha perustuva jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut David Koepp. Pääosia esittävät Johnny Depp, John Turturro ja Maria Bello. Salainen ikkuna on Koeppin esikoisohjaus.

Juoni 

Elokuvassa kauhukirjailija Mort Rainey saa vaimonsa kiinni aviorikoksesta. Avioeroa selvitellessään itsesäälinen Rainey muuttaa lomamökilleen Tashmore-järven rannalle koiransa kanssa hakemaan rauhaa. Hän kuluttaa päivänsä nukkumalla ja yrittämällä kirjoittaa uutta menestysromaania, joka ei ota onnistuakseen. Rauha kuitenkin rikkoutuu, kun Mississippin osavaltiosta kotoisin olevan maalainen, John Shooter, saapuu Raineyn ovelle. Shooter syyttää Raineya hänen tarinansa varastamisesta. Shooter ei kuitenkaan välitä tarinan varastamisesta vaan hän haluaa, että Rainey korjaisi oman kirjan loppunsa omaan versioonsa kirjan lopusta. Raineyn kiistäessä asian tarinan varastamisesta Shooter alkaa ahdistelemaan Raineya väkivaltaisesti.

Kun Raineyn ja Shooterin on myöhemmin määrä tavata, Rainey näkee omassa autossaan tapettuna maalaismiehen ja hänen oman agenttinsa. Kun Rainey tämän jälkeen jää yksin kotiin hänen mielikuvituksensa alkaa puhua hänelle. Pian ilmeneekin, että Shooter onkin vain hänen mielikuvituksensa alkuunsaannos. Shooter on iskenyt Raineyn koiraa ruuvimeisselillä, polttanut ex-vaimonsa talon ja tappanut hänen agenttinsa ja maalaismiehen, mutta koska tämä on vain Raineyn mielikuvitusta, on hän itse tehnyt kaikki nämä teot.

Hänen entinen vaimonsa Amy tulee käymään mökillä tuodakseen hänelle eropapereita joihin hän tarvitsee Mortin allekirjoituksen, hän näkee Shooterin nimen olevan kaiverrettu jokaiseen talossa olevaan paikkaan. Pian kun Amy etsii Raineya, Rainey avaa oven ja näyttäytyy vaimolleen. Hänen sivuillensa on kaiverrettu "Shoot Her", suomeksi "ammu hänet" ja viittaa Shooterin nimeen. Niinpä Amy lähtee karkuun lyömällä Raineya, mutta Rainey ottaa isohkon kiven ja iskee sillä pakenevan auton lasia ja vetää naisen ulos sieltä. Hän sanoo olevansa kyllästynyt leikkimään ja ottaa koirassaan olleen ruuvimeisselin ja iskee Amya jalkaan. Amy raahautuu pihalle tuskissaan. Mort ottaa lapion käteen ja on juuri iskemässä, kun kuulee Amyn nykyisen miehen Tedin äänen. Hän tulee etsimään vaimoaan, mutta Mort väijyy oven vieressä ja iskee Tediä lapiolla kasvoihin, mikä saa Tedin taintumaan. Sitten Rainey iskee Tedin kuolleeksi. Hän tappaa myös vaimonsa.

Lopussa seriffin tullessa käymään Rainey teeskentelee normaalia, vaikka ruumiit ovat kuopattuna hänen kasvimaallensa. Seriffi tulee käymään ja sanoo, että pian hän joutuisi vankilaan, kunhan hänet vain todettaisiin syylliseksi ja ruumiit löydettäisiin. Mort ei välitä. Mort on toiminut oman kirjansa mukaisesti ja "korjannut lopun".

Näyttelijät

Lähteet

Yhdysvaltalaiset psykologiset jännityselokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Novelleihin perustuvat elokuvat
Stephen Kingin teoksiin perustuvat elokuvat
David Koeppin käsikirjoittamat elokuvat
Manytš

Manytš () on Kalmukiassa, Stavropolin aluepiirissä ja Rostovin alueella Etelä-Venäjällä sijaitseva jokisysteemi, joka sijaitsee Kaspianmeren ja Mustanmeren altaiden välisessä soisessa Kaman-Manytšin painanteessa. Painannetta on usein pidetty Euroopan ja Aasian luonnollisena rajana.

Läntinen Manytš () on 219 km:n (tai 420 km) pituinen Donin sivujoki, joka saa alkunsa Kalmukian, Rostovin alueen ja Stavropolin aluepiirin rajalla sijaitsevasta Manytš-Gudilon suolajärvestä. Se virtaa Rostovin alueen Proletarskin kaupungin halki ja yhtyy Doniin Manytškajan kylässä Donin Rostovin itäpuolella. Don laskee edelleen länteen Asovanmereen. Läntisen Manytšin alkuperäisen uoman peittävät nykyään lähes kokonaan joen juoksulle padotut kolme tekojärveä, Proletarskin, Vesjolyin ja Ust-Manytšin tekojärvet. Osa lähteistä mainitsee valuma-alueen laajuudeksi 35 600 km2.

Itäinen Manytš () puolestaan virtaa itään Kalmukiasta sen ja Stavropolin aluepiirin rajaa pitkin ja päättyy Sostinon järviin. Joki on noin 141 km pitkä. Sen juoksulle rakennettiin vuonna 1969 Tšograin tekojärvi (Чограйское водохранилище), joka saa vettä myös Kuma- ja Terekjoista kanavien kautta.

Ennen vesistörakentamista Läntisellä ja Itäisellä Manytšilla oli yhteinen lähdejoki Kalaus, jonka vedet haarautuivat länteen ja itään. Päävirtaus oli kuitenkin itään, kunnes 1900-luvulla itäinen virtaus kokonaan estettiin. Ennen rakentamista molemmat joet myös olivat ajoittain kuivuvia, kutistuen vuosittain tai vuodenajoittain vain erillisten suolajärvien ja -lampien ketjuiksi ja täyttyen makealla vedellä vain kevään tulva-aikaan.

1900-luvun puolivälistä molemmat joet ovat saaneet lisävettä kastelukanavajärjestelmien kautta, Länsi-Manytš 1948-53 alkaen Kubanista ja Donin juoksulle padotusta Tsimljanskin tekojärvestä, Itä-Manytš 1960-luvun lopulta Terekistä ja Kumasta Kuman-Manytšin kanavan kautta. Vuosittainen virtaama joissa on näin kasvanut 8- ja 4-kertaiseksi luonnontilaan verrattuna.

Lähteet

Kalmukian joet
Rostovin alueen joet
Venäjän joet
Donin vesistö
Spagaatti

Spagaatti on vaativa voimisteluliike, jossa jalat ovat täysin ojennettuina. Spagaattia käytetään voimistelussa permannolla ja puomilla. Sitä voidaan käyttää myös esimerkiksi tanssissa ja sirkuksessa. Myös cheerleadingissä, stunteissa ja akrobatiassa käytetään spagaattia. Joissain taistelulajeissa spagaatti on välttämätön tai hyödyllinen ajatellen korkeita potkuja, kuten taekwondossa sekä Kung Fussa.

Spagaatit 
Pitkittäisspagaatissa toinen jalka on ojennettu eteen ja toinen taakse. 

Poikittaisspagaatissa taas jalat ovat ojennettuina suoraan sivuille. Poikittaisspagaatissa takapuolen ja ylävartalon pitää olla samassa linjassa koko vartalon kanssa ja jalkojen pitää olla täysin suorat nivelten kohdalta.

Spagaattiasento voidaan viedä äärimmilleen: etu- tai/ja takajalka laitetaan korokkeelle ja syntyy ylispagaatti.

Nimitykset 
Nimitys spagaatti tulee italian sanasta spaccare, ”halkaista”.

Poikittaisspagaattia kutsutaan myös sivuspagaatiksi.

Tapaturmat
Yleinen spagaatin yrittämisen aikana esiintyvä ongelma on lonkkanivelten kipu. Yleensä syy tähän on se, että spagaatti suoritetaan väärin (lantio on ehkä kallistettava eteenpäin). Toinen yleinen ongelma, joka esiintyy tämän aikana (sekä edessä että sivussa), on polvien kipu. On siis suositeltavaa verrytellä ennen spagaattia, että nivelet ja lihakset taipuisivat paremmin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Voimistelu
Asennot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kaitseliit

Kaitseliit () on Viron vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö, jolla on kansalliskaartina puolustusvoimien aluepuolustuksen tehtäviä. 

Kaitseliit on perustettu 1918 ja uudelleen 1990. Toisen maailmansodan aikana Kaitseliit riisuttiin aseista 19.6.1940, kun Neuvostoliitto miehitti Viron.  

Kaitseliit jakautuu viiteentoista alueeseen (piiriin), joita kutsutaan leireiksi (). Jäsenmäärä on noin 13 000 henkilöä.

Kaitseliitossa on lisäksi kolme erillisjärjestöä: Naiskodukaitse sekä nuorisojärjestöt Noored Kotkad ja Kodutütred.

Katso myös 
 Suojeluskunta
 Maakuntajoukot
 Noored Kotkad

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaitseliit 
 Kaitseliit - Estonian Defence League 
 Кайтселийт - Союз Обороны: Справочник юного патриота  

Viron asevoimat
Kaitseliit
The Black Halo

The Black Halo on heavy metal -yhtye Kamelotin vuonna 2005 julkaisema albumi. Se jatkaa edellisellä albumilla Epicalla esiintyneen Ariel-hahmon tarinaa. Levyllä vierailevat muun muassa Epican Simone Simons, Dimmu Borgirin Shagrath ja Stratovariuksen Jens Johansson.

Kappaleet

Rajoitettu painos

Kokoonpano 
 Roy Khan – laulu
 Thomas Youngblood – kitara
 Glenn Barry – basso
 Casey Grillo – rummut

Arviot 
 Allmusic: 
 Sputnikmusic:

Aiheesta muualla 
 Kamelotin viralliset sivut

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Kamelotin albumit
Aarne Reini

Aarne Eemeli Reini (6. elokuuta 1906 Vaasa – 23. helmikuuta 1974) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.

Reini kilpaili kaksien olympialaisten kreikkalais-roomalaisessa painissa. Los Angelesissa 1932 hän sijoittui 66 kilon sarjassa neljänneksi ja Berliinissä 1936 hän saavutti 61 kilon sarjassa hopeaa. Euroopan mestaruuden hän voitti 66 kilon sarjassa vuosina 1933 ja 1934. Työläisolympialaisissa hän saavutti hopeaa vuonna 1931.

Seuratasolla Reini edusti Vaasan Voima-Veikkoja, Vaasan Kiistoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti Suomen mestaruuden kuudesti ja TUL:n mestaruuden kahdesti. Myöhemmin hän toimi sekä TUL:n että Suomen Painiliiton valmentajana.

Saavutuksia 

 Olympiahopeaa Berliini 1936 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 61 kg)
 Olympiakisoissa neljäs Los Angeles 1932 (sarja 66 kg)
 EM-kultaa 1933 ja 1934 (sarja 66 kg)
 Työläisolympialaisissa hopeaa 1931 (sarja 62 kg)
 SM-kultaa 1932, 1933, 1934, 1935, 1937 ja 1938
 SM-hopeaa 1936
 TUL:n mestaruus 1928 ja 1931

Lähteet
 

Suomalaiset olympiamitalistit
Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Suomalaiset painivalmentajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Elina Vaara

Elina Vaara (oik. Kerttu Elin Vehmas o.s. Sirén; vuodesta 1926 Viljanen, vuodesta 1930 Virtanen, vuodesta 1937 Vaaskivi, vuodesta 1944 Vehmas; 29. toukokuuta 1903 Tampere – 26. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen runoilija, satukirjailija ja suomentaja.

Ura
Elina Vaaran vanhemmat olivat työnjohtaja Hugo Sirén ja Elin Cecilia Mäkelä. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta keväällä 1923, opiskeli sen jälkeen Turun yliopistossa suorittamatta kuitenkaan tutkintoa, ja muutti asumaan Helsinkiin vuonna 1926. Hän osallistui 1920-luvulla Tulenkantajiksi kutsutun kirjallisen ryhmän toimintaan.

Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lauri Viljanen vuosina 1926–1930. Erottuaan Vaara avioitui samana vuonna taiteilija Väinö Vormalan (ent. Virtanen) kanssa. Liiton purkauduttua hän avioitui 1937 kirjailija Tatu Vaaskiven kanssa. Vaaskivi kuoli syksyllä 1942. Neljännen avioliittonsa Vaara solmi 1944 taiteilija Aarne Einari Wehmaksen kanssa. Avioliitostaan Väinö Vormalan kanssa Elina Vaaralla oli yksi poika.

Vaaraa on sanottu unen, lumotun ja romantiikan utuisten maisemien runoilijaksi. Professori Kerttu Saarenheimon hänestä kirjoittama elämäkerta ja syntymän satavuotisjuhlavuosi nostivat Vaaran hetkeksi esiin, mutta muuten Vaara on paljolti jäänyt unohduksiin.

Elina Vaara on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.

Tuotanto 
 Kallio ja meri (1924)
 Satu sydämestä ja auringosta (1925)
 Hopeaviulu (1928)
 Pilven varjo (1930)
 Kohtalon viulu (1933)
 Yön ja auringon kehät (1937)
 Loitsu (1942)
 Huone holvikaaren päällä (1943)
 Äiti ja lapsi (1943)
 Elämän armo (1946)
 Kaupunki ja erämaa (1948)
 Sadunkertoja (1954)
 Salaisuuksien talo (1955)
 Valikoima runoja (1958)
 Valitut runot (1959)
 Mimerkki (1963)
 Lokikirja (1965)
 Suru (1980)
 Radanvarren Fuuga (1981)

Mukana antologioissa 
 Kolme, 1930 (Katri Valan ja Katri Suorannan kanssa)

Käännöksiä 
 Torquato Tasso: Vapautettu Jerusalem, 1954

Palkinnot 
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1928, 1930, 1933
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1948
 Pro Finlandia -mitali 1959
 Aleksis Kiven palkinto 1968.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Koskimies, Satu: Hurmion tyttäret. Tammi 2009.
 Saarenheimo, Kerttu: Elina Vaara: Lumotusta prinsessasta itkuvirsien laulajaksi. SKS 2001.

Aiheesta muualla
 Satu Koskimies kirjoitti romaanin Elina Vaarasta ja Katri Valasta. Kirjastokaista-video.
 

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Tulenkantajat
Suomalaiset runoilijat
Suomentajat
Pro Finlandia -palkitut
Aleksis Kiven palkinnon saajat
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Lvivin valtionooppera ja -baletti

Lvivin valtionooppera ja -baletti (, Lvivin valtiollinen, akateeminen ooppera- ja balettiteatteri S. Krušelnytskan kunniaksi, aiemmin myös ), rakennettiin 1897-1900 nimellä Städtisches Theater silloin Lemberg-nimisessä kaupungissa. Se avattiin 4. lokakuuta 1900, avajaisiltana esitettiin Wladislaw Zelenskin ooppera Janek. 

Vuosien kuluessa teatterilla on ollut useita eri nimityksiä. Vuonna 1919 laitos nimettiin Teatr Miejskiksi ja uudestaan 1939, jolloin nimeksi tuli Teatr opery i baleta. 1956 nimeksi vaihtui ukrainalaisen runoilijan Ivano Frankon kunniaksi Teatr opery i baleta im. Ivana Franka.  Taloa kunnostettiin ja uusittiin vuosina 1979-1984, ja uudelleen vuonna 1999. Sitä seuraavana vuonna se sai ukrainalaista oopperalaulajaa Solomija Krušelnytskaa kunnioittavan nimen. Vuonna 2005 teatteri sai kansallisen teatterin aseman, ja nykyisen valtiollisen teatterin nimitys on myöhemmältä ajalta.

Taloon mahtuu noin 1 000 katsojaa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oopperan kotisivut (ukrainaksi, englanniksi ja venäjäksi)

Oopperatalot
Ukrainan rakennukset ja rakennelmat
Lehtimangoldi

Lehtimangoldi (Beta vulgaris var. cicla), jota kutsutaan myös nimellä lehtijuurikas, on juurikkaan (Beta vulgaris) muunnos.

Lehtimangoldi on kaksivuotinen kasvi, joka kasvattaa ensimmäisenä vuotena paksumaltoisista ja leveäruotisista lehdistä muodostuvan lehtiruusukkeen. Lehtimangoldin juuret ovat haaroittuneet eivätkä erityisen paksuuntuneita, päinvastoin kuin toisella muunnoksella, punajuurikkaalla (Beta vulgaris var. conditiva).

Lehtiruodiltaan leveitä ja pitkiä lajikkeita nimitetään ruotimangoldeiksi (Beta vulgaris var. flavescens). Näillä lehtiruoti voi olla jopa 20 cm leveä ja puoli metriä pitkä. Siinä missä tavallista lehtimangoldia käytetään pinaatin tavoin, ruotimangoldia käytetään parsan tavoin.

Ravintoarvo 
Raaka mangoldi on erinomainen biotiinin, C- ja A-vitamiinin, magnesiumin ja kaliumin lähde.

Pinaatin tavoin se kerää nitraattia, joten sitä ei pidä antaa pikkulapsille, eikä aikuisenkaan pidä syödä kuin enintään kaksi kertaa viikossa.

Kasvatus 
Kylvetään heti maan lämmettyä (9-10 astetta), 2-3 cm syvyyteen. Itämisaika on 17-25 vrk 17-20 asteessa. Mullan on hyvä olla runsasravinteista ja pH:n neutraali. Taimiväli 15-20 cm, riviväli 40 cm. Korjuukelpoinen 8-10 viikossa. Jos satoa halutaan pitkälle syksyyn, kannattaa tehdä toinen kylvö kesäkuun lopulla. Kastellaan runsaasti kuivina jaksoina.

Sadonkorjuu aloitetaan ulommaisista lehdistä, sisempien jatkaessa kasvamistaan. Lehdet vedetään irti, ei leikata, muutoin lehdistä vuotaa liikaa nestettä. Lehtimangoldit säilyvät kylmässä muutaman päivän, ruotimangoldit noin viikon verran. Voidaan pakastaa ryöpättynä.

Käytetään pinaatin tavoin. Paksut lehtiruodit voi valmistaa erikseen parsan tavoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Juurikkaat
Viljeltävät ravintokasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Michael Tippett

Sir Michael Kemp Tippett (2. tammikuuta 1905 – 8. tammikuuta 1998) oli englantilainen säveltäjä. 

Tippett syntyi Lontoossa ja opiskeli sävellystä Ralph Vaughan Williamsin johdolla sekä orkesterinjohtoa Adrian Boultin johdolla. Hän aloitti uransa 1920-luvulla johtamalla oopperoita ja amatöörikuoroja. 

Tippett sävelsi viisi jousikvartettoa, neljä konserttoa, neljä sinfoniaa, viisi oopperaa ja vokaalimusiikkia. Hän julkaisi vanhemmalla iällään omaelämäkerran Those Twentieth Century Blues (1991). 

Tippett oli avoimesti homoseksuaali. Hän sairastui pahaan keuhkokuumeeseen Tukholmassa syksyllä 1996 mutta kykeni palaamaan kotiinsa, jossa hän kuoli levollisesti 93-vuotiaana.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Brittiläiset säveltäjät
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Sevettijärvi

Sevettijärvi (koltansaameksi Čeʹvetjäuʹrr, inarinsaameksi Čevetjävri, pohjoissaameksi Čeavetjávri) on Inarin kunnassa koltta-alueella, Itä-Lapissa sijaitseva kylä Itäisen Jäämerentien varrella, noin 120 kilometriä pohjoiseen Inarista. Kylältä on Norjan rajalle Näätämöön matkaa noin 35 kilometriä. Kylän vihreä, mutta samaan aikaan karu maasto muuttuu Näätämöä kohden aukeammaksi.

Kylä on rakentunut jääkauden aikaiselle merenpohjalle. Sevettijärven ja Näätämön välillä järvien kiviset rannat kiinnittävät ohikulkijan huomion erikoisuudellaan. Näitä kivisiä rantoja paikalliset kutsuvat pirunpelloiksi.

Sevettijärven alue on yksi kolttasaamelaisten pääasuinalueista. Suurin osa (noin 90 %) 350 asukkaasta on kolttasaamelaisia, mutta joukossa on myös etelästä muuttaneita suomalaisia. Alueella asuu myös muutamia inarinsaamelaisia ja tunturinsaamelaisia.

Osa Sevettijärven kylästä – terveystalon (nykyinen Kolttatupa), koulun, kirkon, kaupan ja museon seutu – kuuluu Museoviraston kokoamalle valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle.

Historia 
Näätämön Sevettijärvelle perustettiin kylä, kun Petsamosta evakuoidut koltat, yhteensä 51 perhettä, asutettiin sinne valtion rakennuttamiin mökkeihin sotien jälkeen vuonna 1949. Samoihin aikoihin rakennettiin koulu, terveystalo ja ortodoksinen rukoushuone. Inarilainen kauppias rakensi kylän keskustaan kaupan. Kylässä toimi hetken aikaa myös osuuskauppa. Ennen evakkojen asutusta Sevettijärvellä asui muutamia saamelaisia ja suomalaisia perheitä.

Ensimmäinen autolla ajettava tie Sevettijärvelle valmistui 1960-luvun lopulla. Sitä ennen kuljettiin talvisin lumikiitäjällä, porolla ja suksilla sekä kesäisin kävellen, polkupyörällä ja veneellä.

Nähtävyydet 

Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kirakkajärveltä siirretty vanha perinnetalo (kolttamökki), jossa toimii museo, ja pihassa olevat pienet mökit, jotka kuvaavat kolttien kesäasumuksia sekä ortodoksinen kirkko.

Jänispäälle, joka kohoaa noin kymmenen kilometriä Sevettijärven pohjoispuolella, on matkapuhelinoperaattori Elisa rakennuttanut 80 metriä korkean maston ja tien syksyllä 2007. Opukasjärvellä, noin 15 kilometrin vaelluksen päässä Sevettijärveltä, sijaitsee Näätämöjoen ylittävä riippusilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sevettijärven kylä / Minna ja Markus Moshnikoffin kotisivut
 Hannele Huhtala (8.11.2011) Kolttien sisukas suku (voima.fi)

Inarin kylät
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Crusader (albumi)

Crusader on hard rock-/heavy metal -yhtye Saxonin vuonna 1984 julkaisema albumi. Se oli verrattain suosittu ja nousi brittien albumilistalla sijalle 18., Yhdysvalloissa albumi saavutti sijan 74.

Biff Byford paljasti vuonna 2009 Crusader -levyn remasteroidun version kansilehdessä, ehkä jopa hieman yllättäen, että Crusader on Saxonin myydyin levy. Levyllä on edellisalbumeita amerikkalaistyylisempi, mutta myös metallisempi soundi ja nykyään Crusader on Saxonin suosituimpia levyjä. Jylhä Sailing To America julkaistiin singlenä mutta se ei saanut merkittävää menestystä.

Kappaleet
The Crusader Prelude (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 1.06
Crusader  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 6.34
A little bit of what you fancy  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 3.51
Sailing to America  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 5.04
Set me free  (A. Scott)  - 3.14
Just let me rock  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 4.11
Bad Boys (like to rock 'n' roll)  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 3.25
Do it all for you  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler-Beamish)  - 4.44
Rock City  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 3.16
Run for your lives  (Byford-Quinn-Oliver-Dawson-Glockler)  - 3.51

Yhtyeen kokoonpano
Biff Byford - laulu
Graham Oliver - kitara
Paul Quinn - kitara
Steve Dawson - basso
Nigel Glockler - rummut

Tuotanto
Tuottaja - Kevin Beamish
Ääniteknikot - Kevin Beamish, Bruce Barris
Masterointi - George Marino Sterling Sound -studioilla New Yorkissa
Alkuperäinen öljymaalaus - Paul Raymond Gregory

Vuoden 1984 albumit
Saxonin albumit
Japan Airlines

Japan Airlines () eli JAL on japanilainen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1951. Sen pääpaikka on Tokiossa.

Japan Airlines Corporation () koostuu useista lentoyhtiöistä. Japan Airlines International (株式会社日本航空インターナショナル) hoitaa kansainvälistä reittilentoliikennettä keskuspaikkoinaan Naritassa ja Osakassa sijaitsevat lentokentät. Japan Airlines Domestic (株式会社日本航空ジャパン) puolestaan lentää Japanin tärkeimpien kaupunkien välillä. Lisäksi yhtiön omistuksessa on kahdeksan muuta lentoyhtiötä: Harlequin Air, Hokkaido Air System, JAL Express, JALways, J-Air, Japan Air Commuter, Japan Asia Airways sekä Japan Transocean Air. Pääpaikat ovat Tokiossa ja Osakassa. Japan Airlines liittyi Oneworld-lentoyhtiöallianssiin vuonna 2007.

12. elokuuta 1985 Japan Airlinesin lento 123 törmäsi hallinnan menetyksen johdosta vuoreen. Onnettomuudessa kuoli 520 ihmistä. Turma on pahin yksittäisen koneen turma. Kone oli Boeing 747.

Pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien seurauksena yhtiö hakeutui konkurssiin 19. tammikuuta 2010. 

Heinäkuussa 2013 Japan Airlines aloitti päivittäiset lennot Boeing 787-8 koneilla Helsinki-Vantaan ja Tokion välillä.

Laivasto

Nykyinen laivasto 
Lokakuussa 2022 Japan Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 10,6 vuotta.

Historiallinen laivasto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Japanilaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt
Oneworld
Puutavara-auto

Puutavara-auto on erityisesti puutavaran kuljetukseen metsästä tehtaille rakennettu, yleisimmin kolmiakselisen kuorma-auton ja neliakselisen täysperävaunun yhdistelmä. Siihen kuuluu auton perusrunko, puutavaranosturi, pankot, kuormankiristimet sekä pankoilla varustettu perävaunu. Puutavara-autoa ei rakenteensa vuoksi juurikaan käytetä muihin kuljetuksiin.

Suomalaisista metsistä korjatusta raakapuusta kuljetetaan suoraan tehtaalle asti puutavara-autoilla yli 80 prosenttia ja kaksi muutakin puun siirtotapaa, uitto ja rautatie, tarvitsevat autokuljetuksia.

Katso myös 

Puutavara-autojen valmistajia:

 Sisu
 Mercedes-Benz
 Scania
 Volvo

Kuorma-autot
Metsätalous
Hampton Courtin palatsi

Hampton Courtin palatsi () on entinen kuninkaallinen palatsi Richmond upon Thamesissa Lounais-Lontoossa, Englannissa. Palatsi sijaitsee 18,9 kilometriä lounaaseen Charing Crossista Thamesin rannalla. Nykyään palatsi on avoinna yleisölle.

Johanniittain ritarikunta oli toiminut tilalla vuodesta 1236. Vuonna 1505 lordi Chamberlain, Sir Giles Daubeney vuokrasi alueen ja käytti sitä viihdyttääkseen kuningas Henrik VIII:ta. Vuonna 1514 alue siirtyi Yorkin arkkipiispa Thomas Wolseylle. Vuonna 1526 Wolsey lahjoitti sen kuninkaalle. Myöhemmin, 1690-luvulla, kuningas Vilhelm III Oranialainen ja kuningatar Mary II laajensivat palatsia Versaillesin esikuvaa käyttäen uudenaikaisemmaksi Christopher Wrenin piirustusten mukaan. Wren suunnitteli myös upean Barokkipuutarhan. Wilhelmin ja Maryn kuoltua kuningatar Anna jatkoi laajennustöitä. Palatsissa on myös merkittävä maalauskokoelma, ja pensasaitasokkelo.

Kuningatar Viktoria avasi palatsin yleisölle vuonna 1838.

Palatsin puutarhassa järjestetään yleisötapahtumia kuten suuri musiikkifestivaali.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Richmond upon Thames
Grade I -luokan rakennukset Lontoossa
Yhdistyneen kuningaskunnan palatsit
Brita Koivunen

Brita Koivunen (oikealta nimeltään Brita Lemmikki Einiö, o.s. Koivunen, 31. elokuuta 1931 Helsinki – 12. huhtikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat käännösiskelmät ”Suklaasydän” (1956), ”Sävel rakkauden” (1957) ja ”Mamma, tuo mies minua tuijottaa” (1958). Nämä levyt ilmestyivät niin sanottuina savikiekkoina, joka oli Suomessa tuolloin vielä pääasiallinen äänitteiden julkaisuformaatti. ”Suklaasydämen” alkuperäisversion ”Mama’s Pearls” levytti yhdysvaltalainen laulaja Margaret Whiting, mutta levy jäi kotimaassaan melko vähälle huomiolle. ”Suklaasydämen” Suomessa saavuttamaa suosiota kuvastaa osaltaan se, että kappaleen taustalauluriffistä tuli yli 40 vuotta myöhemmin BumtsiBum! -ohjelman nimi.

Elämä
Alun perin Koivunen nousi maineeseen voitettuaan vuonna 1954 Helsingin työväentalolla järjestetyn kilpailun. Hän teki ensimmäisen levytyksensä ”Naisen – miehen” Börje Lampeniuksen kanssa, esiintyi Iskelmäkarusellissa ja sai kiinnityksen Onni Gideonin orkesteriin. Hän levytti monipuolisen uransa aikana myös lastenlauluja 1960-luvulla, mutta jazzia hän pääsi julkaisemaan vasta vuonna 1985. Hänen suosikkiartistejaan jazzin alalta olivat Peggy Lee, Anita O’Day ja Mel Tormé. 

Brita Koivunen, Annikki Tähti ja Mauno Kuusisto ottivat vastaan Suomen ensimmäiset kultalevyt Kirsti Rautiaisen juontamassa Mainostelevision Tupla tai kuitti -ohjelmassa vuonna 1960.

Televisiossa Brita Koivunen esiintyi 1960-luvulla, joko yksin tai Eino Virtasen kanssa, muun muassa VEK-kolmikon (Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla) musiikkiohjelmissa sekä Aarne Tarkaksen sarjoissa Sisarukset (1965–1966) ja Kuten haluatte (1966–1970).

1990-luvun lopulla hän esiintyi 1950-luvun laulajatähdistä muodostetussa laulutriossa, jonka muita jäseniä olivat Pirkko Mannola ja Vieno Kekkonen. Koivusen vetäydyttyä terveyssyistä hänet korvasi triossa vuonna 2005 Marjatta Leppänen.

Brita Koivusen puoliso oli musiikin monitoimimies Paavo Einiö. Pariskunta avioitui vuonna 1955. Heillä oli yksi tytär ja kolme poikaa. Lapsista kaksi on adoptoituja. Einiö kuoli kesällä 2006.

Koivunen kuoli 12. huhtikuuta 2014 suolistosyöpään. Hän vietti viimeiset vuotensa hoitokodissa Helsingin Töölössä.

Diskografia
 Brita Koivunen ja Olli Hämeen kvintetti (1957)
 Brita ja Eikka laulavat lapsille (1960)
 Brita Koivunen ja Eino Virtanen (1963)
 Brita Koivunen (1974)
 Unihiekkaa (1978)
 Sävelkansio (1979)
 As time goes by (1985)
 Unohtumattomat (1992)
 Brita, Pirkko ja Vieno – Kulta-ajan tähdet (1997)
 20 suosikkia – Suklaasydän (1997)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Brita Koivunen Pomus.netin tietokannassa
 
 Yle Elävä arkisto: Brita Koivunen lauloi itäisiinkin sävelmiin jazzin svengin
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Henry Lincoln

Henry Lincoln, oik. Henry Soskin, on englantilainen näyttelijä, televisiotoimittaja ja kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi yhtenä kirjan Pyhä veri, pyhä Graal kirjoittajista sekä Rennes-le-Châteaun "pyhää geometriaa" käsittelevistä dokumenttifilmeistään .

Lähteet

Aiheesta muualla
Guardian.co.uk 

Englantilaiset tietokirjailijat
Englantilaiset näyttelijät
Salaliittoteoreetikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Salaliittoteoreetikot