joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Diddy Kong

Diddy Kong on Nintendon Donkey Kong-pelisarjassa esiintyvä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1994 julkaistussa pelissä Donkey Kong Country. Hahmo on esiintynyt lähes jokaisessa Donkey Kong-peleissä Donkey Kong Countryn jälkeen. Diddy Kong on pieni apina, jolla on pitkä häntä, punainen paita sekä lippis, johon on painettu Nintendon logo. Diddy Kongin kykyihin kuuluu monissa peleissä nopea juoksu, ketteryys sekä kyky hypätä korkealle. Diddy Kong on Donkey Kongin luotettu ystävä ja apuri. Diddy Kongilla on tyttöystävä Dixie Kong.

Diddy Kongin ensimmäinen omaa nimeään kantama peli oli vuonna 1997 Nintendo 64-konsolilla julkaistu Diddy Kong Racing joka myöhemmin palasi uusintaversiona Nintendo DS:lle. Diddy Kong on esiintynyt myös monissa Mario-peleissä, lähinnä urheilupeleissä, mm Mario Kart: Double Dash!!, Mario Kart Wii Mario Slam Basketball ja Mario Super Sluggers. Myös Mario Party DS-pelissä Diddy Kongilla on lyhyt rooli.

Diddy Kong on esiintynyt Super Smash Bros.-pelisarjan kolmannessa osassa Super Smash Bros. Brawl. Tuossa pelissä hän kuului valmiisiin hahmoihin. Diddy on esiintynyt myös Donkey Kong Country-TV-sarjassa. Sarjassa hänen englanninkielisessä ääniroolissaan oli Andrew Sabiston ja japanin versiossa hänen äänestään vastasi Megumi Hayashibara.

Diddy Kongista on olemassa myös väärä/paha versio ns. False Diddy Kong. False Diddy Kong on nähty vain Super Smash Bros. Brawlissa välivastuksena tarinapelissä. False Diddy Kong eroaa Diddystä siten, että se on valtava ja se on pimeän värinen.
Samassa pelissä nähtiin false-versio myös Bowserista, prinsessa Peachistä ja prinsessa Zeldasta.

Kuvitteelliset apinat
Donkey Kong -pelisarjan hahmot
Super Smash Bros. -pelisarjan hahmot
Mario-pelisarjan hahmot
Nintendon maskotit

de:Diddy Kong
sv:Lista över rollfigurer i Donkey Kong-serien#Diddy Kong
Arkkipiispan kesäpalatsi

Arkkipiispan kesäpalatsi () on Bratislavassa sijaitseva palatsi, jossa on Slovakian hallituksen toimitilat.

Alkujaan renessanssityylinen palatsi rakennettiin 1600-luvulla Esztergomin arkkipiispan kesäasunnoksi. Osmanien valtakunta oli valloittanut Esztergomin 1543, siksi arkkipiispanistuin oli Bratislavassa.

Vuosina 1761–1765 itävaltalainen arkkitehti F. A. Hillebrandt suunnitteli sen barokkityyliseksi, mutta se sai myös rokokootyylisiä mausteita, kuten rokokooaidan ja seremoniapihan. Kuvanveistäjä Georg Rafael Donnerilla oli ateljee palatsin puutarhassa.

Palatsin puutarha arvokkainen koristeineen ja veistoksineen tuhoutui 1800-luvulla, kun palatsi muutettiin sotilassairaalaksi, ja suurin osa patsaista katosi. Johanneksen patsas on nyt Priimaksen palatsin pihalla, ja atlantit ovat Kittseen kaupungissa.

Entistetty palatsi ja sen englantilainen puutarha on nyt Slovakian hallituksen käytössä.

Aiheesta muualla 
Palatsin historia Slovakian hallituksen sivustolla 

Bratislavan rakennukset ja rakennelmat
Palatsit
Asko Ivalo

Asko Päiviö Ivalo (24. kesäkuuta 1901 Helsinki – 2. marraskuuta 1968) oli suomalainen diplomaatti, joka palveli yli 40 vuoden ajan suurlähettiläänä ja ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.

Asko Ivalon vanhemmat olivat kirjailija Santeri Ivalo (aik. Ingman) ja Ellinor Ivalo. Hän oli naimisissa kuvanveistäjä Emil Wikströmin tyttären Mielikki Wikströmin kanssa. Heillä oli kolme lasta.

Ivalo oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1926, ja hän toimi diplomaattina Tallinnassa, Virossa, Tukholmassa, Ruotsissa, Moskovassa,Neuvostoliitossa, Sofiassa, Bulgariassa, Belgradissa, Jugoslaviassa, Pariisissa, Ranskassa

Lähettiläänä  Ankarassa, Turkissa 1951–1954, Haagissa, Alankomaissa 1947–1951, Islamabadissa, Pakistanissa 1951–1954, Teheranissa, Intiassa, 1951–1954 ja  suurlähettiläänä  Damaskoksessa, Syyriassa 1958–1959,  Bangkokissa, Thaimaassa 1964–1968, Roomassa, Italiassa 1954–1961, New Delhissä , Intiassa 1964–1968 ja Jakartassa, Indonesiassa 1964–1968. 

Mielikki Ivalo on kertonut perheen vaiheista muistelmateoksissaan.

Lähteet 
 
 Ivalo, Asko & Wikström, Mielikki. Juhani Kerkkosen Genealogy-sivusto.

Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Huonevehkat

Huonevehkat eli kallat (Zantedeschia) on kasvisuku, johon kuuluu kahdeksan lajia. Vehkat kuuluvat Araceae-heimoon. Tunnetut kahdeksan lajia ovat kotoisin Afrikan etelä- ja keskiosista, missä ne elävät soilla ja vesistöjen reunoilla. Niillä on mehevä maavarsi ja suppilomaisen suojuslehden koristama kukinto.

Lajeja 
Ainakin neljää huonevehkalajia viljellään Suomessa huonekasvina:
 valkohuonevehka (Zantedeschia aethiopica)
 pilkkuhuonevehka (Zantedeschia albomaculata)
 keltahuonevehka (Zantedeschia elliottiana)
 rusohuonevehka (Zantedeschia rehmannii)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Zantedeschia

Vehkakasvit
Huonekasvit
Tapio Voionmaa

Olavi Tapio Voionmaa (vuoteen 1906 Wallin, 9. kesäkuuta 1896 Helsinki – 6. lokakuuta 1960) oli suomalainen diplomaatti.

Voionmaan vanhemmat olivat professori Kaarle Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1918. Voionmaa toimi Suomen Lontoon-lähetystön avustajana 1921–1922, kansainvälisen työtoimiston osaston jäsenenä 1922–1937 ja Kansainliiton sihteeristön finanssi- ja taloudellisen osaston jäsenenä 1929–1937. 

Voionmaa oli ulkoministeriön talouspoliittisen osaston päällikkönä 1937–1938 ja ministeriön kansliapäällikkönä 1938–1941 sekä 1946–1950. Hän oli lähettiläänä Sveitsissä 1941–1946 sekä Belgiassa ja Luxemburgissa 1950–1957. Viimeksi Voionmaa oli Suomen Espanjan-suurlähettiläänä 1957–1960 ja samaan aikaan myös Vatikaanin lähettiläänä 1956–1960. Voionmaa oli myös Kansainvälisen alkoholisminvastustamisliiton puheenjohtajana 1946–1960. 

Voionmaa kirjoitti teoksen Kansainvälinen sosialipolitiikka (1926) ja hän julkaisi tutkimuksia sarjoissa Studies and Reports of the International Labour Office ja Publications of the Economic Intelligence Service, League of Nations vuosien 1923–1937 välillä.

Tapio Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1923 Madeleine Morelin kanssa.

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Aiheesta muualla 
 Tapio Voionmaan elämäkerta Kansallisbiografiassa

Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Markus Ånäs

Markus Ånäs (s. 1975) on helsinkiläinen kulttuurin ja talouden toimittaja, kolumnisti ja kirjailija, joka on kirjoittanut kolumnimuotoista testipalstaa.

Ura

Like-uutisissa Ravintoruletti-nimisenä 1997 alkanut palsta jatkui ensin WSOY:n kustantamassa Johnny Kniga kertoo -lehdessä, josta se siirtyi Ånäs testaa -nimellä Alma-konserniin kuuluvaan Kauppalehti Pressoon vuonna 2004. Pääkaupunkiseudulla ilmestyneen Presson lopettamisen jälkeen Ånäs siirtyi Kauppalehden kulttuuripainotteisen sivun tuottajaksi. Hän lähti Kauppalehdestä vuonna 2013.

Muuta
Ånäs on kirjoittanut HIFK:n jääkiekon ja jalkapallon joukkueisiin keskittyvän historiikin, kirjan Ikuisesti sinun, HIFK sekä Hans Välimäen elämäkerran Patakuningas.

Teokset 
 Like on Like – kirjoja vuodesta 1987 (Like, 2007)
 HIFK - Ikuisesti sinun (WSOY, 2015)
Patakuningas (WSOY, 2018)

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kolumnistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuomittujen joukkoon


Tuomittujen joukkoon on Nicolen neljäs albumi, joka julkaistiin vuonna 2009. Levy oli julkaisuviikollaan Suomen albumilistan sijalla 13. Levyn nimikkokappaleen sanat kertovat Kauhajoen koulusurmista.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 13.

Kappaleet 
Sävellykset ja sovitukset Nicole.

Kokoonpano 
 Ilkka Laitala – laulu, kitara
 Olli Ketola – kitara, laulu
 Ville Sahakangas – rummut
 Sami Katajamäki – basso

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 5+/10
 Rumba: suopea
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Yhtyeen viralliset kotisivut

Vuoden 2009 albumit
Nicolen albumit
Tollanderin palkinto

Karl Emil Tollanderin palkinto ja Tollanderin mitali on suomalainen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Svenska litteratursällskapet Runebergin päivänä 5. helmikuuta. Palkinto on nimetty lahjoittajan, pankkiiri Karl Emil Tollanderin (1854–1911) mukaan. Palkintoa on jaettu vuodesta 1913, ja vuodesta 1971 se on ollut seuran suurin vuosittain jaettava palkinto. 2010-luvulla palkinnon suuruus on ollut 40 000 euroa.

Palkitut

1913 Valfrid Vasenius ja Bertel Gripenberg
1914 Hjalmar Procopé, Arvid Mörne ja Jacob Tegengren
1915 Jacob Tegengren, John Arnold Bergh ja Sigrid Backman
1916 Hjalmar Procopé, Ture Janson, Richard Malmberg ja Runar Schildt
1917 Karin Smirnoff, Jarl Hemmer, Ragnar Ekelund, Erik Furuhjelm ja Gabriel Sanden
1918 Emil Zilliacus ja Runar Schildt
1919 Ragnar Ekelund
1920 Jarl Hemmer
1921 Arvid Mörne
1922 Josefina Bengts
1923 Ture Janson
1924 Wilhelm Ruuth
1925 Sigurd Nordenstreng
1926 Bertel Gripenberg
1927 Arvid Mörne
1928 Gabriel Rein
1929 Arvid Mörne
1930 Emil Zilliacus
1931 Arvid Mörne
1932 Emil Zilliacus
1933 R. R. Eklund
1934 Hagar Olsson
1935 Hans Ruin
1936 Sigurd Frosterus
1937 Sally Salminen
1938 Eric Anthoni
1939 Harald Jernström
1940 Jacob Tegengren
1941 Ivar Heikel
1942 Bertel Gripenberg
1943 Elmer Diktonius
1944 R. R. Eklund
1945 Bertel Hintze
1946 Solveig von Schoultz
1947 Olav Ahlbäck
1949 Sven Lindman
1950 Hagar Olsson
1951 Eirik Hornborg
1952 Göran Schildt
1953 Walentin Chorell
1954 Oscar Parland
1955 Ole Torvalds
1956 Göran Stenius
1957 Åke Granlund
1958 Bo Carpelan
1959 Carl-Rudolf Gardberg
1960 Erik Heinrichs
1961 Anna Bondestam
1962 Bo Carpelan
1963 Oscar Parland
1964 Nils Erik Wickberg
1965 Lars Huldén
1966 Christer Kihlman
1967 Rabbe Enckell ja Anders Cleve
1968 Birgit Klockars ja Kurt Zilliacus
1969 Ralf Nordgren ja Johan Wrede
1970 John Gardberg
1971 Tove Jansson
1972 Karin Allardt Ekelund
1973 Olof Enckell
1974 Tito Colliander
1975 Oscar Nikula
1976 Thomas Warburton
1977 Nils Erik Wickberg
1978 Valdemar Nyman
1979 Anna Bondestam
1980 Stig Jägerskiöld
1981 Solveig von Schoultz
1982 Lorenz von Numers
1983 Bo Carpelan
1984 Torsten Steinby
1985 Johannes Salminen
1986 Gösta Ågren
1987 Georg Henrik von Wright
1988 Christer Kihlman
1989 Johan Wrede
1990 Peter Sandelin
1991 Göran Schildt
1992 Mikael Enckell
1993 Jan-Magnus Jansson
1994 Claes Andersson
1995 Lars Huldén
1996 Erik Allardt
1997 Olle Sirén
1998 Tua Forsström
1999 Märta Tikkanen
2000 George C. Schoolfield
2001 Erik Kruskopf
2002 Jörn Donner
2003 Merete Mazzarella
2004 Carl Jacob Gardberg
2005 Irmelin Sandman Lilius
2006 Inga-Britt Wik
2007 Johan Bargum
2008 Klaus Törnudd
2009 Leif Salmén
2010 Ralf Långbacka
2011 Ulla-Lena Lundberg
2012 Kurt Högnäs
2013 Rainer Knapas
2014 Bo Lönnqvist
2015 Birgitta Boucht
2016 Bengt Ahlfors
2017 Max Engman
2018 Kjell Westö
2019 Tuva Korsström
2020 Monika Fagerholm
2021 Fredrik Lång
2022 Robert Åsbacka

Aiheesta muualla 
 Karl Emil Tollanders donationsfond. Svenska litteratursällskapet i Finland r.f. 
 
 Biblioteken. 

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Suomenruotsalainen kulttuuri
Kotisirkka

Kotisirkka (Acheta domesticus) (”saunasirkka”) on noin 2,5 senttimetrin pituiseksi kasvava kellertävänruskea sirkkalaji. Kotisirkan vartaloa suojaa kitiinikuori, jonka väri on vaaleanruskea. Lajin päässä ja keskivartalon selkäpuolella on tummia kuvioita.
Kotisirkan takajalat ovat voimakkaat ja pitkät. Aikuisilla kotisirkoilla on kaksipariset siivet. Laji on rakenteeltaan litteämpi ja tukevampi kuin heinäsirkka. Kotisirkka esiintyy Suomessakin esimerkiksi asuntojen, konepajojen, varastorakennusten ja kasvihuoneiden lämpimissä ja kosteissa sisätiloissa sekä kaatopaikoilla. Kotisirkan elinkaari on optimaalisissa olosuhteissa 2–3 kuukautta ja sen elinkaareen kuuluu kolme päävaihetta: muna, nymfi ja aikuinen. Nymfivaiheisiin kuluu noin 6–8 viikkoa, jolloin kotisirkka käy läpi 6–10 muodonmuutosvaihetta ennen kuin se saavuttaa aikuisuuden.

Laji saattaa sirittää öisin häiritsevästi, mutta muuta haittaa siitä ei ihmiselle ole. Laji on kaikkiruokainen: se syö muun muassa lehtiä, siemeniä, hedelmiä, kasviksia, ruuantähteitä ja ravinnonpuutteen vaivatessa hyönteisten raatoja sekä omia muniaan. Kotisirkkoja myös kasvatetaan lemmikkieläinten, ja nykyisin myös ihmisten, ravinnoksi. Optimaalinen kasvatuslämpötila kotisirkoille on 32–35°C ja ilmankosteuden tulisi olla aikuisilla 50–55 % sekä kasvavilla nymfeillä 60–70 %.

Kotisirkka oli aiemmin melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta on harvinaistunut kuivan keskuslämmitysilman takia. Laji on alun perin kotoisin Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä.

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Kotisirkka (Acheta domesticus)
 Vieraslajit: Kotisirkka (Acheta domesticus)
 Luonnonvarakeskus (Luke): Kotisirkan kasvatus 
 Oulun ammattikorkeakoulu (Oamk): Kotisirkka (Acheta domesticus) (pdf)
 Kodin Pellervo: tietoa kotisirkasta
 Tietoa kotisirkasta 
 Tietoa ruokasirkoista
 Hepokatti.net – ääninäyte sirkan sirityksestä 
 ITIS: Acheta domesticus 
 University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Acheta domesticus, House cricket 
 Iowa State University, Bug Guide: Species Acheta domesticus - House Cricket 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acheta domesticus 
 Pherobase: Semiochemicals of Acheta domesticus, the House cricket 

Suorasiipiset
Lemmikkieläimet
In This Moment

In This Moment on yhdysvaltalainen vuonna 2005 perustettu metalcorea soittava yhtye. Se on julkaissut viisi albumia, kaikki Century Media Records -levymerkillä. Yhtyeen laulaja Maria Brinkin laulutyyli on sekoitus huutoa ja puhdasta laulua.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet
 Maria Brink – laulu, piano (2005–)
 Chris Howorth – kitara (2005–)
 Randy Weitzel – kitara (2011–)
 Travis Johnson – basso (2010–)
 Kent Diimmel – rummut (2016–)

Entiset jäsenet
 Josh Newell – basso (2005)
 Pascual Romero – basso (2005)
 Jesse Landry – basso (2005–2009)
 Kyle Konkiel – basso (2009–2010)
 Blake Bunzel – kitara (2005–2011)
 Jeff Fabb – rummut (2005–2011)
 Tom Hane - rummut (2011–2016)

Aikajana

Diskografia

Albumit
 Beautiful Tragedy (2007)
 The Dream (2008)
 A Star-Crossed Wasteland (2010)
 Blood (2012)
 Black Widow (2014)
Ritual (2017)
Mother (2020)

Livealbumit
Blood at the Orpheum (2014)

Kokoelmat
Rise of the Blood Legion – Greatest Hits (Chapter 1) (2015)

Aiheesta muualla

 

Yhdysvaltalaiset metalcore-yhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luke Roberts (näyttelijä)

Luke Roberts (s. 1977 Suffolk) on englantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Kymppikerho, Holby Cityn sairaala ja Black Sails.

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Metrojupakka

Metrojupakalla tarkoitetaan lahjusskandaalia, joka sai alkunsa kun Helsingin metroa alettiin suunnitella ja rakentaa. Metro aloitti liikenteen 1. kesäkuuta ja vihittiin virallisesti käyttöön 2. elokuuta 1982.

Uudenmaan lääninhallitus antoi lokakuussa vuonna 1981 lausunnon, jonka mukaan Helsingin entinen kaupunginjohtaja Teuvo Aura, metrotoimiston johtaja Unto Valtanen ja metrotoimikunta olivat ylittäneet toimivaltansa ja laiminlyöneet velvollisuutensa metron rakentamiseen liittyvissä asioissa. 9. elokuuta Helsingin kaupunginhallitus pidätti Valtasen heti virastaan. 

Metron videolaitteet oli tilattu Siemensiltä vastoin Helsingin ylipormestarin Raimo Ilaskiven toivomusta. Siemens jätti 26. elokuuta pyynnön saada perua videotarjous. Yhtiön perustelujen mukaan paikkaansa pitämättömät syytökset ja väitteet lahjonnasta olivat vahingoittaneet sen mainetta.

Unto Valtanen pidätettiin epäiltynä lahjusten vaatimisesta Siemensiltä. Tammikuussa 1983 Helsingin kaupungin virallinen syyttäjä, 1. kaupunginviskaali Jorma Uski aloitti poliisitutkinnat metrosotkuista. Helsingin kaupunginvaltuuston valiokunnan johtajan Harri Holkerin 15-henkisen ryhmän tuli selvittää, oliko metron rakentamisessa toimittu kaupungin edun vastaisesti ja mihin toimenpiteisiin kaupungin tulisi ryhtyä. Valiokunnan toiminta kesti vuoden ajan. Metrotoimiston johtajan Unto Valtasen osalta ratkaisevaksi koko jutun käsittelyn aikana muodostui kysymys siitä, oliko hän virkamies vai työsuhteessa Helsingin kaupunkiin. 

Helmikuussa Helsingin kaupunginhallituksen 17 jäsentä, muun muassa kaupunginjohtaja Raimo Ilaskivi, neljä metrotoimikunnan jäsentä, Unto Valtanen, Teuvo Aura ja kaupungin rahoitusjohtaja Erkki Linturi, saivat syytteet virkavirheestä. Helsingin raastuvanoikeus, jonka istunto pidettiin säätytalossa, totesi, että vuonna 1976 metrotoimikunta oli allekirjoittanut Strömbergin ja Valmetin perustaman Metrovaunut-yhtiön kanssa sopimuksen, joka koski kolmentoista kuusivaunuisen metrojunan valmistamista Suomessa. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa. Kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston ilman tarjouskilpailua, ja asiakirjat julistettiin salaisiksi. 

Oikeudenkäyntisarjan lopputuloksena kaikki syytteet hylättiin. Metrotoimiston lahjusepäilyt johtivat oikeuskansleri Kai Kortteen määräyksestä erilliseen oikeuskäsittelyyn, jossa korkein oikeus totesi vuonna 1985 useiden henkilöiden syyllistyneen lahjusten ottoon. Vuonna 1987 metrotoimiston johtajan virasta pidätetty Unto Valtanen tuomittiin lahjusten ottamisesta Siemensiltä yhdeksäksi kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen. Oikeus katsoi päätöksessään Valtasen kaupungin virkamieheksi. Muiden kohdalla syytteet hylättiin vanhentuneina.

Lähteet 

Helsingin metro
Oikeustapaukset
Suomen poliittiset skandaalit
Suomen korruptioskandaalit
Australian maastopalot 2009

Australian maastopalot 2009 olivat maan rauhanajan historian suurin katastrofi. Australian maastopalot vaativat 130 uhria 9.2.2009. Kuolonuhrien määrän uskotaan vielä kasvavan, kun palaneita seutuja päästään tutkimaan. Palojen pelätään leviävän yhä asuinalueilla.

Ennätyshelle Australiassa 
Tammikuun lopussa 2009 uutisoitiin, että Australian Melbournessa oli kuuminta 150 vuoteen. Vuodesta 1855 alkaen, jolloin mittaukset aloitettiin, ei ole mitattu vastaavaa. Kolme päivää lämpötila kohosi Melbournessa +43 °C, ja laski sitten 31 °C:een. Kuumuus vaivasi eteläisiä maakuntia Victoriaa ja Etelä-Australiaa.

Lämpötila nousi 7.2.2009 Melbournessa 46,4 °C:een ja sen länsipuolella 47,9 °C:een. Se on kaikkien aikojen ennätys.

Palokunta 
Yli 30 000 vapaaehtoista palomiestä taisteli tulta vastaan 7.2.2009. Myrsky pahensi tilannetta.

Syyt 
Maastopalot ovat yleisiä Australiassa. Vuosittain niitä syttyy 60 000. Tuhoisin palo on vuodelta 1983, jolloin 75 ihmistä kuoli. Poliisin mukaan osa paloista on tahallaan sytytettyjä.

Metsäpaloja on Australiassa torjuttu hallitulla kulotuksella (prescribed burning, controlled burning).
Esimerkiksi South West -alueella on poltettu vuosittain 8 % metsämaasta hallitsemattomien metsäpalojen välttämiseksi.
Jo Australian alkuperäiskansat harjoittivat tätä tarkoituksenaan luoda laitumia ja metsästysmaita.

Kulotusten vastustus on noussut viime vuosina ja niitä on alettu vastustaa esim. biodiversiteetin ja ilmastonmuutoksen torjunnan vuoksi.
Talven 2019–2020 suurista paloista on syytetty hallittujen kulotusten puutetta viime vuosina ja uusia "vihreitä" lakeja sekä ilmastonmuutosta.

Vuonna 1999 voimaan tullut Environment Protection and Biodiversity Conservation Act 1999 hankaloitti metsäpalojen torjuntaa. Esimerkiksi palonestovyöhykkeiden tai metsäautoteiden rakentaminen suojelluille alueille tai valtion omistamalle maalle vaatii ministeritason hyväksynnän.

Laajuus 
Maastopaloalueisiin sisältyy Victorian, Uuden Etelä-Walesin, Etelä-Australian ja Tasmanian osavaltiot.

Tuhot 
Paloissa tuhoutui ainakin 750 asuintaloa ja 350 000 hehtaaria maastoa on palanut. Pahin tilanne oli Victoriassa. Maastopalot uhkasivat myös maan villieläimiä, kuten koaloita ja kenguruita. Palosta selvinneilläkin eläimillä saattoi olla pulaa vedestä ja ravinnosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

2000-vuosikymmenen maastopalot
Vuoden 2009 luonnonmullistukset
Maastopalot 2009
Kaija Salaspuro

Kaija Salaspuro (synt. 1942) on vuonna 1967 Taideteollisen oppilaitoksen pukutaiteen osastolta  valmistunut pukusuunnittelija. Hän on suorittanut lisäksi teatteritaiteen jatko-opintoja Slovakiassa ja Italiassa. 

Salaspuro on toiminut pukusuunnittelijana MTV:ssä vuosina 1970-1982 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa 1982-1985. Kaija Salaspuro jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 2006, jossa hän toimi pukusuunnittelijana vuodesta 1987 lähtien. Hänet tunnetaan parhaiten näyttävistä musikaalipuvustuksista (mm. Anna Karenina ja Zorbas), mutta myös lukuisista puhe- ja lastennäytelmistä (mm. Täällä Pohjantähden alla, Lepakko, Juha, Varjo, Lemmenlähde). Vakituisten kiinnitysten ohella Kaija Salaspuro on vieraillut pukusuunnittelijana mm. Tampereen Työväen Teatterissa ja Suomen Kansallisoopperassa, suunnitellut elokuvapuvustuksia ja osallistunut useisiin alan näyttelyihin niin koti- kuin ulkomaillakin.

Aiheesta muualla
Teme Teatteri- ja Mediatyöntekijät ry

Teatteripukusuunnittelijat
Nadine Lefèvre

Nadine Lefèvre (o.s. Fourcade, s. 25. helmikuuta 1963 Reims, Marne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.

Nadine Fourcade sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 652 cm. Karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 661 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui pituushypyssä 17:nneksi Pireuksessa 1985 tuloksella 574 cm sekä 12:nneksi Madridissa 1986 tuloksella 648 cm.

Fourcade voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1986–1988 sekä sisäradoilla vuosina 1985–1986. Hän teki Ranskan ennätyksen 679 cm Montgeronissa 4. toukokuuta 1985. Hän menetti ennätyksen vasta kymmenen vuotta myöhemmin, kun Nadine Caster hyppäsi tuloksen 694 cm.

Henkilökohtaiset ennätykset

 Pituushyppy: 679 cm (1985)
 Korkeushyppy: 184 cm (1985)
 100 metrin aitajuoksu: 14,20 s (1986), käsiajanotolla 13,9 s (1985)
 Viisiottelu: 3 412 p (1979)
 Seitsenottelu: 5 315 p

Lähteet

 
 

Ranskalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lyhtykoiso

Lyhtykoiso (Physalis alkekengi) on monivuotinen ruohovartinen koisokasvi. Laji tunnetaan myös nimillä lyhtykukka ja juutalaiskirsikka. Se on oranssien hedelmiensä takia suosittu koristekasvi.

Täysikasvuisen kasvin korkeus on noin 50–80 cm, ja sen kierteiseen asentoon kasvavat lehdet ovat 6–12 cm pitkiä ja 4–9 cm leveitä. Lyhtykoison kukka on väriltään valkoinen ja halkaisijaltaan 10–15 mm. Kukasta kehittyvän hedelmän ympärille kasvaa 4–5 cm pitkä ja leveä hatara oranssinpunainen verhiö.

Lyhtykoiso on luonnonvarainen alueella Etelä-Euroopasta Etelä-Aasiaan ja Japaniin. Kasvi leviää nopeasti maanalaisilla rönsyillä.

Lyhtykoisoa on käytetty myös ravintona ja lääkkeenä. Se on lievästi myrkyllinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Physalis alkekengi 

Lyhtykoisot
Lääkekasvit
Porkkanamafia

Porkkanamafia eli Carrotmob on kansainvälinen kuluttajaliike, joka toimii ilmastonmuutoksen hidastamiseksi. Toiminnan aloitti keväällä 2008 kalifornialainen Brent Schulkin, joka pohti keinoa ruokakauppojen ohjaamiseksi toimimaan entistä ympäristöystävällisemmällä tavalla. Hän päätti kilpailuttaa naapurustonsa kaupat sillä perusteella, kuka lupasi käyttää suurimman osan ostotempauksen lisätuotosta energiatehokkuuden parantamiseen. Liikkeen toiminta on laajentunut nopeasti kansainväliseksi muun muassa Facebookin avulla. Utain kertoo Porkkanamafian toiminnan olevan aktiivisinta Yhdysvalloissa ja Suomessa. Liike on levittäytynyt myös muun muassa Saksaan, Englantiin, Hollantiin ja Itävaltaan.

Porkkanamafian aktivistit kilpailuttavat yleensä yhden kaupungin sisällä jonkin yritystyypin edustajia (esim. ravintolat) ja valitsevat tempauskohteeksi yrityksen, joka lupaa sijoittaa suurimman osuuden tempauksen tuotosta energiatehokkuusparannuksiin. Tempauksen, jota on kutsuttu mediassa myös "käänteiseksi ostoboikotiksi", tuotoksi on laskettu normaalin päivän myynnin ylittävä osuus. Porkkanamafia-liike pyrkii luomaan ostoryntäyksen tempauspäivänä mainostamalla tapahtumaa eri tavoilla. Yleensä mediat ovat tuoneet tempauksille huomattavaa tunnettavuutta. Netin sosiaaliset verkostot ovat Porkkanamafian keskeinen tapa kerätä ostajia yhteen.

Tempauksia on Suomessa järjestetty ainakin Helsingissä, Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Tampereella, Turussa ja Vantaalla.

Vaikka positiivishenkistä Porkkanamafiaa onkin julkisuudessa pääasiassa kehuttu, on liike saanut osakseen myös kritiikkiä. Sen on epäilty muun muassa kannustavan lisäämään turhaa kulutusta. Porkkanamafian edustajien mukaan näin ei kuitenkaan ole, vaan liike haastaa suuntaamaan uudelleen kuluttamista, joka tapahtuisi joka tapauksessa. Liikkeen mukanaan tuoman, uuden kaltaisen aktivismin pitkän aikavälin elinkelpoisuus on myös kyseenalaistettu. Porkkanamafialaiset itse uskovat toiminnallaan olevan merkitystä juuri pitkällä aikavälillä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Porkkanamafia.fi
 Carrotmob.org

Kansalaisliikkeet
Mynämäen rautatieasema

Mynämäen rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla  eli Uudenkaupungin radalla. Liikennepaikka sijaitsee Asemanseudun kylässä Mynämäen kunnassa, noin neljä kilometriä kunnan keskustaajaman lounaispuolella.

Historia 

Liikennepaikka on avattu liikenteelle 1. syyskuuta 1923, jolloin radan ensimmäinen osuus Turusta Mynämäelle asti valmistui. Myös itse asemarakennus valmistui samana vuonna. Rata Mynämäeltä Uuteenkaupunkiin saatiin valmiiksi puolestaan vuotta myöhemmin, vuonna 1924. Asemanseudulle muodostui rautatieaseman ja Junnilan konepajan myötä oma taajamansa, jossa oli 1960-luvulla yli 400 asukasta. 

Henkilöliikenne Mynämäen asemalla lakkautettiin vuoden 1993 alussa, yhtä aikaa koko radan kanssa. Myös kaupallinen tavaraliikenne lakkautettiin vajaa kymmenen vuotta tämän jälkeen, 1. kesäkuuta 2002. Vuodesta 2008 liikennepaikka on ollut miehittämätön junakohtauspaikka, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä. Liikennepaikka on myös ainoa junakohtauspaikka Turun ja Uudenkaupungin välillä, sillä Raisiossa ei voi järjestää junakohtauksia vaihdeyhteyden puuttumisen vuoksi.

Rautatieasema 

Mynämäen kaksikerroksisen klassistisen V luokan asemarakennuksen on suunnitellut Jarl Ungern, ja se valmistui 1923. Asemarakennus on rakennettu tyyppipiirustusten peilikuvana, ja se on Raision ja Nousiaisten asemien ohella yksi rataosan suurimmista. Asemarakennus oli syksyyn 2008 saakka liikenteenohjauksen käytössä sekä asuinrakennuksena.

Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi, myyntiin tulivat 1,86 hehtaarin tontilla sijaitsevat kahdeksan rakennusta: asemarakennus, tavaramakasiini, parivahtitupa, sauna-pesutupa-leivintupa, maakellari, liiteri, navetta ja autotalli. Saaduista tarjouksista huolimatta Senaatti-kiinteistöt viivytteli aseman myynnissä, sillä sitä arveltiin tulevaisuudessa tarvittavan paikallisjunaliikenteessä, eikä vanhoja radanhallintalaitteistoja ollut siirretty tiloista pois, joten kohde poistettiin myynnistä.
Asema-alue tuli uudelleen myyntiin keväällä 2011.
Asema-alue rakennuksineen on nykyisin asuinkäytössä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvia Mynämäen rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla

Varsinais-Suomen rautatieliikennepaikat
Mynämäen liikenne
Suomen kirjastopalvelu

Suomen kirjastopalvelu Oy (ent. BTJ Finland Oy) on yrityksiä ja julkista alaa palveleva yritys. Mediatuotteisiin liittyvä metadatan tuotanto, hallinta ja jakelu sekä niihin liittyvät palvelut ovat yrityksen toiminnan keskiössä. Lisäksi Kirjastopalvelu välittää kirjastoille ja kouluille kirjoja ja muuta aineistoa, myy kalusteita ja tarvikkeita sekä kustantaa tieto- ja kaunokirjallisuutta Avain-kustantamon nimissä.

Yrityksen perustivat vuonna 1961 Suomen kirjastoseura, Kansanvalistusseura ja kirjastoalan aatteelliset yhdistykset nimellä Kirjastopalvelu. Vuonna 1995 yritys siirtyi osaksi ruotsalaista saman alan BTJ Group -konsernia. Tammikuussa 2017 Booky.fi Oy tuli Kirjastopalvelun pääomistajaksi ostettuaan BTJ Group -konsernin omistusosuuden. Lisäksi omistajana on edelleen Suomen kirjastoseura, jonka omistusosuus on 10 prosenttia. Yrityksellä on noin 50 työntekijää Helsingin Kalasatamassa sijaitsevassa toimipisteessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yrityksen kotisivut
 Yrityksen Facebook

Suomalaiset yritykset
Suomalaiset kirjankustantamot
Linnanmaan liikuntahalli

Linnanmaan liikuntahalli on Oulussa Linnanmaan kaupunginosassa sijaitseva liikuntahalli.

Hallissa on suuri, neljään osaan jaettavissa oleva liikuntasali joustoparkettilattialla, jonka pituus on 55 metriä, leveys 26,5 metriä ja korkeus 12,5 metriä. Salissa on toisen kerroksen katsomossa 118 paikkaa, lisäksi käytettävissä on 228-paikkainen teleskooppikatsomo.

Erillisen peiliseinillä ja äänentoistolaitteilla varustetun musiikkiliikuntasalin pinta-ala on 150 m². Lisäksi rakennuksessa on kokoustilat, useita pukuhuoneita sekä peseytymistilat. Linnanmaan liikuntahallin yhteyteen on valmiina suunnitelmat uimahallin rakentamiseksi.

Linnanmaan liikuntahalli toimii myös OLS-Salibandyn miesten ja naisten edustusjoukkueiden kotikenttänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oulun kaupunki: Linnanmaan liikuntahalli

Liikuntahalli
Oulun urheiluhallit
Ninon de l’Enclos

Anne "Ninon" de l'Enclos (myös Ninon de Lenclos tai Ninon de Lanclos) (10. marraskuuta 1620 – 17. lokakuuta 1705) oli ranskalainen kirjailija, kurtisaani ja taiteiden suosija.

Anne de Lenclos syntyi ja eli Pariisissa. Hän sai lempinimen "Ninon" isältään lapsena. Vuonna 1632 hänen isänsä ajettiin maanpakoon, ja kun hänen äitinsä kuoli kymmenen vuotta myöhemmin, hän muutti luostariin. Ninon kuitenkin jätti paikan seuraavana vuonna. Hän päätti kuitenkin pysyä koko ikänsä naimattomana ja itsenäisenä. Hän sai vaikutteita epikurolaisuudesta ja Michel de Montaignen ajattelusta, ja päätti omistaa elämänsä sekä henkisille että ruumiillisille nautinnoille.

Pariisiin palattuaan hänestä tuli suosittu hahmo kaupungin salongeissa. Noin kolmikymmenvuotiaana hän ryhtyi kurtisaaniksi. Hänen rakastajiensa joukkoon kuuluivat muun muassa Louis II Condé, Gaspard de Coligny ja François de La Rochefoucauld. Elämäntapa ei ollut vielä tuolloin yhtä hyväksyttyä kuin myöhemmin, ja vuonna 1656 hänet vangittiin Madelonnettesin luostariin Anna Itävaltalaisen käskystä. Vähän ajan päästä Ruotsin aiempi kuningatar Kristiina kävi hänen vieraanaan, ja hyvän vaikutuksen saatuaan hän kirjoitti kardinaali Mazarinille, joka järjesti Ninonin vapaaksi.

Ninon luopui 1660-luvun lopulla kurtisaanin elämäntavasta ja keskittyi kirjailijaystäviinsä. Vuodesta 1667 hän emännöi kokoontumisia l'hôtel Sagonnessa. Ninonin tuesta saivat nauttia muun muassa Molière sekä Voltaire, joka oli tuolloin vielä lapsi.

Ninon kuoli 82-vuotiaana hyvin varakkaana.

Teoksia 
 La coquette vengée (1659) - Vastasi hyökkäyksiin, joiden kohde Ninon oli. Hän puolusti mahdollisuutta elää hyvää ja moraalista elämää ilman uskontoa.
 Julkaistuja kirjeitä:
 Lettres de Ninon de L'Enclos au marquis de Sévigné, koonnut Damours, 1750, toimittanut Francois Joly.
 Lettres de Ninon de L'Enclos au marquis de Sévigné, koonnut Claude Prosper Jolyot de Crébillon, toimittanut François Joly, Amsterdam, 1750. 
 Bibliothèque épistolaire, ou choix des plus belles lettres des femmes les plus célèbres du siècle de Louis XIV. Lettres de Ninon de l'Enclos, de Mme de Maintenon, des Ursins, de Caylus, etc., koonnut A. Delanoue.

Aiheesta muualla 
 
 Blythe, Martin (toim.): The Judgment of Paris - How Ninon de Lenclos Cheated the Devil Sexual Fables 
 Elliott, Aaron: Ninon de l'Enclos 

Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1620 syntyneet
Vuonna 1705 kuolleet
Abitreenit

Abitreenit on Yleisradion tarjoama verkkopalvelu lukiolaisille ja ylioppilaskirjoituksiin valmistautuville abiturienteille. Abitreenien tavoitteena on valmentaa lukiolaisia yo-kokeisiin tiedollisesti, taidollisesti ja henkisesti. 

Kevään ja syksyn ylioppilaskirjoitusten aikaan Abitreenit julkaisee ylioppilaskokeet ja niiden vastaukset. Tarjolla on myös Ylioppilastutkintolautakunnan asiantuntijoiden vastauspalvelu. Abitreenit tuottaa suoria yo-koelähetyksiä, joissa käydään läpi päivän yo-kokeita lukion opettajien ja Ylioppilastutkintolautakunnan asiantuntijoiden kanssa, jotka vastaavat abien kysymyksiin kokeesta. Aiemmin lähetyksiä on esitetty Yle Teema -kanavalla. Televisio-ohjelma on tunnettu myös nimillä Älliä vai ei ja Abifarmi.  

Abitreenit-sivustolla on tarjolla harjoittelumateriaalia lukion eri oppiaineisiin. Materiaalit on jaoteltu lukion kurssien mukaan, vieraissa kielissä kielenhallinnan osa-alueen ja taitotason mukaan. Lisäksi sivustolla on juttuja ja vinkkejä, jotka auttavat lukiolaisia jaksamaan opiskelussa ja menestymään kirjoituksissa, kuten Paineessa-kampanjan sisällöt. Helmikuussa 2019 Abitreenit julkaisi Motivaatiotreenit-nimisen opiskelumotivaatiota käsittelevän artikkelikokonaisuuden sekä siihen liittyvän Paineessa-podcastin. 

Sivusto kuuluu Yle Oppiminen -palveluun ja se avattiin vuonna 2000. Abitreenit-palvelulle myönnettiin Koulutusrahasto Kouran Lapset ja nuoret -sarjan kunniamaininta vuonna 2007.

Aiheesta muualla 

Abitreenit

Ylen verkkopalvelut
Slovakian piirit

Piiri () on Slovakian aluehallinnon yksikkö. Piiriä korkeampi yksikkö on alue () ja piirit on edelleen jaettu kuntiin (). Slovakiassa on 79 piiriä. Maan pääkaupunki Bratislava on muodostunut viidestä ja toiseksi suurin kaupunki Košice neljästä piiristä.

Piirit ovat nykyään Slovakiassa enemmän tilastollisia yksiköitä kuin varsinaisia hallinnollisia alueita. Vielä 1900-luvun loppupuolella piireillä oli oma hallinto. Piirienvirastot lakkautettiin kuitenkin 2004 ja ne korvattiin virastoilla, jotka yhtä lukuun ottamatta vastaavat useammasta piiristä.
Pozsonyn maakunta

Pozsonyn maakunta oli hallinnollinen alue Unkarin kuningaskunnassa. Se sijaitsi nykyisen Slovakian alueella.

Pozsonyn maakunta rajoittui Ala-Itävaltaan ja Unkarin Nyitran, Komáromin, Győrin ja Mosonin maakuntiin. Morava virtasi Pozsonyn maakunnan länsipuolella, Tonava eteläpuolella ja Váh itäpuolella. Pikku-Karpaattien vuoristo jakoi maakunnan kahteen osaan.

Maakunnan pääkaupunkina toimivat aluksi Bratislavan linna ja Šamorínin kaupunki sekä myöhemmin nykyinen Bratislava.

Pozsonyn maakunnan edeltäjä oli olemassa jo 800-luvulla Suur-Määrin valtakunnassa. Unkarin valtakunnassa maakunta oli ensimmäisiä muodostettuja maakuntia. Se oli Unkarin historian ajan yksi sen vauraimmista alueista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Poszsonystä tuli osa Tšekkoslovakiaa, jossa se säilyi Bratislavan maakuntana hieman muuttunein rajoin. Osa alueesta jäi Unkariin Győr-Moson-Sopronin lääniin.

Slovakian historia
Happosadetta

Happosadetta on Verenpisara-yhtyeen elokuussa 2003 julkaistu toinen albumi.

Kappaleet 
Sävellykset Santeri Kallio ja Rami Raski, sanoitukset Rami Raski, sovitukset Verenpisara.

Kokoonpano 
 Santeri Kallio – kosketinsoittimet, kitara
 Rami Raski – laulu
 Tomi Koivusaari – kitara
 Niclas Etelävuori – basso
 Atte Sarkima – rummut

Vierailevat muusikot 

 Marika – taustalaulut
 Marko Manninen – sello
 Minna Ollikainen – viulu

Vuoden 2003 albumit
Verenpisaran albumit
Jacques Cloutier

Jacques Cloutier (3. tammikuuta 1960, Royn-Noranda, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.

Buffalo Sabres varasi Cloutierin vuoden 1979 NHL:n varaustilaisuudessa. Sabresin lisäksi hän pelasi myös Chicago Blackhawksissa sekä Quebec Nordiquesissa. Cloutier käytti numeroa 31 koko uransa. Pelaajauransa Cloutier päätti vuonna 1994 ja siirtyi Nordiquesin maalivahtivalmentajaksi. Hän on voittanut Coloradossa valmentajana Stanley Cupin vuosina 1996 sekä 2001. Cloutier sai potkut Coloradosta kauden 2008–2009 jälkeen.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Buffalo Sabresin varaamat pelaajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Bratislavan eläintarha

Bratislavan eläintarha on Slovakian pääkaupungin Bratislavan eläintarha. Se sijaitsee Karlova Vesin osa-alueella Pienten Karpaattien metsässä. Eläintarha on avattu vuonna 1960.

Vuonna 2008 eläintarhassa oli 983 eläintä, jotka kuuluivat 157 lajiin. Niistä tunnetuimpia ovat kissaeläimet, jotka ovat myös lisääntyneet tarhassa: eteläafrikkalaiset leijonat, valkoiset bengalintiikerit, jaguaarit ja  Sri Lankasta tuodut leopardit. Tarhassa on myös sarvikuonoja, seeproja, kirahveja  ja kenguruita sekä terraarioita ja akvaarioita. Vuonna 2008 eläintarhassa kävi 203 000 vierasta.

Lähteet 

Eläintarhat
Eläintarha
Nigerin lippu

Nigerin lippu on Nigerin symboli yhdessä kansallislaulun (La Nigérienne), vaakunan ja moton (Fraternité, Travail, Progrès (Veljeys, työ, edistys) kanssa. Lippu on vahvistettu maan tunnukseksi 23. marraskuuta 1959. Lippu on vaakaraitanen trikolori, jonka värit ovat oranssi, valkoinen ja vihreä. Valkoisessa kentässä on keskellä myös oranssi kiekko. Yleisen selityksen mukaan oranssi raita symboloi Saharan autiomaata maan pohjoisosassa tai savannien ruohikkoja, valkoinen puhtautta (joidenkin mukaan Niger-jokea), vihreä sekä toivoa että maan eteläosan metsiä ja oranssi pallo joko aurinkoa tai itsenäisyyttä.

Lähteet

Viitteet 

Niger
Valtioiden liput
Vihervireot

Vihervireot (Hylophilus) on vireojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 15 lajia.

Vihervireoihin (Hylophilus) kuuluvia lajeja 
 Amazonianvireo (Hylophilus hypoxanthus)
 Bahianvireo (Hylophilus amaurocephalus)
 Harmaarintavireo (Hylophilus semicinereus)
 Kultarintavireo (Hylophilus muscicapinus)
 Oliivivyövireo (Hylophilus thoracicus)
 Pensasvireo (Hylophilus flavipes)
 Pikkuvihervireo (Hylophilus decurtatus)
 Rionegronvireo (Hylophilus brunneiceps)
 Ruostevireo (Hylophilus semibrunneus)
 Ruskolakkivireo (Hylophilus poicilotis)
 Ruso-otsavireo (Hylophilus ochraceiceps)
 Sitruunavireo (Hylophilus olivaceus)
 Tepuivireo (Hylophilus sclateri)
 Tuhkapäävireo (Hylophilus pectoralis)
 Vihervireo (Hylophilus aurantiifrons)

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Hylophilus 
Vireot
Pertti Alaja

Pertti Johannes Alaja (18. helmikuuta 1952 Helsinki – 18. elokuuta 2017 Espoo) oli jalkapalloilija ja valmentaja, joka toimi 2012–2017 Suomen Palloliiton puheenjohtajana.

Ura
Alaja pelasi maalivahtina SM-sarjassa Valkeakosken Hakassa, Oulun Työväen Palloilijoissa ja Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden 1973. Kaikkiaan hän ehti pelata 110 Mestaruussarjan ottelua vuosina 1971–1977 ennen kuin siirtyi Tanskaan Ikastiin.

Ikastista Alaja siirtyi 23. helmikuuta 1980 ammattilaiseksi Kanadaan Edmonton Drillersin joukkueeseen. Hän kävi neuvotteluja myös Feyenoordin, Tukholman AIK:n ja Hammarbynn kanssa. Hän pelasi myös Ruotsissa Malmössä. Maajoukkuetta Alaja edusti ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja pelasi uransa aikana yhteensä 29 maaottelua. Alaja pelasi myös käsipalloa SM-sarjatasolla.

Pelaajauransa jälkeen Alaja siirtyi valmennukseen ja järjestötehtäviin. Hän toimi valmentajana HIFK:ssa ja Pallo-Pojissa ja maalivahtivalmentajana Suomen maajoukkueessa. Alaja toimi Palloliiton pääsihteerinä 1991–2000 sekä varapuheenjohtajana 2004–2006. Vuonna 1998 Alaja tuomittiin sakkoihin opetusministeriön ylijohtajan Harri Syväsalmen lahjonnasta. Palloliitto oli maksanut Syväsalmelle kolme urheilumatkaa. Vuonna 2012 Nelosen uutiset kertoi, että Alajan varapuheenjohtajakaudella hänen luottokorttilaskuissaan oli epäselvyyksiä.

Alaja oli pohjoismaisen EM2008-kisaprojektin johtaja, mutta kisat myönnettiin Sveitsille ja Itävallalle. Vuonna 2008 Alaja valittiin 2010 MM-kisojen turnausjohtajaksi.

Urheilutoiminnan lisäksi Alaja työskenteli SOS-Lapsikylän toiminnanjohtajana ja kirjoitti runoja. Hänen esikoisteoksensa Hyvää yötä, Kleopatra ilmestyi vuonna 2007.

Alajalla diagnosoitiin tammikuussa 2017 syöpä, ja hän kuoli sairauteen elokuussa.

Marraskuussa 2017 Alajan nimettiin Captain’s Ballin saajaksi tunnustuksena merkittävästä ja positiivisesta työstä jalkapallon hyväksi. Samassa yhteydessä hänet nimettiin suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.

Alajan identtinen kaksoisveli Erkki Alaja on entinen pääsarjatason jalkapalloilija. Myös hänen isänsä Martti ja veljensä Risto ovat pelanneet SM-sarjatasolla käsipalloa.

Pertti Alajan setä oli piispa Osmo Alaja

Teokset

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jalkapallovaikuttajat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää

Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää on sanonta, jota käytettiin Suomessa toisen maailmansodan aikana ja osittain ennen. Se esiintyy myös Väinö Linnan Tuntematon sotilas -romaanissa. Vanhala: "Suomen sotilas vastaa kymmentä ryssää". Lahtinen: "Kyllä kai. Mutta mitäs sitten tehdään, kun tulee se yhdestoista?" 

Sanonnan alkuperä on joko vuodelta 1889, 1890 tai 1891 Lappeenrannan varuskunnasta, jolloin harjoituksilla oli ollut Suomen kaartin sotilaita ja venäläisiä sotilaita. Vilho Manninen kertoo sanonnan alkuperän olevan lähtöisin siitä, että suomalainen sotilas oli kehunut lyövänsä kymmenen venäläistä (”ryssää”), mistä oli kantautunut tieto venäläiselle kenraalille. Kun suomalaisen eteen oli tullut kymmenen venäläistä, hän oli lyönyt heidät maahan ja huitonut lopuksi ilmaa sekä pyytänyt kymmenen lisää. Lisää venäläisiä ei tullut, mutta venäläinen kenraali oli tarjonnut suomalaiselle suuren tupakka-annoksen palkinnoksi.

Historian dosentti Ali Pylkkäsen mukaan ”Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää” -asennetta ruokittiin Suojeluskunnissa. Suojeluskuntien opetuksessa käytettiin esimerkkinä Joutselän taistelua vuodelta 1555. Taistelun jälkeen Ruotsin joukkojen päällikkö Henrik Klaunpoika Horn kirjoitti kuningas Kustaa Vaasalle, että taistelussa sata suomalaista vastasi tuhatta venäläistä.

Sanonta laajeni sittemmin nyrkkeilemisestä, painista tai tappelusta tarkoittamaan suomalaisten taistelukykyä sodassa.

Sana ”ryssä” on ollut Suomen suuriruhtinaskunnan alkuaikoina myös neutraali ja se on muun muassa Aleksanteri I:n hallitsijanvakuutuksen suomenkielisessä käännöksessä käytössä sanassa Ryssänmaa tarkoittaen Venäjän keisarikuntaa. Sana muuttui kielteiseksi tai erityisen kielteiseksi vasta niin kutsuttuina sortovuosina postimanifestin ja erityisesti helmikuun manifestin jälkeen.

Lähteet

Lentävät lauseet
Suomen ja Venäjän väliset suhteet
Suomen ja Neuvostoliiton väliset suhteet
Eduskunnan tilintarkastajat

Eduskunnan tilintarkastajat huolehtivat eduskunnan ja sen virastojen tilien ja hallinnon tarkastamisesta. Eduskunnan virastoja ovat eduskunnan kanslia, eduskunnan oikeusasiamiehen kanslia, valtiontalouden tarkastusvirasto, kansainvälisten suhteiden tutkimuslaitos ja Euroopan unionin asioiden tutkimuslaitos.

Eduskunta valitsee kansanedustajien joukosta kolme tilintarkastajaa ja kullekin henkilökohtaisen varajäsenen. Nämä kolme tilintarkastajaa valitsevat neljännen tilintarkastajan ja hänen varajäsenensä. Näiden tulee olla julkishallinnon ja -talouden tilintarkastaja (JHTT) tai Keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja (KHT). Tilintarkastajien toimikausi on eduskuntavaaleja seuraavan vuoden alusta seuraavan vaalivuoden loppuun.

Nykyiset tilintarkastajat
Merja Mäkisalo-Ropponen, sd. (varajäsen: Raimo Piirainen, sd.)
Veijo Niemi, ps. (Sanna Antikainen, ps.)
Wille Rydman, kok. (Saara-Sofia Sirén, kok.)

Lähteet
 Eduskunnan tilisääntö, 460/1988, 2 ja 19 §
 Eduskunnan työjärjestys, 40/1999 v. 2000, 14 §
 Eduskunnan tilintarkastajat

Viitteet 

Eduskunnan toimielimet
Tilintarkastus
Heikki Kaartinen

Heikki Kaartinen (3. toukokuuta 1872 Kurkijoki – 12. heinäkuuta 1947) oli suomalainen rakennusmestari, talousneuvos ja rakennusurakoitsija. Kaartinen rakensi yli 100 rakennusta joista valtaosan hän myös itse suunnitteli. Kaartisen suunnittelemat rakennukset olivat tyyliltään pääasiassa myöhäisjugendia.

Henkilöhistoria
Kaartisen vanhemmat olivat tilallinen Juhana Kaartinen ja Helena Kauppinen. Hän suoritti 1896 Helsingin II teollisuuskoulun ja toimi sitten työnjohtajana ja vastaavana rakennusmestarina 1896–1905. Kaartinen työskenteli muun muassa Tampereen tuomiokirkon rakennustyömaalla. Kaartinen johti omaa rakennusliikettään vuodesta 1905 ja hän rakensi asunto-, pankki-, yhdistys- ja liiketaloja.

Kaartinen oli Suomen rakennusmestariliiton hallituksen jäsen vuodesta 1905 ja liiton kunniajäsen hänestä tuli 1930. Hän oli myös Rakentajain kustannus Oy:n puheenjohtaja, Rakennusmestarien eläkerahaston johtokunnan jäsen vuodesta 1908 ja Rakennustaidon toimitusvaliokunnan jäsen vuodesta 1927. Kaartinen sai talousneuvoksen arvon 1936.

Kaartinen omisti Ojalan tilan Mommilassa vuodesta 1917 ja Reuna-Seppälän tilan Helsingin maalaiskunnassa vuodesta 1929.

Kaartisen puoliso oli Matilda Kosonen. Tekstiilitaiteilija Aino Hausmann oli heidän tyttärensä.

Kaartisen suunnittelemia rakennuksia 

 Asuintalo Harjula, Eerikinkatu 1, Helsinki 1905
 Asunto-Osakeyhtiö Raide, Malminkatu 40, Helsinki 1906
 As. Oy Ahtola,  Hämeentie, Helsinki 1907
As. Oy Seura, Agricolankatu 11, Fleminginkatu 2, Helsinki 1911
Fleminginkatu 6, Helsinki 1911
Fleminginkatu 8, Helsinki 1913
 Raittius- ja Valistustalo, Annankatu 29, Helsinki 1907
 Asuin- ja liiketalo Pietola, Yrjönkatu 38, Helsinki 1908
 Tampereen työväentalon laajennus  1912
 Helsingin Työväen Säästöpankin toimitalo, Eläintarhantie 1 A, Helsinki 1913 (purettu 1966 valmistuneen Ympyrätalon tieltä)
 Rakennusmestarien talo, Eerikinkatu 11, Helsinki 1932

Aiheesta muualla 
 
 Www.korttelit.fi: Heikki Kaartisen suunnittelemia rakennuksia Helsingissä 
Heikki Kaartisen suunnittelema Asunto Oy Seura Karhupuistossa

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Viitteet

Suomalaiset rakennusmestarit
Suomen rakennusalan vaikuttajat
 Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Like Father, Like Son


Like Father, Like Son on Lil Waynen ja Birdmanin yhteisalbumi, joka julkaistiin 31. lokakuuta 2006.

Myynti 
Albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 176,000 kappaletta, joten se sijoittui Billboard 200 -listan kolmossijalle. 11. heinäkuuta 2007 albumia oli myyty Yhdysvalloissa 761,958 kappaletta.

Kappaleet 
Loyalty (Skit)
Over Here Hustlin' (tuottanut DJ Nasty & LVM)
Stuntin' Like My Daddy
1st Key
Like Father, Like Son
You Ain't Know (tuottanut Scott Storch)
Family Rules (Skit)
Know What I'm Doin' (feat. Rick Ross & T-Pain)
Don't Die
Ain't Worried Bout shit
Out The Pound
Leather So Soft (tuottanut Jim Jonsin)
Army Gunz (tuottanut DJ Nasty & LVM)
Protector (Skit)
Get That Money
No More (feat. All Star Cashville Prince)
High
Cali Dro (feat. Tha Dogg Pound) (tuottanut DJ Nasty & LVM)
About All That (feat. Fat Joe)
Respect (skit)

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Lil Waynen albumit
Vuoden 2006 albumit
Starý most (Bratislava)

Starý most () on 460 metriä pitkä silta Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa. Se ylittää Tonavan ja yhdistää Petržalkan osa-alueen Bratislavan keskustaan.

Silta valmistui vuonna 1890 ja se nimettiin Itävallan keisarin Frans Joosef I:sen mukaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen silta nimettiin uudelleen Tšekkoslovakian perustajan Milan Rastislav Štefánikin mukaan. Saksalaiset räjäyttivät sillan vuonna 1945 toisessa maailmansodassa, mutta neuvostosotilaat rakensivat sen uudelleen. Tällöin se sai jälleen uuden nimen: Most Červenej armády ("Punaisen armeijan silta"). Nykyisen nimensä silta sai sosialismin kaaduttua.

Neuvostoliittolaisten rakentaman sillan piti olla vain väliaikainen, mutta siltaa ei ole uusittu tämän jälkeen. Silta uudistetaan kuitenkin vuoteen 2011 mennessä. Se saa täysin uuden ulkoasun ja sitä levennetään 34 metriin. Uusi silta mahdollistaa myös laivojen kulkemisen sen alitse tulva-aikana. Uutta siltaa käyttävät vain pikaraitiolinjat.

Yksityisautoilu kiellettiin sillalla tammikuussa 2009. Siltaa ei oltu tarkoitettu alkujaan tällaiseen käyttöön, joten se alkoi olla jo vaarallinen. Sillan ylitti arviolta 16 000 ajoneuvoa päivittäin.

Lähteet 

Slovakian sillat
Bratislavan rakennukset ja rakennelmat
Tieliikennesillat
Kuhankosken kanava

Kuhankosken kanava sijaitsee Laukaassa Jyväskylä–Suolahti -reitillä, ja se yhdistää Saraaveden ja Leppäveden. Kuhankosken sulku on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuusan, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 750 metriä pitkä. Saraaveden ja Leppäveden korkeusero on 4,00–4,10 m. 

Kanavassa on yksi sulku, jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Maston korkeus saa olla enintään 8,0 metriä. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit. 

Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan sulun keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy. 

Kanavan aukioloajat ovat seuraavat:

 Toukokuu: klo 7-21,
 Kesäkuu: klo 7-24,
 Heinäkuu: klo 7-24,
 Elokuu: klo 7-24,
 Syyskuu: klo 7-18,
 Lokakuu: keskiviikosta sunnuntaihin klo 7-17.

Lähteet 
 Väylävirasto: Kuhankosken kanava

Aiheesta muualla 

 Suomen kanavat - Kuhankoski

Suomen kanavat
Leppäveden–Kynsiveden alue
Laukaan liikenne
Laukaan rakennukset ja rakennelmat