Boëthius

Anicius Manlius Severinus Boëthius (480–524/525) oli antiikin ajan Rooman viimeisiä filosofeja. Hänestä käytetään usein nimitystä viimeinen roomalainen, ensimmäinen skolastikko. Hän oli kristitty, mutta ammensi filosofiansa kuitenkin enimmäkseen antiikin maailmasta, kuten kreikkalaisista tarustoista ja Platonin filosofiasta.

Boëthius syntyi Roomassa ylhäiseen sukuun, jonka monet aiemmat jäsenet olivat olleet konsuleita, mukaan lukien hänen isänsä Fl. Manlius Boëthius vuonna 487. Hän pääsi myös itse konsuliksi ostrogoottien vallan aikana, ja sai nähdä myös kaksi pojistaan samassa virassa vuonna 522. Lopulta hänet kuitenkin petettiin, ja kuningas Teoderik Suuri tuomitsi hänet kuolemaan syytettynä maanpetoksesta, yhteistoiminnasta Bysantin valtakunnan kanssa.

Elämä

Varhainen elämä 

Boëthiuksen tarkka syntymäaika ei ole tiedossa. Sen oletetaan kuitenkin olevan vuonna 480, jolloin syntyi myös muun muassa Pyhä Benedictus. Boëthius syntyi patriisiperheeseen, jossa oli ollut isän puolella aiemmin kaksi paavia ja useita Rooman keisareita. Myös hänen äitinsä suvussa oli ollut keisareita.

Ei tiedetä, missä Boëthius sai vaikuttavan kreikkalaisen sivistyksensä, sillä hänen nuoruusvuosinaan Roomaa hallitsi ostrogootti Teoderik Suuri, ja lännen kulttuuriperintö oli hiipumassa. Aiheesta ei ole historiallisia dokumentteja, mutta hän on saattanut opiskella Ateenassa ja mahdollisesti myös Aleksandriassa. Joku Boëthius-sukuun kuulunut toimi Aleksandrian koulussa järjestyksenvalvojana noin vuonna 470, ja se osoittaa, että nuorempi Boëthius saattoi saada klassisen sivistyksen perustan isältään tai joltain läheiseltä sukulaiselta.

Joka tapauksessa Boëthiuksen saama sivistys oli erityisesti ajan levottomat olosuhteet huomioon ottaen huomattava. Toisekseen tuon ajan opetus painottui selvästi kirjallisuuteen enemmän kuin matematiikkaan ja luonnontieteisiin.

Noin 20-vuotiaana Boëthius oli jo hyvin koulutettu ja saavutti Teoderik Suuren huomion. Kuningas antoi Boëthiukselle useita merkittäviä tehtäviä.

Myöhäisempi elämä 

Vuoteen 520 mennessä, jolloin Boëthius oli noin 35-vuotias, Teoderik oli jo nimittänyt hänet magister officiorumin virkaan eli hallituksen ja tuomioistuimen johtajaksi. Näin ollen hänellä oli valtaa ja kunniaa enemmän kuin monilla kaksi kertaa häntä vanhemmilla oli koskaan ollut. Myös kaksi hänen pojistaan palkittiin konsulin viroilla heidän isänsä maineen ansiosta.

Vuonna 523 Teoderik kuitenkin määräsi Boëthiuksen pidätettäväksi. Tarkkaa syytä ei tiedetä. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että Boëthius oli pyrkinyt avaamaan neuvotteluyhteyden Bysantin valtakunnan, Teoderikin vihollisen, kanssa. Boëthius itse syytti vihollisiaan panettelusta ja todistusaineiston tekaisemisesta. Joka tapauksessa Boëthius menetti virkansa ja kunniansa, ja hän joutui vankeuteen Paviaan odottamaan teloitusta. Teloitus tapahtui joko vuonna 524 tai 525.

Teokset 

Boëthiuksen merkittävin teos on Filosofian lohdutus (De consolatione philosophiae). Hän kirjoitti sen vankilassa lohduksi itselleen odottaessaan kuolemaantuomionsa täytäntöönpanoa. Teoksessa hän käy dialogia henkilöityneen rouva Filosofian kanssa, joka lohduttaa kaiken menettänyttä Boëthiusta. Filosofian pääargumentteina ovat kaiken maallisen rikkauden ja vallan turhuus ja kestämättömyys.

Teoksen dialogimuodon Boëthius oli saanut suosikiltaan Platonilta. Teoksessa on myös muuten paljon platonistisia ja erityisesti uusplatonistisia vaikutteita, sekä myös vivahteita stoalaisuuteen, mutta ei juurikaan merkkejä kristinuskosta. Mahdollisesti Boëthius halusi säilyttää teoksen filosofian ”luonnollisen totuuden” piirissä, ja jättää kristinuskon ”yliluonnollisen totuuden” sivummalle.

Teos on vaikuttanut moniin kirjailijoihin ja kirjoihin vuosisatojen aikana, ja näin se on yksi eniten vaikuttaneista kirjoista koko Euroopan historiassa. 

Aiemmin Boëthius oli myös kääntänyt muun muassa Aristoteleen logiikan alaan kuuluvaa tuotantoa, merkittävimpänä Organonin, kreikasta latinaksi. Nämä käännökset pysyivät 1100-luvulle saakka ainoina Aristoteleen latinannoksina ja olivat näin ollen ainoita teoksia, joista Aristoteles tunnettiin varhaiskeskiajalla. Boëthiuksen tavoitteena oli kääntää kaikki Platonin ja Aristoteleen teokset latinaksi, ja hän olisi halunnut muodostaa synteesin Platonin ja Aristoteleen filosofioiden välille. Näitä hän ei kuitenkaan ehtinyt tehdä ennen kuolemaansa.

Boëthius kirjoitti myös kommentaarion Porfyrioksen teokseen Isagoge, jossa hän käsittelee lajien luonnetta – ovatko ne olemassa itsessään, vaikka kukaan ei ajattelisikaan niitä, vai ovatko ne olemassa ainoastaan ideoina. Tästä kysymyksenasettelusta seurasi myöhemmin yksi keskiaikaisen filosofian äänekkäimpiä kiistoja. Yleisemmin ajateltuna kysymys universaalien ideoiden luonteesta tuli tunnetuksi universaalien ongelmana.

Boëthius oli monella tapaa yleisnero, sillä hän kirjoitti edellä mainittujen aiheiden lisäksi tutkielmia yhtä hyvin esimerkiksi matematiikasta (muun muassa De Arithmetica) ja musiikista (mm. De Musica). Häntä on kiitetty myös teologisista tutkielmista, vaikka hänen kristillisen uskonsa todellinen syvyys on ollut kyseenalainen. Teologiaa käsittelivät muun muassa teokset Kolminaisuus (De trinitate) ja Eutykhestä vastaan (Liber contra Eutychen et Nestorium).

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Teoksia 

 Boëthius: De consolatione philosophiae. Wikisource. 
 Boëthius: De Arithmetica. Wikisource. 
 Boëthius: De Musica. Wikisource. 
 Boëthius: Filosofian lohdutus. Project Gutenberg. 
 Boëthius: Teologiset tutkielmat ja Filosofian lohdutus. Project Gutenberg.  
Boëthius: Kohtalosta, sallimuksesta ja onnesta (Filosofian lohdun 4. kirjan loppu). Suom. Juhani Sarsila. niin & näin 1/2001, 10–14.

Muuta 

 
 
 Sarsila, Juhani: Johdatusta Boethiuksen teokseen Filosofian lohtu ja sen 4. kirjaan. niin & näin 1/2001, 8–9.

520-luvulla kuolleet
Keskiajan filosofit
Keskiajan kirjailijat
Roomalaiset filosofit
Roomalaiset kirjailijat
Vuonna 480 syntyneet
Seulonnan keskeiset artikkelit