joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Poika eli kesäänsä

Poika eli kesäänsä on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva perustuu F. E. Sillanpään romaaniin Elämä ja aurinko.

Elokuvan alku- ja loppusanat lausuu sen pohjana olevan kirjan kirjoittaja F. E. Sillanpää. Ylioppilaan kesään kuuluu ihastus kahteen kohteeseen, vaaleaan ja tummaan.

Arviot
Aikalaisarvioissa käsiteltiin erityisesti elokuvan ja Sillanpään romaanin suhdetta. Inkeri Lius (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoittaa, että romaanin rakkauskohtausten määrää olisi elokuvassa ollut syytä rajoittaa. Samansuuntaisesti ajatteli Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat): "Skenariossa on tavallaan kuin pysytty kirjailijan sanassa liian tarkkaan". Sekä kuvaaja että ohjaaja saavat kiitosta visuaalisuudesta. Pertti Weckström saa kiitosta Valma Kivitieltä: "Hänen liikkumisensa luonnossa on siihen sulautuvaa, toisinaan on kuin hän todella kuuntelisi, mitä luonto hänen ympärillään puhuu ja mihin jokin uusi ääni hänessä itsessään häntä vaatii. Pertti Weckström on tosi, koruton ja vaatimaton." Tauno Pylkkäsen musiikista Kivitie kirjoittaa: "[- -] näin herkkään luonnon tulkintaan tarvitaan herkkä soitin ja siksi hän on sovittanut musiikkinsa yksinomaan jousille - uutta ainakin kotimaisessa elokuvamusiikissa."

Myöhemmässä arviossa intohimojen sykettä hehkuva elokuva saa kiitosta hallittuna ja luontevana kokonaisuutena. Elokuva on Hällströmin viimeinen merkittävä elokuva.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena: Poika eli kesäänsä
 Internet Movie Database(IMDb.com) (englanniksi): Poika eli kesäänsä
 Elonet: Poika eli kesäänsä

Roland af Hällströmin ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1955 suomalaiset elokuvat
Suhoi Su-7

Suhoi Su-7 on Neuvostoliiton valmistama suihkukäyttöinen hävittäjäpommittaja eli oikeammin rynnäkkökone. Nato antoi tälle tyypille tunnistusnimen Fitter A.

Suhoi Su-7 on huomattavan samannäköinen kuin aikalaisensa MiG-21, ja sen ensilento tapahtui vuonna 1955. Sen siivet olivat kuitenkin nuolimuotoiset, kun MiG-21:ssä oli deltasiivet. Siipiprofiilien suunnittelu kuului keskitetysti aerodynamiikan suunnittelutoimisto TsAGI:lle. Su-7 oli MiG-21:a hitaampi, mutta saattoi kantaa suuremman pommikuorman. Maataistelukoneena sen enimmäisnopeus oli 1 150 km/h.

Konetyyppi on ollut käytössä sotatoimissa. Käyttäjänä oli Egypti Israelia vastaan, ensin kuuden päivän sodassa ja sitten Jom Kippurin sodassa. Intia käytti myös Su-7:ää Pakistania vastaan vuonna 1971 Intian–Pakistanin sodassa. Myös muut Varsovan liiton maat käyttivät tätä konetyyppiä. Konetyyppi lienee käytössä yhä Pohjois-Koreassa. Suhoi Su-7:n kehitystyö johti kääntyväsiipiseen (siiven nuolikulma muuttuu geometrisesti) Su-17 -malliin.

Aseistus
 2x 30 mm Nudelmann-Rikhter NR-30 tyypin konetykkiä, joihin kumpaankin 80 laukausta
 6x erillisessä kiinnityspisteessä: enintään 2 000 kg pommeja, raketteja tai ohjuksia
 mahdollisuus käyttää taktisia ydinpommeja hyökkäysaseena, kuten RDS-4 Tatjana

Lähteet

Aiheesta muualla  

http://www.netti.fi/halle/planes/rus/su-7.htm 
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=69
http://www.sukhoi.org/eng/planes/museum/su7/   Valmistajan viralliset verkkosivut, kohde viittaa museokoneisiin.

Su-07 Neuvostoliittolaiset rynnäkkökoneet
Kalaja (täsmennyssivu)

Kalaja voi tarkoittaa seuraavia:

Kalaja, parkkilaiva, upposi 1885
Kalaja (myös Iso-Kalaja), kylä Reisjärvellä

Sukunimi
 Eero Kalaja (1901–1985), diplomi-insinööri
 Hugo Alfred Kalaja (1872–1946), pappi ja kirkkoherra
 Lauri Kalaja (1904–1976), sisätautiopin professori
 Pentti Kalaja (1906–1992), valtiongeodeetti
Eero Kalaja

Eero Armas Kalaja (30. lokakuuta 1901 Kotka – 31. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän suunnitteli ja rakensi tehdaslaitoksia, muun muassa sulfaattiselluloosatehtaat 1926–1928 Kemi Oy:lle Kemiin, 1926–1936 Enso-Gutzeitille Ensoon ja Kaukopäähän sekä 1936–1943 Oulu Oy:lle Ouluun. Hän työskenteli arkkitehti Väinö Vähäkallion toimistossa. Kalaja oli vuosina 1943–1946 Puukemia Oy:n rakennustoiminnan johtajana, vuosina 1946–1951 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasioiden osaston päällikkönä, Helsingin Verkatehtaan varatoimitusjohtajana 1952–1956 ja Keri Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1956. Hän oli myös Lapin läänin kauppakamarin johtaja vuosina 1964–1967. Hänelle myönnettiin Viron kunniakonsulin arvo vuonna 1936 ja Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1977. Hän osallistui upseerina talvi- ja jatkosotaan ja oli vuodesta 1942 majuri.

Kalajan veli oli lääkäri, sisätautiopin professori Lauri Kalaja.

Lähteet

Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Pyhän Marian kirkko (Helsinki)

Pyhän Marian kirkko on katolisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkorakennus Helsingin Meilahdessa. Vuonna 1954 valmistuneen kirkon on suunnitellut arkkitehti Kaj Salenius. Kirkon rakentamisesta vastasi puolestaan teollisuusneuvos Matti Karjanlahden omistama rakennusyritys. 

Kirkon yhteydessä on myös muita tiloja, kuten seurakuntasali ja pappila. Näitä on korjattu vuonna 1976. Kirkon sisätilat on uudistettu vuonna 1985. Tuolloin kirkkoon tuli alttariseinälle saksalaisen diakonin ja taiteilijan Claus Kilianin luonnonkivimosaiikkityö. Kirkon sisustus on alun alkaenkin valmistunut vähitellen. Kuorissa on kaksi eri ajalta peräisin olevaa alttaria. Vanhin alttari on seinää vasten ja nykyinen pääalttari on kuorin keskellä. Kirkossa on erillinen kastekappeli.

Kirkkosalin molemmin puolin olevat lasimaalaukset esittävät seitsemää ruumiillista ja seitsemää hengellistä laupeudentekoa.

Kirkon urut ovat vuodelta 1965, ne on rakentanut ruotsalainen Richard Jacoby. Kirkon kellotornissa on kolme kelloa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lisää kirkosta Pyhän Marian seurakunnan www-sivuilla

Helsingin katoliset kirkot
Meilahti
Suomen kivikirkot
Matkalla jossain Suomessa

Matkalla jossain Suomessa on Yle Kultturin tuottama, Yle Teema-kanavalla vuonna 2010 ensiesitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa kolme viiden hengen ryhmää matkaa Suomessa kulkuvälineinään kolmivaihteiset polkupyörät, puiset järvisoutuveneet, vaelluskengät ja omat lihakset. Matka päättyi Heinäveden Valamoon. Pyöräilijät lähtivät liikkeelle Lahdesta, soutajat Kerimäeltä ja kävelijät Kolilta. Sarja on Yleisradion ja SLU:n yhteistuotantoa.

Kuusiosainen sarja seuraa päivästä päivään, aamusta iltaan kunkin ryhmän matkaa lähtöpisteestä samaan määränpäähän, samana päivänä, samalla kellonlyömällä. Perillä matkalaiset vertailevat valitsemiaan sanoja, joita he ovat keränneet matkan varrelta kuvaamaan kohtaamaansa Suomea.

Pääosissa nähdään Jon Jon Geitel, Heikki Kaisila, Anu Kiiveri, Tiia Kokko, Pekka Koponen, Teemu Matinpuro, Terhi Mäkelä-Pesonen, Meiju Niskala, Paula Noronen, Amanda Pilke, Janne Sainio, Sanna Salmenkallio, Mikko Tohkanen, Diamond Vain, Tumppi Varonen.

Aiheesta muualla 
 Matkalla jossain Suomessa, Yle
 Matkalla jossain Suomessa,  SLU

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Kulttuuriohjelmat
Erkki Kalela

Erkki K. Kalela (10. toukokuuta 1909 Helsinki – 6. toukokuuta 1964 Helsinki) oli Metlan ylijohtaja ja professori,. Helsingin yliopistossa hän oli dosentti 1937–1946, sen jälkeen Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja ja Metsälehden päätoimittaja vuodesta 1953. Hänen jäämistöstään löytynyt satu Kuusen siementen lähtö on ilmestynyt kirjana.

Kalelan isä oli A. K. Cajander.

Julkaisut
Kuusen siementen lähtö, kuvitus Mika Launis, Maahenki 2009 (ilmestynyt myös ruotsiksi Granfrönas uppbrott)

Lähteet

Suomalaiset metsätieteilijät
Suomalaiset professorit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Ilmari Kalkkinen

Ensi Ilmari Kalkkinen  (12. marraskuuta 1892 Tampere – 26. maaliskuuta 1982 Helsinki) toimi metsäteollisuuden parissa ja sai metsäneuvoksen arvonimen 1943. Hän oli Osuuskunta Metsäliiton toimitusjohtaja 1933–1959.

Kalkkinen oli Mieskuoroliiton puheenjohtaja 1945–1953,  Suomalaisen oopperan johtokunnan puheenjohtaja 1949–1953 sekä turkulaisen Laulun Ystävien ja Mieskuoro Finlandian johtaja.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Alkunilviäiset

Alkunilviäiset (Monoplacophora) on nilviäisiin kuuluva luokka. Luokka sisältää lahkon Tryblidiida.

Alkunilviäiset ovat rakenteeltaan lähellä kaikkien nilviäisten esimuotoa. Ulkonäöltään ne ovat litteitä ja yksikuorisia ja muistuttavat maljakotiloita. Kuoren aukko on pyöreä tai päärynämäinen, sen keskellä on kidusparien ympäröimä jalka. Suu ja peräaukko ovat jalan vastakkaisilla puolilla. Eräät elimet, kuten kidukset ja rauhaset, toistuvat sarjamaisesti. Hermosto on tikapuumainen.

Nykyisin elävät lajit elävät syvänmeren haudoissa, mutta fossiiliainestosta tunnetaan myös matalammissa vesissä eläneitälajeja.

Alkunilviästen uskottiin kuolleen sukupuuttoon miljoonia vuosia sitten. Vuonna 1952 tanskalainen Galathea-retkikunta löysi Tyynenmeren haudasta neljän kilometrin syvyydestä, Costa Rican rannikon läheltä eläviä yksilöitä. Löydetylle lajille annettiin nimi Neopilina galathea. Sittemmin lajeja on löytynyt noin 20.

Lähteet

Viitteet
Fear, and Loathing in Las Vegas

Fear, and Loathing in Las Vegas （フィアー・アンド・ロージング・イン・ラスベガス） on japanilainen trancecore-yhtye, joka muodostettiin vuonna 2008. Bändin soittotyyliin kuuluvat useasti vaihtuva tempo ja musiikkityylin vaihdokset, jossa sekoittuvat useat genret, mm. power metal.

Diskografia
 Scorching Epochal Sensation (Demo) - 2008
 Dance & Scream (Album) - 2010
 Nextreme (EP) - 2011
 All That We Have Now (Album) - 2012
 Phase 2 (Album) - 2014
 Feeling of Unity (Album) - 2015
 New Sunrise - 2017
 Hypertoughness - 2019

Singlet
 Burn the Disco Floor With Your 2-Step!! - 2009
 Take Me Out!!/twilight - 2010
 Evolution ~Entering the new world~ - 2010
 Jump Around - 2011
 Just Awake - 2012
 Rave-up Tonight - 2014
 Let Me Hear - 2015
 Starburst – 2015
 Shine – 2017
 Return to Zero – 2017
 Greedy – 2018
 The Gong of Knockout – 2018
 Be Affected (Takanori Nishikawa) – 2018
 The Stronger, the Further You'll Be – 2019
 Massive Core – 2019

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivut

Japanilaiset metalliyhtyeet
Poppelivenhokas

Poppelivenhokas, joissakin lähteissä poppelikääriäisvenhokas (Earias vernana) on pieni, vihertävänsävyinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat lyhyet, leveät ja selvästi kolmiomaiset. Niiden väri on suttuisesti vihertävän valkoinen ja siiven poikki kulkee kaksi sumeareunaista vihreää poikkiviirua. Myös siiven kärkiosa on vihreä, usein hivenen kelleertävä. Siipiripset ovat valkoiset. Joskus siivissä voi näkyä myös kullankeltaista sävyä. Takasiivet ovat valkoiset, kärkiosastaan hieman vihreäkehnäiset. Keskiruumis on vihertävänvalkoinen ja takaruumis harmaanvalkoinen. Siipiväli 18–23 mm ja naaraat ovat hieman koiraita suurempia ja rakenteeltaan rotevampia.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin levinneisyys ulottuu Marokosta ja Iberian niemimaalta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja Uralille. Se on kuitenkin koko levinneisyysalueellaan paikoittainen ja puuttuu suurilta alueilta. Baltiassa perhonen on viime vuosina levinnyt Etelä-Viron korkeudelle. Pohjoismaissa sitä tavataan vakituisesti vain paikoitellen Tanskassa ja Ruotsin eteläisimmissä osissa.

Poppelivenhokas pääsi Suomen lajilistalle, kun yksi koirasyksilö löytyi elo-syyskuun vaihteessa 2011 Hankoniemeltä.

Perhoset lentävät yhtenä, joskus kahtena osin päällekkäisenä sukupolvena touko-kesäkuun vaihteesta elokuuhun, joskus jopa syyskuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Poppelivenhokas elää kuivilla ja lämpimillä paikoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasvia, hopeapoppelia (Populus alba). Esiintymät ovat paikoittaisia ja perhosten määrä vaihtelee vuosittain paljon. Päivisin perhoset oleskelevat lehdillä ja oksiston suojissa, jolloin niitä tapaa hyvin harvoin. Lento alkaa hämärän laskeutuessa, kestää muutaman tunnin ja päättyy jo ennen puolta yötä. Tällöin perhosia voi lentää valolle, ei kuitenkaan syötille, vaikka kasvatuksessa etenkin naaraat juovat mielellään hunajavettä. Melko piilottelevana laji on helpompaa löytää toukkana kuin aikuisena perhosena.

Naaras munii noin 100 munaa yksitellen hopeapoppelin lehtien alapinnoille, lähelle keskiruotia ja muninta tapahtuu pääasiassa melko korkealle. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluessa ja aluksi toukat piilottelevat lehden alapinnan paksussa nukassa.myöhemmin ne siirtyvät oksien kärkiosiin, kutovat muutaman lehden yhteen ja elävät kudelman suojissa. Toukat ovat täysikasvuisia elo-syyskuun vaihteessa ja koteloituvat vaalean, venemäisen kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka on hopeapoppelilla (Populus alba) elävä monofagi, joskin Keski-Euroopasta yksittäisiä toukkia kerrotaan löytyneen myös raidalta (Salix caprea).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 
 Lepidoptera.pl 

Venhokkaat
Gunnar Wall

Sven Gunnar Wall (s. 22. kesäkuuta 1951) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. 

Wallin tunnetuimpiin kirjoihin kuuluu Mörkläggning: statsmakten och Palmemordet, joka on perusteellinen selvitystä väitetyistä poliittisista kähminnöistä Palmen murhan tutkimuksissa. Kaksiosaisen kirjan julkaisi kustannusyhtiö Kärret 1997. Se palkittiin 1998 Ruotsin tutkivan journalismin yhdistyksen Kultaisella lapiolla. 

Kun asianajaja Pelle Svensson 1998 esitti "pommimies" Lars Tingströmin niin sanotun testamentin, Wall kirjoitti debattiartikkelissa Dagens Nyheterissä, että Svensson oli manipuloinut Tingströmin kirjettä, joka oli ainoa konkreettinen todiste.

Teokset
 Mörkläggning: statsmakten och Palmemordet, 1997
 Världens största konspirationer, 2002
 Historiens största mordgåtor, 2004
 Tidernas största bedrägerier, 2005
 Världens största fiaskon, 2006
 Mordgåtan Olof Palme, 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 
Gunnar Wall

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset toimittajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Masdar Institute of Science and Technology


Masdar Institute of Science and Technology (Masdar Institute) on ylemmän korkeakoulutason yliopisto ja tutkimuslaitos, joka on suuntautunut uusiutuvaan energiaan ja kestävään kehitykseen liittyviin haasteisiin. Se sijaitsee uudessa Masdar City -nimisessä ympäristöteknologiaa laaja-alaisesti hyödyntävässä projektikaupungissa Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Yliopisto palkitsee valmistuneet maisteriopiskelijat suomalaista diplomi-insinöörin tutkintoa vastaavalla Master of Science -tutkintonimikkeellä 21 kuukauden opintojen jälkeen ja kouluttaa tämän lisäksi myös tohtoreita.

Masdar Institute on keskeinen osa Masdar Iniativea, laajaa uusiutuvan energian ympärille rakentuvaa konseptia, jonka keskiössä on kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti rakennettava Masdar City. Yliopisto on myös ensimmäinen Masdar Cityä miehittävä instituutio. Technology and Development -ohjelma Massachusetts Institute of Technology (MIT) -huippuyliopistosta Yhdysvalloissa tekee laajaa yhteistyötä yliopiston kanssa esimerkiksi tutkimustyön ja opinto-ohjelmien kehittämisen yhteydessä. Osa opiskelijoista viettää lyhyen vaihto-opiskelu- tai harjoittelujakson MIT:ssä jossain vaiheessa opintojaan.

Organisaatio 
Masdar Institute painottaa opintoalojen rajat ylittävää yhteistyötä. Aikaisen päätöksen myötä perinteisten laitosten sijaan päädyttiin perustamaan selkeät koulutusohjelmat, joihin kuuluu tällä hetkellä:

 MSc, Chemical Engineering
 MSc, Computing and Information Science
 MSc, Electrical Power Engineering
 MSc, Engineering Systems and Management
 MSc, Materials Science and Engineering
 MSc, Mechanical Engineering
 MSc, Microsystems Engineering
 MSc, Water and Environmental Engineering

Opiskelijat 
Masdar Institute hyväksyi 92 oppilasta 22 maasta ensimmäisenä toimintavuotenaan, jonka jälkeen se on hiljalleen kasvattanut opiskelijamääräänsä. Yliopiston tavoite on vakiinnuttaa opiskelijoiden määrä noin kahdeksaansataan. Ensimmäinen suomalainen Master of Science valmistui yliopistosta vuoden 2012 kesällä Engineering Systems and Management -koulutusohjelmasta.

Opetus ja tutkimus
Opetus Masdar Institutessa alkoi syyskuussa 2009. Käytännössä jokainen yliopistoon opettamaan saapuneista professoreista on suorittanut vähintään yhden lukuvuoden lisäopinnot Massachusetts Institute of Technologyssa.
Opetuksen lisäksi henkilökunta tekee laajasti tutkimustyötä, osin yhteistyössä MIT:n kanssa. Johtava suomalainen vesitutkija, filosofian tohtori Simo Pehkonen opettaa ja tekee tutkimusta yliopiston Chemical Engineering -koulutusohjelmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Masdar City
Masdar Institute

Abu Dhabi
Tutkimuslaitokset
Yliopisto
Vastamyrkky

Vastamyrkky eli antidootti on aine, jota käytetään myrkytyksen hoitoon ja jonka vaikutus on myrkytyksen aiheuttajaan nähden spesifinen. Täten esimerkiksi lääkehiili ei ole antidootti, koska sen vaikutus on epäspesifinen. 

Vasta-aine voi olla aine, joka sitoutuu myrkkyyn ja eliminoi sen. Usein antidootti on metabolian estäjä, reseptorin kilpaileva vastavaikuttaja, virtsaerityksen kiihdyttäjä tai fysiologinen vastavaikuttaja.

Useiden antidoottien vaikutusmekanismi tunnetaan melko hyvin, mutta käytännön syistä kontrolloitujen tutkimusten tekeminen on ongelmallista äkillisten myrkytysten yhteydessä. Tästä syystä vain harvojen lääkkeiden osalta tehosta on tutkimusnäyttöä. Tiedot perustuvat pääosin eläinkokeisiin ja tapausselostuksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Terveyskirjasto: Kalle Hoppu, Suvi Pajarre-Sorsa, Antidootit ja muut myrkytyslääkkeet – mitä mistä milloin Duodecim 2004;120:485–93 (pdf)
 Medicina.fi: Pertti J. Neuvonen, Erkki Elonen, Klaus T. Olkkola, Yleisiä näkökohtia akuuteista myrkytyksistä  (pdf)

Lääkkeet
Luettelo Googlen tuotteista

Tämä on luettelo Googlen tuotteista. Google tunnetaan parhaiten hakukoneestaan, mutta Google omistaa paljon muitakin tuotteita.

Verkkoperustaiset tuotteet

Hakutyökalut 
 Google (hakukone) – Googlen suosituin sivusto, ja yrityksen ensimmäinen tuote.
 PageRank – Google-hakukoneen käyttämä järjestelmä, jolla mitataan sivujen tärkeyttä niihin johtavien hyperlinkkien perusteella.
 Google Finance
 Google Goggles
 Google-ilmoitukset – uusimpien Google-tulosten sähköpostipäivityksiä.
 Google-kirjat (Books) – digitaalinen tietokanta Googlen skannaamista kirjoista.
 Google-kuvahaku
 Google Alarms – Ilmoittaa käyttäjälle kun hakukone löytää sisältöä hakutermillä. Tarvitsee Google-tilin
 Google-kääntäjä
 Google News
 Google-ryhmät
 Google Schemer
 Google Scholar
 Google Shopping
 Google-täsmähaku
 Google-verkkohistoria
 Google code - Kehittäjätyökaluja, sovellusliittymiä ja tietolähteitä

Mainostamispalvelut 
 AdMob
 AdSense
 Ads
 DoubleClick
 Meebo

Kommunikointi ja julkaisutyökalut 
 FeedBurner
 Trimble 3D Warehouse
 Google Apps
 Blogger
 Gmail
 Google+
 Google Bookmarks
 Google-kalenteri
 Google Docs
 Google Drive
 Google Profiles
 Google Sites
 Google Talk
 Google URL Shortener (Goo.gl)
 Google Voice
 Orkut
 Panoramio
 Picasa-verkkoalbumi
 Picnik
 Web Fonts
 YouTube

Kehittäjän työkalut 
 Android studio
 AngularJS
 Google App Engine
 Google Code
 Dart – ohjelmointikieli
 Go – ohjelmointikieli
 OpenSocial
 Page Speed
 Google Swiffy
 Google Web Toolkit
 Googlen verkkovastaavan työkalut

Karttaperustaiset tuotteet 
 Google-rakennuspiirtäjä
 Google Earth
 Google Mars
 Google Moon
 Google Map Maker
 Google Maps
 Google Street View
 Google Sky

Tilastointityökalut 
 Google Analytics
 Google-hakutilastot (Insights)
 Google Trends
 Google Zeitgeist

Käyttöjärjestelmät 
 Android
 Android Auto
 Android Things
 Android TV
 Google Chrome OS
 Google TV
 Wear OS

Työpöytäohjelmat 
 Google Chrome
 Google Earth
 Picasa
 Google-työkalupalkki

Mobiiliohjelmistot 
 Google Latitude
 Maps Navigation
 Mobilizer
 Google Offers
 Google Pay
 Google Pay Send
 Google Currents
 Google Now
 Google Keep
 Google Maps
 Google Lens

Laitteistot 
 Chromebook
 Chromebox
 Google Nexus
 Nexus One
 Nexus S
 Galaxy Nexus
 Nexus 4
 Nexus 5
Nexus 5X
 Nexus 6
 Nexus 6P
 Nexus 7
 Nexus 9
 Nexus 10
 Nexus Q
 Google WiFi
 Google Nest
 Google Search Appliance
 Project Glass

Koekäytössä 
 Waymo

Lopetetut tuotteet ja palvelut 

Ohjelmat, joita Google ei enää ylläpidä, joko muihin tuotteisiin integroimisen tai tuen puutteen vuoksi.
 Aardvark
 Google Buzz – Googlen vuonna 2010 avaama yhteisöpalvelu.
 Google Desktop – tietokoneen sisäinen hakuohjelma.
 Google Fast Flip
 Google Image Labeler
 Google Labs
 Google Notebook
 Google Pack – Googlen tarjoama sovelluspaketti, josta löytyi useita ohjelmia.
 Google Reader
 Google Sidewiki
 Apache Wave
 Jaiku – suomalaisten perustama yhteisöpalvelu.
 Meebo
 Trimble SketchUp (ent. Google SketchUp) - Google myi SketchUpin Trimblelle.
 Google Video
 iGoogle
 Google Glass
Google Tour Creator
Google Expeditions

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Googlen kotisivut
 Googlen blogi
 Googlen historia

Google
Googlen tuotteet
Google News

Google News on Googlen vuonna 2002 avaama sivusto, joka kerää uutisia eri uutissivustoilta. Sivuston betavaihe päättyi vuonna 2006.

Google on haastettu uutispalvelun takia useasti myös oikeuteen. Vuonna 2008 Belgiassa Googlelle vaadittiin 53 miljoonan euron vahingonkorvauksia, koska Google haki ilman lupaa uutisotsikoita ja sisältöä maassa ilmestyvien lehtien nettisivuilta. Googlen mukaan palvelu kuitenkin ohjaa ihmisiä uutisten alkuperäiseen julkaisupaikkaan.

Palvelu on avattu kymmenissä maissa, mutta Suomessa sitä ei ole vielä saatavilla. Kuitenkin suomalaislehtien eri kielisiä uutisia palvelusta on löytynyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Google News

Yhdysvaltalaiset verkkosivustot
Uutissivustot
Google
Ambrose Avellano

Ambrose Avellano (s. 1951) on gibraltarilainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut kuvataiteita ja kasvatustiedettä Britannian Lancashiressä ja Manchesterissa 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.

Avellanon ura on jatkunut viidellä vuosikymmenellä, ja hän on käyttänyt lukuisia eri tekniikoita. Hänen retrospektiivisessa näyttelyssään vuonna 2010 oli esillä piirustuksia, vesiväri-, öljy-, akryyli- ja emalimaalauksia, valokuvia, digitaalikuvia, veistoksia, installaatioita ja löydetyistä esineistä koottuja teoksia.

Avellanolta on tilattu töitä julkisiin tiloihin Manchesterissa ja Lancashiressä, ja Gibraltarin johtavien poliitikkojen muotokuvia. Hän sai British Millennium art award -palkinnon vuonna 2000. Gibraltarissa järjestetyssä Blandin valokuvakilpailussa vuonna 2009 hän voitti sekä ensimmäisen että toisen palkinnon. Avellanon suurikokoinen maalaus The Triumphal Welcome on esillä Gibraltarin keskusaukiolla John Mackintoshin aukiolla, Se esittää tapahtumia samalla aukiolla vuonna 1963, jolloin pääministeri Joshua Hassan ja Peter Isola palasivat YK:n komitean kokouksesta New Yorkista. Siellä oli päätetty että Gibraltar säilyy osana Britanniaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ambrose Avellano Saatchi Online

Gibraltarilaiset henkilöt
Brittiläiset taiteilijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Gumbo

Gumbo on pataruoka, joka on peräisin Louisianasta. Sen pääainekset ovat roux-rasvasuuruksella sakeutettu kanaliemi, liha tai äyriäiset ja Cajunin keittiön "pyhä kolminaisuus" eli paprika, varsiselleri ja sipuli.  Muina raaka-aineina käytetään okraa ja tomaattimurskaa sekä mausteina cayennepippuria, pippuria, suolaa tai mahdollisesti cajunmausteseosta. Gumbo-sanan juuret ovat bantukielissä, joista se on siirtynyt Louisianassa käytettyyn ranskaan muodossa gombo ja siitä amerikanenglantiin muodossa gumbo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Riisiruoat
Keitot
Yhdysvaltalainen keittiö
Louisiana
Pataruoat
The Convent

The Convent on Gibraltarin kuvernöörin virka-asunto. Se oli alkujaan fransiskaanimunkkien luostari, mistä on peräisin sen nimikin, The Convent ().

Fransiskaanit tulivat Gibraltarille Kaarle I:n hallintokaudella. Heille myönnettiin maa-alue köyhien asuinalueelta, joka tunnettiin nimellä La Turba. Kirkko ja luostari valmistuivat 1531. Sisäänkäynti oli tuolloin rakennukset takaosassa, ja luostarialue ulottui nykyiselle John Mackintosh Hallille saakka. Englantilais-hollantilaisten joukkojen vallattua Gibraltar suurin osa espanjalaisista lähti maanpakoon. Fransiskaanit jäivät alueella vielä ainakin muutamaksi vuodeksi, mutta 1728 luostarista tehtiin kuvernöörin virka-asunto. Rakennukseen tehtiin laajoja uudistuksia 1700- ja 1800-luvuilla. Uudistukset tehtiin pääosin Yrjöjen ajan tyylillä, mutta mukana oli myös elementtejä viktoriaanisesta arkkitehtuurista.

Rakennuksen ruokasalissa on Kansainyhteisön laajin heraldiikan näyttely. Siellä on Gibraltariin liittyvien merkkihenkilöiden vaakunoita, lippuja ja mottoja. Rakennuksen puutarha on hyvin hoidettu, ja sen puustoon kuuluu muun muassa vanhoja traakkipuita ja joitain harvinaisia ja eksoottisia puita. Puutarhassa on myös Edvard VII:n, Vilhelm II:n, Hirohiton ja Elisabet II:n istuttamat puut.

Kertoman mukaan rakennuksessa kummittelee entinen nunna, jonka nimi on Nainen harmaissa ().

Lähteet

Aiheesta muualla 

The Conventin virtuaalinen kierros 

Gibraltarin rakennukset ja rakennelmat
Yhdistyneen kuningaskunnan virka-asunnot
Jenni Kangas

Jenni Pirita Susanna Kangas (s. 3. heinäkuuta 1992) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edustaa Lahden Ahkeraa. Vuosina 2010–2019 hän edusti Seinäjoen Seudun Urheilijoita. Hänen ennätyksensä on Taipeissa Taiwanissa 25. elokuuta 2017 heitetty 60,98. Häntä valmentaa hänen isänsä Hannu Kangas. 

Kalevan kisoissa Kangas voitti Suomen mestaruuden vuonna 2017 tuloksella 59,33 ja vuonna 2018 tuloksella 57,09. Lisäksi hän on saanut hopeaa vuosina 2013 tuloksella 53,36, 2014 tuloksella 55,28 ja 2016 tuloksella 59,51 sekä pronssia vuosina 2011 tuloksella 49,91 ja 2020 tuloksella 56,16.

Kangas sijoittui pronssille 22-vuotiaiden nuorten SM-seitsenottelussa Raisiossa 2012 . Seitsenottelun keihäänheitossa hän sai tuloksen 51,50. 

Kankaalla on keihäänheitossa aikuisten maaotteluedustuksia vuodesta 2014 lähtien. Vuonna 2009 hän sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella kahdeksanneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän sijoittui yhdeksänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2011. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän oli neljäs tuloksella 54,11. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2014. 

Kangas heitti Amsterdamin EM-kilpailujen 2016 karsinnassa silloisen ennätyksensä 59,48. Loppukilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 59,41. Vuoden 2017 kesäuniversiadeissa hän sijoittui kolmanneksi ennätyksellään 60,98.

Kangas selvitti itsensä vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä loppukilpailuun heittämällä kauden parhaan tuloksensa 59,96. Finaalissa hän oli kahdestoista tuloksella 54,92.

Tilastoja
Lähde: Tilastopaja

Parhaat tulokset
10 parhaan kilpailutuloksen keskiarvo 59,80 
60,98 (3) Taipei TAI 25.8.2017
60,70 (1) Heinola 18.8.2016
59,96 (8q) Berliini 9.8.2018
59,86 (1) Orimattila 29.7.2017
59,51 (2) Oulu 23.7.2016
59,48 (7q) Amsterdam NED 7.7.2016
59,44 (3) Joensuu 12.7.2017
59,41 (9) Amsterdam NED 9.7.2016
59,33 (1) Seinäjoki 22.7.2017
59,33 (1) Vantaa 26.5.2018

Kausien parhaat heitot 
2006 44,42 Kauhava 8.8.
2007 49,63 (SE15) Eurajoki 13.6.
2008 49,55 Seinäjoki 27.8.
2009 47,76 Kangasala 13.6.
2010 51,18 Lappajärvi 13.7.
2011 53,19 Pihtipudas 3.7.
2012 51,50 Raisio 9.9.
2013 55,62 Mikkeli 27.5.
2014 55,28 Kuopio 2.8.
2015 56,56 Alavus 13.6.
2016 60,70 Heinola 18.8.
2017 60,98 Taipei 25.8.
2018 59,96 Berliini 9.8.
2019 58,28 Laihia 4.9.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Ultramontanismi

Ultramontanismi ("ultra montes", eli "vuorten takana") on käsitys, jonka mukaan katolisen kirkon ongelmat johtuivat paljolti siitä, että kirkko oli ollut liian riippuvainen maallisista vallanpitäjistä. Nämä vallanpitäjät olivat usein Italian ulkopuolelta eli Roomasta katsoen "vuorten takaa".  

Ratkaisuna tähän pidettiin voimakasta paavia. Näkemys on peräisin Pius VII:ltä, joka Wienin kongressissa hankki lisää valtaa itselleen.

Katolisen kirkon historia
Katoliset käsitteet
HMS Talent (P337)

HMS Talent (viirinumerot P337 ja S37) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston T-luokan sukellusvene.

Valmistus 

Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista. Sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1944 ja alus laskettiin vesille 13. helmikuuta 1945. Alus valmistui vielä samana vuonna 26. heinäkuuta.

Palvelus 
Alus romutettiin 1970.

Lähteet

Viitteet 

Kuninkaallisen laivaston T-luokan sukellusveneet
Vickersin valmistamat alukset
Yhdistyneen kuningaskunnan kylmän sodan sukellusveneet
Ma Long

Ma Long (; s. 20. elokuuta 1988 Liaoning) on kiinalainen pöytätennispelaaja, joka on voittanut urallaan neljä olympiakultaa ja 12 maailmanmestaruutta.

Ma voitti ensimmäisen olympiakultamitalinsa joukkuekilpailussa Lontoon olympialaisissa 2012. Tuolloin hänellä oli jo neljä maailmanmestaruutta joukkuekilpailusta ja yksi nelinpelistä. Ensimmäisen kaksinpelin maailmanmestaruutensa hän voitti vuonna 2015. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän voitti kultaa kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa. Vuonna 2017 hän voitti toisen kaksinpelin maailmanmestaruutensa ja vuonna 2018 seitsemännen joukkuekilpailun ja yhteensä kymmenennen maailmanmestaruutensa. Budapestin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kolmantena pelaajana kolmannen peräkkäisen miesten kaksinpelin maailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti Wang Chuqinin parina kultaa miesten nelinpelissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Ma voitti toisen perättäisen kaksinpelin olympiakultansa voitettuaan loppuottelussa Fan Zhendongin.

Lähteet 
 Table Tennis master: Ma Long 
 London 2012: Ma Long

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kiinalaiset olympiavoittajat
Kiinalaiset pöytätennispelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Johanna Peiponen

Johanna Kyllikki Peiponen (s. 18. joulukuuta 1990 Rovaniemi) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Rovaniemen Lappia ja häntä valmentaa hänen äitinsä Aira Peiponen.

Ura

2008–2013
Vuonna 2008 Peiponen voitti 3 000 metrin juoksun Joensuun SM-hallikilpailuissa. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän oli 5 000 metrin juoksussa neljäs. Syyskuussa 2012 Peiponen voitti Kittilässä juostun Ruskamaratonin puolimaratonin ajalla 1.13.53. Miehistä häntä nopeammin juoksi vain Veli-Heikki Koivu. Vuonna 2013 Peiponen sai hopeaa maastojuoksun SM-kilpailuissa ja pronssia Vaasan Kalevan kisoissa 5 000 metrin juoksussa. Ensimmäisessä aikuisten Suomi–Ruotsi-maaottelussaan hän oli samana vuonna 5 000 metrillä toinen.

2014–2015
Kuopion Kalevan kisoissa 2014 Peiponen voitti 5 000 metrin Suomen-mestaruuden ajalla 16.23,02. Tampereen SM-hallikilpailuissa 2015 hän sai pronssia 3 000 metrin juoksussa. Peiponen voitti maastojuoksun Suomen-mestaruuden 2015. Kesäkuussa 2015 hän juoksi 10 000 metrillä Suomen 2000-luvun toiseksi kovimman tuloksen 33.10,10, jolla hän nousi Suomen kaikkien aikojen tilastossa seitsemännelle sijalle. Porin Kalevan kisoissa 2015 Peiponen oli 10 000 metrillä toinen ja 5 000 metrillä kolmas. Suomi-Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa 2015 hän juoksi 10 000 metrin uudeksi ennätyksekseen 32.51,04, joka on Suomen kaikkien aikojen tilaston neljänneksi paras aika. Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2015 Peiponen oli kymmenes. Marraskuussa 2015 Peiponen valittiin 10 000 metrille Amsterdamin EM-kisoihin 2016.

2016
Sisäratojen SM-kilpailuissa Tampereella 2016 Peiponen saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Huhtikuussa 2016 Peiponen juoksi 5 kilometrin maantiejuoksussa ajan 15.52, joka oli 16 sekuntia nopeampi kuin hänen ratajuoksuennätyksensä. Toukokuussa 2016 Peiponen juoksi 10 000 metrillä ajan 31.42,90, joka alitti Rion olympialaisten 2016 tulosrajan yli puolella minuutilla. Tulos oli Suomen kaikkien aikojen toiseksi paras tulos jääden Annemari Sandellin Suomen ennätyksestä vajaat kaksi sekuntia. 28. toukokuuta Peiponen juoksi 10 kilometrin maantiejuoksun Suomen ennätyksen 31.59. Aika on yli puoli minuuttia parempi kuin aikaisempi Tuija Toivosen ennätys.

Peiponen sijoittui Amsterdamin EM-kilpailuissa 10 000 metrillä 16:nneksi. Hän luopui heinäkuussa olympiapaikastaan: jo EM-kilpailuissa häntä oli vaivannut rasitusmurtuman esiaste.

2019–
Peiponen voitti Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 kultaa 10 000 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2020 hän saavutti 3 000 metrillä hopeaa. Turun Kalevan kisoissa 2020 Peiponen oli 5 000 metrillä sekä 10 000 metrillä toinen. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän voitti pitkän matkan ja SM-puolimaratonilla hän oli toinen. Vuonna 2021 hän voitti pitkän matkan maastojuoksun SM-kilpailuissa. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 hän oli 10 000 metrillä toinen. Hän saavutti maastojuoksun SM-kilpailuissa 2022 hopeaa pitkällä matkalla. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän oli toinen 10 000 metrillä.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Sahapistiäiset

Sahapistiäiset (Symphyta) on pistiäisten alalahko. Sahapistiäisiä on 14 heimoa ja noin 10 000 lajia, joista Suomessa elää noin 700.. Suomessa eläviä lajeja ovat muun muassa kääpiösahiainen, loissahiainen ja useat havupistiäiset. Sahapistiäisten suomenkielistä nimistöä vasta valmistellaan.

Nimi sahapistiäinen tulee sahareunaisesta munanasettimesta, joka useimmilla lajeilla on takaruumiinsa kärjessä. "Pistintä" eläin ei käytä hyökkäykseen tai puolustukseen, vaan siirtää sen avulla munansa kasvin solukkoon tai isäntäeläimeen.

Useimmat lajit liikkuvat keväällä ja varhaiskesällä. Aikuiset ovat lyhytikäisiä. Joidenkin lajien aikuiset eivät syö lainkaan, toiset imevät mettä kukista ja jotkin syövät pieniä hyönteisiä. Naaraat munivat yleensä lehtiin, oksiin tai puunrunkoihin. Puussa elävien lajien aikuistuminen saattaa kestää vuosia, lehdellä elävien vain pari viikkoa. Eräät lajit ovat kovakuoriaisten toukkien sisäloisia. Jotkut pistiäiset voivat olla toisten sahapistiäislajien toukkien loisia, esimerkiksi mäntypistiäislamuri, mäntypistiäispiinuri ja ahmaspistäiset.

Sahapistiäisten ruumiinrakenne on pysynyt nykyisen kaltaisena ainakin 225 miljoonaa vuotta ja eläimet ovat nykyisistä pistiäisistä alkeellisimpia. Sahapistiäisten keski- ja takaruumiin välissä ei ole selvää ampiaisvyötäröä, vaan ne ovat melko tasapaksuja koko pituudeltaan (vertaa sisartaksoni hoikkatyviset). Siipien suonitus on monimutkainen. Toukilla on jaokkeiset raajat keski- ja takaruumissa, paitsi kaivautuneina elävillä lajeilla, joilla raajat ovat lähes surkastuneet. Useimpien lajien toukat muistuttavat perhostoukkia, mutta niillä on vähintään kuusi paria käsnäjalkoja ja vain yksi pari pistesilmiä.

Monet sahapistiäiset, varsinkin mäntypistiäiset, aiheuttavat vahinkoa talousmetsille. Ruskomäntypistiäisen toukat voivat syödä männyistä useimmat vanhat neulaset, jolloin puun kasvu kärsii, vaikka uusimmat neulaset yleensä jäävätkin jäljelle. Yksittäinen tuho voi aiheuttaa 3–4 vuoden kasvua vastaavan menetyksen.

Lähteet 
 Fauna Europaea
 Maailman eläimet – Selkärangattomat. Mikkola, Kauri (päätoim.). Tammi. Helsinki. 1989.
 Metsiemme pistiäisiä . UPM Metsä. 2009.
 Varama, Martti & Niemelä, Pekka. Männiköiden neulastuholaiset. Metsätieteen aikakauskirja 2/2001. PDF.

Viitteet
Reijo Jyrkiäinen

Reijo Einari Jyrkiäinen (s. 6. huhtikuuta 1934 Suistamo) on suomalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja hallintomies.

Jyrkiäinen opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Nils-Eric Fougstedtin ja Joonas Kokkosen johdolla ja sai sävellysdiplomin vuonna 1963. Hän jatkoi sävellysopintojaan Darmstadtin kursseilla vuosina 1962–1964 ynnä muualla Euroopassa. Hänen sävellystuotantonsa on suppea, ja se käsittää vain muutamia kamarimusiikkiteoksia sekä elektronimusiikkia. Hän kuului 1960-luvulla suomalaisen elektronimusiikin uranuurtajiin ja loi teoksiaan Yleisradiossa. Hän piti vuonna 1963 Ilkka Kuusiston kanssa yhteisen sävellyskonsertin.

Lisäksi Jyrkiäinen opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja tutki Arnold Schönbergin ja Béla Bartókin musiikkia. Hän suoritti lisensiaatintutkinnon vuonna 1967 ja väitteli tohtoriksi vuonna 2012 Bartókin jousikvartetoista.

Työuransa Jyrkiäinen teki Yleisradiossa, jossa hän toimi musiikkitarkkailijana (1957–1966) ja taidemusiikkipäällikkönä (1967–1971), sekä Helsingin kaupungin palveluksessa, ensin kaupunginorkesterin intendenttinä (1971–1990) ja sitten kulttuuriasiainkeskuksen musiikkiasiain päällikkönä (1990–1997).

Sävellyksiä

Kamarimusiikkia
 Frammenti per il septetto d'archi (1962)
 Mesto (1963)
 For Four (1963)
 Contradictions (1965)
 Varianti (1967)

Elektroni- ja nauhamusiikkia
 Sounds 1–3 (1963–1966)
 Idiopostic 1–2 (1963–1966)
 Sauna Martti Pokelan kanssa (1969)

Julkaisuja

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset musiikkitieteilijät
Joonas Kokkosen sävellysoppilaat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruskonurmiyökkönen

Ruskonurmiyökkönen (Caradrina morpheus) on erittäin yleinen keskikesän yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Ruskonurmiyökkönen on suunnilleen keskikokoinen, hieman hennonoloinen yökköslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään vaihtelevat, mutta tavallisimmin vaalean kellanruskeat. Siipien kuviointi on vaaleanruskeaa. Poikkiviirut erottuvat melko hyvin ja siiven kärkiosassa on selvästi muuta siipeä tummempi vyö. Munuaistäplä on iso, tasaisen tummanruskea ja erottuu selvästi ilman erillistä reunaviirua. Myös rengastäplä on ruskea, mutta erottuu joskus huonosti. Sekä munuais- että rengastäplän läpi kulkee ohut, hiukan oranssinsävyinen juova. Takasiivet ovat likaisenvalkoiset ja niissä on vaihtelevissa määrin tummempi, kellanruskea ulkoreunus. Siipiväli on 30–35 mm

Lajilta tunnetaan tumma muoto f. obscura, jonka poikkiviirut ovat vaaleat.

Muutamat muut yleiset lajit muistuttavat paljon ruskonurmiyökköstä. Näitä ovat erityisesti keltasänkiyökkönen (Hoplodrina octogenaria) sekä harmosänkiyökkönen (Hoplodrina blanda).

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin pääasiallinen levinneisyysalue on Eurooppa ja Pohjois-Aasia. Lisäksi laji on kulkeutunut ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Suomessa ruskonurmiyökköstä tavataan erittäin yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta hajanaisia havaintoja on Lapissa aina Enontekiöltä saakka. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkuun. Elo-syyskuussa saatetaan tavata vähälukuisen toisen sukupolven yksilöitä.

Elinympäristö ja elintavat 
Ruskonurmiyökköstä tavataan hyvin monenlaisissa ympäristöissä puistoissa, puutarhoissa ja joutomailla. Erityisesti lämpimät ja avoimet ympäristöt ovat lajille ilmeisesti erityisen mieluisia. Aikuiset perhoset lentävät helposti valolle, mutteivät kovinkaan hyvin syötille. Laji saattaa olla sopivalla paikalla ja parhaana lentoaikanaan tavattoman runsaslukuinen ja valopyydyksiin saattaa aikaa myöten kertyä tuhansia yksilöitä. Perhoset lentävät illan hämärryttyä matalalla kasvillisuuden yläpuolella.

Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 
Toukka syö monia ruohovartisia kasveja, mm. voikukkia (Taraxacum) sekä nokkosia (Urtica).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Biopix.dk Useita kuvia lajista
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 koiraan genitaalit 

Tarhayökköset
Harmosänkiyökkönen

Harmosänkiyökkönen (Hoplodrina blanda) on Etelä- ja Keski-Suomessa hyvin yleinen kesän loppupuoliskon yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Rotevarakenteinen, mutta hieman keskikokoa pienempi ja yleisvaikutelmaltaan mitäänsanomattoman harmaa yökkönen. Etusiiven pohjaväri on tasaisen harmaa ja siiven pinta melko kiiltävä. Siipien kuviona erottuvat lähinnä rengas- ja munuaistäplä, jotka eivät ole kovinkaan paljon siiven pohjaväriä tummemmat, mutta terävästi vaaleankellertävän viirun reunustamat. Ulomman poikkiviirun kohdalla erottuu selvästi siiven poikki kulkeva rivi mustia pisteitä ja siiven kärkiosassa on hieman vaaleampi ohut poikkiviiru. Takasiivet ovat selvästi etusiipiä vaaleammat, lähes valkoiset, ulkoreunasta hieman harmahtavat. Naaraalla takasiipien väri on koirasta tummempi. Takasiivissä siipisuonet erottuvat hyvin. Siipiväli 31–35 mm.

Hyvin samankaltainen laji on etenkin keltasänkiyökkönen (Hoplodrina octogenaria). Myös ruskonurmiyökkönen (Caradrina morpheus) voi tuottaa lajinmääritysvaikeuksia.

Levinneisyys ja lentoaika 
Harmosänkiyökkösen levinneisyys kattaa koko Euroopan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä sitä tavataan Keski-Aasiaan ja Tiibetiin saakka. Suomessa sitä tavataan suunnilleen Oulu-Lieksa-linjan eteläpuolella. Yökköset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun alkupuoliskolta elokuun lopulle huipun osuessa heinä-elokuun vaihteeseen.

Elinympäristö ja elintavat 
Harmosänkiyökkösen tyypillistä elinympäristöä ovat kuivahkot, lämpimät ja avoimet, hiekkapohjaiset alueet. Se viihtyy kuitenkin myös kosteammilla paikoilla. Lento tapahtuu hämärän laskeuduttua. Laji tulee huonosti syötille, mutta hyvin valolle ja sopivalla paikalla perhonen voi olla varsin runsas.

Toukka talvehtii ja koteloituu keväällä maaperään.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla ruohovartisilla kasveilla, kuten maksaruohoilla (Sedum), ratamoilla (Plantago) ja voikukilla (Taraxacum).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 koiraan genitaalit 

Tarhayökköset
Kaunosekoyökkönen

Kaunosekoyökkönen (Amphipoea oculea) on eteläisessä Suomessa yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhonen. Se muodostaa kolmen sisarlajinsa kanssa ryhmän, johon kuuluvien lajien erottaminen toisistaan voi olla huomattavan vaikeaa.

Koko ja ulkonäkö 
Kaunosekoyökkönen kuuluu keskenään erittäin samannäköisten yökkösten muodostamaan kompleksiin, joskin se on ryhmän helpoimmin tunnistettava jäsen. Siipien pohjaväri on lämpimän ruskea, hieman punertavan tai sinertävänhohtoinen, mutta sävy vaihtelee paljon. Siipisuonet erottuvat tummanruskeina juovina. Samoin poikkiviirut, jotka ovat kaksinkertaiset ja sisempi poikkiviiru on etuosasta hieman varjostunut. Rengastäplä ja munuaistäplä erottuvat selvästi ja ovat väriltään joko oranssit tai rengastäplä on oranssi ja munuaistäplä valkoinen. Suomessa valkotäpläinen muoto on selvästi keltatäpläistä yleisempi. Munuaistäplän sisäreunassa ei ole koskaan tummaa varjostumaa ja sen sisällä on lenkin tekevä tumma viiru. Takasiivet ovat ruskeat, tyvestä vaaleammat. Siipiväli 28–32 mm.

Hyvin samannäköinen ja yleinen laji on kalvassekoyökkönen (Amphipoea fucosa), minkä lisäksi Suomessa tavataan kahta harvinaisempaa seköyökköslajia. Varma lajinmääritys saattaa vaatia genitaalien tarkastelua.

Levinneisyys ja lentoaika 
Kaunosekoyökköstä tavataan lähes koko Euroopassa ja idässä Siperian poikki Koreaan ja Japaniin saakka. Suomessa lajia tavataan pääasiassa Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta yksittäishavaintoja on Keski-Lappiin saakka. Lento tapahtuu yhtenä sukupolvena alkaen heinä-elokuun vaihteessa ja päättyy syyskuun alkupuoliskolla.

Elinympäristö ja elintavat 
Yleinen, monenlaisissa ympäristöissä elävä perhonen. Sitä tavataan erityisesti kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa ja puutarhoissa, mutta myös lehti- ja sekametsissä ja jopa soilla. Perhosia tulee hyvin sekä valolle että syötille.

Toukka elää heinien varsien sisällä ja piilotellen juurituppaissa. Se koteloituu maan alle. Muna talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka elää monilla eri heinäkasveilla (Poaceae).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 koiraan genitaalit 
 naaraan genitaalit 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Tarhayökköset
Fabian Picardo

Fabian Picardo (s. 1972) on gibraltarilainen poliitikko, joka toimii maansa pääministerinä joulukuusta 2011 alkaen.

Picardo syntyi Gibraltarilla ja opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopistossa. Lakimiehen tutkintonsa päätteeksi hän auskultoi Inns of Court School of Law'ssa Lontoon Gray's Inn'issä. Hänet valittiin Gibraltarin sosialistisen työväenpuolueen (Gibraltar Socialist Labour Party, GSLP) johtoon puolueen pitkäaikaisen puheenjohtajan Joe Bassanon seuraajaksi huhtikuussa 2011, ja kahdeksan kuukautta myöhemmin hänestä tuli pääministeri. Myös pääministerinä hänen edeltäjällään, Peter Caruanalla, oli takanaan pitkä virkakausi.

Ennen GSLP:hen liittymistään Picardo toimi Liberaalipuolueessa ja sitä ennen hän oli perustamassa Kansallispuoluetta.

Picardo on naimisissa ja hänellä on vuonna 2012 syntynyt poika. Hän on Gibraltarin genovalaista sukua, hänellä on työväenluokkainen tausta ja hänen isoäitinsä osallistui Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Gibraltarin pääministerit
Havupistiäiset

Havupistiäiset (Diprionidae) on pistiäisiin kuuluva heimo. Havupistiäiset voidaan jakaa kahteen alaheimoon: Diprioninae ja Monocteninae. Monocteninae sisältää katajapistiäisiä (Monoctenus), Diprioninae kuusi- ja mäntypistiäisiä.

Eräät havupistiäiset, kuten pilkkumäntypistiäinen ja ruskomäntypistiäinen voivat aiheuttaa suuria tuhoja metsäteollisuudelle.

Euroopassa tavattavia havupistiäisiä:
 Diprion butovitschi
 Diprion pini pilkkumäntypistiäinen
 Diprion rufiventris
 Diprion similis täplämäntypistiäinen
 Gilpinia abieticola kirjokuusipistiäinen
 Gilpinia catocala
 Gilpinia coreana
 Gilpinia fennica suomenkuusipistiäinen
 Gilpinia frutetorum viirymäntypistiäinen
 Gilpinia hercyniae hersykuusipistiäinen
 Gilpinia laricis vyömäntypistiäinen
 Gilpinia pallida kalvasmäntypistiäinen
 Gilpinia polytoma tihukuusipistiäinen
 Gilpinia socia rypäsmäntypistiäinen
 Gilpinia variegata kaarimäntypistiäinen
 Gilpinia virens kevätmäntypistiäinen
 Macrodiprion nemoralis ukkomäntypistiäinen
 Microdiprion fuscipennis varjokuusipistiäinen
 Microdiprion pallipes pikkumäntypistiäinen
 Monoctenus juniperi rantukatajapistiäinen
 Monoctenus obscuratus sysikatajapistiäinen
 Monoctenus subconstrictus
 Neodiprion sertifer ruskomäntypistiäinen

Lähteet 
 Fauna Europaea
 Varama, Martti & Niemelä, Pekka. Männiköiden neulastuholaiset. Metsätieteen aikakauskirja 2/2001. PDF.
 Savela, Markku. Tree of life.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Havupistiäiset (Diprionidae)
ITIS: Diprionidae 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Diprionidae, conifer sawflies 
Iowa State University, Bug Guide: Family Diprionidae - Conifer Sawflies 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Diprionidae
HMS Agincourt (D86)

HMS Agincourt (viirinumero D86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjä, joka laskettiin vesille toisen maailmansodan lopulla.

Valmistus 

Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1943 työnumerolla J4870 Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 12. joulukuuta telakkanumerolla 664. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1945. Aluksen ensimmäinen päällikkö R. G. Swallow vastaanotti 16. helmikuuta 1947  aluksensa, joka valmistui 25. kesäkuuta.

Palvelus 
Alus oli vuoden 1948 alun koeajoissa vieraillen muun muassa Londonderryssä. Syksyllä alus oli Portlandissa, josta se lähti 23. syyskuuta Freetowniin HMS Illutriousin ja HMS Vengeancen kanssa. Se kiinnittyi 4. lokakuuta HMS Alameinin kanssa Kiss Jettyyn Freetownissa, josta alus jatkoi 6. lokakuuta edelleen Takoradiin. Alus saapui määränpäähänsä 8. lokakuuta jatkaen edelleen Simonstowniin, jonne se saapui 18. lokakuuta.

Alus oli 28. lokakuuta Port Elizabethissa, josta se jatkoi Durbaniin. Alus lähti 8. marraskuuta Durbanista Kapkaupunkiin, josta se lähti 16. marraskuuta Freetownin kautta paluumatkalle Britteinsaarille. Alus saapui 12. joulukuuta Portsmouthiin, josta se jatkoi 29. joulukuuta Portlandiin. Alus lähti 31. joulukuuta Gibraltarille, josta se jatkoi Maltalle.

Alus palasi maaliskuussa 1949 Gibraltarin ja Lissabonin kautta Britteinsaarille.

Agincourt  ja sukellusvene HMS Amphion vierailivat 1953 Helsingissä. 

.

Lähteet

Viitteet 

Kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjät
Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan hävittäjät
Yhdistyneen kuningaskunnan kylmän sodan hävittäjät
Hawthorn Leslien valmistamat alukset