Slovakian tasavalta (1939–1945)

Slovakian tasavalta oli muodollisesti itsenäinen slovakkivaltio, joka toimi Saksan vahvassa vaikutuspiirissä 14. maaliskuuta 1939 – 8. toukokuuta 1945. Valtion nimi oli Slovakian valtio (Slovenský štát) maaliskuusta kesäkuuhun 1939, ja sen jälkeen Slovakian tasavalta (Slovenská republika).

Valtio sijaitsi suurin piirtein samalla alueella kuin nykyinen Slovakia. Slovakian tasavallan rajanaapureita olivat Saksa, Böömin ja Määrin protektoraatti, Puolan kenraalikuvernementti ja Unkari. Slovakian tasavalta hyväksyi 23. maaliskuuta 1939 sopimuksen, jossa siitä tuli Saksan suojelualue, protektoraatti. Näin ollen maa oli Saksan valtakunnan ulkopoliittisessa ohjauksessa toisen maailmansodan loppuun saakka. Yksipuoluejärjestelmä Slovakian autonomisesta alueesta oli tullut jo joulukuussa 1938, kun Slovakian kansallisen yhtenäisyyden puolue oli saanut 97,5 prosenttia äänistä.

Tasavallan perustaminen 

30. syyskuuta 1938 solmitun Münchenin sopimuksen jälkeen myönsi Tšekkoslovakian parlamentti 22. marraskuuta 1938 Slovakialle autonomian, jolloin koko Tšekkoslovakia muuttui Tšekko-Slovakiaksi. Saksan ja Italian yhteissopimuksella Slovakian eteläiset, unkarilaisenemmistöiset alueet liitettiin Unkariin 2. marraskuuta 1938. Tällä 12 000 km²:n laajuisella alueella eli 592 000 unkarilaista ja 290 000 slovakkia sekä muun muassa Košicen, Užgorodin ja Mukatševon kaupungit.

Unkari oli uskotellut Saksalle, että slovakit haluaisivat liittyä osaksi Unkaria. Saksa päätti kuitenkin kuunnella Slovakian kansallismielisiä ja yllyttää näitä hajottamaan jäljelle jääneen Tšekko-Slovakian. Slovakian aluetta se kaavaili tarvitsevansa tukikohdaksi myöhemmälle hyökkäykselleen Neuvostoliittoon.

Maaliskuussa 1939 Saksa miehitti Tšekko-Slovakian haltuun jääneet Böömin ja Määrin ja kehotti Slovakiaa julistautumaan itsenäiseksi. Saksa piti kuitenkin Slovakian vahvassa vaikutuksessaan. Adolf Hitler kutsui Jozef Tison Berliiniin 13. maaliskuuta 1939 ja suostutteli tämän julistamaan Slovakian itsenäiseksi. 

Slovakia julistautui itsenäiseksi seuraavana päivänä, 14. maaliskuuta. Itsenäisyysjulistus oli yksipuolinen eikä Prahassa toiminut keskushallitus koskaan hyväksynyt sitä. Osa Slovakian poliitikoista oli ajatukselle skeptisiä ja hiukan peloissaan siitä, että Saksa ja Unkari jakaisivat maan. 
Pelko ei ollut turha, sillä amaan aikaan Hitler hyväksyi Unkarin vaatimukset Slovakian itäosiin, niin sanottuun Karpato-Ruteniaan. 15. maaliskuuta 1939 Unkari miehitti koko 13 000 km²:n Rutenian, jonka väestö oli enimmäkseen ruteeneja.

Sisäpolitiikka 

Maassa vallitsi yksipuoluejärjestelmä ja johtajaperiaate. Maan hallitsevassa puolueessa oli kaksi vallasta kilpaillutta suuntausta. Ensimmäistä johti presidentti Jozef Tiso, ja hän  halusi maan olevan sisäisesti vakaa, kansallinen, uskonnollinen ja korporatiivisesti ohjattu ja harjoittavan itsenäistä ulkopolitiikkaa. Toinen suuntaus, johon kuuluivat pääministeri Vojtech Tuka ja sisäasiainministeri Alexander Mach halusivat maasta kansallissosialistisemman ja tekevän tiivistä yhteistyötä Saksan kanssa. Saksa halusi Slovakian olevan sen talouteen integroitu mallivaltio ja tukikohtana tuleville hyökkäyksille itään.

Slovakian itsenäisyyden rajat tulivat selville vuonna 1940, kun Saksa pyysi Slovakian johtajat Salzburgin kokoukseen. Siinä Slovakian johdolle tehtiin, selväksi, että mikäli itsenäisempää asemaa ajaneita ministereitä ei eroteta, sanoo Saksa suojelusopimuksensa irti. Tämä olisi jättänyt Slovakian Unkarin armoille. Pakon edessä tehtiin ministerivaihdokset, jossa ministereiksi tuli läheistä suhdetta Saksaan kannattaneita.

Tätä ennen Slovakiassa oli ollut riita presidentti Tison ja pääministeri Tukan välillä maan sisäisestä linjasta. Saksa pakotti Slovakian Tukan linjoille eli syventämään johtajaperiaatetta ja ottamalla tiukemman kannan Slovakian juutalaisiin, joita oli 90 000 eli noin 4 % väestöstä. Lisäksi viimeisetkin yhteydet länsivaltoihin katkaistiin. Saksan malliin juutalaisilta poistettiin ensin taloudelliset oikeudet ja sitten kansalaisoikeudet ja lopulta 58 000 Slovakian juutalaista lähetettiin saksalaisille keskitysleireille 1942. Syyskuussa 1944 siirrettiin tai surmattiin 13 000 Slovakian juutalaista.

Vuoden 1943 lopulla Slovakian kansallisneuvostoksi järjestäytyi oppositio, jossa oli monta suuntausta. Tavoitteena oli syrjäyttää epädemokraattinen hallinto ja tukea Tšekkoslovakian uudelleen perustamista, mutta siten, että slovakeilla olisi tšekkeihin nähden tasa-arvoinen asema. Slovakian kansallisneuvosto valmisteli kapinan 29. elokuuta 1944, joka kattoi 2/3 Slovakian pinta-alasta ja noin 1 700 000 ihmisen asuinalueen. Slovakian kansallisneuvosto julisti Tšekkoslovakian uudelleen perustetuksi ja toimi toimeenpanevana ja päättävänä organisaationa. Kapinaan osallistui 60 000 Slovakian armeijan sotilasta ja 18 000 partisaania, jotka kykenivät taistelemaan kaksi kuukautta. Joukkojen rippeet taistelivat pieninä osastoina toisen maailmansodan loppuun.

Taloudellisesti Slovakia kärsi toisen maailmansodan ajan verrattain vähän syksyyn 1944 saakka, koska Saksan sodankäynti piti talouselämän liikkeellä eikä työttömyyttä ollut.

Sotatoimet 

Slovakian tasavalta osallistui Saksan 1. syyskuuta 1939 aloittamaan hyökkäykseen Puolaa vastaan, johon Neuvostoliitto liittyi 17. syyskuuta 1939 oman ilmoituksensa mukaan suojellakseen slaaveja (valkovenäläisiä ja ukrainalaisia).

Slovakia liittyi kolmen vallan sopimukseen marraskuussa 1940 sekä Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941. Puolustusministeri Ferdinand Catlosin komentamat slovakkijoukot osallistuivat hyökkäykseen neljä päivää saksalaisten jälkeen. Joukkojen vahvuus oli 45 000, mutta saksalaisten edetessä yhä syvemmälle Neuvostoliittoon slovakialaisilla alkoi olla huoltovaikeuksia. Elokuussa 1941 joukot palautettiin takaisin uudelleen järjestelyä varten. Ne jaettiin kahdeksi joukoksi, 1. Slovakian (liikkuvaksi) jalkaväkidivisioonaksi ja 2. Slovakian (turvallisuus)jalkaväkidivisioonaksi.

Lisäksi Slovakia julisti Saksan tapaan joulukuussa sodan Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Yhdysvalloille. Näin ollen liittoutuneet ilmoittivat sodanpäämääräkseen Tšekkoslovakian palauttamisen, jolloin itsenäiselle Slovakian valtiolle Saksan hävittyä toisen maailmansodan ei ollut edellytyksiä länsiliittoutuneiden eikä Neuvostoliiton kannattamana.

Aluemuutokset 
1. Bratislavan sillanpääasema 15. lokakuuta 1947 saakka Unkarilla
 Etelä-Slovakia 2. marraskuuta 1938 Unkarilla vuoteen 1945 Ensimmäisen Wienin sopimuksen perusteella
 Stakčínin ja Sobrancen ympäristö
 Devín ja Petržalka, nykyiset Bratislavan kaupunginosat Saksalla 1938–1945
 Saksan turvallisuusvyöhyke 22. marraskuuta 1939 solmitun Slovakian suojelusopimuksen perusteella

Kansannousu 

Slovakian kansannousun jälkeen vuonna 1944 Saksa valloitti maan, minkä seurauksena se menetti käytännössä itsenäisyytensä.

Lakkauttaminen 
Puna-armeija valloitti 4. huhtikuuta 1945 Bratislavan ja Slovakian tasavalta lakkasi olemasta paenneiden hallituksen jäsenten antautuessa kenraali Walton Walkerille Kremsmünsterissä, Itävallassa.

Vuosien 1939–1945 poliitikkoja 
 Ferdinand Ďurčanský
 Alexander Mach
 Jozef Tiso
 Štefan Tiso
 Vojtech Tuka

Vuosien 1939–1945 sotilaskomentajia 
 Ferdinand Čatloš
 Ján Golian
 Augustín Malár
 Rudolf Viest

Lähteet

Aiheesta muualla