joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Idrissa Gueye

Idrissa Gana Gueye (s. 26. syyskuuta 1989 Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa ranskalaisseura Paris Saint-Germainia. Oikeajalkainen Gueye on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Senegalin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura

Seurajoukkueura 
Gueye siirtyi Lille OSC:iin vuonna 2008 kotimaansa Diambarsista. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa lokakuussa 2010 Olympique de Marseillea vastaan. Tuolla kaudella hän voitti seuran kanssa Ligue 1:n ja Ranskan cupin debytoiden myös Eurooppa-liigassa. Kaudella 2011–2012 Gueye debytoi Mestareiden liigassa. Avausmaalinsa Ligue 1:ssä hän teki lokakuussa 2013 AC Ajaccion verkkoon.

Kesällä 2015 Gueye siirtyi Englannin valioliigan Aston Villaan. Seuraavana kesänä hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Evertoniin. Hän teki kalenterivuonna 2016 eniten taklauksia ja syötönkatkoja ottelua kohden Euroopan viiden seuratuimman sarjan pelaajista.

Kesällä 2019 Gueye siirtyi Ranskaan Paris Saint-Germainin joukkueeseen. Tulokaskaudellaan hän voitti kansallisen triplamestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua, mutta oli tappiollisessa loppuottelussa vaihtopenkillä.

Maajoukkueura 
Gueye debytoi Senegalin jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2011 ystävyysottelussa Guineaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täyden ajan Senegalin kaikissa kolmessa ottelussa. Hän pelasi vuosien 2015, 2017 ja 2019 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joista viimeksi mainittuna vuonna Senegal saavutti hopeaa.

Saavutukset 
Lille OSC
 Ligue 1: 2010–2011
 Ranskan cup: 2010–2011

Paris Saint-Germain
 Ligue 1: 2019–2020
 Ranskan cup: 2019–2020
 Ranskan liigacup: 2019–2020

Lähteet 

Senegalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Linda Boström Knausgård

Linda Boström Knausgård (s. 15. lokakuuta 1972 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija, runoilija ja kolumnisti.

Boström Knausgårdin esikoisteos, runokokoelma Gör mig behaglig för såret, ilmestyi vuonna 1998. Läpimurtoteos, novellikokoelma Grand Mal, ilmestyi vuonna 2011 ja esikoisromaani Helioskatastrofi vuonna 2013. Toinen romaani Tervetuloa Amerikkaan (2017) oli ehdolla August-palkinnon saajaksi.

Boström Knausgårdin äiti on ruotsalainen näyttelijä Ingrid Boström. Hän oli vuosina 2007–2016 naimisissa kirjailija Karl Ove Knausgårdin kanssa, ja heillä on neljä lasta. Hän on henkilöhahmo Karl Ove Knausgårdin romaanisarjassa Taisteluni. Boström Knausgård on puhunut avoimesti kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstään. Hän on käsitellyt saamaansa sähköhoitoa ja sen vaikutuksia autofiktiivisessä teoksessaan Lokakuun lapsi.

Teokset
 Gör mig behaglig för såret (runokokoelma) 1998
 Grand Mal (novellikokoelma) 2011

Lähteet

Aiheesta muualla
 Linda Boström Knausgårdin, Märta Tikkasen ja Juha Itkosen keskustelu Helsinki Lit -tapahtumassa Yle.fi. 12.5.2021.
 

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset runoilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Drones

Drones on englantilaisen rockyhtye Musen seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 5. kesäkuuta 2015 ja 8. kesäkuuta briteissä levymerkillä Warner Bros. Records ja Helium-3. Drones on konseptialbumi, joka kertoo protagonistin matkasta yksinäisyydestä robottien pariin. Yhtye palasi albumilla vanhaan alkuaikojen tyyliinsä ja yksinkertaisti kitara-basso-rumpu rocksoundejaan. Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta; musiikkia kehuttiin, mutta lyyrikoita kritisoitiin.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matt Bellamy - laulu, kitara, piano, koskettimet, tuotanto & sovitus
 Christopher Wolstenholme - basso, taustalaulu, tuotanto
 Dominic Howard - rummut, lyömäsoittimet, tuotanto

Arvostelut 
Allmusic: 
Billboard: 
Kerrang!: 
Rolling Stone: 
 Desibeli.net: 
 Kaaoszine: 10/10
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Vuoden 2015 albumit
Musen albumit
Hugo Meurer

Hugo Meurer (28. toukokuuta 1869 Sallach, Steiermark, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1960 Kiel, Länsi-Saksa) oli saksalainen vara-amiraali. Suomen sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 hän komensi laivasto-osastoa, joka kuljetti Saksan Itämeren-divisioonan joukot Suomeen ja tuki mereltä käsin niiden operaatioita eteläisessä Suomessa.

Meurer palveli Saksan keisarillisessa laivastossa vuodesta 1886. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi aluksi linjalaiva SMS Deutschlandin kapteenina ja osallistui vuonna 1916 Skagerrakin meritaisteluun. Vuosina 1916–1917 hän oli sotalaiva SMS Königin kapteenina ja sai sen jälkeen ylennyksen kontra-amiraaliksi sekä siirron avomerilaivaston 4. laivueen toiseksi amiraaliksi. Hän osallistui myös Saarenmaan maihinnousuun vuoden 1917 lopulla.

Meurer määrättiin 21. helmikuuta 1918 muodostamaan Itämeren laivastoon erikoisosasto jalkaväkidivisioonan kuljettamiseksi Suomeen. Operaatiota vaikeuttivat lähinnä Suomenlahden jäät ja venäläisten asettamat merimiinat. Valmistellessaan varsinaista maihinnousua eteläiseen Suomeen Meurer suoritti laivasto-osastonsa ja yhden jalkaväkipataljoonan voimin 7. maaliskuuta maihinnousun Ahvenanmaalle, jossa saksalaiset eivät kohdanneet vastarintaa. Meurerin laivaston kuljettamat Itämeren-divisioonan joukot tekivät hänen ehdotuksestaan päämaihinnousun Hangossa 3. huhtikuuta. Meurer neuvotteli siellä Saksan edustajana 5. huhtikuuta Hangon sopimuksen, joka takasi Venäjän Itämeren-laivaston puolueettomuuden saksalaisten hyökäessä Helsinkiin. Jalkaväkijoukkojen edettyä maitse Helsingin porteille Meurerin laivasto-osasto siirtyi tukemaan Helsingin valtausta meren puolelta 12. huhtikuuta. Koska Viaporin suuri venäläinen varuskunta antautui ennaltasovitusti saksalaisille, Meurer saattoi lähettää joukkonsa Katajanokan rantaan, mistä käsin linjalaivat SMS Posen ja SMS Westfalen pommittivat Kauppatorin ympäristöä kunnes suomalaiset punaiset antautuivat. Meurerin laivasto-osasto ei Helsingin kukistumisen jälkeen osallistunut sisällissodan taisteluihin, mutta se partioi Suomenlahdella estääkseen Etelä-Suomen punaisia pakenemasta meritse. Meurerin komennus Suomessa päättyi 2. toukokuuta, jolloin hän palasi Kieliin ja hänen tilalleen tuli amiraali Ludolf von Uslar.

Saksan tehtyä aselevon marraskuussa 1918 Meurer neuvotteli Saksan laivaston edustajana ehdot, joilla avomerilaivasto antautui ja luovutettiin briteille. Hän palveli sen jälkeen Itämeren laivastoaseman päällikkönä Kielissä, kunnes vetäytyi palveluksesta vuonna 1920. Hän sai eronsa yhteydessä ylennyksen vara-amiraaliksi. Hän kuoli Kielissä 90-vuotiaana vuonna 1960.

Kontra-amiraali Hugo Meurerille  myönnettiin Suomen vapaudenristin suurristi jalokivin ja miekoin koristettuna 7. heinäkuussa 1918.

Katso myös
Rüdiger von der Goltz
Otto von Brandenstein

Lähteet

Saksalaiset amiraalit
Suomen sisällissodan saksalaiset
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Alppitunnelimyyrä

Alppitunnelimyyrä (Microtus multiplex) on Cricetidae-heimoon, myyrien (Arvicolinae) alaheimoon ja peltomyyrien (Microtus) sukuun kuuluva jyrsijälaji. Se muistuttaa pikkutunnelimyyrää, mutta on suurempikokoinen, noin 9-11 cm pitkä. Karvan väri on kellertävän ruskea. Sitä esiintyy enimmäkseen Alpeilla luoteisesta Ranskasta Sveitsiin ja pohjoiseen Italiaan. Se elää avoimessa maastossa ja korkeimmat paikat, missä sitä on havaittu, ovat 2800 metrin korkeudessa.

Lähteet 
 

Myyrät
Manchester City WFC

Manchester City Women's Football Club (Manchester City Ladies FC) on manchesterilainen naisten jalkapallojoukkue. Se on perustettu vuonna 1988 ja on virallinen osa Manchester City FC -seuraa. Vuonna 2014 se voitti FA WSL Cupin eli naisten liigacupin, vuonna 2016 FA:n naisten superliigan mestaruuden ja naisten FA Cupin vuonna 2017 ja 2019.

Seurassa pelaavat muun muassa vuoden 2022 Euroopan-mestarit Chloe Kelly, Lauren Hemp, Alex Greenwood, Demi Stokes ja Ellie Roebuck sekä vuoden 2015 MM-pronssimitalisti Stephanie Houghton. Aiemmin joukkueessa pelanneita Englannin maajoukkuetähtiä ovat muun muassa Lucy Bronze, Jill Scott, Ellen White, Georgia Stanway, Toni Duggan ja Karen Bardsley. Kevään 2017 ajan joukkueessa pelasi lainasopimuksella FIFA:n vuosien 2015 ja 2016 parhaaksi pelaajaksi valitsema yhdysvaltalainen Carli Lloyd. Seuran managerina toimi marraskuusta 2013 vuoden 2020 alkupuolelle Nick Cushing. Kaudelle 2020–2021 manageriksi tuli Gareth Taylor.

Edustusjoukkue 
Päivitetty 23. lokakuuta 2022

Lähteet

Viitteet 

Englantilaiset jalkapalloseurat
Välimerentunnelimyyrä

Välimerentunnelimyyrä (Microtus duodecimcostatus) on sukuun Microtus kuuluva laji. Turkki on tiheä ja hyvin pehmeä ja väriltään se on yleensä keltaisen sävyinen. Sitä esiintyy läntisen Välimeren rannikon seudulla. Se elää avoimessa maastossa jakorkeimmillaan sitä on havaittu 2 250 metrin korkeudessa. Se kaivaa maanalaisia tunneleita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Myyrät
Chelsea LFC

Chelsea FC Women entinen Chelsea Ladies Football Club on lontoolainen naisten jalkapallojoukkue. Se on perustettu vuonna 1992 ja on vuodesta 2004 ollut virallinen osa Chelsea FC -seuraa. Vuosina 2015, 2018, 2020, 2021 ja 2022 se voitti FA:n naisten superliigan mestaruuden sekä vuosina 2015, 2018, 2021 ja 2022 naisten FA Cupin. Vuosina 2012 ja 2016 se oli FA Cupin loppuottelussa häviävänä osapuolena. Vuonna 2021 Chelsea ylsi Mestarien liigassa loppuotteluun, jonka se hävisi FC Barcelonalle 0–4.

Seurassa ovat pelanneet muun muassa vuoden 2015 MM-pronssimitalistit Claire Rafferty, Katie Chapman, Eniola Aluko ja Carly Telford, Ruotsin maajoukkuemaalivahti Hedvig Lindahl sekä Etelä-Korean maajoukkuehyökkääjä Ji So-yun.

Seuran managerina on heinäkuusta 2012 toiminut Emma Hayes.

Edustusjoukkue 
Päivitetty 23. lokakuuta 2022

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Seuran kotisivu

Lontoon jalkapalloseurat
Vuonna 1992 perustetut urheiluseurat
Liverpool LFC

Liverpool Ladies Football Club on liverpoolilainen naisten jalkapallojoukkue. Se perustettiin vuonna 1989 nimellä Newton LFC, kaksi vuotta myöhemmin se muutti nimekseen Knowsley United WFC, ja vuodesta 1994 se on ollut osa Liverpool FC -seuraa. Vuosina 2013 ja 2014 se voitti FA:n naisten superliigan mestaruuden, ja vuosina 1994, 1995, ja 1996 se pelasi naisten FA Cupin loppuottelussa.

Seurassa ovat pelanneet muun muassa vuoden 2015 MM-pronssimitalisti Fara Williams ja Nigerian maajoukkuehyökkääjä Asisat Oshoala. Kaudella 2022–2023 joukkueessa pelaavat muun muassa Irlannin maajoukkuepelaajat Niamh Fahey, Megan Campbell ja Leanne Kiernan, Englannin maajoukkuepelaajat Melissa Lawley, Gilly Flaherty ja Taylor Hinds, Pohjois-Irlannin maajoukkuepelaaja Rachel Furness, Walesin maajoukkuepelaaja Rhiannon Roberts, Alankomaiden maajoukkuepelaaja Shanice van de Sanden, Belgian maajoukkuepelaaja Yana Daniëls ja Suomen maajoukkuepelaaja Emma Koivisto.

Seuran managerina on vuodesta 2021 toiminut Matt Beard, joka oli samassa tehtävässä jo vuosina 2012–2015.

Lähteet 
 

Englantilaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1989 perustetut urheiluseurat
Luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista (2000–nykyaika)

Tämä on luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista 2000 - nykyaika. Tässä artikkelissa on luettelo Yhdysvaltain ulkoministereiden ulkomaanmatkoista Colin Powellista nykyaikaan.

Luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista.Sivulla ovat linkit Yhdysvaltain ulkoministereiden muilla vuosikymmenillä tekemiin ulkomaanmatkoihin. Luettelo on kronologinen eli vuodesta 2010 nykyhetkeen. Luetteloon sisältyvät sekä yksityis- ja lomamatkat että viralliset valtiovierailut presidenttien seurueessa. Luettelossa ovat vain ulkomaanmatkat, jotka ulkoministerit ovat suorittaneet virkakautensa aikana.

Colin Powell
Colin Powell (virkakausi 2001–2005) teki ulkoministeri kaudella (?) ulkomaanmatkaa.

Condoleezza Rice
Condoleezza Rice (virkakausi 2005–2009) teki ulkoministerikaudella ulkomaanmatkaa

Hillary Rodham Clinton
Hillary Rodham Clinton (virkakausi 2009–2013) teki ulkoministerikaudellaan seuraavat ulkomaanmatkat.

John Kerry
John Kerry (2013-2017) teki ulkoministerikaudellaan seuraavat matkat.

Rex Tillerson

Rex Tillerson (2017) teki ulkoministerikaudellaan seuraavat ulkomaanmatkat.

Katso myös

Lähteet
Lähteet:

Viitteet

2000-luku
2000-vuosikymmenen politiikka
2010-luvun politiikka
Rusotemppelipuu

Rusotemppelipuu (Plumeria rubra) on kausivihanta tropiikin pensas tai puu. Lajia kasvatetaan yleisesti koristepuuna.

Ulkonäkö ja koko 

Rusotemppelipuu kasvaa parhaimmillaan 10 metriä korkeaksi puuksi. Puu haarautuu lähes dikotomisesti eli halkihaaraisesti, mikä tekee kasvutavasta hieman kynttelikköä muistuttavan. Latvus on pyöreähkö tai hieman sateenvarjomainen. Oksat ovat lyhyitä ja turvonneita. Vahingoittuessaan rusotemppelipuun rungosta ja oksista vuotaa runsaasti myrkyllistä maitiaisnestettä. Suurina määrinä maitiaisneste on jopa tappavaa.

Lehdet ovat tanakoita, suikeita, ehytlaitaisia ja voimakassuonisia. Sivusuonet myötäilevät keskisuonta ennen kääntymistään lehden reunaan. Rusotemppelipuun kukat ovat suurehkoja, halkaisijaltaan jopa 10 senttimetrin kokoisia. Kukat ovat vahamaisia, hieman torvimaisia ja voimakastuoksuisia. Terälehtiä on viisi ja ne ovat muodoltaan  pyöreähköjä tai pitkulaisia Kukkien väri vaihtelee lajikkeesta riippuen. Ne voivat olla valkoisia ja keltakeskustaisia, keltaisia, vaaleanpunaisia, vaalean viininpunaisia sekä lohenpunaisia. Kukissa ei ole lainkaan mettä, mutta niiden voimakas makea tuoksu ja värit houkuttelevat pölyttäjiä. Kahteen osaan halkeava hedelmä on jopa 30 cm pitkä, kapea, ruskea ja kuivakuorinen. Hedelmät ovat pareittain. Siemenet ovat lenninsiivellisiä.

Levinneisyys 
Rusotemppelipuu on alkujaan kotoisin Länsi-Intian saaristosta. Nykyään se on levinnyt kaikkialle tropiikkiin ja subtropiikkiin. Etenkin Aasiassa ja Havaijilla se on suosittu viljelylaji.

Käyttö 
Rusotemppelipuuta, kuten useita muitakin temppelipuulajeja, käytetään laajasti koristepuuna niiden kauniiden, tuoksuvien kukkiensa takia. Puun kukkia kerätään koristeiksi esimerkiksi vesialtaisiin. Havaijilla eri temppelipuulajien kukkia käytetään kukkaseppelten eli leiden valmistamiseen. Yksi lei saattaa sisältää jopa 300 kukkaa. Aasiassa temppelipuita on istutettu varsinkin temppeleiden ympäristöön, johon myös lajin nimi monissa kielissä viittaa.

Lähteet 
 Lomakasvio. Trooppisten kasvien tunnistusopas. Toim. Tran Minh, Mirjami & Laaka-Lindberg, Sanna & Junikka, Leo. 2. tarkistettu painos. Kustannusosakeyhtiö Moreeni, 2014.

Viitteet 

Oleanterikasvit
Sipsukka seikkailee kotona

Sipsukka seikkailee kotona on virolaissyntyisen käsikirjoittaja-ohjaaja Anna Jaanisoon kirjoittama näytelmä vuodelta 2015. Se perustuu virolaisen lastenkirjailijan Eno Raudin vuonna 1962 kirjoittamaan kirjaan Sipsik. Kirjasta on dramatisoitu Virossa lukuisia näyttämöteoksia, oopperaa, nukketeatteria, teatteria, balettia ynnä muuta.

Näytelmää on esittänyt Suomessa Helsinki International Theatre, ja sen ensi-ilta oli 13. kesäkuuta 2015 Kansallismuseon Linnanpihalla.

Lähteet 
 Näytelmä Helsinki International Theatren sivulla

Näytelmät
Hurrikaani Ismael

Hurrikaani Ismael oli Tyynenmeren hurrikaani, joka surmasi yli sata henkeä Pohjois-Meksikossa vuoden 1995 Tyynenmeren hurrikaanikauden aikana. Tuhansia jäi kodittomaksi.

Hurrikaani alkoi heikentyä rajusti liikkuessaan Sierra Madren vuorten ylitse, ja se haihtui 16. syyskuuta.

Lähteet 

Trooppiset hirmumyrskyt
Vuoden 1995 luonnonmullistukset
No Kum-Sok

No Kum-Sok (myöhemmin Kenneth H. Rowe; s. 10. tammikuuta 1932, Sinhung, Korea) on entinen Pohjois-Korean ilmavoimien luutnantti. Hän tuli tunnetuksi uskaliaasta loikkauksestaan Etelä-Koreaan pian Korean sodan päättymisen jälkeen.

Nuoruus 

No Kum-Sok syntyi varakkaaseen perheeseen tuolloin Japanin vallan alla olleessa Koreassa vuonna 1932. No halusi jo ala-asteikäisenä liittyä vapaaehtoisena Japanin ilmavoimiin, joka tuolloin värväsi korealaisia kamikaze-lentäjiksi. Non isä esti poikansa suunnitelmat, sillä Japanin tiedettiin tulevan olemaan sodan häviävä osapuoli. 

Toisen maailmansodan jälkeen Korean niemimaa jaettiin kahtia, ja No jäi asumaan Pohjoisen alueelle. 16-vuotias No oli kuitenkin alkanut ihannoidan yhdysvaltoja ja amerikkalaista elämäntapaa pian sodan päättymisen jälkeen. Länsimaalaista ja etenkin amerikkalaismielistä ajattelutapaa ei ollut kuitenkaan turvallista harjoittaa Pohjois-Koreassa.

No liittyi armeijaan tekeytyen omistautuneeksi kommunistiksi, jotta hän pääsisi ylemmäksi yhteiskunnan arvojärjestyksessä. No otettiin vapaaehtoisena Pohjois-Korean ilmavoimiin ja hän lensikin useita taistelutehtäviä Korean sodassa MIG-15 koneellaan.

Pako 

No Kum-Sok pakeni Pohjois-Koreasta vuonna 1953, muutama viikko Korean sodan päättymisen jälkeen. Hän lensi harjoituslentoa ja päätti yksinkertaisesti lentää vapauteen. Non pako oli erittäin uskalias, sillä hän lensi suoraan Etelä-Korean pääkaupungin Soulin lähellä sijaitsevaan amerikkalaiseen lentotukikohtaan, jossa viholliskone ammuttaisiin normaalisti heti alas. Non onneksi tukikohdan ilmavalvontatutka oli sammutettu korjauksen ajaksi, minkä vuoksi hän pääsi laskeutumaan turvallisesti Etelä-Korean maaperälle. 

No sai ystävällisen vastaanoton amerikkalaisilta, sillä hänellä oli paljon arvokasta tietoa Pohjois-Koreasta ja sodan taustoista. Amerikkalaiset tiedusteluviranomaiset olivat myös innoissaan saadessaan tukittavaksi vihollisten käyttämän MIG-15 koneen.

Non kuulustelupöytäkirjoja pidettiin salaisina vuoteen 2012 asti.

No Kum-Sok muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1954. Hän sai 100 000 dollaria palkkioksi onnistuneesta loikkauksesta lentokoneen kanssa. Sama palkkio luvattiin myös muille Kiinasta, Neuvostoliitosta tai Pohjois-Koreasta loikkaaville piloteille.

Myöhempi elämä 

No Kum-Sok vaihtoi pian muuton jälkeen nimensä Kenneth H. Roweksi. Hän valmistui Delawaren yliopistosta elektroniikkainsinööriksi sekä teki pitkän uran lentokoneinsinöörinä. No avioitui Pohjois-Koreasta muuttaneen vaimonsa kanssa ja he saivat kolme lasta. Myöhemmin hänelle myönnettiin myös Yhdysvaltojen kansalaisuus.

Lähteet 

Rowe, Kenneth H. (No Kum-sok); Osterholm, J. Roger (1996). A Mig-15 to Freedom McFarland & Cinoany Inc.

Pohjoiskorealaiset henkilöt
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Duran Çetin

Duran Çetin (s. 15. helmikuuta 1964 Konya, Turkki) on turkkilainen kirjailija.

Teokset 
 Bir Kucak Sevgi, Beka Yayınları, İstanbul, 2000
 Güller Solmasın, Beka Yayınları, İstanbul, 2000
 Kırmızı Kardelenler, Beka Yayınları, İstanbul, 2003 
 Sana Bir Müjdem Var, Beka Yayınları, İstanbul, 2006
 Gözlerdeki Mutluluk, Beka Yayınları, İstanbul, 2007
 Minik Göl, Koski Yay, Konya, 2009
 Büyük Ödül, Beka Yayınları, İstanbul, 2009
 Balkondaki Adam, Beka Yayınları, İstanbul, 2009
 Kül Yığını, Beka Yayınları, İstanbul, 2010
 Bir Yudum Şehir, Meram Belediyesi Kültür Yayınları, Konya, 2011 
 Bekleyiş, Meram Belediyesi Kültür Yayınları, Konya, 2011 
 Bir Adım Ötesi, Beka Yayınları, İstanbul,2002
 Yolun Sonu, Beka Yayınları, İstanbul, 2004
 Portakal Kızım, Beka Yayınları, İstanbul, 2005 
 Toprak Gönüllüler, Beka Yayınları, İstanbul, 2008,
 Portakal Kızım Sadece Ben, Beka Yayınları, İstanbul, 2010
 Cüneyt, Beka Yayınları, İstanbul, 2012
 Tebessüm Öğretmen ve Öğrencileri, Nar Yayınları, İstanbul, 2012
 Muhteşem Yükseliş, Karatay Akademi Yayınları, Konya, 2013
 Çılgın Okul, Nar Yayınları, İstanbul, 2013
 Gökkuşağı Yolculuğu, Gonca Yayınları, İstanbul, 2010
 Macera Peşinde, Meram Belediyesi Kültür Yayınları, Konya, 2011 
 Macera Peşinde, Nar Yayınları, İstanbul, 2012

Lähteet 
Duran Çetinin internetsivut

Turkkilaiset kirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Ludwig Augustinsson

Hans Carl Ludwig Augustinsson (s. 21. huhtikuuta 1994 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaisseura Aston Villaa lainalla espanjalaisesta Sevillasta. Vasenjalkainen Augustinsson on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura

Seurajoukkueura 
Augustinsson aloitti uransa IF Brommapojkarnassa. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa Superettanissa vuosina 2011–2012 30 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Kaudeksi 2013 Augustinsson siirtyi IFK Göteborgiin, jonka paidassa hän teki pääsarjadebyyttinsä. Augustinsson pelasi seurassa kahden kauden aikana 29 ottelua tehden kaksi maalia ja voittaen Ruotsin cupin kaudella 2012–2013.

Tammikuussa 2015 Augustinsson siirtyi Tanskan Superliigan FC Kööpenhaminaan. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa hän voitti joukkueen kanssa Tanskan cupin. Kahtena seuraavana kautena hän voitti sekä liigamestaruuden että cupin.

Werder Bremenin joukkueessa Augustinsson on pelannut neljän kauden aikana 98 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Kesällä 2020 hän pelasi molemmat liigakarsintaottelut Heidenheimia vastaan ja teki jälkimmäisen ottelun lopussa sarjapaikan varmistamisen kannalta tärkeän maalin.

Maajoukkueura 
Augustinsson on edustanut Ruotsia monissa nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2015 hän oli mukana voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa Augustinsson debytoi tammikuussa 2015 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-kilpailuissa 2018 alkulohkon viimeisessä ottelussa Meksikoa vastaan. Augustinsson pelasi MM-kilpailuissa täyden ajan Ruotsin jokaisessa viidessä ottelussa. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen jo EM-kilpailuissa 2016 mutta ei tuolloin päässyt pelaamaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on pelannut avauskokoonpanossa. Toisen maajoukkuemaalinsa hän teki maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Kosovoa vastaan.

Muuta 
Augustinsson tulee urheiluperheestä. Hänen isänsä Hans on pelannut jalkapalloa Ruotsin 1. divisioonassa ja hänen äitinsä Elisabeth lentopalloa Ruotsin maajoukkueessa. Myös Augustinssonin pikkuveli Jonathan on jalkapalloilija. Hän on edustanut Ludwigin kasvattajaseuraa Brommapojkarnaa ja Djurgårdens IF:ää.

Saavutukset 
IFK Göteborg
 Ruotsin cupin voitto: 2012–2013

FC Kööpenhamina
 Tanskan Superliigan mestaruus: 2015–2016, 2016–2017
 Tanskan cupin voitto: 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017

Ruotsi
 Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa (2015)

Lähteet 

Ruotsalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Muroidea

Muroidea on hiirimäisten jyrsijöiden alalahkoon kuuluva yläheimo. Siihen kuuluu vaihteleva joukko lajeja. Siihen kuuluvia lajeja esiintyy kaikkialla maailmassa napa-alueita ja joitakin valtamerten keskellä olevia saaria lukuun ottamatta. Niitä esiintyy myös lähes kaikissa maalla sijaitsevissa elinympäristöissä. Jotkin lajeista oleskelevat ajoittain maan alla ja jotkin vedessä. Osa lajeista parittelee aina saman kumppanin kanssa, toiset saattavat vaihtaa kumppania eri parittelukertojen välillä. Jotkin lajeista ovat päiväaktiivisia, jotkin yöaktiivisia. Jotkin lajit ovat laumaeläimiä, jotkin elävät yksin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://tolweb.org/Muroidea/16461
 http://www.departments.bucknell.edu/biology/resources/msw3.browse/asp.?id=13000001 

Hiirimäiset jyrsijät
Nikoléta Kyriakopoúlou

Nikoléta ”Nikól” Kyriakopoúlou (, s. 21. maaliskuuta 1986 Ateena) on kreikkalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa EAR Rethimniakos -seuraa.

Kyriakopoúlou on ollut mukana MM-kilpailuissa kuusi kertaa. Pekingissä 2015 hän saavutti pronssia tuloksella 480. Daegussa 2011 hän oli kahdeksas ja Dohassa 2019 kolmastoista, Berliinissä 2009, Moskovassa 2013 ja Eugenessa 2022 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kahdeksanneksi. Pekingin 2008 ja Lontoon 2012 olympialaisissa hän jäi karsintaan.

Kyriakopoúlou on osallistunut viidesti EM-kilpailuihin. Berliinissä 2018 hän saavutti hopeaa tuloksella 480 cm ja Helsingistä 2012 pronssia tuloksella 460 cm. Amsterdamissa 2016 hän oli neljäs, Zürichissä 2014 seitsemäs ja Barcelonassa 2010 hän karsiutui. 

Sisäratojen EM-kilpailuissa Kyriakopoúlou on saavuttanut pronssia Glasgow'ssa 2019 tuloksella 465. Prahassa 2015 hän oli viides ja Pariisissa 2011 yhdeksäs. Torinossa 2009 ja Göteborgissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän on ollut kuudes Portlandissa 2016 ja kahdestoista Sopotissa 2014. Dohassa 2010 hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta, Valenciassa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.

Kyriakopoúlou on saavuttanut Välimeren kilpailuista kultaa 2009 ja pronssia 2018. Heinäkuussa 2015 hän voitti Pariisin Timanttiliiga-osakilpailun sen hetkisellä Kreikan ennätyksellä 483 cm. Ennätyksen on sittemmin rikkonut olympiavoittaja ja maailmanmestari Aikateríni Stefanídi.

Ennätykset 
Ulkoradoilla
 483 cm (Pariisi 2015, NR vuoteen 2016 asti.)

Sisäradoilla
 481 cm (Tukholma 2016, NR kolmen päivän ajan.)

Lähteet 

Kreikkalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Gustaf Adolf Krogerus

Gustaf Adolf Krogerus (17. helmikuuta 1838 Kitee – 19. helmikuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtioneuvos ja prokuraattorin apulainen.

Krogeruksen vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Gustaf Adolf Krogerus (1800–1876) ja Maria Helena Rosenbom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 Kuopion lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1860. Krogerus sai varatuomarin arvon 1862. Krogerus oli Viipurin hovioikeudessa asessorina 1871–1875 ja hän toimi prokuraattorin apulaisena 1875–1887. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1887–1889. Krogerus sai valtioneuvoksen arvon 1885.

Hän toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1877–1878. Krogerus oli naimisissa 1862–1874 Alexandra Titoffin (k. 1874) ja vuodesta 1879 Anna Eleonora Stockmannin kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset senaattorit
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1889 kuolleet
Piikkisikamaiset jyrsijät

Piikkisikamaiset jyrsijät (Hystricomorpha) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva osalahko. Siihen kuuluu piikkisikamaiset-osalahkon (Hystricognathi) lisäksi Ctenodactylomorphi-osalahko, johon kuuluu gundien (Ctenodactylidae) heimo. Eräässä tutkimuksessa on selvitetty piikkisikamaisiin jyrsjöihin kuuluvien marsujen ja niiden kaltaisten eläinten, kuten tsintsillojen sukulaisuutta. Samassa yhteydessä on tutkittu myös muiden piikkisikamaisten jyrsijöiden genetiikkaa ja samalla myös muita nisäkkäitä.

Luokitus 
Piikkisikamaiset jyrsijät:
 Osalahko Ctenodactylomorphi
 Heimo Gundit (Ctenodactylidae)
 Osalahko piikkisikamaiset (Hystricognathi)
 Heimo Tsintsillarotat Abrocomidae
 Heimo Maamyyrärotat Bathyergidae
 Heimo Hutiat Capromyidae
 Heimo Marsut Caviidae
 Heimo Tsintsillat Chinchillidae
 Heimo Kampamyyrät Ctenomyidae
 Heimo Pakat Cuniculidae
 Heimo Agutit Dasyproctidae
 Heimo Diatomyidae
 Heimo Pakaranat Dinomyidae Heimo Piikkirotat Echimyidae Heimo Puupiikkisiat Eretrizontidae Heimo Heptaxodontidae
 Heimo Piikkisiat Hystricidae
 Heimo Rämemajavat Myocastoridae
 Heimo Degut Octodontidae
 Heimo Kalliorotat Petromuridae
 Heimo Ruokorotat Thryonomyidae

Lähteet
CONCACAF Gold Cup 2015

CONCACAF Gold Cup 2015 on 13. CONCACAF Gold Cup. Se pelataan jaetusti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 7.–26. heinäkuuta 2015. Yhdysvallat lähti turnaukseen hallitsevana mestarina. Turnauksen voitti Meksiko, joka voitti loppuottelussa Jamaikan 3–1. Pronssiottelun voitti Panama.

Ottelut

Alkulohkot
Kaikki otteluajat ovat paikallista aikaa.

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Kolmanneksi sijoittuneet joukkueet
Kaksi parasta lohkossaan kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta etenee pudotuspeleihin.

Pudotuspelit
Kaikki otteluajat EDT- (UTC-4) aikaa

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Maalintekijät
 
Seitsemän maalia
  Clint Dempsey

Kuusi maalia
  Andrés Guardado

Neljä maalia
  Oribe Peralta

Kaksi maalia

  Duckens Nazon
  Giles Barnes
  Darren Mattocks
  Garath McCleary
  Carlos Vela

  Luis Tejada
  Sheldon Bateau
  Keron Cummings
  Kenwyne Jones
  Michael Bradley

Yksi maali

  Roy Miller
  David Ramírez
  Bryan Ruiz
  Dustin Corea
  Carlos Ruiz
  Carlos Discua
  Andy Najar
  Rodolph Austin

  Jobi McAnuff
  Maikel Reyes
  Paul Aguilar
  Jesús Manuel Corona
  Giovani dos Santos
  Blas Pérez
  Alberto Quintero Medina
  Roberto Nurse

  Román Torres
  Andre Boucaud
  Cordell Cato
  Joevin Jones
  Yohance Marshall
  Omar Gonzalez
  Aron Jóhannsson
  Gyasi Zardes

Omat maalit
  Kenwyne Jones alkulohko-ottelussa Meksikoa vastaan

Lähteet

Aiheesta muualla 

CONCACAF Gold Cup
Yhdysvaltain jalkapallokilpailut
Kanadan jalkapallo
Vuoden 2015 jalkapallo
Mikael Ericsson

Mikael Ericsson (s. 28. helmikuuta 1960) on ruotsalainen entinen ralliautoilija. Hän ajoi urallaan 40 MM-osakilpailua vuosina 1981 - 1993, joista kahdessa hän tuli maaliin voittajana. Kausi 1989 oli Ericssonin uran paras hänen sijoituttuaan kauden kokonaispisteissä neljänneksi. Ericsson ajoi alkuun puoliammattilaisena Volkswagenin ja Audin Ruotsin maahantuojan laskuun. Vuoden 1986 kotikisaansa hän sai alleen Audin tehdastiimin 80 Quattron ja myöhemmin samana vuonna hän liittyi Lancian tehdastiimiin ajaen heille neljä kilpailua: Akropolis-rallin, Uuden-Seelannin rallin, Suurajot sekä RAC-rallin. Ennen Lancialle siirtymistä Ericsonilla oli eri kartanlukija lähes joka kilpailussa, mutta sen jälkeen hänen kartanlukijakseen vakiintui Claes Billstam. Ericsson pysyi Lancialla vuoteen 1989 asti, vaikkakaan ei yhtenäkään vuonna päässyt ajamaan täyttä sarjaa vaan vain 4-5 kilpailua per kausi. Sen ohella hän ajoi keikkaluontoisesti vuoden 1987 Olympus-rallin Nissanille sekä vuoden 1989 Suurajot Mitsubishille.

Kaudelle 1990 Ericsson siirtyi sitten Toyotan tehdaskuljettajaksi mutta Toyotallakaan hän ei päässyt tosissaan ajamaan maailmanmestaruudeta. Kaudella 1990 Ericson ajoi kuusi MM-osakilpailua ja oli kokonaispisteissä kuudes. Toyotan ykköskuski oli luonnollisesti Carlos Sainz ja toisen tehdasauton jakoivat Ericsson ja saksalainen Armin Schwarz. Kaudella 1991 Ericsson ajoi Toyotalle vain kolme rallia ja samalla päättyi myös yhteistyö kartanlukija Billstamin kanssa tämän lopetellessa uraansa. Myös Ericssonin oma MM-ura oli kahta vaille valmis. Seuraavana vuonna hän ajoi vielä Nicky Gristin kanssa Toyotan Kenian maahantuojan ilmoittamana Safari-rallin ja jäähyväiskilpailunaan 1993 Ruotsin rallin Fordin tehdasautolla yhdessä kartanlukija Tina Thörnerin kanssa.

MM-uran jälkeen Ericsson on ajanut harrastusmielessä keskimäärin kerran vuodessa jonkin Ruotsin kansallisen sarjan kilpailun VW Golf Kit Carilla.

WRC voitot

Lähteet

Ruotsalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Chengde

Chengde (, pinyin: Chéngdé Shì) on prefektuuritason kaupunki Hebein maakunnassa Kiinassa. Kaupunki sijaitsee noin 175 kilometriä Pekingistä koilliseen. n väkiluku on 3,47 miljoonaa (2010) ja pinta-ala on 39 519 neliökilometriä. 

Kaupungin naapureina ovat lounaassa maakuntatason suurkaupungit Tianjin ja Peking. Lännessä kaupunki rajautuu Zhangjiakoun prefektuuritason kaupunkiin, pohjoisessa Xilingolin liittoon ja Chifengin, idässä Chaoyangin, sekä etelässä Qinhuangdaon ja Tangshanin prefektuuritason kaupunkiin.  

Piirikuntatasolla kaupunki jakautui seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa, väkiluvut vuodelta 2010): 

Kaupunkipiirit (3)
 1. Shuangqiao (双桥区), 424 897 as.
 2. Shuangluan (双滦区), 146 878 as.
 3. Yingshouyingzi (kaivosalue) (鹰手营子矿区), 62 454 as.
Piirkuntatason kaupunki (1)
 6. Pingquan (平泉市), 446 939 as.
Piirikunnat (5)
 4. Chengde (承德县), 388 554 as.
 5. Xinglong (兴隆县), 314 730 as.
 7. Luanping (滦平县), 287 986 as.
 8. Longhua (隆化县), 372 030 as.
 Autonomiset piirikunnat (3)
 9. Fengningin mantšujen autonominen piirikunta (丰宁满族自治县), 357 029 as.
 10. Kuanchengin mantšujen autonominen piirikunta (宽城满族自治县), 250 304 as.
 11. Weichangin mantšujen ja mongolien autonominen piirikunta (围场满族蒙古族自治县), 421 400 as.

Seudulta on löydetty kivikautisen ihmiselämän jäänteitä. Kaupunki toimi nimellä Rehe Qing-dynastian (1644–1911) kesälomapääkaupunkina. Erityisesti vuosina 1703–1792 seudulle rakennettiin keisarillinen Chengden kesälomapalatsialue (Chengden vuoristopalatsi), joka on vuodesta 1994 lähtien katsottu Unescon maailmanperintökohteeksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Chengde City Information (erityisesti talouspainotus)  (chinaknowledge.com)
China Postal code Hebei Province (prefektuuri ja piirikuntataso)  (youbianku.com)

Hebein kaupungit
Hebein prefektuurit
RuPaul

RuPaul Andre Charles (s. 17. marraskuuta 1960), taiteilijanimeltään RuPaul, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, vaikuttaja ja drag queen, joka tunnetaan muun muassa juontamastaan RuPaul’s Drag Race -tv-ohjelmasta. Hän syntyi ja kasvoi San Diegossa ja muutti myöhemmin Atlantaan.

RuPaul nousi kuuluisuuteen hitillään ”Supermodel (You Better Work)” albumilta ”Supermodel of the World” (1993) ja myöhemmin Elton Johnin kanssa tekemällään duetolla nimeltä ”Don’t Go Breaking My Heart.”

Diskografia

Albumit 
Supermodel of the World (1993)
Foxy Lady (1996)
Ho Ho Ho (1997)
Red Hot (2004)
Call Me Starrbooty (2007)
Champion (2009)
Glamazon (2011)
Born Naked (2014)
Realness (2015)
Slay Belles (2015)
Butch Queen (2016)
American (2017)
Christmas Party (2018)
Queen of Queens (2019)
You're a Winner, Baby (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla

Elävät henkilöt
Vuonna 1960 syntyneet
Yhdysvaltalaiset drag-artistit
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Aulendorf

Aulendorf on Saksan kaupunki Baden-Württenbergin osavaltion Ravensburgin piirikunnassa. Se sijaitsee osavaltion kaakkoisosassa Ravensburgin pohjoispuolella. Kaupungin pinta-ala on 52,3 neliökilometriä ja siellä on arviolta 10 180 asukasta (vuonna 2018).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Aulendorfin kaupungin kotisivut

Baden-Württembergin kunnat
Spectre (albumi)

Spectre on Laibachin 3. maaliskuuta 2014 julkaistu studioalbumi. Omien sanojensa mukaan Laibach luo levyllä "suuren, tärkeän ja vaarallisen askeleen eteenpäin". Levyllä viitataan yhtyeen mukaan mm. Chelsea Manningin, Edward Snowdenin ja Julian Assangen sankarillisuuteen, vaikka heitä ei suoraan mainitakaan nimeltä levyn lauluissa.

Samaan aikaan kuin levy julkaistiin, Laibach perusti Spectre-nimisen "puolueen". Spectre-puolueen jäsenkirjaa voi anoa Internetin kautta mistä päin maailmaa tahansa (samaan tapaan kuin Laibachin osittain perustaman NSK-valtion passeja).

Laibachin mukaan Spectre on kansainvälisen Spectre-puolueen manifesti. Laibach väittää, että 2000-luvulla kukaan ei ota musiikkia vakavasti, koska suurin osa populaarikulttuurista on täysin triviaalia ja vailla politiikkaan tai sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyvää merkitystä. Laibach kuitenkin uskoo, että musiikki voi olla liikkeellepaneva voima, kunhan se poistuu omasta mediaympäristöstään ja on muutakin kuin vain musiikkia.

Levyltä julkaistiin digitaalijulkaisuna neljän kappaleen EP, "S", joulukuussa 2013. Julkaisu sisältää Spectren kappaleet "Eurovision", "No History" ja "Resistance is Futile" sekä liveversion kappaleesta "Love on the Beat". EP:n yhteydessä julkaistiin Spectren traileri-video, joka sisältää katkelman kappaleesta "Resistance is Futile".

Spectren julkaisun yhteydessä maaliskuussa 2014 julkaistiin Morten Traavikin ohjaama musiikkivideo kappaleesta "The Whistleblowers". Rátneekin ohjaama video "Eurovision" -kappaleesta julkaistiin saman vuoden maaliskuussa. Videossa välähtää myös suomen kielen sana "Ahneus". Levyn kolmas, Tomislav Ganglin ohjaama, musiikkivideo julkaistiin kappaleesta "See that My Grave is Kept Clean" vuotta myöhemmin maaliskuussa 2015.

Levystä julkaistiin maaliskuussa 2015 digitaalinen luksuspainos, joka sisältää alkuperäisen albumin lisäksi viisi bonus-raitaa sekä "Spectremix"-albumin, jolla on eri artistien työstämiä remix-versioita levyn kappaleista.

Kiertue 
Laibach esitti Spectren kappaleita kiertueillaan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa vuosina 2014 ja 2015. Suomessa oli kaksi konserttia: Helsingissä Tavastia-klubilla 16. maaliskuuta 2015 ja Tampereen Klubilla 18. maaliskuuta 2015.

Pohjois-Amerikan kiertueen rahoittamisessa yhtye turvautui Indiegogo-joukkorahoituskampanjaan.

Kappaleet 
Kappaleet 11–14 ovat bonuslauluja, jotka eivät sisälly albumin kaikkiin julkaisuversioihin.

Arvostelut 
 Metacritic: 73/100
 AllMusic: 
 Pitchfork: 4.9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin esittely Laibachin verkkosivustolla 

Vuoden 2014 albumit
Laibachin albumit
Mute Recordsin albumit
Cantorin lause (geometria)

Euklidisessa geometriassa Cantorin lause kuuluu seuraavasti: Jännenelikulmion sivujen keskinormaalit leikkaavat samassa pisteessä.

Lähteet  

Geometria
Oppilashuolto

Oppilashuolto on Suomen perusopetuksessa ja toisen asteen koulutuksessa tehtävää moniammatillista toimintaa, jolla edistetään oppilaan hyvää oppimista, terveyttä ja sosiaalista hyvinvointia. Kaikki kouluyhteisössä työskentelevät aikuiset toteuttavat oppilashuoltoa omalta osaltaan, yhteistyössä oppilaiden ja kotien kanssa. Oppilashuoltotyötä varten koulussa voi olla oppilashuoltoryhmä.

Oppilashuoltotyötä tehdään opetussuunnitelman mukaisesti. Kouluissa tarjotaan myös oppilashuollon palveluja, joita ovat kansanterveyslain mukainen kouluterveydenhuolto ja lastensuojelulain mukainen kasvatuksen tukeminen. Oppilashuolto kuuluu myös esiopetuksessa oleville lapsille. Esiopetuksen oppilashuolto on sekä yhteisöllistä että yksilöllistä tukea. Sen tavoitteena on luoda terve ja turvallinen kasvu- ja oppimisympäristö. Se pyrkii lapsen kehityksen ja oppimisen esteiden varhaiseen tunnistamiseen ja niihin puuttumiseen.

Lähteet 

Opetus
Perhepolitiikka
Farmakofobia

Farmakofobia on sairaalloinen pelko lääkitystä kohtaan. Farmakofobia voi ilmetä muun muassa pelkona injektioita, lääkkeiden ottamista, lääkärissä käymistä tai joutua riippuvaiseksi lääkkeistä kohtaan. Tyypillisesti farmakofobia johtuu yksittäisestä traumaattisesta kokemuksesta erityisesti lapsena.

Lähteet

Fobiat
Rose Lagercrantz

Rose Lagercrantz (s. 12. kesäkuuta 1947, Tukholma) on ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1973. Hän kirjoitti aluksi lähinnä lasten- ja nuortenkirjallisuutta, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut enemmän aikuisten kirjallisuutta. Hän on parhaiten tunnettu Metteborgia käsittelevistä kirjoistaan sekä kirjasta Flickan som inte ville kyssas, josta hän vuonna 1995 sai August-palkinnon. Lastenkirjoistaan hän on saanut mm. Astrid Lindgren -palkinnon. Lagercrantzin kirjoja on käännetty venäjäksi, saksaksi, koreaksi, japaniksi ja italiaksi.

Rose Lagercrantz on vuodesta 1966 ollut naimisissa Hugo Lagercrantzin kanssa.

Lähteet 

Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Eternal

Eternal on Stratovarius-yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Kotipelto – laulu
 Matias Kupiainen – kitara, tuotanto
 Jens Johansson – koskettimet
 Rolf Pilve – rummut
 Lauri Porra – basso

Arvostelut 
 Angry Metal Guy: 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 8+/10
 Inferno: 
 Soundi:

Lähteet 

Stratovariuksen albumit
Vuoden 2015 albumit
Regionalliga West

Regionalliga West on neljänneksi korkein jalkapallon sarjataso Saksassa. Liigan järjestää Saksan jalkapalloliitto.

Historia
Regionalliga West  perustettiin vuonna 2008  

Nykyisin sarjanousu onnistuu seuraavista sarjoista: 
  Oberliga Niederrhein
  Oberliga Mittelrhein
  Oberliga Westfalen

Joukkueet kaudella 2021/22
Alemannia Aachen
Rot Weiss Ahlen
Bonner SC
Rot-Weiss Essen
TuS Haltern
VfB Homberg
1. FC Köln II
Fortuna Köln
SV Lippstadt
Sportfreunde Lotte
Borussia Mönchengladbach II
Preußen Münster
Rot-Weiß Oberhausen
SV Rödinghausen
Schalke 04 II
SV Straelen
KFC Uerdingen 05
FC Wegberg-Beeck
SC Wiedenbrück
Wuppertaler SV

Regionalliga West  voittajat ja toiseksi sijoittuneet

Maalintekijä

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
 Uutisia ja tilastoja Weltfussball-sivustolla 
 Uutisia ja tilastoja Kicker-lehden sivuilla

Katso myös
Bundesliiga
2. Bundesliiga
3. Liga
Regionalliga

Saksan jalkapallosarjat
Lasse Sørensen

Lasse M. Sørensen (s. 12. heinäkuuta, 1996) on tanskalainen moottoriurheilija. Hänen vanhempi veljensä Marco Sørensen on myös moottoriurheilija.

Sørensen aloitti uransa Karting-luokista vuonna 2009. Vuonna 2011 hän sijoittui toiseksi North European Trophy KF3 -luokassa. Vuonna 2012 Sørensen aloitti kilpauransa Tanskan Formula Ford -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän ajoi yksittäisiä kilpailuja Formula Ford NEZ ja Hollannin Formula Ford -sarjoissa. Vuonna 2013 Sørensen jatkoi Tanskan Formula Ford -sarjassa ja sijoittui toiseksi.  Vuonna 2014 Sørensen kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden saavuttaen kahdeksan voittoa, viisi paalupaikkaa ja 17 palkintosijaa. Vuonna 2015 Sørensen kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa.

Tanskalaiset autourheilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
(Everything I Do) I Do It for You

(Everything I Do) I Do It for You on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Bryan Adamsin kappale. Kappaleen ovat tehneet Bryan Adams, Michael Kamen ja Robert Lange. Se esiintyi kahdella albumilla samanaikaisesti julkaistaessa. Vuoden 1991 elokuvan Robin Hood: Prince of the Thieves soundtrack-albumilla ja Adamsin kuudennella studioalbumilla, Waking Up the Neighbours (1991).

Kappale oli valtava listamenestys kansainvälisesti, erityisesti Isossa-Britanniassa, missä se vietti 16 peräkkäistä viikkoa ykkössijalla UK Singles Charts -listalla (pisin aika brittien listojen historiassa). Se myös pysyi seitsemän viikkoa ykkössijalla Billboard Hot 100 -listalla ja yhdeksän viikkoa ykkösenä Adamsin kotimaan Kanadan Canadian Singles Charts -listalla.  Se oli ykköshitti monilla listoilla ja myi yli 15 miljoonaa kopiota maailmanlaajuisesti, tehden siitä Adamsin menestyneimmän kappaleen ja myös yhden kaikkien aikojen eniten myyneistä singleistä.

Adams, Kamen ja Lange voittivat vuoden 1992 Grammy-gaalassa Grammy-palkinnon ”Parhaasta elokuvaan tai televisoon tehdystä kappaleesta” ja se oli myös Oscar-ehdokkaana ”Parhaasta laulusta”, mutta se hävisi sen kappaleelle ”Beauty & the Beast”. Kappaleesta ovat myöhemmin tehneet coverin sadat artistit ympäri maailman.

Tausta
Muusikot kappaleen alkuperäisessä äänityksessä ovat Bryan Adams (laulu ja kitara), Bill Payne (piano), Mickey Curry (rummut), Larry Klein (basso), Keith Scott (kitara) ja Mutt Lange (koskettimet ja taustalaulu). Kappale kirjoitettiin Lontoossa olevassa studiossa, missä Adams työskenteli vuonna 1990, ja hän ja Lange tekivät sen 45 minuutissa.

Listasijoitukset ja sertifikaatit

Viikoittaiset listat

Vuoden lopun listat

Vuosikymmenen lopun listat

Kaikkien aikojen listat

Myynti ja sertifikaatit

Lähteet

Viitteet

Vuoden 1991 kappaleet
Bryan Adamsin kappaleet
Jack Bechdolt

John Ernest Bechdolt eli Jack Bechdolt (1884–1954) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän työskenteli vuosina 1909–1916 Seattle Post-Intelligencerille, minkä jälkeen muutti New Yorkiin, missä työskenteli Munsey Publicationsille.

Bechdoltin esikoisromaani oli The Torch.

Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset toimittajat
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Lehi

Lehi (heprea: לח"י – לוחמי חרות ישראל‎ Lohamei Herut Israel – Lehi, "Israelin vapauden puolesta taistelijat – Lehi") oli sionistinen puolisotilaallinen järjestö jonka perusti Avraham ("Yair") Stern Palestiinan brittiläisessä mandaatissa. Sen päämääränä oli häätää brittiläiset Palestiinasta voimakeinoin, sallia juutalaisten rajoittamaton maahanmuutto ja perustaa juutalainen valtio.

Lehi irtautui Irgunin militanttijärjestöstä vuonna 1940 jatkaakseen taistelua brittejä vastaan toisen maailmansodan aikana. Lehi tavoitteli aluksi liittoa fasistisen Italian ja natsi-Saksan kanssa tarjoutuen taistelemaan niiden rinnalla brittejä vastaan vaihtokauppana kaikkien juutalaisten siirtämisestä Palestiinaan natsien hallitsemasta Euroopasta. Lehi uskoi natsi-Saksan olevan juutalaisille pienempi vihollinen kuin Iso-Britannia ja pyrki kahdesti liittoon natsien kanssa. Toisen maailmansodan aikana se julisti pyrkivänsä perustamaan juutalaisen valtion, joka perustuu "nationalistisille ja totalitaristisille periaatteille". Sternin kuoleman jälkeen vuonna 1942 Lehin uusi johto alkoi siirtää tukeaan Josif Stalinin Neuvostoliitolle. Vuonna 1944 Lehi julisti virallisesti tukensa kansallisbolševismille. Se sanoi kansallisbolševismin olevan yhdistelmä vasemmistolaisia ja oikeistolaisia poliittisia elementtejä – Stern sanoi Lehin sisältävän aineksia sekä vasemmalta että oikealta – mutta tämä muutos osoittautui epäsuosituksi ja Lehi alkoi menettää suosiotaan sen seurauksena. 

Lehi and Irgun olivat yhdessä vastuussa Deir Yassinin verilöylystä. Lehi salamurhasi lordi Moynen, Iso-Britannian Lähi-idän ministeriresidentin, ja teki monia muita hyökkäyksiä brittejä vastaan Palestiinassa. 29. toukokuuta 1948 Israelin hallitus virallisesti hajotti Lehin värvättyään sen aktivistijäsenet Israelin puolustusvoimiin. Osa Lehin jäsenistä suoritti vielä yhden terrori-iskun salamurhaten Folke Bernadotten joitakin kuukausia myöhemmin. Tämän teon tuomitsi Ralph Bunche joka seurasi Bernadottea neuvottelijan tehtävässä. Israel myönsi yleisen armahduksen Lehin jäsenille 14. helmikuuta 1949. Entisestä Lehin johtajasta Jitzhak Shamirista tuli Israelin pääministeri vuonna 1983.

Kuvagalleria

Katso myös
 Irgun

Sionismi
Terroristijärjestöt
Israelin historia
Jolmajärvi

Jolmajärvi (karj. Jolmarvi, D’olmarvi; ) on Uikujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 54,9 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 304 neliökilometriä, keskisyvyys 12,2 metriä ja suurin syvyys 50,0 metriä.

Pitkän ja kapean järven läpi virtaa Ontajärveen laskeva Jolmajoki (yläjuoksulla ven. Verhnjaja Jelma, alajuoksulla Nižnjaja Jelma). Kalalajeja ovat nieriä, muikku, siika, hauki, särki, made, ahven ja kiiski. 

Jolmajärven rannalla sijaitsevat autioituneet Kuusiniemen ja Pokonvaaran kylät.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jolmajärvi Venäjän vesistörekisterissä 

Karhumäen piiri
Karjalan tasavallan järvet
Uikujoen vesistö
Marie-Josée Ta Lou

Marie-Josée Ta Lou (s. 18. marraskuuta 1988) on norsunluurannikkolainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrillä. Hän on MM-mitalisti, Afrikan kisojen voittaja ja Afrikan-mestari.

Ta Lou sijoittui Maputon Afrikan kisoissa 2011 kuudenneksi 200 metrillä ja seitsemänneksi 100 metrillä. Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti Porto-Novossa 2012 pronssia 200 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä sekä sijoittui neljänneksi 100 metrillä, Marrakechissa 2014 hän sai hopeaa 200 metrillä ja pikaviestissä sekä pronssia 100 metrillä. Maanosien cupissa 2014 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi.

Ta Lou karsiutui Pekingin MM-kilpailuissa 2015 välierissä sekä 100 että 200 metrillä. Saman vuoden Brazzavillen Afrikan kisoissa hän saavutti kultaa 100 metrillä silloisella ennätyksellään 11,02 ja 200 metrillä ajalla 22,57 sekä promssia 4 × 100 metrin viestissä. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän sijoittui 60 metrin juoksussa seitsemänneksi. Saman vuoden Afrikan-mestaruuskilpailuissa Durbanissa hän voitti 200 metriä ajalla 22,81 sekä sijoittui 100 metrillä ja pikaviestissä kolmanneksi.

Ta Lou sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 neljänneksi 100 metrillä ennätyksellään 10,86. Hän hävisi pronssimitalisti Shelly-Ann Fraser-Prycelle vain seitsemän tuhannesosasekuntia. 200 metrillä Ta Lou oli niin ikään neljäs Norsunluurannikon ennätysajalla 22,21. 

Ta Lou saavutti Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hopeaa 100 metrillä ennätystään sivuavalla ajalla 10,86. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Tori Bowielle vain sadasosasekunnin. 200 metrillä hän sai hopeaa maansa ennätysajalla 22,08. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sai 60 metrillä hopeaa ennätyksellään 7,05.

Ta Lou saavutti Asaban Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2018 kultaa 100 metrillä ajalla 11,15 ja 200 metrillä ajalla 22,50 sekä hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Saman vuoden maanosien cupissa hän voitti 100 metriä ja oli 200 metrillä kolmas. Rabatin Afrikan kisoissa 2019 hän saavutti 100 metrillä kultaa ajalla 11,09 ja 200 metrillä pronssia ajalla 23,00. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai 100 metrillä pronssia ajalla 10,90.

Ta Lou sivusi vuonna 2021 järjestettyjen Tokion olympialaisten 100 metrin alkuerissä Afrikan ennätystä 10,78. Loppukilpailussa hän oli neljäs ajalla 10,91 ja 200 metrillä viides ajalla 22,27. Hän sijoittui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 100 metrillä seitsemänneksi. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän juoksi Monaco]ssa 100 metrin Afrikan ennätyksen 10,72.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Lähde: IAAF
 100 metriä: 10,72 (Monaco 2022) AR
 200 metriä: 22,08 (Lontoo 2017) NR

Lähteet 

Norsunluurannikkolaiset pikajuoksijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt