joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Japanin naisten jääkiekkomaajoukkue

Japanin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Japania naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maailmanmestaruuskilpailuihin joukkue on osallistunut vuodesta 1990 lähtien.

Japanissa oli vuonna 2017 noin 2 500 naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2022 maassa oli liki 1 500 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa.

Olympialaisissa joukkue on ollut parhaimmillaan kolmesti 6. sijalla. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui vuoden 1998 talviolympialaisissa Japanissa, joihin joukkue pääsi mukaan emäntämaana. Seuraavan kerran joukkue saavutti 6. sijan Pyeongchangin kisoista vuonna 2018 ja jälleen vuoden 2022 olympialaisissa.

Joukkueen paras sijoitus maailmanmestaruuskilpailuista on 5. sija, joka joukkue saavutti vuoden 2022 kisoista. Vuonna 2021 millään muulla maalla ei ollut niin iso ero naisten ja miesten jääkiekon maailmanrankingsijoituksissa naisjoukkueen eduksi: Japanin naisten joukkue oli 6. sijalla, miesten joukkue vasta 25. sijalla.

Valmentajia 
Joukkueen päävalmentajana on toiminut Yoshifumi Fujisawa. Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailuissa joukkuetta valmensi Yuji Iizuka.

Sijoitukset

Olympialaisissa 
 1998 – 6.
 2002 – 10. (karsiutui)
 2006 – 11. (karsiutui)
 2010 – 10. (karsiutui)
 2014 – 7.*
2018 – 6.
2022 – 6.

*Japanin alkuperäinen sijoitus oli 8., mutta edellä olleen Venäjän diskaamisen vuoksi Japani nousi 7:nneksi.

Maailmanmestaruusksoissa 
 1990 – 8.
 1992 – Joukkue karsiutui.
 1994 – Joukkue ei osallistunut.
 1997 – Joukkue ei osallistunut.
 1999 – B-sarja; 1.
 2000 – 8.
 2001 – 1. divisioona; 2.
 2003 – 1. divisioona; 1.
 2004 – 9.
 2005 – 1. divisioona; 2.
 2007 – 1. divisioonan B-lohko; 1.
 2008 – 7.
 2009 – 8.
 2011 – Joukkue ei osallistunut kisoihin.
 2012 – 1. divisioonan A-lohko; 3.
 2013 – 1. divisioonan A-lohko; 1.
 2015 – 7.
 2016 – 8.
2017 – 1. divisioonan A-lohko; 1.
2019 – 8.
2020 – Kisat peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 6.
2022 – 5.

IIHF:n maailmanranking 
 2003 – 10.
 2004 – 10.
 2005 – 10.
 2006 – 10.
 2007 – 10.
 2008 – 9.
 2009 – 9.
 2010 – 9.
 2011 – 11.
 2012 – 11.
 2013 – 10.
 2014, helmikuu – 9.
 2014, huhtikuu – 8.
 2015 – 8.
 2016 – 7.

 2017 – 9.
2018, helmikuu – 8.
2018, huhtikuu – 7.
2019 – 6.
2020 – 6.
2021 – 6.
2022, helmikuu – 6.
2022, syyskuu – 7.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Japanin jääkiekkoliiton viralliset sivut 
 Japani IIHF:n sivuilla 
 Japani nationalteamsoficehockeyssä 

Naisten jääkiekkomaajoukkueet
Japanin jääkiekko
Sakari Parviainen

Heikki Sakari Parviainen (5. toukokuuta 1909 Joensuu – 9. helmikuuta 1962 Turku) oli synnytys- ja naistentautiopin ylimääräinen professori Helsingin yliopistossa 1952–1956 ja Turun yliopistossa vuodesta 1956. Turun Naistenklinikan esimiehenä hän toimi 1956–1962.

Parviainen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1936 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1941. Hän sai naistentautien ja synnytysopin oikeudet 1940. Sota-aikana hän toimi sotasairaalassa, kenttäsairaalassa ja rykmentin lääkärinä. Parviainen oli Suomen Gynekologiyhdistyksen puheenjohtaja.

Lähteet

Suomalaiset gynekologit
Helsingin yliopiston professorit
Turun yliopiston professorit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Suomalaiset professorit
Turun keskustaajama

Turun keskustaajama () on väkiluvultaan Suomen kolmanneksi suurin taajama ja kaupunkialue. Keskustaajama sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa ja Turun seutukunnassa. Vuonna 2019 taajama ulottui Turun, Kaarinan, Naantalin, Paimion, Raision ja Liedon kaupunkien sekä Ruskon kunnan alueelle. Vuoden 2019 lopussa Turun keskustaajaman väkiluku oli 283 677 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 283,3 km², joten väestötiheys taajaman alueella oli 980 as./km². Suomessa taajamaksi määritellään asuinalue, jossa asuinrakennusten välinen välimatka on korkeintaan 200 m.

Katso myös
 Turun kaupunki
 Turun kaupunkiseutu
 Turun seutukunta

Lähteet 

Varsinais-Suomen maakunnan taajamat
Keskustaajama
Kaarina
Raisio
Naantali
Lieto
Rusko
Masku
Paimio
Suomen kuntakeskukset
Urho Tähtinen

Urho Akseli Tähtinen (16. maaliskuuta 1899 Antrea – 1982) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin- ja prikaatinkomentaja. 

Tähtinen kävi Kadettikoulun 1920 sekä Sotakorkeakoulun 1928 (ye-upseeri 1929). Hän palveli jalkaväen tehtävissä 1920-1926 sekä toimi yleisesikunnassa toimistoesiupseerina 1928-1929. 1. divisioonassa yleisesikuntaupseerina hän oli 1929-1930 ja sen jälkeen Uudenmaan rykmentin aliupseerikoulun johtajana 1930-1934. Jälleen yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän toimi 1934-1936. 2. divisioonan esikuntapäällikkönä hän palveli 1936-1938. Puolustusministeriössä hän työskenteli toimistopäällikkönä 1938-1940. 

Talvisodan aikana Tähtinen toimi Kotijoukkojen esikunnan komento- ja järjestelyosaston päällikkönä sekä myöhemmin JR 38:n erillisen ryhmän komentajana. Välirauhan aikana 1941 hänestä tuli 10.prikaatin komentaja, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 10 ja jota Tähtinen komensi vuoteen 1943 asti. Kesä-elokuussa 1944 hän komensi Ratsuväkiprikaatia Ilomantsin taisteluissa. Pääesikunnan järjestelyosaston päällikkönä hän oli 1943-1946. Perä-Pohjolan sotilaspiiriä hän komensi 1949-1950, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta. 

Tähtisen luottamustehtäviin lukeutuivat myös Kadettikunnassa ja Upseeriliitossa toimiminen sekä Helsingin olympialaisten liikenne- ja järjestysosaston päällikkyys.

Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1936, eversti 1940.

Lähteet
 http://runeberg.org/kuka/1954/0917.html
   

Suomalaiset everstit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
George Hamilton Pearce

George Hamilton Pearce SM (9. tammikuuta 1921 Massachusetts – 30. elokuuta 2015) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin vuonna 1956 Archipelago of the Navigatorsin apostoliseksi vikaariksi ja Attalea in Pamphylian titulaaripiispaksi. Hänet vihki piispaksi Richard James Cushing, jota avustivat Eric Francis MacKenzie ja Jeremiah Francis Minihan. 

Vuonna 1966 apostolisesta vikariaatista tuli Apian hiippakunta. Pearce jatkoi toimintaansa sen johdossa, kunnes sai vuonna 1967 nimityksen Suvan arkkipiispaksi. Hän erosi 1976. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Alapati Lui Mataeliga

Alapati Lui Mataeliga (s. 4. tammikuuta 1953) on samoalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi kardinaali Pio Taofinu'u vuonna 1977. Hänet nimitettiin Samoa-Apian arkkihiippakunnan johtoon marraskuussa 2002, ja hänet vihittiin piispaksi seuraavan tammikuun alussa. Pääkonsekraattorina toimi Patrick Coveney, jota avustivat Petero Mataca ja Soane Lilo Foliaki.

Lähteet 

Samoalaiset henkilöt
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Thur

Thur on joki Koillis-Sveitsissä. Joen pituus on 134,7 km ja se on Sveitsin viidenneksi pisin joki. Se saa alkunsa Appenzellin Alpeilta, Säntiksen eteläpuolelta ja Walenseen pohjoispuolelta. Thurin alkujoet ovat Säntisthur ja Wildhauser Thur, jotka yhdistyvät Thuriksi Unterwasserissa. Joki laskee Reiniin Flaachissa, Winterthurin luoteispuolella. Sitter ja Necker ovat Thurin pisimmät sivujoet.

Thur virtaa Sankt Gallenin, Thurgaun ja Zürichin kantonien alueilla. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Wil, Weinfelden ja Frauenfeld.

Vesivoima 
Thurissa on parikymmentä vesivoimalaa.

Virtaama 
Thurin virtaama vaihtelee vuosien 1904-2008 tietojen perusteella vuosittain melkoisesti: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Andelfingenissä - ennen joen yhdistymistä Reiniin - on ollut 47 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1910 (76 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1921 (23 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on vieläkin suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 1999 toukokuussa (1 130 m³/s) ja pienin vuoden 1947 syyskuussa (2,2 m³/s).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Thurgau
Suomen Ravirengas

Suomen Ravirengas ry oli vuosina 1919–1972 toiminut raviurheilun keskusjärjestö. Sen perustivat 27. helmikuuta 1919  Suomen johtavat ravikilpailuja järjestäneet raviseurat. 

Suomen Ravirengas oli Suomen Hevosjalostusliittojen Keskusliiton ohella toinen maassa toimineista raviurheilun keskusjärjestöistä. Se keskittyi ravikilpailuiden järjestämiseen ja raviurheilun harrastajien etujen ajamiseen. Hevosjalostusliittojen keskusliiton toiminta puolestaan käsitti hevosjalostusta sekä muuta valtion määrittelemää hevostaloutta. Kahden keskusjärjestön välille syntyi usein erilaisia näkemyseroja raviurheilun kehittämisestä. Hevosjalostusliittojen keskusliitto muun muassa suhtautui kielteisesti lämminveristen kilpailutoiminnan aloittamiseen Suomessa, koska se katsoi uuden rodun uhkaavan suomenhevosen asemaa. Suomen Ravirengas kuitenkin myönsi kilpailuoikeuden myös lämminverisille vuonna 1959.

1960- ja 1970-lukujen vaihteessa järjestöt alkoivat lähentyä toisiaan ja vuonna 1972 ne lopulta päättivät yhdistyä. Uusi keskusjärjestö Suomen Hippos ry aloitti toimintansa vuoden 1973 alussa.

Lähteet 
Suomen raviurheilun historiaa

Viitteet

Suomen hevosurheilu
Suomalaiset urheilujärjestöt
Saane

Saane  ()on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on 126,1 km ja se on Sveitsin kuudenneksi pisin joki. Saane saa alkunsa Bernin Alpeilta, Wildhornin länsipuolelta ja Gstaadin eteläpuolelta. Saanen alkuosasta käytetään ranskankielistä nimeä Sarine. Joki laskee Aareen Mühlebergissä, Bernin länsipuolella.

Saane virtaa Valais'n, Bernin, Vaud'n ja Fribourgin kantonien alueilla. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Gstaad, Saanen, Broc, Bulle, Fribourg ja Laupen.

Vesivoima 
Saanessa on toistakymmentä vesivoimalaa.

Virtaama 
Saanen virtaama vaihtelee vuosien 1949-2008 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Laupenissa - ennen joen yhdistymistä Aareen - on ollut 54 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1965 (72 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1976 (30 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa ja vuoden 1950 marraskuussa (925 m³/s) sekä pienin vuoden 1964 helmikuussa (5,1 m³/s).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Bernin kantoni
Vaud
Fribourgin kantoni
Damage

Damage voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Damage, Louis Mallen elokuva vuodelta 1992
 Damage, Jeff Kingin toimintaelokuva vuodelta 2009
 Damage, MoonTV:n televisio-ohjelma vuosilta 2001–2003.
 Damage: The Sadistic Butchering of Humanity, videopeli.
Vuoden auto Euroopassa

Vuoden auto (engl. Car of the Year) on arvonimi, joka annetaan uudelle markkinoille saapuneelle henkilöautomallille. Vuoden auton valitsee autoihin perehtyneiden lehtitoimittajien raati, jonka jäsenet ovat Euroopasta. Tittelillä on merkitystä mainonnassa ja markkinoinnissa. Vuoden auto on valittu Euroopassa vuodesta 1964 lähtien.

Nimityksen on voittanut usea automerkki, muiden muassa Fiat, Ford, Mazda, Opel, Peugeot, Renault, Simca, Toyota ja Volkswagen.  

Vastaavia nimityksiä muista autotyypeistä on Vuoden Rekka/Kuormuri (Truck of the Year) sekä Vuoden Bussiauto (Coach of the Year).

Voittajat 
Lähde:

1960-luku 
 1964: Rover 2000
 1965: Austin 1800
 1966: Renault 16
 1967: Fiat 124
 1968: NSU Ro 80
 1969: Peugeot 504

1970-luku 
 1970: Fiat 128
 1971: Citroën GS
 1972: Fiat 127
 1973: Audi 80
 1974: Mercedes-Benz 450SE
 1975: Citroën CX
 1976: Simca 1307/1308
 1977: Rover 3500
 1978: Porsche 928
 1979: Simca-Chrysler Horizon

1980-luku 
 1980: Lancia Delta
 1981: Ford Escort III
 1982: Renault 9
 1983: Audi 100
 1984: Fiat Uno
 1985: Opel Kadett
 1986: Ford Scorpio
 1987: Opel Omega
 1988: Peugeot 405
 1989: Fiat Tipo

1990-luku 
 1990: Citroën XM
 1991: Renault Clio
 1992: Volkswagen Golf III
 1993: Nissan Micra
 1994: Ford Mondeo
 1995: Fiat Punto
 1996: Fiat Bravo ja Brava
 1997: Renault Mégane / Renault Scénic
 1998: Alfa Romeo 156
 1999: Ford Focus

2000-luku 
 2000: Toyota Yaris ja Yaris Verso
 2001: Alfa Romeo 147
 2002: Peugeot 307
 2003: Renault Mégane
 2004: Fiat Panda
 2005: Toyota Prius
 2006: Renault Clio
 2007: Ford S-Max
 2008: Fiat 500
 2009: Opel Insignia

2010-luku 
 2010: Volkswagen Polo V
 2011: Nissan Leaf
 2012: Chevrolet Volt / Opel Ampera
 2013: Volkswagen Golf VII
 2014: Peugeot 308
 2015: Volkswagen Passat
 2016: Opel Astra
 2017: Peugeot 3008
 2018: Volvo XC40
 2019: Jaguar I-Pace

2020-luku 
 2020: Peugeot 208
 2021: Toyota Yaris
 2022: Kia EV6

Lähteet 
 Tiitta, Allan (päätoim.) et al: Mitä-Missä-Millon – Kansalaisen Vuosikirja 1989, Otava, 1988, Helsinki/Keuruu ISBN 951-1-10120-X

Viitteet 

Autot
Mauno von Schrowe

Mauno Ilmari von Schrowe (13. heinäkuuta 1896 Heinävesi – 21. tammikuuta 1955 Paimio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodan aikana usean rykmentin komentaja.

Von Schrowen vanhemmat olivat Carl Magnus von Schrowe, kuvernementinsihteeri ja valtiopäivämies Johan Henrik von Schrowen poika, ja Alma Maria Granlund.

Von Schrowe osallistui vapaussotaan lääkintätehtävissä ja suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919. Talvisodan alkaessa hän komensi JR 28:n toista pataljoonaa ja 17.12.1939 alkaen koko rykmenttiä, josta nuomero muutettiin myöhemmin JR 19:ksi. Välirauhan aikana hän komensi Lounais-Hämeen suojeluskuntapiiriä, josta jatkosodan alettua hän siirtyi JR 23:n komentajaksi 18.6.1941–4.6.1944. Vuoden 1944 aikana hän komensi kahteen otteeseen JR 15:tä, 14.6.1944–5.9.1944 sekä 4.10.1944–20.11.1944. Väliaikaisesti hän toimi 19. prikaatin komentajan viransijaisena syyskuussa 1944. Sodan jälkeen hän toimi Suolahden sotilaspiirin päällikkönä marraskuusta 1944 kesäkuuhun 1945, jonka jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Lähteet
 http://www.tampereensuomalainenklubi.fi/tapahtumat/16042007.html 
 http://www.axishistory.com/index.php/about-ahf/news/41-finland-army/finland-brigades/90-19-brigade-finland

Viitteet

Suomalaiset everstit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Birs

Birs () on joki Luoteis-Sveitsissä. Joen pituus on 76,2 km ja se on Sveitsin 11:nneksi pisin joki. Birs saa alkunsa Juravuoristosta Tavannesin lounaispuolelta, Col de Pierre Pertuis’n solan tienoilta. Birsin alkuosasta käytetään ranskankielistä nimeä La Birse. Joki laskee Reiniin Baselin kaupungin itäreunalla, jossa se on Baselin kaupungin ja Birsfeldenin samoin kuin Basel-Stadtin ja Basel-Landschaftin kantonien rajana.

Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Tavannes, Moutier, Delémont, Laufen, Aesch, Birsfelden ja Basel.

Vesivoima 
Birsissä on kymmenen vesivoimalaa.

Virtaama 
Birsin virtaama vaihtelee vuosien 1917-2008 tietojen perusteella vuosittain melkoisesti: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Münchensteinissa - kolmisen kilometriä ennen joen yhdistymistä Reiniin - on ollut 15 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1939 (28 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1921 (6 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2007 elokuussa (383 m³/s) sekä pienin vuoden 1921 heinäkuussa (0,8 m³/s).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Bernin kantoni
Juran kantoni
Basel-Landschaft
Toivolan Vanha Piha

Toivolan vanha piha (Toivola) on 1800-luvun lopun käsityöläispiha Jyväskylän keskustassa, Cygnaeuksenkatu 2:ssa. Sen herättivät toimintaan kahvilan ja käsityöläispuodin pitäjät ja muut yrittäjät syksyllä 2012. Pihapiirin toiminta muodostuu ympärivuotisista palveluista ja erilaisista tapahtumista. Pihan palveluja ovat ravintola-, kahvila-, myymälä- ja museotoiminta, kurssit ja työpajat, opastetut ryhmävierailut, näyttelyt sekä erilaiset tapahtumat. Toivolan pihapiiriin on pääsääntöisesti vapaa pääsy sen aukioloaikoina ja Toivolan omien tapahtumien yhteydessä. 

Pihan nimi viittaa sen entiseen omistajaan, Jyväskylän seminaarin verkmestari eli työmestari Herman Toivolaan, joka muutti pihapiiriin vuonna 1880 ja perusti siihen sepänliikkeen. Toivolan sepänpaja valmisti koneita, koneen osia, kaivopumppuja ja muun muassa paloruiskuja. Paja työllisti sepänsällejä, vaskiseppiä ja metallisorvaajia. Useat heistä asettuivat asumaan samaan pihapiiriin ja toivat näin itsekin elämää Jyväskylään. Tontin omaksi lunastanutta Toivolaa alettiin kutsua tehtailijaksi.

Vuonna 2010 tontille siirretyt Keski-Suomen museon käsityöläiskodit ovat vanhimpia edelleen pystyssä olevia jyväskyläläistaloja. Kuparisepän talo ja Puusepän talo ovat toimineet museona 1950-luvun puolivälistä saakka. Ne ovat harvinaisia esimerkkejä pienen puutalokaupungin vanhimmasta rakennustavasta ja 1800-luvun asumisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Toivolan vanha piha, omat sivut

Jyväskylä
Stigmata (elokuva)

Stigmata (Stigmata) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Rupert Wainwrightin ohjaama yliluonnollinen kauhuelokuva.

Lähteet  

Vuoden 1999 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Uncle Tupelo

Uncle Tupelo oli yhdysvaltalainen country-yhtye, joka perustettiin Bellevillessä, Illinois’ssa vuonna 1984. Yhtyeen perustivat Jay Farrar, Jeff Tweedy ja Mike Heidorn. Trio julkaisi kolme albumia Rockville Records -levy-yhtiön kautta ennen siirtymistä Sire Recordsille ja laajenemista viisihenkiseksi. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia ja kaksi kokoelmaa.

Diskografia

Studioalbumit 
 No Depression (1990)
 Still Feel Gone (1991)
 March 16–20, 1992 (1992)
 Anodyne (1993)

Kokoelmat 
 Still Feel Gone & March 16-20, 1992
 ''89/93: An Anthology

Yhdysvaltalaiset country-yhtyeet
Simme

Simme on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on 55,4 km Simme saa alkunsa Bernin Alpeilta, Wildstrubelin länsipuolelta ja Lenkin eteläpuolelta. Joki laskee Kanderiin Wimmisissä, Spiezin länsipuolella.

Simme virtaa Bernin kantonin alueella. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Lenk, Zweisimmen ja Wimmis. Simme on antanut nimen muun muassa Zweisimmenille, jossa joen kaksi alkuhaaraa yhdistyvät.

Vesivoima 
Simmessä on neljä vesivoimalaa.

Virtaama 
Simmen virtaama vaihtelee vuosien 1986-2008 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Latterbachissa, Wimmisin yläpuolella - ennen joen yhdistymistä Kanderiin - on ollut 20 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (25 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1989 (16 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (316 m³/s) sekä pienin vuoden 1997 huhtikuussa (2,1 m³/s).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Bernin kantoni
Jalkapallon B-poikien SM-sarja

Jalkapallon B-poikien SM-sarja (myös P17 SM tai U17 SM) non Suomen Palloliiton alainen nuorten jalkapallosarja. Siihen ovat oikeutettuja osallistumaan alle 17-vuotiaat pelaajat.

Mitalistit 1971–2021

Mestaruudet seuroittain 
22 – HJK
8 – KuPS
4 – TPS
3 – Reipas, KäPa
2 – FC Kuusysi, FC Honka, 
1 – FC Jazz, FC Jokerit, Haka, OLS, OTP, TiPS, VJS

Katso myös 
Jalkapallon A-poikien SM-sarja
Kai Pahlman -turnaus

Lähteet  
Suomen Palloliitto
Finland – List of youth champions

Viitteet 

B-poikien SM-sarja
Sihl

Sihl on joki Keski-Sveitsissä. Sen pituus on 68,1 km

Joen kulku 
Sihl saa alkunsa Schwyzin kantonissa sijaisevalta Hoch-Ybrigin alueelta, Druesbergin pohjoispuolelta. Joki kulkee  Zürichin keskustassa päärautatieaseman laiturialueen alitse ja laskee Limmattiin aseman pohjoispuolella. Yläjuoksullaan Sihl virtaa Einsiedelniin rakennetun Sihlsee-nimisen patojärven kautta.

Sihl virtaa Schwyzin, Zugin ja Zürichin kantonien alueella. Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Adliswil ja Zürich.

Vesivoima 
Sihlssä on neljä vesivoimalaa. Lisäksi osa joen vedestä ohjataan Sihlseestä suoraan Zürichjärveen, jonka rannalla Altendorfissa, lähes 500 metriä Sihlseetä alempana, on Etzelwerk AG:n omistama vesivoimalaitos. Voimalaitoksen vuosituotanto on keskimäärin noin 270 GWh.

Virtaama 
Sihl on Sihlseen avulla säännösteltävä joki. Sihl on suhteellisen pitkä, Sveitsin 13:nneksi pisin joki (68 km). Toisaalta valuma-alue on vain 341 km² eli valuma-alueen leveys on keskimäärin viisi kilometriä.

Sihlin virtaama vaihtelee vuosien 1938-2008 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Sihlhölzlissä, Zürichissä - ennen joen yhdistymistä Limmattiin - on ollut 7 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (10 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1989 (4 m³/s). Lyhyemmän jakson vaihtelu on merkittävää: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (280 m³/s) sekä pienin vuoden 1950 tammikuussa (0,8 m³/s).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Zürichin kantoni
Schwyzin kantoni
Zugin kantoni
Einsiedeln
Huippu-urheilun muutostyöryhmä

Huippu-urheilun muutostyöryhmä oli Suomen olympiakomitean kesällä 2010 asettama toimikunta, jonka tehtävänä oli uudistaa suomalaista urheiluelämää. HUMU:n jäseniksi valittiin viisi nimekästä urheiluvaikuttajaa. Se jätti loppuraporttinsa joulukuussa 2012. Keskeiseksi teemakseen ryhmä otti "urheilijan polun".

Ryhmän jäseniä olivat alkuvaiheessa Kuortaneen valmennuskeskuksen johtaja Tapio Korjus, jääkiekkovalmentaja Erkka Westerlund, ampujien valmennusjohtaja Leena Paavolainen, mäkihyppyvalmentaja Mika Kojonkoski ja SLU:n pääsihteeri Jukka Pekkala. Westerlundin tilalle tuli myöhemmin Lentopalloliiton valmennuspäällikkö Antti Paananen. Ryhmä ei aloittanut puhtaalta pöydältä, vaan aikaisemmat Tapani Ilkan (2002), Kalevi Kivistön (2004) ja Risto Niemisen (2010) työryhmät olivat pohtineet samoja teemoja. Olympiakomitea antoi työryhmälle tavoitteeksi Niemisen ryhmän mietinnössä esitettyjen visioiden toimeenpanon, huippu-urheilun toimijoiden yhteistyön tehostamisen, huippu-urheilun kehittämisen integroinnin muihin liikunnan kehitysprosesseihin, huippu-urheilun resurssien selkiyttämisen ja keskeisten toimijoiden sitouttamisen huippu-urheilun muutokseen.

Ryhmä asetti huippu-urheilun menestymistavoitteeksi, että Suomi on "vuonna 2020 paras Pohjoismaa". Mittareiksi se ilmoitti urheilijoiden ja joukkueiden menestymisen arvokilpailuissa, joukkuelajien urheilijoiden ja valmentajien sijoittumisen eri maiden ammattilaissarjoihin ja kansainväliset vertailuanalyysit. Menestymistavoitteen lisäksi huippu-urheilun tuli olla näkyvä ja tunnustettu osa kulttuuria, mitä oli tarkoitus mitata huippu-urheilun arvostuksella, talousresursseilla, urheilijoiden sijoittumisella uran jälkeen ja lasten ja nuorten määrällä seuroissa sekä Suomessa järjestettävillä arvokilpailuilla. Kolmantena tavoitteena oli korkeatasoinen osaaminen, jota oli tarkoitus mitata muun muassa yhteistyön määrällä ja laadulla ja huippu-urheilun seuranta- ja arviointitoiminnan vaikuttavuudella.

Raporttia on kritisioitu siitä, ettei urheilulajeja siinä priorisoida, eli ei oteta kantaa, mihin rajalliset resurssit tulisi suunnata.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Muutostyöryhmän sivut
 HUMU:n loppuraportti arkistosta PDF

Urheilujärjestöt
Öiset leikit

Öiset leikit (Nattlek) on Mai Zetterlingin ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1966. Elokuva kuvaa miehen yritystä päästä eroon muistikuvista neuroottisesta äidistään. Elokuvassa lomittuvat kaksi tarinaa, jotka kertovat miehestä aikuisena ja 12-vuotiaana.

Rooleissa 
 Ingrid Thulin – Irene, äiti
 Keve Hjelm – Jan aikuisena
 Jörgen Lindström  – Jan 12-vuotiaana
 Lena Brundin – Mariana
 Naima Wifstrand – Astrid
 Monica Zetterlund	– Lotten
 Lauritz Falk – Bruno
 Rune Lindström – Albin
 Christian Bratt – Erland
 Lissi Alandh – Melissa
 Axel Fritz – Alex
 Willy Koblanck – tohtori
 Britt Marie Råberg – hoitajatar
 Georg Årlin – Dickson

Vastaanotto 
Öiset leikit oli Ruotsin virallinen edustaja Venetsian biennaalissa 1966. Elokuva herätti suurta huomiota insestiteemansa sekä julisteessa olleen yhdyntää esittävän Leonardo da Vincin piirustuksen takia. Elokuvan julkinen esitys peruutettiin ja vain yksi näytös arvostelijoille tuomareille ja toimittajille sallittiin. Öisten leikkien esittäminen sallittiin Italiassa ja Ranskassa vasta sensuurin toimenpiteiden jälkeen.

Lähteet 

Vuoden 1966 ruotsalaiset elokuvat
Draamaelokuvat
Metro (ravintola)

Metro oli Lahdessa vuoteen 2013 saakka toiminut olutravintola. Metron erikoisuutena voidaan pitää sitä, että se toimi Lahden Alatorin alla entisissä yleisen käymälän tiloissa, baaritiskin ollessa entisen käymälän lippukassan paikalla. Ravintola profiloitui rauhalliseksi laajan valikoiman erikoisolut- ja sahtiravintolaksi, joka sai huomiota sekä kotimaisten että ulkomaisten olutharrastajien keskuudessa  . Toimintaa pyöritti yrittäjä Kari Kaksonen .

Historia 
Ravintola Metro toimi Lahden alatorilla 1990-luvun alusta noin kahdenkymmenen vuoden ajan . Lahden alatorilla on sijainnut käymälä jo 1879 vuodesta lähtien toimien aluksi pienen arestihuoneen ulkorakennuksessa . Metron käytössä ollut entinen yleinen käymälähuoneisto valmistui vuonna 1952 ja se oli kaupunginarkkitehti Arvi Lepikön suunnittelema  . Metron toiminta kuitenkin loppui keväällä 2013. Alueella alkoivat arkeologiset kaivaukset, jotka liittyvät uuden toriparkin rakentamiseen. Kaivaukset ovat mittavimmat, joita alueella on tehty.    Lisäksi Hämeen ELY-keskus vaati Lahden kaupungilta, että alueella tehdään puhdistustöitä johtuen Alatorin ympäristössä vuosina 1930-1950 sijainneen huoltoaseman aiheuttamasta maaperän pilaantumisesta    . Arkeologisten kaivausten ja maanpuhdistustöiden johdosta entisen käymälän tilat purettiin ja näin ollen myös Metro-ravintolan toiminta loppui. Metron yrittäjä Kaksonen haki Lahden kaupungilta korvauksia vuokrasopimuksen oikeudettomasta irtisanomisesta, mutta Lahden kaupunginhallitus torjui korvausvaatimukset   . Yrittäjän mukaan vaihtoehtoisia keinoja maan puhdistamiseksi ilman ravintolatilojen hävittämistä ei selvitetty . Lahden kaupungin edustajien mukaan maan puhdistustoimet vaativat entisten käymälätilojen hävittämisen .

Kansalaisliike Metron säilyttämisen puolesta 
Metron toiminnan lopettaminen aiheutti paljon keskustelua sekä internetissä että Lahden alueen paikallislehdissä. Facebookissa toimi ryhmä, joka puolusti Metron toiminnan jatkamista.   Kansalaisliike yritti vedota lahtelaisiin päättäjiin myös jättämällä adressin Metron säilyttämisen puolesta joulukuussa 2012     . Kaupungin virkamiehet vakuuttivat aiemmin, ettei toriparkin rakentaminen vaikuta Metron toimintaan. Vaatimukset maaperän puhdistamisesta johtivat kuitenkin siihen, että Metron tilat purettiin.   Erityisesti Metron säilyttämistä puolustettiin sen kulttuurihistoriallisella merkityksellä lahtelaisten kannalta  . Jo entiset käymälätilat sinänsä olivat merkitykselliset, ja Lahden kaupunginmuseo ilmoittikin kiinnostuksensa irrottaa käymälään vievän käytävän liuskekivimuurit. Tarkoituksena oli sijoittaa muurin osat esimerkiksi johonkin Lahden puistoista. Kaupunginmuseon mukaan sekä käymälän portaat että niiden katokset ja liuskekivimuuri ovat tärkeä osa Alatorin puistokokonaisuutta.

Lähteet 

Populaarikulttuuri
Ravintolat Lahdessa
Lahden nähtävyydet
Port Klang

Port Klang eli Klangin satama (, LOCODE MY PKG (Pelabuhan Klang), MY XPQ (lauttasatama)) on Malakansalmessa, Malesian pääkaupunki Kuala Lumpurin lounaispuolella Klangin satamakaupungissa sijaitseva suuri rahtiliikenteen satama. Sataman terminaalit sijaitsevat osin mantereella, osin läheisillä saarilla. Erityisen merkittävää on sataman konttiliikenne.

Rahtiliikenne
Klangin sataman toiminnot jakautuvat useille alueille. Näistä merkittävimmät ovat: Northport (pohjoissatama, mantereella, muun muassa konttiterminaaleja), Westports Malaysia (Pulau Lumut -saarella, muun muassa konttiterminaaleja ja matkustaja-aluslaituri) ja South Point (mantereella).

Port Klang on maailman suurimpia rahtisatamia. Satama luetaan tilastoissa yleensä kokonaisrahtimäärältään maailman 30 suurimman sataman joukkoon ja konttisatamana maailman 20 suurimman joukkoon.

Amerikkalaisten satamaviranomaisten järjestön AAPA:n maailmantilaston mukaan Port Klangin kautta kulki vuonna 2011 yhteensä 193,7 miljoonaa tonnia rahtia, josta konttiliikenteen osuus oli 9 435,4 kTEU konttia. Eurooppalaisen Rotterdamin sataman mukaan Port Kalangin kautta kulki vuonna 2011 yhteensä 9 604 kTEU kontteja. Vuonna 2012 satama ilmoitti käsitelleensä jo yli 10 000 kTEU kontteja.

Lähteet

Aiheesta muualla

Port Klang Authority   (pka.gov.my)
Port Klang - Port facilities  (pka.gov.my)
Port Klang - Westports Malaysia  (westportsmalaysia.com)
Port Klang - Northport  (northport.com.my)

Kuala Lumpur
Malesian satamat
Intian valtameren satamat
Töölönjärvi

Töölönjärvi () oli järvi Helsingissä Helsingin kaupungin, Pikku-Huopalahden (Lillhoplax) kylän ja Kumpulan kylän (Gumtäkt by) raja-alueella. Töölönjärvi kuivatettiin 1870-luvulla. Järvi sijaitsi Pasilan ratapihan paikalla.

Töölönjoki 
Töölönjoki () oli Töölönjärvestä Töölönlahteen johtanut laskujoki. Se kuivui samalla, kun Töölönjärvi kuivattiin. 

Ratapenkereen, Vauhtitien ja Helsinginkadun rajaamassa puistikossa on jäljellä joen uomaa, ja lumien sulamisen aikaan siinä saattaa olla vettäkin. Töölönjoen suu on Helsinginkadun toisella puolella Eläintarhassa. Näkymä sen kohdalla on taustana Hugo Simbergin maalauksessa Haavoittunut enkeli (1903). Paikka on nimetty taiteilijan samalta paikalta tekemissä luonnoksissa, ja se on edelleen mahdollista tunnistaa maastossa.

Kuvia Töölönjoesta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 (Artikkiin sisältyy Ruotsin sota-arkiston kartta vuodelta 1776, jossa näkyy Töölönjärven vesistö.)

Helsingin entiset järvet
Töölö
Pasila
Radanrakentajien hautausmaa (Lahti)

Radanrakentajien hautausmaa on Lahdessa Järvenpään kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa, jolle on haudattu menehtyneitä Riihimäki-Pietari-junanradan rakentajia.  Hautausmaa sijaitsee Lahti-Nastola maantien eli seututien 312 varrella Valtatie 12 risteyksen lähellä. Hautausmaalle on viitoitus seututieltä.

Pietarin radan rakentaminen alkoi vuonna 1868 ja Lahden seudulle saapui ihmisiä ulkopaikkakunnilta ratatöiden houkuttelemina. Työnetsijöiden ja kerjäläisten mukana Lahden ja Hollolan seudulle levisi tauteja, joista kohtalokkaimpana lavantauti. Myös paikallista väestöä vaivasi suuri kuolleisuus, ja tällöin päätettiin perustaa erillinen hautausmaa ulkopaikkakuntalaisille radanrakentajille. Ratatyöläisille tehtiin radanvarteen tilapäisiä hautausmaita, ja näistä yksi on Lahden radanrakentajien hautausmaa.  On arvioitu, että Lahden radanrakentajien hautausmaalla on haudattuna noin 300 vainajaa. Radanrakentajien hautausmaat sijaitsevat myös Hausjärvellä, Hollolassa, Nastolassa ja Kärkölässä.  

Hautausmaata ympäröivä aita on rakennettu rautatiekiskoista ja sisäänkäynnin yhteydessä on vuonna 1953 Lahden seurakunnan pystyttämä muistopatsas. Patsaassa on teksti “Vuosien 1867 – 1868 suurina nälkävuosina haudattiin tähän paikkaan nälkään ja kulkutauteihin kuolleita Hollolan pitäjän Lahden ja Järvenpään kylistä sekä muualta kotoisin olleita Riihimäen – Pietarin radan rakentajia."

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lahden hautausmaat
Suomen rautatieliikenne
Järvenpää (Lahti)
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäivät

Valtiopäivät (, ) olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtakunnansäätyjen lakiasäätävä kokous. Ne olivat olemassa 1100-luvulta vuoteen 1806. Samana ajanjaksona keisarin valta vähitellen heikkeni. Kuuluisimmat lienevät olleet vuonna 1521 pidetyt Wormsin valtiopäivät.

Karolingien valtakunnan aikana aatelin ja ylemmän papiston kokouksia saatettiin järjestää keisarillisten vierailujen yhteydessä eri paikkakunnilla. Alkuaan kokouksiin osallistuivat vain ruhtinaat ja vastaavan arvoiset piispat, mutta myöhemmin mukaan laskettiin myös kreivit ja paronit. 1100-luvulta alkaen muodostui tavaksi, että keisari kutsui valtiopäivät koolle johonkin valtakunnankaupunkiin tai piispankaupunkiin. 1200-luvun puolivälistä alkaen näiden kaupunkien edustajat saivat osallistua valtiopäiville, ja vaaliruhtinaiden kokoukset erotettiin erilliseksi tapahtumaksi. Erottelu vahvistettiin keisari Kaarle IV:n vuonna 1356 antamassa kultaisessa bullassa. Nimitys valtiopäivät ei vielä tässä vaiheessa ollut käytössä, vaan ruhtinaiden kokouksia kutsuttiin hovipäiviksi (saks. Hoftag).

Vuodesta 1489 valtiopäivät jaettiin kolmeen kollegioon, jotka kokoontuivat erikseen: seitsemän vaaliruhtinasta, joita johti Mainzin arkkipiispa; 33 kirkollista ja 61 maallista valtakunnanruhtinasta, joita johti Salzburgin arkkipiispa tai Itävallan arkkiherttua; sekä 51 valtakunnankaupungin edustajat, joita johti sen kaupungin edustaja, jossa valtiopäivät kokoontuivat. Jokainen näistä teki erilliset päätökset, joiden pohjalta muotoiltu yhteinen lausuma lähetettiin keisarille ”valtakunnan päätöksenä” (consulum imperii). Kaikista valtiopäivien päätöksistä yhdessä käytettiin nimitystä Reichsabschied. Keisari saattoi vahvistaa sen kokonaan tai osittain, mutta hän ei voinut muuttaa sen sanamuotoja.

Aina Westfalenin rauhaan (1648) saakka valtiopäivät käyttivät merkittävää lainsäädäntövaltaa ja saattoivat päättää myös sodasta tai rauhasta. Sen jälkeen ne olivat lähinnä suvereenien ruhtinaiden ja heidän lähettämiensä edustajien hajanainen kokous. Vuonna 1663 Regensburgissa pidetyt valtiopäivät pitkittyivät, kunnes ne muuttuivat lopulta pysyviksi (Immerwährender Reichstag, ”ikuiset valtiopäivät”) ja sen jälkeen valtiopäivät olivat pysyvästi koolla Regensburgissa. Niillä ei kuitenkaan enää ollut todellista lainsäädäntövaltaa. Valtiopäivät lakkasivat toimimasta keisarikunnan romahdettua Napoleonin joukkojen hyökkäyksen seurauksena vuonna 1806. Nimi reichstag elvytettiin Saksassa vuonna 1871, jolloin siitä tuli maan parlamentin nimi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäivät
FC Kaarina

FC Kaarina on vuonna 2010 perustettu junioritoimintaan erikoistunut jalkapalloseura. 

Sen muodostivat neljä Kaarinan kaupungissa toimivaa jalkapalloseuraa; Kaarinan Pojat, Littoisten Työväen Urheilijat, Piikkiön Palloseura sekä Kaarinan Nappulat. Kaikki jatkavat edelleen myös itsenäisinä, mutta seuroilla on vuodesta 2012 lähtien valtakunnallisissa sarjoissa FC Kaarinan nimellä esiintyneet yhteiset A- ja B-juniorijoukkueet.

Kaudella 2013 FC Kaarinan A-juniorit pelaavat A-poikien SM-sarjassa ja B-juniorit toiseksi korkeimmalla sarjatasolla B-poikien Ykkösessä. Vuonna 2012 FC Kaarina saavutti hopeaa B-poikien SM-sarjassa.

Lähteet 
FC Kaarinan kotisivut

Kaarina, FC
Kaarina, FC
Kaarina, FC
Family Radio

Family Radio on radioasema, joka lähettää keskipitkillä ja lyhyillä radioaallolla kristillisiä radio-ohjelmia. Englanninkieliset lähetykset lähetetään Kanadan Montrealista 6 115 kHz, espanjankieliset Buenos Airesista 5 945 kHz, 11 825 kHz, 13 695 kHz ja Meksikosta 6 875 kHz ja 15 540 kHz, kiinankieliset 6 240 kHz ja 9 280 kHz, portugalinkieliset Brasiliasta 11 565 kHz ja 17 575 kHz, tagaloginkieliset 1 494 kHz ja 11 520 kHz, venäjänkieliset Moskovasta 1 503 kHz ja vietnaminkieliset 7 540 kHz.

Lähteet 

Brasilialaiset radioasemat
Meksikolaiset radioasemat
Venäläiset radioasemat
Yhdysvaltalaiset radioasemat
Niko Hauhia

Niko Anton Hauhia (s. 9. helmikuuta 1989 Miehikkälä) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Karhulan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Janne Ronkainen. Sisäratojen SM-kilpailuista Hauhia on saavuttanut kuulantyönnössä hopeaa vuonna 2008 ja pronssia vuonna 2008.

Lähteet 

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
PPG Paints Arena

PPG Paints Arena, syksyyn 2016 asti Consol Energy Center, on monikäyttöinen urheiluareena Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Areenaa käyttävät sekä NHL-seura Pittsburgh Penguins sekä AFL-seura Pittsburgh Power. Rakennustyöt saatiin päätökseen 1. elokuuta 2010 ja areena oli valmiina hyvissä ajoin ennen NHL-kauden  alkua. 

Areena korvasi Penguinsin edellisen kotiareenan, pahasti vanhentuneen Mellon Arenan. Rakentaminen aloitettiin juhlallisesti 14. elokuuta 2008. Consol Energy Center on sekä NHL:n että AFL:n ensimmäinen areena, joka on saanut Leadership in Energy and Environmental Designilta kultaisen sertifoitu -merkinnän. Areena valittiin pian avajaisten jälkeen NHL:än parhaaksi areenaksi. 

Consol Energy osti joulukuussa 2008 areenan nimioikeudet. Syksyllä 2016 oikeudet siirtyivät rakennustarvikeyhtiö PPG:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pittsburgh Penguins
Yhdysvaltain jäähallit
Pittsburghin rakennukset ja rakennelmat
Vaasan keskussairaala

Vaasan keskussairaala on alkujaan vuosina 1952-1956 rakennettu, arkkitehtien Inkeri ja  Erkki Linnasalmen suunnittelema keskussairaala. Nykyään se tarjoaa erikoissairaanhoidon palvelut Vaasan sairaanhoitopiirin alueen jäsenkuntien 170 000 asukkaalle (vuodesta 2022 lähtien Pohjanmaan hyvinvointialueen kuntayhtymän vastuulla). Alue muodostuu Pohjanmaan maakunnan kunnista lukuun ottamatta
Keski-Pohjanmaan sosiaali- ja terveyspalvelukuntayhtymä Soiteen kuuluvaa Kruunupyytä. Vaasan keskussairaala on ainut ei-yliopistollinen sairaala Suomessa, jossa tehdään avosydänkirurgiaa. Vaasan keskussairaalassa on 389 sairaansijaa.

Katso myös 

 Luettelo Suomen sairaaloista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sairaala-alue Hietalahdessa (kartta;  Vaasan keskussairaalan päätoimitilat osoitteessa Hietalahdenkatu 2-4, 65130 Vaasa) (vaasankeskussairaala.fi)
 Sairaala-alue Huutoniemellä (kartta; Vaasan keskussairaalan hoitoyksiköt osoitteessa Sarjakatu 2, 65320 Vaasa) (vaasankeskussairaala.fi)
 Sairaala-alue Tammikaivontiellä (pdf-kartta; Vaasan keskussairaalan osastot osoitteessa Tammikaivontie 4, 65100 Vaasa) (vaasankeskussairaala.fi)

Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Vaasan sairaalat
Hietalahti
Ignaz Seipel

Ignaz Seipel (19. heinäkuuta 1876 – 2. elokuuta 1932) oli itävaltalainen teologi ja poliitikko. Seipel kuului kristillissosiaaliseen puolueeseen. Hän toimi Itävallan liittokanslerina vuosina 1922–1924 ja 1926–1929. Lisäksi hän toimi ulkoministerinä 1926–1929 ja 1930.

Itävallan liittokanslerit
Itävallan ulkoministerit
Vuonna 1876 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Paavo Palletvuori

Paavo Anto Albinus Palletvuori (30. heinäkuuta 1897 Taivassalo – 6. syyskuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja.

Paavo Palletvuoren vanhemmat olivat kirkkoherra Oskar Albinus Palletvuori ja Rosa Ulrika Johanna Granqvist. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1917 ja aloitti opinnot Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Kansalaissodassa Palletvuori osallistui Helsingin valtaukseen, ja sodan päätyttyä hän siirtyi sotilasuralle.

Palletvuori kävi tykistökoulun 1918 sekä Sotakorkeakoulun 1937-1939 (ye-upseeri 1943). Hän palveli nuorempana upseerina 1918-1920 ja patterinpällikkönä 1921-1933. Aliupseerikoulua hän johti 1933-1938. Vuonna 1939 hän toimi puolustusministeriössä toimistoesiupseerina ja sen jälkeen patteriston komentajana. Talvisodan aikana hän oli divisioonan tykistökomentajana. Välirauhan aikana hän oli 9. prikaatin patteriston komentajana. Jatkosodan sytyttyä hän komensi KTR 2:a ja toimi 7. divisioonan tykistökomentajana. Jatkosodan jälkeen Palletvuori toimi patteriston komentajana KTR 1:ssä. KTR 2:ta hän komensi vuodesta 1946 alkaen. KTR 1:n komentajana hän toimi 1952-1955. 

Ylennykset:
 Vänrikki 1918
 Luutnantti 1920
 Kapteeni 1924
 Majuri 1928
 Everstiluutnantti 1939
 Eversti 1942.

Lähteet

 http://runeberg.org/kuka/1954/0613.html
 http://www.tykistoprikaatinkilta.fi/tykistoprikaatin_19_komentajaa.html 

Suomalaiset everstit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Carl Piper

Carl Piper (1647–1716) oli ruotsalainen valtiomies, kreivi. Hän oli alkujaan saksalaista sukua, joka oli muuttanut Suomeen ja kotiutunut Viipuriin. Suvussa oli kauppiaita. Hänestä tuli vuonna 1689 valtiosihteeri, ja hän oli Kaarle XI:n parhain avustaja. Kaarle XII:n aikaan hänestä tuli 1697 valtioneuvos, ja hän sai 1698 vapaaherran ja kreivin arvon. Vuonna 1702 hänestä tuli Uppsalan yliopiston kanseli ja 1705 ylihovimarsalkka. Alkuun hän oli Kaarle XII:n neuvonantaja, mutta myöhemmin Kaarle toimi itsenäisesti. Piper oli sotakanslian päällikkö, jäi vangiksi Pultavan taistelussa 1709. Moskovassa hän huolehti yhdessä Carl Gustaf Rehnskiöldin kanssa ruotsalaisten vankien asioista. Vuonna 1714 hänet vietiin Pähkinälinnaan, jossa hän kuoli. Hänen päiväkirjansa on julkaistu teoksessa Historiska handlingar 21, 1906–1911.

Lähteet

Aiheesta muualla
Svenskt biografiskt lexikon 

Suomalaiset henkilöt
Ruotsalaiset virkamiehet
Vuonna 1647 syntyneet
Vuonna 1716 kuolleet
Sanaksenaho

Sanaksenaho on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Matti Sanaksenaho (s. 1966), suomalainen arkkitehti
 Pinja Sanaksenaho, Pinkku Pinsku (s. 2002), suomalainen videobloggaaja ja YouTube-videoiden tekijä
 Pirjo Sanaksenaho (s. 1966), suomalainen arkkitehti ja rakennussuunnittelun professori
 Seppo Sanaksenaho (1938–2011), entinen Vaasan kaupunginjohtaja
 Väinö Sanaksenaho (1892–1980), suomalainen jääkärivänrikki
Huusko

Huusko on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Erik Huusko (s. 1971), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Janne Huusko (s. 1969), suomalainen lippueamiraali ja Pääesikunnan valmiuspäällikkö
 Jyrki Huusko (s. 1967), suomalainen kasvatustieteilijä ja johtava rehtori
 Keijo Huusko (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija
 Kalle-Tapio Huusko (s. 1999), suomalainen pesäpalloilija
 Kimmo Huusko, Huge L, suomalainen rap-artisti ja -tuottaja
 Markku Huusko (s. 1963), suomalainen päätoimittaja
 Outi Huusko (s. 1966), suomalainen viittomakielen tulkki ja vihreä poliitikko
 Teija Huusko (s. 1981), suomalainen klassisen baletin opettaja ja kirjailija.
Hugo E. Pipping

Hugo Edvard Pipping (12. kesäkuuta 1895 Helsinki – 13. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun professori 1934–1941, Helsingin yliopiston professori 1941–1958, valtiotieteellisen tiedekunnan dekaani 1945–1950 ja toinen vararehtori 1950–1958 sekä Uusmaalaisen osakunnan inspehtori 1946–1950. Helsingistä hän siirtyi Turkuun ja oli Åbo Akademin kansleri 1958–1967.

Tutkijana hän oli erityisesti kiinnostunut taloushistoriasta ja kirjoitti laajat teokset Suomen Pankista ja Pohjoismaiden Yhdyspankista sekä uudisti kansantaloustieteen yliopisto-opetusta. Hän oli mukana myös päivänpolitiikassa Ruotsalaisen kansanpuolueen hallituksen jäsenenä 1929–1944. 

Hänen isänsä oli professori Hugo Pipping.

Lähteet

Suomalaiset taloustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Svenska handelshögskolanin professorit
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Suomalaiset professorit
Suomalaiset aateliset
Mäk Gälis

Mäk Gälis (oikealta nimeltään Joonas Aleksi Galle, 1989) on suomalainen rap-artisti. 

Mäk Gäliksen ensimmäinen musiikkivideo kappaleesta "Siskos broidi" julkaistiin maaliskuussa 2012. Kappale sisältää samplen Toton kappaleesta "Hold the Line", ja se ei päätynyt lopulta Mäk Gäliksen esikoisalbumille. Toinen musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa 2012 kappaleesta "Mäk is bäk". Mäk Gäliksen debyyttialbumi Lähi-öissä julkaistiin PME Recordsin kautta 26. huhtikuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 32. Albumilta julkaistiin vielä musiikkivideot kappaleista "Tsekkaa mun kiesii", "Älä koske mun bisneksii", "Big Mäk" ja "Kaidalla polulla". Albumin kappale "Saa föraa" on mukana jääkiekon mm-kilpailuiden 2013 virallisella musiikkialbumilla, Leijonat 2013 -kokoelmalla.

MäkGälis on JVG:stä tutun VilleGallen pikkuveli, ja hän on pelannut jääkiekkoa Jokerien junioreissa.

Diskografia

Albumit
 Lähi-öissä (2013)
 Kiveä ja sämpylää EP (2018)

Musiikkivideot
 Siskos broidi (2012)
 Mäk is bäk (2012)
 Tsekkaa mun kiesii (2013)
 Älä koske mun bisneksii (mukana DJ Susinaama, 2013)
 Big Mäk (2013)
 Kaidalla polulla (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MäkGälis | Facebook

Suomalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ongole

Ongole () on Intiassa Andhra Pradeshin osavaltiossa sijaitsevan Prakasamin piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupunkialueella asui 206 419 henkeä.

Liikenne 
Ongolessa on rautatieasema. 55 kilometrin päässä sijaitsee Vodarevun satama. 120 kilometrin päässä sijaitsee Vijayawadan lentoasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ongolen kotisivu 

Andhra Pradeshin kaupungit
Wilhelm Pipping

Wilhelm Pipping (26. kesäkuuta 1854 Helsinki – 13. maaliskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen lastenlääkäri ja Helsingin yliopiston lastentautiopin ylimääräinen professori 1892–1921, professori 1921–1923, samoin kuin moninkertainen valtiopäivämies. 

Pipping oli ensimmäinen erikoistunut suomalainen lastenlääkäri ja suomalaisen pediatriikan keskeinen henkilö vuosikymmeniä. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Carl Bror Emil Aejmelaeus-Äimä

Carl Bror Emil ”Kalle” Aejmelaeus-Äimä (20. toukokuuta 1882 Porvoo – 13. heinäkuuta 1935 Kiel, Saksa) oli suomalainen eversti.

Elämäkerta 
Aejmelaeuksen sukuun kuulunut Aejmelaeus-Äimä kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1901. Hänen vanhempansa olivat Paltamossa syntynyt Weilin+Göösin konttoripäällikkö Edvin Aejmelaeus sekä porvoolainen Johanna Simolin. Aejmelaeus-Äimä sai sotilaskoulutusta Pietarissa Keisari Nikolain ratsuväkiopistossa vuosina 1906–1908 sekä Miekkailu- ja voimistelukoulussa 1914. Samana vuonna hän suoritti myös Keisarillisen arkeologisen instituutin loppututkinnon. Aejmelaeus-Äimä toimi Nikolain ratsukoulun urheilun ja voimistelun opettajana vuodesta 1912 alkaen.

Suomen itsenäistymisen jälkeen Aejmelaeus-Äimä tuli Suomen armeijan palvelukseen vuonna 1918. Vuosina 1919–1925 Aejmelaeus-Äimä toimi presidentti K. J. Ståhlbergin sota-asiain kanslian päällikkönä sekä hänen 1. adjutanttinaan. Hänet ylennettiin everstiksi 1925, ja hän toimi sitten Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa 1926–1928 ja Lontoossa 1929–1931. Viimeksi Aejmelaeus-Äimä oli Viipurin komendanttina vuodesta 1933 alkaen.

Aejmelaeus-Äimä oli innokas urheilumies, joka harrasti erityisesti miekkailua. Hän edusti Venäjää vuoden 1912 Tukholman olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa mutta kahden lajin jälkeen keskeytti kilpailun. Vuonna 1923 Aejmelaeus oli mukana perustamassa Helsingin Miekkailijoita, ja myöhemmin hän toimi Suomen Olympiakomitean jäsenenä. 

Aejmelaeus-Äimä julkaisi vuonna 1912 venäjänkielisen 148-sivuisen kuvitetun hiihto-oppaan Hiihto sotilastarkoituksia varten (Лыжи в военном деле), jossa hän esitteli hiihdon historiaa, erilaisia suksimalleja, hiihtotapoja, hiihtotekniikoita sekä hiihdon soveltuvuutta sotilastarkoituksiin. 

Aejmelaeus-Äimä kuului Vapaamuurareihin. Hän avioitui Astrid Hagströmin kanssa Tampereella heinäkuussa 1933. Aejmelaeus-Äimä kuoli heinäkuussa 1935 aivoverenvuotoon ollessaan virkalomalla Kielissä.

Lähteet

Kirjallisuus
Viipurin Komendantinviraston laatima ansioluettelo
Tasavallan Presidentin sotilaskäsky No: 38/19

Viitteet 

Suomalaiset everstit
Suomalaiset nykyaikaiset viisiottelijat
Suomalaiset miekkailijat
Suomalaiset vapaamuurarit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Colorado Mammoth

Colorado Mammoth on National Lacrosse Leaguessa pelaava sisälacrossen ammattilaisseura Denveristä, Coloradosta. Joukkue siirtyi vuonna 2002 Denveriin oltuaan alun perin Baltimore Thunder (1987–1999), sitten Pittsburgh CrosseFire (2000) ja Washington Power (2001–2002). Mammoth on NLL:n historian ensimmäinen Mississippin länsipuolinen joukkue.

Colorado Mammothin omistaa miljardööri Stan Kroenke. Kroenken muita omistuksia ovat muun muassa NHL-seura Colorado Avalanche, NFL-seura St. Louis Rams, NBA-seura Denver Nuggets sekä Englannin Valioliigassa pelaava Arsenal FC.

Vuonna 2008 Mammothin kotiotteluissa Pepsi Centerissä kävi keskimäärin enemmän yleisöä ottelua kohden kuin Avalachen tai Nuggetsin peleissä. Mammoth tosin pelasi kaudella vain kahdeksan kotiottelua. Joukkueesta oli myös tullut NLL:n eniten yleisöä kerännyt joukkue.

Palkinnot

Tilastot

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset haavipalloseurat
Coloradon urheilu
Denver