joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paamiut

Paamiut, aiemmin Frederikshåb, on asutuskeskus lounais-Grönlannissa Sermersooqin kunnassa.

Maantiede 
Paamiut sijaitsee Labradorinmeren rannikolla, pienen Kuannersooqin suiston eteläpäässä.

Väestö 
Paamiutissa oli 1 515 asukasta vuonna 2013, ja se on Grönlannin kahdeksanneksi suurin kaupunki. Paamiut on menettänyt väestöä lähes joka vuosi viimeisen kahden vuosikymmenen aikana: yli 31 prosenttia vuoden 1990 tasoon verrattuna, lähes 20 prosenttia verrattuna  vuoteen 2000, ja yli 16 prosenttia verrattuna vuoteen 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Grönlannin kaupungit
Sermersooq
Peeter Saul

Peeter Saul (26. tammikuuta 1932 Tallinna – 2. heinäkuuta 2014 Tallinna) oli virolainen kapellimestari ja pianisti.

Peeter Saul lopetti Tallinnan musiikkikoulun 1950 pianon alalla ja 1957 musiikkiteorian alalla. Hän opiskeli 1950–1953 Tallinnan polyteknillisen instituutin rakennustiedekunnassa. Saul opiskeli Tallinnan konservatoriossa pianoa vuosina 1957–1961. Hän lopeti Tallinnan konservatorion kapellimestarina vuonna 1970. 1964–1998 oli Saul Viron television ja radion viihdeorkesterin kapellimestari (vuodesta 1977 pääkapellimestari). Sen lisäksi hän johti sinfoniaorkestereita ja operetteja.

Yksityselämä
Peeter Saulin äiti Linda Saul oli musiikkipedagogi ja kapellimestari, isä Voldemar Saul oli viulunsoittaja, veli Jaan Saul (1936–1966) oli näyttelijä ja teatteriohjaaja. Vuodesta 1958 oli hän naimisissa laulajan Heli Läätsen (1932–2018) kanssa.

Lähteet

Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Virolaiset kapellimestarit
Virolaiset pianistit
Armas Rankka

Armas Uno Rankka, aik. Krank (19. elokuuta 1878 Tammela – 26. marraskuuta 1953) oli suomalainen arkkitehti.

Rankan vanhemmat olivat rovasti, Janakkalan kirkkoherra Adolf Krank (1841–1940) ja  Kristina Sofia Hedström (1849–1927). Rankka valmistui arkkitehdiksi 1905. Hän toimi lääninarkkitehtinä Uudellamaalla ja Mikkelissä sekä seutukaava-arkkitehtinä Helsingissä.

Rakennuksia 

 Hämeenlinnan satamakonttori. 1911 
 Graniittitalo, Mikkeli 1912 
 Savonlinnan yleisen sairaalan lisärakennus 1923 sekä konehuone- ja pesularakennus 1924

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Riolan kirkko

Riolan kirkko on Alvar Aallon suunnittelema rakennuskokonaisuus Italiassa, Riolan pikkukaupungissa Bolognan maakunnassa. Kirkon tukirakenne koostuu kuudesta epäsymmetrisestä betonikaaresta. Niiden välistä siivilöityy luonnonvaloa pohjoiseen aukeavista ikkunoista.

Rakennuksen piirustukset hyväksyttiin vuonna 1966, mutta projekti vahvistettiin vasta 1975, puoli vuotta ennen Aallon kuolemaa. Rakennus valmistui vuonna 1978, ja sen kellotapuli 1990-luvulla.

Kirkon suunnittelussa on otettu huomioon joki, vuoret ja läheinen Rocchetta Mattei -linna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://www.finnisharchitecture.fi/2016/04/aalto-loved-italy-and-italians-love-aalto/

Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset
Italian kirkot
Leonardo Chiodo

Leonardo Chiodo (s. 4. marraskuuta 1998 Helsinki) on suomalainen sellisti. 

Chiodo on opiskellut sellonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuodesta 2010 alkaen (josta Nuorisokoulutuksessa vuosina 2010–2018). Akatemiassa hänen opettajanaan ovat toimineet lehtori Hannu Kiiski vuosina 2010–2015 sekä syksystä 2015 alkaen professori Martti Rousi. Vuodesta 2019 Chiodo on opiskellut myös Prof. Ivan Monighettin kanssa Baselissa, Sveitsissä. Syksyllä 2020 Chiodo siirtyi opiskelemaan Reina Sofia School Of Music - musiikkikorkeakouluun Madridissa, Espanjassa. Hänen sellonsoiton opetajana toimii Prof. Ivan Monighetti

Chiodon käytössä on Suomen Kulttuurirahaston omistama Carlo Giuseppe Testoren vuonna 1718 rakentama sello.

Kilpailut 
Chiodo saavutti jaetun neljännen sijan kuudennessa kansainvälisessä  Paulon sellokilpailussa 2018. Hänet valittiin myös kisan yleisön suosikiksi. Aiemmin helmikuussa samana vuonna Chiodo saavutti ensimmäisen sijan Turun XIII sellokilpailussa, lisäksi hänelle myönnettiin kilpailun erikoispalkinto Lotta Wennäkosken säveltämän Foliage-teoksen parhaasta tulkinnasta, ja hänet valittiin yleisön suosikiksi. Aiemmin Chiodo saavutti ensimmäisen sijan Pietarissa Venäjällä marraskuussa 2016 järjestetyssä kilpailussa X International Youth Competition In memory of E. A. Mravinsky.

Marraskuussa 2018 Chiodo toimi solistina VII Kansainvälisessä Jorma Panula Kapellimestarikilpailussa.

Keväällä 2019 Chiodo osallistui menestyksekkäästi perinteikkääseen pohjoismaiseen De Unges Konsert - Young Soloist Competition -kilpailuun Norjassa. Hänet valittiin ainoana suomalaisena neljän muun finalistin kanssa esiintymään Bergenin Filharmonikkojen kanssa voittajien gaalakonsertissa Bergenin Grieghallenissa. Kilpailua on järjestetty vuodesta 1937.

Lähteet 

Suomalaiset sellistit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Laatokan saariston kansallispuisto

Laatokan saariston kansallispuisto (, ) on 1 220 neliökilometrin laajuinen Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Laatokan luoteisrannalla ja sen tuntumassa. Kansallispuisto sijaitsee Karjalan tasavallan Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissä. Kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin joulukuussa 2017 ja tammikuussa 2018. Pääministeri Dmitri Medvedev allekirjoitti kansallispuiston perustamispäätöksen 28. joulukuuta 2017.

Kansallispuiston pinta-alasta on metsää 660 neliökilometriä, vesistöä on 529 neliökilometriä ja muita maaluokkia on 31 neliökilometriä. Kansallispuiston saaristoluodot ja metsäalueet ovat enimmäkseen luonnontilassa. Seudulla esiintyy useita kymmeniä harvinaisia punaisen kirjan lajeja, joista tunnetuimpiin kuuluu uhanalainen laatokannorppa.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Proposed Ladoga Skerries National Park - Introduction  (parks.karelia.ru)
3D map of the Park. Preview (ei välttämättä 100% lopullinen alue; suurempi kartta suomalaisella nimistöllä)  (parks.karelia.ru) 
Proposal for the Establishment of the Lagoda Skerries National Park (pdf, 2011)  (lagoda-park.ru)

Karjalan tasavallan luonnonsuojelualueet
Lahdenpohjan piiri
Sortavalan piiri 
Pitkärannan piiri
Venäjän kansallispuistot
Laatokka
Australian kenraalikuvernööri

Australian kenraalikuvernööri () on Kansainyhteisön Commonwealth realm -maiden monarkin (tällä hetkellä Charles III) edustaja Australiassa. Kenraalikuvernöörin virka perustettiin vuonna 1901 Australian perustuslaissa. Nykyisen kenraalikuvernööri David Hurleyn virkakausi alkoi 1. heinäkuuta 2019.

Kenraalikuvernöörin nimittää monarkki pääministerin esityksestä. Kauden pituutta ei ole virallisesti määritelty, vaan se on nimellisesti "hänen majesteettinsa tahdosta", mutta käytäntönä on ollut, että sama henkilö toimii virassa noin viiden vuoden ajan.

Useimmissa asioissa kenraalikuvernööri toimii hallituksen ohjeiden mukaan, ja hallitus puolestansa on vastuussa maan parlamentille. Kenraalikuvernööri voi kuitenkin erottaa pääministerin, jos tämä toimii lakien vastaisesti tai ei nauti parlamentin luottamusta. Hän voi myös kieltäytyä hajoittamasta parlamenttia pääministerin vaatimuksesta huolimatta.

Kenraalikuvernööri on muodollisesti Australian puolustusvoimien ylipäällikkö, käytännössä hän siinäkin roolissa noudattaa hallituksen ohjeita. Ylipäällikön roolissa hän toimii kuitenkin monissa seremonioissa, ja ottaa vastaan paraateja ja myöntää kunniamerkkejä.

Vuonna 2019 kenraalikuvernöörin palkkio oli 425 000 Australian dollaria vuodessa.

Katso myös 
 Luettelo Australian kenraalikuvernööreistä

Lähteet

Aiheesta muualla
Kah’ovkan tekojärvi

Kah’ovkan tekojärvi () on Ukrainan eteläosissa sijaitseva, pinta-alaltaan Euroopan kahdeksanneksi suurin tekojärvi ja 12. suurin makeanveden allas. Se muodostaa osan Dneprin alajuoksun pääuomaa, ja sijaitsee noin 410–460 kilometriä pääkaupunki Kiovasta kaakkoon. Tekojärvi sijaitsee Dnipropetrovskin, Zaporižžjan ja Hersonin alueilla. Suurimmat, yli 30 000 asukkaan kaupungit tekoaltaan rannoilla ovat Nikopol, Enerhodar, Nova Kah’ovka ja Kah’ovka.

Tekojärvi syntyi Kah’ovkan vesivoimalaitoksen padon rakentamisen seurauksena Dnepriin vuonna 1956. Voimalapato rakennettiin vuosina 1950–1956 ja sijaitsee 12 kilometriä Hersonin alueen Kah’ovkan kaupungista lounaaseen. Padossa on kuusi 58,5 MW:n generaattoria, ja näillä tuotetaan vuosittain keskimäärin 1,4 TWh sähköenergiaa. 3,84 kilometriä leveän padon yli kulkee maantie ja rautatie. Vesivoimalan läheisyyteen on sittemmin noussut Nova Kah’ovkan kaupunki. 

Tekojärven pituus on 240 kilometriä ja leveys enimmillään 23 kilometriä. Pinta-ala on 2 155 neliökilometriä eli noin kaksi kertaa Päijänteen ala, keskisyvyys 8,4 metriä (vaihteluväli 3–26 m; maksimi 32 m). Tekoaltaan kokonaisvesitilavuus on 18,15 kuutiokilometriä (noin 1,5 kertaa Päijänteen tilavuus), josta 6,78 km3 on käytettävissä. Helmikuussa 2018 oli rakenteilla Kah’ovkan 2. vesivoimalaitos, jolla vesivoimayhtiö UkrHidroenerho pyrkii optimoimaan vesivoiman tuotantoa Kah’ovkan tekojärvestä. Tämä tuo valmistuessaan aiemman 335 MW:n voimalan (HES-1) lisäksi 250 MW uutta voimalakapasiteettia (HES-2).

Tekoaltaan vettä käytetään sähkövoiman tuottamiseen, kasteluun, teollisuuslaitosten tarpeisiin ja kalankasvatukseen. Vettä käytetään myös Pohjois-Krimin kanaaliin ja Dnepr-Kryvyi Rih -kanaaliin. Tekoallas synnytti valmistuessaan myös riittävän kulkusyvyyden Dneprin vesitielle ja mahdollisti laivaliikenteen. Voimalapadon vieressä on laivaliikennettä palveleva sulutus.

Ukrainan tietotoimiston mukaan ilman tunnisteita olleita miehittäjiä (Venäjän joukkoja) tankkeineen saapui 24. helmikuuta 2022 päivällä Kah’ovkan vesivoimalan padolle. Seuraavana päivänä uutisoitiin venäläisjoukkojen miehittäneen vesivoimalan alueen osana Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainaan (2022-).

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kah’ovkan vesivoimala (Kah’ovska HES)   (uge.gov.ua)

Dneprin vesistö
Ukrainan tekojärvet
Dnipropetrovskin alue
Zaporižžjan alue
Hersonin alue
Laura Fraser

Laura Fraser (s. 24. heinäkuuta 1976 Glasgow, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Doorina televisiosarjassa Neverwhere, Katena elokuvassa Ritarin tarina sekä Lydia Rodarte-Quaylena televisiosarjassa Breaking Bad ja sen spin-offissa Better Call Saul.

Nuoruus 

Fraser syntyi Glasgow’ssa lehtorille ja sairaanhoitajalle Roselle ja käsikirjoittajalle ja liikemiehelle Alister Fraserille. Hän kävi Hillhead High Schoolia ja on Scottish Youth Theatren entinen jäsen. Fraser opiskeli Royal Scottish Academy of Music and Drama -konservatoriossa.

Yksityiselämä 

Fraser on kertonut olevansa raitis. Hän meni naimisiin irlantilaisen näyttelijän Karl Gearyn kanssa vuonna 2003. Heillä on yksi tytär, Lila, ja he asuvat Glasgow’ssa.

Filmografia

Lähteet 

Elävät henkilöt
Skotlantilaiset näyttelijät
Vuonna 1976 syntyneet
Sevak Khanagyan

Sevak Khanagyan (armen. Սևակ Խանաղյան, ) (s. 28. heinäkuuta 1987 Metsavan, Armenian SNT) on venäläis-armenialainen laulaja. Hän nousi ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen kilpailessaan vuonna 2015 The Voice of Russia -kilpailun neljännellä tuotantokaudella, ja myöhemmin voittaessaan X-Factor Ukraine -kilpailun seuraavana vuonna. Hän ollut myös The Voice of Armenia -kilpailun valmentaja sen neljännesta tuotantokaudesta, vuodesta 2017 asti.

Khanagyan edusti Armeniaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa kappaleella ”Qami”.

Nuoruus 
Khanagyan syntyi 28. heinäkuuta 1987 Metsavanissa, pienessä kylässä Lorrin maakunnassa. Kun hän oli seitsemännellä luokalla, hänen perheensä muutti Kurskiin, Venäjälle. Hän meni myöhemmin opiskelemaan Moskovaan ja valmistui tutkinnolla vuonna 2014.

Ura 
Vuonna 2015 Khanagyan kilpaili Glavnaja Stsena -kilpailussa, joka on Venäjän versio X-Factor-kilpailusta. Hänen valmentajanaan toimi Maksim Fadeev, ja hän karsiutui semifinaaleissa. Myöhemmin samana vuonna hän kilpaili The Voice of Russia -kilpailun neljännellä tuotantokaudella. Hän liittyi Polina Gagarinan joukkueeseen, mutta karsiutui kilpailun Kaksintaistelu-vaiheessa. Seuraavana vuonna hän lähti Venäjältä kilpailemaan X-Factor Ukraine -kilpailun seitsemännelle tuotantokaudelle. Kilpailun aikana häntä valmensi Anton Savlepov ja hän voitti kilpailun.

Hänen menestyksensä jälkeen X-Factor Ukraine -kilpailussa hän palasi kotimaahansa Armeniaan ja tuli valmentajaksi The Voice of Armenia -kilpailun kolmannelle tuotantokaudelle. Vuonna 2017 Khanagyan vahvistettiin kilpailijaksi Depi Evratesil 2018 -kilpailuun, joka on Armenian euroviisukarsinta, kappaleella "Qami". Hän pääsi läpi 21. helmikuuta pidetystä semifinaalista ja voitti kilpailun 25. helmikuuta pidetyssä finaalissa. Hän edusti näin ollen Armeniaa vuoden 2018 Euroviisuissa.

Diskografia

Singlet

Lähteet 

Armenialaiset laulajat
Armenian euroviisuedustajat
Vuoden 2018 euroviisuedustajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Forza Italia (2013)

Forza Italia ( tai Anna mennä Italia, lyhenne FI) on italialainen keskusta-oikeistolainen puolue, jonka arvioidaan edustavan liberaalikonservatismia, kristillisdemokratiaa ja populismia. Forza Italian puoluejohtajana toimii entinen pääministeri Silvio Berlusconi. Forza Italian edeltäjä oli Vapauden kansa -puolue, joka puolestaan oli syntynyt vuosina 1994–2009 toimineen Forza Italian pohjalle.

Alkuperäiseen Forza Italiaan nähden uusi puolue on selvästi pienempi johtuen sen hajaantumisesta: Tulevaisuus ja vapaus irtautui Forza Italiasta 2010, Italian veljet 2012, Uusi keskusta-oikeisto 2013 ja viimeksi Konservatiivit ja reformistit sekä Liberaali kansanliitto vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Forza Italia 

Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Italialaiset puolueet
Kristillisdemokraattiset puolueet
Aleksei Beljovski-Žukovski

Aleksei Aleksejevitš Beljovski-Žukovski (; 26. marraskuuta 1871 Salzburg – noin 1931 Kaukasia) oli venäläinen kreivi, suuriruhtinas Aleksei Aleksandrovitšin ja Aleksandra Žukovskajan poika.

Kreivi Aleksei meni naimisiin 29. elokuuta 1894 prinsessa Maria Petrovna Trubetskajan kanssa (18. kesäkuuta 1872 Venäjä – 20. maaliskuuta 1954 Pariisi), joka oli prinssi Pjotr Trubetskoin tytär.

Kreivin kuoleman tarkkaa päivämäärää ei tiedetä, mutta hän kuoli vuosien 1930–1932 välisenä aikana

Romanov-suku
Vuonna 1871 syntyneet
1930-luvulla kuolleet
Onnelin ja Annelin talo

Onnelin ja Annelin talo on Marjatta Kurenniemen kirjoittama lastenromaani, joka aloittaa Onneli ja Anneli -kirjasarjan. Ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1966, ja sen on kuvittanut Maija Karma. Kirjasta on otettu useita uusintapainoksia, ja se on osana yhteisniteissä Onneli ja Anneli 1–2–3 sekä Onnelin ja Annelin kootut kertomukset. 

Onnelin ja Annelin talo -kirjaan pohjautuva, Saara Cantellin ohjaama elokuva Onneli ja Anneli sai ensi-iltansa tammikuussa 2014. Kirjasta tehtiin vuonna 2013 painos, jossa on mukana elokuvaliite.

Juoni
Onneli ja Anneli ovat parhaat ystävät. Ensimmäinen kouluvuosi on päättynyt, ja tytöt viettävät kesälomaa. Eräänä päivänä he löytävät kadulta kirjekuoren, joka on täynnä rahaa. Kuoressa lukee, että "rehellinen löytäjä saa pitää". Kuin sattumalta rouva Ruusupuulla on myynnissä talo, joka on aivan kuin kahdelle pienelle tytölle tehty. Onneli ja Anneli ostavat talon löytämillään rahoilla. 

Annelin vanhemmat ovat eronneet, ja hän on välillä isänsä ja välillä äitinsä luona. Kumpikin vanhemmista on tahollaan lähtenyt lomamatkalle ja kuvittelee Annelin olevan toisen mukana. Onnelilla puolestaan on kahdeksan sisarusta ja heidän kotonaan on niin hirmuinen vilske, ettei kukaan oikeastaan huomaa Onnelin puuttumista. Tytöt saavat siis viettää kesän ihan kahdestaan omassa talossaan.

Kesän aikana tytöt tutustuvat uusiin naapureihinsa Ruusukujalla. Oikeanpuoleisessa naapurissa asuvat sisarukset Tingelstiina ja Tangelstiina Vappunen. Heillä on hyvin erikoinen puutarha, jossa kasvaa muun muassa vappuhuiskuja, ilmapalloja ja kuusenkoristeita. Heillä on myös kanoja, jotka munivat kirjavia pääsiäismunia. Toisessa naapurissa, korkean aidan takana asuu rouva Rosina Rusina. Hän on hyvin epäluuloinen eikä pidä uteliaista pikkutytöistä.

Lähteet

Viitteet

Vuoden 1966 kirjat
Marjatta Kurenniemen teokset
Me Italian kanssa

Me Italian kanssa () on italialainen keskusta-oikeistolainen, lähinnä kristillisdemokraattinen ja liberaalikonservatiivinen, poliittinen koalitio.

Vuoden 2018 parlamenttivaaleissa koalitio on osa Silvio Berlusconin Forza Italia -puolueen johtamaa keskusta-oikeistolaista vaaliliittoa.

Kokoonpano

Perustajajäsenet

Muut jäsenet

Italialaiset puolueet
Civica Popolare

Civica Popolare (CP) on keskustalainen poliittinen koalitio Italiassa. Sen puheenjohtajana toimii Alternativa Popolare -puolueen Beatrice Lorenzin.

Kokoonpano

Pääjäsenet

Muut jäsenet

Italialaiset puolueet
Risto Junttila

Risto Aukusti Junttila (s. 18. maaliskuuta 1946 Kalajoki) on suomalainen pappi, joka toimi Kirkkohallituksen kansliapäällikkönä yli kymmenen vuotta.

Risto Junttila syntyi opettaja Artturi Junttilan ja opettaja Fanni Isomaan perheeseen. Hänen puolisonsa on opettaja Inkeri Esko. Junttila tuli ylioppilaaksi 1971 ja valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1977. Hän on suorittanut maanpuolustuskurssin numero 151. Junttila toimi rajaseutupappina Turtolassa 1977–1981 ja kirkkoherrana Karungissa 1982–1987 ja Torniossa 1987–1997. Kirkkohallituksen kansliapäällikkö Junttila oli 1998–2010. Sotilasarvoltaan hän on reservin vääpeli (1999).  Kirkkohallituksen kansliapäälliköksi Junttilan valitsi syksyllä 1997 ensimmäistä kertaa kirkolliskokous. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli Pertti Mäkeläinen. Junttilan jäätyä eläkkeelle kesällä 2010 hänen seuraajakseen valittiin Jukka Keskitalo.

Lähteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
 Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Aino Kallas -palkinto

Aino Kallas -palkinto on Viro-säätiön kulttuurin parissa työskenteleville virolaisille myöntämä palkinto. Vuonna 1991 perustettu säätiö perusti palkinnon vuonna 2004.

Kirjailija Aino Kallaksen nimeä kantavalla palkinnolla kannustetaan virolaisia kulttuuri- ja sivistyselämän edustajia.

Palkitut

 2005 – toimittaja Kulle Raig
 2006 – tutkija Sirje Olesk
 2009 – professori Rein Veidemann
 kirjailija Maimu Berg
 2013 – toimittaja Rain Kooli
 Lilleküla koulu (Tallinna)
 2014 – yliopistonlehtori Margit Kuusk
 2015 – kääntäjä Piret Saluri
 2016 – suunnittelija Järvi Lipasti
 2017 – kuvanveistäjä Ekke Väli

Lähteet

Virolainen kulttuuri
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot‎
Georg Julius von Schultz

Georg Julius von Schultz, myös Georg Julius Schultz-Bertram ja Dr. Bertram (22. syyskuuta (J.) / 4. lokakuuta 1808 Tallinna –  4. toukokuuta (J.) / 16. toukokuuta 1875 Wien, Itävalta) oli baltiansaksalainen Viron-ystävä ja kirjallisuudentuntija, joka herätti ajatuksen Kalevipoegista..

Von Schultz oli runoilija, kustantaja, folkloristi, humoristi, Viron-ystävä, lääkäri ja virkamies.

Von Schultzin tytär Lydia asui Suomenlinnassa avioiduttuaan sotilasinsinööri Nikolai von Baltzin kanssa, ja sitä kautta von Schultzilla oli yhteys Suomeen ja hän tutustui Kalevalaan. Hän esitteli Kalevalan ensimmäisen painoksen Viron oppineiden seuran eli Gelehrte Estnische Gesellschaftin kokouksessa, jossa siitä ryhdyttiin suunnittelemaan Kalevipoegia, jonka kokoamisen aloitti Friedrich Robert Faehlmann.

Von Schultzin toinen tytär oli pianisti ja säveltäjä Ella Adajevskaja.

Julkaisut
Nimellä Dr. Bertram
 Sagen vom Ládogasee oder Erzählungen meiner Ssudomôika. Näköispainos; Hannover-Döhren : Harro v. Hirschheydt, 1972. Alkuteos julk.: Helsingfors, Wasenius, 1872

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seppo Zetterberg: Suursaaren kautta Lappeenrantaan,  Tuglas-seura
 Seppo Zetterberg: Aurora Karamzinin kartanossa Espoossa,  Tuglas-seura

Baltiansaksalaiset
Virolaiset kirjailijat
Vuonna 1808 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet
Julius Kuusela

Julius Engelbert Kuusela (s. 25. syyskuuta 1998 Lohja) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Länsi-Uudenmaan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Juha Heinänen.

Sisäratojen SM-kilpailuista Kuusela on saavuttanut hopeaa korkeushypyssä vuonna 2018. Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on 210 cm (2021) ja sisäradoilla 207 cm (2018 ja 2021).

Lähteet 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Mika Hietaniemi

Mika Tapani Hietaniemi (s. 28. elokuuta 1993) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän on vuodesta 2016 alkaen edustanut Espoon Tapioita ja hänen valmentajinaan toimivat Mikael Rajala ja Reijo Jokela.

Sisäratojen SM-kilpailuista Hietaniemi on saavuttanut pronssia korkeushypyssä vuonna 2018. Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on 211 cm (2016) ja sisäradoilla 207 cm (2014).

Kesällä 2019 Hietaniemi sijoittui Kalevan kisoissa viidenneksi tuloksella 206. Samana kesänä hän edusti Suomea Suomi-Ruotsi-maaottelussa.

Lähteet 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Maria Huntington

Maria Siiri Elisabeth  Huntington (s. 13. maaliskuuta 1997) on suomalainen yleisurheilun moniottelija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Mika Vakkuri. Vuoteen 2021 asti häntä valmensi Matti Liimatainen.

Ura 
Huntington keskeytti seitsenottelun Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän otteli 13:nneksi. Hän keskeytti seitsenottelun saman ikäluokan MM-kilpailuissa  Bydgoszczissa 2016. Hän sijoittui 22:nneksi samassa kaupungissa käydyissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän otteli 19:nneksi. Huntington keskeytti seitsenottelun yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Dohassa 2019. Ensimmäisissä olympialaisissaan Tokiossa 2021 Huntington sijoittui seitsenottelussa 17. sijalle tuloksella 6135.

Huntington voitti seitsenottelun Suomen-mestaruuden Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 tuloksella 5 858 pistettä, 2019 Lappeenrannassa tuloksella 6 339 pistettä, joka oli myös hänen oma ennätyksensä ja rikkoi samalla Dohan MM-kisojen tulosrajan, ja 2020 Turussa tuloksella 6 074 pistettä. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kesäkuussa 2019 tuloksella 6 053. Sisäratojen SM-kilpailuista Huntington on saavuttanut hopeaa pituushypyssä vuonna 2018. Hänen ennätyksensä pituushypyssä ulkoradoilla on 653 cm (2021) ja sisäradoilla 637 cm (2021). 100 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä on 13,09 s (2019).

Yksityiselämä 
Huntingtonilla on Suomen ja Britannian kaksoiskansalaisuus. Hänen isänsä on englantilainen ja äitinsä suomalainen. Perhe muutti Englannista Suomeen Huntingtonin ollessa viisivuotias. Hän asuu avopuolisonsa Riku Dufvan ja tämän pojan kanssa Tampereen Hakametsässä. Huntington alkoi elokuussa 2020 opiskella tietojärjestelmätiedettä Jyväskylän yliopistossa.

Henkilökohtaiset ennätykset

Lähteet 

Suomalaiset pituushyppääjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomen englantilaiset
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Pertti Koskinen

Pertti Koskinen (s. 1957 Laitila)  on suomalainen kirjailija, joka asuu Harjavallassa. Hän on sekä Suomen Kirjailijaliiton että Suomen Nuorisokirjailijat ry:n jäsen.

Tuotanto 
Pertti Koskinen julkaisi ensimmäisen Maija Miilunkorpi -sarjan jännityskirjan, Salaisuuksien kylä vuonna 2011. Vuonna 2016 ilmestyi jännitysromaani, Silloin ja sinä yönä, jonka päähenkilö on työtön toimittaja Juhani Kotkasuo. Pertti Koskinen kirjoittaa myös Vilho ja Jari -nuortenkirjasarjaa, jossa seikkailevat yläkouluikäiset kaverukset.

Pertti Koskinen tarkastelee kirjoissaan yhteiskunnallisia ongelmia psykologisella tasolla.

Kirjat 
 Silloin ja sinä yönä, KVALITI, 2016
 Suhteita ja suhteettomuuksia, Nordbooks, 2008 (novellikokoelma)

Maija Miilunkorpi -sarja 
 Tulipalo, KVALITI, 2018
 Rasmus, KVALITI, 2017
 Vinttikamaripoika, KVALITI, 2015
 Manipulaattori, KVALITI, 2015
 Kaunis mies katoaa, Myllylahti, 2012
 Salaisuuksien kylä, Myllylahti, 2011

Vilho ja Jari -sarja 
 Pedon jäljillä, KVALITI, 2015
 Testamentti, KVALITI, 2017

Aiheesta muualla 
 KVALITI 
 Lukukeskus 
 Nuorisokirjailijat
 Kirjasampo
 Dekkarinetti
 Satakunnan Viikko
  

  

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Niittyvoikukat

Niittyvoikukat (Taraxacum Hamata-sektio) on voikukkien (Taraxacum) sukuun kuuluva kasvisektio. Sektion pikkulajit ovat tunnistettavissa muun muassa lehtiensä sekä kehtosuomujensa ulkonäön perusteella muiden voikukkasektioiden lajeista.

Niittyvoikukat ovat monivuotisia ruohoja, jotka voivat kasvaa noin 30 cm korkeiksi. Lehdet ovat liuskoittuneita ja liuskat ovat usein taakäänteisiä sekä punertavajuovaisen keskisuonen omaavia. Lehtiruoti on voikukille epätyypillisesti siipipalteinen. Niittyvoikukkien kukinto on suurehko mykerökukinto, jonka kukat ovat kirkkaankeltaisia. Kehtosuomut ovat tummia ja ylöspäin suuntautuneita, mutta eivät yhteenkasvaneita. Niittyvoikukat kukkivat toukokuussa. Hedelmät ovat ruskehtavia.

Niittyvoikukat kasvavat niityillä, pihoilla ja laidunmailla sekä muilla vastaavankaltaisilla kasvupaikoilla.

Lajeja 
 Taraxacum fusciflorum – suruvoikukka
 Taraxacum hamatiforme – lehvävoikukka
 Taraxacum hamatum – niittyvoikukka
 Taraxacum marklundii – gunnarinvoikukka
 Taraxacum pseudohamatum – leukuvoikukka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Niittyvoikukat (Taraxacum sect. Hamata)

Voikukat
Konservatiiviliberalismi

Konservatiiviliberalismi on liberalismin muoto, joka yhdistää liberaaleja arvoja ja politiikkaa konservatiivisten vaatimusten kanssa. Konservatiiviliberalismia ei tule sekoittaa liberaalikonservatismiin joka tyypillisesti yhdistää talousliberalismin ja arvokonservatismin. Konservatiiviliberalismi jakaa samat aatteet klassisen liberalismin kanssa, mutta on aatteena vähemmän radikaali.

Liberalismi
Konservatismi
Keskusta-oikeisto
Noel Gallagher’s High Flying Birdsin diskografia

Tämä on brittiläisen rockyhtye Noel Gallagher’s High Flying Birdsin diskografia. Katso myös luettelo Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappaleista.

Studioalbumit 

Listasijoitusten lähde:

Singlet

EP:t

Musiikkivideot 
 The Death of You and Me (2011)
 AKA… What a Life! (2011)
 If I Had a Gun… (2011)
 Dream On (2012)
 Everybody's on the Run (2012)
 In the Heat on the Moment (2014)
 Do the Damage (2014)
 Ballad of the Mighty I (2015)
 Riverman (2015)
 Lock All the Doors (2015)
 Holy Mountain (2017)
 It's a Beautiful World (2018)
 She Taught Me How to Fly (2018)
 Be Careful What You Wish For (2018)
 If Love is the Law (2018)
 Black Star Dancing (2019)
 This is the Place (2019)
 Wandering Star (2019)
 Blue Moon Rising (2020)

Lähteet 

Noel Gallagher’s High Flying Birds
Diskografiat
Felix Moncla

Luutnantti Felix Eugene Moncla Jr. (21. lokakuuta 1926 - oletettu kuolleen 23. marraskuuta 1953) oli Yhdysvaltojen ilmavoimien lentäjä, joka katosi suorittaessaan tehtävää Yläjärvellä vuonna 1953. Tämä tunnetaan myös Kinrossin tapauksena, sillä Moncla oli ennen katoamistaan toimeksiannolla Kinrossin tukikohdassa.

Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Yhdysvaltalaiset lentäjät
Yhdysvaltalaiset kadonneet henkilöt
Stepan Poltorak

Stepan Poltorak (s. 11. helmikuuta 1965 Tarutynen piiri, Odessan alue) on Ukrainan puolustusministeri. Hän on toiminut tehtävässä 14. lokakuuta 2014 alkaen korvattuaan tehtävästä eronneen Valeri Heletein. Poltorak toimi ennen puolustusministeriksi ylenemistään Ukrainan kansalliskaartin komentajana. Ukrainan parlamentti vahvisti Poltorakin puolustusministeriksi 2. joulukuuta 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ukrainalaiset poliitikot
Puolustusministerit
Kenraalit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
John Robins

John Robins (s. 4. toukokuuta 1982) on brittiläinen koomikko  ja radiojuontaja.

Ura 
Robins aloitti uransa stand-up -koomikkona vuonna 2005.
Hän on esiintynyt soolona Edinburghin Fringe Festivaaleilla vuosina 2009-2015 sekä 2017. Jokaisen esityksen myötä hän on ollut myös kiertueella ympäri Britanniaa. 

Robins on esiintynyt useissa brittiläisissä visailu- ja komediaohjelmissa, kuten Alan Davies: As Yet Untitled, Live at the Apollo, Mock the Week, Celebrity Deal or No Deal, 8 Out of 10 Cats Does Countdown.

Helmikuusta 2014 alkaen Robins on juontanut viikoittaista radio-ohjelmaa Elis James and John Robins  yhdessä ystävänsä ja kollegansa Elis Jamesin kanssa brittiläisellä indierock-musiikkiin erikoistuvalla kaupallisella Radio X -kanavalla. Vuonna 2016 he kiersivät Britanniaa nimellä The Elis James and John Robins Experience. Maaliskuussa 2017 ohjelma voitti Chortle award -palkinnon.

Elokuussa 2017 Robins jakoi Hannah Gadsbyn kanssa Edinburgh Comedy Award -palkinnon esityksestään The Darkness of Robins.

Yksityiselämä 
Robins kasvoi Bristolissa Lounais-Englannissa. Hän opiskeli St Anne's Collegessa Oxfordissa, pääaineenaan englannin kieli. Valmistuttuaan Oxfordista vuonna 2006 Robins muutti takaisin Bristoliin, jossa hän jakoi asunnon kolmen jo ammattilaisuransa aloittaneen koomikon, Jon Richardsonin, Russell Howardin ja Mark Olverin kanssa. 

Robins muutti Lontooseen vuonna 2012. Hän oli parisuhteessa näyttelijä ja koomikko Sara Pascoen kanssa 2013-2016. Robinsin vuoden 2017 Edinburgh Fringe Festivaalien esitys The Darkness of Robins käsitteli eroa Pascoesta. Pascoe kirjoitti erosta oman esityksensä Lads Lads Lads jonka hän esitti samoilla festivaaleilla.

Robins on intohimoinen Queen-fani. Uudenvuodenaattona 2014 Robins esiintyi yleisön lämmittelijänä Queenin ja Adam Lambertin konsertissa. Queenin lisäksi Robinsin suurimpiin idoleihin kuuluu englantilainen snooker-ammattilainen Ronnie O'Sullivan.

Robins on numismaatikko, ja hän keräilee brittiläisiä farthing-kolikoita.

Lähteet 

Brittiläiset koomikot
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Numismaatikot
Brittiläiset radiotoimittajat
Valtio ja vallankumous

Valtio ja vallankumous (ven. Государство и революция) eli Marxismin oppi valtiosta ja proletariaatin tehtävät vallankumouksessa on yksi vallankumousjohtaja Vladimir Iljitš Leninin pääteoksia. Hän kirjoitti teosta piileskellessään Venäjän viranomaisia Jalkalan kylässä Kivennavan maalaiskunnassa elokuussa 1917 ja viimeisteli sen veturinkuljettaja Arthur Blomqvistin luona Helsingissä. Suomalainen kommunistijohtaja O. W. Kuusinen ylisti sittemmin Leninin teosta hyvin merkittäväksi ja selkeyttäväksi esitykseksi otsikon aiheesta.

Valtio ja vallankumous esittelee Leninin idean ja bolševikkien pyrkimykset. Porvarillinen valtio voi vaihtua proletaariseen valtioon ainoastaan väkivaltaisen vallankumouksen kautta, väkivaltainen vallankumous on kiertämätön. Sosialismi, tuotantovälineiden ottaminen valtion haltuun, on vasta kommunistisen yhteiskunnan ensimmäinen, alempi vaihe. Siirtymäkaudella sosialismista kommunismiin tarvitaan proletariaatin diktatuuria, jossa enemmistö joutuu lannistamaan vähemmistön eli sorrettu kukistaa sortajansa. Pyrkimyksenä on mahdollisimman laaja demokratia, mutta se on vain eräs välimuoto ja valtiomuoto. "Demokratia ei kuitenkaan ole minkään raja, jota ei tulisi ylittää, demokratian sisältö koskee yhdenvertaisuutta luokkien hävittämisen mielessä". Itse asiassa parlamentarismi on hävitettävä Marxin kirjoitusten mukaisesti. Kommunismi kuitenkin tähtää ”pidemmälle” eli koko valtion hävittämiseen.

Sosialismissa kukin yhteiskunnan jäsen saa yhteiskunnalta yhtä paljon kuin on sille antanut. Tämä yhdenvertaisuus näyttää jo tasa-arvolta, mutta on itse asiassa vielä epäoikeudenmukaisuutta, koska ihmiset ovat erilaisia: toinen on heikko ja tekee vähemmän työtä, toinen on voimakkaampi ja tekee enemmän ja saa silti saman verran, toisella on perhe, toisella ei, ja niin edelleen – ja silti kaikki saavat saman.

Kommunistisen yhteiskunnan korkeammassa vaiheessa valtio(koneisto) kuoleentuu. Valtion sijaan on kommuuni, yhteisö, jossa saattaa olla vielä jäljellä joitakin valtiokoneistolle ominaisia piirteitä, kuitenkin ilman porvareita, sortoa tai luokkavastakohtia. Kommunismin voi tiivistää sanoihin: "Jokaiselta kykyjensä mukaan, jokaiselle tarpeittensa mukaan." Vapaus on valtion vastakohta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Valtio ja vallankumous netissä (suomeksi)

Kirjat kommunismista
Vladimir Lenin
Vuoden 1917 kirjat
Ylihärmän seurakunta

Ylihärmän seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Ylihärmän kunnassa ja oli osa Lapuan hiippakuntaa. Ylihärmän kunnan liittyessä Kauhavaan vuoden 2009 alussa, liitettiin seurakuntakin osaksi Kauhavan seurakuntaa. Nykyisin alueella toimii Ylihärmän kappeliseurakunta.

Historia 
Erosi omaksi saarnahuonekunnaksi Lapuan emäseurakuntaan kuuluneesta Härmän kappelista vuonna 1786. Sai oman saarnaajan 1790. Kappeliseurakunta 1816 ja itsenäinen kirkkoherrakunta 1859. Vuonna 2008 Alahärmän, Kortesjärven, Ylihärmän kuntien liittyessä osaksi Kauhavan kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Kauhavan kappeliseurakunta.

Toimipaikat 
Ylihärmän seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1787 valmistunut Kaapo Hakolan suunnittelema Ylihärmän kirkko joka siis nyt toimii kappeliseurakunnan kirkkona.

Papisto  
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Ylihärmän kappeliseurakunnan kappalaisina ja Ylihärmän seurakunnan kirkkoherroina:

Ylihärmän kappeliseurakunta 
 1816–1822: Anders Gustaf Ekholm
 1822–1829: Johan Henrik Hjulberg
 1829–1836: Fredrik Vilhelm Sjöstedt
 1839–1849: Zakris Forsman
 1849–1862: Karl Gustaf von Essen

Ylihärmän seurakunta 
 1869–1878: Johan Frans Sahlberg
 1878–1886: Karl Sanfrid Nyman
 1887–1931: Otniel Johannes Cleve
 1932–1963: Kaarlo Aaron Aukee
 1963–1967: Heikki Väinö Rajalahti
 1967–1982: Väinö Uusitalo
 1982–2008: Esa Vaittinen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kauhavan seurakunnan kotisivut

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Kauhavan seurakunnat
Ylihärmä
Alahärmän seurakunta

Alahämän seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Alahärmän kunnassa ja oli osa Lapuan hiippakuntaa. Alahärmän kunnan liittyessä Kauhavaan vuoden 2009 alussa, liitettiin seurakuntakin osaksi Kauhavan seurakuntaa. Nykyisin alueella toimii Alahärmän kappeliseurakunta.

Historia 
Lapuan emäseurakuntaan kuulunut Härmän eli Alahärmän saarnahuone, muodostettu vuonna 1676. Vuosien 1687–1701 aikana Pietarsaareen kuulunut Ala-Kortesjärven kylä liittyi myös Härmään ja erosi Kortesjärven saatua oman saarnahuoneensa 1789–93. Kappelinoikeudet 1786 ja itsenäinen kirkkoherrakunta vuonna 1859.Vuonna 2008 Alahärmän, Kortesjärven, Ylihärmän kuntien liittyessä osaksi Kauhavan kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Kauhavan kappeliseurakunta.

Toimipaikat 
Alahärmän seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1903 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelma Alahärmän kirkko joka siis nyt toimii kappeliseurakunnan kirkkona.

Papisto 
Alahärrmän seurakunnan kirkkoherroina ja kappeliseurakunnan kappalaisina ovat toimineet:

Kappalaiset 
 1677–1690: kappalainen Georgius Johannis Asproth
 1692–1732: kappalainen Gabriel Rislachius vanhempi
 1734–1750: kappalainen Gabriel Rislachius nuorempi
 1752–1762: kappalainen Henrik Rislachius
 1764–1789: kappalainen Johan Josephi Stenbäck
 1790–1807: kappalainen Karl Fredrik Stenbäck
 1809–1822: kappalainen Jonas Reinhold Granlund
 1823–1861: kappalainen Thomas Calén

Kirkkoherrat 
 1873–1880: kirkkoherra Edvard Reinius
 1883–1900: kirkkoherra Frans Wilhelm Durchman
 1901–1907: kirkkoherra Albert Leikola
 1908–1915: kirkkoherra Oskar Saarivirta
 1915–1926: kirkkoherra Lars Törnvall
 1929–1952: kirkkoherra Wäinö Wiljanen
 1953–1972: kirkkoherra Lauri Lehtola
 1972–2002: kirkkoherra Esko Töyli
 2002–2008: kirkkoherra Heikki Väkiparta

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kauhavan seurakunnan kotisivut

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Kauhavan seurakunnat
Alahärmä
Kortesjärven seurakunta

Kortesjärven seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se sijaitsi Kortesjärven kunnassa ja oli osa Lapuan hiippakuntaa. Kortesjärven kunnan liittyessä Kauhavaan vuoden 2009 alussa, liitettiin seurakuntakin osaksi Kauhavan seurakuntaa. Nykyisin alueella toimii Kortesjärven kappeliseurakunta.

Historia 
Kortesjärven seurakunta perustettiin jo vuonna 1789 Lappajärven rukoushuonekunnaksi. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Kortesjärvi erotettiin Lappajärvestä vuonna 1877. Vuonna 2008 Alahärmän, Kortesjärven, Ylihärmän kuntien liittyessä osaksi Kauhavan kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Kauhavan kappeliseurakunta.

Toimipaikat 

Kortesjärven seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1792 valmistunut Jacob Rijfin suunnittelma Kortesjärven kirkko.

Papisto  
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kortesjärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Kortesjärven seurakunnan kirkkoherroina:

Kortesjärven kappeliseurakunta 
 1834–1841: Frans Isak Fortell
 1841–1848: Karl Adolf Lilius
 1849–1854: Olof Henrik Helander
 1854–1864: Erik Vilhelm Snellman
 1866–1872: Jakob Cederberg

Kortesjärven seurakunta 
 1877–1887: Gustaf von Essen
 1888–1891: Karl Gustaf Krohn
 1892–1898: Karl Anders Troberg
 1899–1905: Yrjö Alanen
 1906–1950: Ernst Arvid Appelberg
 1952–1956: Olli Eljas Kahra
 1956–1957: vt. Jaakko Lammi
 1957–1967: Eelis Valdemar Saunio
 1967–1969: vt. Elo Norja

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kauhavan seurakunnan kotisivut

Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Kauhavan seurakunnat
Kortesjärvi
Mousesports

Mousesports (tyyliteltynä mousesports, lyhennettynä mouz) on saksalainen elektronisen urheilun seura. Sillä on joukkueita useissa eri peleissä, mutta on parhaiten tunnettu Counter-Strike-joukkueestaan.

Organisaatio perustettiin Berliinissä alun perin yksinomaan Counter-Strike-joukkueena. Joukkueen menestyttyä se kasvoi, ja vuonna 2006 se oli jo yksi Euroopan suurimmista elektronisen urheilun joukkueista.

Helmikuussa 2019 seura palkkasi itselleen suomalaisen ENCE eSportsin koko Rainbow Six: Siege -joukkueen heidän sopimustensa päätyttyä. Siten seuran Rainbow Six: Siege -joukkue oli muutaman kuukauden ajan lähes täysin suomalainen.

Pelit 

Counter-Strike: Global Offensive
League of Legends
FIFA 19
Rocket League
StarCraft II: Heart of the Swarm
TrackMania
Tom Clancy's Rainbow Six: Siege
Paladins
Smite
Street Fighter V
Fortnite
Unreal Tournament 4

Seurassa pelanneita suomalaisia 

 Miikka "suNny" Kemppi (Counter-Strike:Global Offensive, 2017–2019)
 Niklas "Willkey" Ojalainen (Rainbow Six: Siege, 2019)
 Jouni "Bounssi" Salo (Rainbow Six: Siege, 2019)
 Ville "SHA77E" Palola (Rainbow Six: Siege, 2019)
 Alex "SlebbeN" Nordlund (Rainbow Six: Siege, 2019)

Lähteet 

Elektronisen urheilun järjestöt
Saksalaiset urheiluseurat
Rio Open

Rio Open on helmikuussa Rio de Janeirossa, Brasiliassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014. Turnaus kuuluu ATP World Tour 500 -sarjaan, ja on samalla sarjan ainoa turnaus Etelä-Amerikassa. Turnaus kuului vuosina 2014–2016 myös naisten WTA:n International -turnauksiin.

Tulokset

Miesten kaksinpeli

Miesten nelinpeli

Naisten kaksinpeli

Naisten nelinpeli

Lähteet 
 Turnaus ATP World Tourin sivuilla

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut 

Tennisturnaukset
Rio de Janeiron urheilu
ATP World Tour 500
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1975–1976

Saksan Bundesliigan kausi 1975–1976 oli järjestyksessään 13. Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan, kausi. Se alkoi 9. elokuuta 1975 ja päättyi 12. kesäkuuta 1976. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Borussia Mönchengladbach.

Sarjajärjestelmä 
Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat kaksi pistettä voitosta ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kolme vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putosivat seuraavaksi kaudeksi 2. Bundesliigaan.

Joukkuemuutokset kaudesta 1974–1975 
VfB Stuttgart, Tennis Borussia Berlin ja Wuppertaler SV putosivat edellisen kauden päätteeksi 2. Bundesliigaan. Heidät korvasivat Hannover 96, Karlsruher SC ja Bayer 05 Uerdingen.

Kauden yhteenveto 

Mestaruuden voitti toisen kerran peräkkäin Borussia Mönchengladbach. HSV, Bayern München, Köln ja Braunschweig kävivät viimeisillä kierroksilla kovaa taistelua toisesta sijasta, kun mestaruus oli jo ratkennut. Lopulta kakkoseksi sijoittui HSV pisteen erolla Bayerniin.

Kaudelle 1975–1976 1. Bundesliigaan nousseista joukkueista ainaostaan Karlsruher onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Muut nousijajoukkueet Hannover ja Bayer 05 Uerdingen putosivat. Kolmas putoaja oli Kickers Offenbach.

Maalipörssin voitti Schalken Klaus Fischer 29 maalillaan. Eroa toiseksi sijoittuneeseen Erich Beeriin ja Gerd Mülleriin oli 6 maalia. Müller teki 23 maalistaan peräti 13 kauden seitsemässä viimeisessä pelissä.

Erikoista kaudella oli se, että eniten maaleja tehnyt joukkue oli Frankfurt, joka sijoittui vasta yhdeksänneksi.

Joukkueet 

Huomautus
VfL Bochum pelasi kuusi kotipeliään vuonna 1976 Stadion am Schloss Strünkedellä, Hernessä ja yhden Westfalenstadionilla Dortmundissa, koska Stadion an der Castroper Straßen käyttö oli mahdotonta laajennuksen vuoksi, joka kesti vuodet 1976–1979.

Sarjataulukko

Tulokset

Parhaat maalintekijät 
 29 maalia
  Klaus Fischer (FC Schalke 04)
 23 maalia
  Erich Beer (Hertha BSC)
  Gerd Müller (FC Bayern München)
 22 maalia
  Klaus Toppmöller (1. FC Kaiserslautern)
 18 maalia
  Horst Hrubesch (Rot-Weiss Essen)
 17 maalia
  Roland Sandberg (1. FC Kaiserslautern)
 16 maalia
  Wolfgang Frank (Eintracht Braunschweig)
  Bernd Hölzenbein (Eintracht Frankfurt)
  Allan Simonsen (Borussia Mönchengladbach)
 15 maalia
  Johannes Löhr (1. FC Köln)
  Bernd Nickel (Eintracht Frankfurt)

Mestarijoukkue

Viitteet 

Jalkapallosarjojen kausi 1975–1976/1976
Bundesliiga
Jukka Torvinen (suomentaja)

Jukka Torvinen (s. 1960 Kotka) on suomalainen sarjakuva- ja kustannusalan vaikuttaja ja lastenkirjojen suomentaja.

Torvinen suomensi pääasiassa 1980-luvulla Satukustannus Oy:n julkaisemia satukirjoja ja oli toteuttamassa saman kustantamon julkaisemia Miina ja Manu -lastenkirjoja. Hän oli 1980- ja 1990-luvuilla toimineen tamperelaisen Semic-sarjakuvakustantamon kustannustoimittaja ja valvoi tässä ominaisuudessa muun muassa Batman- ja Suomen MAD -sarjakuvalehtiä. Batman-lehden toimittajana hän oli vuosina 1994–1996. Hän myös suomensi osan Semicin julkaisemista Niilo Pielinen -albumeista. Nykyään Torvinen on käännössarjakuvia julkaisevan Egmont Kustannus Oy:n julkaisujohtaja. Hän on samalla myös Egmontin julkaiseman Jääkiekkolehden päätoimittaja.

Yhdessä veljensä Kimmo Torvisen (s. 1964) kanssa Jukka Torvinen on nimimerkillä ToTo muun muassa käsikirjoittanut Matti ”Niffe” Nisulan piirtämää Muumi-strippisarjakuvaa, joka käynnistettiin vuonna 1993 ”muumibuumin” innoittamana. Jukka ja Kimmo Torvisen perustama ToTo-tuotanto myös toimitti Semicin julkaisemaa Muumilaakson puuhalehteä ja teki muita kuvitustöitä. Torvisen veljekset suunnittelivat logot Helsingissä järjestetyille vuoden 1994 yleisurheilun EM-kisoille ja vuoden 1997 jääkiekon MM-kisoille.

Lähteet

Suomentajat
Sarjakuvien suomentajat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Tymfaia

Tymfaia (, ) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Ylä-Makedoniassa, nykyisen Thessalian pohjoisosissa Kreikassa.

Maantiede 

Tymfaia sijaitsi Pindos-vuoriston alueella Makedonian, Epeiroksen ja Thessalian raja-alueella. Sen pohjoispuolella sijaitsivat Orestis ja Elimeia, kaakkoispuolella Thessalian Perrhaibia ja länsipuolella Pindos-vuoristo ja Epeiros.

Historia 

Tymfaia sai nimensä seudun Tymfe (nyk. Týmfi) -vuoresta. Aluetta asutti alun perin tymfaialaisten (Tymfaioi, ) heimo. Antiikin lähteissä nämä kuvataan joskus epeiroslaisiksi ja joskus aitolialaisiksi. Makedonialaiset valtasivat alueen ja liittivät sen valtakuntaansa Filippos II:n aikana noin 350 eaa.

Nykyinen samalla seudulla sijaitseva Kalampákan kunnan osa Tymfaían kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on ottanut nimensä alueesta.

Lähteet 

Kalampáka
Makedonian valtakunnan alueet
Soile Kaukoranta

Soile Marja Karin Kaukoranta (o.s. Sandell; 25. marraskuuta 1942 Helsinki – 14. joulukuuta 2004 Helsinki) oli sarjakuvien suomentaja, joka työskenteli sekä yksin että yhdessä aviomiehensä Heikki Kaukorannan kanssa. Soile Kaukoranta arveli kääntäneensä uransa aikana noin 500 teosta.

Soile Kaukoranta opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, estetiikkaa ja ranskan kieltä. Hän meni 1960-luvun puolivälissä töihin Helsingin yliopiston kirjastoon, kuten tuleva miehensä Heikki. Soile ja Heikki Kaukoranta ryhtyivät aktiivisiksi sarjakuvasuomentajiksi 1970-luvulla, jolloin käännössarjakuvien julkaisu albumisarjoina oli juuri rantautunut Suomeen. Kaukorannat olivat Suomen sarjakuvaseuran perustajajäseniä vuonna 1971. He suomensivat yhdessä muun muassa pääosan Hergén Tintti-sarjakuvista, osan Morrisin ja Goscinnyn Lucky Lukeista sekä Hugo Prattin Corto Malteset. 1980-luvulla he suomensivat Jalava-kustantamon julkaisemaa ”Sarjakuvan mestareita” -julkaisusarjaa, joka sisälsi muun muassa ensimmäiset suomennokset George Herrimanin Krazy Kat -sarjasta. Heidän on sanottu vaikuttaneen siihen, että aikuisille suunnatut sarjakuvaromaanit saivat noihin aikoihin jalansijaa Suomessa.

Soile Kaukoranta toimitti vuosina 1973–1979 ilmestyneitä Ruutu- ja Non Stop -sarjakuvalehtiä, jotka sisälsivät paljon ranskankielisen alueen sarjakuvia. Hän suomensi itse useita näiden lehtien sarjoista, muun muassa Peyon Strumffeja (tunnettu myöhemmin nimellä Smurffit). Kaukoranta toimitti vuoden ajan myös sarjakuvaharrastajien voimin 1980-luvulla perustettua Tapiiri-lehteä, jonka omistajiinkin hän miehensä kanssa kuului. Muita Soile Kaukorannan yksin suomentamia sarjoja ovat muun muassa Claire Bretécherin Turha joukko, François Bourgeonin Hämärän matkamiehet ja Willy Vandersteenin Anu ja Antti. Benoît Sokalin Tarkastaja Ankardoa sekä Pierre Christinin ja Jean-Claude Mézièresin Valerian ja Laurelinea Heikki ja Soile Kaukoranta suomensivat aluksi yhdessä, mutta osan Soile Kaukoranta suomensi yksin. Hän suomensi myös muutamia kokoelma-albumeita Will Eisnerin sarjakuvia, Charles M. Schulzin Tenavia, Quinon Mafaldaa, Scott Adamsin Dilbertiä sekä Disney-sarjakuvia, muun muassa eräitä Aku Ankan taskukirjoja. Kaukoranta myös tekstitti elokuvia suomeksi, muun muassa Jean-Luc Godardin elokuvan Viimeiseen hengenvetoon.

Suomen sarjakuvaseura myönsi Soile Kaukorannalle vuonna 1981 sarjakuvaneuvoksen arvonimen samanaikaisesti Heikki Kaukorannan kanssa. Soile Kaukorannan erityisenä ansiona mainittiin eurooppalaisen sarjakuvan tuominen suomalaisille lukijoille Ruudun ja Non Stopin päätoimittajana. Soile Kaukoranta kuoli keuhkoahtaumaan 62-vuotiaana vuonna 2004. Hän sairasti viimeisinä vuosinaan myös Alzheimerin tautia.

Lähteet

Sarjakuvien suomentajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Marjaana Tulosmaa

Marjaana Leena Lyylikki Tulosmaa (s. 1948) on suomalainen sarjakuvalehtien päätoimittaja ja kustannusalan vaikuttaja. Hän toimitti vuosikymmenten ajan useita Semic- ja sen jälkeen Egmont-kustantamon julkaisemia sarjakuvalehtiä. Lehdissä häneen viitattiin yleensä nimellä M. Tulosmaa.

Tulosmaa oli muun muassa Suomen MADin päätoimittajana koko sen ilmestymisen ajan 1982–2005. Hän myös suomensi 1980-luvun alkupuolella muutamia Semicin julkaisemia sarjakuva-albumeja, Tibetin Chick Billejä ja Peyon Smurffeja. Muita Tulosmaan päätoimittamia sarjakuvalehtiä olivat muun muassa Mustanaamio, Tex Willer, Agentti X-9, Ryhmä-X, Batman, Hämähäkkimies ja Bamse.

Tulosmaa oli pitkään Egmont Kustannuksen toimitusjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2011 alusta.

Lähteet

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Sarjakuvien suomentajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaukoranta

Kaukoranta on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Heikki Kaukoranta (s. 1942), sarjakuvien suomentaja ja sarjakuvalehtien päätoimittaja
Iivari Kaukoranta (1884−1967), taidemaalari
Onni Kaukoranta (1892−1954), suomalainen jääkärimajuri
Pasi Kaukoranta (s. 1967), jääkiekkovalmentaja ja -analyytikko ja pesäpallojohtaja
Soile Kaukoranta (1942–2004), sarjakuvien suomentaja
Toivo Kaukoranta (1888–1968), kielitieteilijä ja itsenäisyysaktivisti
Torsten Kaukoranta (1879–1933), toimittaja, edistyspuolueen sihteeri ja kuoronjohtaja.
Sierra Leone Independence Movement

Sierra Leone Independence Movement (SLIM) oli sierraleonelainen poliittinen puolue, joka perustettiin vuonna 1957. Puoluetta johti Edward Wilmot Blyden III (Edward Wilmot Blydenin pojanpoika). 

SLIM liitettiin syyskuussa 1958 Kono Progressive Movement -puolueeseen, jolloin ne yhdessä muodostivat Sierra Leone Progressive Independence Movement -puolueen.

Lähteet

Sierraleonelaiset puolueet