Tverinkarjalaiset

Tverinkarjalaisiksi nimitetään Venäjällä Tverin alueella eläviä karjalaisia ihmisiä. Heidän asuma-alueestaan käytetään yleisesti nimitystä Tverin Karjala. Vuodelta 2000 peräisin olevien virallisten väestötilastojen mukaan Tverin alueen 1 614 000 hengestä kansallisuudeltaan karjalaisia olisi noin 23 000, mutta jotkut tutkijat arvioivat vuonna 1998 tverinkarjalaisten määräksi jopa yli 100 000. 

Tosin vuoden 2003 väestönlaskennassa vain 14 633 ilmoitti kansallisuudekseen karjalaisen. Karjalaisten määrän epävarmuus johtuu osaltaan siitä, ettei erityisesti vanhempi väestö ole vielä uskaltanut tai katsonut tarpeelliseksi ilmoittaa kansallisuudekseen vähemmistökansallisuutta pyrkiessään välttämään leimautumista. Vuoden 2010 väestönlaskennassa karjalaiseksi itsensä ilmoitti 7 394 henkeä, ja heistä vain 25 ilmoitti puhuvansa pelkästään karjalan kieltä.

Karjalan kieli jakautuu kahteen päämurteeseen eli varsinaiskarjalaan ja livvinkarjalaan, jota kutsutaan myös aunuksenkarjalaksi. Varsinaiskarjala jakautuu edelleen vienankarjalan ja eteläkarjalaan murteisiin. Tverinkarjalan murteet kuuluvat eteläkarjalan murteisiin. Tverinkarjalan murteet pohjautuvat lähinnä Käkisalmen läänissä 1600-luvulla puhuttuihin murteisiin.

Tverinkarjalaiset asuvat 458 pikkukylässä ja noin 80 suurehkoissa kylissä. Heillä on oma kulttuuriautonomiansa ja karjalan kieltä opetetaan 11 koulussa ja Lihoslavlin opettajaopistossa. Vuoteen 2007 mennessä viisi opiskelijaa oli valmistunut Tverin yliopistosta karjalan kielen ja kirjallisuuden opettajiksi. 

Tverin karjalaiskylissä karjalainen kulttuuri on säilynyt hyvin, ja kieltäkin puhutaan monin paikoin.

Historia

1600-luvulta 1930-luvulle 
Tverin karjalaiset kuuluvat saarekekarjalaisiin, ja he ovat 1600-luvulla Käkisalmen läänistä lähteneiden karjalaissiirtolaisten jälkeläisiä. Pääasiallinen syy lähtöön oli karjalaisten ortodoksinen usko, joka erotti heidät luterilaisista karjalaisten heimoon kuuluneista suomalaisista, jotka jäivät pääasiassa asuinsijoilleen ruotsalaisen pakkoluterilaistamisen aikana. Myös Ruotsin kruunulle maksettavat verot olivat raskaat, samoin muut velvoitteet. Moskovan Venäjä myös lupasi muuttajille verohelpotuksia, mikä teki heille muutosta helpompaa. Suuri karjalaisasutus kehittyi tuolloiseen Tverin lääniin, mutta karjalaisia muutti myös Aunukseen. Lisäksi Tihvinän, Valdain ja Djoržhan alueelle kehittyi karjalaisten asutuskeskukset.

Vuonna 1800 tverinkarjalaisia oli 32 670 henkeä, ja 1930-luvulla heitä oli jo peräti 150 617. Tuo aika oli Tverin karjalaisen kulttuurin kehittymisen aikaa, kun latinalaisia kirjaimia käyttävä karjalan kielen kirjaimistoa alettiin kehittää. Tulosta myös syntyi, koska vuosina 1932–1938 karjalan kieltä ja kirjallisuutta opetettiin peräti 181 koulussa Tverin alueen 12 piirissä. Tuona aikana painettiin sata karjalankielistä kirjaa.

1930-luvun lopulta 2000-luvun alkuun 
Suosiollinen kansallisuuspolitiikkaa päättyi Karjalaisen kansallisen piirikunnan lakkauttamiseen vuosina 1937–1939. Tverinkarjalaiset eivät kuitenkaan joutuneet laajojen vainojen kohteiksi, kuten monet muut suomensukuiset kansat ja vähemmistöt, vaikkakin terroria esiintyi myös tverinkarjalaisia kohtaan, ja heitä syytettiin "porvarillisesta nationalismista". Heidät vain unohdettiin kokonaan aina Neuvostoliiton viimeisiin vuosiin asti. Nämä 50 vuotta olivat kova isku karjalaiselle kulttuurille Tverissä, kun karjalaista väestöä sulautettiin valtaväestöön. Samoin karjalan kielen tilalle tuli venäjä.

1990-luvulla karjalaisten kansallinen työ alkoi edetä nopeasti. Vuonna 1990 perustettiin Tverinkarjalaisten kulttuuriseura, josta muodostui vuonna 1996 kansallinen kulttuuriautonomia. Ne toimivat karjalan kielen ja karjalaisen kulttuurin säilyttämiseksi. A. Punzhinan Tverinkarjalan sanakirja julkaistiin vuonna 1994. Lisäksi vuonna 1992 julkaistiin M. Orlovin tekemä Aapinen Bukvari, vuonna 1996 Z. Turitsevan lukukirja Armaš šana ja L. Gromovan tekemä karjalainen oppikirja Aiga paissa i ligie karjalakši. Lisäksi vuodesta kehittämisessä on lehden julkaiseminen, koska se kehittää kirjallisuuden kieltä ja hioo julkisen kielenkäytön ilmaisua. Vuodesta 1996 lähtien tverinkarjalaksi on ilmestynyt lehti Karielan sana, joka on kaksikielinen. Vuonna 1998 ilmestyi S. Tarasovin runokokoelma Oma randa ja vuonna 2004 ensimmäinen tverinkarjalainen proosateos Kuzjmicca tekijänään N. Balakirev. Vuonna 2007 ilmestyi laulukirja Virži. Suomessa vuonna 1993 perustettu  Tverinkarjalaisten ystävät R.y on tehnyt merkittävää työtä karjalaisen kirjallisuuden kehittämisessä, ja se on ollut mukana 1990-luvulla tukemassa karjalaisten oppikirjojen painamista. Kaikesta huolimatta tverinkarjalaisten kieli ja kulttuuri on säilynyt suhteellisen hyvin ottaen huomioon yli 400 vuoden asumishistorian keskellä Sisä-Venäjää.

Lähteet

Aiheesta muualla
 YLEn Elävä arkisto  Kaukaiset tverinkarjalaiset - reportaasi (1985), 59:55
Tverinkarjalaisten ystävät ry:n kotisivut

Keski- ja Etelä-Venäjän etniset ryhmät
Tverin alue
Karjalaiset (kansa)