joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cernavodă

Cernavodă (aiemmin Axiopolis, , ) on 17 022 (2011) asukkaan kaupunki Romanian Constanțan piirikunnassa.

Kaupunki on Tonavan varrella ja siellä on jokisatama. Kaupungista alkaa Tonavan–Mustanmeren kanava, joka ohittaa Tonavan suiston Agigean ja Năvodarin kautta.
Rautatie läheiseen Constanțaan avattiin 1860. Vuosina 1890–1895 rakennettiin Kuningas Kaarle I:n silta (välillä sillan suunnitelleen insinöörin mukaan Anghel Salignyn silta) Tonavan yli Feteștiin, jotta rautatie saatiin valmiiksi Bukarestin ja Constanțan välille.

Paikkakunnan löytöjen mukaan on nimetty myöhäiskuparikautinen Cernavodăn kulttuuri 4000—3200 eaa.

Lähellä on viidenneksen maan sähköstä tuottava Cernavodăn ydinvoimala, jossa on kaksi kanadalaista CANDU-raskasvesireaktoria. Ne valmistuivat vuosina 1996 ja 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanian kaupungit
Event

Event (The Event) (typografisesti tyylitelty ) on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka sisältää aineksia muun muassa tieteisfiktiosta ja politiikasta. Sarjan loi Nick Wauters, ja sen ensimmäinen jakso esitettiin yhdysvaltalaisella NBC-televisiokanavalla 20. syyskuuta 2010. Televisiosarjan keskiössä on ryhmä avaruusolentoja, joista osan on vanginnut Yhdysvaltain hallitus 66 vuotta sitten, kun ryhmän alus syöksyi Alaskaan. Osa avaruusolennoista on kuitenkin elänyt tavallista elämää soluttautuneena valtaväestöön. 

Sarjan ensimmäisellä jaksolla oli Yhdysvalloissa 10,88 miljoonaa katsojaa mutta katsojaluvut vähenivät sen jälkeen tasaisesti. NBC hyllytti sarjan 13. toukokuuta 2011, mutta tuottajat aloittivat neuvottelut sarjan jatkumisesta muualla.

Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla 22. maaliskuuta 2011, ja se sai 388 000 katsojaa.

Näyttelijät

Päänäyttelijät 
 Jason Ritter on Sean Walker – peliohjelmoija, josta tulee osa hallituksen salaliittoa kun hänen tyttöystävänsä ja mahdollinen morsiamensa katoaa salaperäisesti Karibian-risteilyllä. Myöhemmin Sean löytää Leilan ja kaksikko alkaa paljastaa salaliittoa.
 Sarah Roemer on Leila Buchanan – Seanin tyttöystävä, joka kaapataan. Pelastuttuaan hän yrittää löytää siepatun pikkusiskonsa.
 Laura Innes on Sophia Maguire – mystisen vankijoukon johtaja, joita pidetään eristyksessä salaisessa laitoksessa Mount Inostrankassa. Hänestä tulee tärkeä yhteyshenkilö presidentille hallituksen salaliiton selvittämisessä.
 Ian Anthony Dale on Simon Lee – CIA-agentti, joka oli sijoitettu Mount Inostrankaan.
 Scott Patterson on Michael Buchanan – Leilan isä, joka tahtomattaan ajautuu salaliittoon suojellakseen perhettään.
 Taylor Cole on Vicky Roberts – nainen, jonka Sean ja Leila tapaavat risteilyllä. Myöhemmin hän paljastuu salamurhaajaksi.
 Lisa Vidal on Christina Martinez – Yhdysvaltain presidentin puoliso.
 Bill Smitrovich on Raymond Jarvis – Yhdysvaltain varapresidentti, joka on osallinen salaliittoon.
 Clifton Collins, Jr. on Thomas 
 Željko Ivanek on Blake Sterling – CIA:n johtaja, joka on pitkään salannut asioita presidentiltä.
 Blair Underwood on Elias Martinez – vasta valittu Yhdysvaltain presidentti, joka järkyttyy kuullessaan oman hallituksensa salailevan häneltä asioita.

Toistuvat näyttelijät 
 Heather McComb on FBI-agentti Angela Collier
 D. B. Sweeney on Carter
 Hal Holbrook on James Dempsey – salaperäinen mies, joka antaa käskyjä Vickylle ja Carterille ja on salaliiton huipulla.
 Scott Michael Campbell on CIA-agentti Justin Murphy 
 Necar Zadegan on Isabel

Katso myös 
Luettelo televisiosarjan Event jaksoista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sarjan yhdysvaltalaiset kotisivut
Sarjan suomalaiset kotisivut 

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Mr. Sunshine

Mr. Sunshine on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin ABC-kanavalla. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 2. helmikuuta 2011. Ohjelman pääosaa näytteli Frendit-sarjasta tunnetuksi tullut Matthew Perry. Perry toimi myös yhtenä ohjelman käsikirjoittajista.  ABC peruutti sarjan 13. toukokuuta 2011.

Juoni

Sarjan päähenkilö on 40-vuotias Ben Donovan. Ben johtaa Sunshine Centeriä, areenaa jossa järjestetään erilaisia musiikki- ja urheilutapahtumia. Areenan omistaa hieman arvaamaton Crystal, joka vaatii Beniä palkkaamaan Crystalin etäisen pojan, Romanin, areenaan töihin. Lisäksi Sunshine Centerissä työskentelevät Benin hieman hullu assistentti Heather, Benin entinen tyttöystävä Alice sekä Alicen nykyinen miesystävä Alonzo.

Henkilöt
Ben Donovan (es. Matthew Perry)
Ben on juuri 40 vuotta täyttänyt Sunshine Centerin johtaja. Vaikka Ben on työskennellyt areenassa jo kymmenen vuotta, hän ei siltikään tiedä juuri kenenkään työntekijän nimeä, eikä Benistä juuri pidetäkään työntekijöiden keskuudessa.
Crystal Cohen (es. Allison Janney)
Crystal on Benin pomo ja Sunshine Centerin omistaja. Crystal on usein liikkeissään hieman arvaamaton ja pomona hieman erikoinen. Crystalin välit poikaansa Romaniin ovat etäiset, mutta siitäkin huolimatta hän vaati Beniä keksimään Romanille jotakin työtä areenasta.
Alice (es. Andrea Anders)
Alice on yksi Sunshine Centerin työntekijöistä. Alice ja Ben seurustelivat jonkin aikaa "ystäviä etujen kera" -periaatteella, mutta Alice jätti Benin ja alkoi seurustella Alonzon kanssa, koska piti tätä parempana miehenä.
Alonzo Pope (es. James Lesure)
Alonzo on Alicen tyttöystävä ja Benin ystävä. Huoleton Alonzo on aikaisemmin kerännyt menestystä koripalloilijana.
Roman Cohen (es. Nate Torrence)
Roman on areenan omistajan Crystalin poika. Roman on ihastunut Benin assistenttiin, Heatheriin.
Heather (es. Portia Doubleday)
Heather on Benin uusi assistentti ja Romanin ihastuksen kohde. Monet, Ben mukaan lukien, pitävät Heatheria hieman hulluna.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla

Mr. Sunshinen viralliset kotisivut ABC.comissa

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Saaren koulu (Pyhäjoki)

Saaren koulu on peruskoulu Pyhäjoen kunnassa. Pyhäjoen kirkonkylän ala-aste ja yläaste yhdistettiin uudeksi yhtenäiskouluksi (0–9 lk.) syksyllä 2010. Koulu sai nimen Saaren koulu, koska se sijaitsee Pyhäjoen keskustassa Pyhäjoen suuhaarojen väliin jäävällä saarella.

Lähteet

http://saarenkoulu.pyhajoki.fi/

Pyhäjoen rakennukset ja rakennelmat
Suomen peruskoulut
Mahmud Abouhalima

Mahmud Abouhalima on yksi vuoden 1993 World Trade Centerin pommi-iskun tekijöistä. Punaisten hiuksiensa takia hänen lempinimensä on Mahmud Punainen.

Vuoden 1981 syyskuussa Abouhalima saapui turistiviisumilla Saksaan jossa hän haki poliittista turvapaikkaa. Hän väitti että hän joutui vainon kohteeksi Egyptissä, koska hän oli kuulunut islaminuskoiseen fundamentalistiseen puolueeseen. Hänen turvapaikkahakemuksensa Saksassa hylättiin vuonna 1982 koska hän ei ollut todistettavasti tehnyt rikoksia joiden takia hänen olisi tarvinnut pelätä Egyptin viranomaisia. Hän lähti vaimonsa kanssa turistiviisumilla syksyllä 1985 New Yorkiin. He asettuivat asumaan Brooklyniin ja eivät koskaan palanneet Saksaan minne olivat jättäneet suurimman osan omaisuudestaan. Kuusi kuukautta Abouhaliman saapumisesta New Yorkiin hänen turistiviisuminsa päättyi, mutta hänen onnekseen kongressi teki samaan aikaan yli miljoonalle laittomalle maahanmuuttajalle armahdusohjelman. Se oli tarkoitettu maahanmuuttajille jotka työskentelivät Yhdysvalloissa. Abouhalima väitti että oli työskennellyt seitsemän kuukauden ajan Etelä-Carolinassa sijaitsevalla maatilalla. Hänen vaimonsa kertoi Time -lehden toimittajille ettei muista sellaista. Abouhalima sai laillisen oleskeluluvan vuonna 1988 ja pysyvän kahden vuoden kuluttua. Hänen saatuaan työluvan vuonna 1986 Abouhalima oli hankkinut lisenssin taksin ajoon ja ajoi sen jälkeen taksia New Yorkissa. 

Saatuaan Green Cardin vuoden 1988 lopulla Abouhalima matkusti useita kertoja seuraavien 20 kuukauden aikana Pakistaniin saamaan taistelukoulutusta. Hän myös otti osaa Afganistanin sotaan ja taisteli monissa eri maakunnissa Afganistanissa. Hän palasi Afganistanista Yhdysvaltoihin vuoden 1990 heinäkuussa. 26. helmikuuta vuonna 1993 hän oli osallisena World Trade Centerin pommi-iskuun. Abouhalima kuitenkin ehti paeta Egyptiin ennen kuin hänet saatiin pidätettyä. Häntä kidutettiin Egyptissä ja hän tunnusti osuutensa ja hänet palautettiin sen jälkeen Yhdysvaltoihin jossa hänet muiden terroristien kanssa tuomittiin. Jokainen heistä sai 240 vuoden pituisen tuomion.

Lähteet  

Al-Qaidan jäsenet
Egyptiläiset terroristit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
The Way of the Exploding Guitar

The Way of the Exploding Guitar on kitaristi Mr. Fastfingerin vuonna 2009 julkaistu esikoisalbumi. Kitarainstrumentaalimusiikkia voi luonnehtia hard rockiksi.

Albumin nauhoitus saatiin päätökseen marraskuussa 2008. The Way of the Exploding Guitar nauttii kansainvälisestä kulttimaineesta, ja keräsi loistavia arvosteluja niin Suomessa  kuin maailmallakin .  Kappale "Epic" sai arvostusta ja se julkaistiin myös Mad Guitar Recordsin kokoelma-albumilla Melodic Soloists.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mr. Fastfinger – kitara
 Thomas Törnroos – rummut
 Lasse Rantanen – basso

Vierailijat 
 Jordan Rudess – koskettimet kappaleessa ”Big Trummors”
 Niko Tsonev – kitara kappaleissa ”The Ninjas I” ja ”The Ninjas II”
 Mattias Eklundh – kitara kappaleissa ”The Ninjas I” ja ”The Ninjas II”
 Christophe Godin – kitara kappaleissa ”The Ninjas I” ja ”The Ninjas II”
 Ran Ran du Ran – erhu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi: 9/10

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 The Way of The Exploding Guitar Last.fm -sivustolla 
 Arvostelu Imperiumi.net:issä
 Desibeli.net:in arvostelu
 Shredaholic.com - esittely 
 Blind-summit.co.uk - haastattelu 

Vuoden 2009 esikoisalbumit
Mr. Fastfingerin albumit
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – naisten 100 metrin vapaauinti

Naisten 100 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 41 uimaria 19 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 16 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 26. -28. heinäkuuta Helsingin uimastadionilla. Unkarin Judit Temes ui alkuerissä olympiaennätyksen 1.05,5, mutta sai finaalissa tyytyä pronssimitaliin. Olympiavoiton vei maannainen Katalin Szöke.

Lopputulokset

Lähteet
 Tulokset puolan kielellä

Uinti kesäolympialaisissa 1952
60 (luku)

60 (kuusikymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 59 ja seuraa luku 61.

Matematiikassa 
 60 on yhdistetty luku.
 60 on seitsenkulmiopyramidiluku.
 60 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä ja binäärijärjestelmässä.
 60:lla on enemmän tekijöitä (12) kuin millään pienemmällä luvulla.
 60 on jaollinen tekijöidensä määrällä.
 60 on Pythagoraan kolmikon hypotenuusa: 602 = 482 + 362.
 60 on alkulukuparin (59, 61) keskiarvo.
 60 voidaan ilmaista kahden peräkkäisen alkuluvun summana: 29 + 31.
 60 voidaan ilmaista neljän peräkkäisen alkuluvun summana: 11 + 13 + 17 + 19.
 Tasasivuisen kolmion kulmat ovat 60 astetta.

60 seksagesimaalijärjestelmän kantaluku. Sitä on käytetty varsinkin murtolukujen ilmaisemiseen, koska 60 on jaollinen varsin monella luvulla. Seksagesimaali­järjestelmän jälkiä on nykyisissäkin aika- ja kulma­yksiköissä: Tunnissa on 60 minuuttia ja minuutissa 60 sekuntia. Samoin kulma-asteessa on 60 kulmaminuuttia ja kulma­minuutissa 60 kulmasekuntia, ja täysi kierros on  = 360 astetta.

Luonnontieteissä 
 60 on neodyymin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä.
 Nikkeli-60 on nikkelin vakaa isotooppi.
 Fullereenimolekyylissä on 60 hiiliatomia.

Muualla 
 60 on Malesian kansainvälinen suuntanumero.
 Series 60 on kännyköiden käyttöliittymä ja sovellusalusta.
 M60 on amerikkalainen konekivääri.
 Suomessa 60 vuotta on osa-aika­eläkkeen ala­ikä­raja.
 Lakkautettu kantatie 60 oli viimeksi Tampereen kehätie.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Almirante Latorre (1913)

Almirante Latorre oli Chilen laivaston taistelulaiva ja se oli samalla Almirante Latorre -luokan nimikkoalus. Alus palveli ensimmäisessä maailmansodassa Britannian Kuninkaallisessa laivastossa nimellä HMS Canada.

Alus tilattiin marraskuussa 1911 Britanniasta Armstrong Whitworthilta ja sen köli laskettiin jo 27. marraskuuta. Britannia lunasti lähes valmiin aluksen 9. syyskuuta 1914 ja liitti sen omaan laivastoonsa nimettynä HMS Canadaksi.

Palvelus Britannian kuninkaallisessa laivastossa 
HMS Canada liitettiin palvelukseen otettaessa 15. lokakuuta 1915 Suuren laivaston 4. taistelulaivaviirikköön, jonka mukana se  osallistui toukokuussa 1916 Skagerrakin taisteluun. Taistelun aikana alus ampui 42 laukausta pääaseillaan eikä kärsinyt itse vaurioita. Alus palveli sodan loppuun saakka Suuressa laivastossa.

Alus myytiin huhtikuussa 1920 takaisin Chilelle, joka lunasti aluksen toukokuussa. Sen nimeksi palautettiin 20. elokuuta 1920 palvelukseen otettaessa Almirante Latorreksi.

Palvelus Chilen laivastossa 
Almirante Latorre saapui 20. helmikuuta Valparaisoon, jossa seuraavana päivänä maan presidentti tutustui alukseen. Seuraavat kahdeksan vuotta alus palveli maan aluevesillä ennen suunniteltua modernisointia Britteinsaarilla. Alus lähti 15. toukokuuta 1929 Balboaan kulkien Panaman kanavan läpi 24. toukokuuta ja tankaten Trinidadissa Port of Spainissa 28. toukokuuta. Tämän jälkeen alus jatkoi matkaansa Azoreille saapuen 24. kesäkuuta Plymouthiin, josta se siirrettiin Devonportin telakalle modernisoitavaksi.

Modernisointi valmistui 5. maaliskuuta 1931, minkä jälkeen alus aloitti kotimatkan saapuen 12. huhtikuuta Valparaisoon. Aluksen kansirahtina oli kuljetettu kaksi 33 tonnin satamahinaajaa Intrepido ja Montezuma, jotka sijoitettiin Punta Arenasiin ja Valparaisoon. Alus jatkoi palvelustaan rauhan ajan kadettien koululaivana.

Aluksen miehistö nousi 1. syyskuuta 1931 maan heikon taloustilanteen seurauksena kapinaan vangiten aluksen upseerit. Chilen ilmavoimat tekivät 6. syyskuuta tehottoman iskun alusta vastaan, minkä jälkeen kapinallisten rivit hajosivat keskinäiseen kahakointiin ja hallitus sai laivaston alukset jälleen hallintaansa.

Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin Yhdysvallat teki epävirallisen tarjouksen Almirante Latorresta sekä muutamasta hävittäjästä. Chilen hallitus oli kuitenkin haluton myymään aluksiaan. Almirante Latorre palveli Chilen laivastossa aina vuoteen 1951, jolloin sen kunto oli heikko. Aluksen konehuoneessa tapahtui vakava onnettomuus, kun syöpyneet höyryputket repesivät surmaten kolme miehistönjäsentä.

Alus palveli 1950-luvun puolessa välissä Talcahuanossa kelluvana polttoainevarastona, kunnes se virallisesti poistettiin palveluksesta 1. elokuuta 1958. Vanhentunut taistelulaiva myytiin 25. elokuuta romutettavaksi Mitsubishi Heavy Industriesille Jokohamaan Japaniin. Hinaaja Cambrian Salvor vei aluksen 29. toukokuuta 1959 Talcahuanosta Callaon ja Havaijin kautta Jokohamaan, jonne alukset saapuivat 30. elokuuta.

Lähteet

Viitteet

Almirante Latorre -luokan taistelulaivat
Armstrongin valmistamat alukset
Chileläiset toisen maailmansodan taistelulaivat
Helvetilliset

Helvetilliset () on vuonna 1962 ilmestynyt, yhdysvaltalaisen elokuvaohjaaja-dokumentaristi Herk Harveyn ohjaama ja käsikirjoittama kauhuelokuva. Elokuvan pääosaa näyttelee Candace Hilligoss. 

Elokuva kuvattiin Kansasin Lawrwncessa ja Utahin suolajärvillä, paljolti amatöörivoimin ja hyvin pienellä budjetilla. Elokuva on silti kokeellisen kunnianhimoinen ja esimerkki tehokkaan toimivasta kauhuelokuvasta ilman verenvuodatusta tai läkähdyttävän tiukkaa leikkausta. 

Elokuvan herättämä kiinnostus elokuvateatterilevityksessä jäi vähäiseksi Yhdysvalloissa, mutta televisiolevityksessä elokuvan saama huomio oli merkittävästi suurempaa.

Juoni 
Mary Henry (Hilligoss) joutuu ystävättäriensä kanssa auto-onnettomuuteen, josta vain Mary selviää hengissä. Arki ei kuitenkaan enää ole sama Marylle, joka tuntee syyllisyyttä selviytymisestään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Carnival of Souls katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa

Vuoden 1962 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Místico

Ignacio Almanza (s. 22. joulukuuta 1982) on meksikolainen lucha libre showpainija. Hänellä oli sopimus WWE:n kanssa vuosina 2011-2013. Ja on paininut myös AAA:ssa   Hänet tunnetaan parhaiten painiajoistaan Consejo Mundial de Lucha Libre (CMLL) promootiossa jossa hän esiintyi nimellä Místi ja on tullut sinne takaisin vuonna 2014.

Showpainitietoja 

Pituus: 170 cm
Paino: 79 kg

Lopetusliikkeet
Místicona
La Mística (Tilt–a–whirl headscissors takedown transitioned into a single arm DDT floated over into a Fujiwara armbar)
Sin Carana
Moonsault Side Slam
Tilt–a–whirl headscissors transitioned into a single arm DDT
Nimikkoliikkeet
Arm drag, joskus toiselta köydeltä tai tilt–a–whirl headscissors takedown liikkeen jälkeen
El Péndulo (Tiger feint kick)
Hurricanrana, joskus ylimmältä köydeltä tai slingshot-liikkeen jälkeen
Leg trap sunset flip powerbomb
Slingshot corkscrew crossbody
Springboard moonsault
Superkick
Sisääntulomusiikki
"Me Muero" La 5ª Estaciónilta
"Ameno" Era'lta
"Ancient Spirit" Jim Johnstonilta

Showpainijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Kultasiipi

Kultasiipi on saksalainen folk- ja metalliyhtye, joka soittaa suomalaisia kansanlauluja. Yhtye on esiintynyt myös Suomessa. Kultasiipi on levyttänyt oman versionsa muun muassa kappaleesta "Ievan Polkka". Yhtyeen debyyttialbumi ilmestyi vuonna 2009.

Diskografia 
 
 *

Kokoonpano 
Yhtyeen kokoonpano koostuu laulajaa lukuun ottamatta naisista.

 Tillmanus - laulu
 Physaris - kitara
 Olut Tynnyri - kitara
 Finna Björnsdottir - bassokitara, taustalaulu
 Kirsikka Kukka - huilu, harppu, kantele
 Ragnar Rök - rummut

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen sivu

 Yhtyeen Facebook-sivu

Saksalaiset metalliyhtyeet
Simon Fairweather

Simon John Fairweather (s. 9. lokakuuta 1969 Adelaide) on australialainen jousiampuja. Hän edustaa seuratasolla Canberra Archery Clubia.

Fairweather osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Soulissa 1988, jossa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudestoista ja ampui maansa kolmanneksitoista sijoittuneessa joukkueessa. Hän sai ensimmäisen suuren voittonsa vuoden 1991 MM-kisoissa Krakovassa, kun hän sai kultaa henkilökohtaisesta kilpailusta. Fairweather voitti samoissa kisoissa myös pronssia joukkuekilpailusta. Kisojen jälkeen hänen tulevaisuutensa näytti valoistalta; Fairweather valittiin vuoden nuoreksi australialaiseksi 1991 ja hän sai myös kahden vuoden sponsorisopimuksen. Fairweather ei kuitenkaan onnistunut säilyttämään tasoaan, sillä hän sijoittui seuraavan vuoden olympialaisissa henkilökohtaisessa kilpailussa vasta 25. tilalle. Hän oli kisoissa myös yksi maansa seitsemänneksi sijoittuneen kolmihenkisen joukkueen jäsenistä. Fairweather sijoittui Atlantan olympialaisissa 1996 52. tilalle ja vaikka Australia oli joukkuekilpailussa neljäs, hän harkitsi urheilu-uransa lopettamista. Hän kuitenkin tutustui vuonna 1997 entiseen Etelä-Korean valmentaja Ki Sik Leehen, joka suostutteli Fairweatheria jatkamaan ja teki työtä australialaisjousiampujan tekniikan ja asenteen kanssa. 

Fairweather oli vuonna 2000 vireessä, sillä hän ampui Sydneyn olympialaisissa järjestään taulun keskipisteeseen 70 metrin etäisyydeltä puuskaisesta tuulesta huolimatta. Hän sivusi henkilökohtaisen kilpailun ensimmäisellä kierroksella vanhaa olympiaennätystä eikä hermoillut myöskään ratkaisevassa mittelössä, jossa hän voitti helposti amerikkalaisen Vic Wunderlen. Kyseessä oli Australian ensimmäinen ja toistaiseksi myös ainoa olympiakultamitali jousiammunnasta. Fairweather lopetti uransa kertaalleen pian olympialaisten jälkeen, mutta palasi myöhemmin radoille erityisesti menestyäkseen Ateenan olympialaisissa 2004. Hän kuitenkin putosi kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa jo ensimmäisellä kierroksella. Fairweather kilpaili myös maansa kuudenneksi sijoittuneessa joukkueessa.

Simonin vaimo Jackie (o.s. Gallagher) on triathlonin maailmanmestari vuodelta 1996. Simonin sisko Kate taas on olympiatason jousiampuja.

Lähteet 

Australialaiset jousiampujat Australialaiset olympiavoittajat Vuonna 1969 syntyneet Elävät henkilöt
Kriso

Kriso (oikealta nimeltään Kristian Pienimäki, s.1988), on suomalainen rap-artisti ja -tuottaja. Hän on osa jyväskyläläistä JKL Funk Days -nimistä hip hop -kollektiivia.

Ura 
Krison ensimmäinen studiojulkaisu Nappo EP julkaistiin Skill Street Entertainmentin kautta kesällä 2010. Vuonna 2011 Kriso julkaisi Aren ja Rekamin kanssa yhteisalbumin Rautpohja Demot. Kesällä 2013 Kriso julkaisi toisen soololevytyksensä Rautpohja LP:n omakustanteena. Krison kolmas soololevy Mitä K!? julkaistiin Meiän Musiikki -yhtiön kautta vuonna 2016.

Maaliskuussa 2018 Kriso julkaisi EP-levyn Promonauha, joka julkaistiin yhteisjulkaisuna Aren Aina valveilla -EP:n kanssa.

Henkilökohtainen elämä 
Kriso on alun perin Jyväskylästä; hän on kuvaillut kasvaneensa monella asuinalueella, muun muassa Kortepohjan kaupunginosassa.

Kriso on Korstoraatio-yhtyeestä tutun hip hop -artisti Tohtori Geton isoveli.

Diskografia

Sooloalbumit
 Rautpohja LP (2013)
 Mitä K!? (2016)

Soolo -EP:t 
 Nappo EP (2010)

 Promonauha (2018)

JKL Funk Days
 Kakkaavat Gangsterit (2007)
JKL Funk Days Mixtape (2008)

Aren ja Rekamin kanssa 
 Rautpohja Demot (2011)

Vierailijana

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset hip hop -artistit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset hip hop -tuottajat
Clostridium tetani

Clostridium tetani eli jäykkäkouristusbakteeri on gram-positiivinen anaerobinen sauvabakteeri, joka pystyy muodostamaan itiöitä. Clostridium tetani saattaa värjäytyä kudosnäytteistä huonosti. Clostridium tetani voi aiheuttaa hengenvaarallisen taudin, jonka tärkeimpiin oireisiin kuuluvat päänsärky, lihasten jäykkyys ja lihaskouristukset. Jäykkäkouristusbakteeri elää etenkin mullassa ja ihminen voi saada tartunnan multaisista haavoista tai likaisista esineistä. Itse tautia eivät aiheuta bakteerit, vaan näiden muodostamat myrkyt eli plasmidivälitteinen tetanospasmiini eli tetanustoksiini ja tetanolysiini. Myrkyt kulkeutuvat veren mukana hermostoon, ja aiheuttavat lihaskouristuksia. Kehittyneissä maissa jäykkäkouristus on nykyään rokotusten ansiosta hyvin harvinainen.

Sairauden itämisaika vaihtelee suuresti, mutta taudinkuva on yleensä sitä rajumpi, mitä nopeammin oireet ilmenevät haavan saamisen jälkeen. Jäykkäkouristus ei tartu ihmisestä toiseen. Se ei myöskään jätä varmaa immuniteettia.

Jäykkäkouristuksen ensimmäinen oire on usein vaikeus avata suuta. Tästä johtuu sairauden englanninkielinen nimi lockjaw ("lukkoleuka"). Vähitellen jäykkyys leviää niskaan, selkään ja selkälihaksiin. Kasvoille ilmestyy kouristusten aiheuttama irvistys (sardoninen nauru). Kouristuksia aiheuttavat monet pienetkin ärsykkeet kuten kosketus, ääni ja valo. Pahimmissa tapauksissa lihaskouristukset vaikeuttavat hengitystä, mikä voi johtaa kuolemaan. Toisaalta jäykkäkouristus voi esiintyä myös niin lievänä, että jopa diagnoosin tekeminen on vaikeata.

Jäykkäkouristusta hoidetaan immunoglobuliinilla eli vasta-aineella. Samalla hoidetaan potilaan haavat, jotka mahdollisesti ovat olleet kosketuksissa maan kanssa. Taudin ehkäisyyn on käytettävissä tehokas rokote.

Aiheesta muualla 
Terveyskirjasto: Clostridium tetani
Rokote.fi: Jäykkäkouristus-kurkkumätä-hinkuyskä (tetanus-difteria)
Duodecim: Harri Saxén, Jäykkäkouristus, 1999
UniProt Taxonomy: Clostridium tetani 

Grampositiiviset bakteerit
Firmicutes
Heikki Matikainen

Heikki Matikainen (s. 23. helmikuuta 1979) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Ykköspesiksessä pelaavaa Ulvilan Pesä-Veikkoja. Kaudella 2010 seura pelasi Superpesiksessä.

Aikaisemmin Matikainen on edustanut Hakunilan Kisaa, Vantaan Pesistä, Helsingin Peliveikkoja, RiihiPesistä ja Vantaanjoen Juoksua. Matikainen on ammatiltaan teknisentyönopettaja.

Lähteet
 Matikainen Heikki, Ulvilan Pesä-Veikot

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Israel (täsmennyssivu)

Israel voi tarkoittaa seuraavia:

 Israel, valtio Lähi-idässä
 Israel, patriarkka Jaakobin kunnianimi
 Israel, miehen etunimi ja juutalainen sukunimi
 Israelilaiset, Israelin lapset, juutalaiset, varsinkin Vanhan testamentin ajan heprealaiset
 Israel, muinainen valtio Lähi-idässä
 Israel, edellisen kahtiajaon jälkeen pohjoisempi valtioista
 Congregation Shearith Israel, juutalainen seurakunta New Yorkissa, Yhdysvalloissa
Bešankovitšy

Bešankovitšy () eli Bešenkovitši () on kaupunkityyppinen taajama ja maaseutuvaltainen hallintopiiri () Valko-Venäjän Vitsebskin maakunnan keskiosissa, maanteitse 56 kilometriä Vitsebskin länsipuolella. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirissä asui 18 516 ihmistä, mikä sisälsi Bešankovitšyn kaupunkimaisen taajaman (7 344 as.) ja ympäröivän maaseudun asukkaat.

Bešankovitšyn keskustaajama sijaitsee Itämereen laskevan Väinäjoen etelärannalla; joki toimii piirin pohjoisrajana. Maantieyhteyksistä tärkein on taajaman eteläpuolitse 3 kilometrin päästä kiertävä M3-valtatie. Se alkaa pääkaupunki Minskiä ympäröivältä kehätieltä, saapuu Lahoiskin ja Lepelin kautta Bešankovitšyn luo ja jatkaa maakuntakeskus Vitsebskiin idässä. Rautatie ei ulotu hallintopiiriin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lyhyt kuvaus taajamasta  (BYcity.org)
 Бешенковичский район - Lyhyet artikkelit kaupunkimaisista taajamasta ja hallintopiiristä  (dorogiby.info)
 Bešankovitšyn keskustan kartta  (BYcity.org)
 WikiMapia karttalinkki taajamasta ympäristöineen, kohteiden selitykset pääosin  tai 
 Neuvostoliiton aikaista topografiakarttaa 1:100 000 ja 1:200 000 alueesta 
 Piirin perustietoja ja kartta  (emaps-online.com)
 Kuvia hallintopiirin rakennuksista  (globus.tut.by)
 Kuvia hallintopiirin rakennuksista ja raunioista ,, ja  (radzima.org)

Valko-Venäjän kaupunkityyppiset taajamat
Vitsebskin alue
Norjan tienumerointijärjestelmä

Norjan tienumerointijärjestelmässä numerot 1–99 on varattu pääteille ja numerot 100–999 seututeille. Kaikki päätiet eivät kuitenkaan ole saman tasoisia kunnoltaan; ne jakautuvat eurooppateihin, runkoteihin ja muihin valtateihin. Runkotiet merkitään valkoisella numerolla vihreälle taustalle, ja ne vastaavat tasoltaan Suomen valtateitä. Muut valtatiet merkitään mustalla numerolla valkoiselle taustalle, ja ne vastaavat tasoltaan Suomen kantateitä. Myös seututiet jakautuvat kahteen luokkaan: runkoteihin ja seututeihin. Kolminumeroiset runkotiet merkitään samoin kuin kaksinumeroiset runkotiet.

Seututiet taas merkitään samoin kuin muut valtatiet. Seututeistä kaksi ovat muita korkealuokkaisempia: Eurooppatiet 134 ja 136. Ne vastaavat tasoltaan valtateitä. Eurooppatiellä ei ole kansallista numeroa, vaan ne ovat osa kansallista numerointia. Myöskään eurooppatien numeroa ei esiinny pääsääntöisesti numeroinnissa ilman E-kirjainta, esim. tienumero 6 on vain eurooppatiellä 6, koska maassa kulkee eurooppatie numero 6. Ainut poikkeus tähän on eurooppatie 12, jonka jatke on numeroltaan Valtatie 12. Näin ollen maasta löytyvät tiet E12 sekä 12.

Päätiet

Sillat 
Luettelo Norjan pisimmistä silloista pituusjärjestyksessä

Lauttapaikat

Lähteet 
http://www.vegvesen.no/

Norjan tiet
Surtur Rising

Surtur Rising on Amon Amarthin albumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 2011. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 16.

Kappaleet 

Balls to The Wall (Accept -cover, LP- ja box set -painosten bonuskappale)
War Machine (Kiss -cover, Box set -painoksen bonuskappale)

Lisäksi CD + DVD -digibook versiossa oleva DVD sisältää yli kolme tuntia yhtyeen keikkataltiointeja vuoden 2008 Bloodshed Over Bochum -keikoilta, joilla yhtye soitti neljänä iltana neljä ensimmäistä albumiaan.

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Surtur Rising discogs.com -sivustolla

Vuoden 2011 albumit
Amon Amarthin albumit
Bad Day (Daniel Powterin kappale)

"Bad Day" on kappale, jonka on kirjoittanut ja esittänyt kanadalainen laulaja-lauluntekijä Daniel Powter. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen toiselta albumiltaan Daniel Powter (2005) ja saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvalloissa ja Irlannissa. Billboard Magazine -lehden mukaan single oli vuoden 2006 menestynein Yhdysvalloissa.

Musiikkivideo 

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Marc Webb ja sen pääosassa ovat kaksi naimatonta henkilöä, mies (Jason Adelman) ja nainen (Samaire Armstrong). He heräävät ja suorittavat päivittäisiä rutiinejaan. Video näyttää henkilöiden tapahtumia kolmen päivän ajan, mutta ei tee eroa päivien välille lukuun ottamatta erilaisia vaatteita. Olennaisin tapahtuma on tämän kaksikon piirtämä graffiti samaan seinään, erikseen, jokaisena päivänä, joka lopulta päättyy sydämeen. Videon lopussa poika tarjoaa sateesta läpimärälle tytölle punaista sateenvarjoa.

Videon ajan Powter nähdään soittamassa pianoa pipo päässään. Video kuvattiin Los Angelesissa.

Vastaanotto 

Billboard kutsui kappaletta "yhdeksi vuoden suurimmista löydöistä" ja 2000-luvun yhden hitin ihmeeksi (One Hit Wonder).

Julkaisuhistoria

Lähteet 

Vuoden 2005 kappaleet
Kanadalaiset musiikkikappaleet
Pop rock -kappaleet
Balladit
Timmy Cappello

Timmy Cappello (s. 3. toukokuuta 1955) on yhdysvaltalainen muusikko, pääasiallisesti saksofonisti. Hänen soittoaan voidaan kuulla muun muassa Tina Turnerin kappaleilla ”We Don't Need Another Hero” ja ”One of the Living”. Cappello oli Turnerin yhtyeessä vuodesta 1984 vuoteen 1999.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset saksofonistit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Esa Puolamäki

Esa Puolamäki on suomalainen kauppatieteilijä. Hän toimii laskentatoimen ja rahoituksen yliopistonlehtorina Turun kauppakorkeakoulun Porin yksikössä. 1.8.2011 lähtien hän on toiminut Porin yksikön johtajana.

Puolamäki kirjoitti ylioppilaaksi Riihikedon lukiosta vuonna 1975. Hän valmistui ekonomiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1979, kauppatieteiden maisteriksi Vaasan korkeakoulusta 1984 ja Turun kauppakorkeakoulusta lisensiaatiksi 1998 sekä tohtoriksi 2004. Hän on työskennellyt myös Electroluxilla, Saab-Valmetilla ja Outokumpu Poricopperilla.

Puolamäki on toiminut TuKKK:n Porin yksikössä myös määräaikaisena professorina.

Lähteet

Julkaisuja 
 Puolamäki, Esa: Strateginen johdon laskentatoimi globalisoituvassa liiketoiminnassa. Turun kauppakorkeakoulu 1998 (lisensiaatintyö). ISBN 951-738-926-4.
 Puolamäki, Esa: Strategic Management Accounting Constructions in Organisations. A Structuration Analysis of Two Divisional Strategy Processes. Turun kauppakorkeakoulu 2004 (väitöskirja). ISBN 951-564-190-X.
 Puolamäki, Esa: Strateginen johdon laskentatoimi – kasvuyrityksen liiketoiminnan ohjausmenetelmät. Tietosanoma 2007. ISBN 978-951-885-262-2.
 Puolamäki, Esa & Ruusunen, Pentti: Strategiset investoinnit – johtaminen, prosessit ja talouden ohjaus. Tietosanoma 2009. ISBN 978-951-885-291-2.

Turun kauppakorkeakoulun professorit
Suomalaiset kauppatieteilijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset kauppatieteilijät
Suomalaiset professorit
Keikahduspiste

Keikahduspiste () tarkoittaa rajapistettä tai vaihetta kehityksessä jonka jälkeen aiemmin harvinainen ilmiö rupeaa leviämään tai yleistymään nopeasti. Sosiologiassa käsitteen otti ensimmäisen kerran käyttöön Morton Grodzins. Vertauskohtana hän käytti tunnettua fysiikan ilmiötä, jossa pienen painon lisääminen tasapainotetun esineen toiselle puolelle keikauttaa sen kumoon.

Grodzins tutki 1960-luvulla amerikkalaisten kaupunginosien muodostumista. Hän huomasi, että suurin osa valkoihoisten perheistä pysyi alueella niin kauan kuin mustaihoisten perheiden lukumäärä pysyi tietyn rajan alapuolella. Mustaihoisten lukumäärän ylittäessä tietyn rajan, valkoihoiset alkoivat muuttaa joukolla pois. Tätä prosessia on kutsuttu nimellä valkoisten pako (white flight). Rajapisteen ylityksen hetkeä hän alkoi kutsua keikahduspisteeksi. Ajatusta laajensi nobelisti Thomas Schelling vuonna 1972. Samankaltainen idea esiintyy myös Mark Granovetterin kollektiivisen käyttäytymisen kynnysmallissa.

Muita käyttötarkoituksia
Ilmaisu on laajentunut yli alkuperäisen merkityksensä, ja sitä käytetään nykyään kuvaamaan mitä tahansa prosessia, jonka tapahtumisnopeus kiihtyy tietyn pisteen jälkeen dramaattisesti. Käsitettä on sovellettu monilla aloilla, mm. taloustieteessä, ympäristötieteessä ja epidemiologiassa. Sama ilmiö tunnetaan myös fysiikan faasimuutoksessa ja mekanismeissa, joiden mukaan populaatiot leviävät epätasapainotilassa olevissa ekosysteemeissä.

Matematiikassa luonnollinen kaatumiskulma voidaan nähdä bifurkaationa. Säätötekniikassa positiivinen takaisinkytkentä kuvaa samaa ilmiötä. Käänteisen heilurin tasapainottaminen on alan klassinen ongelma. Myös sen, kuinka uudet teknologiat saavuttavat valtavirtakulttuurin hyväksynnän, on nähty noudattavan keikahduspisteen periaatetta. Esimerkkeinä on käytetty mm. VHS-kasettien voittoa Betamax-kaseteista.

Populaarikulttuurissa
Ilmiön popularisoi myös arkisempaan yhteyteen Malcolm Gladwellin suosittu kirja Leimahduspiste (The Tipping Point; suom. Ajatus 2007).

Katso myös
 Collatzin konjektuuri
 Dominoefekti
 Emergenssi
 Itsensä toteuttava ennuste
 Kaaosteoria
 Kaskadihäiriö
 Katastrofiteoria
 Kriittinen massa
 Liikenneruuhka
 Lumipalloilmiö
 Noidankehä
 Omegapiste
 Verkostovaikutus
 Viraali-ilmiö

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tipping Point-Net Version (Robert Paterson's Weblog) 

Sosiologia
Markkinointi

he:נקודת המפנה
Portland Timbers

Portland Timbers on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Yhdysvaltain ja Kanadan korkeimmalla sarjatasolla Major League Soccerissa. Sen kotipaikka on Oregonin suurin kaupunki Portland. Portlandille myönnettiin MLS-franchise 20. maaliskuuta 2009, ja se liittyi liigaan Vancouver Whitecapsin ohella kaudeksi 2011.

Portland Timbersin nimellä pelattiin alun perin North American Soccer Leaguessa vuosina 1975–1982. Seura ylsi heti esikoiskaudellaan liigan Soccer Bowl -mestaruusotteluun, jossa se hävisi Tampa Bay Rowdiesille. Samanniminen seura pelasi myös vuosina 1989–1990 Western Soccer Leaguessa ja vuosina 2001–2010 USL First Divisionissä.

Timbersin kotistadion on noin 20 000 -paikkainen Providence Park. Seuran organisaatioon kuuluu myös USL Premier Development Leaguessa pelaava reservijoukkue sekä useita nuorten harjoitusohjelmia.

Mestaruudet 
 MLS Cup : 2015

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Portland Timbersin sivusto 

Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Oregon
Vuonna 2009 perustetut urheiluseurat
Juan Antonio Pizzi

Juan Antonio Pizzi Torroja (s. 7. kesäkuuta 1968 Santa Fe, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalais-espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Pizzi oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja hänet tunnettiin hyvänä maalintekijänä. Marraskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Saudi-Arabian maajoukkueen päävalmentajana.

Ura

Pizzi pelasi seuratasolla Argentiinassa, Meksikossa, Espanjassa ja Portugalissa. Parhaiten hänet muistetaan Espanjasta Tenerifestä ja Barcelonasta. Pizzi voitti 31 maalillaan Primera Divisiónin maalikuninkuuden Tenerifen riveissä vuonna 1996. Barcelonan riveissä hän voitti muun muassa Cup-voittajien cupin vuonna 1997 ja Espanjan-mestaruuden vuonna 1998.

Espanjan maajoukkueessa Pizzi pelasi vuosina 1994–1998 22 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän edusti Espanjaa 1996 EM-kilpailuissa ja 1998 MM-kilpailuissa.

Peliuransa jälkeen Pizzi on työskennellyt valmentajana. Hän on valmentanut Argentiinassa, Perussa, Chilessä ja Espanjassa.

Helmikuussa 2016 Pizzistä tuli Chilen maajoukkueen päävalmentaja.  Pizzi luotsasi Chilen toiseen perättäiseen Copa Américan mestaruuteen debyyttivuonnaan. Finaalissa Chile kukisti Pizzin kotimaan Argentiinan rangaistuspotkukilpailussa.

Pizzin johdolla Chile pelasi erinomaisesti FIFA Confederations Cupissa 2017, jonka loppuottelussa joukkue taipui Saksalle 1–0. MM2018-karsinnoissa Chilellä oli vaikeampaa ja lopulta joukkue hävisi viimeisellä karsintakierroksella Brasilialle 3–0 ja karsiutui lopputurnauksesta. Pizzi erosi ottelun jälkeen tehtävästään.

Marraskuun lopussa 2017 Pizzistä tuli Saudi-Arabian maajoukkueen päävalmentaja.

Meriitit

Pelaajana

 Espanjan mestaruus: 1998
 Copa del Rey (2): 1997, 1998
 UEFA Cup-voittajien Cup: 1997
 UEFA Super Cup: 1997
 Portugalin cup: 2001

Valmentajana

 Chilen mestaruus: 2010
 Copa América: 2016
 FIFA Confederations Cup
Hopeaa: 2017

Lähteet

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Danny Story

Danny Story on suomalaisen laulajan Dannyn vuonna 1977 julkaistu kokoelma-albumi. Se sisältää levytyksiä vuosilta 1964–1977.

Kappaleet 
A-puoli
Danny & Armi: 

Danny & The Islanders: 

B-puoli

Lähteet 
Danny Story -albumi discogs.com-sivustolla

Viitteet 

Vuoden 1977 kokoelma-albumit
Dannyn albumit
Flodin

Flodin on Ruotsista lähtöisin oleva suomalainen suku. Suomalaisen sukuhaaran kantaisä Johan Ulric Flodin  kirjautui ylioppilaaksi Turussa vuonna 1810.

Suvun jäseniä 
 Johan Ulric Flodin (1789–1834), Vaasan läänin lääninrahastonhoitaja
 Agnes Ottilia (1824–1902), Johan Ulric Flodinin tytär, Robert Kajanuksen äiti
 Ferdinand Flodin (1826–1916), suomalainen piirilääkäri ja kaunokirjallisuuden ruotsintaja, Johan Ulric Flodinin poika
 Karl Flodin (1858–1925), suomalainen musiikkikirjailija, -kriitikko ja säveltäjä, Ferdinand Flodinin poika
 Adée Flodin (1873–1935), suomalainen oopperalaulaja, Karl Flodinin puoliso
 Fritiof Flodin (1828–1921), juristi, senaatin valtiovaraintoimituskunnan kamreeri ja todellinen valtioneuvos, Johan Ulric Flodinin poika
 Fanny Flodin-Gustavson (1868–1954 ), suomalainen pianisti ja pianopedagogi, Frithiof Flodinin tytär
 Hilda Flodin (1877–1958), suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja -graafikko, Frithiof Flodinin tytär
 Ida Flodin (1870–1957), suomalaissyntyinen norjalainen laulaja, Frithiof Flodinin tytär
 Otto Flodin (1903–1969), suomalainen arkkitehti
 Dagny Flodin-Segerstråle (1911–1999), suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja sanoittaja

Lähteet 

Suomalaiset suvut
Viljakkalan kirkko

Viljakkalan kirkko on kirkkorakennus entisen Viljakkalan kunnan alueella Ylöjärvellä. Se rakennettiin intendentinkonttorin laatimien suunnitelmien perusteella. Kirkon suunnittelijana mainitaan arkkitehti Anton Wilhelm Arppe ja myös intendentinkonttorin johtajana toiminut Carl Ludvig Engel, joka tosin kuoli vuonna 1840, eli ennen kirkon valmistumista. Rakennustyötä johti Herman Nyberg. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna  1843. Kirkko korvasi vuonna 1841 puretun vanhan kirkon, joka sijaitsi hautausmaan niin sanotulla vanhalla puolella. Vanhan puolen erottaa kirkosta ja sen eteläpuolella olevasta hautausmaan uudesta puolesta Kirkkokuja-niminen tie.

Nykyinen kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka pitkiltä sivuilta erkanevat eteinen ja sakaristo. Satulakattoisen kirkon sisäkatteena on lautaholvi. Vaatimattomasti jäsennetty kirkko on yksi harvoista puurakenteisista 1800-luvun alkupuolen empiretyylisistä pitkäkirkoista. Kirkko laudoitettiin ulkoa vasta vuonna 1854, nykyinen lautaverhous on vuodelta 1930. Torni korotettiin alkuperäisestä vuonna 1878 ja vuonna 1930 siihen tehtiin kupupääte. Sisätilojen perustellinen korjaus on vuodelta 1888.

Kirkon urut ovat vuodelta 1937 ja Kangasalan urkutehtaan rakentamat. Kirkon alttaritaulu on nimeltään Ristiinnaulittu ja sen on maalannut Felix Frang vuonna 1896.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viljakkalan kirkko Ylöjärven seurakunnan sivuilla

Ylöjärven kirkkorakennukset
Kirkko
Suomen puiset pitkäkirkot
Into the White

Into the White on Petter Næssin ohjaama norjalainen sodanvastainen draamaelokuva vuodelta 2012. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Ole Meldgaard yhdessä Dave Mangon ja ohjaaja Petter Næssin kanssa. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Harry Potter -elokuvista tuttu Rupert Grint sekä vuonna 2008 elokuvassa Lukija läpimurtonsa tehnyt David Kross. Ennen kuvauksia pidetyssä lehdistötilaisuudessa mukana oli 98-vuotias Horst Schopis, jota esittää elokuvassa Florian Lukas. Elokuvan kuvaukset alkoivat 28. maaliskuuta 2011 Grotlissa, Norjassa. Sen työnimenä oli Comrade.

Juoni 
Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen Norjaan, jonka yllä englantilaiset lentäjät ampuvat saksalaisen lentokoneen alas, mutta joutuvat itse polttoaineen loppuessa pakkolaskeutumaan lähelle ampumaansa saksalaiskonetta. Alueella ei ole kuin yksi suoja: pieni mökki, johon sekä englantilaiset että saksalaiset sotilaat majoittuvat. Sotilaiden pitää selvitä Norjan talven yli ja ystävystyvät keskenään pysyäkseen elossa. Elokuva perustuu tositapahtumiin.

Rooleissa 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Norjalaiset elokuvat
Vuoden 2012 elokuvat
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – naisten 400 metrin vapaauinti

Naisten 400 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 34 uimaria 16 eri maasta. Kilpailu suoritettiin kolmessa vaiheessa. Alkueristä selvisi 16 nopeinta välieriin ja välierien kahdeksan parasta finaaliin. Kilpailu käytiin 31. heinäkuuta - 2. elokuuta Helsingin uimastadionilla.

Lopputulokset

Lähteet
 Tulokset puolan kielellä

Uinti kesäolympialaisissa 1952
Daniel Morad

Daniel Morad (s. 24. huhtikuuta 1990 Markham, York Region, Ontario) on kanadalainen moottoriurheilija.

Ura 
Hän aloitti moottoriurheilu-uransa kilpailemassa karting-sarjoissa vuodesta 1998 lähtien kahdeksan vuoden ajan voittaen lukuisia palkintoja kuten Kanadan Formula Senior -mestaruuspalkinnon ja Florida Winter Tour -mestaruuspalkinnon. Vuonna 2005 Morad siirtyi Formula BMW USA -sarjaan sijoittuen debyyttivuonnaan kuudenneksi 75 pisteellään. Seuraavana vuonna Morad voitti sarjan mestaruuden ylivoimaisesti. Hän testasi myös Kanadan A1GP-autoa samana vuonna. Vuonna 2008 Morad kilpaili Eurointernational Atlantic Championship -sarjassa sijoittuen 12:nneksi. Samana vuonna Morad kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa edustaen Libanonia kauden 2008-2009. Tämä oli mahdollista, koska hänen isoisänsä oli libanonilainen. Sarjan lopetettua Morad siirtyi GP3-sarjaan vuonna 2010. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui loppupisteissä 12:nneksi. Morad jatkoi GP3:ssa vuonna 2011 Carlin-tallissa. Hän jätti avausviikonlopun väliin, mutta tuli mukaan seuraavassa Barcelonan ja Valencian kilpailuissa. Hänet korvasi tallissa Saksan kilpailusta lähtien Callum MacLeod. Morad siirtyi myöhemmin Indy Lights -sarjaan.

GP3-tulokset 

Kanadalaiset autourheilijat
GP3-kuljettajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Bengt Eriksson

Bengt Rurik Eriksson (s. 21. kesäkuuta 1946 Vaasa) on suomenruotsalainen yritysjohtaja ja kirjailija.

Ura 
Eriksson kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolassa 1965 ja valmistui diplomiekonomiksi Handelshögskolan vid Åbo Akademissa 1969. Hän toimi eri tehtävissä SOK:ssa 1969-1982, viimeksi tekstiiliosaston johtajana. Sen lisäksi hän työskenteli työuransa aikana HAY-palkkahallinnon konsulttijohtajana, Yrittäjäin-Fennian markkinointijohtajana, Comex Oy:n toimitusjohtajana sekä KPMG:n konsulttiyrityksen osakkaana ja toimitusjohtajana.

Kirjailijana 
Siirryttyään vuonna 2005 eläkkeelle Eriksson alkoi tutkia kotipaikkaansa Vantaan Silvolan historiaa ja tapahtumia. Eriksson on julkaissut kaksi kaksikielistä (suomi ja ruotsi) kirjaa:

 
 

Lisäksi hän on julkaissut teokset
Att komma fram... Seglarminnen från 50 år till rors (2018, ISBN 978-952-84-1211-2)
Ung rebell… utan mening? (2020, ISBN 978-952-94-3112-2)

Yksityiselämä 
Bengt Eriksson toimii edelleen historiantutkijana, tietokirjailijana ja luennoitsijana. Eriksson harrastaa laskettelua, purjehdusta ja matkailua. Hänellä on neljä lasta kahdesta avioliitosta.

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Talonpoikaispurjehdus Helsingin pitäjässä 1500-luvulla

Talonpoikaispurjehdus Helsingin pitäjässä 1500-luvulla – Bondesegling i Helsinge på 1500-talet on vuonna 2009 julkaistu Bengt Erikssonin kirjoittama tietokirja, joka kertoo Helsingin pitäjän elämästä 1500-luvulla, jolloin pitäjä oli talonpoikaispurjehduksen ja maakaupan keskus Uudellamaalla. Kirjan on kustantanut Silvolan Pientaloyhdistys ry.

Jatkuvat sodat, merirosvous ja kaappaukset Suomenlahdella sekä kruunun kiellot asettivat melkoiset haasteet talonpoikien matkoille, mutta suolan ja viljan hankinta Tallinnasta oli välttämätöntä Uudenmaan rannikon väestölle, joka kärsi katovuosista ja sotien hävityksistä. Kirjassa on esitetty uutta tietoa 1500-luvun laivureiden aluksista analysoimalla Itämeren eri alueiden keskiaikaisia laivahylkyjä sekä talonpoikien myöhemmin käyttämiä venetyyppejä.

Kaksikielisen kirjan kuvituksena on satoja valokuvia, karttoja ja piirroksia Suomen historian eri ajoilta. Kirjoittaja on useiden vuosien haastattelujen, arkistotutkimusten ja analyysien avulla tuottanut uutta, ennen julkaisematonta materiaalia keski- ja renessanssiajan tapahtumista, olosuhteista ja merenkulusta. Hankkeen tuloksena on syntynyt nelivärinen noin 350-sivuinen hakuteos.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset historian tietokirjat
Kirjat Suomen historiasta
Helsingin historia
Vantaan historia
Vuoden 2009 kirjat
Vesa Harmaakorpi

Vesa Kalevi Harmaakorpi (s. 1. helmikuuta 1961 Mikkeli) on Lappeenrannan teknillisen yliopiston (LUT) Lahden kampuksen innovaatiojärjestelmien professori. Harmaakorpi toimi Suomen Urheiluliiton puheenjohtajana vuosina 2013–2018. 

Harmaakorven osaamisalaa on käytäntölähtöisen innovaatiotoiminnan ja innovaatiopolitiikan tutkimus ja kehittäminen. Hän on kirjoittanut kymmenittäin tieteellisiä artikkeleita.

Tieteellinen ura
Harmaakorpi on valmistunut diplomi-insinööriksi Lappeenrannan teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1985. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi alueellisesta innovaatiopolitiikasta Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 2004. Samana vuonna hän aloitti työt professorina LUT:n Lahden alueyksikössä. Harmaakorpi aloitti Lappeenrannan teknillisen yliopiston teknistaloudellisen tiedekunnan dekaanina maaliskuussa 2011. Teknistaloudellinen tiedekunta muutti myöhemmin nimensä tuotantotalouden tiedekunnaksi. Hän lopetti dekaanin tehtävässä syyskuussa vuonna 2014. Lahden ammattikorkeakoulun väliaikaisena rehtorina ja toimitusjohtajana Harmaakorpi toimi elokuusta 2017 helmikuuhun 2018. Tuona aikana Lahden ammattikorkeakoulu siirtyi osaksi LUT-konsernia.

Luottamustehtäviä
Harmaakorven keskeisiin luottamustehtäviin on kuulunut urheiluseura Lahden Ahkeran puheenjohtajuus. Hänet valittiin Suomen Urheiluliiton (SUL) puheenjohtajaksi marraskuussa 2012. Harmaakorpi voitti liiton äänestyksessä Arto Bryggaren luvuin 30–14. Harmaakorven kausi SUL:n puheenjohtajana alkoi 1. tammikuuta 2013. Hänet valittiin kahden vuoden jatkokaudelle marraskuussa 2014. Harmaakorpi sai 275 ääntä ja hänen vastaehdokkaansa Kari Saarinen 128 ääntä. Vuoden 2016 lokakuussa hänet valittiin ilman vastaehdokasta viimeiselle sääntöjen sallimalle kaksivuotiskaudelle.

Harmaakorpi toimii muun muassa myös innovaatiokyvykkyyden kehittämiseen keskittyvän Susinno Oy:n hallituksen puheenjohtajana.

Keskeisiä luottamustoimia
 Suomen Urheiluliitto ry:n puheenjohtaja 2013–2018
Suomen Yleisrheilun Tuki - säätiön valtuuskunnan puheenjohtaja 2018 - 2021
 Track and Field Finland Oy:n hallituksen puheenjohtaja 2013–2019
 SUL Julkaisut Oy:n hallituksen puheenjohtaja 2013
 Digile Oy:n (SHOK) hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja 2013–2016 
Lahden Ahkera ry:n puheenjohtaja 2009-2012

Tunnustukset
Harmaakorven artikkeli valittiin European Planning Studies -tiedelehden vuoden 2006 parhaaksi. Lahden kaupunki on palkinnut Harmaakorven kahdesti Vuoden korkeakouluteko -palkinnolla vuosina 1999 ja 2008. Hänet on palkittu toiminnastaan Päijät-Hämeen hyväksi Päijät-Häme -mitalilla vuonna 2009. Vuonna 2020 hän sai Suomen Leijonan komentajamerkin sekä Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Harmaakorven blogi

Lappeenrannan teknillisen yliopiston professorit
Suomalaiset yleisurheiluvaikuttajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit