joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Djimon Hounsou

Djimon Gaston Hounsou (s. 24. huhtikuuta Cotonou Dahomeyn tasavalta 1964) on beniniläissyntyinen-yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja malli.

Elämäkerta

Varhaisvaiheet
Hounsou syntyi Cotonoussa Beninissä Albertine ja Pierre Hounsoulle. Kolmetoistavuotiaana hänet lähetettiin veljensä Edmondin kanssa Pariisiin asumaan. Vuotta ennen valmistumistaan collegesta hän lopetti koulunkäynnin. Hounsou asui kadulla, kunnes muotisuunnittelija Thierry Mugler löysi hänet ja teki hänestä mallin. Mallin työt johtivat sitten näyttelemiseen.

Ura
Hounsoun elokuvadebyytti oli elokuvassa Without You I'm Nothing. Hänellä oli myös osia televisiosarjoissa Beverly Hills 90210 ja Teho-osasto sekä vierailurooli sarjassa Alias. Suuremman roolin Hounsou sai tieteiselokuvassa Tähtiportti.

Hounsoun ensimmäinen huomiota herättävä roolisuoritus oli elokuvassa Amistad vuonna 1997. Tässä Steven Spielbergin ohjaamassa elokuvassa Hounsou esitti Joseph Cinquéa. Vuonna 2000 valmistuneessa Ridley Scottin ohjaamassa elokuvassa Gladiator Hounsou esitti Jubaa, päähenkilö Maximuksen ystävää.

Hän on ollut ehdokkaana muun muassa Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista In America (2002) ja Blood Diamond – veritimantti (2006). 24. helmikuuta 2007 Hounsou valittiin Calvin Kleinin alusvaatemalliksi.

Filmografia
Without You I'm Nothing (1990)
Unlawful Entry (1992)
Tähtiportti (1994)
The Small Hours (1997)
Amistad (1997)
Ill Gotten Gains (1997)
Deep Rising – uhka syvyyksistä (1998)
Gladiator (2000)
The Middle Passage (2000) (dokumentti) (kertoja USA-versiossa)
The Tag (2001)
Dead Weight (2002)
Valkoinen sulka (2002)
In America (2002)
Heroes (2002) (lyhyt elokuva)
Biker Boyz (2003)
Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde (2003)
Alias (2004) (kausi 3, Mr Bomani)
Blueberry (2004)
Constantine (2005)
Beauty Shop (2005)
The Island (2005)
Blood Diamond – veritimantti (2006)
Eragon (2006)
Never Back Down (2008)
Push (2009)
Black Panther (2010) (ääni)
The Tempest (2010)
Elephant White (2011)
Guardians of the Galaxy (2014)
Seventh Son (2014)
Fast & Furious 7 (2015)
The Vatican Tapes (2015)
Air (2015)
Tarzanin legenda (2016)
King Arthur: Legend of the Sword (2017)
Aquaman (2018)
Captain Marvel (2019)
Shazam! (2019)
Charlien enkelit (2019)
Hiljainen paikka: Osa 2 (2020)
The King’s Man (2021)
Blazing Samurai (äänirooli, 2022)
Black Adam (2022)
Shazam! Fury of the Gods (2023)

Aiheesta muualla 

 

Beniniläiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Rade Šerbedžija

Rade Šerbedžija (, s. 27. heinäkuuta 1947 Bunić, Kroatia, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on kroatialainen näyttelijä.

Šerbedžija tulee Kroatian serbiperheestä. Hän oli 1970- ja 1980-lukujen suosituimpia näyttelijöitä Jugoslaviassa. Laajempaa kansainvälistä tunnettavuutta Šerbedžija sai vasta 1990-luvulla monista Hollywood-tuotannoista. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Pyhimys, Eyes Wide Shut ja M:I-2 Vaarallinen tehtävä 2. Televisiossa Šerbedžija on nähty muun muassa tieteissarjassa Surface ja suositun 24:sen kuudennella tuotantokaudella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Kroatialaiset näyttelijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Alexandre Pato

Alexandre Rodrigues da Silva eli Pato (s. 2. syyskuuta 1989 Pato Branco, Paraná, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä kiinalaisseura Tianjin Quanjianissa.

Ura 
Pato aloitti peliuransa futsalilla kolmen vuoden iässä. 11-vuotiaana hän siirtyi portoalegrelaiseen Internacionaliin. Pelaajanimensä Pato () hän otti kotikaupunkinsa Pato Brancon mukaan.

Internacionalin edustusjoukkueessa Pato pelasi ensimmäisen ottelunsa 17-vuotiaana Palmeirasia vastaan 26. marraskuuta 2006. Internacional voitti 4–1, ja Pato teki yhden ja syötti kolme maalia. Hän voitti Internacionalissa seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2006 ja Recopa Sudamericanan 2007. Brasilian maajoukkueessa hän voitti alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden kesällä 2007.

Pato oli vasta 17-vuotias, kun hän 2. elokuuta 2007 allekirjoitti sopimuksen italialaisen AC Milanin kanssa. Milan maksoi Internacionalille 14,6 miljoonan euron siirtokorvauksen. Ensimmäisen kerran Pato pelasi Milanissa harjoitusottelussa Kiovan Dynamoa vastaan 6. syyskuuta 2007. Virallisissa otteluissa Pato sai edustaa uutta seuraansa kuitenkin vasta tammikuusta 2008 lähtien, sillä säännöt kieltävät italialaisseuroja rekisteröimästä alle 18-vuotiaita Euroopan unionin ulkopuolelta tulevia pelaajia, ja kesän 2007 rekisteröintiaika päättyi elokuun lopussa hänen ollessa vielä 17-vuotias. Hän teki maalin Serie A:n debyyttiottelussaan SSC Napolia vastaan 13. tammikuuta 2008.

Ensimmäisen maaottelunsa Pato pelasi Ruotsia vastaan 26. maaliskuuta 2008 Lontoossa. Hän pääsi kentälle vaihtopelaajana ja teki ottelun ainoan maalin. Vuonna 2011 pelattavissa Etelä-Amerikan mestaruuskisoissa Copa Americassa Pato oli Brasilian maajoukkueessa ja teki kaksi maalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pato AC Milanin sivustolla 
 Pato Football Databasessa 
 Pato Mestarienliiga.fi -sivustolla

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Brasilialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Perushahmo

Perushahmot tai tyyppihahmot ovat tarinoissa esiintyviä arkkityyppisiä henkilöhahmoja. Perushahmo on hahmotyyppi, josta on tullut toistuvan käytön jälkeen vakiintunut henkilöhahmo jossakin kirjallisuuden tai elokuvan lajityypissä.Perushahmot pohjautuvat vahvoille ennakko-odotuksille ja stereotyyppisille käsityksille, ja ne ovat helposti tunnistettavissa siinä kulttuuripiirissä, jossa ne ovat syntyneet. 

Antiikin Rooman näyttämötaiteessa käytettiin melko suppeaa perushahmojen joukkoa, johon kuuluivat muun muassa ovela orja, kiihkeä nuori rakastaja ja epäluuloinen isä. Samoin renessanssin aikaan syntyneen Commedia dell'arten esitykset perustuivat stereotyyppisiin hahmoihin, joilla oli tarkat ja ennaltamäärätyt suhteet toisiinsa. Nykyisin perushahmoja käytetään varsinkin televisiossa, elokuvissa ja sarjakuvissa.

Perushahmoja 
sankari: yleensä tarinan protagonisti
konna: tarinan antagonisti, sankarin vastustaja
valittu: sankarin muunnelma; messiashahmo, joka toteuttaa ennustuksen ja pelastaa maailman
apuri: sankarin uskollinen aisapari, sidekick
viisas vanhus: tietäjähahmo, joka neuvoo ja auttaa sankaria
mestari: viisaan vanhuksen variaatio: itämaisten taistelulajien ylivertainen taitaja
hullu tiedemies: mielipuolinen nero, joka haluaa kostaa kokemansa vääryydet ja väheksynnän
hajamielinen professori: teoreettinen nero, joka kiinnittää vähän huomiota käytännön elämään. Esikuvina mm. Isaac Newton ja Albert Einstein
femme fatale: kohtalokas nainen, joka syöksee päähenkilön tuhoon
naapurintyttö: avoin, hyväsydäminen ja turvallinen, usein tuttu protagonistille
hyväsydäminen huora: lempeä ja ymmärtäväinen langennut nainen
poikatyttö: reipas ja poikamaisesti käyttäytyvä nuori nainen
neito pulassa: nuori nainen, joka sankarin pitää pelastaa
vähä-älyinen lihaskimppu
kovanaama
ihmelapsi
jokamies
veijari
neropatti
neuvokas orja: ylempiarvoisiaan nokkelampi yleensä hyväntahtoinen orja tai palvelija
punainen turvamies: hahmo, joka kuolee lähes heti ilmestyttyään; ilmaisee tilanteen vaarallisuutta
paha äitipuoli
unelmien prinssi, täydellinen kosija, joka pelastaa sankarittaren pulasta

Katso myös 
Commedia dell'arte
Vladimir Propp
Kirjallisuuden henkilöhahmo

Aiheesta muualla 
 Stock Characters - Pidempi lista ja artikkelit TV Tropes -sivustolla

Lähteet 
Chris Baldick: The Concise Oxford Dictionary of Literary Terms. Oxford University Press 1990. ISBN 0-19-811733-7

Viitteet
Uuskolonialismi

Uuskolonialismi tai neokolonialismi tarkoittaa länsimaiden harjoittamaa kehitysmaiden hallintaa taloudellista hyötyä varten. Termin otti käyttöön Ghanan ensimmäinen presidentti ja panafrikanisti Kwame Nkrumah. Nkrumah kuvasi sillä toisen maailmansodan jälkeen tapahtunutta muutosta aikaisemmasta suorasta imperialistisesta vallankäytöstä kohti epäsuoraa vallankäyttöä, jossa entisten siirtomaiden johtajien ja eliitin kautta käytettiin niin taloudellista kuin poliittistakin valtaa ja maat pidettiin taloudellisesti riippuvaisina.

Kehitysmaiden hallitseminen tapahtuu pääasiassa taloudellisen hyödyn tavoittelemiseksi. Kehitysmaat tarjoavat kehittyneille maille tärkeitä raaka-aineita ja niiden työvoima on halvempaa ja työlainsäädäntö löyhempää kuin länsimaissa. Taloudellinen hyöty ei tapahdu markkinamekanismin välityksellä, vaan maiden hallitusten painostuksen kautta. Tämän vuoksi on katsottu, että länsimaat ovat valikoivasti tukeneet sellaisia hallituksia ja hallitsijoita kehitysmaissa, jotka eivät vaaranna niiden taloudellisia etuja.

Uuskolonialismi-käsitettä on käytetty myös alkuperäisestä merkityksestä poiketen. William Pfaff esitti vuonna 1995  Foreign Affairs-lehdessä, että Euroopalla on moraalinen velvollisuus pakottaa Afrikka "pyyteettömän uuskolonialismin alle". Pfaffin mukaan Afrikka on niin toivottomassa rappion tilassa, ettei se omin voimin kykene hallitsemaan itseään ja Eurooppa, joka saattoi Afrikan modernisoitumisen tielle, tulisi valvoa, että kehitystä pystytään jatkamaan 
alkuperäisen kolonialismin romahtamisen jälkeen. 

Jos Afrikan maille annettaisiin sama valta kansainvälisissä yhteisöissä kuin länsimaille, olisi politiikan professorin mukaan vaikea enää saada tarpeeksi tukea seksuaalivähemmistöjen ja naisten oikeuksille. Näin ruskeille ihmisille annetaan vähemmän valtaa ruskeiden naisten suojelemiseksi. Tätäkin voi pitää professorin mukaan pitää uuskolonialismina.

Kansainvälisen valuuttarahaston (International Monetary Fund, IMF) toimia on kritisoitu uuskolonialistisiksi. Eve Stoddardin ja John Collinsin mukaan IMF:n painostuksesta monet kehitysmaat joutuivat keskittämään resurssinsa vientituotteiden tuotantoon globaaleille markkinoille, jättäen huomiotta omien kansalaistensa sosiaaliset tarpeet, kuten koulutuksen ja terveydenhuollon.

Lähteet

Katso myös
 Kolonialismi

Aiheesta muualla 

Kolonialismi
Emil Nolde

Emil Nolde (alkuaan Emil Hansen, 7. elokuuta 1867 – 13. huhtikuuta 1956) oli saksalainen taidemaalari.

Nolde opiskeli puukuvanveistoa Flensburgissa vuosina 1884–1888 ja toimi sen jälkeen muun muassa piirustuksenopettajana Saint-Gallin taideteollisessa koulussa Sveitsissä. Hänen ensimmäiset maalauksensa valmistuivat vuonna 1896 ja vuonna 1902 hän alkoi käyttää sukunimeä Nolde kotikaupunkinsa mukaan.

Nolde sai taiteeseensa vaikutteita Vincent van Goghilta, ja hän kuului vuosina 1906–1907 ekspressionistiseen Die Brücke -ryhmään. Jäsenyys ryhmässä jäi lyhytaikaiseksi, sillä Nolde työskenteli mieluiten itsenäisesti. Parhaiten hän viihtyi kotiseudullaan eteläisessä Jyllannissa.

Vuodesta 1908 lähtien Nolde alkoi käyttää töissään sekoittamattomia voimakkaita värejä, joita hän levitti paksuina kerroksina kankaalle. Näin hän loi omaperäisen tyylin, joka edustaa saksalaista ekspressionismia intensiivisimmillään. Hänen aiheinaan olivat muun muassa Jyllannin niemimaan laakeat rannikkomaisemat, kukka-asetelmat ja Raamatun tapahtumat. 

Nolde oli kiinnostunut alkuperäiskansojen taiteesta ja teki vuosina 1913–1914 matkan Uuteen-Guineaan. Monissa hänen teoksissaan vallitsee primitiivisen mystinen tunnelma. Sitä tukee rehevien värien ja värivastakohtien käyttö. Yleensä Nolde maalasi suurpiirteisesti tyylitellen, mutta toisinaan hyvinkin pikkutarkasti.

Nolde liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen jo varhain vuonna 1920. Hän koki taiteensa tuovan esiin saksalaisesta alitajunnasta kumpuavia germaanisia ja kansallisia arvoja. Samoin ajatteli Joseph Goebbels, joka tuki ekspressionisteja ja toivoi tyylisuunnan mahtuvan kansallissosialistisen taiteen piiriin. Kaikkea modernismia vihaavan Adolf Hitlerin pakottamana Goebbels joutui kuitenkin vaihtamaan kantaansa. Kansallissosialistisen puolueen tultua valtaan 1933 Nolden taide leimattiin rappiotaiteeksi, mikä oli hänelle suuri pettymys. Kansallissosialistit takavarikoivat noin tuhat Nolden työtä ja tuhosivat useita. Vuonna 1941 hänet asetettiin maalauskieltoon. Nolde kuitenkin rikkoi kieltoa salaa ja maalasi satoja pieniä vesiväritöitä.

Saksan liittokansleri Angela Merkel poistatti huhtikuussa 2019 työhuoneensa seinällä olleet kaksi Nolden maalausta. Ne lähetettiin Berliinin Hamburger Bahnhof -museon näyttelyyn, jossa esitellään Nolden tuotantoa. Näyttelystä käyvät ilmi Nolden antisemitistiset näkemykset.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Emil Nolde -säätiö   

Saksalaiset taidemaalarit
Ekspressionistit
Saksalaiset kansallissosialistit
Vuonna 1867 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Vastuuvapaus

Vastuuvapaus on Suomen yhteisölainsäädännössä määritelty päätös, jolla yhteisö luopuu mahdollisista korvausvaatimuksista hallituksen jäseniä tai muita yhtiön toimielimen jäseniä tai muita vastuullisia kohtaan. Vastuuvapaus myönnetään yleensä vuosikokouksen yhteydessä, ja ennen vastuuvapauden myöntämistä luetaan tilintarkastajien lausunto aiheesta.

Vastuuvapaus voidaan jättää myöntämättä, jos esimerkiksi joku hallituksen jäsen on toimillaan aiheuttanut suurta vahinkoa yhteisölle. Vastuuvapauden myöntämättä jättämisestä ei sinänsä seuraa vielä mitään sanktioita, mutta se antaa mahdollisuuden yhteisölle myöhemmin haastaa hallitus tai sen yksittäisiä jäseniä oikeuteen toimistaan.

Yksi yleisimmistä syistä vastuuvapauden myöntämättä jättämiselle yhdistyksissä on, että tilinpäätöstä ei ole saatu valmiiksi määräaikaan mennessä. Tällöin yleensä järjestetään myöhemmin uusi yhdistyksen kokous, jossa tilinpäätös hyväksytään ja vastuuvapaus myönnetään.

Yhteisöjä, joissa vastuuvapaus myönnetään, ovat mm. asunto-osakeyhtiöt, kunnat sekä rekisteröidyt yhdistykset.

Aiheesta muualla 
 Vastuuvapauden myöntämisestä asunto-osakeyhtiöissä 

Kauppaoikeus
Unna

Unna on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueen itälaidalla ja toimii Unnan piirikunnan hallintokaupunkina. Vuoden 2011 lopussa kaupungin asukasluku oli 59 149. Sen pinta-ala on 88,52 neliökilometriä.

Unna sijaitsee muinaisen Hellweg-suolakauppareitin varrella. Sille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1278. Kaupunki oli myös Hansaliiton jäsen. Vuonna 1597 kaupunkiin saapui rutto ja se menetti yli puolet asukkaistaan. Vuosina 1666–1947 Unna oli osa Preussia. 

Unnalla on ystävyyskaupunkitoimintaa Alankomaiden Waalwijkin, Ranskan Palaiseaun, Saksan Saksin Döbelnin, Unkarin Ajkan ja Italian Pisan kanssa. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa evankelinen kaupunginkirkko, joka edustaa myöhäisgotiikkaa ja joka rakennettiin vuosina 1322–1467.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Seebu

Seebu eli ryhähärkä (Bos taurus indicus) on Etelä-Aasiassa sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa kotieläimenä kasvatettava monirotuinen nautaeläin. Seebuilla on lapojen kohdalla rasvakyttyrä. Pää on pitkä ja kapea, kuono on suippo. Väri sekä sarvien pituus ja muoto vaihtelevat. Intiassa seebut ovat yleensä vaaleita, Afrikassa tummia. Seebuja käytetään pääasiassa vetojuhtina eikä niinkään maidon- tai lihantuotantoon.

Hindujen ”pyhä lehmä” on lajiltaan seebu.

Lähteet

Viitteet 

Nauta
Kotieläimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bristol Beaufighter

Bristol Type 156 Beaufighter oli brittiläinen toisen maailmansodan aikainen raskas hävittäjälentokone. Se oli muunnos Bristol Aeroplane Companyn Bristol Beaufort -torpedopommittajasta, jonka tavoin pohjautui Bristol Blenheim-tyyppiin. Beaufighter oli noin 100 km/h Beaufortia nopeampi. Yöhävittäjänä, hävittäjä-pommittajana ja torpedopommittajana käytetyn koneen aseistuksena olivat tykkien ja konekiväärien lisäksi torpedot, pommit ja raketit. Raskaan aseistuksensa sekä pitkän toimintamatkansa (2 400 km) vuoksi (neljä 20 mm Hispano-tykkiä rungossa sekä joissakin versioissa lisäksi tutkaoperaattorin/tähystäjän konekivääri) Beaufighter oli erinomainen yöhävittäjä- ja rynnäkkökone.

Beaufighteria käyttivät Britannian lisäksi Australia, Kanada, Dominikaaninen tasavalta, Israel, Uusi-Seelanti, Puola, Portugali, Etelä-Afrikka, Turkki ja Yhdysvallat.

Beaufighterin eri malleja valmistettiin Britanniassa 5 564 kappaletta ja Australiassa 365 kappaletta Mk 21 -mallia.

Beaufighterin tehokkaimmaksi aseeksi muodostuivat lopulta raketit. Niitä käytettäessä ammuttiin konetykeillä kohti maalia, kunnes laukaukset osuivat haluttuun kohtaan johon raketit piti saada: tällä hetkellä laukaistut raketit osuivat aina. Menetelmän kehitti uusiseelantilainen majuri E. W. Tacon, josta tulikin tämän erikoistehtävän  mestari aivan kuten edeltäjästään, majuri Gibbsistä, oli tullut torpedoekspertti.

Eniten ilmavoittoja Beaufighterillä saavutti yöhävittäjä-ässä Bob Braham, 29 kpl. Myös yöhävittäjä-ässät John "Cat's Eyes" Cunningham ja Branse Burbridge saavuttivat voittoja Mosquiton ohella Beaufighterillä.

Torpedokoneena Beaufighter oli erittäin tehokas. Se osallistui muun lentotoiminnan ohella, taisteluun Maltasta, Välimerestä kuten Pohjois-Afrikan operaatioihin, estäen esimerkiksi elintärkeitä huoltokuljetuksia meriteitse marsalkka Erwin Rommelin Afrika Korpsille. Hitaaseen mutta luotettavaan Swordfish-kaksitasoon tottuneet lentäjät joutuivat kuitenkin opettelemaan vaativaa matalalentoa meren yllä, koska torpedoa ei voi pudottaa suuresta nopeudesta. Nopea syöksy taas nosti liikaa nopeutta. Beaufighterin nopeus oli suunnilleen kaksinkertainen Swordfishiin nähden.

Tekniset tiedot (Mk X)

Lähteet 
Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä). Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo. ISBN 951-0-07838-7 (s. 30-31, 36, 44, 46)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Bristol Beaufighter 
Fact Sheets: Bristol Beaufighter 
Silently Into the Midst of Things - 177 Squadron RAF Burma 1943-45 

Beaufighter
Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1930-luvun hävittäjälentokoneet
Theo Morell

Theodor ”Theo” Gilbert Morell (22. heinäkuuta 1886, Traysa, Hessen, Saksan keisarikunta – 26. toukokuuta 1948, Tegernsee, Baijeri, Saksa) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen lääkäri.

Morell opiskeli lääketiedettä Gießenissä, Heidelbergissä ja Pariisissa. Aluksi hän toimi apulaislääkärinä muun muassa Münchenissä ja pian lääkärinä linjalaivoilla. Vuonna 1915 hän toimi kirurgina sotasairaaloissa ja rintamilla, vaikka ei ollut kirurgiksi pätevöitynyt. Samoin sodan jälkeen hän oli Berliinissä elektroterapian ja urologian erikoislääkärinä ilman erikoiskoulutusta.

1930-luvun puoliväliin tultaessa Morell oli saanut mainetta julkisuuden henkilöiden lääkärinä, joita hän hoiti yksityisvastaanotollaan. Hän oli myös liittynyt kansallissosialistiseen puolueeseen 1933 vallanvaihdokseen jälkeen. Hitlerille Morellia suositteli Hitlerin ystävä valokuvaaja Heinrich Hoffman 1936. Morell saavutti Hitlerin luottamuksen nopeasti ja Hitler piti häntä henkilääkärinään loppuun asti. Morell oli yksi Führerbunkerin asukkaista natsi-Saksan viimeisinä päivänä.

Theo Morellin lääkärintaidot ovat usein kyseenalaistettu ja hänen määräämänsä lääkityksen katsotaan olleen osasyy Hitlerin terveyden luhistumiseen toisen maailmansodan aikana.

Lähteet  

Natsi-Saksan henkilöt
Saksalaiset lääkärit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Marko Terva-aho

Marko Terva-aho (s. 26. marraskuuta 1972 Outokumpu) on suomalainen televisiojuontaja, toimittaja ja selostaja. Hän esiintyy muun muassa MTV3:n Teknavi-tv-ohjelmassa ja selostaa MTV:lle vuodesta 2017 alkaen MotoGP-kisoja. Terva-aho oli myös vuosina 2018-2019 esitetyn Yle TV1:n viihdeohjelman Hyvät katsojat idean takana. 

Vuonna 1997 Terva-aho työskenteli Yle Radio Suomen urheilutoimituksessa ja vuosina 1997–2008 Ylen Urheiluruudussa. Hän työskenteli myös Ruutulippu-moottoriurheiluohjelmassa ja MM-rallistudiossa. Terva-aho on selostanut ja toiminut studioisäntänä monissa Yleisradion televisioimissa urheilutapahtumissa, kuten neljissä olympialaisissa. Hän toimitti myös dokumentin etiopialaisesta kestävyysjuoksijasta Haile Gebrselassiesta vuonna 1998. Vuodesta 2017 lähtien Terva-aho on selostanut ratamoottoripyöräilyn MotoGP-kisoja MTV:n C More -kanaville. Vuonna 2022 hän juonsi ja tuotti Pekingin talviolympialaisia TV5-kanavalle.

Vuosina 2008–2010 Terva-aho toimi televisiotuotantoyhtiö Blue Media Oy:n tuottajana/toimittajana. Ohjelmia mm. Mikkosten maailma, Päivän työ, Laulu lapsesta, runo rakkaimmasta, Riki-Sorsa ja Muuttohaukka sekä Topi Sorsakoski, elämäni laulut. Terva-aho ohjasi ja suunnitteli vuonna 2013 Ylelle Pekka Vähäsöyringistä kertovan dokumentin Intohimosta hiihtoon. Myöhemmin tulivat henkilökuvat Sinivalkoinen ääni – Paavo Noponen 2016 ja Täyttä Höyryä - äänessä Raimo Häyrinen 2020.

Terva-aho on esiintynyt myös laulusolistina ja mm. vierailevana laulajana Pekka Myllykosken Viimeinen boheemi -albumilla. Hän esitti tangojuontajaa Jari Tervon kirjoittamassa televisiosarjassa Mogadishu Avenue sekä uutisankkuria televisiosarjassa Moska.

Vuonna 2006 hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi keskiuusimaalaiseksi. Valinnan tekivät Järvenpään Seudun Nuorkauppakamari, Tuusulan Nuorkauppakamari ja Keravan Nuorkauppakamari.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Juontajat.fi: Marko Terva-aho. Viitattu 9.9.2014.

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset juontajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Héctor Rial

José Héctor Rial Laguía (14. lokakuuta 1928 Pergamino, Buenos Airesin maakunta, Argentiina – 24. helmikuuta 1991 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) oli argentiinalaissyntyinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan ammattilaisena Argentiinassa, Kolumbiassa, Uruguayssa, Espanjassa, Ranskassa ja Chilessä. Hän pelasi myös viisi ottelua Espanjan maajoukkueessa.

Rial aloitti ammattilaisuransa vuonna 1947 kotimaansa San Lorenzo de Almagrossa. Myöhemmin 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hän edusti kolumbialaista Independiente Santa Fetä ja uruguaylaista Nacionalia, jossa hän voitti vuonna 1952 Uruguayn pääsasarjamestaruuden.

Vuonna 1954 Rial muutti vanhempiensa synnyinmaahan Espanjaan ja liittyi Real Madridin riveihin, jossa hän muodosti 1950-luvun lopulla tehokkaan hyökkäysviisikon Di Stéfanon, Puskásin, Genton ja Kopan kanssa. Hän edusti Real Madridia seitsemän kauden ajan ja voitti muun muassa Euroopan cupin viidesti (1956, 1957, 1958, 1959, 1960) ja Espanjan pääsarjamestaruuden neljästi (1955, 1957, 1958, 1961). Real Madridin jälkeen Rial pelasi vielä Espanyolissa, ranskalaisessa Marseillessa ja chileläisessä Unión Españolassa.

Pelaajauransa jälkeen Rial siirtyi Pontevedran valmentajaksi ja valmensi myöhemmin myös Mallorcaa, Zaragozaa, Las Palmasia, Espanjan olympiajoukkuetta, Guadalajaraa, Argentiinan maajoukkuetta (Vladislao Capin apuvalmentajana vuoden 1974 MM-kilpailuissa), Saudi-Arabian maajoukkuetta, Deportivoa, Estudiantesia ja El Salvadorin maajoukkuetta.

Rial menehtyi syöpään Madridissa vuonna 1991.

Lähteet 

 Real Madrid: Jugadores de Leyenda (Luettu 9. syyskuuta 2007)
 Fútbol en la Red: Jugadores de la Selección  (Luettu 9. syyskuuta 2007)
 LFP: Ficha del jugador (Luettu 9. syyskuuta 2007)
 LFP: Entrenadores (Luettu 9. syyskuuta 2007)

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapalloilijat
Espanjalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Nils Idman

Nils Bernhard Idman (23. syyskuuta 1858 Messukylä – 6. maaliskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, joka tunnetaan parhaiten Suomen taloushistorian suurimpiin kuuluvasta kavalluksesta, niin sanotusta Idmanin kavallusjutusta. Vuonna 1912 paljastui, että Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin johtajana vuosia toiminut Idman oli kavaltanut pankilta valtavan rahasumman.

Idman oli Hatanpään kartanon omistajan, senaatin kamarikirjuri Karl Gustaf Idmanin ja Beata Sofia Gustava Mellinin neljänneksi vanhin lapsi. Hänen veljensä oli lääkintöneuvos Gustaf Rudolf Idman. Nils Idman kirjoitti ylioppilaaksi 1876. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1880, maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1884. Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin alijohtajaksi Idman siirtyi 1885, ja konttorinjohtajaksi hän yleni 1890. Idman oli naimisissa vuodesta 1887 Anna Sidonia Alfthanin kanssa.

Nils Idman jäi kiinni talousrikoksista 1912. Hän oli kavaltanut Suomen Yhdyspankilta noin 8,6 miljoonaa markkaa, vuoden 2007 rahanarvolla noin 30 miljoonaa euroa. Se vastasi lähes kymmentä prosenttia Suomen suuriruhtinaskunnan silloisesta budjetista. Oikeudenkäynnissä Idmanille vaadittiin rangaistusta peräti 72 eri syytekohdan perusteella. Rangaistuksena oli aluksi 10 vuotta kuritushuonetta, mutta Turun hovioikeus ja senaatin oikeusosasto pidensivät sitä 15 vuoteen. Idman joutui kuitenkin viettämään vankilassa lopulta vain noin seitsemän vuotta, sillä rangaistus lyheni Romanovien 300-vuotisen vallassaolon kunniaksi annetun keisarillisen julistuksen ja joukkoarmahduksen ansiosta.

Idman kulutti rahat esimerkiksi rakennuttamalla Hatanpään kartanoon uusgoottilaisen Idmanin huvilan, jonka kerrotaan maksaneen puolet Tampereen tuomiokirkon hinnasta. Teko vaikutti muihinkin pankinjohtajiin, esimerkiksi Pohjoismaiden Osakepankin (POP) pääjohtaja erosi ja sen Tampereen konttorin johtaja Albert Snellman teki itsemurhan.

Idmanin tytär oli tanssija Herta Idman.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset pankinjohtajat
Talousrikolliset
Huijarit
Vuonna 1858 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Stand by for...


Stand by for... on ruotsalaislaulaja Måns Zelmerlöwin debyyttialbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2007.

Ensimmäinen singlejulkaisu albumilta oli 5. maaliskuuta julkaistu Cara Mia, jolla Zelmerlöw oli helmikuussa osallistunut Ruotsin euroviisukarsintoihin, joissa hän sijoittui kolmanneksi. Toisena singlenä julkaistiin Work of Art (Da Vinci).

Kappaleet 
 Miss America
 The Prayer
 Paradise
 Lively up Your Monday
 Stand by
 Please Me
 Cara Mia
 Agent Zero
 Brother oh Brother
 Maniac
 Dreaming
 Work of Art (Da Vinci)
 My Mistake

Arvostelut 
 Aftonbladet: 
 Expressen:

Lähteet 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Ruotsalaiset popalbumit
Cara Mia (Måns Zelmerlöwin kappale)

Cara Mia on ruotsalaisen laulaja Måns Zelmerlöwin debyyttisingle, joka julkaistiin 5. maaliskuuta 2007.

Zelmerlöw osallistui kappaleella Ruotsin euroviisukarsintaan, jossa hän sijoittui lopulta kolmanneksi.

Kappaleet 
 Cara Mia
 Cara Mia (Pj Harmony Day Remix)
 Cara Mia (Pj Harmony At Nite Remix)
 Cara Mia (Perra Dance Remix)
 Cara Mia (Acoustic Version)

Vuoden 2007 kappaleet
Ruotsalaiset popkappaleet
St. Markuskirche

St. Markuskirche on evankelinen kirkko saksalaisessa Chemnitzin kaupungissa, Sonnenbergin kaupunginosassa. Se on rakennettu vuosina 1893–1895 berliiniläisen arkkitehtitoimiston Abesser & Krögerin suunnitelmien mukaisesti. Se edustaa pohjoissaksalaista tiiligotiikkaa. Kirkko on kaupunginosansa tärkeimpiä maamerkkejä; sen kaksoistorni yltää 84 metrin korkeuteen. Kirkon urut on tehnyt dresdeniläinen urkurakentamo Jemlich Orgelbau.

Aiheesta muualla 
 Tietoa kirkkorakennuksesta Emporis-sivustolla

Chemnitz
Saksan kirkot
Brasilian Grand Prix 1990

Brasilian Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. maaliskuuta 1990 Brasiliassa Interlagosin radalla kymmenen vuoden tauon jälkeen. Paalupaikalta lähtenyt ja kilpailua johtanut Ayrton Senna osui kierroksella 40 Tyrrellin kuljettajaan Satoru Nakajimaan, koska Nakajima ei katsonut peileihin, minkä seurauksena Senna menetti palan autonsa etusiivestä ja samalla voittonsa.  Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli hänen kauden ensimmäinen ja koko uran 40. Ensimmäisen F1-kilpailunsa ajoi Gianni Morbidelli

Tulokset

Lähteet 

Brasilian Grand Prix
N-heptaanitioli

n-heptaanitioli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, syttyvää nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C7H16S ja rakennekaava on CH3(CH2)6SH. n-heptaanitiolista käytetään myös nimityksiä 1-heptaanitioli, n-heptyylitioli, n-tioheptyylialkoholi, 1-merkaptoheptaani, heptyylimerkaptaani ja heptaani-1-tioli.

n-heptaanitiolin moolimassa on 132,3 g/mol, sulamispiste −43 °C, kiehumispiste 176 °C, suhteellinen tiheys 0,84 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 46 °C (c.c.) ja CAS-numero 1639-09-4. Aineen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:n lämpötilassa (ilma = 1) on 1.006 eli se on ilmaa raskaampaa. n-heptaanitioli voi muodostaa räjähtäviä höyry-ilma-seoksia yli 46 °C:en lämpötilassa. Aine liukenee veteen erittäin huonosti. 

Koska aineen höyry on ilmaa raskaampaa se voi sopivissa olosuhteissa kulkeutua maata pitkin ja syttyä myös etäällä. n-heptaanitioli reagoi hapettimien, vahvojen happojen, vahvojen emästen ja pelkistävien aineiden kanssa. Aine hajoaa kuumentuessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja sisältäen rikkivetyä ja rikin oksideja.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Altistuminen n-heptaanitiolin suurille pitoisuuksille voi aiheuttaa tajunnantason laskua.

Lähteet 

Tiolit
My Winter Storm


My Winter Storm on Tarja Turusen sooloalbumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2007. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. ja sen tukkumyynti ylitti Suomessa kultalevyrajan eli 15 000 kappaletta jo sen ilmestymispäivänä. Myöhemmin albumi ylitti Suomessa platinalevyn rajan.

Albumin on tuottanut Daniel Presley ja levyllä soittavat basisti Doug Wimbish, kitaristi Alex Scholpp, rumpali Earl Harvin ja kosketinsoittaja Torsten Stenzel. Albumilla on coverversio Alice Cooperin kappaleesta ”Poison”. Albumin ensimmäinen singlejulkaisu oli I Walk Alone, josta julkaistiin myös kaksi erilaista videota. Toisena singlenä julkaistiin Die Alive ja sen video. Kolmas single Enough julkaistiin ainoastaan internetissä Englannissa.

Kappaleet

Original Version 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (Alice Cooper -cover)

Deluxe Edition 
 Ite, Missa Est
 I Walk Alone
 Lost Northern Star
 Seeking for the Reign
 The Reign
 The Escape of the Doll
 My Little Phoenix
 Die Alive
 Boy and the Ghost
 Sing for Me
 Oasis
 Poison (Alice Cooper -cover)
 Our Great Divide
 Sunset
 Damned and Divine
 Ciarán´s Well
 Minor Heaven
 Calling Grace
 Damned Vampire & Gothic Divine
 I Walk Alone (Artist Version)
 I Walk Alone (In Extremo Remix)

Bonus DVD
 Photo Gallery
 I Walk Alone (Single Version Video)
 I Walk Alone (Artist Version Video)
 I Walk Alone (Making of the Video)
 My Winter Storm (Making of the Album)

Extended Special Edition 
CD 1
 Ite, Missa Est
 I Walk Alone
 Lost Northern Star
 Seeking for the Reign
 The Reign
 The Escape of the Doll
 My Little Phoenix
 Boy and the Ghost
 Sing for Me
 Oasis
 Poison (Alice Cooper -cover)
 Our Great Divide
 Sunset
 Damned and Divine
 Die Alive
 The Seer (Deleted Scene)
 Minor Heaven
 Ciarán’s Well
 Calling Grace

CD 2
 Enough
 The Seer (feat. Doro Pesch)
 Lost Northern Star (Tägtgren Remix)
 Wisdom of Wind
 The Reign (Scoremix)
 Die Alive (Alternative Version)
 Boy and the Ghost (Izumix)
 Calling Grace (Full Version)
 Lost Northern Star (Ambience Sub Low Mix)
 Damned and Divine (Live in Kuusankoski)
 You Would Have Loved This (Live in Kuusankoski)
 Our Great Divide (Live in Kuusankoski)
 Ciarán's Well (Live in Kuusankoski)

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 6/10
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin virallinen sivusto

Vuoden 2007 albumit
Tarja Turusen albumit
Colosseum (täsmennyssivu)

Colosseum voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Colosseum, kuuluisa amfiteatteri Roomassa
Colosseum, brittiläinen jazz-rock-yhtye
Colosseum II, brittiläinen fuusiojazz-yhtye
Colosseum, suomalainen funeral doom -yhtye
Colosseum, Wolfgang Kramerin ja Markus Lübken suunnittelema lautapeli
Pokémon Colosseum, Pokémon-peli GameCube-konsolille.
Colosseum Business Center eli nykyinen Virtatalo, rakennus Vantaan Myyrmäessä
Takapulpetin poika

Takapulpetin poika () on kirjailija Louis Sacharin nuortenkirja vuodelta 1987. Kirjan on suomentanut Suvi Mikkola ja kustantanut suomeksi Otava 2003.

Juoni 
Kirjan päähenkilö on eristäytynyt ja epäsuosittu 12-vuotias poika Bradley Chalkers, joka on viidennellä luokalla. Suomenkielinen nimi tulee siitä, kun Bradley istuu aina luokan taaimmaisessa pulpetissa. Kouluun tulee uusi oppilas Jeff Fishkin, joka ystävystyy hetkellisesti Bradleyn kanssa. Huonon koulumenestyksensä ja käytöksensä takia Bradley lähetetään uudelle koulukuraattorille, Carla Daviesille. Bradley on todella torjuva ja ihmettyy, kun Carla ei inhoa häntä. Bradley ei halua, että Jeffillä olisi muita ystäviä hänen lisäkseen ja yrittää torjua kolme tyttöä, jotka yrittävät tutustua Jeffiin. Kirjan englanninkielinen nimi tulee kohdasta, jossa Jeff joutuu vahingossa tyttöjen vessaan ja tapaa ensi kertaa yhden tytöistä, Colleen Verigolden. Bradley kyllästyy, kun tytöt yrittävät saada Jeffiltä huomiota ja erehtyy uhkailemaan näitä, mutta saa selkäänsä ja juoksee pakoon. Bradley saa mustan silmän, mutta valehtelee äidilleen Jeffin olevan syyllinen, koska kokee Jeffin pettäneet hänet olemalla tytöille liian ystävällinen. Jeff ystävystyy pian muiden koulun poikien kanssa, jotka vihaavat Bradleytä, ja päättää unohtaa tämän. 
   
Hitaasti Bradley alkaa pitää Carlasta, kun huomaa tämän neuvojen auttavan koulumenestyksessä ja ystävien saamisessa. Jeffiin ihastunut Colleen yrittää pyytää tätä syntymäpäivilleen, mutta koviksen roolissaan Jeff kieltäytyy tästä kylmästi. Tytöistä Melinda Birch löylyttää Jeffin, ja tämä väittää Bradleyn lyöneen häntä. Jeff ja Bradley kuitenkin ystävystyvät uudelleen ja Bradley otetaan mukaan Jeffin kaveriporukkaan. Bradley ihastuu koulukuraattoriin, muttei kerro tästä kenellekään, vaikkakin Bradleyn sisko Claudia saa sattumalta tietää. Riidasta huolimatta Colleen on edelleen ihastunut Jeffiin ja tämän muututtua ystävällisemmäksi pyytää uudelleen tätä syntymäpäivilleen. Myös Bradleyn muututtua tavalliseksi pojaksi kutsuu Colleen hänetkin, ja saa myöntävän vastauksen.

Koululaisten vanhemmat järjestävät kokouksen, jossa kritisoidaan ankarasti koulukuraattorin pitämistä koulun palkkalistoilla, ja lopulta Carla päätetäänkin siirtää opettajaksi toiseen kouluun. Bradley syyttää Carlaa siirrosta, koska ei halua joutua tästä eroon. Carla pyytää häntä käymään vastaanotolla vielä kahtena viimeisenä päivänä, mutta protestiksi Bradley jättää tulematta. Carla jättää Bradleylle kirjeen, ja Bradley antaa Carlalle anteeksi. Bradley menee yhdessä Jeffin kanssa Colleenin syntymäpäiville, joilla on myös Melinda, mutta kaikki vihanpito on loppunut.

Lähteet 
 Takapulpetin poika. Kirjasampo.fi. Viitattu 16.6.2020 (Kirjan tiedot)

Vuoden 2003 kirjat
Yhdysvaltalaiset romaanit
Nuortenkirjat
Timo Tervo

Timo Tervo (oik. Timo Antero Tervomaa; 28. tammikuuta 1950 Jokioinen – 24. lokakuuta 2014 Espoo) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Ennen soolouraansa Tervo toimi Erkki Liikasen Aikapommi-yhtyeessä laulajana. Vuonna 1969 Tervo osallistui Syksyn säveleen ja sijoittui kappaleella "Maailmantäysi aikaa" kahdeksanneksi. Kappale julkaistiin myös singlenä. 1970-luvun alussa Tervo liittyi Karma-yhtyeeseen. Karman hajottua Tervo lauloi duettona yhdessä Sinikka Niittykosken kanssa nimellä Sini & Timo, ja kaksikko julkaisi yhden albumin. Vuonna 1985 Tervo aloitti varsinaisen soolouransa. Tervo julkaisi kahdeksan albumia ja hänen tunnetuimpia kappaleitaan olivat muun muassa "Tule lähemmäksi", "Katseen kosketus" ja vuonna 1969 julkaistu "Maailmantäysi aikaa".

Tervo kuoli liikehermoja rappeuttavaan ALS-tautiin. Hän oli kuollessaan 64-vuotias. Timo Tervon tytär Jonna Tervomaa on myös laulaja.

Diskografia
 Tule lähemmäksi (1985)
 Timo Tervo (1986)
 Parhaat (1987)
 Päivieni juoksu (1989)
 Kuppi kahvia (1991)
 Tää päivä hääpäivä (1995)
 Lasi viiniä (1996)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 
 Timo ja Jonna vuoden 1988 euroviisukarsinnassa Ylen Elävässä arkistossa

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Biologinen vedenpuhdistus

Biologisella vedenpuhdistuksella tarkoitetaan veden puhdistamista käyttäen biokemiallisia prosesseja ja biologisia organismeja, kuten bakteereita. Menetelmällä voidaan puhdistaa vedestä tavanomaisten ravinteiden (typpi ja hiili) lisäksi monia erittäin myrkyllisiä kemikaaleja, kuten hiilivetyliuottimia ja isosyanaattia.

Biosuotimia eli bioreaktoreita on olemassa eri kokoisia käyttötarkoituksesta ja tyypistä riippuen aina pienistä akvaariosuotimista valtaviin jätevedenpuhdistuslaitoksiin asti.

Jotkin ravinteet (kuten fosfori) ja kiintoaineet on helpompaa poistaa vedestä mekaanisesti tai kemiallisilla ja fysikaalisilla menetelmillä. Tavallisesta kotitalousjätevedestä puhdistetaan lähinnä kiintoaineet ja ravinteet kuten typpi, hiili ja fosfori.

Biologinen vedenpuhdistamo on yksi jätevedenpuhdistuksen menetelmä. Se on järjestelmä, jossa tietyn alueen tai itsenäisen yksikön, kuten esimerkiksi laivan, jätevedet kootaan yhteen pisteeseen. Ensin jätevedestä suodatetaan pois kiinteät yksittäiset kappaleet, malliesimerkkinä viemäriin joutuneet hammasproteesit. Sitten liete johdetaan altaaseen, jossa on tarkoitusta varten kasvatettu bakteerikanta, joka elää likaveden ravinteilla. Kun ravinteet on kulutettu, vesi poistuu altaasta sellaisen suodattimen läpi, että bakteerit jäävät altaaseen. Nyt vesi kulkee vielä erillisen selkeytysprosessin läpi ja voidaan pumpata joko poistoviemäriin, imeyttää maahan tai laivassa laskea mereen.

Katso myös
 Jätevedenpuhdistus

Jätevesihuolto
Umpimähkä

Umpimähkä on keino, jolla muinoin saatiin tuli säilymään esimerkiksi yön yli.

Hehkuvat hiilet peitettiin yleensä tuhkalla. Aamummalla sitten "puhallettiin umpimähkään" eli kaiveltiin kasaa ja valittiin hiili, jota yritettiin saada puhaltamalla hehkumaan. Valintaa jatkettiin sattumanvaraisesti kunnes löytyi hiili, jossa tuli oli säilynyt.

Nykyään umpimähkällä tai umpimähkäisyydellä tarkoitetaan puhekielessä sattumanvaraisten valintojen tekemistä missä tahansa tilanteessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mistä moinen sanonta? 
YLE - Viikon kysymys 
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus - Umpimähkään

Katso myös 
Mähkä

Tuli
Historialliset esineet
Kotitalous
Suomenkieliset sanat ja sanonnat‎
Steed Malbranque

Steed Malbranque (s. 6. tammikuuta 1980 Mouscron, Belgia) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2011/2012 Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Olympique Lyonnais'ta. Pelipaikaltaan Malbrangue on keskikenttäpelaaja.

Lyon 

Malbranque aloitti uransa Lyonissa, jossa hän vuosien 1995 ja 1997 välillä oli voittamassa alle 15-vuotiaiden mestaruutta kahdesti, alle 17-vuotiaiden Cupin ja reservimestaruutta. Samalla hän toimi myös Ranskan alle 18-vuotiaiden kapteenina.

Edustusjoukkueessa Malbranque debytoi 21. helmikuuta 1998 1-1 tasapeliin päättyneessä ottelussa Montpellier’ta vastaan. Neljän kauden aikana Lyonissa Malbranquelle kertyi yhteensä 87 liigaottelua valkopaidoissa. Sen lisäksi hän sai kokemusta Euroopan kentiltä Mestarien liigasta ja UEFA Cupista.

Fulham 

Malbranque siirtyi Englannin kentille vuonna 2001, kun Fulham maksoi keskikenttäpelaajasta 4,5 miljoonaa puntaa. Debyyttinsä uudessa seurassa hän teki Old Traffordilla ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Avauskaudellaan ranskalainen tykitti kymmenen maalia.

Malbranque pelasi lontoolaisjoukkueessa viisi vuotta, jonka aikana hänet nähtiin kentällä yhteensä 211 ottelussa. Maaleja hän teki 44 (mukaan lukien Fulhamin euro-ottelut UEFA Cupissa kaudella 2002-03). Kaudella 2002-03 Malbranque oli Fulhamin paras maalintekijä 13 maalillaan ja auttoi joukkuetta putoamiskamppailussa. Ranskalaistuneella Malbranquella oli myös mahdollisuus edustaa Belgian maajoukkuetta, koska hänellä ei ollut tilillään yhtään aikuisten ottelua Ranskan paidassa. Hän kuitenkin valitsi Ranskan ja toivoo joskus tulevaisuudessa murtautuvansa Ranskan kivenkovaan maajoukkueeseen.

Aivan siirtoikkunan sulkeutumisen alla (31. elokuuta 2006) Tottenham hankki Malbranquen riveihinsä

Tottenham Hotspur 

Tottenhamissa Malbranque debytoi melkein kymmenen viikon päästä siirrosta, 8. marraskuuta -06 White Hart Lanella liigacupin ottelussa Port Valea vastaan. 9. joulukuuta 2006 ranskalainen teki ensimmäisen maalinsa "Spurseissa", kun hän onnistui joukkueen 5-1 voitossa Charlton Athleticia vastaan. Kesällä 2008 hän siirtyi Sunderlandiin.

Elokuussa 2012 Malbranque palasi vanhaan seuraansa Lyoniin.

Aiheesta muualla 
Profiili soccerbase.comissa
TottenhamHotspur.com - Steed Signs

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Ranskanbelgialaiset
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Pikkuviistäjä

Pikkuviistäjä (Pterodroma cookii) on uhanalainen, vain kolmella Uuden Seelannin saarella pesivä pieni ulappaliitäjälaji.

Koko ja ulkonäkö 
Lintu on maksimissaan 33 cm pitkä. Sukupuolet ovat samannäköiset. Linnulla on ohuet, heikot jalat ja sen nokan päällä ovat putkimaiset sieraimet. Linnun selkäpuolella on selkeästi erottuva vaalea siipikuvio siipien sisäosissa, jota tummemmat siipien ulkoreunojen juovat reunustavat. Siipien kärkiväli on noin 65–66 cm.

Levinneisyys 
Lintu pesii vain kolmella pienellä Uuden-Seelannin saarella: Little Barrier, Great Barrier ja Codfish Islands. Little Barrier pesii noin 50 000 paria, Great Barrierilla ehkä vain noin 20 paria ja Codfish Islandsilla noin 100 paria, aiemmin noin 20 000 paria 1900-luvun alussa. Lajia voi kuitenkin tavata laajoilla Tyynenmeren merialueilla aina Aleuteille ja Etelä-Amerikan pohjoisosan länsipuolisille merille saakka. Nykyisin lintu luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Kantaa ovat vähentäneet Uuden Seelannin saarille tuodut uudet petonisäkkäät, eritoten rotat ja kissat, sekä vekaluhtakanat (Gallirallus australis). Kanta on kuitenkin alkanut elpyä, kun sen ei-luonnollisia vihollislajeja on poistettu pesimäsaarilta.

Elinympäristö 
Lintu viettää valtaosan ajastaan merellä, saapuen pesimäpaikoilleen vain munimaan ja hoitamaan poikasiaan.

Lisääntyminen 
Pesäkäytävä kaivetaan korkealle metsäisille rinteille. Lintu saapuu pesimäpaikoilleen vain öisin välttääkseen petoeläimiä.

Ravinto 
Ravinto koostuu lähinnä planktonista ja krilleistä. Myös kala ja muut äyriäiset kelpaavat.

Lähteet

Ulappalinnut
Uhanalaiset linnut
Halogenidimineraali

Halogenidimineraalit ovat mineraaleja, jotka ovat jonkin metallin ja halogeenien (fluori, kloori, bromi, jodi, astatiini) yhdisteitä.

Tavallisimpia halogenidimineraaleja ovat esimerkiksi fluoriitti eli fluorisälpä (CaF2), haliitti eli vuorisuola (NaCl), natriumfluoridi (NaF), kaliumkloridi (KCl) ja muut luonnonsuolat.

Filmikameroissa käytettävissä valoherkissä materiaaleissa on nykyään valoon reagoivana aineena hopeabromidia (kemiallinen merkki AgBr).

Katso myös 
 halidi

Lähteet
Taljanka

Taljanka on suomalainen lauluyhtye, jonka perusti aviopari Anja ja Timo Tyrväinen vuonna 1975. He ovat olleet yhtyeen keulakuvina koko historian ajan. Mukana olivat aluksi myös laulajat Antero Launis ja Hannele Kaleva-Virkkunen.

Yhtyeen tunnetuin kappale on "Huopikkaat", joka löytyy esikoisalbumilta Taljanka. Vakiokokoonpanoon kuuluivat tuolloin Lauri Harvilahti, kitara, huilu ja laulu sekä Asko Heinonen, kitara, hanuri, piano ja laulu. Toisesta albumista lähtien Taljanka on ollut trio, jossa kitaraa soittaa Timo Tyrväisen ohella Ari Salin. Konserttikokoonpanossa on heidän lisäkseen tilaisuuden luonteen mukaan 6-10 muusikkoa ja tanssijaa. Yksi tärkeimmistä vakiomuusikoista on ollut harmonikkataituri Petri Ikkelä.

Taljankan levyillä on kuultu monien maiden musiikillisiä sävyjä. Kesällä 1974 Anja Tyrväinen oli venäjän kielikursseilla Leningradissa ja toi mukanaan kasan levyjä. Hän käänsi "Huopikkaat", Timo taas esikoislevyltä myös löytyvän "Sinisen huivin". Myös toinen albumi on pääosin slaavilaisperäistä musiikkia. Matkaan-albumilla on kappaleita, jotka Tyrväiset olivat kuulleet matkoillaan Pariisiin. Mikset saavu sisältää espanjalaisten rytmien ja Latinalaisen Amerikan lauluja. Imarme merkitsi paluuta slaavilaiseen musiikkiin. Zaiori-levyllä oli sellaisia etnomusiikin helmiä, jotka ovat muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta jääneet Suomessa suhteellisen vieraiksi. Santa Lucialla on joululauluja eri maista ja kulttuureista. Suomalaisten joululaulujen rinnalla soivat ranskalaisen, espanjalaisen, italialaisen, saksalaisen ja yhdysvaltalaisen joulun sävelet. Kaksi kuvaa rinnakkain kulki työnimellä Taljanka goes iskelmä. Levyn aloittaa Kerkko Koskisen ja Jukka Itkosen "Elämänlangat", josta Katri Helena teki tunnetummaksi muodostuneen coverin. Federico Garcia Lorcan teksteihin perustuva flamencolevy Tarara on tekijöittensä mukaan puhtaimmin omaan makuun tehty levy.

Myös Tyrväisten tyttäret Taija (s. 1982) ja Tania Tuulevi (s. 1984) ovat satunnaisesti olleet mukana Taljankan toiminnassa. Taija on soittanut pianoa ja lyömäsoittimia sekä sovittanut lauluja mm. Santa Lucialla (koko perhe esittäytyy myös levyn kansissa joulutunnelmissa) ja Tarara-albumilla, jolla molemmat toimivat taustalaulajina.

Diskografia
 Taljanka (1978)
 Kun kohdattiin (1980)
 Matkaan (1987)
 Mikset saavu (1990)
 Imarme (1993)
Parhaat (kokoelma, sisältää kaksi uutuusraitaa ja kaksi uudelleenlevytystä) (1996)
 20 suosikkia — Huopikkaat (kokoelma) (1999)
 Zaiori (2001)
 Santa Lucia (joululevy) (2002)
 Kaksi kuvaa rinnakkain (2004)
 Tarara — Federico Garcia Lorcan lauluja (2006)
 Tunteista tinkimättä, sointuja säästämättä (tuplakokoelma) (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla
  
 
 Ylen Elävä arkisto – Taljanka: Huopikkaat

Suomalaiset lauluyhtyeet
Herford

Herford on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se on Herfordin piirikunnan hallintokaupunki ja kuuluu Detmoldin hallintopiiriin. Kaupunki sijaitsee Wiehengebirgen ja Teutoburgin metsän kukkula-alueiden välissä. Kaupungin keskustassa joet Aa ja Werre yhtyvät. Kaupungin asukasluku oli noin 65 000 vuonna 2011. Sen pinta-ala on 78,95 neliökilometriä.

Kaupungin alueelle perusti asutuksen Kaarle Suuri vuonna 789. Se sai kaupunginoikeudet vuoden 1170 tienoilla. Myöhäiskeskiajalla Herford oli Hansaliiton jäsen. Kaupungin ystävyyskaupunkeihin lukeutuvat Voiron (Ranska), Quedlinburg (Saksa), Hinckley (Englanti), Fredericia (Tanska), Gorzów Wielkopolski (Puola), Quincy (USA) ja Vodice (Kroatia).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Patrik Klüft

Patrik Arne Klüft (o.s. Kristiansson, s. 3. kesäkuuta 1977) on entinen ruotsalainen seiväshyppääjä.

Klüft karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 tuloksella 540. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa tuloksella 555 ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 tuloksella 560. Vuonna 2002 hän voitti Wienin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa hypättyään 575. Myöhemmin samana vuonna hän oli neljäs Münchenin EM-kisoissa tuloksella 580. Klüft karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003. Samana vuonna hän voitti Ruotsin mestaruuden sekä MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa tuloksella 585.

Klüft hyppäsi 2004 Euroopan sisäratojen cupissa kolmanneksi ja Budapestin sisäratojen MM-kisoissa neljänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan cupissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui yhdeksänneksi Helsingin MM-kisoissa.

Klüft ilmoitti tammikuussa 2008 lopettavansa yleisurheilu-uransa ja keskittyvänsä jääkiekkovalmentajan hommiin.

Patrik Kristianssonin puoliso on seitsenottelun moninkertainen arvokisavoittaja Carolina Klüft. He menivät kesällä 2007 naimisiin ja Kristiansson otti vaimonsa sukunimen käyttöön.

Ennätykset
 Seiväshyppy: 585 (2002)

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Vasili Kaptjuh

Vasili Borisovitš Kaptjuh () eli Vasil Barysavytš Kaptsjuh’ () (s. 27. kesäkuuta 1967 Maladzetšna, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen ja valkovenäläinen kiekonheittäjä.

Kaptjuh voitti pronssia 1985 nuorten EM-kisoissa sekä seuraavana vuonna Ateenan nuorten MM-kisoissa tuloksella 58,22. Hän sijoittui Splitin EM-kisoissa 1990 neljänneksi. Tokion MM-kisoissa 1991 hän selviytyi loppukilpailuun, mutta joutui jäämään siitä pois loukkaantumisen takia. Stuttgartin MM-kisoissa 1993 hän oli seitsemäs tuloksella 61,64 ja kaksi vuotta myöhemmin Göteborgin MM-kisoissa hän voitti MM-pronssia 65,88 kantaneella heitollaan. Kauden lopussa hän heitti GP-finaalissa neljänneksi tuloksella 66,30. Seuraavana vuonna hän voitti Atlantan olympialaisissa olympiapronssia. Vuonna 1997 hän sijoittui Ateenan MM-kisoissa yhdenneksitoista ja GP-finaalissa seitsemänneksi.

Kaptjuh heitti Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi tuloksella 67,59. Seuraavana vuonna hän oli Edmontonin MM-kisoissa kuudes ja GP-finaalissa kahdeksas. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti MM-pronssia. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas. Vuonna 2004 hän sijoittui Ateenan olympialaisissa neljänneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui.

Ennätykset
 Kiekonheitto: 67,59 (2000)

Lähteet

Valkovenäläiset kiekonheittäjät
Valkovenäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt