joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luettelo vuonna 1914 kuolleista henkilöistä

* Kaatui ensimmäisessä maailmansodassa. ** Ensimmäisen maailmansodan siviiliuhri.

Tammikuu 
 9. tammikuuta – Oskars Bārs, latvialainen arkkitehti (s. 1848)
 18. tammikuuta – Juho Aatami Pelkonen, suomalainen opettaja ja virka- ja valtiopäivämies (s. 1847)
 24. tammikuuta – David Gill, skotlantilainen tähtitieteilijä (s. 1843)

Helmikuu 
 24. helmikuuta – Eugène Balme, ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti (s. 1874)
 24. helmikuuta – Robert Ek, suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies (s. 1830)

Maaliskuu 
 1. maaliskuuta – Tor Aulin, ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja viulisti (s. 1866)

Huhtikuu 
 7. huhtikuuta – Hanna Andersin, suomalainen rehtori, suomentaja ja oppikirjojen julkaisija (s. 1861)
 16. huhtikuuta – George William Hill, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1838)
 28. huhtikuuta − Philippe Édouard Léon van Tieghem, ranskalainen kasvi- ja sienitieteilijä ja professori (s. 1839)

Toukokuu 
 2. toukokuuta – John Campbell, englantilainen aatelismies ja Kanadan kenraalikuvernööri 1878–1883 (s. 1845)
 7. toukokuuta – Frans Ekqvist, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1840)
 25. toukokuuta – August Samuel Nordström, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1842)
 25. toukokuuta – Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman, suomalainen varatuomari, Tammisaaren pormestari 1889–1907 ja valtiopäivämies (s. 1857)

Kesäkuu 
 7. kesäkuuta – Kaarlo Kokkonen, suomalainen päätoimittaja, opettaja, lukkari ja valtiopäivämies (s. 1848)

Heinäkuu 
 15. heinäkuuta – Max Theodor Alfthan, suomalainen eversti, maantieteilijä ja Uudenmaan läänin kuvernööri 1905–1910 (s. 1863)
 21. heinäkuuta – Pehr Emil af Forselles, suomalainen virka- ja valtiopäivämies ja sotakamreeri (s. 1840)
 29. heinäkuuta – Konstantin Lojander, suomalainen juristi, tuomari, virka- ja valtiopäivämies ja varatuomari (s. 1862)

Elokuu 
 4. elokuuta – Hubertine Auclert, ranskalainen feministi ja naisten äänioikeuden ajaja (s. 1848)
 21. elokuuta – Juho Jalkanen, suomalainen maanviljelijä, liikemies ja valtiopäivämies (s. 1857)
 27. elokuuta – Eugen von Böhm-Bawerk, itävaltalainen ekonomisti, valtiomies ja Itävallan valtiovarainministeri (s. 1851)

Syyskuu 
 16. syyskuuta – Louis Bach, ranskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti (s. 1883)*
 22. syyskuuta – Alain-Fournier (oik. Henri-Alban Fournier), ranskalainen kirjailija (s. 1886)*

Lokakuu 
 10. lokakuuta – Johan Jacob Ahrenberg, suomalainen arkkitehti, taidemaalari, taidekriitikko ja kirjailija (s. 1847)
 13. lokakuuta – Aksel Hynninen, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1864)
 24. tai 25. lokakuuta – Jevgenia Mravina, venäläinen oopperalaulaja (s. 1864)
 24. lokakuuta – Gustav Wied, tanskalainen kirjailija (s. 1858)

Joulukuu 
 joulukuussa – Angata, katolilainen rapanuiden uskonnollinen johtaja Pääsiäissaarella (s. 1853)

Tuntematon päivämäärä 
 Karl Gustaf Lagerström, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1842)

Katso myös 

 Wikipedia:Henkilön kuolintiedon lisääminen
 Wikiprojekti:Henkilöartikkeleiden syntymä- ja kuolinvuosiluokat
 Wikipedia:Wikidata/Äskettäin kuolleita

1914
Guillaume Martin

Guillaume Martin (s. 9. kesäkuuta 1993 Pariisi) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän ajoi harjoittelijana Sojasun-tallissa syyskaudella 2013 ja FDJ.fr-joukkueessa syksyllä 2014. Hän kilpaili Wanty-Gobert-joukkueessa vuosina 2016–2019 ja on vuodesta 2020 ajanut Cofidis-tallissa. Hän voitti mäkikirikilpailun Espanjan ympäriajossa 2020.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2011
Course de la Paix Juniors, 1. etapin voitto
2015
Liége–Bastogne–Liége, U23, voitto
Tour de l'Avenir, 5. etapin voitto
2016
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
2017
Ranskan ympäriajo, 8. etapilla kolmas
Tour du Limousin, 4. etapin voitto
Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Giro della Toscana, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2018
Circuit Cycliste Sarthe, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, nuorten kilpailussa kolmas
2019
Giro di Sicilia, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
2020
Vuelta a San Juan, mäkikirikilpailun voitto
Faun-Ardèche Classic, kolmas
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, 4. etapilla kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, mäkikirikilpailun voitto, 5. etapilla toinen
2021
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kuudes
Mercan'Tour Classic Alpes-Maritimes, voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
2022
Drôme Classic, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
Tour de l'Ain, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Coppa Sabatini, kolmas

Lähteet 

Ranskalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Marc Soler

Marc Soler Giménez (s. 22. marraskuuta 1993 Vilanova y Geltrú, Katalonia) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on menestynyt parhaiten etappikilpailuissa ja mäkisessä maastossa ajettaessa. Hän aloitti ammattilaisuransa 2015, ja edusti Movistar Teamia vuoteen 2021 saakka. Kaudesta 2022 hän on kilpaillut UAE Team Emiratesissa.

Soler voitti Pariisi–Nizza-ajon 2018 neljän sekunnin erolla Simon Yatesiin. Hän voitti Lekunberriin päättyneen toisen etapin Espanjan ympäriajossa 2020

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2015
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailun voitto
2016
Route du Sud, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 4. etapin voitto
2017
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, 5. etapilla kolmas
2018
Vuelta a Andalucia, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
2019
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
2020
Pollença-Andratx, voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s, 2. etapin voitto, 11. etapilla toinen
2021
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs, 3. etapin voitto
2022
Espanjan ympäriajo 5. etapin voitto, 8. etapilla toinen, 12. etapilla kolmas

Lähteet 

Espanjalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiiltolupikka

Kiiltolupikka (Sesleria nitida) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja lupikoiden (Sesleria) sukuun kuuluva kasvilaji. Kiiltolupikkaa kasvaa luonnossa Etelä-Euroopassa Italiassa. Lisäksi sitä kasvatetaan myös koristeheinänä.

Kiiltolupikka on monivuotinen ja mätästävä heinälaji. Sen varret ovat kasvutavaltaan pystyjä ja voivat kasvaa noin 20–70 cm korkeiksi. Lehtilavat ovat 10–27 cm pitkiä, 3,5–6 millimetriä leveitä ja tasapintaisia. Lehtien kielekkeet ovat 0,2–0,4 mm pitkät ja kalvomaiset. Kiiltolupikan kukintona on tähkää muistuttava, soikea tai pitkulainen röyhy, joka on 2–3 cm pitkä ja 0,9–1,2 cm leveä. Tähkylät ovat röyhyssä yksittäin ja ovat muodoltaan pitkulaisia, 5,5–6,5 mm pitkiä sekä hieman sivusuunnassa litistyneitä. Osa tähkylöistä on martoja, mutta lisääntymiskykyisiä kukkia sisältävissä tähkylöissä on kahdesta kolmeen fertiiliä kukkaa. Kukissa on kolme pontta ja kaksi luottia. Tähkylöiden kaleet ovat keskenään samannäköisiä ja hieman tähkylää lyhyempiä. Tähkylöiden helpeet ovat lyhytvihneisiä.

Lähteet 

Lupikat
Hylätyt lelut

Hylätyt lelut () on Hibbert Ralph Entertainmentin (nyk. Silver Fox Films) vuosina 1997-1999 tuottama brittiläinen animaatiosarja, joka perustuu James Stevensonin kirjaan The Night After Christmas. Sarja kertoo kahdesta hylätystä lelusta: teddykarhu Teddystä ja räsynukke Annista, jotka matkaavat halki kaupungin, yrittäen etsiä itselleen uutta omistajaa. Ennen itse sarjaa Hibbert Ralph Entertainment tuotti Cosgrove Hallin kanssa vuonna 1995 puolen tunnin mittaisen lyhytelokuvan, joka toimii pilottijaksona tälle piirrossarjalle. Suomessa sarjaa on esitetty YLE TV2:lla.

Alkuperäiset äänet

Suomenkieliset äänet 

Suomenkielisen jälkiäänityksen ohjasi ja suomensi Arja Kataja.

Lähteet 
Brittiläiset animaatiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
Paavo Honkimäki

Paavo Honkimäki on suomalainen näyttelijä.

Ura 
Honkimäki on tehnyt uraansa suurimmalta osin Lahden kaupunginteatterissa ja Teatteri Eurooppa Neljässä. Hän roolitehtäviään ovat muun muassa Timo (Seitsemän veljestä), Paul McCartney (The Beatles Story), Juhana Vilen (Tankki täyteen), Reino Helismaa (Tapsa ja Repe - ohjelmalliset iltamat) ja Jussi Ollenberg / Topias Kinkkunen (Miehen kylkiluu). Kesällä 2015 Honkimäki teki useita rooleja Paavo Väyrysestä Alli Paasikiveen Laajavuoren kesäteatterin tuotannossa Kekkonen - syntymästä kuolemattomuuteen.

Honkimäellä on sivurooli Auli Mantilan draamaelokuvassa Pelon maantiede (2000).

Viitteet

Aiheesta muualla 
Jyväskylän kaupunginteatteri: Paavo Honkimäki
Radio Suomi Jyväskylä: Paavo Honkimäki teki Berliinissä näytelmää ja inventaariota

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Finnon kartano

Finnon kartano sijaitsi Kaitaalla eteläisessä Espoossa. Sen päärakennus ja talousrakennukset on purettu, ja niiden tilalle on rakennettu varastoja ja myymälöitä. Vakituisen asutuksen historia kartanon lähiympäristössä ulottuu Hannusjärvestä tehdyn siitepölytutkimuksen mukaan rautakaudelle.

Historia 
Finnon kartanon historia alkaa 1600-luvun lopulta, jolloin Finnon keskiaikaisesta kylästä muodostettiin kartanomainen ratsutila. Vakinaista peltoviljelystä alueella harjoitettiin jo rautakaudella vuoden 1000 tienoilla. Finno tunnettiin 1900-luvun alkupuolella laajasta puu- ja hedelmätarhastaan. Finnon viimeinen päärakennus valmistui Helsingin olympiavuonna noin 200 metriä länteen vanhasta, myös puretusta päärakennuksesta. Alueen maalaismainen ilme alkoi muuttua 1960-luvulla, jolloin moottoritie Länsiväylä rakennettiin aivan päärakennuksen pohjoispuolitse. Vuosisadan lopussa Finnon vanhalle tonttimaalle rakennettiin muun muassa varastohalli ja seuraavan vuosisadan alussa myymälähalleja. Tuolloin viimeisetkin vanhat kulttuurikerrokset katosivat.

Viimeinen päärakennus 
Vuonna 1952 valmistunut päärakennus oli kaksikerroksinen ja 13-huoneinen kivitalo. Barokista ammentaneine, symmetrisine julkisivuineen se oli ilmeeltään jossain määrin yksitotinen. Rakennuksen keskiakselia oli korostettu frontonein ja eteiskuistein. Kuistin päällä oli balusterikaiteinen parveke. Rakennuksen pohjoissivulle rakennettiin kaari- ja ympyräaiheinen sisääntulokatos 1971.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Hagerlund.net:Kadonnut Espoo: Finnon kartano

Espoon kartanot
Kaitaa
Ramoplaniini A2

Ramoplaniini A2 (C119H154ClN21O40) on lipoglykopeptideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tutkitaan käytettäväksi lääketieteessä antibioottina muuten vaikeasti hoidettavissa infektioissa.

Rakenne ja ominaisuudet
Ramoplaniini A2:a tuottaa eräs aktinobakteereihin kuuluvan Actinoplanes-suvun kanta. Bakteeri tuottaa lisäksi ramoplaniini A1:tä ja ramoplaniini A3:a, jotka muistuttavat rakenteeltaan erittäin läheisesti ramoplaniini A2:a. Yhdisteessä on 17 aminohaposta koostuva rengasrakenteinen peptidi, johon on liittynyt rasvahapoista johdettuja ryhmiä ja dimannoosiryhmä. Ramoplaniinien aminohapoissa on epätavallisia aminohappoja kuten 4-hydroksifenyyliglysiini, 3-kloori-4-hydroksifenyyliglysiini, allotreoniini, β-hydroksiasparagiini ja D-aminohappoja tavanomaisten L-aminohappojen sijaan.

Ramoplaniini A2:n antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien soluseinän peptidoglykaanikerroksen muodostamisen. Yhdiste muisuttaa rakenteeltaan erästä peptidoglykaanin synteesin välivaihetta lipidi II:ta ja estää trans­glykosylaasi­entsyymien toiminnan. Ramoplaniini A2 tehoaa ainoastaan grampositiivisiin bakteereihin erityisesti Clostridium-suvun lajeihin ja moniin kokkeihin. Ainetta on tutkittu erityisesti vankomysiinille ja beetalaktaameille vastustuskykyisten bakteerien aiheuttamien infektioiden hoidossa. Aine voidaan annostella joko tablettina tai ulkoisesti iholle. Ramoplaniini voi aiheuttaa haittavaikutuksenaan hemolyysiä.

Lähteet

Antibiootit
Pikkukarhun tarinoita

Pikkukarhun tarinoita () on Nelvanan tuottama kanadalainen animaatiosarja. Se perustuu yhdysvaltalaisen lastenkirjailijan Else Holmelund Minarikin kirjoittamaan ja kuvittaja Maurice Sendakin kuvittamaan lastenkirjasarjaan Pikku Karhu. Sarja kertoo karhunpennusta, joka asuu vanhempiensa kanssa talossa metsän keskellä. Pikkukarhun ystäviin kuuluvat Kana, Pöllö, Kissa, Ankka, Massi-apina sekä ihmistyttö Emilia. Joskus sarjassa esiintyy myös Pikkukarhun isovanhemmat. Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV1 kanavalla vuosina 1998-2000 Veturi  ja Yle TV2:lla vuosina 2001, 2004 ja 2012.

Jaksot

Suomenkieliset äänet 

Suomenkielisen jälkiäänityksen ohjasi ja suomensi Kari Jokelainen.

Aiheesta muualla 

 Sarjan jaksot, käyttäjältä Treehouse Direct Youtubessa.

Lähteet 
Kanadalaiset televisiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
2000-vuosikymmenen piirrossarjat
Mournful Lines

Mournful Lines on Oulussa vuonna 2013 perustettu kuusihenkinen metalliyhtye. Yhtyeen perusti laulaja-kitaristi Markus Jussila. Yhtye on seitsenvuotisen uransa aikana julkaissut omakustanteena kaksi studioalbumia oman yhdistyksensä ML Sounds Ry:n kautta. Tällä hetkellä yhtye työstää kolmatta albumiaan yhdessä saksalaisen tuottajan kanssa. Albumi on nimeltään Saga ja se julkaistaan kolmen EP:n kokonaisuutena, joista jokainen muodostavat oman teemansa. Yhtye solmi maailmanlaajuisen promootiosopimuksen yhdysvaltalaisen levy-yhtiön From The Depths Entertainmentin kanssa lokakuussa 2020.

Historia 
Vuoden 2012 lopulla yhtyeen laulaja-kitaristi Markus Jussila löysi muusikoiden.net -sivuston kautta jäsenet, joiden kanssa ensimmäiset treenit pidettiin jo vuoden 2013 tammikuussa. Siitä lähtien yhtye on keikkaillut tasaiseen tahtiin ympäri suomea. Debyyttialbumi Beneath Lies the Sorrow ilmestyi vuonna 2015. Seuraaja Versatility julkaistiin huhtikuussa 2018. Saman vuoden helmikuussa yhtyeen laulaja-kitaristi Markus Jussila ja kosketinsoittaja Matti Halonen järjestivät kiusaamisenvastaisen hyväntekeväisyystapahtuman Oulussa, jonka tuotot ohjattiin Tyttöjen Talolle Ouluun. Vuoden 2019 keväällä yhtye osallistui Untorock 2020 -bändikilpailuun, sijoittuen toiseksi. Tämän kilpailun myötä yhtye solmi managerisopimuksen oululaisen ohjelmapalveluita tuottavan yrityksen Oulun Ohjelmapalvelut Oy:n kanssa. Yhtyeen single Marionette julkaistiin lokakuussa 2020. Yhtye soittaa ensimmäiset kotimaan festarikeikkansa kesällä 2021. Vuoden 2022 ensimmäinen single julkaistaan 11. maaliskuuta ja se kantaa nimeä All The Anger. Syksyllä 2022 yhtye julkaisee uuden kappaleen yhteistyöprojektina ja siinä kuullaan laulussa Antti Railiota.

Diskografia

Studioalbumit 
 Beneath Lies the Sorrow (2015)
 Versatility (2018)

Singlet 
 In Autumn's Embrace (2015)
 Confine Me (2015)
 See Through (2018)
 Fallen Out (2018)
 Envy (2018)
 Marionette (2020)

 Pale Dead Walls (2021)

 Unknown Heaven Sent (2021)
 All The Anger (2022)
 Tomorrows Dream (2022)
 Love Is Cruel (2022)

Lähteet 

Suomalaiset metalliyhtyeet
Gustaf Adolf Ingman

Gustaf Adolf Ingman (1. kesäkuuta 1850 Kokkola – 21. joulukuuta 1910 Vaasa) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Ingmanin vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Ingman ja Katarina Fredrika Castelin. Ingman tuli ylioppilaaksi 1867 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872. Varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän työskenteli ensin senaatissa vuodesta 1876, jossa hän tuli valtiovaraintoimituskunnan kanslistiksi 1880. Keisarin Suomen kansliassa hän oli sihteeri vuodesta 1883. Vaasan läänin lääninsihteerinä Ingman toimi 1885–1910, joskin hän oli poliittisista syitä virastaan erotettu 1901–1906. Ingman edusti Kokkolaa porvarissäädyssä valtiopäivillä 1882. Talonpoikaissäädyn notaarina ja osin sihteerinä Ingman oli toiminut jo valtiopäivillä 1877–1878.

Lähteet
 

 Suomalaiset juristit
 Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Kuna (joki Pihkovan alueella)

Kuna () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 18 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.

Joen kulku 
Joen alku sijaitsee 14 kilometrin päässä sen joensuusta Peipsijärven rannalla. Siellä pääuomasta haarautuu yläjuoksulle päin kaksi puroa, joista toinen alkaa Oronyi Mohin () suoalueelta ja toinen hylätyn viljatilan luota. Seutu on autioitunutta metsäaluetta, jossa esiintyy soita, lopetettu turvetuotantoalue ja entisiä viljelytiloja. Keskijuoksulla, noin kuuden kilometrin jälkeen, saapuu joki Trutnevon () kylään, jossa sijaitsee sivuhaaraan padottu tekojärvi. Yleistyvien peltomaiden keskellä sijaitsee vielä toinen kylä Sidoroštšina (), josta on joelle lyhyt matka. Trutnevosta on neljä kilometriä maantielle (58K-096) , jonka välin joki virtaa niittyjen ja peltomaiden läpi ja jonka joki lopuksi alittaa Andronova Goran kylässä (). Viimeiset viisi kilometriä joki virtaa alangolla, jossa korkeuserot ovat vähäiset. Jokeen yhtyy vasemmalta tuleva Mikušan joki, joka tuo siihen lisää vettä. Jokilaaksosta erottaa ilmavalokuvissa leveän kosteikkomaisen tulvalaakson, jonka leveys on noin 100 metriä. Suiston lähellä molemmin puolin jokea sijaitsevat kylät Gorka () ja Kunest () . 

Seitsemän kilometriä etelämpänä laskee järveen toinen joki Torohovka ja kolme kilometriä pohjoisempana Vetka ().

Lähellä Trutnevon kylää sijaitsee matkailijoiden ja paikallisten tuntema kohde kylän suvuojan rotkolaaksossa. Sivu-uoma on uurtanut hiekkakiveen jokilaakson, jonka yhteen seinämään on koverunut luolamainen syvennys. Tämä Trutnevon luola (, Trutnevskie peštšery) toimii kesäisin rukoushuoneena.

Valuma-alue ja sivujoet 
Kuna sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven itärantaan, mistä järven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Kunan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Outovan piirissä. Kunan suurimpia sivuojia on esitelty alla taulukossa.

Joen valuma-alueella ei ole suuria järviä. Trutnevon kylässä () sijaitsee padolla sivuojaan muodostettu patolampi.

Hallintoalue 
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027398 .

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen joet
Peipsijärven alue
Peipsijärven valuma-alue
Josua Johansson

Josua Johansson (4. huhtikuuta 1850 Vimpeli – 9. heinäkuuta 1909 Juva) oli suomalainen pappi ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Josua Johanssonin vanhemmat olivat  rovasti Gustaf Johansson ja Johanna Emilia Schalin ja puoliso vuodesta 1871 Lovisa Wilhelmina Borg (k. 1917). Johansson tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti teologian erotutkinnon 1870 ja vihittiin papiksi 1871. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1874. Johansson sai varapastorin arvon 1880 ja rovastin arvon 1892. Hän toimi ensin pappina useilla eri paikkakunnilla ja oli  sitten kirkkoherra Mouhijärvellä 1883–1890, Hämeenlinnassa ja Vanajalla 1890–1905 ja Juvalla vuodesta 1905. Hämeenlinnan rovastikunnan lääninrovasti hän oli 1890–1904. Johansson oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. 

Tehtailija Elieser Johansson ja arkkipiispa Gustaf Johansson olivat Josua Johanssonin veljiä.  Kirjailija, opettaja Lauri Kaila oli hänen poikansa.

Lähteet
 

 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1909 kuolleet
Matinpalo

Matinpalo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:                                                            

 Leo Matinpalo (1900–1990), taidemaalari ja tenorilaulaja
 Maire Matinpalo, kuvanveistäjä
 Matti Matinpalo (1928–1996), diplomi-insinööri ja yritysjohtaja
 Nikolas Matinpalo (s. 1998), jääkiekkoilija
Hirvinen

Hirvinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Salomon Hirvinen (1834–1903), pappi ja valtiopäivämies, Väinö Vindician Hirvisen isä
Väinö Vindician Hirvinen (1869–1932), varatuomari, senaattori, korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos, Salomon Hirvisen poika
Taiwanin tautienehkäisykeskus

Taiwanin tautienehkäisykeskus (; , lyhennys Taiwan CDC, tai TWCDC tai TCDC) on Taiwanin pääkaupungissa Taipeissa sijaitsevan päätoimipisteensä ja kuuden aluetoimistonsa sekä esimerkiksi rajanylityspaikoilla sijaitsevien tarkastuspisteittensä kautta toimiva kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen. Se on maan terveys- ja hyvinvointiministeriön alainen organisaatio. Laitosta johtaa tohtori Jih-Haw Chou.

 
 
Taiwan CDC on ollut keskeinen kansallinen asiantuntijalaitos esimerkiksi covid-19-tautitapausten seurannassa vuonna 2020. Asiantuntijalaitoksen toiminta on saanut kiitosta osana Taiwanin onnistuneena pidettyä toimintaa covid-19-taudin vastaisessa työssä ja maan väkilukuun suhteutetun sairastuneiden määrän pitämisessä yhtenä maailman pienimmistä (tilanne 9/2020).

Tiedotusvälineiden mukaan laitos sai sosiaalisen median seurantansa avulla tietoa Kiinan Wuhanin kaupungissa alkaneesta epätyypillisestä keuhkotautiepidemiasta, jonka potilaat eristettiin Kiinassa. Tämän seurauksena Taiwan CDC oli yhteydessä China CDC:een ja lähetti jo joulukuun 2019 lopulla sairauden tarttumistapaa ihmiseltä toiselle koskevan tiedustelun Maailman terveysjärjestölle WHO:lle, joka tiedotti uuden koronaviruksen levittämästä sairaudesta vasta 14. tammikuuta 2020 ja sen mahdollisesti tarttuvan - vahvistamattoman tiedon mukaan - ihmisen välillä. Yhdessä hongkongilaisten ja macaolaisten tartuntatautiasiantuntijoiden kanssa kaksi taiwanilaista lääkäriä teki tiedonkeruumatkan Wuhaniin 13.-15. tammikuuta 2020. Tällöin vierailijat havaitsivat kiinalaisten salailevan tietoa taudin tartuntatavasta, vaikka myönsivät havainneensa kaksi tartuntarypästä perheissä. Vasta 20. tammikuuta WHO viestitti uuden koronaviruksen leviävän merkittävästi ihmiseltä toiselle.   
Tammikuun puolivälissä Wuhaniin tehdyn tiedonkeruumatkan jälkeen Taiwan aktivoi nopeasti Taiwanin tautienehkäisykeskuksen yhteydessä toimivan, Kansallisen terveysasioiden komentokeskuksen (National Health Command Center, NHCC) alaisen Epidemioiden keskuskomentokeskuksen (Central Epidemic Command Center, CECC) uuden koronaviruksen aiheuttaman epidemian torjumiseksi. NHCC oli perustettu alkujaan SARS-epidemian aikana vuonna 2004. Se on osaltaan ohjannut esimerkiksi saarivaltiossa tehtäviä tartuntatautiepidemioiden vastaisia toimia sittemmin.

Vuonna 2009 järjestettiin arkkitehtuurikilpailu Taiwan CDC:n uuden toimitalon suunnittelemiseksi. Taipeista runsaan 50 kilometrin päähän lounaassa sijaitsevaan Hsinchun biolääketieteelliseen tiedepuistoon sijoitettavaksi ehdotetun rakennuskokonaisuuden suunnittelukilpailun voittajaksi valittiin taiwanilaisen arkkitehdin Ricky Liun arkkitehtitoimiston yhteistyössä yhdysvaltalaisen kumppanin kanssa tekemä ehdotus. Ainakaan loppuvuoteen 2019 mennessä Taiwan CDC:n uutta toimitilaa ei kuitenkaan ole ehdotettuun paikkaan rakennettu.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Taiwan Centers for Disease Control, sisältää maan covid-tautitilanteen  (cdc.gov.tw)

Taipein rakennukset ja rakennelmat
Taiwan
Kansanterveyslaitokset
Samu Koskenkorva

Samu Valtteri Koskenkorva (s. 11. toukokuuta 2001 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermestä.

Ura

Seuraura 
Koskenkorva on Oulun Kärppien kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kiekko-Laserissa, josta Koskenkorva palasi takaisin Kärppiin C-juniorikaudella 2015–2016. Kaudella 2016–2017 hän toimi joukkueensa kapteenina. Koskenkorva jakoi tehoilla 8+18=26 koko C-nuorten SM-karsintojen puolustajien pistepörssin voiton TPS:n Nikolas Ketosen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa ja Koskenkorva valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 hän toimi Kärppien B-nuorten varakapteenina. Koskenkorva voitti B-nuorten SM-pronssia. Hän pelasi osan kaudestaan myös A-nuorissa, jossa Koskenkorva voitti hopeaa. Kauden 2018–2019 päätteeksi hän voitti A-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2019–2020 Koskenkorva edusti Kärppiä myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi pronssiin.

Kaudella 2020–2021 Koskenkorva nousi Kärppien U20-joukkueen kapteeniksi. Hän jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Joona Mourujärven kanssa lukemalla +6. Koskenkorva debytoi kauden aikana myös SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa 4. marraskuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Kärppien puolustuksesta oli sivussa Shaun Heshka ja Libor Šulák sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueen mukana Topi Niemelä ja Kasper Puutio. Koskenkorva merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.55 minuuttia.

Koskenkorva siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 49 runkosarjaottelua tehopistein 1+13=14 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Koskenkorva pelasi myös neljä Suomen Cupin ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Toukokuussa 2022 hän teki Hermeksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.

Maajoukkueura 
Koskenkorva pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018. Hän osallistui myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2019 turnaukseen, mutta Koskenkorva putosi kuitenkin viimeisten joukossa Suomen lopullisesta kisajoukkueesta. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. Yhteensä Koskenkorva on pelannut yhdeksän nuorten ja 45 poikien maaottelua.

Muuta 
Koskenkorvan isoveli Jesse pelaa hyökkääjänä Kärppien SM-liigajoukkueessa. Veljesten isä Jarmo Koskenkorva pelasi hyökkääjänä alemmilla sarjatasoilla ja heidän setänsä Kimmo Koskenkorva pelasi omalla urallaan yli 600 SM-liigaottelua sekä kaksi kautta Ruotsissa.

Samu Koskenkorva valmistui ylioppilaaksi Kastellin urheilulukiosta syksyllä 2020.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Kokkolan Hermeksen pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Arttu Hyry

Arttu Hyry (s. 6. huhtikuuta 2001 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Hyry osaa pelata myös keskellä. Hän laukoo oikealta. Kärppien urheilutoimenjohtaja Harri Aho on kuvaillut Hyryä pelityyliltään voimahyökkääjäksi.

Ura 
Hyry on Oulun Kärppien kasvatti. Kauden 2016–2017 hän pelasi suurimmaksi osaksi Kiimingin Kiekko-Poikien ja Kiekko-Laserin C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa, mutta osan kaudestaan myös KKP:n U17-junioreissa. Kauden 2017–2018 Hyry pelasi Kiekko-Laserin B-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli 14 osumallaan. Kaudeksi 2018–2019 Hyry palasi Kärppiin ja hän siirtyi seuran B-nuoriin. Hyry jakoi kuudella osumallaan koko B-nuorten SM-sarjan pudotuspelien maalipörssin voiton Ässien Leevi Viitalan kanssa. Kaudella 2019–2020 hän edusti Kärppien A-nuoria myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi pronssiin.

Kaudella 2020–2021 Hyry nousi Kärppien U20-joukkueen kapteenistoon. Hän debytoi myös SM-liigassa, jossa Hyry pelasi kolme runkosarja- ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 4. marraskuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Kärppien hyökkäyksestä oli sivussa maajoukkuekomennusten vuoksi Otto Karvinen ja Aku Räty. Hyry merkittiin joukkueen kolmosketjun oikeaan laitaan Tino Metsävainion ja Aleksi Mustosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.05 minuuttia ja Hyry keräsi teholukeman –1. Hänen keskimääräinen luistelunopeutensa 35,88 km/h mitattiin koko ottelun parhaaksi.

Toukokuussa 2021 Hyry teki Kärppien kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen, jossa Hyry pelasi alkukaudella 2021–2022 kaksi runkosarja- ja neljä Suomen Cupin ottelua. Kauden edetessä hän lopulta murtautui Kärppien SM-liigajoukkueeseen, jossa Hyryn varsinainen tulokaskausi toi 43 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9 ja seitsemässä playoff-ottelussa kaksi maalia. Hän teki liigauransa avausmaalin kauden viidennessä ottelussaan 23. lokakuuta 2021 Helsingin IFK:ta vastaan. Jouko Kämäräinen valitsi Hyryn ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Huhtikuussa 2022 hänen sopimustaan Kärppien kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2025 saakka.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Oulun Kärppien pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo vuonna 1975 kuolleista henkilöistä



Tammikuu 
 3. tammikuuta – Arvid Brenner (oik. Helge Heerberger), saksalais-ruotsalainen kirjailija (s. 1907)

Helmikuu 
 2. helmikuuta – Toivo Tarvanen, suomalainen toimittaja, toiminnanjohtaja ja kirjailija (s. 1901)
 7. helmikuuta – Rainer Ahonius, suomalainen jääkärieverstiluutnantti (s. 1896)
 8. helmikuuta – Albin Amelin, ruotsalainen ekspressionistinen taidemaalari (s. 1902)
 10. helmikuuta – Dave Alexander, yhdysvaltalainen basisti (The Stooges) (s. 1947)
 20. helmikuuta – Osmo Kaipia, suomalainen pesäpalloilija (s. 1927)
 20. helmikuuta – Ivan Sokolov-Mikitov, venäläinen neuvostokirjailija (s. 1892)
 21. helmikuuta – Elsa Alkman, ruotsalainen kirjailija, viulisti, poliitikko ja feministi (s. 1878)

Maaliskuu 
 24. maaliskuuta – Viljo Hirvonen, suomalainen metalliseppämestari-sähköteknikko ja valaisinten suunnittelija ja valmistaja (s. 1916)
 26. maaliskuuta – Ymär Abdrahim, suomentataari kauppias (s. 1882)

Huhtikuu 
 2. huhtikuuta – Väinö Tuomaala, suomalainen kansanperinteen kerääjä, museomies ja kotiseutuneuvos (s. 1916)
 20. huhtikuuta – Ville Mattinen, suomalainen yrittäjä ja kauppaneuvos (s. 1884)

Toukokuu 
 14. toukokuuta – Ernst Alexanderson, ruotsalais-yhdysvaltalainen sähköinsinööri ja radion ja television kehittäjä (s. 1878)
 25. toukokuuta – U. A. Käkönen, suomalainen yleisesikuntaeversti (s. 1906)
 28. toukokuuta – Hermann Kutschera, itävaltalainen arkkitehti ja olympiavoittaja (s. 1903)

Kesäkuu 
 9. kesäkuuta – Janina Konarska, puolalainen kuvataiteilija ja olympiamitalisti (s. 1900)
 23. kesäkuuta – John Akar, sierraleonelainen kirjailija, näyttelijä, muusikko ja suurlähettiläs (s. 1927)

Heinäkuu 
 19. heinäkuuta – Yrjö Perinne, suomalainen pesäpalloilija (s. 1917)

Elokuu 
 8. elokuuta – Julian Cannonball Adderley, yhdysvaltalainen jazz-alttosaksofonisti (s. 1928)
 20. elokuuta – Ivan Bahmut, ukrainalainen neuvostokirjailija (s. 1903)

Syyskuu 
 8. syyskuuta – Erik Adlerz, ruotsalainen uimahyppääjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja (s. 1892)
 21. syyskuuta – Mih’as Lynkou, valkovenäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja yhteiskuntavaikuttaja (s. 1899)
 26. syyskuuta – Ossian Suvanto, suomalainen kirjailija (s. 1885)

Lokakuu 
 17. lokakuuta – Berndt Lindahl, suomalainen näyttelijä (s. 1894)
 19. lokakuuta – Vilho Takkinen, suomalainen yleisurheilija (s. 1902)
 26. lokakuuta – Asmo Alho, suomalainen sarjakuvapiirtäjä (Kieku ja Kaiku), pilapiirtäjä ja kuvittaja (s. 1903)
 29. lokakuuta – Francesco Gargano, italialainen miekkailija ja olympiavoittaja (s. 1889)

Marraskuu 
 13. marraskuuta – Jorma Metsävainio, suomalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1919)
 14. marraskuuta – Max Ackermann, saksalainen taidemaalari (s. 1887)

Joulukuu 
 4. joulukuuta – Aleksander Kantonen, suomalainen jääkärivänrikki (s. 1893)
 24. joulukuuta – Yrjö Manner, suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos (s. 1893)

Tuntematon päivämäärä 
 Birger Lindberg, suomalainen pituushyppääjä (s. 1917)

Katso myös 

 Wikipedia:Henkilön kuolintiedon lisääminen
 Wikiprojekti:Henkilöartikkeleiden syntymä- ja kuolinvuosiluokat
 Wikipedia:Wikidata/Äskettäin kuolleita

1975
The Corpse of Anna Fritz

The Corpse of Anna Fritz () on vuonna 2015 valmistunut espanjalainen kauhuelokuva. Elokuva on ohjaaja Hèctor Hernández Vicensin ensimmäinen ohjaustyö.

Juoni 
Pau (Albert Carbó) on espanjalaisen sairaalan ruumishuoneella töissä. Kun sinne tuodaan kuuluisan kauniin näyttelijän Anna Fritzin (Alba Ribas) ruumis, Pau ottaa kuvan alastomasta Anna Fritzin ruumiista ja lähettää sen kaverilleen Ivanille (Cristian Valencia). Hän tulee yhdessä Javin (Bernat Saumell) kanssa tapaamaan Pauta sairalaan ruumishuonelle. Javi ja Ivan ovat humalassa, ja heillä on mukanaan kokaiinia, jota he nauttivat yhdessä Paun kanssa ruumishuonella. Ivan haluaa nähdä Anna Fritzin ruumiin, minkä jälkeen tapahtumat lähtevät etenemään.

Näyttelijät 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Espanjalaiset kauhuelokuvat
Vuoden 2015 espanjalaiset elokuvat
Nekrofilia
Mikki Hiiri (televisiosarja)

Mikki Hiiri (engl. Mickey Mouse) on Paul Rudishin luoma sarja lyhytelokuvia, joita tuotettiin vuosina 2013–2019.

Sarja jatkui Disney+-palvelussa vuonna 2020, nimellä Mikki Hiiren ihmeellinen maailma.

Ääninäyttelijät 

Suomenkielisissä sivuäänissä Antti Pääkkönen, Jukka Rasila, Petra Karjalainen, Petri Liski, Tuomo Rysti, Pekka Autiovuori, Aarre Karen, Katja Aakkula, Petri Hanttu, Tom Wentzel, Markus Bäckman, Antti L. J. Pääkkönen, Tero Koponen, Aku Laitinen, Susa Saukko, Tarja Alexander ja Sasu Moilanen.  

 Suomenkielinen ohjaus: Petri Hanttu
 Suomenkielinen käännös: Aki Heinlahti 

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Panagiótis Poulítsas

Panagiótis Poulítsas (, 9. syyskuuta 1881 Gerónthres, Lakonia – 16. tammikuuta 1968 Ateena) oli Kreikan korkeimman oikeuden puheenjohtaja, valtioneuvoston eli korkeinta hallinto-oikeutta vastaavan elimen presidentti, Ateenan akatemian jäsen ja Kreikan väliaikainen pääministeri ennen sodanjälkeisen ensimmäisen parlamentin valintaa maalis-huhtikuussa 1946.

Elämä 

Poulítsas opiskeli lakia Ateenan yliopistossa ja sen jälkeen vuodesta 1907 alkaen toimi lakimiehenä viisi vuotta. Hänet valittiin tuomariksi vuonna 1907. Myöhemmin hän opiskeli lakia Berliinin yliopistossa ja toimi sen jälkeen Thessalonikissa ja Ioánninassa. Hänestä tuli korkeinta hallinto-oikeutta vastaavan elimen jäsen vuonna 1932 ja sen presidentiksi vuonna 1943, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1951.

Toisen maailmansodan jälkeiset ensimmäiset parlamenttivaalit järjestettiin Kreikassa maaliskuun lopussa 1946. Poulítsas toimi uuden parlamentin kokoontumiseen asti kaksiviikkoisen väliaikaishallituksen pääministerinä. Hallituksessa oli edustettuna Kansanpuolueen johtaja Konstantínos Tsaldáris varapääministerinä ja ulkoministerinä sekä salkuttomina ministereinä muiden puolueiden puoluejohtajat Geórgios Papandréou, Sofoklís Venizélos, Panagiótis Kanellópoulos sekä kansanpuolueen Stéfanos Stefanópoulos. Viisi vuotta myöhemmin virkauransa jälkeen vuoden 1951 vaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi marsalkka Papágosin perustaman Kreikkalainen kansankokous (Ellinikós Synergasmós) -puolueen listalta.

Vuonna 1947 Poulítsasista tuli Ateenan akatemian jäsen ja sen presidentti vuonna 1957. Kreikan valtio kunnioitti hänen uraansa myöntämälle hänelle Feeniksin ritarikunnan suurristin.

Hänen tyttärensä Amalían poika on pitkäaikainen kansanedustaja ja Pasok-ministeri Dimítris Réppas. Hänen toisen tyttärensä poika on julkisuuden henkilönä tunnettu Tákis Theodorakópoulos. Poulítsas kuoli 16. tammikuuta 1968 Ateenassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikan pääministerit
Kreikkalaiset tuomarit
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Alpine Formula 1 -sarjassa

BWT Alpine F1 Team on Groupe Renault’n Formula 1 -talli.

Nimenvaihdoksen lisäksi tallin organisaatio uudistui kaudelle , kun Renault’n pitkäaikainen tallipäällikkö Cyril Abiteboul erosi tehtävästään tammikuussa 2021 ja hänen tilalleen valittiin MotoGP-luokassa Yamahalla ja Suzukilla vaikuttanut tallipäällikkö Davide Brivio ja uudeksi toimitusjohtajaksi Laurent Rossi. Tallin ensimmäinen kilpailu Bahrainissa päättyi Fernando Alonson keskeyttäessä jarruvikaan ja Esteban Ocon jäi ilman pisteitä kolaroituaan Sebastian Vettelin kanssa. Emilia-Romagnan osakilpailussa molemmat kuljettajat ajoivat pisteille, kun Alfa Romeo Racingin Kimi Räikkönen sai aikarangaistuksen. Myös Portugalin osakilpailussa molemmat kuljettajat ajoivat pisteille. Unkarin GP:ssä talli saavutti ensimmäisen palkintosijansa, kun Esteban Ocon ajoi kilpailun voittoon. Qatarin GP:ssä Alonso ajoi tallin toisen palkintosijan. Talli saavutti yhteensä 155 pistettä sijoittuen valmistajien sarjan viidenneksi.

Formula 1 -tulokset

Saavutukset

Kuljettajat 
 Fernando Alonso (2021–2022)
 Esteban Ocon (2021–)

Lähteet 

Ranskalaiset Formula 1 -tallit
Formula 1 -valmistajat
Frida (kappale)

Frida on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Behmin kappale, joka julkaistiin singlenä Warner Music Finlandin kautta 10. heinäkuuta 2020. Se nousi korkeimmillaan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi.

Kappale kertoo eron käsittelemisestä parisuhteen päätyttyä. "Frida" on laulu luopumisesta ja sen hyväksymisestä. Laulun nimi on viittaus meksikolaiseen taidemaalari Frida Kahloon.

Lähteet

Vuoden 2020 kappaleet
Suomen singlelistan ykköset
Behmin kappaleet
Kanadan ja Yhdysvaltain raja

Kanadan ja Yhdysvaltain raja (viralliselta englanninkieliseltä nimeltään International Boundary) on kokonaispituudeltaan maailman pisin kahden maan välinen raja. Kazakstanin ja Venäjän raja tosin on maailman pisin yhtäjaksoinen maaraja. 

Maaraja, mukaan lukien Suurten järvien, Atlantin ja Tyynenmeren rannikot, on 8891 km pitkä, josta 2475 km on Alaskan raja Brittiläisen Kolumbian ja Yukonin kanssa. Maiden välisen rajan kautta tapahtuvan laillisen kulun valvonnasta vastaavat tällä hetkellä virastot ovat Kanadan rajapalvelutoimisto (Canada Border Services Agency, CBSA) ja Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitos (U.S. Customs and Border Protection, CBP).

Rajan pituus alueittain

Lähteet

Aiheesta muualla
Gyula Vargha

Gyula Vargha (1853–1929) oli unkarilainen taloustieteilijä ja runoilija. Hän on julkaissut muun muassa runokokoelman (1881) sekä romanttisen runonäytelmän A boszuló kard ('Kostava kalpa', 1897), kääntänyt unkariksi muun muassa Friedrich Schillerin ja Heinrich Heinen runoutta. Merkittävin Varghan taloustieteellisistä teoksista käsittelee Unkarin luotto-oloja ja luottolaitoksia (1896).

Varghan runon "Haave ja todellisuus" on suomentanut Toivo Lyy, ja se on julkaistu antologiassa Unkarin lyyra (Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1970).

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarilaiset kirjailijat
Unkarilaiset taloustieteilijät
Vuonna 1853 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Dimítrios Máximos

Dimítrios E. Máximos (, 6. heinäkuuta 1873 Patras, Kreikan kuningaskunta – 17. lokakuuta 1955 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen talousmies ja poliitikko, joka toimi Kreikan pääministerinä vuoden 1947 alusta kahdeksan kuukauden ajan.

Elämä 

Máximos kävi lukiokoulutuksen Patraksessa ja opiskeli sen jälkeen lakia ja taloustieteitä Ateenassa ja Pariisissa. Vuonna 1891 eli 18-vuotiaana hän aloitti pankkiuran. Vuonna 1903 hän toimi Patraksen keskuspankin sivukonttorin johtajaksi ja sitten hänet ylennettiin johtajaksi Ateenaan keskuspankkiin. Vuonna 1914 hänestä tuli pankin varapääjohtaja ja pääjohtaja vuosiksi 1921–1922. Vuoden 1922 lopussa syyskuisen everstien Plastíras-Gonatás-vallankumouksen jälkeen Máximos erosi työstään ja lähti vaimonsa kanssa Italian Firenzeen peläten vallankumouksen Venizélos -kannattajien vastatoimia. Máximos oli Kreikan kuningashuoneen läheinen tuttava.

Dimítrios Máximos palasi Kreikkaan vuonna 1927 ja toimi oikeistolaisen Kansanpuolueen puheenjohtajan Panagís Tsaldárisin taloudellisena neuvonantajana. Vuonna 1933 hänet valittiin Kansanpuolueen listalta puolueen parlamenttiedustajaksi. Hän nousi Kreikan ulkoministeriksi vuosiksi 1933–1935. Tänä aikana Kreikan hallitus allekirjoitti Balkanin valtioiden eli Kreikan, Turkin, Jugoslavian ja Romanian välisen sopimuksen. Ioánnis Metaxásin noustua valtaan Máximos vetäytyi poliitiikasta aina maailmansodan päättymiseen asti.

Toisen maailmansodan jälkeen Máximos nousi tammikuussa 1947 siirtymäkauden hallituksen pääministeriksi, jossa varapääministereinä toimivat kansanpuolueen Konstantínos Tsaldáris, liberaalien Sofoklís Venizélos ja Geórgios Papandréou. Kun kansanpuolueen ja liberaalipuolueen johtohahmot riitautuivat hallituksessa, Máximos jätti hallituksensa eronpyynnön kuningas Yrjölle. Máximos päätti tähän poliittisen uransa.

Hänen Ateenan kotinsa, Máximoksen huvila, jonka valtio osti vuonna 1952, on ollut pääministerin virka-asunto vuodesta 1982.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikan pääministerit
Kreikan ulkoministerit
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Lamborghini Super Trofeo

Lamborghini Super Trofeo (aiemmin Lamborghini Blancpain Super Trofeo vuoteen 2017 asti) on kansainvälinen autourheilusarja. Sarjan järjestää Lamborghini Squadra Corse, jossa ajetaan kolmen eri maanosa sarjaa; Eurooppa, Aasia ja Pohjois-Amerikka. Sarjaa on ajettu vuodesta 2009 lähtien. Super Trofeossa kuljettajat ajavat identtisillä Lamborghini Huracán autoilla asfalttiratoja. Aiemmin sarjaa ajettiin Lamborghini Gallardolla.

Historia 
Lamborghinin sarja sai idean vuoden 2008 alussa palata takaisin rata-autoilun pariin, kun lähes kahdeksan vuotta oli kulunut edellisen sarjan Lamborghini Diablo GTR Super Trofeon viimeisestä kilpailusta. Tuona aikana Diablon jälkeen Lamborghini oli tuottanut kaksi autoa Murciélago 2001 ja Gallardo 2003, joista jälkimmäinen valittiin palaamaan kilparadoille. Elokuussa 2008 testikuljettajien päällikkö Giorgio Sanna toi ensimmäisen prototyypin Gallardo LP 560-4 Super Trofeo VIN 7330 Nardòn tekniseen keskukseen, joka hyväksyttiin testikuljettajien ja insinöörien kesken tulevaan sarjaan. Auton kehitystä jatkettiin talveen saakka Lamborghinin tutkimus- ja kehitysosastolla. Ensimmäiset näytösajot ajettiin Hochkenheimin radalla lokakuussa 2008 ja joulukuuhun mennessä 30 Lamborghini Gallardo LP 560-4 Super Trofeo autoa valmistettiin Lamborghinin tehtaalla.

Ensimmäinen kausi käsitti kuusi kilpailua kolmella radalla ja Blancpain tuotiin pääsponsoriksi, jonka yhteistyö kesti aina vuoteen 2017. Ensimmäisen kauden jälkeen 2009 sarja sai enemmän suosiota ja lopulta 2011 sarjan ensimmäinen prototyyppiauto VIN 7330 vietiin testattavaksi osallistumalla Italian GT cup -sarjaan, jossa Giorgio Sanna jatkoi auton kuljettajana. Tarkoitus oli saada lisäkehitystä auton tekniseen ja mekaniseen puoleen. Sanna voitti GT cupin, joka nostatti auton arvoa entisestään. Euroopan sarjan kasvaessa Super Trofeo -sarjaa päätettiin laajentaa aluksi Aasiaan 2012, jossa käytettiin Lamborghini Gallardo LP 560-4 Super Trofeo autoja. Menestyksen myötä sarjaa laajenettiin vielä seuraavaksi vuodeksi Pohjois-Amerikkaan, jolloin sarja sai vielä yhden lisäsarjan maailman cupin, jossa ratkottiin jokaisen maanosan parhaimpien kuljettajien kesken maailmanmestaruus.

Kilpailut 
Sarjassa ajetaan kymmenen kilpailua, joissa kaikissa on kaksi lähtöä, jotka kestävät noin 50 minuuttia. Lisäksi sarjassa on eri luokkia, kuten Pro, Pro-Am, Am ja LB cup. Super Trofeota ajettiin ensi kerran 2009 Euroopan sarjana, jonka jälkeen sitä on ajettu myös Aasiassa vuodesta 2012 lähtien ja Pohjois-Amerikassa 2013 lähtien. Kauden päätteeksi ajetaan myös Lamborghini World Final, jossa ratkotaan maailmanmestaruus, kun jokaisen maanosan voittajat ajavat kilpaa keskenään.

Euroopan mestarit

Suomalaiset sarjassa
Mikko Eskelinen (2014–)
Patrick Kujala (2015–2018)
Juuso Puhakka (2018–2019)
Elias Niskanen (2020–)

Lähteet

Super Trofeo
Urheiluautosarjat
Kohen

Kohen on juutalainen pappi, joka perimätiedon mukaan polveutuu israelilaisten ensimmäisestä ylipapista Aaronista. Leeviläiset toimivat kohaniittien avustajina. Jerusalemin temppelin aikaan kohenilla oli tietyt tehtävät, kuten uhrausten toimittaminen. Ylipapilla (kohen gadol) saattoi olla myös poliittisista valtaa.

Jerusalemin toisen temppelin tuhouduttua 70 jaa. siihen liittyviä rituaaleja ei voitu enää suorittaa, ja rabbit korvasivat uskonnollisen johtajan aseman juutalaisten keskuudessa. Joissakin juutalaisuuden suuntauksissa koheneilla on kuitenkin yhä erityinen arvoasema.

Kohen-asema periytyy isältä pojalle. Usein Kohen (tai jokin sen variantti, kuten Cohen, Kahn ja Katz) sukunimenä kertoo henkilön olevan kohen-pappissukua, mutta väestöjen sulautumisen ja seka-avioliittojen myötä sitä esiintyy muillakin. 1997 julkaistun geenitutkimuksen mukaan ne aškenasi- ja sefardijuutalaiset, jotka uskovat olevansa koheneita, jakavat isälinjoissaan geneettisen yhteneväisyyden, jota kutsutaan kohengeeniksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Juutalaisuus
Singani

Singani on bolivialainen muscat d´Alexandrie -lajikkeen rypäleistä tislaamalla valmistettu väkevä alkoholijuoma. Valtion virallisen määritelmän mukaan singania tuotetaan ainoastaan Bolivian Andeilla, ja käytettyjen rypäleiden tulee olla kasvatettu 1600–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Juoman tislaus tulee toteuttaa vähintään 2000 metrin korkeudessa.  Singani onkin Bolivian de facto kansallisjuoma.

Historia 
Singania on tuotettu Bolivian alueella 1500-luvulta lähtien pian espanjalaisten mantereelle saapumisen jälkeen. Kun vasta perustetuissa luostareissa tarvittiin ehtoollisviiniä, sitä alettiin valmistaa muscat d´Alexandrie -rypäleistä. Pian viinin huomattiin soveltuvan myös tislattavaksi. Kun vuonna 1546 perustetussa Potosin varakkaassa kaivoskaupungissa alkoi syntyä kysyntää väkevälle alkoholijuomalle, alkoivat paikalliset viinintuottajat tislata viiniä kaupallisessa tarkoituksessa singaniksi.

Valmistus 
Bolivian ilmasto on sekä trooppinen että mannermainen, ja suurin osa viinitarhoista sijaitsee vähintään 2000 metrin korkeudessa. Bolivian viinirypäleistä 75 prosenttia on muscat d´Alexandrieta lajiketta, josta myös singani valmistetaan.  Singaniin käytetyistä korkealla kasvatetuista rypäleistä valitaan parhaimmat, joista käytetään raakaviiniä, joka myöhemmin tislataan vähintään 2000 metrin korkeudessa singaniksi. Korkealla vuoristossa ilma on ohuempaa, jolloin tislaaminen tapahtuu matalammassa lämpötilassa.   Tällöin on helpompi erottaa tisleestä huonot osat kuten sikunaöljyt ja säilyttää juoman luonnetta korostavat aromaattiset osat.

Erityispiirteet 
Singani on ulkomaankaupassa luokiteltu brandyihin, eli alkoholijuomiin, jotka ovat tislattu viineistä. Singani kuitenkin poikkeaa yleisistä brandyista siten, että se säilyy kirkkaana alkoholina eikä sitä lainkaan kypsytetä puutynnyreissä.  Lähempänä Singani on eau-de-vie tisleitä, jotka ovat hedelmistä valmistettuja kahteen kertaan tislattuja alkoholijuomia, joiden joukkoon ei kuitenkaan ole ollut tapana laskea viinirypäleistä tehtyjä alkoholijuomia.

Lähteet 

 M. Carrie Allan: The absolutely delicious Bolivian spirit all drinkers need to know Washington Post.  3.1.2016.  (englanniksi)
 https://www.spiritsfully.com/blog/singani-the-bolivian-drink (englanniksi)
 https://www.boliviahop.com/singani-bolivia/
 Domine, Andeŕe (Suomennos Pirkko Roinila). Wein - Viini, Könemann 2004- ISBN 3-8331-1978-0
 https://www.montanyarum.com/blog/2019/6/17/benefits-of-distilling-at-altitude
 https://www.winesofbolivia.com/singani/
 https://www.fastcompany.com/3036864/steven-soderberghs-latest-years-in-the-making-creative-project-will-f-you-up (englanniksi) 
 https://www.hs.fi/ruoka/art-2000004676527.html

Viitteet 

Bolivialainen kulttuuri
Eteläamerikkalaiset juomat
Alkoholijuomat
La mujer murcielago

La mujer murcielago on vuonna 1968 julkaistu supersankarielokuva, joka perustuu löyhästi Lepakkonainen-nimiseen sarjakuvaan. Elokuva on ensimmäinen Lepakkonaisesta tehty elokuva.

Tuotanto 
Cinematográfica Calderón S.A. tuotti elokuvan monoäänellä (RCA High Fidelityllä), värillisenä 1.85 : 1 kuvasuhteella.

Ulkomaiset versiot 
Elokuvasta tehtiin italiankieliseksi dubattu versio nimellä Batwoman – L’invincibile superdonna.

Lähteet
Maailma on kaunis (kappale)

Maailma on kaunis on Kassu Halosen säveltämä ja Vexi Salmen Irwinille sanoittama, vuonna 1989 äänitetty kappale, jonka Flamingo Kustannus julkaisi samana vuonna Pyhä Pietari (säv. Kassu Halonen, Kisu Jernström, sanat Vexi Salmi) singlen (Gold disc GDS 397) B-puolena.

Lähteet 

Vuoden 1989 kappaleet
Vexi Salmen sanoittamat kappaleet
Kassu Halosen säveltämät kappaleet
Vavtrudner

Vavtrudner, myös Vavtrudne tai Vaftrudne, () on skandinaavisessa mytolgiassa viisas jotuni eli jättiläinen. Valepuvussa ja peitenimellä Gagnráðr esiintyvä Odin haastaa Vavtrudnerin tietokilpaan, jossa on tarkoitus saada selville, kumpi heistä on viisaampi. Odin ja Vavtrudner kysyvät toisiltaan maailman alkuperästä, rakenteesta ja lopusta. Odin voittaa viimein, koska Vavtrudner ei pysty sanomaan, mitä Odin kuiskasi poikansa Balderin korvaan ennen kuin tämän ruumis asetettiin roviolle. Tarina kerrotaan Runo-Eddaan kuuluvassa Vafþrúðnismál-runossa.

Lähteet 

Skandinaavisen mytologian jättiläiset