joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anathema

Anathema on englantilainen rock-yhtye, joka sai alkunsa Liverpoolissa vuonna 1990 nimellä Pagan Angel. Anathema oli yksi doom metalin ja death metalin risteytyksen pioneereista Unholyn, Thergothonin, Paradise Lostin ja My Dying Briden ohella. Yhtyeen alkuaikojen jälkeen sen tyyli on kehittynyt metallimusiikin genremääritelmien yli nykyiseen tunnelmalliseen ja synkänpuhuvaan rock-ilmaisuun.

Anathema on esiintynyt Suomessa useaan otteeseen: vuonna 1999 Ilosaarirockissa, joulukuussa 2005 Jyväskylässä, Oulussa ja Helsingissä, 30. kesäkuuta 2006 Tuska Open Air Metal Festival -festivaaleilla Helsingissä sekä joulukuussa 2006 Helldone-festivaalilla Helsingissä. Vuonna 2008 yhtye soitti muun muassa Kuopio Rockissa. Lisäksi Daniel Cavanagh on soittanut useita pienempiä klubikeikkoja Suomessa.

Anathema aloitti syksyn 2010 kiertueensa Suomesta.

Jäsenet

Nykyiset

 Vincent Cavanagh – laulu, rytmikitara (1990–)
 Daniel Cavanagh – kitara (1990–2002, 2003–)
 Jamie Cavanagh – basso (1990–1991, 2002–)
 John Douglas – rummut (1990–1997, 1998–)
 Lee Douglas – laulu (2000–)
 Daniel Cardoso – koskettimet (2011-)

Entiset

 Darren White – laulu (1990–1995)
 Duncan Patterson – basso, koskettimet (1991–1998)
 Shaun Steels – rummut (1997–1998)
 Martin Powell – koskettimet (1998–2000)
 Dave Pybus – basso (1998–2001)
 Les Smith – koskettimet (2000–2011)

Diskografia

Albumit

EP:t

Demot

Kokoelmat

Singlet
 ”They Die” (1992)
 ”We Are the Bible” (1994)
 ”Alternative Future” (1998)
 ”Deep” (1999)
 ”Make It Right” (1999)
 ”Pressure” (2001)

Videot

Aiheesta muualla

 Anatheman viralliset sivut
 Anathema-fanisivu
 Anathema Doom Metal Band -fanisivu
 Puolalainen Anathema-sivu
Salford

Salford ['sɒlfərd] on noin  asukkaan kaupunki (city) ja  asukkaan metropolihallintopiiri (metropolitan borough) Suur-Manchesterin metropolikreivikunnassa Luoteis-Englannissa. Se sijaitsee Manchesterista länteen Irwelljoen varrella. Kaupungin nimi tulee muinaisenglannin sanoista salh (’pajupuu’) ja ford (’kahlaamo’) ja tarkoittaa siis ’pajukahlaamoa’. Hallintopiiriin kuuluu Salfordin kaupungin lisäksi Ecclesin, Swintonin, Pendleburyn, Walkdenin ja Irlamin kaupungit.

Salfordin alueelle alkoi muuttaa flaamilaisia kutojia noin vuoden 1360 paikkeilla, ja kaupungista tuli tärkeä tekstiilituotannon keskus. 1700-luvulla tehdastuotanto syrjäytti kotiteollisuuden ja Salfordista kasvoi nopeasti yksi Englannin tärkeimmistä puuvillatekstiilien tuottajista. Samoihin aikoihin seudulta alettiin louhia hiiltä ja sinne syntyi raskasta koneteollisuutta. Salfordin ohella Eccles oli tärkeä puuvillatekstiilien tuottaja ja Worsleyn alueelle perustettiin hiilikaivos. Bridgewaterin herttua palkkasi insinööri James Brindleyn rakentamaan 1761 kanavan, jota pitkin hän saattoi kuljettaa hiiltä kaivoksiltaan Worsleystä Manchesteriin.

Manchesterin kanavan valmistuttua 1894 Salfordista tuli tärkeä satama, sillä sen telakka-alue oli suurin kanavan varrella. Nopea väestönkasvu 1800-luvulla johti liian tiiviiseen ja huonolaatuiseen asuntorakentamiseen, jonka aiheuttamat ongelmat jatkuivat pitkälle 1900-luvulle asti. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin perinteiset teollisuudenalat supistuivat ja tilalle tuli kemikaalien, muovien ja sähkölaitteiden valmistusta ja kevyttä koneteollisuutta. Salfordin väkiluku pieneni rajusti 1900-luvun loppua kohden ja alkoi nousta uudelleen vasta 2000-luvun alussa.

Nykyisin Salfordissa on Ison-Britannian kaupungeista kuudenneksi eniten tornitaloja (2016). Radcliffen suvun maakartano Ordsall Hall (1350) on kaupungin harvoja esiteollisia rakennuksia.

Salfordin yliopisto perustettiin Royal Technical Institutena 1896 ja se sai yliopiston aseman 1967. Yliopistossa on suuri teknillinen tiedekunta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Asutut paikat Suur-Manchesterissa
Englannin kaupungit
Englannin metropolihallintopiirit
Beringinmeri

Beringinmeri on Tyynenmeren pohjoisimman osan muodostava merialue. Muusta Tyynestämerestä Beringinmeren rajaavat Alaskan niemimaa ja Aleuttien saaristo. Pohjoisessa Beringinmeren erottaa Pohjoisesta jäämerestä 90 kilometriä leveä Beringinsalmi, jonka löysi vuonna 1648 tutkimusmatkailija Semjon Dežnjov. Tanskalaissyntyinen Vitus Bering tutki aluetta sata vuotta myöhemmin, ja meri nimettiin hänen mukaansa.

Eläimistö 
Beringinmeri on ravinteikas ja siellä esiintyy paljon merieläimiä ja merilintuja. Valtaosa maailman silmälasihaahkoista elää Beringinmerellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Share International

Share International on Benjamin Cremen perustama uskonnollinen järjestö. Järjestö uskoo, että Maitreya, maailmanopettaja, liikkuu ihmisten keskuudessa ja levittää uskoa häneen. Järjestön mukaan eri uskontojen jumaluudet kuten Jeesus, Buddha,  Mahdi ja Krishna ovat Maitreyan henkilöitymiä. Järjestöllä keskustoimipaikat ovat Lontoossa, Amsterdamissa, Tokiossa ja Los Angelesissa. Järjestö tunnetaan myös nimellä Tara Center heidän Los Angelesin toimipaikkansa mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.share.fi

Kansainväliset järjestöt
Uskonnolliset järjestöt
Tom Lindholm

Tom Uolevi Lindholm (s. 16. lokakuuta 1958 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.

Ura

Teatteri 
Tom Lindholm innostui teatterista, kun hän näki yksinhuoltajaäitinsä seurassa Kansallisteatterissa lastennäytelmän Kolme iloista rosvoa. Teini-ikäisenä hän kävi Helsingin työväenopiston näytelmäpiiriä. Lindholm pyrki pari kertaa teatterikouluun, mutta ei kuitenkaan sinne päässyt. Tuolloin teatterit ottivat näyttelijäharjoittelijoita. Lindholm saikin ensimmäisen kiinnityksensä Mikkelin kaupunginteatterin näyttelijäharjoittelijana. Mikkelissä hän näytteli neljä vuotta, jonka jälkeen hän siirtyi Vaasan kaupunginteatteriin, missä hän oli kaksi vuotta.

Vuonna 1985 hän muutti Tampereelle, kun Esko Roine sai houkuteltua hänet Tampereen Teatteriin. Tuolloin hän kuului muun muassa Kaisa Korhosen johtamaan Musta rakkaus -ryhmään vuosina 1989–1992. Lindholm oli perustamassa Teatteri Telakkaa Tampereella, jossa hän vietti vuodet 1994–2000. Tämän jälkeen hän on ollut vapaana taiteilijana, ja esiintynyt pääsääntöisesti Tampereen Teatterissa, Tampereen Komediateatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa.

Televisio ja elokuvat 
Lindholm on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänet muistetaan etenkin taksikuski-isänä sarjasta Kyllä isä osaa sekä Maalaiskomedia-sarjan kanttori-urkuri Ilmari Piiparisena.  Lisäksi Lindholm tunnetaan koomisesta Tohtori Pekka Tuttava -hahmosta, jonka esitys on kiertävä ja muuntuva yhden hengen show.

Näytelmiä

Tampereen Teatteri 

 Tulitikkuja lainaamassa (1989)
 Othello (1989)
 Riistapolku (1990)
 Rikos ja rangaistus (1990)
 Korhonen! Korhonen! (1990)
 Putous (1991)
 Syöjätär (1992)
 Pekka Tuttava (2005)
 Varasto (2007)
 Hullu kuningas (2008)
 Sotahevonen (2010)
 Päällystakki (2010)
 Jatkuvaa kasvua (2014)
 Musta sydän (2017)

Tampereen Työväen Teatteri 

 Piplia (2004)
 Maailmanlopun hautaustoimisto (2011)
 Kalevala - Kaikki mitä olet halunnut tietää kansalliseepoksesta mutta et ole koskaan uskaltanut kysyä (2011)
 Vånkikuljetus nro 86 (2013)
 Tämä on ryöstö! (2018)

Tampereen Komediateatteri 

 Avioliitto on ikuista (2007)
 Tom & Tom (2013)
 Riemurahat (2014)
 Ei tolkun häivää (2014)
 Kyllä isä osaa (2015)
 Ei ketään kotona (2016)
 Kyllä isä osaa remix (2017)

Muualla 

 Paljon onnea vaan! (2002, Turun kaupunginteatteri)
 Hälläväliä -revyy (2003, Tanssiteatteri MD)
 Koukussa (2006, Turun kaupunginteatteri)

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Aiheesta muualla

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Mooseksen perintö

Mooseksen perintö on Yle TV2:ssa nähty Maalaiskomedian kolmas osa. Sarja kuvattiin vuonna 2001 ja sarja esitettiin uusintana vuosina 2006, 2010 ja 2020. Sarjan on käsikirjoittanut Heikki Luoma ja ohjannut Jukka Mäkinen.

Luoma ja Mäkinen ovat tehneet sarjasta myös näytelmäversion, joka sai ensi-iltansa Pyynikin kesäteatterissa 2007.

Juoni 
Huoltamoyrittäjä P.A. Turpeinen törmää vinttiä siivotessaan isänsä Mooseksen vanhaan kassakaappiin, josta löytyy vanhojen kalossien lisäksi testamentti. Äkkiarvaamatta mies onkin rikas, mikä herättää Kuusniemellä kuohuntaa, kun tieto rahoista leviää. Juuri vankilasta vapauteneen Hakkaraisen talon pakkohuutokauppa ei onnistu suunnitelmien mukaan, sillä kilpahuutajaksi värvätty Turpeinen toheloi kaupan. Hakkarainen ja Kiiski yrittävät väkisin suostutella Turpeista myymään Urmaankallion. Turpeinen allekirjoittaa myyntisopimuksen, mutta Tuulia ei suostu, ja Kylmälehto lähetetään asialle pyytämään "neiti Huttusen" nimeä paperiin. Paperiin tarvittaisiin kuitenkin Tuulia Turpeisen nimikirjoitus, joten Kuusniemen seurakunta onnistuu vuokraamaan Urmaankallion 50 vuodeksi.

Jaksot 

 DVD julkaistiin 22. syyskuuta 2004.

Näyttelijät ja henkilöt

Soundtrack 
Sarjassa kuultavia kappaleita:
 Suvivirsi
 Esa Kotilainen: Viola, naiset ja miehet
 Esa Kotilainen: Ylempi lentovalssi
 Esa Kotilainen: Poikamiehet Oy
 Esa Kotilainen: Turpeisen baarin jenkka
 Esa Kotilainen: Rannalla
 Esa Kotilainen: Poliisit kutee (versio 1)
 Esa Kotilainen: Hiippaileva psykedeelikko
 Pro Kuusniemi
 Matti Louhivuori: Suopursu
 Esa Kotilainen: Rantahiippailija

Aiheesta muualla 
 Yle Elävä arkisto − Mooseksen perintö 
 Yle Areena - Mooseksen perintö
 Junnut.comin nettiartikkeli Oulun näytelmästä 
 

Suomalaiset komediasarjat
Maalaiskomedia
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Worms (videopeli)

Worms on Team17:n kehittämä ja Ocean Softwaren julkaisema taktinen peli. Peli on julkaistu vuonna  Amigalle, Amiga CD32:lle, DOS:lle, Game Boylle ja PlayStationille sekä useille muille alustoille seuraavina vuosina. Peli on Worms-sarjan ensimmäinen. Peli nosti Team17:n julkisuuteen.

Peli on Wiredin mukaan yksi kymmenestä merkittävimmistä peleistä Amigalla.

Kehitys 
Alun perin pelin loi Andy Davidson Blitz BASIC -nimiseen ohjelmointikisaan, jota ylläpiti Amiga Format -tietokonelehti. Pelin silloinen nimi oli Total Wormage (mahdollisesti viittaus Total Carnage -ampumapeliin), muttei voittanut kilpailua. 

Davidson lähetti pelin monelle julkaisijalle ilman menestystä. Hän vei pelin European Computer Trade Show'hun, jossa oli myös väkeä Team17:stä. Team17 tarjoutui kehittämään peliä vielä hieman eteenpäin ja sen jälkeen julkaisemaan sen. Davidson suostui.

Pelaaminen 
Pelissä neljähenkiset matojoukkueet sotivat toisiaan vastaan. Pelissä voi pelata usean pelaajan moninpelinä, yksin tietokonetta vastaan tai tietokone tietokonetta vastaan. Peli on vuoropohjainen jossa yhtä matoa kerrallaan voi ohjata aikarajatun vuoron aikana. Peli erässä voi olla kerralla maksimissaan neljä nelihenkistä joukkuetta.

Pelin tarkoituksena on tappaa toisen joukkueen madot käyttäen monipuolista asearsenaalia erilaisissa, satunnaisesti generoiduissa kentissä. Madot voivat kuolla kolmella tavalla: menettämällä kaiken energiansa, hukkumalla veteen tai lentämällä ulos kentästä. 

Peli tukee proseduraalisesti generoituja kenttiä, jotka ovat täysin tuhottavia: räjähdykset voivat jättää kraatereita, jotka vaikuttavat pelaamiseen.

Vaikka Worms oli vasta pelisarjan ensimmäinen versio, niin Worms-peleille tyypilliset piirteet näkyivät jo: madoille saa keksiä yksilölliset nimet, aseet ovat mielikuvituksellisia ja pelin välitekstit nokkelia.

Lisäosat

Worms Reinforcements
Worms Reinforcements julkaistiin 10. lokakuuta 1995, ja se on jatkoa alkuperäiselle Wormsille. Se sisältää muuten samojen elementtien lisäksi uusia yksinpelitehtäviä. Vaikka peli ulkoisesti ei paljoa ensimmäisestä osasta eroa, niin muutoksiakin oli. Reinforcementsissa pystyi neljä joukkuetta pelaamaan yhtäaikaisesti vastakkain kun ensimmäisessä osassa vastakkain pystyi pelaamaan maksimissaan kaksi joukkuetta. Uutuutena tuli myös mahdollisuus valita käytettävä mato ja ensimmäiseen osaan nähden madot pystyivät myös liikkumaan paremmin eivätkä olleet niin liimautuneita maahan kuin alkuperäisessä Wormsissa. Muita uudistuksia ovat moninpelituki ja muutamia uusia kenttiä. Lisäksi aseiden ja työkalujen määrää on lisätty alkuperäiseen peliin verrattuna ja joidenkin nimiä on vaihdettu.

Vastaanotto 
CU Amiga-lehti antoi pelille arvosanaksi 94% arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Worms Sega Retro -sivustolla 
 Team17:sta viralliset kotisivut 

Vuoden 1995 videopelit
Amiga-pelit
Amiga CD32 -pelit
Atari Jaguar -pelit
DOS-pelit
Worms-pelit
Super Nintendo Entertainment System -pelit
Sega Saturn -pelit
PlayStation-pelit
Sega Mega Drive -pelit
Pet Sounds

Pet Sounds on yhdysvaltalaisen popyhtye The Beach Boysin vuonna 1966 valmistunut albumi. Sitä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä poplevyistä. Mojo Magazine valitsi levyn maailman kaikkien aikojen parhaaksi listallaan The Greatest Albums of All Time. Se oli ykkössijalla myös New Musical Expressin listalla Top 100 Albums. Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listalla se oli sijalla kaksi.

Brian Wilson jäi vuonna 1964 pois yhtyeen kiertuekokoonpanosta ja omisti aikansa studiotyöskentelylle. Wilsonin henkilökohtaiseksi projektiksi muodostunut Pet Sounds syntyi samaan aikaan kun The Beach Boys kiersi maailmalla.
Melkein koko albumin soitto-osuudet ovat The Wrecking Crew -studiomuusikkoryhmän soittamat. Kappaleella ”That’s Not Me” soittavat Brian Wilson (urut ja ”Danelectro” basso), Carl Wilson (kitara ja basso) ja Dennis Wilson (rummut). Nimikkokappaleella ”Pet Sounds” Brian Wilson soittaa pianoa sekä urkuja kappaleella ”I Know There’s an Answer”. Carl Wilson soittaa 12 -kielistä sähkökitaraa ”God Only Knows” -laulussa. Yhtyeen jäsenet esittävät kaikki lauluosuudet.

Pet Sounds mullisti 1960-luvun popmaailman ainutlaatuisen rikkaalla äänimaailmallaan ja kehittyneillä sovituksillaan. Wilson sovitti lauluihin ”lempiääniään”, orkesterisoittimien koko kirjon harpuista ja patarummuista lähtien. ”Good Vibrations” -single, joka syntyi samoissa sessioissa päätymättä kuitenkaan albumille, tunnetaan Electro-Thereminin ujelluksesta.

Tony Asherin kanssa tekemissään sanoituksissa Wilson uppoutui oman mielensä syövereihin. Laulut käsittelivät yhdysvaltalaisen nuorison kasvukipuja vilpittömämmin ja syvemmin kuin mihin The Beach Boys oli ennen pystynyt.

Pet Sounds oli alkujaan menestys etenkin Isossa-Britanniassa, mutta sillä ei ollut samanlaista myyntivoimaa kuin The Beach Boysin aikaisemmilla aurinkoisilla hiteillä. Vuosien saatossa se on kuitenkin noussut epäilemättä yhtyeen tunnetuimmaksi albumiksi. Sen sanotaan olleen inspiraationa The Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandille. Pet Sounds osoitti, että kolmen minuutin popkappaleista pystyi tekemään kestävän albumikokonaisuuden.

Vuonna 2005 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Kappaleet

Arvostelut 
AllMusic: 
Slant Magazine:

Lähteet 

The Beach Boysin albumit
Kamaripopalbumit
Vuoden 1966 albumit
Saketti

Saketti (eli šaketti) on miesten päiväjuhlapuku, johon kuuluu kaarevaliepeinen takaa pitkä musta takki sekä musta-harmaajuovaiset housut. 

Aikaisemmin sakettia on pidetty päiväjuhlissa ennen kello kahdeksaatoista. Nykyisin asua käytetään eniten häissä.

Aikaisemmin saketista lähes yksinomaisesti käytetty nimitys šaketti on nykyään käynyt harvinaiseksi, mutta on silti yhä käyttökelpoinen.

Sakettikokonaisuus The Man's Bookin mukaan:

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Saketti - Morning coat Pukeudu.fi-sivustolla
 Saketti vaatevalmistaja Turo Tailorin sivuilla
 Sakettiopas tyylisivusto Keikarissa

Juhlapuvut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Shortsit

Shortsit tai sortsit ovat lyhytlahkeiset (engl. short = lyhyt) housut. Joidenkin sortsien lahkeet ulottuvat pohkeiden puoliväliin asti, mutta shortsit eivät kuitenkaan peitä jalan koko pituutta.

Erilaisia sortseja 
 pyöräilysortsit
 bermudasortsit
 vetoketjusortsit, joiden lahkeiden alaosan voi irrottaa ja kiinnittää 
 caprit eli tulvahousut (kapea 3/4-pituinen lahje) 

Housut
Ensivaste

Ensivaste on osa porrastettua ensihoitojärjestelmää. Sillä tarkoitetaan potilaan luokse lähetettävää lähintä mahdollista yksikköä, joka kykenee aloittamaan välittömät toimenpiteet potilaan peruselintoimintojen turvaamiseksi, antamaan tehostettua ensiapua, arvioimaan potilaan tilan ja raportoimaan tilanteesta eteenpäin. Ensivaste on ensihoitojärjestelmässä korkein taso, jolle henkilö, joka ei ole hoito- tai pelastusalan ammattilainen, voi päätyä. EVY (ensivasteyksikkö) ei kuljeta potilasta kuin poikkeustapauksissa.

Ensivasteyksikkönä voi toimia esimerkiksi pelastus- tai poliisiauto tai meripelastusalus, jonka henkilöstö on saanut ensivastetoimintaan vaadittavan koulutuksen. Myös ambulanssi tai muu lääkinnällisen pelastustoimen yksikkö voi toimia ensivasteena esimerkiksi ollessaan kuljettamassa toista potilasta, jonka tila sallii yksikön miehistön lähtevän hoitamaan kiireellisempää potilasta.

Ensivasteyksikkö hälytetään, kun se saavuttaa potilaan merkittävästi ensihoidon yksikköä nopeammin. Yksikkö voidaan hälyttää myös ensihoidon yksiköiden lisäavuksi. 

Ensivasteyksikkö ei yleensä aloita lääke-/nestehoitoa, ellei miehistössä ole hoito- tai pelastusalan ammattilaista kuten ensihoitoon suuntautunutta lähihoitajaa, ensihoitajaa (AMK), sairaanhoitajaa (AMK), palomies-sairaankuljettajaa tai lääkäriä.

Katso myös 
 Ensihoito

Aiheesta muualla 
Palokunnan ensivasteyksikkö osana ensihoitojärjestelmää Keski-Pohjanmaalla (.pdf-tiedosto)
Poliisilta ensiapua

Palo- ja pelastustoimi
Moskovan Kreml

Moskovan Kreml () on Moskovan keskustassa sijaitseva historiallinen linnoitus, kreml, jossa sijaitsevat merkittävimmät Venäjän hallintoelimet. Kremlissä sijaitsevat presidentin virka-asunto ja senaatti. Sen pinta-ala on 27,5 hehtaaria.

Kremlin historiallisia nähtävyyksiä ovat lukuisat kirkot, kuten Uspenskin katedraali, Tsaarin kanuuna, Tsaarin kello ja Kremlin tornit, joista Spasskaja-torni on tunnetuin. Kremlin kompleksi on yksi Unescon maailmanperintökohteista Venäjällä.

Useita merkkihenkilöitä on haudattu Kremlin muuriin tai sen edessä olevaan kalmistoon, kuten Josif Stalin, Leonid Brežnev ja Otto Wille Kuusinen. Muurin vieressä Punaisen torin reunalla sijaitsee Leninin mausoleumi.

Isolla kirjoitetulla nimellä Kreml viitataan usein metonyyminä Venäjän valtionjohtoon, nykyään erityisesti Moskovan kremlin alueella toimivaan Venäjän presidentinhallintoon. Kylmän sodan aikana länsimaissa harjoitettua Neuvostoliiton johdon toiminnan ja ajattelun tutkimusta alettiin kutsua kremlologiaksi. Termi on käytössä edelleen.

Historia 
Moskovan Kremlistä on merkkejä jo 1000-luvulta. Aikanaan Kreml toimi Moskovan ruhtinaskunnan ja myöhemmin koko Venäjän hallinnollisena keskuksena. Vuosina 1366–1368 linnoitus rakennettiin uudelleen kivestä. Vuonna 1703 Pietari Suuri siirsi pääkaupungin ja hallinnon Pietariin. Kremlistä tuli uudelleen hallinnollinen keskus vuonna 1917, jolloin Leninin bolševikkihallitus siirsi hallinnon ja myöhemmin pääkaupunkiuden Moskovaan. Tämän jälkeen Moskovan Kreml toimi Neuvostoliiton hallinnollisena keskuksena. Nykyisin Kreml toimii Venäjän federaation hallinnollisena keskuksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Moskovan Kremlin sivusto  kreml.ru  
Otkrytije Kremlja Streetview-tyyppinen virtuaali-Kreml.  Venäjän presidentin sivusto 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Venäjän virka-asunnot
Kellsin kirja

Kellsin kirja on kuvitettu keskiaikainen, latinankielinen evankeliumikäsikirjoitus. Sen valmistivat kelttiläiset munkit noin vuonna 800. Se on nykyisin nähtävänä Dublinissa, Irlannissa Trinity Collegen kirjastossa.

Kirjassa on neljä evankeliumia tekstattuna mustalla, punaisella, purppuranvärisellä ja keltaisella musteella. Se koostuu 340 pergamenttiarkista, jotka on taitettu kahtia. Arvellaan, että noin 30 arkkia on kateissa.

Vuosisatojen kuluessa kirja on sidottu uudelleen monia kertoja. Kirjasta on tehty näköispainoksia, ja se on julkaistu myös sähköisenä.

Alkuperä 
Kellsin kirjan valmistivat Ionan luostarin Pyhän Columban sääntökunnan munkit. Kirjan valmistuspaikasta ei ole täyttä varmuutta. Sitä on saatettu tehdä useassa paikassa, Ionan saarella, Kellsissä tai Lindisfarnessa. Todennäköisesti suurin osa kirjasta lienee tehty Ionan luostarissa 700-luvun lopulla. Vuonna 806 viikingit hyökkäsivät Ionan luostariin ja tappoivat 68 munkkia. Eloonjääneet munkit siirtyivät hyökkäyksen jälkeen Kellsin luostariin Irlannissa ja veivät ilmeisesti silloin keskeneräisen käsikirjoituksen mukanaan. Kellsin kirja viimeisteltiin Kellsin luostarissa 800-luvun alussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kellsin kirja digitoituna

Dublinin historia
Uusi testamentti
Uskonto Irlannissa
Taideteokset (soveltavat taiteet)
Keskiajan taideteokset
Miniatyyrimaalaus
Käsikirjoitukset
Yhdistyneen kuningaskunnan taide
Kauno Kleemola

Kauno Antero Kleemola (aik. Klemola, 5. heinäkuuta 1906 Kälviä – 12. maaliskuuta 1965 Kannus) oli suomalainen maanviljelijä ja maalaisliittolainen poliitikko Kälviältä. Hän oli eduskunnan puhemies 1962–1965 ja ministeri Kekkosen hallituksissa.

Kauno Kleemola valmistui 1927 ylioppilaaksi, 1932 agronomiksi ja 1932 maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Hän toimi myös Kannuksen maamieskoulun johtajana vuosina 1943–1965. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1962.

Kleemola toimi kansanedustajana 1939–1945 ja 1948–1965. Joulukuussa 1958 presidentti Urho Kekkonen nimitti Kleemolan muodostamaan hallituksen, mutta hän epäonnistui. Tämän jälkeen presidentti Kekkonen nimitti Sukselaisen I hallituksen.

Sodan jälkeisessä Suomessa Kleemola oli myös keskeinen urheiluvaikuttaja. Hän toimi Valtion Urheilulautakunnan puheenjohtajana vuosina 1951–1965. Vuosina 1951–1960 Kleemola toimi SVUL:n puheenjohtajana. Tähän ajankohtaan liittyvät urheilupoliittiset vastakkainasettelut SVUL:n sisällä, jossa Kleemola kuului presidentti Kekkosen tukemaan ryhmään, jossa vastapuolen keskeisiä toimijoita olivat sosiaalineuvos Akseli Kaskela ja pääkonsuli Arvo Himberg.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Maanviljelysneuvokset
Suomen puolustusministerit
Suomen kauppa- ja teollisuusministerit
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Eduskunnan puhemiehet
Kannuksen kaupunginvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Damdiny Sühbaatar

Damdiny Sühbaatar (, ), 2. helmikuuta 1893 – 22. helmikuuta 1923 Urga [nyk. Ulaanbaatar]) oli mongolialainen itsenäisyys- ja vallankumoustaistelija sekä kommunistisen Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtaja. Häntä pidetään Mongoliassa sankarina ja yhtenä valtion perustajista.

Sühbaatarin syntyessä Mongolia kuului Qing-dynastian Kiinaan. Nuorena hän työskenteli maataloustöissä ja opiskeli mongolian kieltä ja aritmetiikkaa. Qing-dynastian kaaduttua vuonna 1911 Mongolia itsenäistyi ja sen johtoon nousi Bogd-kaani. Sühbaatar liittyi maan armeijaan seuraavana vuonna. Hän menestyi koulutuksessa ja siirtyi lopulta hallinnollisiin tehtäviin vuonna 1918. Kiinalaiset kuitenkin palasivat Mongoliaan ja vaativat maan hallitusta eroamaan; heidän vaatimuksiinsa suostuttiin ja armeija hajotettiin, jolloin Sühbaatar joutui työttömäksi. Hän oli kuitenkin perustanut vuonna 1919 nationalistisen Dzüünharaa-ryhmän, joka liittyi toiseen, Horloogijn Tšoibalsanin johtamaan ryhmittymään vuonna 1920 ja otti yhteyttä venäläisiin vallankumouksellisiin. Ryhmästä muodostettiin Mongolian kansan vallankumouspuolue, joka pyysi apua bolševikeiltä.

Roman von Ungern-Sternbergin johtamat bolševikkien vastaiset joukot miehittivät osia Mongoliasta. Sühbaatar nousi helmikuussa 1921 uuden Mongolian kansanarmeijan johtoon ja hyökkäsi onnistuneesti venäläisiä ja kiinalaisia joukkoja vastaan. Urga vallattiin heinäkuussa 1921, ja myöhemmin samana vuonna Sühbaatar vieraili Moskovassa tavatakseen Leninin. Hänestä tehtiin maan uuden hallituksen sotaministeri. Hän kuitenkin kuoli sairauteen vain muutamaa vuotta myöhemmin helmikuussa 1923.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mongolian historia
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Mongolialaiset poliitikot
Mongolialaiset kommunistit
Kumsa

Kumsa (myös Kumsi; ) on kylä ja entinen kylähallintoalue Karhumäen piirin länsiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. 

Kumsan kylä sijaitsee Kumsjärven etelärannalla Karhumäeltä Porajärvelle vievän tien varrella. Kylässä oli 250 asukasta vuonna 1996.

Entinen kylähallintoalue
Kumsan kylähallintoalue () on nyttemmin  yhdistetty Tšobinon maalaiskuntaan. Sen  naapurina pohjoisessa oli Paatenen kylähallintoalue ja idässä Tšobinon kylähallintoalue, lännessä Mujejärven piiri ja etelässä Kontupohjan piiri. Kylähallintoalueella sijaitsevat kylät olivat Kumsa (keskuskylä), Suurselkä, Zagubje, Karsikkojärvi (30 asukasta vuonna 1996), Mäntyselkä, Kumsjärvi ja Semtsojärvi.

Historia
Kumsan kylähallintoalueen alue kuului Mäntyselän kuntaan 1920-luvulle asti, jolloin kunta lakkautettiin ja liitettiin Karhumäen piiriin. Kumsan kylä perustettiin 1930-luvulla, sen rakensivat alueelle karkotetut venäläiset gulakit (!). Kumsa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941-1944. Kylä vallattiin Erillinen Pataljoona 21:n yllätyshyökkäyksellä 27. lokakuuta 1941.

Lähteet

Karhumäen piirin asutut paikat
Kings of Metal

Kings of Metal on itseään samalla nimellä kutsuvan Manowar-yhtyeen kuudes albumi (jäsenten mukaan The Sixth Magic Circle), joka julkaistiin vuonna 1988. Monet lukevat albumin yhtyeen tuotannon parhaimmistoon. Se jäi kitaristi-perustajajäsen Ross The Bossin viimeiseksi Manowarissa.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Joey DeMaio, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano
Eric Adams – laulu
Ross The Boss – kitara
Joey DeMaio – basso
Scott Columbus – rummut (Drums of Doom)

Muuta
Ääninäyttelijät The Warriors Prayerillä ovat Arthur Pendragon Wilshire (isoisä) ja Grant Williams (lapsi).
St Paulin katedraalissa nauhoitetulla The Crown and the Ringillä esiintyy Canoldir-mieskuoro, johtajanaan Clive Griffiths. Eric Adamsin ja kuoron lisäksi ainoana instrumenttina kappaleella soivat urut ja kirkonkellot.

Lähteet

Aiheesta muualla
kuuntelijoiden arvosteluja levystä amazon.comissa
Canoldir-kuoron sivut

Manowarin albumit
Vuoden 1988 albumit
Globen

Globen (virallisesti Avicii Arena 2009–2021 Ericsson Globe) on areena Tukholmassa Ruotsissa. Se vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 1989 ja on maailman suurin pallomainen rakennus. Rakennuksen halkaisija on 110 metriä ja korkeus on 85 metriä, tilavuus on 605 000 kuutiometriä, ja on rakennettu teräksestä, betonista, ja lasista. Rakennelman kantaa 48 taivutettua teräspilaria. Rakennuksen ja ympärillä olevan alueen suunnitteli Berg Arkitektkontor AB.

Globenissa pidetään paljon urheilu- ja musiikkitapahtumia. Areena valmistui vuoden 1989 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin. Seuraavat MM-kisat siellä pelattiin vuonna 1995, Suomen voittaessa kultaa. Suomen ja Ruotsin yhdessä järjestämiä, vuosien 2012 ja 2013 MM-kisoja pelattiin Globenissa ja Helsingin Helsinki-hallissa (silloisessa Hartwall Areenassa). Ruotsin jääkiekkomaajoukkue on käyttänyt areenaa usein kotihallinaan turnauksissa, kuten Euro Hockey Tourissa. Globen oli Djurgårdens IF:n kotihalli vuosina 1989–2009, kunnes se muuttii viereiseen Hovetiin. Myös AIK IF ja Hammarby Hockey ovat pelanneet siellä joitakin kotiotteluitaan.

Suurin käyttöalue sisällä on 45×75 metriä 7 000 katsojapaikalla. Jääkiekkokäytössä mahtuu noin 13 850 katsojaa, ja näyttämöshow’n yhteydessä on paikka noin 16 000 henkilölle. Katsojaennätys on Bruce Springsteen -konsertista vuodelta 1992, jossa oli 16 337 katsojaa. Paavi Johannes Paavali II vietti messua Globenissa 8. kesäkuuta 1989. Eurovision laulukilpailut on järjestetty Globenissa kahdesti: 2000 ja 2016. Ruotsin euroviisukarsintana toimivan Melodifestivalenin finaali on pidetty Globenissa vuonna 1989 ja vuosina 2002–2012.

Ylimpänä rakennuksessa on nelisenkymmentä VIP-aitiota ja ravintola. Sivurakennuksessa Annexet on tilaa pienemmille tapahtumille, sinne mahtuu 600 katsojaa tai 1 500 bankettivierasta.

Globen on myös osa aurinkokuntamallia, jossa se esittää Aurinkoa. Ko. mallissa Maa on Tukholman luonnontieteellisessä museossa, Neptunus Söderhamnissa ja Pluto Delsbossa.

Globen juhlavalaistiin sini-valkoiseksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.

Globenin metroasema palvelee aluetta.

Toukokuussa 2021 Ericsson Globen virallinen nimi vaihdettiin Avicii Arenaksi vuonna 2018 kuolleen dj:n ja tuottajan Aviciin mukaan. Nimenmuutoksella pyritään kiinnittämään huomiota nuorten mielenterveysongelmiin.

Sky View -näkoalagondoli

Sky View -rata kulkee Globenin ulkopinnalla kaksia vierekkäisiä kiskoja pitkin. Kumpaankin läpinäkyvään, halkaisijaltaan 4,5 metrin lasigondoliin mahtuu kerrallaan 16 henkilöä. Edestakainen matka ylös 130 metrin korkeuteen (meren pinnasta) kestää n. 20 minuuttia. Sky Viewn sisäänkäynti on Arena-aukiolta. Vuonna 2010 valmistuneen radan kustannukset olivat n. 30 miljoonaa kruunua.

Lähteet

Aiheesta muualla

Stockholm Globe Arenas 

Ruotsin jäähallit
Tukholman urheilupaikat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tomi Pettinen

Tomi Pettinen (s. 17. kesäkuuta 1977 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi 437 ottelua jääkiekon SM-liigassa. Hän pelasi rauhallista ja hyvää kiekollista peliä. Pettinen pelasi myös 24 NHL-ottelua New York Islandersin paidassa.

Vuoden 2010 helmikuussa Pettinen sai ottelussa vakavan silmävamman, jonka pelätään vahingoittaneen pysyvästi hänen vasemman silmänsä näkökykyä.

Ura
Pettinen aloitti uransa kasvattajaseurassaan Tampereen Ilveksessä ja debytoi SM-liigassa kaudella 1996–1997, jolloin sai tililleen 16 ottelua, joissa syntyi myös hänen liigauransa ensimmäinen maali. Toisella kaudella 1997–1998 hän vaihtoi Ilveksestä Rauman Lukkoon. Kauden 1998–1999 hän aloitti Helsingin IFK:ssa, mutta pelasi lähes koko kauden jääkiekon I-divisioonaa Kokkolan Hermeksessä.

Pettinen palasi Ilvekseen kaudeksi 1999–2000 ja murtautui joukkueen kokoonpanoon. Hän teki 51 ottelussa tehot 1+6=7 ja New York Islanders varasi hänet yli-ikäisenä kesällä 2000. Ilveksen kauden 2001–2002 päätyttyä Pettinen pelasi AHL:n pudotuspeleissä, Bridgeport Sound Tigersin riveissä keväällä 2002. Pettinen solmi heinäkuussa 2002 kaksivuotisen- ja suuntaisen sopimuksen Islandersin kanssa. Ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan Pettinen pelasi enimmäkseen farmissa ja pääsi pelaamaan myös kaksi NHL-ottelua. Pettinen sai aloittaa kauden 2003–2004 NHL:ssä, kun Islandersin puolustaja Radek Martínek loukkaantui. Pettisen komennus jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän pelasi kaikkiaan neljä NHL-ottelua kauden aikana.

Kesäkuussa 2004 Pettinen solmi 1+1-vuotisen sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Heinäkuussa hän jatkoi vuodella sopimustaan Islandersin kanssa, mutta pelasi kautensa Raumalla NHL:n työsulun vuoksi. Pettinen palasi kasvattajaseuraansa Ilvekseen kauden 2005–2006 kattavalla sopimuksella huhtikuussa 2005. Ilveksen urheilutoimenjohtaja Juha Hautamaa kommentoi hänestä:

Pettinen ei kuitenkaan pelannut ollut kovin kauan Ilveksen mukana, kun hän palasi New York Islandersin organisaatioon kaudeksi 2005–2006 kaksivuotisella ja yksisuuntaisella sopimuksella. Pettinen olikin ilmoittanut Ilvekselle että lähtee Pohjois-Amerikkaan, mikäli hän saa yhden suunnan sopimuksen. Kauden 2005–2006 aikana Pettinen pelasi 18 NHL-ottelua ilman tehopisteitä.

Pettinen siirtyi kaudeksi 2006–2007 Frölunda HC:n riveihin, Ruotsin Elitserieniin. Hän kuitenkin siirtyi kesken kauden ja 27 ottelun jälkeen sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskanin Leksands IF:ään, jossa pelasi myös kauden 2007–2008. Pettinen palasi Rauman Lukkoon kaudeksi 2008–2009 nelivuotisella sopimuksella. Hän oli Lukon ykköspuolustaja. Pettisen ensimmäinen sopimuskausi jäi kuitenkin rikkonaiseksi ja 46 ottelun mittaiseksi vuoden vaihteessa vaivanneen polvivamman takia. Hän lopetti uransa kauden 2011–2012 jälkeen.

Nykyään Pettinen valmentaa Tampereen Ilveksen C2 98 syntyneitä poikia.

Tilastot
Lähde: Eliteprospects.com

Lähteet
 Tomi Pettinen nhlfinns.com:ssa

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
New York Islandersin varaamat pelaajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo alttoviulisteista

Tämä on luettelo alttoviulisteista.

Nejat Başeğmezler (s. 1950)
Cathy Basrak (s. 1977)
Frank Bridge (1879–1941)
Rebecca Clarke (1886–1979)
Csaba Erdelyi
Rivka Golani (s. 1946)
Anna Kreetta Gribajcevic
Ebbe Grims-land (1915–2015)
Galia Hai
Eino Haipus (1910–2004)
Paul Hindemith (1895–1963)
Thomas Kakuska (1940–2005)
Erik Karma (1909–1982)
Nigel Keay (s. 1955)
Eero Koskimies (1897–1959)
Donald McInnes
Vladimir Mendelssohn (s. 1949)
John Metcalfe (s. 1964)
Nokuthula Ngwenyama (s. 1976)
Martin Outram
Ödön Pártos (1907–1977)
Mauri Pietikäinen (1944–2014)
William Primrose (1903–1982)
Sophia Reuter (s. 1971)
Aarno Salmela (1916–1991)
Max Savikangas (s. 1969)
Tibor Serly (1901–1978)
Ulla Soinne
Simon Streatfeild (s. 1929)
Jean Sulem (s. 1959)
Lionel Tertis (1876–1975)
Hong-Mei Xiao
Tabea Zimmermann (s. 1966)

Alttoviulisteista
Viulu
Nilsiän kirkko

Nilsiän kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema, Kuopion Nilsiässä sijaitseva, vuonna 1905 valmistunut ja 1906 käyttöön vihitty kivikirkko. Tyyliltään kirkko on melko selväpiirteistä kansallisromantiikkaa, jossa on uusgoottisia piirteitä. Kirkkoon mahtuu 1 200 henkeä. Kirkon rakennusaine on kvartsiitti, joka on louhittu Nilsiän Tahkovuorelta. Nilsiän kirkko on Suomen ainoa kvartsiitista rakennettu kirkko. Kirkon pieneksi erikoisuudeksi voitaneen laskea kivipintainen tornin huippu muun katon ollessa peltiä. Nilsiän kirkko on suurin Stenbäckin suunnittelemista luonnonkivikirkoista nykyisen Suomen alueella. Kaikkein suurin Stenbäckin luonnonkivikirkoista oli Koiviston kirkko, joka ei toimi enää kirkkona vaan on kulttuuritalona.

Alttaritauluna on Juho Rissasen 1907 maalaama Jeesuksen Golgatalle menoa kuvaava Ristin tie. Maalauksen malleina on käytetty paikallisia ihmisiä. Vuonna 1928 kirkkoon laitettiin sähkövalot, ja seiniä korjailtiin muutama vuosi sen jälkeen. Kirkkoa on maalattu sisältä vuosina 1955 ja 1984. Vuonna 2014 kirkossa oli pienimuotoinen remontti, jossa uusittiin muun muassa sähköjä. Kirkossa on 25-äänikertaiset Asko Rautioahon (Urkurakentamo Tuomi) suunnittelemat urut. Kirkon pihalla on Paavo Ruotsalaisen muistomerkki. Kirkon 100-vuotisjuhlan kunniaksi kanttori Petri Karaksela sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan Polvesta polveen.

Aiheesta muualla 

 
 Nilsiän kirkko

Kirkko
Josef Stenbäckin suunnittelemat rakennukset
Suomen kivikirkot
Kuopion kirkot
Voitto

Voitto voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:

 Voitto, suomalainen miehen etunimi
 Voitto, Popeda-yhtyeen albumi vuodelta 2011
 Voitto, Kumikameli-yhtyeen EP-levy vuodelta 1994
 Voitto-mainoselokuvakilpailu, SATU ry:n järjestämä vuosittainen mainoselokuvakilpailu Suomessa
 Voitto, 1960–1980-luvuilla ilmestynyt sota-aiheisten pokkareiden sarja; Ruotsissa ilmestyi vastaavanlainen sarja nimellä ”Victory”
 tilikauden voitto, kirjanpidossa
Segežan piiri

Segežan piiri () on kunnallishallinnollinen alue Karjalan tasavallassa Äänisen ja Vienanmeren välisellä kannaksella, suuren Uikujärven ympäristössä.

Piirissä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 41 215 henkeä. Heistä kaupunkilaisia oli 38 003 ja maaseudun asukkaita 3 212.

Piiriin kuuluu kaksi kaupunkikuntaa ja neljä maalaiskuntaa. Piirin hallintokeskus ja ainoa kaupunki on Segeža (Segee). Piirissä on merkittävää metsä- ja alumiiniteollisuutta.

Kunnat 
Kuntien asukasluvut ovat vuoden 2010 väestönlaskennasta.
 Segeža eli Segee - kaupunkikunta, 29 631 asukasta.
 Vojatšu (Nadvoitsy) - kaupunkikunta, 8 420 asukasta (8 372 taajamassa ja 48 maaseudulla)
 Mustakoski (ven. Tšornyi Porog), 778 as.
 Papinkoski (Popov Porog), 465 as.
 Idel, 655 as.
 Uikujärvi (Valdai), 1 266 as.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 
 Regions of Karelia - Segezhsky (Karelia Tourist portal)  ja  (ticrk.ru)
 город и район сегодня
Karansalmi

Karansalmi tai Karanportti () on kapea salmi Vaigatšin ja Novaja Zemljan saarten välissä Siperian pohjoispuolella. Se yhdistää Karanmeren ja Barentsinmeren toisiinsa. Karansalmi oli tärkeä kulkuväylä Koillisväylän varhaisten tutkimusmatkojen aikana.

Lähteet 

Venäjän salmet
Barentsinmeri
Karanmeri
Luettelo fagotisteista

Tämä on luettelo fagotisteista.

Harri Ahmas (s. 1957)
Jože Banič
 Tamás Benkócs (s. 1971)
 Bence Bogányi (s. 1976)
Archie Camden (1888–1979)
Bernard Garfield (s. 1924)
 Willy Hess (1906-1997)
Albrecht Holder (s. 1958)
Risto Keinänen (s. 1957)
Marc Minkowski (s. 1962)
 Arild Plau (1920-2005)
 Heikki Pohto
Johnny Reinhard
Sol Schoenbach (1915–1999)
 Bartolomé de Selma y Salaverde
 Jussi Särkkä (s. 1961)
 Juhani Tapaninen
 Otto Virtanen (s. 1970)
 Dietmar Zeman (s. 1932)

Fagotisteista
Luettelo kornetisteista

Tämä on luettelo tunnetuista kornetisteista.

Nat Adderley (1931-2000)
Jean-Baptiste Arban (1825-1889)
Bix Beiderbecke (1903-1931)
Buddy Bolden (1877-1931)
Bobby Bradford (s. 1934)
Emile Christian (1895-1973)
Olu Dara (s. 1941)
Robert B. Hall (1858-1907)
Emmett Hardy (1903-1925)
Thad Jones (1923-1986)
Freddie Keppard (1890-1933)
Paul Mares (1900-1949)
Hugh Masekela (s. 1939)
King Oliver (1885–1938)

Kornetisteista
Luettelo asuntokaupassa käytettävistä lyhenteistä

Ohessa on lueteltu joitakin asuntokaupassa, asuntojen pohjapiirustuksissa ja muissa suunnitelmissa käytettävistä yleisimmistä lyhenteistä.
__toc__

Tilat

Asuintilat
 MH = makuuhuone
 ALK = alkovi
 OH = olohuone
 AH = asuinhuone
 TH, TYÖH, ASK = askartelu- tai työhuone
 RT = ruokailutila
 RH = ruokailuhuone
 TKH = takkahuone

Ruuanvalmistustilat
 K = keittiö
 AK, AVOK = avokeittiö
 BK = baarikaappi
 KK = keittokomero
 KT = keittotila
 KS = keittosyvennys
 KN = keittonurkkaus
 APUK = apukeittiö
 TUPAK, TPK, TK = tupakeittiö
 PK, PIENK = pienoiskeittiö

Hygieniatilat
 PH = pesuhuone
 PKH = pukuhuone
 S, LH = sauna, löylyhuone
 KH, KPH = kylpyhuone
 SH = suihkuhuone
 WC = wc-tila
 INVA-WC = liikuntarajoitteisille soveltuva wc-tila

Liikenne- ja aputilat
 ET = eteinen
 KHH = kodinhoitohuone
 KU, K.ULL = käyttöullakko
 KÄYT = käytävä
 TEKN, TT = tekninen tila
 TK = tuulikaappi
 VAR = varasto
 VH = vaatehuone
 SIIV, SK = siivouskomero
 PYKK = pyykkikaappi

Ulkotilat
 AT = autotalli
 AK = autokatos
 AP = autopaikka, avoin
 TER = terassi
 P, PARV = parveke
 RP, R.PARV = ranskalainen parveke
 L.PARV = lasitettu parveke

Varustetaso

Kalusteet
 TK = tankokaappi
 KK = korikaappi
 HK = hyllykaappi
 L = laatikosto
 PP = pesupöytä
 TT = työtaso
 SK = siivouskaappi
 N = naulakko

Kodinkoneet
 AP, APK = astianpesukone
 JK = jääkaappi
 K = kiuas
 KP, KPI = keskuspölynimuri
 KT, LT = liesitaso
 KU, KK = kuivauskaappi, kuivauskone
 KVR, KR = kuivausrumpu
 L = liesi
 M, MIK, MU = mikroaaltouuni
 PAK, PK = pakastin
 U = uuni
 VK = viileäkaappi
 VP, PK, PPK, VPK = vaatepesukone

Laitteet

 ILP = ilmalämpöpumppu
 JT = jakotukisto
 KPI = koneellinen poistoilmastointi
 LTO = lämmön talteenotto
 LVV = lämminvesivaraaja
 PILP = poistoilmalämpöpumppu
 PV = palovaroitin
 SPT = sähköpäätaulu
 SPT/TELE = sähkö- ja teletekniikan päätaulu
 VM = vesimittari

Lähteet 

Asuntokaupassa käytettävistä lyhenteistä
Rakentamisen normit ja määräykset
Asuntokaupassa käytettävistä lyhenteistä
Mätysova

Mätysova (myös Mätässyvä, Mättäinen, Mätäskylä; ) on kylä Leningradin alueen Podporožjen piirin Podporožjen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syvärin pohjoisrannalla 20 kilometriä Podporožjesta koilliseen. Kylässä on 9 asukasta (vuonna 2018).

Vaaženin pogostaan kuulunut Mätysova mainitaan vuonna 1563. Myöhemmin se oli samannimisen seurakunnan ja volostin keskus. Volosti kuului Aunuksen kihlakuntaan ja koostui Mätysovan, Hevronjinon, Palatšinskojen, Pidman, Veliki navolokin ja Volostnoi-navolokin kyläkunnista. Se rajoittui lännessä Vaaženiin, pohjoisessa Latvaan, idässä Ostretšinyyn ja etelässä Lotinapellon kihlakuntaan.

Vuonna 1905 volostissa oli 47 kylää ja 5 334 asukasta. Mätysovan kylässä asukkaita oli 387. Eräissä volostin kylissä oli 1900-luvulle saakka lyydiläistä asutusta.

Mätysova jäi vuonna 1920 Karjalan työkansan kommuuniin ulkopuolelle, ja se liitettiin Lotinapellon kihlakuntaan. Jatkosodan aikana alue oli Suomen miehittämä. Mätysovan kyläneuvosto liitettiin vuonna 1923 Podporožjen volostiin ja 1927 Podporožjen piiriin ja vuonna 1954 se yhdistettiin Hevronjinon kyläneuvostoon.

Nykyään kylässä ja sen lähistöllä on lähinnä huvila-asutusta.

Itä-Karjalan entiset kunnat
Koskenalan piiri
Kärnäiitti

Kärnäiitti on paikallinen nimitys Suomen Lappajärven seudulla esiintyvälle, yleisemmin nimellä impaktiitti () tunnetulle kivilajille. Se on impaktilaavaa, joka on syntynyt nopeasti maahan pudonneen asteroidin eli meteoriitin törmäyskohdan iskuvoiman seurauksena sulaneesta kallioperästä, Lappajärven tapauksessa paljolti graniitista ja gneissistä. Sulaan on sekoittunut muita sulamatta jääneitä kivenpalasia ja mineraalisiruja, pääasiassa kvartsia. Kärnäiitti sisältää myös hieman törmänneen kappaleen aineksia, esimerkiksi iridiumia. Kärnäiittiä käytetään paikallisesti koruissa ja koristelaattoina.

Kärnäiitti nimetty Etelä-Pohjanmaan maakuntakiveksi. Nimensä se sai löytymispaikkansa Lappajärven Kärnänsaaren mukaan. Se kohoaa Lappajärven pohjoisosassa 10–20 m ympäristöään ylemmäksi ja on merkkinä saaren muodostavasta kovasta kivilajista. Noin 78 miljoonaa vuotta sitten halkaisijaltaan 1,5 kilometrinen meteoriitti iskeytyi nykyisen järven kohdalle useiden kymmenien kilometrien sekuntinopeudella. Meteoriittikraatteriin syntyi myöhemmin järvi. Kärnäiittiä löytyy Kärnänsaaren alueen pohjoisosan kalliosta sekä irtokivinä. Myös Vartijasaaresta, Lokkisaaresta ja Lokkikarilta löytyy Kärnäiittiä.

Kärnäiitti ryhmitellään kahteen päätyyppiin:
tyyppi I: tumma lasimainen perusmassa, jossa on mineraali- ja kivilajimurskaleita. Väriltään sinertävän tai harmaan musta. Kovempi.
tyyppi II: perusmassassa enemmän murskaleita ja usein täynnä pieniä, epämääräisen muotoisia onteloita. Väriltään sinertävän tai harmaan musta, voi olla myös hyvin vaalea. Ei niin kovaa kuin tyyppi I, lyötäessä särkyy helposti rosoisiksi kappaleiksi.

Impaktiitti voidaan syntytapansa perusteella luokitella shokkimetamorfiseksi kivilajiksi, joka on eräs metamorfisten kivilajien osaluokka. Impaktiittia on löydetty myös esimerkiksi Saimaan Paasselältä, Suvasvedeltä (Kukkarinselkä ja Haapaselkä), Sääksjärveltä ja Karjalan tasavallan Jänisjärvestä.

Kärnäiitti muistuttaa hyvin paljon laavakiveä. Kiven murtopinta on sinisen musta ja rapautumispinta on harmaa. Rantakivikosta löydetyssä kärnäiitissä on ohut, ruskean musta rautapitoinen pinta ja pinnassa on myös kivelle tyypillisiä aallokon kuluttamia pieniä koloja.

Ensimmäisenä kivilajista kirjoitti Henrik Holmberg muutamalla lauseella teoksessaan "Materialier till Finlands geognosi" vuonna 1858, kivilajin kärnäiitiksi nimesi tiettävästi Hugo Berghell vuonna 1921, kiveä kutsuttiin myös "Lappajärven dasiitiksi". Impaktiitiksi kärnäiitti todettiin vuonna 1967 ruotsalaisen geologin Nils-Bertil Svenssonin toimesta ja tutkimustulokset julkaistiin Nature -lehdessä helmikuussa 1968.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvagalleria: Kärnäiitti, Lappajärvi 
 Kuva vaaleammasta kärnäiittikivestä

Metamorfiset kivilajit
NTFS

NTFS (New Technology File System) on Microsoftin kehittämä tiedostojärjestelmä, joka on käytössä kaikissa Microsoftin Windows NT -pohjaisissa käyttöjärjestelmissä. NTFS suunniteltiin korjaamaan puutteita FAT- ja HPFS-tiedostojärjestelmissä.

NTFS julkaistiin vuonna 1993 Windows NT 3.1:lle. Tiedostojärjestelmä oli huomattavasti hitaampi kuin aiempi FAT-tiedostojärjestelmä, mutta tarjosi paremmat mahdollisuudet tietojen palauttamiseen.

Ominaisuudet 

 Levykiintiöt (Disk Quota):
 Ominaisuuden avulla järjestelmän ylläpitäjät voivat rajoittaa ja seurata muiden käyttäjien levytilan käyttöä. Ominaisuus ei ota huomioon reaaliaikaisen pakkauksen aiheuttamaa levytilan säästöä. Tuki ominaisuudelle lisättiin NTFS:n versioon 3.0.
 Tiedostojen varjokopiot (Volume Shadow Copy eli VSC):
 Ominaisuuden avulla tiedostojärjestelmä ottaa tiedoista automaattisesti kopion, kun niiden päälle tallennetaan uusi versio. Tämä mahdollistaa tiedoston vanhemman version palauttamisen käyttäjän niin halutessa.
 Läpinäkyvä pakkaus:
 Ominaisuuden avulla tiedostojärjestelmä pakkaa kaiken levylle kirjoitetun datan automaattisesti. Pakkaamiseen käytetään LZ77-algoritmia, jota käytetään myös tunnetussa ZIP-tiedostomuodossa. Koska reaaliaikainen pakkaus käyttää huomattavasti prosessorin tehoja, sitä ei suositella käytettäväksi palvelimissa ja muissa ympäristöissä, joissa kiintolevyn I/O-kuorma on korkea.
 Läpinäkyvä salaus (Encrypting File System, EFS):
 Ominaisuuden avulla kaikki levylle tallennettu data salataan käyttäen Microsoftin CryptoAPI-rajapintaa. Tuki ominaisuudelle lisättiin NTFS:n versioon 3.0.
 Journalointi (Change Journal):
 Journalointi on tarkoitettu levyjärjestelmän korruptoitumisen ehkäisyyn järjestelmän kaatumisen tai sammuttamisen yhteydessä.

Rajoitukset 

 Varatut tiedostonimet:
 Koska NTFS varastoi metadatan tavallisissa tiedostoissa ja hakemistoissa, ovat tietyt tiedostonimet osion juurihakemistossa varattuja. Varatut tiedostonimet ovat $MFT, $MFTMirr, $LogFile, $Volume, $AttrDef, $Bitmap, $Boot, $BadClus, $Secure ja $Upcase. Varatut hakemistot ovat . (piste) ja $Extend.
 Osion kokorajoitus:
 Teoriassa NTFS tukee korkeintaan 264−1 klusterin kokoisia osioita, mutta esimerkiksi Windows XP rajoittaa koon 232−1 klusteriin. Käyttäen NTFS:n oletus klusterikokoa eli 4 kilotavua, on osion maksimikoko 16 teratavua miinus 4 kilotavua. Käyttäen suurinta mahdollista klusterikokoa eli 64 kilotavua, kasvaa osion maksimikoko 256 teratavuun miinus 64 kilotavua.
 Tiedoston kokorajoitus:
 Teoriassa NTFS tukee korkeintaan 16 eksatavun kokoisia tiedostoja, mutta käytännössä suurin mahdollinen tiedostokoko on 16 teratavua.
 Tiedostojen pirstoutuminen

Katso myös 

 FAT

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Microsoft Dateisysteme 

Tiedostojärjestelmät
Microsoft Windows
Seulonnan keskeiset artikkelit
50 pientä minuuttia

50 pientä minuuttia on vuosina 1967–1971 lähetetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti Spede Pasanen. Ohjauksesta vastasivat Jukka Virtanen, Ere Kokkonen ja sarjan viimeisenä vuotena ohjelman kuvaussihteerinä toiminut Inkeri Pilkama. Ohjelman tuotti Oy Mainos-TV-Reklam Ab.

Kaikki MTV3:n arkistossa säilyneet viisi ohjelmaa on julkaistu DVD-kokoelmassa Spede Show – Pääasia että on kivvaa 1965–1972 vuonna 2005.

Näyttelijät 
Spede Pasanen 
Simo Salminen
Pentti Siimes (1968-1971)
Marjatta Raita (1968-1971)
Vesa-Matti Loiri (1968-1971)
Heikki Kuvaja

1960-luvun suomalaiset sketsisarjat
1970-luvun suomalaiset sketsisarjat
Spede Pasanen
Trnava

Trnava on kaupunki läntisessä Slovakiassa,  Bratislavasta 45 km koilliseen. Kaupungissa oli 68 828 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 96,9 % oli slovakkeja ja 0,8 % tšekkejä. Uskonnoltaan 71,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 2,9 % protestantteja. 18,4 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.

Trnavassa on paljon kirkkoja ja arkkipiispan istuin. Alue on ollut asuttua kivikaudelta alkaen. Trnava oli merkittävä kauppapaikka jo keskiajalla, koska se sijaitsee tärkeiden kauppareittien risteyskohdassa. Ranskalainen autonvalmistaja PSA Peugeot Citroën rakensi sinne autotehtaan vuonna 2003. Autotehdas valmistaa Peugeot 207 -automallia.

Kaupunki kuului ennen Itävalta-Unkariin, jolloin se tunnettiin saksaksi nimellä Tyrnau tai unkarinkielisellä nimellä Nagyszombat.

Lähteet

Aiheesta muualla

Slovakian kaupungit