joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jungfruskär

Jungfruskär (1500-luvulle saakka Hundskär) on saariryhmä Paraisten kunnan Houtskarissa. Se sijaitsee Saaristomerellä keskellä Kihtiä noin 28 km Korppoon Galtbystä länteen. Suurimmat saaret ovat Storlandet, Nölstö ja Hamnö, joka on yksityisaluetta. Storlandetin 120 hehtaarin pinta-alasta 100 hehtaaria kuuluu metsähallituksen hallinnoimaan Saaristomeren kansallispuistoon.

Historiaa
Jungfruskärin saaret ovat toimineet vuosisatoja turvasatamana ja pysähdyspaikkana merenkulkijoille. Ruotsin valtakaudella Jungfruskärissä on tiettävästi toiminut merimieskrouvi. Myös saarelta löydetyt muinaismuistot vahvistavat Jungfruskärin keskeisestä asemasta meriliikenteessä.

Saarilla asui 1800-luvun alkupuolelta lähtien lähinnä torppareita, jotka viljelivät perunaa ja kasvattivat karjaa saarten niityillä ja lehdoissa yhdessä Hyppeisin kylän talonpoikien kanssa. Saarilla on yhä jäljellä muutama torppa muistona vanhoilta ajoilta. Jungfruskärin asukasluku oli korkeimmillaan 1900-luvun alussa, 43 asukasta. Vuonna 1933 sinne perustettiin yhdeksän oppilaan kansakoulu, joka toimi Hamnössä Brunströmin ja Hambergin perheiden kotona.

Jungfruskäriin perustettiin vartiolinnake heinäkuussa 1940, aluksi 90 miehen vahvuisena. Suurimmillaan linnakkeen vahvuus oli lähes 200 miestä. Linnakkeessa koulutettiin sodan aikana alokkaita sekä tykki-, suojaus- ja huoltoryhmiä. Sodassa linnakkeen tehtävä oli suojata merirajaa vihollisen mahdolliselta hyökkäykseltä demilitarisoidulta Ahvenanmaalta. Osa linnakkeen rakennuksista ja varusteista, muun muassa tykit, onkin peräisin Ahvenanmaalta puretuista linnoitteista. Jungfruskärillä oli talvisodan aikana kolme 152/45 C -rannikkotykkiä Turun Lohkoon kuuluvina.

Talvisodassa 17.2.1940 suomalainen hävittäjän tulittama neuvostoliittolainen DB-3-pommikone räjähti ja putosi maahan Jungfruskärin Hamnön edustalle. Kaksi koneen miehistön jäsentä kuoli heti, ja kolmas ammuttiin tämän paetessa jäälle. Hänet on haudattu Jungfruskärin eteläosaan.

Jungfruskär siirtyi puolustusvoimilta metsähallitukselle vuonna 1999 rakennuksineen. Niihin kuuluvat vanha kasarmi, vartiotupa, rantasauna sekä varastorakennuksia.

Luonto ja matkailu

Saarilla on paljon lehdesniittyjä, ja saarten luonnon muualla harvinaisiin lajeihin kuuluvat muun muassa seljakämmekkä ja katkeralinnunruoho.

Jungfruskäriin pääsee vain omalla veneellä tai taksiveneellä. Hamnön ja Storlandetin välisessä salmessa sijaitsevan 15-metrisen laiturin ohella veneellä voi rantautua viereiselle kalliolle. Siitä alkaa kolmen kilometrin pituinen helppokulkuinen luontopolku, jonka varrella on vuonna 2003 rakennettu lintutorni.

Vuonna 1967 saarilla kuvattiin televisioelokuva Meren kasvojen edessä, joka perustuu Arvid Mörnen samannimiseen romaaniin vuodelta 1921.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jungfruskärin esittely Retkipaikka.fi
Jungfruskärin kartta Metsähallituksen sivustolla (pdf) 
Jungfruskär Luontoon.fi -sivustolla 

Paraisten saaret
Houtskarin kylät
Vera Varis

Vera Amanda Varis (s. 20. tammikuuta 1994) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hänen kasvattajaseuransa on Vantaan Jalkapalloseura. Hän on sittemmin edustanut Suomessa FC Honkaa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän saavutti HJK:n joukkueessa liigahopeaa vuosina 2011 ja 2012 sekä voitti KuPS:in joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 2022. Yhdysvalloissa Varis pelasi Keski-Floridan yliopiston UCF Knights -joukkueessa. Kaudeksi 2019 hän siirtyi Ruotsiin ja pelasi siellä yhden kauden Limhamn Bunkeflon joukkueessa ja kaksi kautta Växjö DFF:ssä.

Varis on pelannut tyttöjen maajoukkueissa vuodesta 2009 asti. Hän ollut myös naisten maajoukkueessa.

Lähteet 
 http://www.fchonkanaiset.fi/pelaajat/vera-varis/ 
 http://www.palloliitto.fi/uutiset/maajoukkueet/pelaajaesittely-vera-varis
 http://www.palloliitto.fi/maajoukkueet/naisten-maajoukkue/pelaajat/vera-varis

Viitteet 

 
Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Simo Laaksonen

Simo Laaksonen (s. 10. syyskuuta 1998 Marttila) on suomalainen autourheilija.

Ura 
Laaksonen aloitti karting-uransa vuonna 2009, jolloin hän sijoittui kolmanneksi Suomen KF6 Challenge -sarjassa. Vuonna 2012 hän voitti Suomen KF3-luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Laaksonen sijoittui neljänneksi NEZ Championship KF2 -luokassa.

Seuraavana vuonna Laaksonen siirtyi kartingista pikkuformuloihin. Hän kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa, jossa saavutti yhden kakkossijan sekä 31 pistettä ja sijoittui sarjan 17:nneksi. Vuonna 2015 Laaksonen jatkoi Ranskan F4 -sarjassa, saavutti yhden voiton ja kaksi muuta palkintosijaa ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Hän ajoi myös SMP Formula 4 -sarjassa, jossa saavutti 60 pistettä. Vuonna 2016 Laaksonen kilpaili Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa. Kaudella 2017 Laaksonen ajoi European F3 Open -sarjaa espanjalaisessa Campos Racing -tiimissä ja sijoittui loppupisteissä kuudenneksi. 

Kaudella 2018 Laaksonen nousi GP3-sarjaan ja jatkoi yhteistyötä Campoksen kanssa.

GP3-tulokset

Formula 3 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla
http://www.driverdb.com/drivers/simo-laaksonen/
https://www.simolaaksonen.com/

Suomalaiset autourheilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Atlassetri

Atlassetri (Cedrus atlantica) on setrien sukuun kuuluva havupuu. Se on toisinaan luokiteltu libanoninsetrin alalajiksi tai muunnokseksi Cedrus libani var. atlantica.

Atlassetri on nuorena kartionmuotoinen, vanhana tasalatvainen. Se kasvaa 15–20 metriä korkeaksi, hyvissä oloissa jopa 30-metriseksi.

Lähteet 

Setrit
Uhanalaiset kasvit
Marunatuoksukki

Marunatuoksukki (Ambrosia artemisiifolia) on yksivuotinen ruohovartinen pohjoisamerikkalainen kasvi, joka aiheuttaa allergiaa monille ihmisille. Se on levinnyt haitalliseksi vieraslajiksi Eurooppaan, Aasiaan ja Australiaan. Kasvi on vakiintunut flooraan jo Etelä-Ruotsissa ja sen siitepölyä on tullut kaukokulkeumana Suomeenkin. Suomessa marunatuoksukki ei ilmeisesti pysty lisääntymään siemenestä.

Ulkonäkö ja koko 
Marunatuoksukilla on pysty varsi, joka voi kasvaa lähes metrin korkuiseksi. Lehdet ovat syvään pariliuskaisia ja liuskat ovat kapeita. Se kukkii loppukesästä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Marunatuoksukki (Ambrosia artemisiifolia)
Vieraslajit.fi: Marunatuoksukki (Ambrosia artemisiifolia)
ITIS: Ambrosia artemisiifolia 
United States Department of Agriculture (USDA): Ambrosia artemisiifolia 
Flora of China: Ambrosia artemisiifolia 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ambrosia artemisiifolia 

Tuoksukit
Rikkasinappi

Rikkasinappi (Sinapis arvensis) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kuuluu ristikukkaiskasvien heimoon.

Ulkonäkö ja koko 

Rikkasinappi kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat karheita ja kasvavat kierteisesti. Alimmissa lehdissä on ruoti, ylimmät ovat ruodittomia. Kukat ovat keltaisia. Suomessa tavataan rikkasinapin muunnoksina sekä kaljulituista kaljurikkasinappia (var. arvensis) että karvalituista karvarikkasinappia (var. orientalis).

Levinneisyys 
Rikkasinappia kasvaa koko Euroopassa ja laajoissa osissa Pohjois-Amerikkaa, mihin se on levinnyt ihmisen mukana. Myös Suomessa se on muinaistulokas, ja yleisin Ahvenanmaalla.

Käyttö 
Rikkasinappi tuottaa paljon siemeniä, joista voisi tehdä sinappia, mutta nykyisin ruoanvalmistusta varten viljellään muita lajeja.
Rikkasinappia käytetään usein kiinalaisessa lääketieteessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rikkasinappi (Sinapis arvensis)
 ITIS: Sinapis arvensis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Sinapis arvensis 
 Flora of China: Sinapis arvensis 

Sinapit (kasvit)
Banksia brownii

Banksia brownii on harvinainen pensas, joka kasvaa Australiassa.

Kasvia on kahdessakymmenessä esiintymässä pienellä alueella Lounais-Australiassa yhteensä noin 19 500 yksilöä. Australian hallitus on tehnyt laajan suojeluohjelman sukupuuton estämiseksi.

Lähteet 

Proteakasvit
Uhanalaiset kasvit
Ludwig Czaczkes

Ludwig Czaczkes (12. syyskuuta 1898 Wien – 4. elokuuta 1992 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Bach-tutkimuksistaan.

Ludwig Czaczkes opiskeli Wienin musiikkiakatemiassa (Akademie für Musik und darstellende Kunst) vuosina 1912–1916. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa reservivänrikkinä vuodet 1916–1918 ja jatkoi opintojaan sodan jälkeen. Hänen opettajiinsa kuuluivat Emil Sauer (piano), Ferdinand Löwe (orkesterinjohto) ja Josef Marx (sävellys). Hän opiskeli myös musiikintutkimusta Wienin yliopistossa Guido Adlerin johdolla vuodesta 1921 alkaen ja esiintyi konserttipianistina. Hän opetti musiikkiakatemiassa pianonsoittoa vuosina 1923–1931. Professuuri hänelle myönnettiin vuonna 1927.

Juutalaisen syntyperänsä vuoksi Czaczkes joutui lähtemään Itävallasta Turkkiin vuonna 1937. Hän opetti pianonsoittoa Ankaran konservatoriossa vuosina 1937–1949 ja palasi sitten Itävaltaan professoriksi entiseen oppilaitokseensa (1949–1968). Hänet kutsuttiin vuonna 1968 Japaniin hoitamaan professuuria.

Czaczkesin tunnetuin musiikkitieteellinen tutkimus lienee J. S. Bachin Das wohltemperierte Klavier käsittelevä teos Analyse des Wohltemperierten Klaviers: Form und Aufbau der Fuge bei Bach.

Czaczkesin puoliso oli oopperalaulaja Dolly Lorenz.

Lähteet
 
 

Itävaltalaiset säveltäjät
Itävaltalaiset musiikkitieteilijät
Itävaltalaiset pianistit
Professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Emily Davison

Emily Wilding Davison (11. lokakuuta 1872 Lontoo – 8. kesäkuuta 1913 Epsom) oli brittiläinen militantti suffragetti, joka tuli tunnetuksi törmättyään kuningas Yrjö V:n omistaman hevosen kanssa Epsomin Derbyssä vuonna 1913. Hän kuoli saamiinsa vammoihin neljä päivää myöhemmin.

Elämä 
Lontoon Blackheathissä syntynyt Davison opiskeli 1890-luvulla Lontoon ja Oxfordin yliopistoissa kirjallisuutta sekä kieli- ja luonnontieteitä. Opintojensa jälkeen hän työskenteli kotiopettajana. Vuonna 1906 Davison liittyi naisten äänioikeutta ajaneeseen Women's Social and Political Union (WSPU) -järjestöön, jonka Emmeline Pankhurst oli perustanut muutamaa vuotta aikaisemmin. Hän lopetti opettajantyönsä vuonna 1908 ja omistautui lähes kokonaan WSPU:n toiminnalle jatkaen samalla kielenopintojaan Lontoon yliopistossa. Davison joutui aktivisminsa vuoksi pidätetyksi kaikkiaan yhdeksän kertaa. Vankeusaikoinaan hän oli useasti nälkälakkossa ja joutui pakkoruokittavaksi.

Epsomin välikohtaus 
Kesäkuun 4. päivänä 1913 Davison matkusti junalla Lontoosta Epsomin kaupunkiin, jossa järjestettiin suuri laukkaurheilutapahtuma Epsomin Derby. Kilpailun aikana hän ryntäsi radalle ja yritti tarttua kuningas Yrjö V:n omistaman Anmer-nimisen hevosen suitsiin. Se kuitenkin törmasi Davisoniin, joka jäi voltin tehneen hevosen jalkoihin menettäen tajuntansa. Davison sai kallonmurtuman sekä sisäisiä vammoja ja kuoli sairaalassa neljää päivää myöhemmin tajuihinsa tulematta.< Anmeriä ohjastanut jockey Herbert Jones jäi jalastaan roikkumaan jalustimeen ja raahautui matkaa jatkaneen hevosen perässä niin ikään tajuttomana. Pathé-yhtiön uutiskuvaajat onnistuivat tallentamaan koko välikohtauksen filmille. 

Davisonin tarkoituksena oli ilmeisesti kiinnittää kuninkaan hevoseen WSPU:n lippu, niin että se olisi näkynyt maaliin tultaessa. Toisen teorian mukaan hän yritti pujottaa Anmerin kaulaan  Votes for Women -tekstillä varustettua nauhaa, jollainen Davisonin hallusta myös löydettiin. Joidenkin tapausta myöhemmin tutkineiden historioitsijoiden mukaan törmäys kuninkaan hevosen kanssa oli pelkkää sattumaa. Hevosten vauhti oli niin kova, ettei Davison olisi millään kyennyt tunnistamaan kohti tulleita hevosia.

Muistaminen 
Davisonista tuli kuolemansa myötä naisten äänioikeutta ajaneen liikkeen ensimmäinen varsinainen marttyyri. Hänen hautajaissaattuettaan seurasi katujen varsilla arviolta 200 000 ihmistä. Vuonna 2013 tapauksen satavuotismuiston kunniaksi paljastettiin Epsomin laukkaradalla muistolaatta. Toinen Davisonin muistolaatta on Iso-Britannian parlamenttitalossa Westminsterin palatsissa.

Lähteet 
Emily Davison (1872 - 1913) BBC History

Viitteet

Aiheesta muualla 
British Pathén uutiskuvaa Epsomin tapahtumista You Tube

Brittiläiset feministit
Brittiläiset kansalaisaktivistit
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
AMEO

AMEO-verkosto on ammatillisten erityisoppilaitosten kumppanuusverkosto, jonka muodostavat Suomen kaikki ammatilliset erityisoppilaitokset. Verkosto on perustettu vuonna 2009 ja se on määritellyt perustehtäväkseen taata ammatillisen erityisopetuksen asiakkaille alueellisesti ja kansallisesti kattavat, tarpeenmukaiset ja uudistuvat ammatillisen erityisopetuksen palvelut verkoston monipuolista asiantuntemusta ja resursseja hyödyntäen. AMEO-verkosto haluaa myös vaikuttaa koulutusjärjestelmään ja työelämän toimijoihin siten, että koko ikäluokalle tarjoutuisi mahdollisuus saavutettaviin yksilöllisiin polkuihin ja elinikäisen oppimiseen.

AMEOn visio: Kehittämiskumppanuudella tunnustetuksi ja tunnetuksi ammatillisen erityisopetuksen edelläkävijäksi.
AMEOn arvot: luottamus, rohkeus ja innovatiivisuus, vaikuttavuus ja tuloksellisuus sekä yhteiskuntavastuullisuus.

Ammatilliset erityisoppilaitokset 

 Aitoon koulutuskeskus
 Ammattiopisto Live
 Ammattiopisto Luovi
 Ammattiopisto Spesia
 Kiipulan ammattiopisto
 Optima

Aiheesta muualla 
AMEOn kotisivut

Suomen ammattioppilaitokset
Roman Rozen

Roman Romanovitš Rozen (; s. 24. helmikuuta 1847 Tallinna, k. 1921 tai 1922 New York) oli venäläinen paroni ja diplomaatti. Hän oli Viktor Rozenin veli.

Rozen oli Venäjän lähettiläänä Tokiossa 1902–1904 ja Washington D.C.:ssä 1905–1911, sekä vuonna 1905 yhdessä Sergei Witten kanssa Venäjän edustajana Venäjän ja Japanin välisissä rauhanneuvotteluissa Portsmouthissa.

Venäläiset diplomaatit
Venäläiset aateliset
Vuonna 1847 syntyneet
1920-luvulla kuolleet
Stefan de Vrij

Stefan de Vrij (s. 5. helmikuuta 1992 Ouderkerk aan den IJssel) on hollantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian pääsarjassa pelaavaa Interiä. Pelipaikaltaan de Vrij on keskuspuolustaja.

Ammattilaisura 

Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Feyenoordin kanssa de Vrij solmi kesällä 2009, ja teki samana syksynä debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa. Hän on toiminut Feyenoordin kapteenina kaudesta 2012–2013 lähtien, edellisen kapteenin Ron Vlaarin siirryttyä Englannin Valioliigassa pelaavaan Aston Villaan.

30. heinäkuuta 2014 De Vrij siirtyi italialaisseura Lazioon 8,5 miljoonan euron siirtosummalla ja allekirjoitti viiden vuoden sopimuksen seuran kanssa. Hän pelasi neljän kauden aikana Serie A:ssa 95 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2015–2016 hän pelasi polvivamman vuoksi vain kaksi liigaottelua.

Kesällä 2018 de Vrij siirtyi Interiin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Serie A:ssa 28 ottelua ja teki kaksi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 34 liigaottelua ja teki neljä maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Tuolla kaudella Inter voitti liigamestaruuden. Näiden kolmen kauden aikana de Vrij on pelannut Mestarien liigassa 17 ottelua ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua.

Maajoukkueura 

De Vrij pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen kerran elokuussa 2012 ystävyysottelussa Belgiaa vastaan. Hän pelasi vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa joukkueensa kaikki ottelut ja teki yhden maalin avausottelussa Espanjaa vastaan. Alankomaat sijoittui kisoissa kolmanneksi. Kesällä 2021 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua ja istui vaihdossa vain jatkopaikan kannalta merkityksettömän viimeisen alkulohko-ottelun toisen jakson. Hän on lokakuun 2021 puoliväliin mennessä pelannut 54 A-maaottelua, joista 49 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on maaotteluissaan tehnyt kolme maalia: MM-kilpailuissa 2014 Espanjaa vastaan, syyskuussa 2014 EM-karsinnoissa Tšekkiä vastaan ja maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Espanjaa vastaan..

Lähteet 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Piikki

Piikki tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita:
 pistämistä tai pienten esineiden käsittelyä varten valmistettu terävä esine, toisinaan neulan synonyymi
 piikki, kasvilla oleva teräväkärkinen rakenne
 piikki, eläimellä oleva teräväkärkinen rakenne
 kevytmoottoripyörän puhekielinen nimitys
 rokotteen tai muun injektoimalla annettavan lääkkeen puhekielinen nimitys
 piikkikalojen (Gasterosteidae) heimoon kuuluvan kalan yleisnimitys
 Neula, neuvostoliittolainen elokuva
 Piikki, suomalainen sukunimi
 Piikki, engl. Spike, My Little Pony -animaatiosarjoissa sekä -leluissa esiintyvä pienikokoinen lohikäärmehahmo
 Piikki, keihästyyppi
Ferrer

Ferrer on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Albert Ferrer (s. 1970), espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 David Ferrer (s. 1982), espanjalainen tennispelaaja
 Florentino Ferrer Cinense (s. 1938), filippiiniläinen katolinen piispa
 Francisco Ferrer (1859–1909), katalonialainen vapaa-ajattelija ja anarkisti
 Frank Ferrer (s. 1966), yhdysvaltalainen muusikko
 Ibrahim Ferrer (1927–2005), kuubalainen muusikko
 José Ferrer (1909–1992), puertoricolaissyntyinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
 José Figueres Ferrer (1906–1990), costaricalainen poliitikko ja maansa moninkertainen presidentti
 Juan Ferrer (1955–2015), kuubalainen judoka ja olympiamitalisti
 Llorenç Serra Ferrer (s. 1953), espanjalainen jalkapallovalmentaja
 Mel Ferrer (1917–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja
 Miguel Ferrer (1955–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Miguel Ángel Ferrer Martínez eli Mista (s. 1978), espanjalainen jalkapalloilija
 Nino Ferrer (1934–1998), italialais-ranskalainen laulaja, lauluntekijä ja kirjailija
 Séverine Ferrer (s. 1977), ranskalainen laulaja
 Vicent Ferrer (n. 1350–1419), espanjalainen dominikaanimunkki.
FK Hoverla Užhorod

FK Hoverla Užhorod oli ukrainalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka oli Užhorod Taka-Karpatian alueella.

Historiaa
Seura perustettiin varsinaisesti vuonna 1946 nimellä Spartak Užhorod. Tosin seuran tunnuksissa viitataan ennen toista maailmansotaa pelanneeseen, vuonna 1925 perustettuun seuraan SC Rus. Suoraa yhtäläisyyttä näiden organisaatioiden välillä on vaikea löytää. Vuonna 1961 Spartak Užhorod nimettiin uudelleen Verhovynaksi ja kymmenen vuotta myöhemmin Hoverlaksi. Vuonna 1982 joukkueen nimeksi tuli Zakarpattia ja 1997 uudelleen Verhovyna - kahdeksi vuodeksi.
Vuonna 2001 Zakarpattia debytoi Ukrainan valioliigassa mutta jäi viimeiseksi ja putosi näin takaisin 1. liigaan. Seuraavat nousut tapahtuivat kausille 2004-05 ja 2007-08 ja jälleen molemmilla kerroilla visiitit jäivät vain yhden kauden mittaisiksi.
Ennen kauden 2011-12 alkua seura uudelleen nimettiin uudelleen FK Hoverla-Zakarpattia Užhorodiksi. Vuoden kuluttua Zakarpattia kuitenkin pudotettiin pois seuran virallisesta nimestä. Seura pelasi viimeiset vuotensa jälleen pääsarjassa, mutta lopetti toimintansa vuonna 2016 jäätyään ilman lisenssiä talousvaikeuksien vuoksi.

Nimenmuutokset
  1925 - SC Rusj Užhorod
  1939 - SC Rusj Ungvár
  1946 - Spartak
  1961 - Verhovyna
  1971 - Hoverla
 /  1982 - Zakarpattia
  1997 - Verhovyna
  1999 - Zakarpattia
  2011 - Hoverla-Zakarpattia
  2012 - Hoverla

Saavutukset
 1998-99 Ukrainan 2. liigan A-lohkon voitto
 2001-02 Ukrainan 1. liigan 2.
 2003-04 Ukrainan 1. liigan voitto
 2006-07 Ukrainan 1. liigan 2.
 2008-09 Ukrainan 1. liigan voitto
 2011-12 Ukrainan 1. liigan voitto

Lähteet

Ukrainalaiset jalkapalloseurat
Robertson Davies

Robertson Davies (28. elokuuta 1913 Thamesville, Ontario, Kanada – 2. joulukuuta 1995 Orangeville, Ontario, Kanada) oli kanadalainen kirjailija, näytelmäkirjailija, kriitikko, journalisti ja professori. Hän oli Kanadan tunnetuimpia ja suosituimpia kirjailijoita ja merkittävimpiä kirjallisuusvaikuttajia, man of letters, jota nimitystä hänen on vaihdellen sanottu ilomielin hyväksyneen tai toisaalta inhonneen.

Elämä ja ura 

Hänen lapsuutensa ympäristöön kuuluivat kirjat ja eloisa kielenkäyttö. Hänen isänsä senaattori Davies oli toimittaja, ja molemmat vanhemmat olivat innokkaita lukijoita. Hän itse luki kaiken mitä sai käsiinsä. Jo lapsena hän oli mukana teatterintekemisessä, ja siitä jäi hänelle elinikäinen kiinnostus.

Opiskeltuaan Kanadassa hän siirtyi Oxfordiin, jossa hän suoritti 1938 BLitt-arvosanan. Seuraavana vuonna valmistui hänen väitöskirjansa Shakespeare’s Boy Actors. Hän ryhtyi sitten näyttelijäksi. Hän hyödynsi teoksissaan nuoruudenkokoemuksiaan, kuten aihetta kanadalaisista, jotka lähtevät opiskelemaan Britanniaan, ja teatteria.

Hän palasi Kanadaan tuoreen vaimonsa kanssa ja ryhtyi lehtiuralle. Yhdessä lähisukulaistensa kanssa hän osti lehtiä ja televisio- ja radiokanavia. Sinä aikana kun hän työskenteli Examinerissa, hän kirjoitti 18 kirjaa, tuotti omia näytelmiään ja laati artikkeleita eri aikakauslehtiin. Examineriin hän kirjoitti humoristisia esseitä nimellä Samuel Marchbanks.

Vaikka teatteri oli hänen ensi rakkautensa, menestys tuli proosasta. Hän opetti vuoteen 1981 Toronton yliopiston Trinity Collegessa. Hän kiinnostui jungilaisuudesta ja hyödynsi sitä teoksensa Viides rooli henkilöhahmoissa, jotka vastaavat C. G. Jungin arkkityyppejä.

Yliopistouransa jälkeen hän jatkoi kaunokirjallisuuden parissa. Ennen kuolemaansa hän oli aloittanut teoksen, josta piti tulla kolmas osa Toronto-trilogiaksi suunniteltuun teossarjaan. Hän ehti toteuttaa pitkäaikaisen haaveensa oopperalibreton The Golden Ass, joka perustuu Apuleiuksen Muodonmuutoksiin. Canadian Opera Company esitti sen useita vuosia hänen kuolemansa jälkeen Toronton oopperassa.

Suomennetut teokset

Lähteet 

Kanadalaiset kirjailijat
Kanadalaiset professorit
Kanadalaiset toimittajat
Kriitikot
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Luonnonsatama

Luonnonsatama on maanmuodostuma, joka suojaa laivan tai veneen ankkurointiin sopivan vesistöalueen osan esimerkiksi myrskyltä, voimakkaalta aallokolta tai kovan tuulen vaikutukselta. Termiä käytetään myös pienveneiden yölliseen rantautumiseen soveltuvista suojaisista rakentamattomista satamista. Luonnonsatamilla on ollut pitkään strateginen merkitys laivaston tukikohtina sekä taloudellinen merkitys kaupankäynnille, kalastukselle ja matkailulle. 

Luonnonsatamia on kuusi eri tyyppiä: 

 suojaisa lahti
 saaren suojanpuoli 
 saaren ja mantereen välille muodostuneen kannaksen suojaama vesialue 
 riutan tai särkän suojanpuoli 
 riittävän suojaisa avoimen lahden poukama
 joen ylävirta, yleensä alajuoksun alue lähellä merta tai suurempaa vesistöä 

Luonnonsatamissa esiintyy erilaisia variaatioita ja yhteismuodostelmia näistä päätyypeistä.

Suurille aluksille ja runsaalle meriliikenteelle luonnon riittämästi suojaamat satamat eivät ole kovin yleisiä, ja sen vuoksi ne ovatkin näiden ominaisuuksiensa vuoksi tunnettuja. Osa maailman suurkaupungeista ja keskuksista on syntynyt juuri suurten ja hyvien luonnonsatamien ympärille. Esimerkkejä näistä ovat muun muassa New Yorkin satama Yhdysvalloissa, Sydneyn satama Australiassa ja Kingstonin satama Jamaikalla. Port Moresbyn satama Papua-Uudessa-Guineassa on esimerkki suuren riutan muodostamasta luonnonsatamasta. Laguunin muodostama Pearl Harborin satama Havaijilla toimii Yhdysvaltain laivaston tukikohtana.

Historiassa ihmisten rakentamien satamien puuttuessa luonnonsatamilla oli erittäin suuri merkitys varhaisille merenkävijäkulttuureille. Helleenisen ajan kreikkalaisille mm. Chiosin kaakkoisrannalla sijaitseva kahden kukkulan suojaama Embobrio ja Toronin alueella sijainnut "Tyyni satama". Parhaiten tunnettuja luonnonsatamia Kreikassa ovat Pireuksen satamat Zea ja Mounykhion, jotka ovat muodostuneet niiden edustalla sijaitsevan Akte-saariston sekä Mounykhion-mäen kalkkikiven eroosiosta, sekä saariston ja mäen välisellä alueella olevista kivimassoista. Istanbulissa sijaitseva lahti Kultainen sarvi on toiminut aikanaan tukikohtana ja suojasatamana sekä Rooman että Bysantin ja edelleen Osmanien valtakunnan ja lopulta Turkin laivastolle ja kauppalaivastolle.

Lähteet

Satamat
Haapkylä

Haapkylä on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:

Jorma Haapkylä, suomalainen upseeri
Minna Haapkylä, suomalainen näyttelijä
Eliel Aspelin-Haapkylä, suomalainen tutkija
Lilian

Lilian on yleensä naisen, varsinkin Ranskassa kuitenkin miehen etunimi.  Alkuperältään nimi on englantilais-saksalainen lyhentymä nimestä Elisabet tai mahdollisesti muunnos englanti­laisesta nimestä Lily, joka merkitsee liljaa.

Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 2537 Lilian-nimistä naista ja hieman yli 20 miestä. Lilianin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 20. toukokuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on muun muassa Liljan nimipäivä.

Tunnettuja Lilianeja 

 Lilian Jackson Braun (1913–2011), yhdysvaltalainen kirjailija
 Lilian Calmejane (s. 1992), ranskalainen maantiepyöräilijä
 Lilian Garcia (s. 1966), yhdysvaltalainen laulaja ja kehäkuuluttaja 
 Lilian Kallio (s. 1945), suomalainen kirjailija
 Lilian (1915–2013), alk. Lilian Davies, Ruotsin prinsessa, prinssi Bertilin puoliso
 Lilian Thuram (s. 1972), ranskalainen jalkapalloilija
 Lilian Widjeskog (s. 1965), suomalainen jalkapalloilija

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Zorron merkki (vuoden 1920 elokuva)

Zorron merkki (The Mark of Zorro) on Fred Niblon ja Theodore Reedin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1920. Se on ensimmäinen elokuvaversio vuonna 1919 ilmestyneestä Johnston McCulleyn kirjasta The Curse of Capistrano, joka kertoo Zorrosta. Teos ilmestyi sittemmin uudestaan nimellä The Mark of Zorro. Fairbanks tuotti sen omalle tuotantoyhtiölleen Douglas Fairbanks Pictures Corporationille. Se oli ensimmäinen elokuva, jonka Fairbanksin, Mary Pickfordin, Charlie Chaplinin ja D. W. Griffithin perustama United Artists levitti. Elokuvasta on myöhemmin tehty kaksi versiota, vuonna 1940 (Zorron merkki) ja 1974 (Zorron merkki).

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla

The Mark of Zorro, Archive.org, katsottavissa ja ladattavissa

The Mark of Zorro, Allmovie
AFI entry for The Mark of Zorro
 "That Carver of Z's": "The Mark of Zorro" (1920). The Film Tribune
The Mark of Zorro, Rotten Tomatoes

Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat
Vuoden 1920 yhdysvaltalaiset elokuvat
Viherviidakkokana

Viherviidakkokana (Gallus varius) on aasialainen kanalintu.

Levinneisyys
Viherviidakkokanaa tavataan luonnonvaraisena Indonesian eteläosissa ja istutettuna Kookossaarilla. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen sopivissa elinympäristöissä koko levinneisyysalueellaan. Viherviidakkokana on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aitokanat
Kaarlo Vanamo

Kaarlo Vanamo, nimi aik. Karl Bergman (13. toukokuuta 1873 Sammatti – 10. maaliskuuta 1925 Sammatti) oli suomalainen puutarhuri, tietokirjailija ja toimittaja.

Vanamon vanhemmat olivat Sammatin Lohilammen Vanhatalon tilan omistanut rusthollari Johannes Bergman (1819–1899) ja Engla Lovisa Forsman (1833–1902).

Vanamo julkaisi 1900-luvun alussa useita puutarhanhoitoa ja mehiläishoitoa käsitelleitä tietokirjoja ja kirjoitti myös näistä aiheista artikkeleita eri lehtiin.

Kaarlo Vanamo perusti vuonna 1900 Ulvilan Uudellekoivistolle Huvila Flora-nimisen kauppapuutarhan ja hänellä oli myös kukkakauppa Porissa. Vanamo joutui lopettamaan puutarhansa vuonna 1905 talousvaikeuksien takia ja hän muutti sitten Lahteen jossa hän toimi muun muassa Lahti-lehden toimittajana. Vanamo perusti yhdessä veljensä Johannes Lohilammen (1866–1938 ; vuoteen 1906 Johan Bergman) kanssa Sammattiin Lohilammen kotiseutumuseon vuonna 1911. Hän palasi takaisin Ulvilaan vuonna 1917 ja asui siellä viimeiset vuotensa. Syyskuussa 1919 perustettiin Porissa Vanamon aloitteesta Satakunnan Puutarhaseura.

Teoksia 
 Puutarhan kuukausitehtävät ynnä kasvien suomalaisia nimiä. Otto Andersin, Pori 1905
 Puutarhakirja kotia ja kansakouluja varten. Gust. Ronelius, Pori 1905
 Hedelmäviljelyksestämme, sen merkityksestä ja mahdollisuudesta meillä sekä neuvoja miten menestyksellisesti voidaan eri paikoilla maatamme hedelmäviljelys järjestää. Karisto 1908
 Mustialan puutarhakurssien luentokokoelma : 12/8 - 17/8 1907 ; toim. Kaarlo Vanamo. Maatalousseurojen neuvojain liiton puutarha-ammattiosaston julkaisuja 1. Jyväskylä 1908
 Puutarhaviljelyksen merkityksestä ja mahdollisuudesta meillä ; lausuntoja keräillyt Kaarlo Wanamo. Mikkeli 1909
 Opas Päijänteen vesistöllä matkustaville. Lahti 1910
 Puutarhakalenteri 1911. Lahden, Tampereen ja Viipurin puutarhaseurain julkaisema, Hämeenlinna 1910
 Mehiläishoidon ja sen tuotteen hunajan eli meden merkityksestä : lausuntoja. Pieni kotikirjasto 8. Karisto 1911
 Mehiläishoidon opas : lyhyempiä kursseja ja pienviljelijöitä varten. Karisto 1911
 100 neuvoa hunajan käyttämisestä ravintona ja lääkkeenä sekä 10 neuvoa vahan soveliaisuudesta erilaisiin tarkoituksiin ; parhaimmista lähteistä keräillyt Kaarlo Vanamo. Pieni kotikirjasto 12. Karisto 1912, 2. painos Angelika Väinönputki, Hattula 2001
 Hedelmäviljelys : opas alotteleville. Pieni kotikirjasto 15. Karisto 1912
 Kasvisruuat ravintona ja lääkkeenä : lausuntoja ; keräillyt Kaarlo Wanamo. Pieni kotikirjasto 13. Karisto 1912
 Keittiökasvien viljelys : opas alotteleville. Pieni kotikirjasto 14. Karisto 1912
 Mehiläishoitajien kalenteri 1 ; toimittaneet Heikki Järvinen, Eino Rantala ja Kaarlo Vanamo. Karisto 1913
 Puutarhakalenteri 2 ; toimittaneet Alma Forstén, Kaarlo Vanamo, Juho Rannikko. Karisto 1913

Lähteet 
 Aimo Nummi : Kaarlo Vanamon puutarhan ruusulajikkeita vuosina 1902-03, Suomen Ruusulehti 2/1994 
 Mustia pilviä Lohilammen Museon yllä, Länsi-Uusimaa 11.8.2013

Aiheesta muualla 
 Kaarlo Vanamon elämäkerta Kansallisbiografiassa

Suomalaiset puutarhurit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet
MachineGames

MachineGames on ruotsalainen, vuonna 2009 perustettu videopelien kehittäjä. Yrityksen ovat perustaneet Starbreeze Studiosin perustajajäsenet.

ZeniMax Media on ostanut yrityksen vuonna 2010 ja yritys on nimetty uudestaan ZeniMax Sweden AB. Yrityksen nimi on kuitenkin edelleen muodossa MachineGames julkaisutiedoissa.

Pelit 
 Wolfenstein: The New Order (2014)
 Wolfenstein: The Old Blood (2015)
 Wolfenstein II: The New Colossus (2017)
 Wolfenstein: Youngblood (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla
MachineGames kotisivut
 Yrityksen profiili MobyGamesissä 

Ruotsalaiset videopeliyritykset
ZeniMax Media
Matti Leino (näyttelijä)

Matti Juhani Leino (s. 18. marraskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Leinon äiti on suomalainen ja isä kenialainen. Hän on tullut tutuksi rooleistaan televisiosarjoissa Laura kesäleirillä, Mogadishu Avenue ja Uusi päivä. Hän on myös juontanut nuortenohjelma Summerin talviversiota vuonna 2008.

Leino on näytellyt myös muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa, Turun Kaupunginteatterissa, Aleksanterin teatterissa ja Tampereen Teatterissa.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Teatteriroolit

 Hairspray (Gilbert) Helsingin kaupunginteatteri, 2005–2006
 Hair –Euroopan kiertue (ensemble) Arena Theater & Festspiel GmbH, 2006 
 Hair –Saksan kiertue (ensemble) Arena Theater & Festspiel GmbH, 2007
 High School Musical (Chad Danforth) Helsingin kaupunginteatteri, 2008
 High School Musical 2 (Chad Danforth) Helsingin kaupunginteatteri, 2009
 Fame (Tyrone Jackson) Aleksanterin teatteri, 2010
 Wicked (ensemble) Helsingin kaupunginteatteri, 2010
 Rent (Tom Collins) Aleksanterin teatteri, 2012, 2013
 Kuin ensimmäistä päivää (Adam) Tampereen teatteri, 2012
 Tarzan (Terk) Helsingin kaupunginteatteri, 2014
 Ihmisen osa (Biko) Tampereen teatteri, 2014
 Via Crucis (Jeesus) Via Crucis Helsinki, 2015
  Happy Days (Count Malachi) Samppalinnan kesäteatteri, 2015
 Housut pois (Noah T. Simmons) Kuopion kaupunginteatteri, 2015
 Luonnon laki (Badu / kuolema) Helsingin kaupunginteatteri, 2016
 Shrek (Aasi) Helsingin kaupunginteatteri, 2016
 Suomi sataa ja tuulee Hämeenlinnan teatteri, 2017
 Varissuo Turun kaupunginteatteri, 2018
 Amélie'' Turun kaupunginteatteri, 2019

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Matti Leinon profiili Näyttelijäliiton sivuilla 

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1987 syntyneet
Thelma Siberg

Thelma-Lydia Tuulikki Siberg (s. 6. huhtikuuta 1992) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt Krista Kortelaisen roolissa televisiosarjassa Uusi päivä. Elokuusta 2016 alkaen hän juonsi YleX-radiokanavalla yhdessä Valtteri Lehtisen kanssa Bäkkäri-nimistä ohjelmaa.

Syksyllä 2013 Siberg vuorotteli Viivi Pumpasen kanssa Valkeakosken kaupunginteatterissa esitetyssä James Dean - Ikuisesti sinun-musikaalissa Pier Angelin roolissa. Kesällä 2016 hän näytteli Taaborin Kesäteatterin Risto Räppääjä ja Nelli Nuudelipää -näytelmässä yhden päärooleista. Kesällä 2017 hän esitti Taaborin Kesäteatterin Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset -näytelmässä Heinähattua. Elokuusta 2019 lähtien Siberg on pitänyt Yhden yön juttuja -podcastia yhdessä Amelie Blaubergin ja Hennariikka Laaksolan kanssa.

Siberg on kirjoittanut ylioppilaaksi Helsingin medialukiosta keväällä 2011. Sibergin esikoislapsi syntyi loppuvuodesta 2021.

Filmografia

Lyhytelokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
American Horror Story

American Horror Story on yhdysvaltalainen kauhusarja, jonka ovat luoneet Ryan Murphy ja Brad Falchuk. American Horror Story alkoi FX-kanavalla 5. lokakuuta 2011. Suomessa Sub aloitti sarjan esittämisen 11. kesäkuuta 2013.

American Horror Story kuuluu niin sanottuihin antologiasarjoihin. Joka tuotantokaudella on eri tarina ja henkilöhahmot. Sarjan luoja Ryan Murphy on tosin kertonut haastattelussa, että sarjan jokainen tuotantokausi on jollain tavalla kytketty aikaisempiin tuotantokausiin.

Tuotantokaudet 

 1. tuotantokausi: Murder House (2011)
Murder House sijoittuu Los Angelesiin, Kaliforniaan. Harmonin perheen isä Ben (Dylan McDermott), hänen vaimonsa Vivien (Connie Britton)  ja heidän teini-ikäinen tyttärensä Violet (Taissa Farmiga) muuttavat ostamaansa vanhaan  remontoituun kartanoon tietämättään talonsa synkkää historiaa. 

 2. tuotantokausi: Asylum (2012–2013)
Asylum sijoittuu vuoteen 1964, Massachusettsenissa sijaitsevaan Briarcliffin mielisairaalaan, jossa keskitytään mielisairaalan potilaisiin ja henkilökuntaan. 

 3. tuotantokausi: Coven (2013–2014)
Coven sijoittuu New Orleanssin Louisianaan, jossa seurataan Salemin noitien jälkeläisiä, jotka asuvat Miss Robichauxin Akatemiassa, ja taistelevat ylinoidan paikasta. 

 4. tuotantokausi: Freak Show (2014–2015)
Freak Show sijoittuu Jupiteriin, Floridaan vuoteen 1952, jossa seurataan kummajaisia, jotka työskentelevät sirkuksessa. 

 5. tuotantokausi: Hotel (2015–2016)
Hotel sijoittuu Los Angelesissa sijaitsevaan Hotel Corteziin ja sen henkilökuntaan ja vieraisiin. 

 6. tuotantokausi: Roanoke (tai My Roanoke Nightmare) (2016)
Roanoke sijoittuu Roanoke Islandissa sijaitsevaan syrjäiseen maalaistaloon, jossa tapahtuu paranormaaleja tapahtumia. 

 7. tuotantokausi: Cult (2017)
Cult sijoittuu Michiganissa olevaan kaupunkiin marraskuussa 2016, kun Donald Trump voittaa presidentinvaalit.

 8. tuotantokausi: Apocalypse (2018)
12. tammikuuta 2017 vahvistettiin, että sarjasta on tulossa 8. tuotantokausi vuonna 2018. Myöhemmin 19. heinäkuuta 2018 julkistettiin, että 8. tuotantokauden nimi tulee olemaan Apocalypse. Kaudella antikristus Michael Langdon (Murder House) on aiheuttanut maailmanlopun ja toteuttaa maailmanlopun jälkeistä suunnitelmaansa saaden vastaansa kolmannen kauden noidat.

 9. tuotantokausi:  1984 (2019)
1984 sijoittuu syrjäiseen verilöylyn jälkeen uudelleen avattuun Camp Redwoodin kesäleiriin, jossa leiriläiset kokevat kauhua sarjamurhaajan myötä.

 10. tuotantokausi: Double feature
15.7.2021 julkaistaan hulu tilausvideopalveluun

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset kauhusarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Antologiasarjat
FX:n televisio-ohjelmat
2020-luvun televisiosarjat
Vadim Novinski

Vadim Novinski (; , s. 3. kesäkuuta 1963, Staraja Russa, Novgorodin alue, Venäjän SNT) on  Ukrainassa asuva oligarkki. 

Novinskin arvioidaan kuuluvan Ukrainan kymmenen varakkaimman suurliikemiehen joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Novinskin varallisuudeksi 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 2,8 miljardia dollaria.

Miljardööri Novinskin omaisuus on peräisin erityisesti terästeollisuudesta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 
 

Oligarkit
Ukrainalaiset liikemiehet
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Ukrainalaiset miljardöörit
Susie Päivärinta

Susanne Elisabeth ”Susie” Päivärinta (s. 10. toukokuuta 1964 Sundbyberg, Ruotsi) on ruotsalainen poplaulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti muusikonuransa vuonna 1985 yhdessä nuoremman sisarensa Lilin kanssa duossa Lili & Susie, joka saavutti eniten julkisuutta 1980- ja 1990-luvuilla.

Susie Päivärinta alkoi työskennellä soolouralla vuonna 2002, jolloin kappale New Day alkoi soida radioissa. 2005 ilmestyi sooloalbumi In The Sun, jolta myös julkaistiin single What Goes Around. Päivärinta on myös ollut aktiivinen myös lauluntekijänä, osallistuen muun muassa Lili & Susien Melodifestivalen-kappaleen ”Show me heavenin” tekemiseen 2009. Vuonna 2011 hän oli mukana tekemässä kahta laulua, ”C’est la vie! It’s Alright!” ja ”Diamonds”, Espanjan Eurovision-laulukilpailukarsintoihin. Hän myös levytti samana vuonna kappaleen ”De månbleka tingen” yhdessä Mr Jones Machine -yhtyeen kanssa.

Vuoteen 2014 mennessä Päivärinta oli säveltänyt noin 60 kappaletta eri artisteille.

Levytykset
 In the Sun (2005)

Lähteet

Aiheesta muualla
Susie Päivärinnan sivusto 

Ruotsalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Brentford FC

Brentford Football Club on lontoolainen ammattilaisjalkapallojoukkue, joka on perustettu vuonna 1889. Sen kotikenttä on ollut vuodesta 1904 Griffin Park. Vuodesta 2002 lähtien on kaavailtu joukkueen uudeksi kotikentäksi Lionel Roadilla sijaitsevaa 20 000 henkeä vetävää uutta stadionia. Seuran edustusjoukkue pelaa Englannin Valioliigassa.  

Korkeimmalla sarjatasolla, silloisessa ensimmäisessä divisioonassa, joukkue pelasi muutamia vuosia toisen maailmansodan kynnyksellä. Vuonna 1935 joukkue sijoittui kaikkien aikojen parhaaseen sijoitukseensa viidenneksi ja seuraavana vuonna kuudenneksi. Toinen maailmansota pysäytti kehityksen.

Sodan aikana joukkue otti osaa London War Cup -otteluihin, joiden finaalissa 1941 joukkue hävisi Readingille, mutta 1942 voitti Portsmouthin.

Sittemmin joukkue ei ole kuulunut menestyjiin. Kaudella 2013–2014 joukkue keräsi 94 pistettä ja sijoittui sarjassaan toiseksi Wolverhampton Wanderersin jälkeen ja nousi suoraan Mestaruussarjaan. Vuonna 2021 Brentford nousi karsintojen kautta Valioliigaan ensimmäisen kerran yli 60 vuoteen.

Joukkueen eniten esiintynyt pelaaja on Ken Coote (1949 – 1964) 559 ottelullaan. Viime vuosikymmenten pelaajista Irlannin nuorten maajoukkueessakin esiintynyt Kevin O'Connor (vuodesta 2000 alkaen) on pelannut Brentfordin riveissä 500 ottelua. Maaleja on tehnyt eniten Jim Towers (1951–1961), yhteensä 163 maalia. Brentfordin kokoonpanossa on esiintynyt myös lukuisia eri maiden maajoukkuepelaajia, eniten maaotteluita on Brentfordin ulkomaalaispelaajista seuraan kuuluessaan Maltan puolustajalla John Buttigiegilla (22).   

Brentfordilla on myös naisten jalkapallojoukkue.

Kokoonpano
Päivitetty 14. elokuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen kotisivu englanniksi

Lontoon jalkapalloseurat
Täktomin neuvostomonumentti

Täktomin neuvostomonumentti Täktomintien varrella Hangossa on pystytetty jatkosodassa Hangon taisteluiden yhteydessä kaatuneiden neuvostoliittolaisten sotilaiden muistoksi. 

Sen kyljessä lukee venäjäksi, suomeksi ja ruotsiksi: ”Suuren isänmaallisen sodan vuosina sankarillisesti kaatuneille neuvostosotureille kiitollisena synnyinmaa”. Muistomerkissä on punatähden sekä sirpin ja vasaran kuva. 

Kaatuneiden neuvostokansalaisten muistomerkki on kooltaan suurin Hangon sotilaallisista muistomerkeistä.

Vaiheet 
Aloitteen hautausmaan perustamisesta teki Hangon sotavankileirien johtaja majuri Sven Lundqvist vuonna 1942. Neuvostoliittolaisten sotavankileirien vangit raivasivat hautausmaan ja hautakummut, jotka reunustettiin pyöreillä kivillä. Haudoille laitettiin puuristit. 

Paikalle pystytettiin uusi muistomerkki vuonna 1960. Monumentin piirustukset tehtiin Moskovassa. Valmistaja oli Granit Oy, Salossa (entinen Hangon Graniitti). Materiaali on harmaa, ristipäähakattu graniitti. Kivimuurin pinta hakattiin karheaksi.

Vuonna 1969 monumentti palkittiin kauneimpana neuvostoliittolaisena sotamuistomerkkinä, joka sijaitsee Neuvostoliiton ulkopuolella. 

Vuonna 2000 graniittikiviin kiinnitettiin kymmenen nimilaattaa, joihin on kaiverrettu 186 neuvostosotilaan nimet. Myös monumentin lippuun asennettiin muistolaatta. 

Vuonna 2008 muistomerkistä tuli osa Hangon kansallista kaupunkipuistoa.

Haudat 
Paikalle on haudattu kaikkiaan 453 sotilasta. Pieni osa haudatuista on miinanraivaustöissä surmansa saaneita sotavankeja, valtaosa on taisteluissa kuolleita. Vainajista 267 jäi tunnistamatta.

Kuvia

Katso myös 
 Luettelo Hangon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
 Luettelo Neuvostoliiton ja sen edeltäjävaltioiden sotilashenkilöiden muistomerkeistä Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomen hautausmaat
Hangon rakennukset ja rakennelmat
Suomen patsaat ja veistokset
Magnus Scharmanoff

Magnus Scharmanoff (s. 1964 Porvoo) on suomalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan huolellisesti lavastetuista, karnevalistisen värikkäistä fantasiakuvistaan, joissa hän on usein itse mukana erilaisissa miehen asemaa peilaavissa sankarirooleissa.

Scharmanoffille on ominaista elokuvallinen ilmaisu ja taidehistoriallisten sitaattien käyttö.
Marja-Terttu Kivirinta luonnehtii Scharmanoffin valokuvia ”suuren luokan elokuvamaisiksi pysäytyskuviksi meille totena tarjoillusta todellisuudesta.”

Scharmanoff valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1994. Hänen vuonna 1997 pitämästään näyttelystä Tappion tunne ja sen valmisteluista teki Timo Humaloja puolen tunnin dokumenttielokuvan Tappion tunne - Magnus Scharmanoff valokuvaaja. Kokoelman kuvia julkaistiin myös samannimisessä valokuvateoksessa.

Scharmanoff on toiminut valokuvaajana mukana myös Alvar Gullichsenin Bonk Business -hankkeissa ja toiminut mainosvalokuvaajana.

Vuonna 1999 Scharmanoff suunnitteli lavastuksen ja puvustuksen Kari Hotakaisen ja Iiro Rantalan lasten musiikkinäytelmään Hukassa on hyvä paikka, jonka ohjasi Kari Väänänen Helsingin kaupunginteatterille.

Yksityisnäyttelyitä
Turhan nuori, Kuopio, Tampere, Oulu ja Turku 1992–1993
Sankariveljekset, Valokuvakeskus Peri, Turku 1993
Tappion tunne, Kluuvin galleria, Helsinki 1997
Hukattu aika, Galleria Ama, Helsinki 2009

Lähteet

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Konstvägen sju älvar

Konstvägen sju älvar () on turistireitti Västerbottenin läänissä Ruotsissa.

Konstvägen sju älvar vie Uumajan satamasta kohti länttä Lapissa sijaitsevaan Borgafjälliin. Tie kulkee Uumajan ja Dorotean läpi pitkin E12:ta, riksväg 92:ta ja länsväg 1052:ta. Tien varrelle on vuodesta 1997 lähtien pystytetty 13 taideteosta. Tie on pituudeltaan 350 kilometriä ja ylittää matkallaan seitsemän jokea, jotka ovat Vindeljoki, Uumajajoki, Örejoki, Lögdejoki, Gidejoki, Ångermanjoki ja Saxjoki. Taideprojektia hallinnoi Konstvägen sju älvar -yhdistys, jonka jäseninä on henkilöitä viidestä kunnasta.

Tien varrella sijaitsevat myös Umedalenin patsaspuisto sekä Älgens Hus -maatila.

Taideteokset 

Plats Nord 63 grader 40,8 minuter Ost 20 grader 20,6 minuter – tekijä: Mats Caldeborg, sinkitty teräs, Uumajan satama 
 8 11 – tekijä: Fredrik Wretman, 1998, Baggböle 
Eldsoffa – tekijä: Ulf Rollof, tiili, länteen risteyksestä E12/Riksväg 92, itäisestä sisäänkäynnistä Vännäsiin   
Hägring – tekijä: Kent Karlsson, 1999, Vännäsin ja Bjurholmin välissä    
Oh du härliga land – tekijät: Mattias Baudin ja Linda Baudin, 2011, Balsjö, 5 kilometriä länteen Bjurholmista 
Vägabstraktion – tekijä: Jacob Dahlgren, 2011, Lögdejoella, 23 kilometriä länteen Bjurholmista
Poem för imaginär älv – tekijä: Sigurdur Gudmundsson, pronssi, Skinnmuddselet tekoaltailla Gideälvenissä, 6 kilometriä länteen Fredrikasta 
En laddad plats – tekijä: Mikael Richter, suolla, 7 kilometriä länteen Åselesta ja hieman länteen Hammarin kylästä 
Himmelfrid – tekijä: Solfrid Mortensen, betoni, mäellä, 55 kilometriä länteen Doroteasta ja 5 kilometriä länteen Höglandin kylästä 
Ljusfenomen – tekijä: Olov Tällström, paalut ja ajovalot, Lill-Arksjön-rinteellä, 62 kilometriä länteen Doroteasta ja 1,5 kilometriä länteen Storbäckin kylästä      
Nybyggarkvinnan – tekijä: Anne-Karin Furunes, 2003, aikaisempi laidunpaikka Varpsjön kylässä, 32 kilometriä länteen Åselesta  
Återkallelse – tekijä: Monika Larsen Dennis, marmori, 2004, Ormsjön kylän myymälässä, 30 kilometriä länteen Doroteasta, on luotu muistoksi 14 tukinuittajalle, jotka hukkuivat Ormsjöolyckan-onnettomuudessa vuonna 1936. 
Återkomst – tekijä: Monika L. Edmondson, 2013, Borgafjäll

Katso myös 
Krutfjellsvägens skulpturstråk

Lähteet

Painetut lähteet 
 Tidskriften Västerbotten 99-1. Artikkeli "Att flytta historien"

Aiheesta muualla 
Konstvägen sju älvars – kotisivut

Ruotsin tiet
Matkailutiet
Uumajan kunta
Vännäsin kunta
Bjurholmin kunta
Åselen kunta
Dorotean kunta
Onuray Köse

Onuray Köse (s. 11. helmikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Ensimmäisen kerran hän pääsi pelaamaan aikuisten tasolla liigaottelun kaudella 2013 ja saman kauden aikana hän oli pelaavassa kokoonpanossa kahdessa ottelussa. Pelipaikaltaan Köse on keskikenttäpelaaja ja hänen pelinumeronsa on 8. Myös hänen isoveljensä Ibrahim Köse on jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Ilvestä.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomen turkkilaiset
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsinki Design Week

Vuonna 2005 perustettu Helsinki Design Week on Pohjoismaiden suurin muotoilufestivaali. Vuosittain syyskuussa järjestettävällä monialaisella festivaalilla näyttäytyvät muotoilun eri osa-alueiden lisäksi muun muassa muoti, arkkitehtuuri ja kaupunkikulttuuri.

Helsinki Design Week esittelee muotoilun uusia tekijöitä ja ilmiöitä, promotoi muotoilua kansainvälisesti yhteistyössä eri toimijoiden kanssa ja tarjoaa kaupunkilaisille alustan osallistua muotoilun keinoin kaupungin kehittämiseen ja siitä keskustelemiseen. Festivaaliohjelma sisältää vuosittain yli 120 tapahtumaa, ja tarjoaa tapahtumasisältöä niin ammattilaisille kuin suurelle yleisöllekin. 

Päätapahtumat ovat Helsinki Design Weekin ja sen pääyhteistyökumppaneiden tuottamia. Helsinki Design Weekin ohjelma tuotetaan yhdessä muotoilun kotimaisten ja kansainvälisten avaintahojen ja laajan tapahtumajärjestäjäjoukon kanssa. Lisäksi ohjelmassa on avoimen tapahtumahaun kautta mukaan valittua sisältöä. Vuonna 2013 festivaali keräsi yhteensä noin 50 000 kävijää.

Vuonna 2014 Helsinki Design Week täyttää 10 vuotta. Juhlavuoden festivaalipäivämäärät ovat 4.-14.9.2014.

Helsinki Design Weekiä tuottaa designpalvelutoimisto Luovi Productions Oy.

Lähteet

http://www.helsinkidesignweek.com/

Muotoilu
Helsingin tapahtumat