joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hans Assmann

Hans Assmann (9. joulukuuta 1923 Saksa – 19. kesäkuuta 1998 Danderyd, Ruotsi) oli Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla asunut, alkujaan saksalainen, myöhemmin Suomen kansalainen, joka on liitetty useisiin Suomen tunnetuimpiin yhä ratkaisematta oleviin henkirikoksiin.

Entinen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaro ja neurologian professori Jorma Palo esittivät kirjoissaan Bodomin arvoitus (Palo, 2003) ja Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus (Paloaro & Palo 2004), että Assmann liittyisi selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan, mikä poliisin mukaan ei pidä paikkaansa ja Bodominjärven murhiin. Häntä on epäilty myös KGB:n vakoilijaksi.

Toinen maailmansota 
Assmann oli kertomansa mukaan vannoutunut kansallissosialisti, joka toimi jo 18-vuotiaana Waffen-SS-joukoissa. Hän aloitti vuonna 1942 19-vuotiaana Auschwitzin keskitysleirissä vartijana.

Toimittuaan yli kaksi vuotta keskitysleirivartijana Assmann rakastui Heidiin, juutalaisnaiseen, jonka kanssa hän suunnitteli karkaamista leiristä. Asiasta kuitenkin saatiin vihiä, ja Assmann komennettiin itärintamalle Wehrmachtin joukkoihin.

Itärintamalla hänen rykmenttinsä joutui vuonna 1944 puna-armeijan saartamaksi ja lopulta Assmann joutui neuvostoliittolaiselle sotavankileirille. Ennen joutumistaan leirille hän otti kaatuneen asetoverinsa, vääpeli Mart Assenbachin, sotilaspassin ja käytti tämän henkilöllisyyttä, sillä entisenä SS-miehenä ja keskitysleirinvartijana hänet oltaisiin teloitettu.

Lähteet 
Karhusaari, Anneli: Kyllikin surma, Kustannusliike Anneli 2009. ISBN 978-952-5831-05-4

Viitteet

Aiheesta muualla
Yle MOT

Saksalaiset henkilöt
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Göran Stubb

Göran Stubb (s. 10. maaliskuuta 1935 Käkisalmi) on suomenruotsalainen jääkiekkovaikuttaja.

Stubb oli merkittävä taustatekijä HIFK:n nousuun Suomen jääkiekkoilun huipulle 1960-luvulla. Häntä kutsutaankin HIFK:n suuruuden luojaksi. Stubb tuli HIFK:n jääkiekkojaoston johtoon 1960-luvun alussa helsinkiläiskiekkoilun alennustilassa. Stubb johti HIFK:n kolmeen mestaruuteen, ja hän hankki NHL-tähti Carl Brewerin Helsinkiin kaudeksi 1968–1969.

HIFK-uran jälkeen Stubb toimi Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajana 1977–1984. Stubb oli vuoden 1982 MM-kotikisojen pääsihteeri. Vuodesta 1984 lähtien hän on ollut NHL:n Euroopan-toimiston johtaja. Stubb on lisäksi toiminut NHL:n kykyjenetsijänä ja kirjoittaa kolumneja Hufvudstadsbladetiin.

Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut Stubbin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 82 vuonna 1991 ja Kansainvälinen Jääkiekkoliitto on valinnut Stubbin Kansainvälisen kuuluisuuksien gallerian jäseneksi vuonna 2000.

Stubbin puoliso Christel Setälä, professori Kai Setälän tytär, kuoli vuonna 2008. Vuodesta 2016 hän on ollut kihloissa entisen Miss Suomen, näyttelijä-laulaja Pirkko Mannolan kanssa. Kokoomuksen poliitikko Alexander Stubb on Göran Stubbin poika.

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Zorro (vuoden 1990 televisiosarja)

Zorro on Family Channelin ja Rai Uno Italian vuosina 1990–1993 tuottama televisiosarja. Sarjaa kuvattiin neljän tuotantokauden verran, ja yhteensä 88 jaksoa. Sarja sijoittuu 1800-luvun alkuun, Espanjan hallinnoimaan Meksikoon, nykyiseen Kaliforniaan, ja pieneen Los Angelesin varuskunta- ja rannikkokylään.

Juoni

Los Angelesin kylää hallitsee uusi ahne pormestari, alcalde Luis Ramone, joka on verojenkeruutoimillaan onnistunut suututtamaan seudun asukkaat. Don Alejandro de la Vegan poika Diego kutsutaan kotikaupunkiinsa opintomatkaltaan Espanjasta, ja huomatessaan asioiden tilan hän päättää puuttua asioihin salaisen henkilöllisyyden turvin. Kukaan hänen kotikaupungissaan ei tiedä, että hän oli kurssinsa paras miekkailija, ja kömpelöä taistelijaa ja arkajalkaa esittämällä don Diego onnistuu pitämään salaisuutensa turvassa. Ainoastaan mykkä tallipoika Felipe tuntee hänen salaisuutensa.

Näyttelijät

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
Yhdysvaltalaiset seikkailusarjat
1990-luvun televisiosarjat
Freeformin televisio-ohjelmat
Juhani von Boehm

Juhani von Boehm (s. 20. joulukuuta 1943 Ruokolahti) on suomalainen taidemaalari ja fysiikan emeritusprofessori.

Juhani von Boehmin taideopinnot: itsenäisiä taideopintoja vuodesta 1970, vuodesta 1975 alkaen taideopinnot isänsä, taidemaalari Tuomas von Boehmin ohjauksessa – osittain myös taidemaalari Tapani Raittilan ohjauksessa. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Helsingissä, Turussa ja Imatralla sekä Vihdissä ja Varkaudessa säännöllisesti vuodesta 1991 alkaen. Hänen teoksensa ovat öljyvärimaalauksia ja pastellitöitä. Hänen taiteensa on saanut vaikutteita 1900-luvun modernistisista taidesuuntauksista. Hänen isoäitinsä Aino von Boehm ja hänen veljensä Eero von Boehm olivat taidemaalareita. 

Fyysikkona Juhani von Boehm on perehtynyt muun muassa magneettisten puolijohteiden teoriaan sekä puolijohdefysiikkaan yleensä. Hänellä on 90 julkaisua kansainvälisissä referoiduissa tieteellisissä julkaisusarjoissa ja 120 muuta julkaisua. Hän on ollut vierailevana tutkijana Uppsalan yliopiston kvanttikemian instituutissa 1976–1977, Nordita-stipendiaattina Nils Bohr -instituutissa Kööpenhaminassa 1977–1979 ja Suomen Akatemian huippuyksikön COMP:n jäsenenä 2000–2008. Boehm jäi professuuristaan Teknillisessä korkeakoulussa eläkkeelle vuonna 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut
 Galleriat.net – Juhani von Boehm
 Suomen Akatemian huippuyksiköt 

Suomalaiset taidemaalarit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Suomalaiset aateliset
Nuuk Posse

Nuuk Posse on grönlantilainen hip hop -yhtye. Sen jäsenet ovat inuitteja ja esittävät musiikkiaan englannin, tanskan ja grönlannin kielillä.

Peter Motzfeldt, John Olsen ja Henrik Broberg perustivat Nuuk Possen vuonna 1985. Yhtye piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 1989. Vuonna 1991 ilmestyi single "Sussa Apinnagu" ja vuonna 1995 albumi NP. Vuonna 1996 Nuuk Posse julkaisi toisen albuminsa Kataaq ja samana vuonna yhtye sai kansallisen kulttuuripalkinnon.

Jäsenet 
 Andreas "Anda" Hojgaard (beatbox)
 Lars Sørensen (rap)
 Peter T. Motzfeldt (rap, musiikki)
 Henrik Pedersen (rap)
 Thomas Hansen (rap)
 John Olsen (rap, sanoitukset)

Diskografia

Albumit
 NP (1994)
 Kaataq (1996, Subrosa Reocords)

Singlet
 Sussa Appinnagu (1992)
 Indigenous Reality

Aiheesta muualla 
Haastattelu milkycat.comissa (tietoa myös Nuuk Possesta) 

Grönlantilaiset yhtyeet
Hip hop -yhtyeet
Monikieliset yhtyeet
Andalusianhevonen

Andalusianhevonen (, "puhdasrotuinen espanjalainen") on Espanjan Andalusiasta peräisin oleva hevosrotu, joka polveutuu muun muassa berberihevosesta ja arabianhevosesta.  Andalusianhevosella on ollut suuri merkitys risteytysjalostuksessa, ja sen vaikutus näkyy hyvin monissa eri roduissa, esimerkiksi lipizzanhevosissa. Andalusianhevosesta polveutuvat myös monet Amerikan mantereen hevosroduista, koska rotua vietiin tutkimusretkeilijöiden mukana uuteen maailmaan.

Ominaisuudet 
Säkäkorkeudeltaan andalusianhevonen on noin 150–160 cm. Väriltään se on yleensä kimo, mutta myös ruunikoita ja mustia andalusianhevosia on. Andalusianhevosen luonne on säyseä, olemus arvokas ja askel korkea, ja se liikkuu ketterästi. Andalusianhevosia kasvatetaan Espanjan armeijan siittoloissa ja valtio valvoo myös yksityistä hevoskasvatusta. Rakenteeltaan andalusianhevonen on jalonmuotoinen ja sillä on usein kyömy pää. Jouhet ovat paksut ja pitkät, usein myös kiharat. Kaula on lyhyehkö, lihaksikas ja kaareva. Lavat ovat leveät ja vahvat, melko pystyt. Jalat hyväluiset ja kestävät, kaviot kovat ja hyvänmuotoiset.

Käyttö 
Andalusianhevosia käytetään lähinnä ratsuina. Kotimaassaan Espanjassa andalusianhevosia käytetään muun muassa härkätaisteluhevosena ja ratsastusnäytöksissä. Muualla päin maailmaa rotu on saavuttanut suosiota niin yleis-, koulu- kuin esteratsunakin.

Aiheesta muualla

Andalusianhevonen Hevosmaailma.netissä

Espanjalaiset hevosrodut
Lämminveriset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paco de Lucía

Paco de Lucía (alun perin Francisco Sánchez Gómez; 21. joulukuuta 1947 Algeciras, Cádiz – 25. helmikuuta 2014 Cancún, Meksiko) oli kansainvälisesti tunnettu espanjalainen flamencokitaristi. De Lucía kehitti uuden flamencotyylin, jossa perinteiseen flamencoon liitetään muun muassa jazzvaikutteita. Hän otti flamencossa käyttöön uusia soittimia, kuten cajonin, huilun ja bassokitaran. Paco de Lucíaa pidetään eräänä kaikkien aikojen merkittävimmistä flamencomuusikoista, ja hän on esiintynyt muun muassa Al Di Meolan ja John McLaughlinin kanssa.

De Lucía syntyi Etelä-Espanjassa Algecirasin kaupungissa ja oli viidestä sisaruksesta nuorin. Taiteilijanimensä hän valitsi äitinsä Lucía Gómezin kunniaksi. Paco de Lucía oli merkittävää muusikkosukua: hänen isänsä Antonio Sánchez ja veljensä Ramón de Algeciras olivat flamencokitaristeja, ja veli Pepe de Lucía on flamencolaulaja. De Lucía esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran 11-vuotiaana Radio Algecirasissa, ja seuraavana vuonna hän sai kunniamaininnan Jerezin flamencokilpailussa. Vuonna 1961 hän oli kiertueella tanssija José Grecon kanssa, ja vuosina 1968–1977 hän työskenteli merkittävän flamencon uudistajan laulaja Camarón de la Islan kanssa ja he äänittivät yhdessä kymmenen albumia.

Flamencon lisäksi de Lucía äänitti myös espanjalaista taidekitaramusiikkia, muun muassa Manuel de Fallan teoksia ja Joaquín Rodrigon Aranjuez-konserton. Paco de Lucía oli poikkeuksellisen taitava kitaristi, ja hänet tunnetaan erityisesti rasgueadoistaan ja picadoistaan. De Lucía pystyi soittamaan nailonkielisellä kitaralla 16-osanuottitrioleja 180 bpm:n nopeudella.

Paco de Lucía kuoli 25. helmikuuta 2014 sydänkohtaukseen Meksikossa 66-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Paco de Lucian muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Espanjalaiset kitaristit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Bill Goldberg

William Scott "Bill" Goldberg (s. 27. joulukuuta 1966 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen showpainija, näyttelijä ja entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän työskenteli World Championship Wrestlingille (WCW) vuosina 1997-2001 ja World Wrestling Entertainmentille vuosina 2003-2004. Hänet tunnetaan 173-0-voittoputkesta, jonka hän saavutti WCW-urallaan. Goldberg teki paluunsa WWE:hen vuonna 2020.

Goldberg on kaksinkertainen maailmanmestari, ja oli yksi päätähdistä WCW:ssä ja WWE:ssä. Ennen showpainia hän oli amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän on myös näytellyt useissa elokuvissa kuten The Longest Yard, Santa's Slay ja Half Past Dead 2, ja juontanut muun muassa Bullrunia ja Garage Mahalia. Hänen tavaramerkkihuudahduksensa hänen painiaikoinaan oli "Who's next?".

Goldberg on etniseltä taustaltaan juutalainen ja on tuonut tätä usein esille osana painijaidentiteettiään. Hän myös harjoittaa juutalaista uskontoa, ja on kiitollinen siitä, että on saanut varttua lapsena juutalaisyhteisön osana.

Paini 
 Lopetusliikkeet: The Jackhammer (Suplex powerslam), Spear (Running shoulder tackle), Military Press Slam
 Lempinimet: Da Man
 Tavaramerkkihuudahdus: "Who's next?"

Sisääntulomusiikit 
 Twisted (1997)
 Christian Poulet ja Jean-Yves Rigo - Invasion (1997-1999, 1999-2001, 2003)
 Megadeth - Crush' Em (1999)
 Jim Johnston - Who's Next? (2003-2004)

Kirjallisuutta
Goldberg, Bill ja Goldberg, Steve (2000) I'm Next: The Strange Journey of America's Most Unlikely Superhero, ISBN 0-609-60780-4

Lähteet

Aiheesta muualla
Bill Goldbergin viralliset kotisivut 

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Power Cup

Lentopallon Power Cup on maailman suurin  lasten ja nuorten lentopalloturnaus. Tapahtuma järjestetään aina kesäkuun ensimmäisenä viikonloppuna koulujen päättymisen jälkeen. Ensimmäinen Power Cup pidettiin vuonna 1985 Jyväskylässä.

Vuonna 2005 Seinäjoella järjestetyssä Power Cupissa oli mukana 935 joukkuetta ja 7 743 henkilöä. Otteluja pelattiin yhteensä 5 221. Lahdessa pidetty Power Cup 2007 oli suurin tähän mennessä, sillä ilmoittautuneita joukkueita oli 954. Lahden Powerin järjestivät Salpis Hollolasta ja Kimmo Volley Lahdesta. 

Power Cupin avajaisissa on aina esiintyjä. Vuonna 2007 Lahdessa esiintyivät Lovex ja Cheek. Vuonna 2008 Powerissa esiintyi Kristiina Brask. Muita Powerin esiintyjiä ovat olleet muun muassa Ilkka ja Heikki Jääskeläinen, The Rasmus, Antti Tuisku, Gimmel, Haloo Helsinki!, Christian Forss, Pulu, Tiktak, Aikakone (yhtye), Fintelligens, Pete Parkkonen, Aste, Kasmir ja Mikael Gabriel.

Power Cupin kesto on neljä päivää eli torstaista sunnuntaihin, aina viikko koulujen loppumisen jälkeen. Nuoremmat pelaavat koko tapahtuman ajan ja kaksi vanhinta ikäryhmää viikonlopun ajan.
Pelaajat ovat 7–22-vuotiaita. Lapset ja nuoret toimivat myös tuomareina oman ikäryhmänsä otteluissa lukuun ottamatta mitalipelejä. Pelejä pelataan kaikkiaan 32 eri sarjassa iän, sukupuolen sekä osaamisen tason mukaan. Power Cupissa Kaikki Pelaa –ideologia toteutuu neljän päivän ajan, sillä Power Cupin sarjajärjestelmä takaa sen, että otteluita tulee kaikille joukkueille saman verran torstaista sunnuntaihin riippumatta sijoituksesta.

Sarjat ovat:
 F-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 F-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 E-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 E-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 D-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 D-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 C-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 C-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 B-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 B-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 A-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
 A-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)

Turnaus kiertää vuosittain 5 alueella, jotka ovat itä, etelä, keskilänsi, lounas ja pohjoinen.

Järjestämispaikkakunnat

1985 Jyväskylä
1986 Heinola
1987 Kuopio
1988 Oulu
1989 Raisio
1990 Helsinki
1991 Tampere
1992 Kouvola
1993 Savonlinna
1994 Tornio
1995 Vaasa
1996 Pori
1997 Heinola
1998 Joensuu
1999 Kajaani
2000 Jyväskylä
2001 Tampere
2002 Helsinki
2003 Pieksämäki
2004 Rovaniemi
2005 Seinäjoki
2006 Loimaa
2007 Lahti
2008 Savonlinna
2009 Oulu
2010 Seinäjoki
2011 Lahti
2012 Turku
2013 Mikkeli
2014 Raahe
2015 Vaasa
2016 Hämeenlinna
2017 Vantaa
2018 Kuopio
2019 Rovaniemi
2020 -
2021 Salo (siirtyi vuodelta 2020)
2022 Kauhava (siirtyi vuodelta 2021)
2023 Imatra

Aiheesta muualla
 PowerCup

Lentopallokilpailut
NF-Board

NF-Board (Nouvelle Fédération-Board) on jalkapallojärjestö sellaisille maa- ja etnisin perustein kootuille joukkueille, jotka eivät osallistu FIFAn tai sen maanosaliittojen kilpailuihin. Tämä johtuu suurimmalla osalla siitä, ettei NF-Boardiin kuuluvilla mailla tai kansoilla ei ole omaa itsenäistä valtiota. NF-Boardiin kuuluvat esimerkiksi Brittiläinen Intian valtameren alue, Tiibet ja saamelaiset. NF-Boardin pääsihteeri on Jean-Luc Kit.

NF-Board perustettiin 12. joulukuuta 2003. Se järjestää maaotteluita jäsenjoukkueidensa välillä ja VIVA World Cup -turnauksia. Turnauksia on järjestetty viisi kappaletta:

 marraskuussa 2006 Hyèresissä, Ranskan Oksitaniassa
 heinäkuussa 2008 Jällivaarassa, Ruotsin Lapissa
 kesäkuussa 2009 Italian Padaniassa
 touko-kesäkuussa 2010 Gozon saarella, Maltalla
 kesäkuussa 2012 Irakin Kurdistanissa

Jäsenet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu
 http://www.fedefutbol.net/nfboard.aspx  
 Roon Ba international football website 

Kansainväliset jalkapalloliitot
San Marinon jalkapallomaajoukkue

San Marinon jalkapallomaajoukkue edustaa San Marinoa jalkapallon miesten kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi San Marinon jalkapalloliitto.

33 000 asukkaan San Marino on FIFA-rankingin mukaan huonoin miesten maajoukkue (20.12.2018). Historiansa aikana miesten maajoukkue on saavuttanut ainoastaan yhden voiton, vuonna 2004 ystävyysottelussa toista Euroopan kääpiovaltion joukkuetta, Liechtensteinia vastaan Andy Selvan viidennen minuutin maalilla.

Heikosta menestyksestään huolimatta joukkue pitää yhä hallussaan nopeimmin syntyneen MM-karsintojen maalin ennätystä. MM-karsintaottelussa Englannin maajoukkuetta vastaan vuonna 1993 Davide Gualtieri teki maalin vain kahdeksan sekunnin pelin jälkeen.

Arvokisat

MM-kisat 
 1930—1990: Ei osallistunut.
 1994—2022: Ei selviytynyt karsinnoista.

EM-kisat  
 1960—1988: Ei osallistunut.
 1992—2020: Ei selviytynyt karsinnoista.

Entisiä pelaajia 
 Massimo Bonini
 Marco Fabiani
 Mirco Gennari
 Davide Gualtieri
 Marco Macina

Lähteet

Aiheesta muualla 
 San Marinon jalkapalloliitto
 Ottelutilastot
 Pelaajatilastoja

Jalkapallomaajoukkueet
Maajoukkue
Carl Göran Aminoff

Albrecht Carl Göran Aminoff (28. toukokuuta 1916 Hanko – 30. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) poliitikko ja ministeri.

Carl Göran Aminoffin vanhemmat olivat everstiluutnantti Torsten Aminoff ja Gerda Maria Aminoff. Aminoff suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1942. Hän osallistui jatkosotaan, jonka aikana hänet ylennettiin vuonna 1941 vänrikiksi ja vuonna 1943 luutnantiksi. Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin 1945.

Aminoff oli vuosina 1946–1949 Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton lakimies, vuosina 1949–1957 G. A. Serlachius Oy:n lakiasiainosaston johtaja ja vuosina 1958–1979 vakuutusyhtiö Eläke-Varman toimitusjohtaja.

Aminoff kuului Ruotsalaisen Kansanpuolueen keskushallintoon vuosina 1962–1984 ja oli puolueen pitkäaikainen rahastonhoitaja. Hän oli vuosien 1976–1977 Miettusen III hallituksessa ulkomaankauppa-asioista vastannut ministeri samanaikaisesti ulkoministeriössä sekä kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aminoff on Suomen toistaiseksi viimeisin aatelinen ministerinä.

Aminoffilla oli lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Östra Finlands Nation -osakunnan kuraattori 1945–1947, Suomen Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton hallituksen jäsen vuodesta 1959 ja varapuheenjohtaja 1966–1971, Eläketurvakeskuksen hallituksen jäsen vuodesta 1961 ja varapuheenjohtaja vuodesta 1976, Työeläkelaitosten Liiton hallituksen jäsen vuodesta 1964 ja puheenjohtaja vuodesta 1975, Svenska Handelshögskolanin hallituksen jäsen 1966–1975 ja puheenjohtaja 1969–1975 sekä vakuutusyhtiö Fennian hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1974. Lisäksi hän oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin ja Svenska Handelshögskolans Studentkårin kunniajäsen.

Aminoff vihittiin taloustieteen kunniatohtoriksi vuonna 1979.

Aminoffin veli oli toimittaja ja kansanedustaja Torsten G. Aminoff.

Julkaisut
 Nyuppsatta truppförband i Finland 1770–1808. Suomen historiallinen seura, 1971.

Katso myös
 Aminoff (suku)

Lähteet 

Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Suomen ministerit
Suomalaiset juristit
Suomalaiset aateliset
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Vilfredo Pareto

Vilfredo Federico Damaso Pareto (15. heinäkuuta 1848 Pariisi – 19. elokuuta 1923 Geneve) oli italialais-ranskalaista sukujuurta oleva yhteiskuntatieteilijä, jonka tieteellinen tutkimustyö keskittyi taloustieteeseen, sosiologiaan ja filosofiaan. Erityisesti Pareto tutki tulojen jakautumista ja taloudellisten toimijoiden valintoja. Tunnetuin Pareton kehittämistä konsepteista on Pareto-tehokkuus.

Henkilöhistoriaa
Pareton isä oli italialainen insinööri ja äitinsä oli ranskalainen. Lapsuutensa Pareto vietti keskiluokkaisessa ympäristössä. Pareto menestyi hyvin koulussa. Pareto valmistui vuonna 1868 insinööriksi torinolaisesta korkeakoulusta. Pareton lopputyö käsitteli tasapainotiloja kiinteissä kappaleissa. Väitetään, että Pareton myöhemmät tutkimukset talouden tasapainotiloista perustuvat osittain tähän lopputyöhön.

Valmistumisensa jälkeen Pareto työskenteli insinöörinä ensin Italian valtion omistamassa rautatieyhtiössä ja myöhemmin yksityisellä sektorilla. Vuonna 1886 Paretosta tuli kolmeksi vuodeksi firenzeläisen yliopiston taloustieteen ja johtamisen luennoitsija. Vuonna 1893 taloustieteilijä Leon Walras valitsi Pareton seuraajakseen Lausannen yliopistoon poliittisen taloustieteen professorin virkaan, ja Pareto vaimoineen muutti läheiseen Célignyyn.

Italian johtaja Benito Mussolini nimitti vuonna 1923 vastentahtoisen Pareton Italian senaattoriksi. Pareto kuitenkin kuoli samana vuonna sydäntautiin, ja hänet haudattiin ilman kunnianosoituksia Célignyn hautausmaalle.

Tutkimuksia
Vuonna 1906 Pareto teki kuuluisan havaintonsa, jonka mukaan 20 % Italian väestöstä omistaa 80 % kaikesta omaisuudesta. Tämä havainto yleistettiin myöhemmin Pareton periaatteeksi tai 80–20-säännöksi. Pareto-jakauma on tämän havainnon laajempi yleistys.

Pareto kehitti myös tulonjaon tasaisuutta mittaavan Pareto-indeksin. Pareton mukaan on nimetty myös Pareto-diagrammi, erityinen histogrammi, jolla kuvataan Pareton periaatetta.

Pareto oli myös tärkeä politiikan teorian klassikko. Hän edusti eliittiteoriaa, jossa korostetaan, että yhteiskuntaan muodostuu aina hallitseva luokka, oli se nimellisesti minkä muotoinen tahansa. Eliiteillä on kuitenkin taipumus tulla itsekylläisisksi, jolloin ne menettävät valta-asemansa, sillä kyvykkäin aines raivaa tietä itselleen. Pareton kannattaja tässä suhteessa oli hänen maanmiehensä Gaetano Mosca.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Taloustieteilijät
Sosiologit
Italialaiset tieteilijät
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
2-propanoli

2-propanoli eli isopropanoli tai isopropyylialkoholi (IPA) (myös propan-2-oli) kuuluu alkoholien aineryhmään. 2-propanolin rakennekaava voidaan esittää muodossa CH3CHOHCH3.

2-propanoli on normaaliolosuhteissa väritön, helposti syttyvä, palava, kirkas neste, jonka moolimassa on 60,1 g/mol, kiehumispiste 83 °C, sulamispiste −90 °C, tiheys 0,79 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 11,7 °C, itsesyttymislämpötila 456 °C ja CAS-numero 67-63-0. Aineen höyry on ilmaa raskaampaa.

Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

2-propanoli on propanolin C3H7OH isomeerinen muoto.

Suomessa isopropanolia käytetään liuottimena ja pesunesteenä esimerkiksi maali-, painoväri-, elintarvike- ja lääketeollisuudessa. Isopropanolia käytetään myös pesu- ja desinfektioaineissa sekä jäänestoaineissa. 2-propanolia on käytetty asetonin valmistukseen. Sitä käytetään myös kaupallisesti myytävän etanolin denaturoimiseen. Se on erityisen suosittua puhdistusaineena sähkölaitteiden huollossa, esimerkiksi tietokoneiden tapauksessa helposti likaantuvien piirilevykontaktien, magneettisten lukupäiden ja optisten asemien linssien puhdistuksessa sekä tarpeettoman piitahnan poistossa.

Katso myös 
propanoli
1-propanoli

Lähteet

Aiheesta muualla 

Isopropanolin OVA-ohje 
PubChem: 2-Propanol 
Human Metabolome Database: Isopropyl alcohol 
KEGG: 2-Propanol 
ChemBlink: Isopropanol 
Pherobase: Floral Compound – propan-2-ol 
Pherobase: Semiochemical – propan-2-ol 

Alkoholit
Polttoaineet
Liuottimet
Unelmakämppä

Unelmakämppä oli Nelosella esitetty tosi-TV-tyyppisen sarja, jossa neljä paria kilpaili siitä kuka saa kunnostettua määräajassa talosta myyntikuntoisen. Ohjelma perustui australialaiseen formaattiin nimeltä The Block. Sarjan juontajana toimi Sanna Saarijärvi.

1. tuotantokausi 

Parit kunnostivat samanlaiset rivitaloasunnot Kirkkonummella. Rahaa kunnostusta varten jokaisella parilla oli 42 500 euroa ja aikaa 10 viikkoa. Yhteensä sarjassa oli 12 jaksoa. Viimeisessä jaksossa tavoitteena oli myydä asunnot julkisessa huutokaupassa. Jokainen pariskunta palkittiin 10 viikon uurastuksestaan osuudella myyntivoitosta, jonka lisäksi suurimman hinnan kunnostamastaan asunnosta saanut pariskunta sai palkinnokseen 20 000 euron palkinnon. Ensimmäinen tuotantokausi nähtiin Nelosella vuonna 2004. Parit asuivat kunnostettavissa asunnoissa työn ajan ja kävivät kunnostuksen aikana töissä. 
Kaikki unelma-asunnot saatiin myytyä vuoden 2004 loppuun mennessä Kiinteistömaailman välityksellä. Asuntoja ei saatu myytyä huutokaupassa, vaan ne jouduttiin myymään kiinteistövälittäjien kautta. Finaalilähetystä katsoi 843 000 katsojaa. 

Kilpailijat olivat:
 Rasmus Almqvist ja Suvi Eskola
 Antti Eho ja Jukka Tikkinen 
 Heidi Holmborg ja Henry Olin 
 Katja Piiroinen ja Pasi Westman 

Kisan voittivat Antti ja Jukka.

Jaksot

2. tuotantokausi 

Toinen tuotantokausi alkoi Nelosella helmikuussa 2006 päättyi toukokuussa.

Parit kunnostivat kerrostaloasunnot Kauniaisissa. Yhteensä rahaa kunnostamiseen oli 50 000 euroa. Parit asuivat ja kävivät töissä kunnostuksen keskellä. Haastetta aiheuttivat myös kerrostalon muut asukkaat, jotka piti ottaa huomioon kunnostusta tehdessä. Kiinteistövälittäjänä toimi Kiinteistömaailma, jonka kautta parit myivät kohteensa. Avointa huutokauppaa ei enää järjestetty. Asunnot eivät herättäneet niin paljon kiinnostusta kuin edelliset asunnot johtuen muun muassa kalliista lähtöhinnasta. Asunnoissa oli noin 100 neliömetriä ja niiden huoneluku vaihteli. Asunnot oli rakennettu vuonna 1965.

Kilpailijat ovat:
 Henna ja Timppa Ilmonen
 Alex Salo ja Harri Pitkänen
 Sarita Niemi ja Taneli Ilmakari
 Sirpa Haste ja Ismo Parpala

Kisan voittivat Sirpa ja Ismo. Sekä Hennan ja Timpan että Saritan ja Tanelin asunnot jäivät myymättä.
Voittajat voittivat yli 70 000 euroa. Ohjelman keskikatsojamäärä oli noin 359 000 ja katsojista 65 % oli 10–44-vuotiaita. Yleisön suosikkipari oli Henna ja Timppa, lisäksi Henna ja Timppa voittivat videopäiväkirjaäänestyksen.

Jaksot

Aiheesta muualla 
 Unelmakämppä FremantleMedian sivuilla

Ihmissuhdeohjelmat
Remonttiohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Meriluoto

Meriluoto voi tarkoittaa:

henkilöitä
 Aila Meriluoto (1924–2019), suomalainen runoilija, kirjailija ja kääntäjä, Kaarlo Meriluodon tytär
 Johan Meriluoto (s. 1974), suomalainen kolmiloikkaaja
 Kaarlo Meriluoto, ent. Willman (1885–1972), suomalainen filosofian maisteri ja rehtori
 Kai Meriluoto (s. 2003), suomalainen jalkapalloilija
 Minna Kauppinen, o.s. Meriluoto (s. 1985), suomalainen jalkapalloilija
 Päivi Aaltonen, o.s. Meriluoto (s. 1952), suomalainen jousiampuja ja olympiamitalisti

muita merkityksiä
 lautta-alus Meriluoto, Hailuodon yhteysalus.
L/A Sterna

[[File:Landsvägsfärjan Sterna 2009.jpg|thumb|Sterna]]
Lautta-alus L/A Sterna on lautta-alus Elektran ohella toinen Paraisten ja Nauvon välillä liikennöivistä lautta-aluksista. Sterna'' on pienempi kuin hybridilautta Elektra. Sen on valmistanut Hollming Oy, ja alus otettiin liikenteeseen vuonna 1992.

Tekniset tiedot
 Paino: 1 100 tonnia
 Kapasiteetti: 66 henkilöautoa
 Autokannen pituus: 59,2 metriä
 Autokannen leveys: 10,2 metriä
 Hyötykuorma: 200 tonnia
 Syväys: 4,2 metriä

Aiheesta muualla
 Tieliikelaitos: L/A Sterna tekniset tiedot 

Suomen lautta-alukset‎
Paraisten liikenne
Yves Saint-Laurent

 

Yves Henri Donat Dave Mathieu-Saint-Laurent (1. elokuuta 1936 Oran, Ranskan Algeria – 1. kesäkuuta 2008 Pariisi) oli ranskalainen muotipiirtäjä ja  -suunnittelija, joka on tunnettu etenkin  modernin naisten housupuvun le smokingin suunnittelemisesta. Hän tuli tunnetuksi heti ensimmäisellä kokoelmallaan ja trapetsilinjan luojana. Saint-Laurentin muusina tunnetaan muun muassa Betty Catroux, Loulou de la Falaise ja Catherine Deneuve.

Voitettuaan International Wool Secreteriatin pukukilpailun 1954, Saint-Laurent pääsi jo 18-vuotiaana työskentelemään Christian Diorille. Kun Dior vuonna 1957 kuoli, nostettiin Saint-Laurent johtamaan Diorin muotitaloa, jotta se välttyisi taloudelliselta katastrofilta. Hän toimi Diorin johtajana kolme vuotta 1957–1960. 

Vuonna 1961 hän perusti omaa nimeään kantavan muotitalon, jonka taloudellisena johtajana toimi hänen kumppaninsa Pierre Bergé. Pari erosi ystävinä vuonna 1976, ja he pysyivät yhtiökumppaneina. Ensimmäinen Saint-Laurent-boutique avattiin 1966.

Vuonna 2002 Saint-Laurent jäi eläkkeelle työstään 65 vuoden ikäisenä ja alkoi viettää aikaa Marrakechin asunnossaan Marokossa.

Saint-Laurent kuoli kotonaan Pariisissa 1. kesäkuuta 2008 sairastettuaan reilun vuoden aivosyöpää. Hän oli kuollessaan 71-vuotias.

Yves Saint Laurentin muotitalo 

Vuonna 1993 Yves Saint-Laurentin muotitalo myytiin arviolta 600 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla lääketehdas Sanofille. Vuonna 1999 italialainen muotitalo Gucci osti YSL:n tuotemerkin, ja amerikkalainen muotisuunnittelija Tom Ford alkoi suunnitella brändin valmisvaatemallistot, samalla kun Yves Saint-Laurent keskittyi muotitalon  haute couture -luomuksiin. 

Vuonna 2002 monien vaikeuksien jälkeen Saint-Laurent ja Gucci sulkivat YSL:n maineikkaan muotitalon. Vaikka itse muotitalo suljettiinkin, tuotemerkki elää yhä Guccin hoteissa. Muun muassa merkin valmisvaatteita valmistetaan ja myydään edelleen. Merkin pääsuunnittelijana on toiminut vuodesta 2004 saakka Stefano Pilati.

YSL tuottaa vaatteiden ja asusteiden lisäksi myös kosmetiikkaa ja parfyymeja, kuten Opium, Kouros ja Paris.

Saint-Laurent suunnitteli myös lukuisia elokuvapuvustoja, esimerkiksi filmeihin Päiväperho ja Mississipin velho.

Lähteet
 Otavan Iso Fokus, Kertovasti kuvitettu 8-osainen tietosanakirja, Osa 6, s. 3643, Otava 1974 ISBN 951-1-01236-3

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Yves Saint-Laurentin viralliset sivut.
 Yves Saint-Laurent NNDB:ssä.

Saint-Laurent, Yves
Vaatemerkit
Saint-Laurent, Yves
Saint-Laurent, Yves
Kosmetiikkamerkit
Muotitalot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jorma Aranko

Jorma Kalevi Aranko (15. lokakuuta 1931 Helsinki – 16. elokuuta 2018 Helsinki) oli pankkitarkastusviraston pääjohtaja ja vuonna 1993 perustetun Rahoitustarkastuksen (Rata) johtaja vuosina 1988–1996.

Koulutukseltaan Aranko oli ekonomi. Ennen pankkitarkastusvirastoon siirtymistään Aranko toimi pitkään Postipankin Lontoon edustajana ja sitä ennen 12 vuotta Suomen Pankissa. Myöhemmin Aranko oli IMF:n nimittämänä avustamassa Viron rahoitustarkastuksen kehittämisessä.

Lähteet

Aiheesta muualla  
Jorma Arangon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Araks

Aras, kirjoitetaan myös  Araks, Arax, Araxes tai Araz (persiaksi ارس, armeniaksi Արաքս, azeriksi Araz), on merkittävä rajajoki Aasiassa. Sen alkulähteet ovat Anatolian ylängöllä Turkissa, jonka jälkeen se seurailee Turkin ja Armenian, sitten Iranin ja Armenian ja lopulta Azerbaidžanin ja Iranin välistä rajaa kunnes yhtyy Kurajokeen Azerbaidžanissa, 121 kilometriä Kurajoen suusta yläjuoksulle.

Kuran vesistöön kuuluvan Arasjoen kokonaispituus on 1 072 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 102 000 neliökilometriä. Tästä noin 440 kilometriä Arasjoki toimii rajajokena. Suurin virtaama (Azerbaidžanin alueella) on 2 910 m3/s (Garadonlu) ja minimivirtaama 11,0 m3/s. Keskimäärin joki kuljettaa 9,0–9,5 km3 vettä vuodessa Kurajokeen.

Joki on padottu ainakin kahdessa kohtaa sähkön tuottamiseksi (Arasin pato Neuvostoliiton ja Iranin välisen 1970 sopimuksen jälkeen () joka synnytti  Arasin tekojärvi Iranin pohjoisosan (Länsi-Azerbaidžanin provinssin koillisnurkan) ja Azerbaidžanin Nahitševanin väliin. Khomarlun pato sijaitsee idempänä:  Lisäksi rakenteilla on Meghrin pato uusine vesivoimaloineen Armenian ja Iranin rajalle.

Lähteet

Aiheesta muualla

Turkin joet
Azerbaidžanin ja Iranin raja
Armenian ja Iranin raja
Azerbaidžanin joet
Kuran vesistö
Rajajoet
Tursaansydän

Tursaansydän eli mursunsydän on vanha Suomessa ja Skandinaviassa käytetty merkki. Kuvio muistuttaa ruusua.  Suomessa se tunnettiin erityisesti Pohjois-Suomessa mutta myös muualla. Merkki on peräisin jo esikristilliseltä ajalta. Tursaansydän koostuu neljästä samanlaisesta osasta, jotka on asetettu keskuksen, "sydämen", ympärille, ikään kuin kiertämään sitä. Osien väliin muodostuu hakaristi. Kuviosta tunnetaan ainakin kahta eri muunnosta: toisessa osat ovat nuolia, toisessa L-palkkeja. 

Tursaansydän oli taikamerkki, sen uskottiin tuottavan onnea ja ilmeisesti suojelevan kirouksilta. Merkkiä on käytetty puuesineiden ja rakennusten koristelussa satoja vuosia. Tursaansydämen rinnalla tai sijasta on käytetty myös muita kukkaa muistuttavia kuvioita, joilla on niilläkin voinut olla suojelevia yliluonnollisia merkityksiä. Samaan tapaan käyttivät slaavit ukkosmerkkejä. Kaikki Suomesta tunnetut ennen 1700-lukua tehdyt puuesineiden hakaristit ovat tursaansydämiä. Tursaansydän alkoi 1700-luvulla väistyä ja muut kuviot, myös yksinkertaiset hakaristit, alkoivat yleistyä.

E. N. Setälän (1932) mukaan tursaansydän on ollut nimensä mukaisesti Tursaan, sodanjumalan merkki. Sekä merkki että Tursas-jumala ovat hänen mukaansa lainattu germaanisia kieliä puhuvilta kansoilta ennen 1000-lukua.

Uudempaa käyttöä 

Kirjailija Ilmari Kianto käytti tursaansydäntä tunnuksenaan. Hän löysi merkin vanhan ladon ovesta.

Mursunsydäntä tunnuksenaan käytti viime sotien aikana niin sanottu Päämajan kaukopartio-osasto eli Erillinen Pataljoona 4 (ErP 4, ks. Suomen kaukopartiotoiminta). Nykyään sama tunnus on myös ErP4:n perinteitä jatkavan Utin Jääkärirykmentin perinnerististä.

Espoolainen partiolippukunta Pitkäjärven Vaeltajat (ent. Pitkäjärven Polkupojat ja Pitkäjärven Polkutytöt) on käyttänyt Tursaansydäntä tunnuksenaan 1960-luvun alusta.

Tursaansydäntä käyttää tunnuksenaan Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan Kainuun Kerho.

Urjalan Tursan kylä käyttää tunnuksenaan tursaansydäntä. Kylän tuotteiden "aitoustodistus" on tursaansydän. Tuohinen tursaansydän oli tunnettu seudulla amulettina.

Suomalaisuuden liitto on käyttänyt vuonna 1998 suunniteltua s-kirjaimen muotoista mursunsydän-aiheista tunnusta.

Lähteet 
Ilmar Talve: Suomen kansankulttuuri (1989, uudistettu painos 1990)
Martti Haavio: Suomalainen mytologia (1967)
Pieni tietosanakirja: Hakaristi

Viitteet 

Suomalainen kansanperinne
Pakanalliset symbolit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Simon Parmet

Simon Parmet  (ent. Pergament; 26. lokakuuta 1897 Helsinki – 20. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, pianotaiteilija ja musiikkikirjailija.

Ura
Parmet opiskeli Pietarin konservatoriossa, Helsingin musiikkiopistossa sekä Berliinin konservatoriossa. Helsingissä hänen opettajinaan toimivat Erik Furuhjelm ja Erkki Melartin. Hän toimi oopperakapellimestarina Saksassa ja Suomalaisessa Oopperassa sekä Radio-orkesterin kapellimestarina (1948–1953). Parmet oli perustamassa Akateemista Laulua, jonka ensimmäinen johtaja hän oli (1953–1954).

Parmet teki ensimmäiset levytyksensä Berliinissä 1929. Hänen johdollaan tehtyjä nauhoituksia on Yleisradion nauhoitearkistossa, muun muassa Einar Englundin sinfonia nro 2 (1951), Bengt Johanssonin Ekspressioita orkesterille (1953) ja Toivo Kuulan Stabat mater (1953). Vuonna 1962 hän sävelsi elokuvamusiikkia Pikku Pietarin pihaan; orkesterina on Radion viihdeorkesteri. Hän sävelsi elokuvamusiikin myös Jack Witikan ohjaamaan elokuvaan Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955).

Parmet julkaisi ruotsiksi kirjoja, joihin kuuluvat muun muassa Sibelius symfonier: en studie i musikförståelse (), Con amore: Essäer om musik och mästare () ja Genom fönsterrutan: Essäer om konst och musik och andra uppsatser.

Hänen veljensä Moses Pergament oli säveltäjä ja musiikkikriitikko ja asui Tukholmassa.

Palkinnot ja tunnustukset 
 Helsinki-palkinto 1969

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Radion sinfoniaorkesterin kapellimestarit
 
 
 Simon Pergament : Konserttimatkalta Pyhään maahan. Europan ympäri rauhan viime hetkinä - sen poikitse sodan liekeissä, Helsingin Sanomat, 15.10.1939, nro 278, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset säveltäjät
Musiikkikirjailijat
Suomen juutalaiset
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Ylen henkilöstö
You Shook Me All Night Long

You Shook Me All Night Long on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale. Se julkaistiin vuonna 1980 yhtyeen albumilla Back in Black. Kappale julkaistiin myös singlenä. Kappaleen ovat tehneet yhtyeen kitaristit Angus Young, Malcolm Young ja laulaja Brian Johnson.

Kappaleesta on julkaistu kaksi musiikkivideota. Ensimmäisessä Angus ja Malcolm Young seuraavat Johnsonia Angusin käyttämät koulupuvut päällä. Toinen video on samanlainen kuin Back in Black -levyn muutkin videot.

Kappale on julkaistu Back in Blackin lisäksi myös albumilla Who Made Who vuonna 1986 ja livenä albumeilla Live ja Live: 2 CD Collector's Edition vuonna 1992. Kappale julkaistiin livenä myös Howard Sternin ohjaaman Private Parts -elokuvan soundtrackissä.

Kappale oli sijalla 91 VH1’s list of the 100 greatest rock songs -listalla. Kappaleessa Brian Johnson laulaa kauniista naisesta, joka saa hänet tärisemään.

Kokoonpano

 Brian Johnson – laulu 
 Angus Young – kitara 
 Malcolm Young – rytmikitara 
 Cliff Williams – basso 
 Phil Rudd – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
AC/DC - You Shook Me All Night Long YouTubessa
Kappaleen sanat 

Vuoden 1980 kappaleet
AC/DC:n kappaleet
Halleluja

Halleluja on heprean sanan הַלְּלוּיָהּ translitterointi, joka tarkoittaa Kiittäkää Jahia (suom. Kiittäkää Jumalaa) ja jota käytetään usein Raamatun psalmeissa.  Jah on lyhenne jumalan nimestä JHWH (Jahve, Jehova). Sanaa Halleluja käytetään Raamatun Vanhassa testamentissa 24 kertaa (esimerkiksi psalmit 113-118) ja neljä kertaa Uuden testamentin Ilmestyskirjassa.

Kristillisessä jumalanpalveluksessa ja liturgiassa on useita kohtia, joissa halleluija voidaan laulaa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon messussa ja sanajumalanpalveluksessa halleluja esiintyy erityisesti evankeliumin yhteydessä ja päätösylistyksessä, benedicamus-osassa. Se on yksi jumalanpalveluksen akklamaatioista. Ennen evankeliumin lukemista hallelujan laulamiseen voidaan liittää halleluja-säe, joka on lyhyt säe, psalmilause yleensä jostain kyseisen päivän lukukappaleesta. Hallelujaa ei lauleta paastonaikoina.

Katolisessa kirkossa paaston aikoina tosin tämä korvataan vähemmän juhlavalla tractus-osalla. Juutalaisessa perinteessä sanaa käytetään osana Hallel-rukouksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Halleluja suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
 Halleluja uudessa raamatunkäännöksessä (1992)

Raamattu
Kristinusko
Jumalanpalvelukset
Reetta

Reetta-nimi on muotoutunut nimestä Reeta, joka on Margareta-nimen jälkiosasta syntynyt nimilyhenne. Reetta on nykyisin yleisempi kuin vanhempi Reeta-muoto. Nimi Reeta on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 036:lle ja Reetta 5 947 henkilölle.

Reeta on ollut suomalaisessa nimipäiväkalenterissa vuodesta 1929 alkaen ja Reetta vuodesta 1984. Reetta ja Reeta viettävät nimipäiväänsä 20. heinäkuuta yhdessä seuraavien kanssa: Marketta, Maarit, Maaret, Margareeta, Margereta, Margit, Marit, Greta ja Gretel. Ortodoksisessa kalenterissa Reetan päivä on suurmarttyyri Marinan muistopäivänä 17. heinäkuuta.

Tunnettuja Reettoja ja Reetoja
 Reetta Aalto, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija
 Reeta Aarnio, lasten- ja nuortenkirjailija
 Reetta Gröhn-Soininen, kuvanveistäjä
 Reetta Huhtanen, dokumenttielokuvien ohjaaja
 Reetta Hurske, pika-aitajuoksija
 Reeta Hämäläinen, kartanlukija
 Reetta Hämäläinen, seiväshyppääjä, pika- ja aitajuoksija
 Reetta Joronen, keskimatkojen juoksija
 Reetta Juntunen, pesäpalloilija
 Reetta Kallio, korkeushyppääjä
 Reetta Kankare, näyttelijä
 Reetta Kivelä, elintarviketieteilijä
 Reeta Kivihalme, tv-tuottaja,YLE 
 Reeta-Mari Kolkkala, suunnistaja
 Reetta Korhonen, laulaja, tanssija ja näyttelijä
 Reetta Kälviäinen, epilepsialääkäri ja professori
 Reeta Laaksonen, korkeushyppääjä
 Reetta Laitinen, kulttuurintutkija ja sarjakuvantekijä
 Reetta Laitinen, kiekonheittäjä
 Reetta Meriläinen, Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja
 Reetta Niemelä, runoilija ja lastenkirjailija
 Reetta Pekkanen, runoilija
 Reetta Piipari, suomalainen koripalloilija
 Reetta Ristimäki, suomalainen oopperalaulaja
 Reetta Räty, toimittaja, Helsingin Sanomien entinen toimituspäällikkö
 Reetta Rönkä, radiojuontaja ja toimittaja
 Reetta Suomela, jalkapalloilija
 Reetta Vanhanen, lääkäri, Vihreiden poliitikko ja kaupunginvaltuutettu
 Reeta-Leena Vestman (o.s. Korhola), laulaja ja pianisti
 Reetta Ylä-Rautio, näyttelijä

Kuvitteellisia Reettoja ja Reetoja
 Reeta, Elina Karjalaisen Uppo Nalle -kirjojen tyttö, Uppiksen paras ystävä.
 Reetta Ruusu, koreografi televisiosarjassa Pasila
 Kersantti Reetta Räyhä, Masi-sarjakuvan hahmo
 Reetta Tuura, Uuno Turhapuron anoppi
 sokea Reetta, kansansanonnan henkilö, joka puuttuvasta näkökyvystään huolimatta kykenee sentään havaitsemaan ilmiselvät asiat

Lähteet

Etunimet
Vertailuperiaate

Vertailuperiaate tai vertailutesti on tapa tutkia sarjojen suppenemista. Testiä on kahta muotoa.

Vertailuperiaate 
Olkoon sarjat
 ja 
ja

Tällöin jos
A) sarja  hajaantuu, niin  hajaantuu (minoranttiperiaate)
B) sarja  suppenee, niin  suppenee (majoranttiperiaate)

Vertailuperiaatteen raja-arvomuoto 
Olkoon sarjat
 ja 
ja

Lasketaan osamäärän raja-arvo
 

Nyt:

A) jos  ja , niin:  suppenee   suppenee
B) jos  tai , niin sarjat joko suppenevat tai hajaantuvat

Katso myös 
 Juuritesti
 Osamäärätesti
 Integraalitesti

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Knopp, Konrad, "Infinite Sequences and Series", Dover publications, Inc., New York, 1956. (§ 3.1) ISBN 0-486-60153-6
 Whittaker, E. T., and Watson, G. N., A Course in Modern Analysis, fourth edition, Cambridge University Press, 1963. (§ 2.34) ISBN 0-521-58807-3
 

Analyysi

fr:Série convergente#Principe général : règles de comparaison
Ilmajoen Musiikkijuhlat

Ilmajoen Musiikkijuhlat on vuosittain kesäkuussa Ilmajoella, Etelä-Pohjanmaalla vietettävä ooppera- ja musiikkifestivaali. Sen konserttiohjelmistossa on vuosien saatossa valittu painopisteiksi viihteelliset konsertit ja hengellinen musiikki. Viime vuosien suosikkeja ovat olleet eväskorikonsertit, joissa oopperasolistit esityksen jälkeen irrottelevat mielimusiikkinsa parissa.

Kävijöitä musiikkijuhlilla on vuosittain noin 10 000.

Useat tätä nykyä kuuluisat suomalaiset oopperalaulajat kuten Karita Mattila, Jyrki Anttila, Juha Uusitalo ja Pentti Hietanen ovat vierailleet uransa alkuaikoina Ilmajoen Musiikkijuhlilla.

Kyrönjoen rantaan rakennettiin erityinen ooppera-areena palvelemaan Musiikkijuhlien sekä muiden kulttuuritapahtumien tarpeita 2003. Katsomoon ihmisiä mahtuu noin 1 300.

Matkailutoimittajien Kilta valitsi Ilmajoen Musiikkijuhlat kotimaiseksi matkakohteeksi 2006.

Musiikkijuhlat ideoi ja niiden perustajiin kuului Lasse Lintala.

Oopperat

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ilmajoen Musiikkijuhlat

Ilmajoen tapahtumat
Oopperajuhlat
Klassisen musiikin tapahtumat Suomessa
Kullervo (nimi)

Kullervo on suomalainen miehen etunimi.

Kullervo-nimi on mahdollisesti johdettu kulta-sanasta. Nimi on syntynyt Koillis-Virossa alkusoinnun ja sanaleikin ansiosta. Virossa Kultaneidon takoja oli Kuller Kalevipoeg, Nalleer naesopoeg. Sieltä nimi kulkeutui Inkeriin ja lopulta Kalevalaan.

Kullervon nimipäivä on 25. syyskuuta. Nimi sijoitettiin vuonna 1908 tälle päivälle, koska se oli aikaisemmin ollut Kleofaan nimipäivä, ja kreikkalainen, Raamatussakin esiintyvä nimi Kleofas (Kleopas) tarkoittaa myös kultaista.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 16 853 miestä on saanut nimekseen Kullervo. Heistä suunnilleen puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvulla.
__notoc__

Tunnettuja Kullervoja 
 Kullervo Hirvonen, Kari Sarma, kirjakauppias ja jännityskirjailija
 Kullervo Hulkko, lääninrovasti ja kirkkoherra
 Kullervo Hynynen, fysiikan professori
 Kullervo Jylhä, tanssimuusikko ja harmonikansoittaja
 Kullervo Järvinen, runoilija
 Kullervo Kalske, näyttelijä
 Kullervo Karjalainen, säveltäjä ja opettaja
 Kullervo Kemppinen, asianajaja ja kirjailija
 Kullervo Killinen, valtiotieteilijä
 Kullervo Koivisto, valokuvaaja ja pornotuottaja
 Kullervo Koivisto, taidemaalari
 Kullervo Kojo, klarinetisti
 Kullervo Korhonen, Lapissa toiminut kullankaivaja
 Kullervo Kukkasjärvi, elokuvatuottaja ja käsikirjoittaja
 Kullervo Kuusela, metsätieteilijä ja professori
 Kullervo Leskinen, ampuja
 Kullervo Linna, muusikko
 Kullervo Manner, toimittaja ja poliitikko
 Kullervo Muurinen, jääpallomaalivahti
 Kullervo Rainio, sosiaalipsykologian professori, kirjailija, poliitikko ja kansanedustaja (Kokoomus)
 Kullervo Ruotsalainen, taidemaalari ja piirtäjä
 Kullervo Sippola, Mannerheim-ristin ritari
 Kullervo Virtanen, kauppaneuvos ja koulutarpeiden tukku- ja kustannusliike Oy Valistuksen toimitusjohtaja

Kuvitteellisia Kullervoja 
 Kullervo Vonninen, eräässä Risto Räppääjä -kirjassa esiintynyt henkilöhahmo

Kullervoja mytologiassa 
 Kullervo, henkilöhahmo Kalevalassa

Muita Kullervoja
Kullervo, sanoittaja-säveltäjä Tapio Lahtisen käyttämä salanimi

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Helsinki)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko (ruots. Heliga Treenighetskyrkan) on Helsingin Kruununhaassa Unioninkatu 31:ssä sijaitseva Carl Ludvig Engelin suunnittelema ja Jegor Uschakoffin rakennuttama vuonna 1826 valmistunut ja vuonna 1827 vihitty ortodoksinen kirkko, joka kuuluu Helsingin ortodoksiselle seurakunnalle. Kirkko on empiretyylinen.  Kirkko on Helsingin vanhin säännöllisessä jumalanpalveluskäytössä oleva kirkko: nykyisin siellä toimitetaan pääasiassa kirkkoslaavinkielisiä jumalanpalveluksia, suomenkielisiä satunnaisesti. Tämä palvelee erityisesti Helsingin ortodoksien suurta venäjänkielistä vähemmistöä siksi että Helsingin muissa ortodoksikirkoissa, mm. Uspenskin katedraalissa, on taas enimmäkseen suomenkielisiä jumalanpalveluksia.

Kirkon piti alun perin odottaa kunnes suuri luterilainen tuomiokirkko olisi valmistunut, koska molempia kirkkohankkeita rahoitettiin suolatullin tuotolla.

Kun tuomiokirkon rakennushanke venähti eri syistä, yksityiset helsinkiläiset ortodoksit ilmoittivat sijoittavansa oman kirkkonsa rakentamiseen tarvittavat rahat. Tämä vauhditti päätöksentekoa ja rakentamista olennaisesti, ja näin ortodoksinen kirkko valmistui jopa kolmekymmentä vuotta alkuperäistä suunnitelmaa aiemmin. Itse asiassa tuomiokirkon rakentaminen alkoi vasta kolme vuotta Pyhän Kolminaisuuden kirkon valmistumisen jälkeen ja kesti lopulta vuoteen 1852.   

Kirkon kellotornin yläosa oli alun perin puinen, mutta jo kaksikymmentä vuotta rakentamisen jälkeen se uusittiin nykyiseksi kiviseksi, kun kirkkoon saatiin uusia painavia kelloja ja puurakenne ei niitä enää olisi kestänyt. 

Useimmissa Pyhän Kolminaisuuden kirkon ikoneissa on metallisuojus eli riisa; ne ovat etupäässä varakkaiden kauppiaiden ja yhden kauppiaanlesken, Serafina Baturinin, lahjoittamia. Muutamat ikoneista on tuotu lakkautetuista kirkoista. Ainakin yksi kookas Tihvinän Jumalanäidin ikoni on peräisin romutettavaksi määrätystä sotalaivasta. 

Ikonostaasin runkoa tukevat uusklassisuudelle ominaiset joonialaiset pylväät. Kirkossa on useimmista muista aikakauden kirkoista poiketen tasakatto ja kaksi samanlaista kattokruunua. 

Alun perin kirkko oli uunilämmityksinen; ensimmäinen keskuslämmitys saatiin jo 1800-luvulla ja sitä uusittiin moneen kertaan. Lopulta täyskorjauksessa 1960-luvulla kirkko ja sen piharakennukset liitettiin kaukolämpöön. 

Kirkon vahtimestari asui hyvin kauan kiinteistöön kuuluvassa piharakennuksessa, mutta 1990-luvulla kun rakennus kaipasi peruskorjausta vahtimestarille hankittiin asunto toisaalta ja entinen virkatalo muutettiin kokoustilaksi.  Toisessa piharakennuksessa on huoltotiloja.  

Kirkon vihki Tallinnan piispa Nikanor Helsingin seurakunnan ja sotilaspapiston avustamana; hän olikin kautta aikojen ensimmäinen Suomessa nähty ortodoksinen piispa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Helsingin ortodoksinen seurakunta)

Helsingin ortodoksiset kirkot
Suomen kivikirkot
Kruununhaka
Carl Ludvig Engelin suunnittelemat rakennukset
Suomen 1820-luvulla rakennetut kirkot
Helsingin suojellut rakennukset