joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sirppihuurresammal

Sirppihuurresammal (Palustriella falcata) on isohuurresammalten kasvisukuun kuuluva laji. Varsi on melko pitkä ja siinä on juurtumahapsia ja hieman sulkahaaroja. Kasvustot ovat väriltään kellanruskeita. Lehdet ovat pitkittäissuonisia ja hammaslaitaisia. Lajia tavataan enimmäkseen Pohjois-Suomen lettosoilla ja jonkin verran koko Suomessa. Sitä esiintyy lähteiden läheisyydessä runsasravinteisilla paikoilla ja lähdepurojen varsilla. Sirppihuurresammal muistuttaa muita saman suvun lajeja isohuurresammalta (P. commutata) ja pohjanhuurresammalta (P. decipiens).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luopioisten kasvisto: Sirppihuurresammal (Palustriella falcata)
Luomus, Luonnontieteellinen keskusmuseo: Sirppihuurresammal (Palustriella falcata) 
UniProt, Taxonomy: Palustriella falcata 

Ritvasammalet (heimo)
Kaupunki uusiksi

Kaupunki uusiksi on vuonna 2014 Yle Teemalla esitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa arkkitehdit kiersivät Suomea ja ratkoivat rakennetun ympäristön ongelmia. He loivat suunnitelmia sekä tämän päivän että tulevaisuuden tarpeisiin.

Sarjassa vierailtiin kuudessa kaupungissa, joissa arkkitehdit järjestivät 48 tuntia kestävän, kaikille kaupunkilaisille avoimen suunnitteluklinikan. Sarja kertoi, millaisella arkkitehtuurilla Suomesta voisi tulla viihtyisämpi, hauskempi ja toimivampi. Se rohkaisee myös kansalaisia osallistumaan oman elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan siltä enemmän.

Sarjan suunnittelivat yhdessä Yle Kulttuuri ja nuorten arkkitehtien muodostama Uusi Kaupunki –kollektiivi. Uusi Kaupunki -kollektiivi tarjoaa työpajoja kunnille, yrityksille ja yhteisöille. Ryhmä haluaa näyttää, miten arkkitehtuuri voi toimia ratkaisuna varsin erilaisiin ongelmiin.

Sarjassa esiitnyivät Willem van Bolderen, Anssi Kankkunen, Jaakko Lehtonen, Auvo Lindroos, Aleksi Niemeläinen, Heikki Riitahuhta, Hilla Rudanko, Inari Virkkala, Jussi Vuori ja Erica Österlund. Ohjelman juontajana toimi arkkitehtuuriin perehtynyt toimittaja Jonni Roos. Ohjaajina toimivat Niina Mäkeläinen ja Anna Tulusto ja tuottajana Jouni Tulonen.

Vastaanotto 
Uusi kaupunki -kollektiivi palkittiin Yhdyskuntasuunnittelun ruusuilla marraskuussa 2014 siitä työstä millä kollektiivi pyrkii vahvistamaan "kaupunkilaisten ääntä kaupunkisuunnittelussa". Perusteluissa todetaan lisäksi että "ennakkoluulottomalla toiminnallaan se tuulettaa vakiintuneita kaavoitusmenettelyjä ja toimii kannustavana esimerkkinä muille suunnittelijoille." Yleisradio sai kunniamaininnan tv-sarjastaan, jolla "se kannustaa  kansalaisia osallistumaan elinympäristönsä suunnitteluun ja vaatimaan parempaa laatua".

Vuonna 2016 Rakennustietosäätiö myönsi kollektiiville Pietilä-palkinnon muun muassa seuraavin perustein: "Kollektiivin tavoite on tehdä kaupunkisuunnittelua avoimemmaksi ja vahvistaa ihmisten mahdollisuuksia vaikuttaa omaan ympäristöönsä."

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Kulttuuriohjelmat
Livin’ la Vida Loca

Livin' la Vida Loca on puertoricolaisen Ricky Martinin menestyskappale. Se julkaistiin Martinin omaa nimeä kantavan englanninkielisen debyyttialbumin ensimmäisenä singlenä 23. maaliskuuta 1999 (oli julkaissut ennestään muutamia espanjankielisiä albumeja). Kappaleen sävelsivät Desmond Child sekä Draco Rosa ja se saavutti lukuisten listojen kärkisijoja vuoden 1999 aikana.

"Livin' la Vida Loca" on yleisesti koettu kappaleena, joka aloitti vuoden 1999 Latin pop-buumin ja teki muiden Espanjaa puhuvien laulajien (ensin Enrique Iglesias sekä myöhemmin Shakira ja Thalía) siirtymisestä englanninkielisille markkinoille paljon helpompaa. Ennen tätä pääosa latinalaisen amerikan ulkopuolella asuvista ei ollut kuullut mitään Martinista. "Livin' la Vida Loca" myi yli kahdeksan miljoonaa kopiota, muodostuen yhdeksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä.

Kappale sai lukuisia Grammy-ehdokkuuksia ja Ricky Martin sai valtavan menestyksen Yhdysvalloissa ja muualla ympäri maailmaa. Vuonna 2007 kappale sijoittui VH1:n "100 Greatest Songs of the 90's"-listan 28. sijalle. Se on Martinin nimikkokappale.

Martin esitti kappaleen The Voice of Australian toisella tuontantokaudella sillä hetkellä tuomareina toimineiden Delta Goodremin, Joel Maddenin ja Sealin kanssa.

Lähteet

Vuoden 1999 kappaleet
Ricky Martinin kappaleet
Kämppikset (nettisarja)

Kämppikset on Iltalehden verkkosivuilla julkaistu 12-osainen draama-komediasarja, jonka ensimmäinen jakso julkaistiin 6. lokakuuta 2014. Uudet jaksot julkaistiin maanantai- ja torstaiaamuisin. Sarjan pääosissa näyttelevät Kirsi Ståhlberg ja Mia Ehrnrooth.

Sarjan tunnusmusiikkina kuullaan ”Mulla on kaikki” -kappale, jonka laulaa sarjassa näyttelevä Kirsi Ståhlberg. Sen on säveltänyt Risto Asikainen, joka on myös sanoittanut sen yhdessä Ilkka Vainion kanssa.

Juoni 
Anne Makkonen (Kirsi Ståhlberg) ja Pike Hakkarainen (Mia Ehrnrooth) vapautuvat vankilasta. Anne hankkii asuntonsa vankeinhoitoyhdistykseltä. Hänelle tarjotaan asuntoa Helsingin Jakomäestä ja hän saa kuulla tiukat ehdot; asunnossa saa olla vain yksi henkilö kerrallaan. Talonmies Nokelainen (Jarmo Koski) toivottaa Annen tervetulleeksi taloon ja antaa hänelle edelliseltä asukkaalta jääneen kilpikonnan. Pike tulee Annen asunnolle ja kertoo tulevansa tämän kämppäkaveriksi. Anne kertoo saamistaan ehdoista, mutta lopulta antaa hänen asua luonaan siihen saakka, kunnes löytää oman asunnon.

Rooleissa

Jaksot

Lähteet 

Nettisarjat
Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
Kamalari

Kamalari (suomeksi: lujasti työtä tekevä nainen) on velkaorjuuden muoto, joka on vallalla Nepalissa. Kamalari-orjat ovat tyttöjä ja nuoria naisia, jotka tekevät kotiapulaisen töitä orjuudessa. Velkajärjestelmä kiellettiin lailla vuonna 2006, minkä seurauksena orjien määrä on laskenut 12 000:sta noin 500-600:aan.

Järjestelmä 
Etelänepalilaisen tharu-heimon jäseniä on orjuutettu jo vuosisatojen ajan velkajärjestelmällä nimeltä kamaiya. Orjuus lisääntyi 1950–1970-luvuilla, kun muut etniset ryhmät alkoivat asuttaa thalien asuinaluetta, Terrain tasankoa.

Pienviljelyä harjoittavilla tharuilla ei ole virallisia papereita maan omistuksesta, jolloin muut ovat ottaneet maat haltuunsa. Tharut ovat joutuneet ottamaan lainaa, mutta jos velkaa ei pystytä maksamaan takaisin, joudutaan tyttäriä myymään velan pantiksi maanomistajille tai ylempien kastien varakkaille ihmisille. Velkajärjestelmässä velka periytyy sukupolvelta toiselle. Orjiksi joutuvat kouluikäiset tytöt joskus jo alle 10-vuotiaana. Kamalarit ovat isäntäperheiden orjina useita vuosia. Tytöt pakotetaan tekemään työtä palkatta ja perheet saavat tyttärensä käytöstä noin 25 euroa vuodessa.

Työ 
Työhön kuuluu tiskaaminen, siivoaminen, ruoanlaitto ja lastenhoito. Osa kamalareista työskentelee myös pelloilla. Usein tyttöjä kuritetaan ja kidutetaan henkisesti sekä käytetään seksuaalisesti hyväksi. Sairastuneita kamalari-orjia ei hoideta ja koulua ei välttämättä saa käydä kuin parina päivänä viikossa.

Lainmuutos 
Vuonna 2002 Nepalin hallitus mitätöi kamalari-orjien velat erillislailla. Velkajärjestelmä kiellettiin Nepalissa lailla vuonna 2006. Vuonna 2006 Kamalari-orjia oli 12 000. Vuoden 2014 arvion mukaan orjien määrä oli laskenut noin 500–600:aan. Vapautuneet ovat yleensä parikymppisiä nuoria naisia. Plan Nepal -järjestö on ollut mukana edesauttamassa orjuuden kitkemistä Nepalista.

Orjuudessa ollessaan tharu-heimon naiset käyttivät sukunimenä etnisen ryhmän nimeä, joka viittaa jo historiallisestikin orjuutettuun kansanosaan. Siksi orjuudesta vapautuneet naiset ovat usein vaihtaneet sukunimekseen Chaudhary, joka on menestykseen viittaava intialaisten kauppiaiden sukunimi.

Muut vastaavat järjestelmät 
Kamaiya-järjestelmän kieltänyt laki ei poistanut orjuutta Nepalissa, sillä se ei koskenut kaikkea velkaorjuutta. Esimerkiksi haruwat pysyvät yhä pakkotyössä kyntäjinä, charuwat orjuutettuina karjapaimenina. Myös haliya-alkuperäiskansan jäseniä orjuutetaan yhä, vaikka heitä koskeva orjuuden kieltävä laki astui voimaan vuonna 2008.

Katso myös 
 tharu (kieli)

Lähteet

Nepalilainen yhteiskunta
Velkaorjuus
Lapsityö
Rasismi
Lentsikat 2: Pelastajat

Lentsikat 2: Pelastajat () on 18. heinäkuuta 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva, jonka tuotti Walt Disney Pictures. Elokuva on jatkoa vuonna 2013 ilmestyneelle elokuvalle Lentsikat. Elokuva sai Suomen ensi-iltansa 25. heinäkuuta 2014.

Juoni 

Maailmankuulu kilpalentokone Dusty saa tietää vaihdelaatikkonsa olevan vakavasti vahingoittunut, jonka seurauksena hän ei ehkä enää koskaan voi lentää kilpaa. Dusty liittyy lentopalokuntaan, jossa hän tapaa uusia tuttavuuksia. Heidän tehtävänään on sammuttaa metsäpalo ja Dusty saa oppia, mitä todellinen sankaruus on.

Ääninäyttelijät

Suomenkieliset

Vastaanotto 
Elokuvalla on Rotten Tomatoesissa 44 % "mätä" arvosana. Jussi Huhtala totesi Episodissa elokuvan olevan "näyttävä ja viihdyttävä koko perheen animaatio, jossa on kekseliäitä hahmoja ja lennokkaita kohtauksia" ja antoi arvosanaksi 3/5. Myös Tuomas Riskala antoi Iltalehdessä arvosanaksi 3/5 ja totesi elokuvan olevan "perushyvää lastenviihdettä, joka ei räjäytä mielikuvitusta mutta ei myöskään turruta sitä".

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Elokuva Box Office Mojossa 

Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat
Disneyn animaatioelokuvat
3D-elokuvat
Ruotsinsuomalaisten päivä

Ruotsinsuomalaisten päivä tai ruotsinsuomalaisuuden päivä () on 24. helmikuuta vietettävä merkkipäivä. Ruotsin akatemia hyväksyi merkkipäivän kalenteriin 2010, ja sitä vietettiin ensimmäistä kertaa 2011. 24. helmikuuta valittiin ruotsinsuomalaisten päiväksi, koska se on kansanrunouden keräilijä ja suomen kielen aseman puolustaja Carl Axel Gottlundin syntymäpäivä. Päivän tarkoituksena on juhlistaa ruotsinsuomalaisten vähemmistön olemassaoloa sekä herättää valtaväestön kiinnostus ruotsinsuomalaisia kohtaan.

Vietto 
Suurin osa suomen kielen hallintoalueen kunnista liputtaa juhlapäivänä, ja liputtavista lähes kaikki ruotsinsuomalaisten lipulla. Kyseessä ei kuitenkaan ole virallinen liputuspäivä.

Juhlapäivää vietetään ympäri Ruotsia, muun muassa Tukholmassa, Eskilstunassa, Göteborgissa, Västeråsissa ja Nykvarnissa. Päivän ohjelmaan on kuulunut konsertteja, tanssiesityksiä, kirjailijavierailuja, karaoketansseja ja teatteriesityksiä lapsille. Esimerkiksi vuonna 2017 Tukholman kaupungintalolla järjestettyyn juhlaan osallistui yli tuhat ihmistä. Erityisesti vuonna 2013 juhla oli merkittävä monilla paikkakunnilla, jolloin päivää juhlittiin virallisin seremonioin ensimmäistä kertaa.

Vuonna 2019 Ruotsin radion äänestyksessä ruotsinsuomalaisuuden symboliseksi tunnuseläimeksi äänestettiin hylje.

Lähteet

Ruotsalaiset juhlapäivät
Ruotsinsuomalaiset
Jenni Kokander

Jenni Kokander (o.s. Hakala, s. 1980) on suomalainen näyttelijä ja koomikko. Kokander on esiintynyt muun muassa Linnateatterissa sekä elokuvassa Ainoat oikeat. Kokander on ollut mukana Putous-televisiosarjan kuudennella, seitsemännellä, kahdeksannella ja yhdennellätoista tuotantokaudella.

Kokander on juontanut marraskuussa 2014 Yle TV1:llä alkanutta realitysarjaa Kuka kutsui Kokanderin, jossa hän tutustuu kahdeksaan eri kulttuuria edustavaan lapsiperheeseen.

Elämä ja ura 
Kokander on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2004. Kokander on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Vuonna 2020 julkaistiin Kokanderin ensimmäinen kirja Sukupuuttoon kuolleiden planeetta.

Teokset

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Jenni Kokander radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa (7.1.2017 Yle)

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Hengist ja Horsa

Hengist ja Horsa (kuolleet noin 488 ja 455) olivat veljeksiä ja Britteinsaarten ensimmäisten anglosaksisten asuttajien tarunomaisia johtajia ja Englannin valtakunnan myyttisiä perustajia. Teologi ja historioitsija Beda Venerabiliksen mukaan he saapuivat Britteinsaarille brittien kuninkaan Vortigernin kutsumina joskus vuosien 446 ja 454 välillä. Hengistin ja Horsan oli tarkoitus auttaa brittejä taistelussa piktejä vastaan. Kerrotaan, että veljekset olivat juutteja, ja että heidän isänsä nimi oli Wihtgils. Anglosaksien kronikka kertoo, että Hengist ja Horsa nousivat maihin Ebbsfleetissä, Kentissä. Horsa sai pian surmansa Aegelsthrepissä vuonna 455. Hengististä tuli päällikkö ja hän alkoi sotia brittejä vastaan. Kronikan mukaan Hengist kuoli 488. Kentin kuninkaat katsoivat polveutuvansa suoraan Hengististä, joskin Kentin kuningashuoneen nimi oli Oiscingas, Hengistin pojan Oericin sukunimen Oiscin mukaan. Oericin sanotaan hallinneen vuosina 488–512.

Lähteet 

Anglosaksit
Kentin historia
Vuoden kaupunkilehti

Vuoden kaupunkilehti on Sanomalehtien Liiton vuosittainen kunniamaininta parhaasta kaupunkilehdestä. Kilpailun ovat vuodesta 2010 alkaen voittaneet Aamuset, Suur-Jyväskylän Lehti, Uusi Rovaniemi, Länsiväylä ja vuonna 2014 Uusi Lahti. Vuonna 2015 palkinnon voitti Karjalan Heili ja vuonna 2016 Uusi Rovaniemi. Kuopion Kaupunkilehti on valittu vuoden kaupunkilehdeksi vuosina 2017 ja 2018.

Lähteet

Suomalaiset sanomalehdet
Kunniamaininnat
Ången kirkko

Ången kirkko () on Ruotsissa Ången kunnassa sijaitseva rakennus. Se on rakennettu keskiaikaisten esikuvien mukaan modernistiseen tyyliin vuosina 1957-1958 arkkitehti Johan Thomén suunnitelmien mukaan. Tuomiorovasti David Lundqvist vihki kirkon käyttöön marraskuussa 1958. 

Lattiat on pinnoitettu harmaalla kalkkikivellä. Myös alttaripöytä on kalkkikivestä tehty. Alttarin koristelun on tehnyt Folke Heybroek, joka on Amsterdamissa syntynyt, mutta Ruotsissa vaikuttanut taiteilija. Saarnastuoli on valettu betonista ja maalattu valkoiseksi. Urut on valmistanut Grönlunds orgelbyggeri. 

Kirkon läntisessä osassa on kokoontumistilat, jonka erottaa kirkkosalista työnnettävä lasiseinä. 

Kellotapuli on punaiseksi maalattua puuta. Se on kaksikerroksinen ja ylimmällä tasolla on kellot.

Lähteet
 Borgsjö-Haverö församling: Ånge kyrka

Aiheesta muualla 

Ången kunta
Ruotsin kivikirkot
Västernorrlandin läänin kirkot
Kirkot Härnösandin hiippakunnassa
Levottomia unia

Levottomia unia on kokoelma Edith Södergranin runoja. Runot on suomentanut alkukielestä ruotsista Uuno Kailas. Kirjaan on kirjoittanut alkulauseen Hagar Olsson, ja sen on julkaissut Tulenkantajain osakeyhtiö vuonna 1929. Näköispainoksen on julkaissut Kirja kerrallaan vuonna 2004.

Runot

Animaalinen hymni
Auringon noustessa
Autuus
Chimborazzolle
Ei mitään
Elämä
Elämäni, kuolemani ja kohtaloni
Ero : 1
Ero : 2
Erokselle
Eräs elämä
Grimace d'artiste
Hamlet
Havainto
Huolettomuus
Hyasintti : II
Hämärä
Ihmeellinen meri
Ilmestyskirjan henki
Jumala on kaikkialla
Jumalat tulevat
Kaikki metsän kai'ut
Kaikkiin neljään tuuleen
Kaunein jumala
Kiertotähdet
Kruununi on liian raskas

Kärsimyksen kalkki
Lapsuuteni puut
Laulu vuorella
Levottomia unia
Luojat
Lyyrani
Maa jota ei ole
Marraskuun aamu
Materialismia
Mennyttä
Metsän hämärä
Metsän vaalea tytär
Minun sieluni
Minä
Minä näin puun
Muotokuva
Mustaa tai valkoista
Mustalainen
Mysteerio
Neidon kuolema
Nietzschen haudalla
Oi taivaan kirkkautta
Olemisen riemu
Olenko valehtelija?
Orfeus
Pohjolan kevät

Prinsessa
Päätös
Rakkaus
Ruusualttari
Sairaita päiviä
Sarastus
Sataa, sataa
Satulinnani
Sisar
Sureva puutarha
Suuri puutarha
Syksy
Syksyllä
Tantalos, täytä maljasi
Tulevaisuuden kulkue
Tulevaisuuden varjo
Tulo Hadekseen
Tuska
Työaseen valitus : 2
Tähdet
Vaarallisia unia
Vanha valtias
Verkko
Yksinäisyys
Yöllinen madonna

Suomalaiset runokokoelmat
Vuoden 1926 kirjat
4-dimetyyliaminopyridiini

4-dimetyyliaminopyridiini eli DMAP (C7H10N2) on heterosyklinen pyridiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään nukleofiilisena katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 4-dimetyyliaminopyridiini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja muodostuva liuos on hieman emäksinen. 4-dimetyyliaminopyridiini on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 9,5. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin.

Valmistus ja käyttö
Teollisessa mittakaavassa 4-dimetyyliaminopyridiiniä valmistetaan lähtemällä pyridiinistä, joka reagoi tionyylikloridin vaikutuksesta muodostaen 4-pyridyylipyridiinikationin. Tämä kationi reagoi joko dimetyyliamiinin tai dimetyyliformamidin kanssa muodostaen 4-dimetyyliaminopyridiiniä. Muita tapoja valmistaa ainetta ovat 2-vinyylipyridiinin ja 4-syanopyridiinin välinen reaktio ja sitä seuraava emäksinen hydrolyysi, 4-pyridonin ja heksametyylifosforiamidin välinen reaktio sekä 4-substituoidun pyridiinijohdannaisen reaktio dimetyyliformamidin kanssa.

4-dimetyyliaminopyridiiniä käytetään erityisesti katalyyttinä esteröintireaktioissa yhdessä disykloheksyylikarbodi-imidin kanssa. Erityisesti reaktio soveltuu tertiääristen estereiden ja steerisesti estyneiden fenolien esteröintiin sekä markosyklisten laktonien synteeseihin. Yhdistettä käytetään katalyyttinä myös amidien valmistamiseen amiineista ja karboksyylihapoista, alkyloinneissa, Baylis–Hillman-reaktiossa, toisiintumisissa, Dakin–West-reaktiossa ja alkoholien silyloinneissa ja trityloinneissa.

Lähteet

Aromaattiset yhdisteet
Heterosykliset yhdisteet
Global Poker Index

Global Poker Index (GPI) on pokerissa käytettävä ranking-järjestelmä. Se listaa pokerinpelaajat ja laittaa ne paremmuusjärjestykseen turnausmenestyksen perusteella. Ranking päivittyy viikoittain ja pelaavat saavat pisteitä kaikista rahasijoistaan mikäli turnauksen sisäänonsto on ollut vähintään 1500 dollaria ja jos turnauksessa on ollut mukana yli 21 pelaajaa.

Suomalaisista GPI-rankingissa parhaiten sijoittunut on tällä hetkellä Kimmo Kurko, joka valittiin vuoden 2013 parhaimmaksi suomalaiseksi pokerinpelaajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.pokernews.com/global-poker-index/

Pokeri
Tempête-luokka

Tempête-luokka oli Ranskan laivaston kahden monitorin muodostama alusluokka.

Tausta 
Conseil des travaux päätti kokouksessaan 10. marraskuuta 1871 suunnitella ensimmäisen ja toisen luokan rannikkopuolustusalukset. Pitkällisten keskusteluiden jälkeen toimitettiin tarjouspyynnöt insinööreille, joita olivat Woirhaye, Selleron, Clément ja de Bussy. Viralliset vaatimukset toisen luokan aluksille esitettiin 30. heinäkuuta 1872. Vaatimuksina olivat syväys, joka ei saanut ylittää 5,20 metriä, ja 10 solmun nopeus. Toimintasäteen oli oltava 750 merimailia ja aseistuksena tuli olla kaksi 27 senttimetrin tykkiä kaksoistornissa. Lisäksi alus oli varustettava törmäyskeulalla.

Woirhayen esitys hylättiin, koska uppouma oli ylitti tavoitteen ja koneisto oli liian raskas. Selleronin suunnitelma hylättiin panssaroinnin heikkouden ja jakauman vuoksi. Clémentin suunnitelmaa pidettiin epävakaana ja aluksen ulkomuoto ei miellyttänyt tarkastajia. Louis de Bussyn esittämä suunnitelma, joka pohjautui Britannian kuninkaallisen laivaston monitoreihin HMS Glattoniin ja HMS Rupertiin, hyväksyttiin lähtökohdaksi. Suunnitelma esiteltiin 19. elokuuta laivastoministerille, joka hyväksyi sen. Hankintaan sisällytetyt kaksi alusta, Tempête ja Vengeur, tilattiin siten de Bussyn telakalta Brestistä. Tempête tilattiin 26. joulukuuta 1872. Se oli ensimmäinen oman kokoluokkansa täysin raudasta ja teräksestä valmistettava alus laivastontelakalla.

Alukset

Lähteet

Viitteet
Mauritz Hammarberg

Lars Mauritz Fabian Hammarberg (20. tammikuuta 1871 Nackan kunta, Ruotsi - 1947) oli ruotsalainen puutarha-arkkitehti. Vuosina 1906–1936 hän toimi Tukholman kaupunginpuutarhurina.

Hammarberg hankki kokemusta puutarha-alalta useissa Ruotsin kartanoissa. Vuosina 1889-1891 hän työskenteli Suomessa Helsingissä Helsingin kaupunginpuutarhassa. Hän valmistui vuonna 1893 Ruotsin kuninkaallisen maatalousakatemian puutarhakoulusta ja teki vuosina 1894-1898 opintomatkoja Saksaan, Englantiin ja Ranskaan.

Vuosina 1898-1906 Hammarberg toimi kaupunginpuutarhurina Turussa Suomessa. Hammarbergin suunnitelmiin perustuvat muun muassa Turun Kupittaanpuiston ensimmäiset lintulammikot vuodelta 1905 ja vuonna 1912 avattu Kupittaan maauimala. Vuonna 1906 Hammarberg palasi Ruotsiin ja työskenteli siellä Tukholman kaupunginpuutarhurina vuoteen 1936. Tuona aikana hän suunnitteli kaupunkiin useita puistoja, joihin kuuluu muiden muassa vuosina 1929-30 toteutettu Nobelparken.

Lähteet

Ruotsalaiset arkkitehdit
Maisema-arkkitehdit
Puutarhurit
 Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Finnoon metroasema

Finnoon metroasema () on tuleva Helsingin metron asema Kaitaan kaupunginosassa Etelä-Espoossa. Se on itäisin vuonna 2022 käyttöön otettavan länsimetron Matinkylä–Kivenlahti-jatkeen viidestä uudesta metroasemasta. Metroaseman ympärille rakentuu 2020-luvun aikana noin 17 000 asukkaalle kaavoitettu Finnoon asuinalue, mutta aseman käyttöönottohetkellä sen käyttäjämäärän ennustetaan olevan vielä yksi metron alhaisimmista. 

Metroasemalla on kaksi asemahallia. Pohjoisempi Finnoonsillan asemahalli sijoittuu samannimisen kadun itäpuolelle, ja sen yhteyteen rakentuu liikekeskus. Useimmista muista metroasemien lippuhalleista poiketen laituritasolle ei ole liukuporrasyhteyttä, vaan matkustajia palvelee neljä hissiä. Toinen lippuhalli sijaitsee etelämpänä, Meritien itäpuolella, ja siellä ovat Suomen pisimmät liukuportaat. Liukuportaiden nostokorkeus on 34,5 metriä ja pituus noin 78 metriä. Asemalaiturilla on Leena Nion taideteos Haavekuvia.

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.

Historia 

Konkreettiset suunnitelmat länsimetron rakentamisesta Kivenlahteen asti juontavat juurensa aina 1990-luvulle asti. Myös Finnooseen sijoittuva asema on ollut mukana selvityksissä alkuajoista lähtien. Alueesta on kuitenkin käytetty Finnoon kanssa rinnakkain nimeä Suomenoja, joka on myös varhaisissa suunnitelmissa esiintynyt metroaseman työnimenä. 2010-luvun aikana Espoon kaupunki päätti kuitenkin vakiinnuttaa alueen suomenkieliseksi nimeksi Finnoo, joka toimii lopulta myös metroaseman nimenä.

Länsimetron jatkeen ja siten myös Finnoon metroaseman rakentamispäätös tehtiin Espoon kaupunginvaltuustossa vuonna 2012, ja rakennustyöt Finnoossa alkoivat joulukuussa 2014. Metroaseman on suunnitellut PES-Arkkitehdit Oy, ja sen rakentamisesta vastasivat GRK Infra Oy ja Aki Hyrkkönen Oy. Helmikuussa 2020 aseman työmaa tulvi rankkasateiden johdosta, mutta vakavilta vesivahingoilta asemalla vältyttiin.

Aseman rakennusurakka valmistui toukokuussa 2022. Metro Matinkylästä Kivenlahteen on maaliskuussa 2018 tarkennetun hankesuunnitelman mukaan tarkoitus luovuttaa sitä operoivalle Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:lle (ent. HKL) vuoden 2022 aikana, ja liikennöinnin Kivenlahteen on määrä alkaa 3. joulukuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Finnoon metroasema Länsimetron verkkosivuilla

Espoon metroasemat
Länsimetron asemat
Kaitaa
Kaitaan metroasema

Kaitaan metroasema () on tuleva Helsingin metron asema Kaitaan kaupunginosassa Etelä-Espoossa. Se on yksi vuonna 2022 käyttöönotettavan länsimetron Matinkylä–Kivenlahti-jatkeen viidestä uudesta metroasemasta ja sijaitsee Finnoon ja Soukan asemien välissä.

Metroasema rakennetaan Iivisniemen lähiön pohjoisosaan. Sen arkkitehtoninen teema on ”vehreät korttelipihat”, joilla viitataan Iivisniemen ominaispiirteisiin. Aseman ulkoasussa on yhdistetty metalli-, lasi- ja betonipinnat alueelle leimallisiin mäntymetsän sävyihin. Pääsisäänkäynti sijoittuu itäpäässä Kaitaantien ja Iivisniemenkadun risteykseen kaavailtuun korttelirakenteeseen. Lisäksi Iivisniemenkalliolla, jonka pohjoispuolelle on hahmoteltu lisärakentamista, on varaus läntiselle sisäänkäynnille, joka ei kuitenkaan tule olemaan käytössä vielä aseman avautuessa. Asemalaiturilla on Antti Tantun taideteos Juurtuminen. 

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.

Historia 

Länsimetron jatkeen ja siten myös Kaitaan metroaseman rakentamispäätös tehtiin Espoon kaupunginvaltuustossa vuonna 2012, ja rakennustyöt alueella alkoivat vuonna 2014. Varsinaisen aseman lisäksi sen itäpuolelle kaivettiin työtunneli, jota on myöhemmässä vaiheessa käytetty laajemminkin kuljetus- ja huoltotunnelina. Metroaseman on suunnitellut PES-Arkkitehdit Oy, ja sen rakentamisesta vastasivat YIT Suomi Oy ja Are Oy.

Aseman rakennusurakka valmistui toukokuussa 2022. Metro Matinkylästä Kivenlahteen on maaliskuussa 2018 tarkennetun hankesuunnitelman mukaan tarkoitus luovuttaa sitä operoivalle Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:lle (ent. HKL) vuoden 2022 aikana, ja liikennöinnin Kivenlahteen on määrä alkaa 3. joulukuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaitaan metroasema Länsimetron verkkosivuilla

Espoon metroasemat
Länsimetron asemat
Kaitaa
Soukan metroasema

Soukan metroasema () on yksi Länsimetron jatkeen metroasemista. Asema sijoittuu Soukantorin alapuolelle, Soukan kauppakeskuksen välittömään läheisyyteen. Metroaseman louhinta käynnistyi lokakuussa 2015 alueen työtunnelin louhinnan valmistuttua. Metro Matinkylästä Kivenlahteen luovutettiin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteelle syyskuussa 2022 ja asema on tarkoitus avata 3. joulukuuta 2022.

Soukan metroasemaan rakennetaan kaksi sisäänkäyntipaviljonkia: Soukantorin laidalle ja Yläkartanontien pohjoispuolelle. Paviljonkien arkkitehtuuri sovitetaan ympäröivään, 1960-luvun suoralinjaista ja teräväkulmaista modernismia edustavaan rakennuskantaan. Soukantorin kaksikerroksiseen sisäänkäyntiin rakennetaan neljä rinnakkaista hissiä, mutta ei liukuportaita. Yläkartanontien sisäänkäynnistä on mahdollisuus kulkea myös liukuportaita. Vuonna 2015 arvioitiin, että Soukan metroaseman vuorokautinen matkustajamäärä vuonna 2025 olisi kymmenen tuhatta.

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa lounaisen Espoon kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.

Kummankin sisäänkäyntipaviljongin tieltä purettiin vanhaa rakennuskantaa.

Kuvia rakennusvaiheesta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Soukan metroasema Länsimetron verkkosivuilla

Espoon metroasemat
Länsimetron asemat
Rakenteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Soukka
Espoonlahden metroasema

Espoonlahden metroasema () on yksi Länsimetron toisen vaiheen viidestä metroasemasta. Asema sijaitsee Espoonlahdessa kauppakeskus Lippulaivan alla. Molemmat sisäänkäynnit ovat Lippulaivassa. Metro Matinkylästä Kivenlahteen luovutettiin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteelle syyskuussa 2022 ja asema on tarkoitus avata 3. joulukuuta 2022.

Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Espoonlahden metroasema Länsimetron verkkosivuilla

Espoonlahti
Espoon metroasemat
Länsimetron asemat
Rakenteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Kivenlahden metroasema

Kivenlahden metroasema () on Länsimetron jatkeen pääteasema Espoon Kivenlahdessa. Aseman sisäänkäynti sijoittuu Kivenlahdentien eteläpuolelle Merivirran ja Kivenlahdenkadun väliselle alueelle. Läntisen sisäänkäynnin rakennukset sijaitsevat Kivenlahdentien varrella. Pohjoispuolen sisäänkäynti on osa bussiterminaalirakennusta. Itäinen sisäänkäynti ja lippuhalli sijoittuvat Merenkäynti-jalankulkureitin päätteeseen, lähelle Kivenlahdentoria. Asema on tarkoitus avata 3. joulukuuta 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kivenlahden metroasema Länsimetron verkkosivuilla

Espoon metroasemat
Espoonlahti
Länsimetron asemat
Rakenteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Matosammal

Matosammal (Drepanocladus trifarius) on luhtasirppisammalten sukuun kuuluva laji. Lajin nimen mukaisesti varsi on matomainen, siinä on erittäin vähän haaroja ja sen kärki on pyöreä. Lehdet ovat muodoltaan pyöreän puoleisia, kalansuomun kaltaisia ja sijaitsevat varressa limittäin. Väriltään sammal on yläosasta kellanvihreän tai ruskean sävyinen ja alaosasta tummempi. Matosammalta esiintyy rimpiletoilla.

Lähteet 

Ritvasammalet (heimo)
Radio Televizioni Shqiptar

Radio Televizioni Shqiptar (RTSH) on albanialainen radio- ja televisioyhtiö, joka aloitti toimintansa vuonna 1938. Yhtiöllä on kolme televisioasemaa, neljä digitaalista kanavaa ja kolme radiokanavaa. RTSH on ollut Euroopan yleisradiounionin jäsen vuodesta 1999.

Albanialainen kulttuuri
Julkisen palvelun mediayhtiöt
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Melli Maikkula

Melli Maikkula (s. 1980) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, dramaturgi ja tuottaja.

Maikkula valmistui vuonna 2010 Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta pääaineenaan elokuva- ja tv-käsikirjoitus. Hänet on palkittu muun muassa parhaan talk show’n Venlalla komediasarjasta Miitta-täti sekä Näyttämötaiteen valtionpalkinnolla yhdessä näytelmäkirjailijayhteisö Tekstin ydinryhmän kanssa.

Maikkula on käsikirjoittanut lukuisia suosittuja tv-sarjoja kuten Putousta, Pasila 2.5 – The Spin-Offia, Antti Holma Show’ta, Kimmoa ja Downshiftaajia sekä elokuvia, kuten Me Rosvolat, Naisen nimi ja Keppi. 

Hänen käsikirjoittamansa lyhytelokuva Katto valittiin Cannesin elokuvajuhlien viralliseen kilpasarjaan 4843:n hakijan joukosta. Elokuva sijoittui kilpailussa toiseksi ja voitti myöhemmin myös Jussi-palkinnon.  

Maikkula on toiminut myös dramaturgin roolissa mm. animaatiosarjassa Muumilaakso, kauhukomediassa Helsinki Mansplaining Massacre ja komediasarjassa Pientä laittoa. Vuonna 2019 Maikkula debytoi näytelmäkirjailijana Kansallisteatterissa näytelmällään Pelle.

Filmografia

Käsikirjoittajana televisiossa 

 Jönneli, kaudet 1-2
 Maanantai
Hyvät ja huonot uutiset
 Kimmo 
 Downshiftaajat
 Onnela, kaudet 1-4
 Härölä
 Nieminen & Lahtinen Show
 Antti Holma Show 
 Putous 
 Big Bang!
 Pasila 2.5 – The Spin-Off, kaudet 1-4
 Äppeltjuvarna
 Miitta-täti
 Parasta aikaa

Käsikirjoittajana elokuvissa
 Keppi
 Katto
 Naisen nimi
 Me Rosvolat
 Parinvaihto
 Kaukorakkaus

Ohjaajana televisiossa

 Tarinanmetsästäjät
Hyvät ja huonot uutiset
Suomen hauskin tavis
Antti Holma Show

Tuottajana elokuvissa 
 Kiljuset!
 Renki (tv-sarja)
 Maanantai (tv-sarja)
 Explosionen av en badring
 Fasisti
 Puuttuminen
 Kaikki hyvin, Pekka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Cipocereus

Cipocereus on viisilajinen kaktuskasvisuku, jonka merkittävin tuntomerkki on hedelmämallon läpikuultavuus ja vetisyys.

Ulkonäkö ja koko 
Suvun lajit ovat pensasmaisesti kasvavia pylväsmäisiä kaktuksia, joista jotkin ovat runsashaaraisia. Kookkaimmat lajit kasvavat kolmen ja puolen metrin korkuisiksi. Varret ovat hieman puutuneita, liereitä ja 2-5 cm läpimitaltaan; pitkittäissärmiä niissä on 4-21. Piikkirykelmiä sisältävät areolit ovat valkoisia tai ruskeita; kukat kehittyvät toisinaan niistä villaisimpiin. Piikit ovat tyypiltään vaihtelevia, ja niitä on kussakin areolissa muutama tai paljon, joskus tosin voivat puuttuakin. Kukat avautuvat yöllä, toisinaan jäävät auenneiksi seuraavaksi päiväksikin. Muodoltaan ne ovat putkimaisia, väriltään valkoisia. Terälehdet ovat lyhyet. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, avautumaton, sininen ja vahapeitteinen. Hedelmässä on jäljellä kuihtuneita kukan osia.

Levinneisyys 
Suku kasvaa Brasilian Minas Geraisissa.

Lajit 
Cipocereus bradei
Cipocereus crassisepalus
Cipocereus laniflorus
Cipocereus minensis
Cipocereus pusilliflorus

Lähteet 

Kaktuskasvit
Ek Tha Tiger

Ek Tha Tiger (suom. ”Olipa kerran tiikeri”) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Kabir Khan ja tuottanut Aditya Chopra. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Katrina Kaif.

Elokuva seuraa intialaista vakoojaa Tigeriä (Khan), jonka tehtävänä on saada käsiinsä tietoja ennen Pakistania, mutta hän ajautuu sivuraiteille rakastuttuaan Zoyaan (Kaif), jolla on suuri salaisuus.

Juoni 
Tiger – Intian paras vakooja ja Research and Analysis Wingin (RAW) upseeri – on määrätty tappamaan yhden miehistään Pohjois-Irakissa tämän loikattua Pakistanin vakoojavirasto Inter-Services Intelligenceen (ISI).

Tiger lähetetään myöhemmin Dubliniin Irlantiin tarkkailemaan intialaista alkuperää olevaa tiedemiestä Anwar Kidwaita, joka opettaa Trinity Collegessa ja jonka epäillään jakavan ydinaseita koskevaa tutkimustaan ​​Pakistanin kanssa. Tigerin kumppani Gopi seuraa häntä tällä tehtävällä.

Tiger ystävystyy Kidwain kotiapulaisen Zoyan kanssa saadakseen tietoja häneltä, mutta pari lähentyy. Tigerin kimppuun hyökätään myöhemmin, ja hän epäilee välittömästi ISI:n edustajan löytäneen hänet. Kohtauksessaan epäillyn agentin kanssa Tiger auttaa estämään raitiotieonnettomuuden, mikä säästää viattomia ihmishenkiä ja kiinnittää dublinilaisten huomion häneen. Tiger ja Zoya saavat tietää  tunteistaan toisiaan kohtaan, mutta Tigerille selviää, että Zoya on ISI-agentti, jolla on sama tehtävä kuin hänellä. Zoya kieltäytyy tekemästä maanpetosta, ja Tiger päästää hänet menemään kieltäytyen tappamasta häntä.

Tiger ja Zoya tapaavat YK:n kokouksessa Istanbulissa, jossa he päättävät paeta yhdessä Havannaan. Heidän virastonsa jäljittävät heidät ryöstöyrityksen jälkeen, ja Kuuban poliisi pidättää Zoyan. Tiger tapaa Gopin vapauttaakseen Zoyan valehdellen, että tämä suostuu yhteistyöhön RAW:n kanssa. Tiger sieppaa vankikuljetuksen pelastaakseen Zoyan, joka istuu nyt käsiraudoissa ajoneuvon sisällä kuin ISI:n vanki. Tiger ja Zoya pakenevat ja lähtevät Kuubasta yhdessä jättäen RAW:n ja ISI:n tietämättömiksi olinpaikastaan.

Joskus myöhemmin Tiger soittaa pomo Shenoylle ja ilmoittaa hänelle, että pari palaa vasta, kun Pakistan ja Intia eivät enää tarvitse ISI:ä ja RAW:a. Epilogissa kerrotaan, että on raportoitu useita havaintoja Tigerista ja Zoyasta Venetsiassa, Kapkaupungissa, Zürichissä ja Lontoossa.

Näyttelijät

Soundtrack 
Elokuvan soundtrackin sävelsi ja tuotti pääasiassa Sohail Sen. Se julkaistiin 1. elokuuta 2012.

Vastaanotto 
Box Office India julisti Ek Tha Tigerin ”jymymenestykseksi”. Tuotantoyhtiö Yash Raj Films kutsui sitä ”historialliseksi jymymenestykseksi”.

Palkinnot

Jatko-osa 
Elokuvan jatko-osa Tiger Zinda Hai sai ensi-iltansa 22. joulukuuta 2017. Salman Khan ja Katrina Kaif jatkoivat päärooleissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 
 

Vuoden 2012 intialaiset elokuvat
Intialaiset toimintatrillerit
Vakoiluelokuvat
Hindinkieliset elokuvat
Tiitus Petäjäniemi

Tiitus Petäjäniemi (s. 1983 Jyväskylä) on suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja valokuvaaja. Hän on opiskellut muun muassa Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa, Imatran taidekoulussa ja Petäjäveden käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa.

Petäjäniemen teoksia on useissa kokoelmissa ja hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä. Hän on toiminut Kansallisgallerian valtuuskunnassa sekä Taideyliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa. Teoksissaan hän käyttää usein akryylivärejä, öljymaaleja sekä tusseja.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tiitus Petäjäniemen portfolio
Livasaatio.fi: Tiitus Petäjäniemei tammikuu 2017

Suomalaiset taidemaalarit
Yhteisötaiteilijat
Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Ososen talo

Ososen talo on Tampereella Kyttälän kaupunginosassa sijaitseva myöhäisjugendia edustava asuin- ja liiketalo, jonka on suunnitellut vuonna 1910 rakennusmestari Heikki Tiitola ja rakennuttanut kauppias Gustaf Wilhelm Osonen. Talo on Aleksanterinkadun puolelta kolmikerroksinen ja Verkatehtaankadun puolelta nelikerroksinen, lisäksi taloa on vuoden 1987 peruskorjauksen yhteydessä korotettu kahdella kattokerroksella. Rakennus on suojeltu.

Ososen talossa sijaitsee vuonna 1991 perustettu Suomen nyrkkeilymuseo. Katukerroksessa toimi yli 40 vuoden ajan Tampereen Voimailuseuran Boxing Bingo -bingohalli. Tämä Tampereen viimeinen bingohalli suljettiin elokuussa 2014.

Ososen talo vaurioitui pahoin Tampereen pommituksissa talvisodan aikana tammikuussa 1940.

Lähteet 
 DeviantArt : Kuva Ososen talosta
 Finna : Kuvia Ososen talosta
 Boxing Bingon toiminta päättynyt, tiedote 18.9.2014 
 Suomen Nyrkkeilymuseo : esittely

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Pitkäaho, Jouko & Pitkäaho, Sirkka: Ososen talo. Sadan vuoden selviytymistarina. Tampere 2017. ISBN 978-952-93-8479-2.

Tampereen suojellut rakennukset
Tampereen asuinrakennukset
Tampereen liikerakennukset
Kyttälä
Kusikivi

Kusikivi on Kurikassa Miedon kylässä Jyllintaipaleella sijaitseva siirtolohkare ja niin sanottu sormuskivi, jonka luokse Suomen-vierailullaan Turusta Kurikan kautta Kyrönkankaan kesätietä pitkin Vaasaan matkannut Ruotsin kuningas Aadolf Fredrik seurueineen perimätiedon mukaan pysähtyi 18. heinäkuuta 1752, jotta kuningas saattoi käyttää kiveä näkösuojana tarpeillaan käymiseen.

Hattujen sodan jälkeen kruunattiin Aadolf Fredrik Venäjän myötävaikutuksella Ruotsin kuninkaaksi. Hän istui majesteetilliselle valtaistuimelle 1751. Kruunajaisten jälkeen päätettiin, että kuningas tekee tutustumismatkan Suomeen ja palaa Pohjanlahden ympäri takaisin Ruotsiin. Tämä kuningas Adolf Fredrikin ”eerikinretki” toteutui kesällä 1752. Kuninkaalla oli mukanaan suuri seurue, mutta kuningatar jäi kotiin Ruotsiin. Eri puolilla Suomea aloitettiin valmisteluja kuninkaan vastaanottamiseksi. Hänestä annettiin ylistäviä lausuntoja ja kirkoissa luettiin rukouksia hänen puolestaan.

Kivi sijaitsee muutamia kilometrejä lounaaseen Kurikan kirkosta ja sen kylkeen on kiinnitetty metallinen muistolaatta tapauksen muistoksi. Kivi on nykyisin matalampi kuin se oli 250 vuotta sitten, koska kiven ympärille on aikojen kuluessa tuotu lisää maata muun muassa tietöiden yhteydessä. 1700-luvulla kivi lienee ollut noin kaksi metriä maanpinnan yläpuolella, kun nykyisin sen korkeus on vain noin 60–70 senttimetriä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pois työpöydältä -blogi 18.7.2012: Kurikan kusikivi (valokuvia)
 Geocaching: Lähikuva kivessä olevasta muistolaatasta

Kurikka
Suomen muistomerkit
Suomen siirtolohkareet
Leo Sirelius

Leo Aristides Sirelius (26. helmikuuta 1863 Pietari – 30. tammikuuta 1937 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi 1911–1916 Mikkelin läänin ja 1916–1917 Vaasan läänin kuvernöörinä.

Leo Sireliuksen vanhemmat olivat kenraalimajuri Otto Arvid Ferdinand Sirelius ja vapaaherratar Maria Stackelberg. Sirelius kävi Paavalin sotaopiston Pietarissa ja palveli vuodesta 1884 alkaen upseerina Venäjän armeijassa. Vuosina 1885–1896 hän kuului Henkikaartin suomenmaalaiseen rykmenttiin ja oli sen jälkeen reservissä, kunnes sai tammikuussa 1900 eron palveluksesta alikapteenina. Hän kuitenkin palasi hieman myöhemmin aktiivipalvelukseen ja toimi 1903–1909 Viipurin vt. poliisimestarina. Toukokuussa 1911 Sirelius nimitettiin everstiksi ylennettynä Mikkelin läänin kuvernööriksi, ja hänen virkansa vakinaistettiin neljä kuukautta myöhemmin. Elokuussa 1916 hän siirtyi Vaasan lääniin. Hän erosi helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuun 1917 alussa virastaan sekä sotapalveluksesta, ja sai eronsa yhteydessä kenraalimajurin arvon. Hän muutti sen jälkeen asumaan Pietariin, mutta palasi Suomeen vuonna 1922.

Jalkaväenkenraali Otto Leonidas Sirelius oli Leo Sireliuksen veli.

Lähteet

Suomalaiset kenraalit
Mikkelin läänin maaherrat
Vaasan läänin maaherrat
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Frans von Pfaler

Frans Carl Fredrik Josef von Pfaler (19. elokuuta 1865 Tampere – 3. maaliskuuta 1937 Bryssel, Belgia) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1910–1917.

Von Pfaler kirjoitti vuonna 1880 ylioppilaaksi Helsingissä ja kävi 1881–1887 Haminan kadettikoulun, minkä jälkeen hän palveli upseerina Venäjän Henkikaartissa sekä myöhemmin ratsuväessä. Hän osallistui ratsumestarina Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja sai 1906 ylennyksen everstiksi. Vuonna 1910 von Pfaler nimitettiin Viipurin läänin kuvernööriksi ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1912. Hän erosi helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 kuvernöörinvirastaan ja sotapalveluksesta. Eläkepäiviään hän vietti Brysselissä.

Lähteet

Suomalaiset kenraalit
Viipurin läänin maaherrat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Isidor Svertškov

Isidor Dmitrijevitš Svertškov (kirjoitetaan myös Svertschkoff; 26. toukokuuta 1837 Turku – 29. maaliskuuta 1907 Kiova) oli suomenvenäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi vuosina 1900–1904 Hämeen läänin kuvernöörinä.

Svertškovin venäläinen upseerisuku oli asettunut Suomeen 1800-luvun alussa. Isidor Svertškovin isä oli kenraalimajuri Dmitri Svertškov. Svertškov kävi Helsingissä Helsingfors Lyceumin ja jalkaväen junkkarikoulun, josta valmistui vuonna 1853 upseeriksi. Krimin sodan aikana hän palveli vänrikkinä Helsingin alueen puolustuksessa. Hän oli vastuussa kesäkuussa 1855 ”Hangon verilöylynä” tunnetusta kiistanalaisesta sotatoimesta, jossa muutama Hangossa maihinnousut brittiläinen merisotilas surmattiin ja muut otettiin sotavangeiksi, vaikka brittien mukaan kyse olisi ollut valkoisen lipun suojassa suoritetusta vankien palauttamisyrityksestä. Myöhemmin Svertškov palveli Venäjällä, ja hänet nimitettiin vuonna 1888 everstiksi ylennettynä Mogiljovin alueen sotilaskäskynhaltijaksi. 1890-luvulla hän palveli Baltiassa, ensin Vilnan sotasairaalan päällikkönä ja vuodesta 1898 Väinänsuun linnoituksen komendanttina. Hänet ylennettiin 1894 kenraalimajuriksi ja 1900 kenraaliluutnantiksi. Svertškov nimitettiin toukokuussa 1900 Hämeen läänin kuvernööriksi. Hän oli tässä virassa, kunnes jäi helmikuussa 1904 eläkkeelle ja sai siinä yhteydessä jalkaväenkenraalin arvon. Eläkepäiviään hän vietti Kiovassa.

Isidor Svertškovin vävy oli prokuraattori Konstantin Kazanski ja veli taidemaalari Wladimir Swertschkoff (Vladimir Svertškov).

Lähteet

Venäläiset kenraalit
Hämeen läänin maaherrat
Suomen venäläiset
Vuonna 1837 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Ludvig Nielsen

Ludvig Nielsen (1906–2001) oli norjalainen säveltäjä ja urkuri. Hän työskenteli urkurina ensin Akershusissa ja sittemmin Oslossa. Lopulta hänet nimitettiin Trondheimin Nidarosin tuomiokirkon kanttoriksi ja kuoronjohtajaksi. Nielsen sävelsi kuoro- ja urkumusiikkia usein omaan käyttöönsä Trondheimissa työskennellessään.

Nielsen sai oppinsa Oslossa ja Leipzigissä. Hän debytoi Oslossa urkurina 1926 ja esiintyi myös pianistina (ensimmäistä kertaa vuonna 1930). Hän toimi konservatorion opettajana Trondheimissa vuosina 1943–76. Hänelle myönnettiin Norjan kulttuurineuvoston musiikkipalkinto vuonna 1976. Nielsenin kuoroteosten joukkoon lukeutuvat Exultate Deo (1943), Guds rike (1944), Te Deum (1945), Messe på Olavsdagen (1949), Fagnadarsongar (1959), Draumkvedet, liturgisk oratorium (1963), Under Kirkehvelv (1975) ja Lilja (1979). Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserton uruille ja jousiorkesterille (1965) sekä runsaasti muuta urkumusiikkia, kuten 150 urkukoraalia norjalaiseen virsikirjaan.

Lähteet 

Norjalaiset säveltäjät
Norjalaiset urkurit
Norjalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Jaakkiman Sanomat

Jaakkiman Sanomat on Jaakkiman silloisessa suurpitäjässä Karjalassa vuosina 1906–1960 ilmestynyt paikallislehti. Lehden toiminta alkoi uudestaan vuonna 1989, kun Jaakkiman Yhteiskoulun seniorit alkoivat julkaista saman nimistä perinnelehteä. Perinnelehti ilmestyy 6 kertaa vuodessa parillisina kuukausina, vuonna 2014 sen painos oli 2200 kappaletta. Perinnelehden päätoimittaja on Tea Itkonen.

Perinnelehti 
Jaakkiman Sanomat on nykyisten Lahdenpohjan, Jaakkiman ja Lumivaaran, mutta nykyään myös Sortavalan seudun perinteitä ja karjalalaista kulttuuria vaaliva pitäjälehti. Pitäjälehden kustantaja on Jaakkiman Seudun perinneyhdistys ry, jonka jäseninä ovat alueen säätiöt Jaakkima-Säätiö, Lumi-Säätiö ja pitäjäyhdistykset Jaakkimalaisten seura ry ja Lumivaara-Seura ry Etelä-Pohjanmaalla sekä Etelä-Suomen Lumivaaralaiset ry ja Suur-Jaakkimalaiset ry Helsingin seudulla. Alueen sukuseuroista Kaartisten sukuseura ry on kustannusyhdistyksen jäsen.

Perinnelehti ilmestyy 6 kertaa vuodessa, parillisten kuukausien 8. päivänä, 20-sivuisena tabloid-lehtenä. Lehden levikki on 2200 kpl. . Lehden kotisivulla julkaistaan makupaloja paperilehdestä ja tärkeimmät ajankohtaistiedot, lukijamatkoista ja kustantajayhdistysten toiminnasta sekä alueen kyläkirjahankkeista. Lehden kotisivulta löytyy myös tietoa alueen sukuseuroista ja linkit pitäjäsivuille.

Perinnelehden päätoimittajat 
 Eero Lehelä 1989–1999, 
 Irma Sinerkari 2000–2007, 
 Riitta Reuhkala 2008–2010, 
 Tea Itkonen 2011–

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Lehden Facebook-sivut

Suomalaiset paikallislehdet
Ecco

Ecco Sko A/S on tanskalainen jalkinevalmistaja. Yrityksen on perustanut Karl Toosbuy vuonna 1963. Hän osti tyhjäksi jääneen tehtaan ja alkoi valmistaa naisten jalkineita Venus-tuotemerkillä.

Ecco-kenkiä myydään 3 000 myymälässä ympäri maailmaa, ja niitä valmistetaan noin 12 miljoonaa paria vuodessa. Yrityksen omistaa nykyisin perustajan tytär Hanni Toosbuy Kasprzak. 

Eccolla on omia nahkatehtaita Alankomaissa, Portugalissa, Indonesiassa ja Thaimaassa. Ne myyvät kolmanneksen tuotannostaan muille valmistajille. Jalkineet valmistetaan pääosin Slovakiassa, Japanissa, Kyproksella, Thaimaassa, Indonesiassa, Portugalissa, Kiinassa ja Intiassa. Osan kenkätehtaista omistaa Ecco, osa toimii sopimusvalmistajina.

Ecco tuli 1970-luvun lopulta alkaen tunnetuksi erityisen mukavista kengistään. Ensimmäinen malli oli nimeltään Ecco Joke. Se oli tehty vaaleanruskeasta pehmeästä nahasta, sen kärki muistutti louferia tai purjehduskenkää, ja sen paksuun pohjaan oli kohokuvioitu Ecco-logo. Sitä seurasivat Ecco Free- ja Ecco Time -mallit. Vuonna 1980 Joke-mallia oli valmistettu jo miljoona paria ja seuraavana vuonna, jolloin lanseerattiin tenniskenkää muistuttava Ecco Soft -malli, jo kaksi miljoonaa paria.

Sittemmin Eccon kenkämallisto on laajentunut monenlaisiin tyyleihin. Ecco-kengät kuuluvat ylempään hintaryhmään, ja niiden päämarkkinat ovat Länsi-Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tanskalaiset yritykset
Jalkinevalmistajat
Kenkämerkit
Coleocephalocereus

Coleocephalocereus on muutaman lajin käsittävä brasilialainen kaktuskasvisuku. Sen erikoistuntomerkki on kovera kefalio eli verson osa, johon kukat kehittyvät, mihin tieteellinen nimikin viittaa. Muita tuntomerkkejä ovat pitkänomaiset varret, lepakoiden suorittama pölytys (kukat avautuvat yöllä) ja tyvirei’illä avautuvat hedelmät. Suvun lähimmät sukulaiset lienevät melonikaktukset (Melocactus), joiden kukat, hedelmät ja siemenet ovat samanlaisia kuin Coleocephalocereus-suvussa.

Ulkonäkö ja koko 

Kasvit ovat enemmän tai vähemmän pystykasvuisia tai maanmyötäisiä, toisinaan tyvestä haarovia. Varret voivat saavuttaa viiden metrin pituuden ja uurteita niissä on 6–35. Piikkiryhmät (areolit) sijaitsevat tiiviisti ryhmittyneinä. Piikit ovat hentoja tai vahvoja, neulamaisia, väriltään vaihtelevia ja jopa 45 cm pitkiä. 

Kukat kehittyvät kefalioihin, jotka sijaitsevat varren kärjessä tai sivulla ja ovat vajonneet varteen. Niissä on vaaleaa villamaista karvaa ja pitkiä, tukevia sukasia. Kukat ovat putkimaisia, kellomaisia tai suppilomaisia, pituudeltaan 2–8 cm. Kukan tyvi on paljas tai harvasuomuinen. Hedelmä on marjamainen, muodoltaan pallomainen tai nuijamainen, sileäpintainen ja väriltään punainen tai purppurainen. Se avautuu tyveltään rei’illä. Siemenet ovat pallomaisia tai päärynän muotoisia, mustia ja nystyisiä.

Levinneisyys 

Suku kasvaa Brasiliassa, tarkemmin sanottuna São Paulossa, Rio de Janeirossa, Espirito Santossa, Bahiassa ja Minas Geraisissa.

Lajit 

Suvun lajeja ovat seuraavat kuusi:

Coleocephalocereus aureus
Coleocephalocereus buxbaumianus
Coleocephalocereus fluminensis
Coleocephalocereus goebelianus
Coleocephalocereus pluricostatus
Coleocephalocereus purpureus

Käyttö 

Joskus ainakin lajia C. goebelianus on kaupan huonekasviksi (oma havaintoni).

Lähteet 

Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kaktuskasvit