joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sommelier

Sommelier () on viinien tuntija, joka työskentelee ravintolassa. Alun perin nimitys sommelier tulee ranskan kielestä jossa sommelier oli luostarin talouspäällikkö jonka vastuulla oli luostarin ruoka-, juoma- ja liinavaatevarastot. Sommelierit opiskelevat yleensä työskentelemällä ravintoloissa joissa myydään viinejä. Kouluttautuminen tapahtuu useimmiten mestari ja kisälli -mallilla. Sommelier ei ole suojattu ammattinimike vaan kuka tahasa viineihin perehtynyt voi käyttää sitä.

Tehtävät 
Nykyisin sommelier vastaa ravintoloiden juomien laadustan, tunnistaa juomien elinkaaren ja käyttötarkoituksen. Hän hallitsee eri tyyppiset viinit sekä rypäleet, taitaa ruoka-juoma -yhdistelmät ja osaa suositella asiakkaalle hänelle ja hinnaltaan sopivaa viiniä ravintolan laajastakin valikoimasta. Hän on usein myös ainoa henkilö ravintolassa joka tietää kokonaistilanteen missä vaiheessa asiakkaat ovat ruokailua, mitä ruokalaijia he sillä hetkellä syövät ja pystyy sen vuoksi toimimaan esimiehenä. Hänen tehtäviinsä kuuluu myös esivalmistelua salissa ennen ravintolan aukeamista ja ravintolan sulkeutumisen jälkeen seuraavaa päivää varten. Sommelierin tehtäviin kuuluu myös pitää huolta varastosta sen kierrosta ja hallinnasta. Sekä valita viinejä ennakoiden tulevia ruokalistoja ja tilausten tekeminen seuraavaa viikkoa varten.

Opiskelu 
Sommelieriksi opiskelevat suorittavat usein Viinikoulu Perho Pro kursseja ja myös osana restonomiopintoja Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa voi opiskella viinitietoutta.

Sommeliereillä on oma yhdistys Suomen Sommelierit ry johon hyväksytään ammattilaisia ja harrastajia. Sen tavoitteena edistää suomalaista juoma- ja viinikulttuuria. Se myös järjestää kilpailuja ja tasting-tilaisuuksia.

Katso myös 
 Master of Wine

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Majoitus- ja ravitsemisalan ammatit
Sado (joki)

Sado (aiemmin Sádão) on joki eteläisessä Portugalissa. Se on noin 180 kilometriä pitkä. 

Sado saa alkunsa 230 metrin korkeudessa ja virtaa muun muassa Alcácer do Salin läpi. Joki laskee Setúbalin kohdalla Atlantin valtamereen.

Aiheesta muualla

Portugalin joet
Atlanttiin laskevat vesistöt
Manfred Winkelhock

Manfred Winkelhock (6. lokakuuta 1951 Waiblingen, Länsi-Saksa – 12. elokuuta 1985 Toronto, Kanada) oli saksalainen kilpa-autoilija. Hänen suurimpiin saavutksiinsa kuuluu muun muassa Monzan tuhannen kilometrin ajon voitto vuonna 1985. Winkelhockin veli Joachim Winkelhock ja poika Markus Winkelhock ovat myös kilpa-autoilijoita.

Ura

Varhainen ura 
Winkelhockin moottoriurheilu-ura alkoi VW Junior Cupissa vuonna 1976. Hän ajoi vuosina 1978–1981 Formula 2 -sarjassa. Winkelhockille sattui tunnettu onnettomuus F2-autolla vuonna 1980 Nürburgringillä: hänen autonsa teki ilmassa voltin ja törmäsi seinään, minkä jälkeen hän käveli loukkaantumattomana omin voimin pois paikalta.

Formula 1 

Formula 1 -sarjassa Winkelhock kilpaili vuosina 1980 ja 1982–1985. Hänen ensimmäinen GP-kilpailunsa oli Italian Grand Prix 1980, jossa hän korvasi loukkaantunutta Jochen Massia Arrowsilla. Hän kuitenkin karsiutui aika-ajoissa eikä päässyt osallistumaan itse lähtöön. Uuden tulemisen F1:een hän teki kaudella 1982, jolloin hän ajoi saksalaisessa ATS-tallissa. Hän ajoi vain harvoin maaliin asti ja muutamassa kilpailussa matkanteko päättyi jo aika-ajoihin. Hän kuitenkin saavutti kauden toisessa kilpailussa Brasiliassa F1-uransa ainoat kaksi MM-pistettä. Winkelhock ajoi ATS:llä vielä seuraavat kaudet 1983 ja 1984, mutta kausiin mahtui paljon keskeytyksiä. Kauden 1984 viimeisessä kilpailussa Winkelhock ajoi Brabham-autolla ja sijoittui kymmenenneksi. Tulokset olivat edellisten kausien kaltaisia myös kaudella 1985, jolloin hän ajoi RAM-tallissa. Hän tosin ajoi kaudella vain yhdeksän kilpailua, koska hän kuoli kesken kauden.

Muut sarjat 

Winkelhock osallistui urallaan myös kahteen DTM-kilpailuun. Winkelhock kilpaili paljon urheiluautoilla, ja hän voitti Monzan tuhannen kilometrin ajon yhdessä Marc Surerin kanssa vuonna 1985.

Kuolema 

Winkelhock kuoli elokuussa 1985 Kanadassa Mosport Parkin radan toisessa mutkassa. Hän ajoi Porsche 962C -autolla seinään Budweiser 1000 -urheiluautokilpailussa ja kuoli välittömästi. Hän oli kuollessaan 32-vuotias. Winkelhockin poika Markus oli tuolloin viisivuotias.

Formula 1 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Manfred Winkelhockin tilastoja F1-ruutu-sivustolla

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Metyyliasetaatti

Metyyliasetaatin kemiallinen kaava on C3H6O2 ja rakennekaava CH3COOCH3. Metyyliasetaatti on etikkahapon metyyliesteri.

Metyyliasetaatti on normaaliolosuhteissa helposti syttyvää olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 74,1 g/mol, sulamispiste –98 °C, kiehumispiste 57 °C, suhteellinen tiheys 0,93 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 24,4 g/100ml, leimahduspiste –13 °C c.c., itsesyttymislämpötila 455 °C ja CAS-numero 79-20-9.

Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Metyyliasetaatti on voimakas pelkistin ja reagoi hapettavien aineiden kanssa.

Devoton ja Tereton ovat metyyliasetaatin kaupallisia nimiä.

Valmistus ja käyttö 
Metyyliasetaattia valmistetaan esteröimällä metanolia ja etikkahappoa happoakatalyytin läsnä ollessa. Metyyliasetaatin tärkein käyttökohde on liuottimena käyttäminen. Se liuottaa rasvoja, hartseja ja selluloosaa ja selluloosajohdannaisia. Sitä käytetään myös keinotekoisen nahan valmistuksessa ja nahan pehmentimenä kenkien valmistuksessa. Metyyliasetaatista voidaan valmistaa karbonylaatiolla eli reaktiolla hiilimonoksidin kanssa etikkahappoanhydridiä.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistuminen metyyliasetaatille ärsyttää silmiä ja hengitysteitä sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostossa. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi kuivattaa ihoa sekä aiheuttaa vaikutuksia näköhermoon, johtaen heikentyneeseen näkökykyyn.

Katso myös 
 Etyyliasetaatti C4H8O2

Lähteet

Aiheesta muualla 

PubChem: Methyl acetate 
Human Metabolome Database (HMDB): Methyl acetate 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methyl acetate 
ChemBlink: Methyl acetate 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Methyl-acetate 
Pherobase: Floral Compound – methyl acetate 
Pherobase: Semiochemical – methyl acetate 

Asetaatit
A Blaze in the Northern Sky

A Blaze in the Northern Sky on norjalaisen black metal -yhtye Darkthronen toinen studioalbumi. Levyn äänitysten yhteydessä Dag Nilsen jätti yhtyeen, mutta äänitti kuitenkin vielä albumin bassoraidat. Kyseinen albumi on Darkthronen ensimmäinen black metal -levy, sillä vuonna 1990 julkaistu Soulside Journey oli enemmänkin death metallia. Joka tapauksessa tälläkin levyllä on hieman viittauksia deathmetallisempaan suuntaukseen. Jotkut kutsuvatkin tätä albumia ensimmäiseksi blackened death metal -tuotokseksi, jonka luokan uudempia nimiä ovat muun muassa Behemoth ja Zyklon.

Kappaleluettelo

Muusikot 
 Fenriz – rummut
 Nocturno Culto – kitara, laulu
 Zephyrous – kitara
 Dag Nilsen – bassokitara

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia  
 Sonos Metallicos - Arvostelu

Vuoden 1992 albumit
Darkthronen albumit
Koivukylän rautatieasema

Koivukylän rautatieasema (, ) on lähijunien käyttämä asema Vantaalla, Koivukylän suuralueen Havukosken kaupunginosassa. Asema sijaitsee noin 19 kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen Keravan kaupunkiradan varrella.

Koivukylän asema on pää­radan asemista uusin. Se otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1980, kun Koivu­kylää oli alettu rakentaa kerros­talo­alueeksi. Samassa yhteydessä Rekolan asema siirrettiin entistä pohjoisemmaksi ja Hanalan seisake lakkautettiin.

Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttää aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.

Asemalla pysähtyvät junat 

  (Helsinki–Kerava)
  (Helsinki–Riihimäki)

Linja-autoyhteydet 
574 (Peijas–Aviapolis–Myyrmäki)
587 (Mellunmäki–Honkanummi–Korso–Vierumäki)
623 (Hakaniemi–Peijas)
623K (Hakaniemi–Ruskeasanta–Peijas)
624 (Tikkurila–Ilola–Leinelä–Koivukylä–Päiväkumpu)
625-lähibussi (Leinelä–Koivukylä–Peijas–Rekolanmäki)
631 (Tikkurila–Korso–Kulomäki)
721 (Hakaniemi–Honkanummi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä)
721N (Rautatientori–Kuninkaala–Jokiniemi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vantaan henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Havukoski
Bulgarian lippu

Bulgarian lippu (, zname na Bǎlgarija) on Bulgarian tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se koostuu kolmesta vaakaraidasta väreiltään ylhäältä alas valkoinen, vihreä ja punainen. Valkoinen edustaa rauhaa, vihreä Bulgarian maiden hedelmällisyyttä ja punainen kansan ja/tai armeijan rohkeutta. 

Alun perin lipussa käytettiin panslaavilaisia värejä, jotka olivat peräisin 1800-luvun Euroopan panslavistisesta liikkeestä. Keskimmäinen raita oli sininen, joten lippu oli hyvin samankaltainen Venäjän lipun kanssa. Nykyisin Bulgariaan kuuluvan Osmanien valtakunnan entisen provinssin Itä-Rumelian lippu koostui myös samoista väreistä. Bulgarian itsenäistyttyä vuonna 1878 keskimmäinen väri vaihdettiin vihreäksi edustamaan maan kehitystä maatalousvaltiona. 

Myöhemmin vuonna 1990 kommunismin kaudella valkoisen raidan vasemmassa reunassa ollut vaakuna poistettiin lipusta – vaakunassa oli leijona viljaseppeleen ympäröimänä viisisakaraisen punaisen tähden alla, ja alapuolella olevassa nauhassa luki ensimmäisen bulgarialaisen valtion perustamisvuosi 681 ja kommunistien valtaannousuvuosi 1944.

Entisiä lippuja

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Lippu
Valtioiden liput
Paraguay (joki)

Paraguay (, ) on 2 500 kilometrin pituinen joki Etelä-Amerikassa. 

Paraguayjoki saa alkunsa Mato Grossossa, Brasiliassa. Se virtaa Pantanalin ja Corumbán läpi ja käy Bolivian rajalla. Ennen Paraguayn läpi virtaamistaan joki kulkee jonkin aikaa Brasilian ja Paraguayn välisellä rajalla. Joen varrella sijaitsee Paraguayn pääkaupunki Asunción. Argentiinan kohdalla joki yhtyy Paranáan. 

Paraguay on Paraguayn pisin joki. Se on kulkukelpoinen 2300 kilometrin matkalta. Alukset, joiden syväys on 21 metriä, pääsevät  Concepcióniin ellei vesi ole kovin alhaalla. Keskikokoiset valtamerialukset pääsevät periaatteessa Asuncióniin, mutta reitti on mutkikas ja sitä haittaavat hiekkasärkät.

Paraguayn valuma-alue on 980 000 km². Se on harvaan asuttua aluetta, tyypillisiä elinkeinoja ovat omatarveviljely ja karjanhoito.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Paraguayn joet
Brasilian joet
Bolivian joet
Argentiinan joet
Paranán vesistö
Brasilian ja Paraguayn raja
Argentiinan ja Paraguayn raja
Rajajoet
Lockheed Martin

Lockheed Martin eli LMCO on yhdysvaltalainen konserni, joka valmistaa pääasiassa aseita, lentokoneita ja avaruustekniikkaa.

Yhtiö syntyi 1990-luvulla samankaltaisen ilmailualan teollisen konsolidaatiokehityksen kautta kuin EADS Euroopan yhteisössä. Kylmän sodan loppu vaikutti Yhdysvalloissa kehitykseen voimakkaammin kuin Länsi-Euroopassa.

Yhtiö syntyi Lockheedin ja Martin Mariettan fuusiossa vuonna 1995.

Lockheed Martin on maailman suurin aseteollisuuden konserni, jos kokoa mitataan puolustusvälineillä tehdyllä liikevaihdolla. Lockheedin noin 37 miljardin dollarin liikevaihdosta lähes 20 miljardia on sotateollisuuden tarvikkeilla tehty. Lockheed työllistää yli 130 000 ihmistä 56 maassa. Lockheedin merkittävimpiin asiakkaisiin kuuluu Yhdysvaltain puolustusministeriö. Lockheed onkin ollut merkittävässä osassa muun muassa SR-71-vakoilukoneiden, F-117 Nighthawk -koneiden ja useiden ohjusten sekä muiden suurten projektien suunnittelussa ja toteutuksessa. 

General Dynamicsin kehittämien F-16-hävittäjien tuki ja valmistus on siirtynyt Lockheedille vuonna 1993.

Vuonna 2008 Lockheed Martin oli Yhdysvaltain puolustusministeriön suurin toimittaja. Se solmi vuoden aikana ministeriön kanssa 21 miljardin dollarin edestä sopimuksia.

Suomi on ostanut Lockheed Martinilta useita asejärjestelmiä, joista tärkeimpiä ovat olleet Ilmavoimille hankitut Jassm-risteilyohjukset ja Maavoimille ostetut raskaiden raketinheittimien modernit ampumatarvikkeet. Merivoimien uusiin Pohjanmaa-luokan sotalaivoihin on päätetty ostaa Evolved Seasparrow Missile -ilmatorjuntaohjusjärjestelmä, jonka laukaisinyksikkö on Lockheed Martinin valmistama. Vuonna 2014 Suomi perui pitkälle neuvotellun sadan miljoonan euron arvoisen kaupan taktisten MGM-140 ATACMS-ohjusten ostamiseksi Lockheed Martinilta korkean hinnan vuoksi. Suomen Lockheed Martinilta hankkiman lentävän signaalitiedustelujärjestelmän käyttöönotto myöhästyi teknisten ongelmien vuoksi ja Lockheed Martin joutui maksamaan Puolustusvoimille korvauksia. Konttiin sijoitettu järjestelmä voidaan Suomessa sijoittaa C-295-rahtikoneen (CC-3) ruumaan. 

Yrityksen valmistama F-35 Lightning II-hävittäjä tuli valituksi Suomen Ilmavoimien seuraavaksi hävittäjälentooneeksi.

Lentokoneet 
 Lockheed C-130 Hercules
 Lockheed Martin F-22 Raptor
 Lockheed Martin F-35 Lightning II

Lähteet

Aiheesta muualla

Lockheed Martin -yhtiön sivusto 
Article on Lockheed Martin from the Center for Media and Democracy 

Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Michael Crawford

Sir Michael Crawford (syntyjään Michael Patrick Dumbell-Smith; s. 19. tammikuuta 1942 Salisbury, Wiltshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä ja laulaja. Useita palkintoja urallaan saanut Crawford on esiintynyt radiossa, televisiossa ja lavalla Broadwaylla sekä West Endilla.

Vaikka hän esiintyi usein lavalla musikaaleissa kuten Oopperan kummitus, Crawford nousi suuren yleisön tietoisuuteen alun perin roolistaan Frank Spencerina brittiläisessä tilannekomediassa Some Mothers Do 'Ave 'Em, jota näytettiin Britannian televisiossa vuosina 1973–1978. Ohjelmasta tuli yksi BBC:n suosituimmista sarjoista.

Crawford on saanut Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen ja Variety Club of Great Britain -säätiö on nimennyt hänet vuoden viihdepersoonaksi.

Palkinnot
Palkinnot, jotka Michael Crawford voitti vuonna 1988 esiintymisestään pääroolissa musikaalissa Oopperan kummitus Broadwaylla:

Tony Award – Paras näyttelijä musikaalissa
Drama Desk Award – Ansioitunut musikaalinäyttelijä

Rooleja
Tapahtuipa kerran metsässä (piirroselokuva) (1993) (ääni) — Cornelius
Barnum (musikaali) (1986) — P.T. Barnum
Condorman (Disney-elokuva) (1981) — Woody Wilkins
Liisan seikkailut ihmemaassa (1972) — Valkoinen jänis
Hello-Goodbye (1970) — Harry England
The Games (1970) — Harry Hayes
Hello, Dolly! (1969) — Cornelius Hackl
Miten voitin sodan (1967) — Goodbody
The Jokers (1967) - Michael Tremayne
Sattuipa hassusti matkalla Foorumiin (1966) — Hero
Temppu – ja miten se tehdään (1965) — Colin
Two Left Feet (1963) - Alan Crabbe
The War Lover (1962) — Sgt. Junior Sailen
Two Living, One Dead (1961) — Nils Lindwall
Soapbox Derby (1958) — Peter Toms
Blow Your Own Trumpet (1958) — Jim Fenn

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Tony-palkinnon saajat
Shawn Crahan

Shawn "Clown" Crahan (s. 24. syyskuuta 1969) on alternative metal -yhtye Slipknotin lyömäsoittaja ja yksi perustajajäsenistä (ja ainut jäljellä oleva perustajajäsen). Hän soittaa matalaksi viritettyjä virvelirumpuja, joka tukee rumpukomppia. Hän on yhtyeen vanhin jäsen. 

Clown Crahanilla on useita maskeja, joista tunnetuin lienee pellemaski. Hän oli ensimmäinen maskia käyttänyt Slipknotin jäsen. Idean clown-maskiin Crahan sai Kornin kappaleesta "Clown", jonka musiikkivideossa on pellemaski.

Crahanilla on myös todettu lieviä mielenterveysongelmia. Slipknotin alkutaipaleella hän käyttäytyi lavalla hyvin agressiivisesti rikkomalla tavaraa, heittelemällä vesipulloja ja bändin jäsenten kanssa painimalla. Crahan on sanonut haastattelussa: "Ihan sama mikä esine on kyseessä, jos se ei ole omaa, riko se". Crahan irtisanoutui työstään hitsaajana Slipknotin perustamisen takia vuonna 1995. Crahan on rakentanut kaikki yhtyeen alkutaipaleella käytetyt rumpustandit metallista hitsaamalla.

Agressiiviseen käytökseen saattavat vaikuttaa Shawnin raskaat läheisten ihmisten menetykset vuosien varrella; Oma lapsi, isä, äiti, setä sekä Slipknotin pitkäaikainen basisti Paul Gray (1995-2010).

Crahanin rummut ovat aina lavan oikeassa reunassa ja toisen perkussionisyin Chris Fehnin  rummut vasemmassa reunassa. Crahanin rummut ovat olleet henkilönostimen päällä jo vuodesta 1999 lähtien.

Shawnin pojalla, Simon Crahanilla on myös oma yhtye Vended, jossa on mukana myös Slipknotin laulajan Corey Taylorin poika Griffin Taylor.

Diskografia 
Slipknot
 
 
 
 
 
 
 
 

To My Surprise
 

Dirty Little Rabbits

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin rumpalit
Lyömäsoittajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Robots in Disguise

Robots in Disguise on englantilainen vuonna 2000 perustettu electropunk-yhtye ja DJ-duo. Sen kaksi jäsentä Dee Plume ja Sue Denim perustivat yhtyeen tavattuaan Liverpoolin yliopistossa. Denim ja Plume ovat myös esiintyneet useassa The Mighty Booshin  jaksossa (Dee Plume seurustelee yhden show'n tähden, Noel Fieldingin, kanssa). Lisäksi he olivat mukana Mighty Booshin lavakiertueella.

Yhtyeen jäsenet

Dee Plume ja Sue Denim ovat vuodesta 2007 olleet yhtyeen ainoat pysyväisjäsenet. Konserteissa yhtyeeseen kuuluu myös rumpali nimeltä 
Ann Droid, sekä aiemmin myös Noel Fielding tai Chris Corner bassossa. Yhtyeellä on erikoinen vaatetyyli, ja sen jäsenet pukeutuvat usein kirkkaisiin lycra-asuihin.

Diskografia

Albumit
Robots In Disguise - 2001
Get RID! - 2005
We're In the Music Biz - 2008
Happiness V Sadness - 2011

EP:t
Mix Up Words and Sounds - 2000

Singlet
Boys - 2002
The DJ's Got a Gun - 2004
Turn It Up - 2006
The Sex Has Made Me Stupid - 2007
We're In the Music Biz - 2008

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut

Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Valtioateismi

Valtioateismi tarkoittaa valtion harjoittamaa uskontojen tukahduttamista ateismin hyväksi. Maailman ainoa virallisesti täysin ateistinen valtio oli kommunistinen Albania, jossa vuonna 1967 kiellettiin lainsäädännöllä kaikki uskonnonharjoittaminen.

Neuvostoliitto 

Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen Neuvostoliiton johtaja Vladimir Lenin erotti kirkon valtiosta ja koulun kirkosta. Perustuslailla säädettiin, että maassa vallitsee uskonnonvapauden ja ateistisen propagandan vapaus.

Aluksi bolševikit suhtautuivat uskontoon harmittomana taikauskona, joka vähitellen tieteen edetessä tulisi häviämään. Vuonna 1921 suhtautuminen kuitenkin muuttui ja puolue omaksui uuden ”taistelevan ateismin” ja ”taistelevan materialismin” periaatteet, joiden perusteella aloitettiin laaja uskonnonvastainen propagandakampanja. Jumalattomien liiton (myöhemmin Taistelevien jumalattomien liitto) suoritti ateismin levitystyötä. Vuodesta 1926 vuoteen 1932 järjestön jäsenmäärä kasvoi tasaisesti 87 000:sta 5,6 miljoonaan jäseneen.

Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 % neuvostoliittolaisista kuitenkin edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi. Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen, ja uskontojen vaino laimeni. Vuonna 1943 toimintansa lopettaneen Taistelevien jumalattomien liiton työn jatkajaksi perustettiin vuonna 1947 Poliittisen ja tieteellisen tiedon levittämisyhdistys eli Znanie (, ).

Katso myös 
 Ajatuksenvapaus
 Ateismin määritelmä
 Järjen palvonta
 Laïcité
 Sekularismi
 Valtionuskonto

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kimmo Kääriäinen: Kommunistinen kansalaisuskonto . Kirkon tutkimuskeskus, Aamulehden torstaivieras 13.5.2004.
 Julian Baggini: The Perils of Atheism. New Humanist 2/2003. 

Ateismi
Kirkon ja valtion ero
Kylpylähotelli Eden (Nokia)

Kylpylähotelli Eden (virallisesti Scandic Eden Nokia) on kylpylähotelli Nokialla. Hotelli on toiminut Nokialla vuodesta 1990 alkaen. Se kuuluu nykyään Scandic Hotels -ketjuun. Kylpylä on uusittu elokuusta 2019 maaliskuuhun 2020 kestäneessä remontissa. Siellä on allasosaston ilmaisen infrapunasaunan lisäksi kuusi saunaa miesten ja naisten osastoilla (matalan lämpötilan elämyssauna, perinteinen suomalainen sauna ja höyrysauna), muita liikuntapalveluita ja 204 hotellihuonetta. Kylpylän puolella on porealtaita, lastenosasto, vastavirtajoki, kylmä "avanto", iso sisäallas sekä ulkoallas. Edenissä on ollut myös allasosaston kiipeilyseinä, joka on myöhemmin purettu. Liukumäkiä siellä on viisi: rengasliukumäki, kaksi lasten liukumäkeä, pitkä noin 30 sekuntia kestävä liukumäki ja muutaman metrin mittainen suora syöksyliukumäki. Isossa sisäaltaassa on aaltokoneella tuotettu aallokko, joka alkaa säännöllisesti tasatunnein (syyskyy 2020). Edenissä on lisäksi bistro (Food Market) ja allaskahvila (Pool Market), sekä ravintola Little Italy. Aiemmin yläkerrassa ollut tanssiravintola Esmeralda toimii pääasiassa aamiaisravintolana ja on avoinna lauantaisin illallisravintolana (syyskuu 2020).

Eden sijaitsee valtatie 12:n varrella. Paunu ajaa päivittäin muutamia linja-autopikavuoroja Helsingistä Tampereen kautta Edenin pihaan ja takaisin.

Aiheesta muualla 
Kylpylähotelli Edenin kotisivu
Ilmapanoraamakuva Kylpylähotelli Edenin kohdalta Nokialta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com

Viitteet 

Suomen hotellit
Suomalaiset kylpylät
Nokian rakennukset ja rakennelmat
Scandic-hotellit
Vihola
Razorlight

Razorlight on Lontoossa, Englannissa kesällä 2002 perustettu powerpop/rock-yhtye. 
Bändin laulaja Johnny Borrell on aikaisemmin musisoinut mm. ex-Libertines Carl Barâtin ja Pete Dohertyn kanssa, mutta päätyi perustamaan oman bändinsä Christian Pancorvon sekä kahden ruotsalaisen, Björn Ågrenin ja Carl Dalemon kanssa.

Razorlightin ensimmäinen albumi oli 28. kesäkuuta 2004 julkaistu Up All Night, joka nousi Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistoilla kolmannelle sijalle. 
Se nautti kriitikoiden keskuudessa suurta suosiota raikkaudellaan. Johnny Borrell on tunnettu itsetietoisesta ja ylimielisestä asenteestaan, hän on mm. verrannut itseään Bob Dylaniin, sanonut olevansa tätä parempi biisien kirjoittaja. Näin hän toi pääasiallisesti brittiteinitytöistä koostuvalle yleisölleen takaisin sen paheellisen raikulipojan, jota olikin niin odotettu, ja brittimusiikkilehdistölle uuden silmätikun.

Razorlight esiintyi heinäkuussa 2005 Live 8 -konsertissa Lontoon Hyde Parkissa. Yhtye on myös lämpännyt Queenia, Paul Rodgersia, Oasista, Richard Ashcroftia ja U2sta.

17 heinäkuuta 2006 Razorlight julkaisi toisen albuminsa ("Razorlight"), jota kehuttiin edeltäjänsä tavoin.

Yhdeksi ensimmäisen levynsä innoittajaksi Borrell on nimennyt The Cure yhtyeen varhaisen tuotannon (Three Imaginary Boys ja Boys Don't Cry). Toisella levyllä on kuultu U2-vaikutteita. Muihin Borrellin esikuviin kuuluu The Kinks yhtyeen Ray Davies.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet 
 Johnny Borrell - laulu, kitara
 David 'Skully' Sullivan Kaplan - rummut
 Gus Robertson - kitara
 João Mello -basso

Entiset jäsenet 
 Christian Pancorvo - rummut (2003–2004)
 Björn Ågren - kitara
 Carl Dalemo - basso
 Andy Burrows - rummut
 Freddie Stitz

Diskografia

Albumit 
 Up All Night (2004)
 Razorlight (2006)
 Slipway Fires (2008)

Singlet 
 "Rock 'N' Roll Lies" (2003)
 "Rip It Up" (2003)
 "Stumble and Fall" (2004)
 "Golden Touch" (2004)
 "Vice" (2004)
 "Rip It Up" (uudelleenjulkaisu, 2004)
 "Somewhere Else" (2005)
 "In the Morning" (2006)
 "America" (2006)
 "Before I Fall to Pieces"
 "I Can't Stop This Feeling I've Got" (2007)
 "Hold On" (2007)
 "Wire To Wire" (2008)
 "Hostage of Love" (2009)

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Brittiläiset indie rock -yhtyeet
Sadr City

Sadr City eli Madinat as-Sadr () eli Sadrin kaupunki on suuri kaupunginosa Irakin pääkaupungin Bagdadin koillispuolella, jossa asuu noin kaksi miljoonaa asukasta, enimmäkseen šiioja. Se on saanut nimensä suurajatollah Mohammad Mohammad Sadiq al-Sadrin (1943–1999) mukaan, jonka poika Muqtada al-Sadr hallitsee joukkoineen aluetta.

Hallinnollisesti Sadr muodostaa (2013) kaksi Bagdadin kuvernoraatin (maakunnan) piirikuntaa: Sadr 1 ja Sadr 2.

Lähiön rakennutti 1959 pääministeri Abdul Karim Qassim vastauksena Bagdadin kasvavaan asuntopulaan. Tuolloin se sai nimen Vallankumouskaupunki (), joksi monet vielä kutsuvat sitä. Edullinen hintataso sopi erityisesti vähätuloisille asukkaille, jotka monet olivat maaseudulta muuttaneita ja siihen asti asuneet slummeissa. Kaupunginosasta tuli nopeasti Irakin kommunistisen puolueen vahvaa tukialuetta ja vastustus Baath-puolueen vuoden 1963 vallankaappausta kohtaan oli voimakasta juuri siellä. Lähiö nimettiin myöhemmin Saddamin kaupungiksi.

Huhtikuun 2003 jälkeen šiiat ovat pitäneet alueella jonkinlaista itsehallintoa, johon kuuluu omat  poliisivoimat, sairaalat ja ruuanjakelu. Samoihin aikoihin se sai epävirallisesti Sadrin kaupungin nimen. Sunnikapinalliset ovat tehneet alueella toistuvasti iskujaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
Isisin rekkapommi tappoi kymmeniä Bagdadissa (13.8.2015) (mtv.fi)
Bagdadissa verisiä iskuja (7.9.2004) (yle.fi)

Bagdad
Kaupunginosat
Soulside Journey

Soulside Journey on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen ensimmäinen albumi. Se on myös yhtyeen ainut death metal -levy, ennen vuoden 1992 A Blaze in the Northern Sky -albumia, jolloin Darkthronesta alkoi tulla yksi black metallin tunnetuimmista nimistä.

Vielä nykyäänkin yhtyeen toisena päähenkilönä toimiva Fenriz käyttää levyllä nimimerkkiä "Hank Amarillo". Soulside Journeyn myöhemmissä painoksissa jäsenten oikeiden nimien (ja Fenrizin omituisen nimimerkin) tilalla on jäsenten nykyiset nimimerkit.

Kappaleluettelo 
"Cromlech" (4:11)
"Sunrise over Locus Mortis" (03:31)
"Soulside Journey" (04:36)
"Accumulation of Generalization" (03:17)
"Neptune Towers" (03:15)
"Sempiternal Sepulchrality" (03:32)
"Grave with a View" (03:27)
"Iconoclasm Sweeps Cappadocia" (04:00)
"Nor the Silent Whispers" (03:18)
"The Watchtower" (04:58)
"Eon" (03:39)

Muusikot 
 Gylve Nagell ("Hank Amarillo") (Fenriz) – rummut
 Ted Skjellum (Nocturno Culto) – kitara, laulu
 Dag Nilsen – bassokitara
 Ivar Enger (Zephyrous) – kitara

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 
 Anus.com - Tarkempaa tietoa ja arviointia 

Vuoden 1990 albumit
Vuoden 1990 esikoisalbumit
Darkthronen albumit
Kiinan avaruushallinto

Kiinan avaruushallinto (kiinaksi 中国国家航天局) on Kiinan kansantasavallan avaruustoiminnasta vastaava taho. 

Kiinan avaruushallinto perustettiin vuonna 1993. Se on Kiinan Ilmailuministeriön (Ministry of Aerospace Industry) alainen. Rakenne on hieman samankaltainen kuin Ruotsin avaruushallinnossa: Avaruusohjelmasta vastaa Kiinan avaruushallinto ja avaruuslaitteiden toteutuksesta muun muassa yhtymät China Aerospace Science and Technology Corporation (CASC) ja China Aerospace Science and Industry Corporation (CASIC). Hallinto luo avaruusohjelman ja yhtiömuotoinen osuus on vastuussa sen toteutuksesta.  

Vuonna 1998 aiempi China Aerospace Corporation jaettiin useiksi valtionyhtiöiksi.  

Vuonna 2006 avaruushallinnon johtaja on Sun Laiyan.

7. heinäkuuta 2011 Kiinan tiedeakatemia perusti Kiinan avaruustutkimusta hallinnoivan keskuksen National Space Science Centerin (NSSC) Keskuksen johtajana toimii Ji Wu. Vuoden 2012 alussa uutisoitiin, että tiedeakatemia ja China Aerospace Science and Technology Corporation (CASTC) ovat perustamassa uuden aerospace-alan instituutin.

Länsi avautuu?
Lokakuussa 2010 NASAn pääjohtaja Charles Bolden vieraili viikon ajan Kiinassa neuvotellen Kiinan avaruushallinnon kanssa. Tämä sai muutamien NASA-keskusten omaavien Yhdysvaltain osavaltioiden poliitikkojen kritiikkiä, eniten kai pelättiin yhdysvaltalaisen rakettiteollisuuden kohtaloa.  Heinäkuun 2011 lopussa sekä Yhdysvaltojen että Euroopan unionin kerrottiin etsivän yhteistyötä Kiinan kansantasavallan kanssa, samat tahot ovat aiemmin mm. estäneet Kiinan osallistumisen ISS-avaruusaseman toimintaan.

Katso myös
 Kiinan avaruustoiminta
 CASIC (Kiinan ilmailun ja avaruuden tutkimus- ja teollisuusyhtymä)

Lähteet

Aiheesta muualla
China National Space Administrationin sivusto

Avaruusjärjestöt
Kiinan avaruustoiminta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tuiranpuisto

Tuiranpuisto on noin 10 hehtaarin laajuinen Tuiran kaupunginosan keskuspuisto Oulussa. Alun perin Oulun kaupunginsairaalaa varten varattu alue on vanhoja rakennuksia lukuun ottamatta lähes luonnontilainen. Puistoa kiertää kuntopolku, joka talvisin kuuluu kaupungin ylläpitämiin hiihtolatuihin. Vanhat rakennukset on suojeltu ja niihin on sijoitettu kaupungin terveydenhuollon ja sosiaalitoimen tiloja. Alueella toimivat muiden muassa Lassin päiväkoti, mielenterveystoimiston kriisiosasto, vammaisten asumisyksiköt Schjerfbeck-koti ja Weikonkoti sekä Koskenrannan kuntoutuskoti. Puiston suojeluasemakaavasta on kaupunki saanut vuoden 2005 Oulun läänin rakennussuojelupalkinnon. Puiston luoteiskulmasta kaavoitettiin 1990-luvun lopulla tontti Oulun kaupungin Tuirankartano-nimiselle sosiaali- ja terveydenhoidon palvelukeskittymälle.

Historia 
1880- ja 1890-luvuilla Oulussa levisivät kulkutaudit kuten isorokko, tuhkarokko ja suolikuume, ja lisäksi koleran leviämistä kaupunkiin pelättiin. Kaupungissa oli tuolloin vain yksi virallinen sairaala, Oulun lääninsairaala. Kaupunginvaltuusto päätti joulukuussa 1894, että kunnallissairaala rakennettaisiin Toppilaan menevän tien varteen Tuiraan. Paikka oli laaja metsäalue, jonka huonona puolena pidettiin sen syrjäistä sijaintia. Sairaala-alueen suunnitelmat tilattiin arkkitehti Magnus Schjerfbeckiltä.

Maria Åströmin tekemän lahjoituksen turvin kunnallissairaalan alueelle rakennettiin hermosairaala eli mielisairaala korvaamaan köyhäintalon yhteydessä toiminutta mielisairasosastoa. Lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnitteli sairaalan ja lääkärinasunnon. Puiston koilliskulmaan Tuirantien varteen rakennettiin myös synnytyslaitos korvaamaan Sonnisaaressa ollutta vanhaa synnytyssairaalaa. Synnytyslaitos valmistui vuonna 1926.

Synnytykset siirrettiin Oulun yliopistolliseen sairaalaan jo 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. 1990-luvun puolenvälin tienoilla oli 
sairaalatoiminta alueelta siirtynyt muualle. Aiemmin ulkopuolisilta suljettu alue muuttui yleiseksi puistoksi, jossa vanhat rakennukset on suojeltu ja pääosin kunnostettukin uusiin käyttötarkoituksiin.

Rakennukset 
Kunnallissairaalan sairasosasto (nyk. Lassin päiväkoti), suunnitellut arkkitehti Magnus Schjerfbeck, suunnitteluvuosi ja valmistumisvuosi (1896:1900)
Kulkutautiosasto eli Ruttola (nyk. Schjerfbeck-koti), Magnus Schjerfbeck (1896:1901)
Ylilääkärinasunto, jossa toimi pitkään Helmerkoti (nyk. Koskenrannan kuntoutuskoti) Viktor J. Sucksdorff (1907:1909)
Hermola Viktor J. Sucksdorff (1907:1909)
Eristysosasto (nyk. Weikonkoti) (1912)
Synnytyslaitos (nyk. mielenterveystoimiston kriisiosasto) Otto F. Holm (1922:1926)
Ruumishuone, laboratorio (rakennus jossa vesitorni), ruokala ja varastorakennus Magnus Schjerfbeck (1896:1900)

Kuvia puistosta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oulun puistot
Tuira
Suomen suojellut rakennukset
T-62

T-62 on neuvostoliittolainen taistelupanssarivaunu. T-62 on parannettu versio T-55 -vaunusta, ja niitä valmistettiin pitkään rinnakkain. T-62 otettiin käyttöön 1961 ja sitä valmistettiin kymmeniätuhansia vuoteen 1975 mennessä.

Koska vaunutyyppi oli kallis valmistaa, se ei koskaan korvannut täysin edeltäjäänsä. Tykin hylsynpoisto oli poikkeuksellinen. Siinä tykin rekyylivoima poisti ammutun hylsyn, sekä heitti sen ulos tornin takaosassa olevan luukun kautta. Ratkaisu säästi vaunun sisätilaa, mutta heikensi tulinopeutta. 

Vaunutyyppiin oli asennettu NBC-suojajärjestelmä, mikä oli joukkotuhoaseita vastaan. Snorkkeli voitiin asentaa vaunuun lataajan luukkuun, mikä mahdollisti niin kutsutun syväkahlauksen: joka oli muutoin 1,40 m syvyyteen saakka. IR-pimeänäkölaitteisto oli sekin olemassa. Savuverhon luominen onnistui nopeasti polttoaineen suihkutuksella pakoputkistoon.

Kiinan-Neuvostoliiton välisissä rajakiistoissa: osa tämän tyypin vaunuja päätyi maitten välisen välirikon jälkeen Kiinan haltuun vuonna 1969.

T-62 on jo vanhentunut tyyppi, eikä enää menesty taistelussa uudempia taistelupanssarivaunuja vastaan. Siksi se on joko poistettu käytöstä kokonaan tai siirretty reserviin lähes kaikissa niissä maissa, joiden käytössä se on ollut. Venäjän armeija käytti T-62:sia Venäjän–Georgian sodassa. Venäjän aloittamassa hyökkäyssodassa Ukrainaan 24.2.2022 on myös tuhottu useita Venäjän käyttämiä T-62 panssarivaunuja.

Versioita
 T-62 prototyyppiversio
 T-62A ensimmäinen tuotantomalli
 T-62K johtotankki, paremmalla radiolla
 T-62M lisätty laser-etäisyysmittari ja reaktiivipanssari
 T-62D lisätty mahdollisuus käyttää AT-10 -panssarintorjuntaohjusta
 T-62MV - T-62D vientimallit
 Tiran-6 (Israel) sotasaalisvaunuja
 Chonma'ho (Pohjois-Korea) - paikallisesti nykyaikaistettu T-62

Katso myös

 T-54
 T-55
 T-64
 T-72
 T-80
 T-84
 T-90
 Tiran-6.

Lähteet
Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 77)

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/t62tank.htm
http://science.howstuffworks.com/t-62-main-battle-tank.htm

Neuvostoliittolaiset taistelupanssarivaunut
Otto III

Otto III (980 – 23. tammikuuta 1002) oli Saksan kuningas vuosina 983–1002 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 996–1002. Hän oli Otto II:n poika.

Otto III oli vain 3-vuotias, kun hänen isänsä kuoli ja hänet nimitettiin Saksan kuninkaaksi. Sijaishallitsijana toimi vuosina 983–991 hänen äitinsä Theofano ja vuosina 991–994 hänen isoäitinsä Adelheid Burgundilainen.

Otto III:n tavoitteena oli rakentaa kristitty imperiumi, jonka pääkaupunkina olisi Rooma. Hänen esikuvinaan olivat Konstantinus I Suuri ja Kaarle Suuri.

Paavi Gregorius V kruunasi vuonna 996 Otto III:n keisariksi. Seuraavat vuodet kuluivat Italian alueen asioita järjestellessä. Hän toimi myös aktiivisesti suhteiden vahvistamiseksi Puolan ja Unkarin suuntaan. Lisäksi hän vietti paljon aikaa pyhiinvaelluksilla ja luostareissa, sillä hän oli hyvin hurskas mies.

Tammikuussa 1002 Otto III oli sotajoukkoineen matkalla kukistamaan Roomassa puhjennutta kapinaa, kun hän yllättäen kuoli, todennäköisesti malariaan. Otto III oli naimaton ja lapseton, joten hänen seuraajakseen tuli serkku Henrik II (Henrik II Pyhä).

Lähteet 

Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijat
Vuonna 980 syntyneet
Vuonna 1002 kuolleet
Dassault Super Étendard

Dassault Super Étendard on ranskalaisvalmisteinen lentotukialuksilta toimiva hävittäjäpommittaja. Koneen ensilento tapahtui 28. lokakuuta 1974. Sitä valmistettiin vuosina 1978–1983 yhteensä 85 kappaletta, joista 71 toimitettiin Ranskan ja loput neljätoista Argentiinan merivoimille.

Argentiina käytti koneita Falklandin sodassa, jossa ne upottivat Exocet-ohjuksilla brittiläisen hävittäjän HMS Sheffieldin ja huoltoaluksen SS Atlantic Conveyorin.

Vuosina 1983–1985 Ranska vuokrasi viisi konetta Irakille, jossa ne palvelivat ennen Mirage F1 -toimituksia.

Tekniset tiedot

Lähteet 
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets. Kent: Amber books, 2002. ISBN 1-84013-335-X.

Viitteet

Aiheesta muualla 

The Dassault Etendard & Super Etendard
Super Etendards over Afghanistan (Youtube)
http://www.saunalahti.fi/halle/planes/fra/s-etendard.htm

Super Etendard
Ranskalaiset hävittäjälentokoneet
1970-luvun hävittäjälentokoneet
Anjalan Liitto (urheiluseura)

Anjalan Liitto ry on urheiluseura, joka toimii Kouvolan Anjalan kaupunginosassa. Liitto on perustettu 17. kesäkuuta 1932.
Seuran päälajeja ovat alusta asti olleet hiihto ja yleisurheilu. Lisäksi menestystä on tullut suunnistuksessa. Vuosikymmenien aikana seurassa on harrastettu myös useita palloilulajeja, kun seura oli entisen Anjalan kunnan niin sanottu pitäjäseura.

Hiihdossa Liiton Erkki Toimela oli Salpausselän 50 kilometrillä toinen 1934. Esko Tilli oli hiihdon MM-kilpailuissa Falunissa 1954 kuudes 30 kilometrillä, saavutti SM-tason mitaleja ja oli Suomen varamiehenä talviolympiakisoissa Oslossa 1952. SM-mitaleille ylti myös Reino Söyring 1960-luvulla sekä Mikko Maaranen ja Antti Häkämies 2000-luvulla.
Yleisurheilussa Ulf Lomperi oli SM-maratonilla toinen 1958 ja Aimo Aropelto edusti Suomea maaotteluissa 100 metrillä 1960-luvulla. Suomen parhaimmistoa olivat 1960-luvulla myös Hannu Ojala 800 metrillä ja Pirkko Koste naisten kuulantyönnössä.
Suunnistuksessa Paavo Hytti voitti Suomen mestaruuden 1939. Hän sai sankarikuoleman talvisodassa muutamaa kuukautta myöhemmin. Lassi Salmi oli suunnistuksen maajoukkueessa 1950-luvulla.

Liitto on myös pelannut pesäpalloa, jalkapalloa, koripalloa ja lentopalloa alasarjoissa, mutta vuosien varrella palloilijat ovat siirtyneet erikoisseuroihin (lähde?).
Toiminnan keskuspaikkana on ollut vuonna 1962 valmistunut seuran omistama Anjalan Urheilutalo.

Aiheesta muualla
www.anjalanliitto.net

Suomalaiset yleisurheiluseurat
Suomalaiset hiihtoseurat
Kouvolalaiset urheiluseurat
Vuonna 1932 perustetut urheiluseurat
Anjala
Christer Boucht

Christer Boucht [bukt] (4. marraskuuta 1911 Vaasa – 21. toukokuuta 2009 Vaasa) oli vaasalainen asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen lisensiaatti.

Bouchtin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Harald Boucht ja Beda Irene Finnilä. Christer Boucht perusti vuonna 1941 Vaasaan Asianajotoimisto Christer Bouchtin. Toimiston nimeksi tuli vuonna 1961 Asianajotoimisto Boucht & Nikula kun lakitieteen lisensiaatti Martti Nikula tuli toimiston osakkaaksi. Christer Boucht oli mukana toimistossa aina tammikuuhun 2000 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.

Boucht osallistui kunnallispolitiikkaan Vaasan kaupunginvaltuustossa vuodesta 1947 vuoteen 1990 sekä ajoittain myös kaupunginhallituksessa.

Boucht oli ensimmäisen suomalaisen Grönlannin halki hiihtäneen retkikunnan jäsen vuonna 1966. Tämän jälkeen hän liikkui 30 vuoden ajan tutustumassa muun muassa lähes kaikkiin arktisen alueen eskimokansoihin. Lisäksi hän hiihti myös Etelämantereella.

Boucht osallistui aktiivisesti Suomen arktisen klubin toimintaan vuosikymmenien ajan ja hänet kutsuttiin klubin kunniajäseneksi vuonna 2002.

Bouchtin kolmesta lapsesta kaksi on juristeja: asianajaja Peter Boucht (s. 1941) ja käräjätuomari Gunilla Boucht (s. 1945).

Teoksia 
 Turkiska marschen. 1970. Holger Schlids Förlag.
 Från hovrättsbacken till Klippiga bergen. 1975. Författarnas andelslag.
 Färder och irrfärder. 1982. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag.
 Nordlandets män. 1985. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag.
 Island. 1987.
 Frostbitet. 1988. Scriptum.
 Lähdin etelämantereelle. 1993. Karisto.
 Onnea etsimässä. 1973. (2. ja 3. painos ilmestyneet nimellä Karjala kutsui. Gummerus.)
 Tuulta ja tuiskua. 1997, Gummerus.
 Lähdin Etelämantereelle. 1993, Kirjayhtymä.
 Hiihtäen halki Grönlannin. 1978, Gummerus.
 Jäinen retki. 1977, Kirjayhtymä.
 Jääteitä ja vuoripolkuja. 1976, Kirjayhtymä.
 Kohti Klondiken kultaa, 1979. Kirjayhtymä.
 Kullan kimpussa. 1982. Kirjayhtymä.
 Paratiisista etulinjaan. 1995. Kirjayhtymä.
 Vapengömmare: Inför occupationshotet 1944. 2001. Scriptum.
 Med utsikt från Paradiset. 2004. Scriptum.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen arktinen klubi ry.: Suomalaista arktista retkeilyä 40 vuotta
 Advokatbyrå/Asianajotoimisto Boucht & Nikula.
 

Suomalaiset tutkimusmatkailijat
Grönlanti
Suomalaiset asianajajat
Etelämanner
Arktis
Naparetkeilijät
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Camargue

Camargue on Etelä-Ranskassa Arlesista etelään sijaitseva kosteikkoalue, jonka rajaavat Välimeri sekä Rhônejoen kaksi pääsuuhaaraa, itäinen Grand Rhône ja läntinen Petit Rhône.  

930 km² laajuinen Camargue on läntisen Euroopan suurin suisto. Se muodostuu pääasiassa soista, järvistä ja lammikoista. Camargue on merkittävä lintualue, ja siellä esiintyy  runsaasti flamingoja. Lintujen lisäksi kosteikot ovat suosiollisia runsaslukuisille hyttysille.

Varsinainen Camargue kuuluu hallinnollisesti Bouches-du-Rhônen departementtiin. Departementin länsirajana on Petit-Rhône. Kosteikkoalue ulottuu kuitenkin myös Petit-Rhônen länsipuolelle, Gardin departementin alueelle.

Camargue on suurelta osin asumatonta tai harvaan asuttua. Suurin osa siitä, 820 neliökilometrin laajuinen alue on vuonna 1972 muodostettu luonnonpuistoksi. Merkittäviä asutuskeskuksia ovat vain Arles alueen pohjoisrajalla Rhônen haarautumiskohdassa sekä Saintes-Maries-de-la-Mer ja Salin-de-Giraud Välimeren rannalla.

Osa soista on patoamalla muutettu marskimaiksi, joissa viljellään laajalti muun muassa riisiä.  Alue tuottaa nykyisin noin neljäsosan Ranskassa kulutetusta riisistä.

Camarge tunnetaan valkoisista camarguenhevosistaan ja mustista naudoistaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Bouches-du-Rhône
suistot
Ramsar-alueet
Ryszard Kukliński

Ryszard Jerzy Kukliński (13. kesäkuuta 1930 Varsova – 11. helmikuuta 2004 Tampa, Florida) oli puolalainen eversti ja kylmän sodan aikainen vakooja, joka toimitti CIA:lle 35 000 sivua salaisia Varsovan liittoa koskevia tietoja vuosina 1971–1981. Hän toimi myös Puolan kriisin aikaan 1980–1981, aikana jolloin Solidaarisuus-liike nosti vahvasti päätään.

Eversti Kukliński sai kotimaassaan kuolemantuomion poissaolevana, vuonna 1984. Se kuitenkin kumottiin kommunistisen hallinnon kaaduttua. Kukliński vieraili vielä entisessä kotimaassaan vuonna 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ryszard Kuklińskin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Puolalaiset sotilaat
Puolalaiset vakoojat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Marko Tikka

Marko Tikka (s. 20. lokakuuta 1970 Joutseno) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija sekä Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Tikka on työskennellyt Tampereen yliopiston historiatieteen laitoksella vuodesta 2003 lähtien tutkimus- ja opetustehtävissä. Hän on tutkinut muun muassa vuoden 1918 sisällissodan ja sitä seuranneiden vuosien väkivaltaa sekä suomalaista populaarikulttuuria, kuten harmonikan soittaja Viljo Vesteristä sekä tanssiorkesteri Dallapéta. 

Tikan vuonna 2004 ilmestynyt väitöskirja Kenttäoikeudet käsitteli sisällissodan valkoista ja punaista terroria. Hän on julkaissut myös kaksi sisällissotaa käsittävää tietokirjaa. Valkoisen hämärän maa on ensimmäinen yleisesitys välittömästi sisällissotaa seuranneiden vuosien poliittisista väkivallanteoista. Terrorin aika paljastaa, että ”lentävien osastojen” puhdistustoimet olivat valkoisten esikunnan tiedossa. Tikka on kirjoittanut myös Viljo Vesterisen elämäkerran ja tutkinut suomalaisen populaarimusiikin kehitystä vuosien 1925–1955 välisenä aikana.

Tikka sai vuoden 2017 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Oula Silvennoisen ja Aapo Roseliuksen kanssa suomalaista fasismia käsittelevästä vuonna 2016 julkaistusta teoksesta Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet.

Teokset
 Koston kevät. Lappeenrannan teloitukset 1918. Marko Tikka ja Antti O. Arponen, WSOY, 1999 ISBN 978-951-023-450-1
 Valkoisen hämärän maa? Suojeluskuntalaiset, virkavalta ja kansa 1918–1921. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006 ISBN 978-952-222-946-5
 Terrorin aika – Suomen levottomat vuodet 1917–1921. Ajatus Kirjat 2006, ISBN 951-20-7051-0
 Harmonikan kuningas Vili Vesterinen. Ajatus Kirjat 2007, ISBN 978-951-20-7356-6
 Tanssiorkesteri Dallape. Suomijatsin legenda 1925–2010. Marko Tikka ja Toivo Tamminen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011, ISBN 978-952-222-252-7
 Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet , kirj. Oula Silvennoinen, Marko Tikka ja Aapo Roselius. WSOY 2016 ISBN 978-951-040-132-3

Lähteet

Aiheesta muualla 
Väitöskirjatiedote

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Gal Costa

Gal Costa (26. syyskuuta 1945 — 9. marraskuuta 2022) oli brasilialainen laulaja, joka oli yksi tropicália-liikkeen tunnetuimmista jäsenistä.

Gal Costa syntyi 1945 Salvadorin kaupungissa. Hän aloitti 1964 ammattilaislaulajana ja julkaisi 1967 ensimmäisen albuminsa, Domingon. Albumi edusti bossa novaa, joka oli tuolloin suosittu sekä Brasiliassa että muualla maailmassa.

Costa oli jo nuoruudessaan tavannut tropicália-liikkeen johtohahmoihin kuuluneet Caetano Veloson ja Gilberto Gilin. Heidän musiikillinen yhteistyönsä alkoi vuonna 1964, ja Veloso oli mukana myös Costan debyyttialbumilla. Vuonna 1967 puolestaan julkaistiin Tropicália ou Panis et Circensis, jossa oli mukana Costan, Veloson ja Gilin lisäksi muun muassa Tom Zé ja Os Mutantes. Tropicália oli vastakulttuurinen liike, joka oli syntynyt vastustamaan Brasilian sotilasdiktatuuria.

Costa oli itseoppinut laulaja ja kertoi laulaneensa tunteella. Hänen juuret olivat bossa novassa, mutta 1960-luvun lopulla hänen laulutyylinsä kehittyi entistä selvemmin omaperäiseen suuntana. Hän oli 1968 mukana Veloson levyllä ja julkaisi 1969 itse albumit Gal ja Gal Costa. Niissä Costan tyyli oli yhdistelmä brasilialaista popmusiikkia, psykedeelistä rockia ja avantgardea. Veloso ja Gil joutuivat pakenemaan Brasiliasta vuonna 1968. Costa jäi Brasiliaan, missä jatkoi Veloson ja Gilin kappaleiden esittämistä.

Costa jatkoi uraansa 1970-luvulla erityisesti niin sanotun música popular brasileiran parissa. Hänen konserttitallennetta Gal a Todo Vapor (1971) ja studioalbumia Índia pidetään tyylin klassikkoina. Costan ura jatkui 2020-luvulle saakka, ja esimerkiksi vuonna 2021 hän julkaisi albumin, jossa hän lauloi duettoja muun muassa Rodrigo Amaranten, Seu Jorgen, Jorge Drexlerin ja Zeca Veloson kanssa. Costa joutui keskeyttämään syyskuussa 2022 kiertueen, kun häneltä leikattiin kyhmy nenäontelosta.

Costa kuoli marraskuussa 2022.

Diskografia

 Domingo (1967), mukana Caetano Veloso
 Gal Costa (1968)
 Gal Costa (1969)
 Legal (1970)
 Fa-Tal / Gal a Todo Vapor (1971) (live)
 Índia (1973)
 Cantar (1974)
 Gal Canta Caymmi (1975)
 Caras e Bocas (1977)
 Água Viva (1978)
 Gal Tropical (1979)
 Aquarela do Brasil (1980)
 Fantasia (1981)
 Minha Voz (1982)
 Baby Gal (1983)
 Trilha Sonora do Filme 'Gabriela''' (1983)
 Profana (1984)
 Bem Bom (1985)
 Lua de Mel Como o Diabo Gosta (1987)
 Plural (1990)
 Gal (1992)
 O Sorriso do Gato de Alice (1994)
 Mina D'Agua do Meu Canto (1995)
 Acústico MTv (1997) (live)
 Aquele Frevo Axé (1998)
 Gal Costa Canta Tom Jobim Ao Vivo (1999) (live) Gal de Tantos Amores (2001)
 Gal Bossa Tropical (2002)
 Todas as Coisas e Eu (2004)
 Hoje (2005)
 Gal Costa Live at The Blue Note (2006)
 Gal Costa Ao Vivo (2006)

Filmografia
 The Mandarin'' (1995)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Official Gal Costa website (portugaliksi)
 Gal Costan diskografia, uutisia yms.
 Gal Costa on Yahoo!
 Allmusic.com Gal Costa
 VH1.com Gal Costa

Bossa nova -laulajat
Brasilialaiset laulajat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet