Marian nimen kirkko

Marian nimen kirkko (), joka tunnetaan paremmin nimellä ”Katolinen katedraali”, on unkarilaisen arkkitehdin György Molnárin suunnittelema  uusgoottilaista tyyliä roomalaiskatolinen kirkko Pohjois-Serbian itsehallinnollisen Vojvodinan maakunnan pääkaupungin Novi Sadin keskustassa sijaitsevalla Vapauden aukiolla.

Nykyinen kolmas kirkko rakennettiin samaan aikaan kuin Novi Sadin kaupungintalo ja samaan paikkaan, jossa ennen sijaitsi sen kaksi edeltäjää. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1892 ja se omistettiin kristittyjen auttajalle, Jumalan äidille Marialle, jota Wienin piirityksessä 12. syyskuuta 1686 kaupungin puolustajat avuksi huusivat. Katolisen kirkon liturgia viettää Marian pyhän nimen vapaaehtoista muistopäivää 12. syyskuuta kunakin vuonna.

Tämä kolmilaivainen basilika on Novi Sadin korkein pyhäkkö, kuuluisin ja tärkein arkkitehtoninen maamerkki. Sekä koristeellisista julkisivusta ja alttareistaan että lasimaalauksistaan tunnettu Marian nimen kirkko on Serbian kansallinen muistomerkki.

Sijainti
Novi Sadin pääaukeamaa ympyröivään ainutlaatuiseen arkkitehtoniseen kokonaisuuteen kuuluva Marian nimen kirkko sijaitsee kaupungin keskustassa aukion koillisnurkassa tai joidenkin lähteiden mukaan koilliseen-lounaaseen jäävällä reunalla ja sen pääsisäänkäynti on vastapäätä kaupungintaloa. Kirkon takapihana on Novi Sadin keskustassa tunnettu Katolicka Porta-aukio. Kirkko on avoinna joka päivä, siihen mahtuu noin 400 kävijää ja kaikille on siihen vapaa pääsy.

Rakentamisen historia
Kirkon nykyisellä paikalla silloisessa Petrovaradinin itävaltalais-unkarilaisessa etuvartiolinnoituksessa vuonna 1100 oli kirkko, jonka ympärillä oli hautausmaa. Pyhättö yhdessä Petrovaradinin koko asutuksen kanssa tuhoutui tataarien hyökkäyksen aikana 1200-luvulla. Tuhoutunut kaupunki rakennettiin uudelleen ja siihen nousi pian uusi kirkkorakennus messujen järjestämistä varten, jota Tonavan läheisyydestä johtuvasti kutsuttiin nimellä ”Vašaroš Varad”. Turkkilaiset tuhosivat sen vuonna 1526.

Karlowitzin rauhan ja suuren Turkin sodan päättymisen jälkeen vuonna 1699 alueella osmanien valta vähensi otettaan ja uusi kirkko, jonka ympärillä oli hautausmaa, rakennettiin vuonna 1719 nykyisen paikalle. Tätä Novi Sadin 1700-luvun alkupuolen ensimmäistä katolista kirkkoa pidettiin vaatimattomana ja väliaikaisena rakennuksena, joka joidenkin mukaan purettiin tai se tuhoutui vuonna 1742. Sen jälkeen kun turkkilaiset anastivat Belgradin vuonna 1739, monet varakkaat katolilaiset muuttivat Novi Sadiin ja heidän kukoistavan liiketoimintansa ansiosta heidän mielensä mukaisen uuden kirkon rakentaminen samaan paikkaan kävi nopeasti. Katolinen arkkipiispa Gabor Patačić vihki uuden kirkon vuonna 1742.

Unkarin vallankumouksen aikaisissa pommituksissa 12. kesäkuuta 1849 kirkko kärsi voimakkaasti, se sytytettiin tuleen ja kellotapuli tuhoutui kokonaan. Myöhemmin seuranneessa uudelleenrakennuksessa alkuperäistä kellotapulia ei koskaan palautettu. Novi Sadin katoliset olivat tyytymättömiä kirkkonsa rekonstroituun ulkomuotoon, joten he tekivät kaupungin kokouksessa aloitteen kuninkaallisen vapaakaupungin tittelikohtaisemman basilikan rakentamiseksi. Vuonna 1891 päätettiin purkaa entinen kirkko ja rakentaa samalle paikalle täysin uusi kirkko. Suunnitelman teki tuolloin kokenein arkkitehti György Molnár jo vuonna 1892 ja hän ei ollut pyytänyt mitään aineellista korvausta siitä laaja-alaisesta työstään. Samana vuonna vanha kirkko purettiin ja rakennus- ja muuraustyöt suoritettiin mestarien Stefan Gusekin ja Karl Lehrerin toimesta ja Molnárin valvonnassa marraskuuhun v. 1893 mennessä. Vuonna 1894 lokakuussa kellotornin huipulle pystytettiin vihitty kultainen risti.

Kuvaus
Jumalan äidille Marialle omistettu kirkko on 52,50  metriä pitkä, 24,70 metriä leveä ja katon korkeus on 22,27 metriä. Kirkon ulkoverhoilu on valmistettu keltaisesta klinkkeritiilestä ja sen viilukatto kuten kellotornillakin on kaakeloitu kuusikulmaisilla Zsolnayn kehittämillä koristeellisilla pyrograniittilaatoilla kuten Matiaksenkirkossa Budapestissa. Kellotornin katto päällystettiin pienillä keraamisilla neliölaatoilla vuonna 1904 tapahtuneen tulipalon jälkeisen kunnostuksen yhteydessä. Kattoharjan koillispuolelle pystytettiin koriste-elementtinä pieni tinapeltitorni. Katontekijä oli Jozef Kleinček.

Seinät on vahvistettu 22:llä pylväällä, joiden välissä on korkeita goottilaisia  triforioita. Julkisivua hallitsee 72 metrin korkeuteen kohoavaa useiden pilasterien ympäröimä kapea kellotorni, joka nojautuu neljään massiiviseen pylvääseen. Tässä osassa rakennusta on erityisen rikas koristelu: se koostuu kolmion muotoisista päätypylväistä, ruusukkeista, triforioista, biforeista ja goottilaisista pylväistä. Kirkkoon pääsee massiivisen kaksisiipisen pääsisäänkäynnin kautta, jota koristaa aatelisvaakunan kohokuva ja kiveen ovat kaiverrettu sanat Crux Amore eli Rakkauden risti.

Pyöreän ruusuikkunan lisäksi kirkolla on n. 20 korkeaa ikkunaa, joissa on figuratiivisia, pyhiä ja tunnettuja kirkon arvohenkilöitä kuvaavia lasimaalauksia, joita valmistivat Eduard Kratoman Budapestissa (tai Pestissä) ja Tirke ja Richard Schleim Grotaussa, Tirolissa. Kirkon sali on muurattu kolmilaivaiseksi, jossa laivan suunta on koillisesta lounaaseen, ja joita kannattelevat korkeat uusgoottilaiset holvikaaret. Kirkon sisätilat ovat vuorattu neliömäisillä punaisilla, mustilla ja valkoisilla laudoilla ja se on sisustettu runsailla huonekaluilla. Keskilaivassa on kahdessa sarakkeessa 16 riviä penkkejä. Kirkon lattiaa koristaa mosaiikki ja kuoron alapuolella löytyy kirkon arkkitehdin rintakuva. Hän työskenteli Budapestista, Timisoarasta, Suboticasta ja Tirolista tulleiden mestareiden ja taiteilijoiden kanssa, mutta enimmäkseen Novi Sadin mestareiden, muurarin Karl Lehrerin (kirjoitetaan myös Lerar), kivilohkojan Johan Schomanin (t. Šoman), puuseppien Matthias (t. Matijas) Drachin, Philip Jaussin (t. Filip Jauksen), Stefan Gusekin ja Carl Beckin, kuvanveistäjän Gustav Freichtnerin, lukkosepän Leopold Bernoldin, lasileikkurin Lajos Wurstin (t. Lajoš Vurst), maalareiden Franz Steinin t. Steinmanin ja Elijah t. Ilijaš Vincensin, katontekijän Jozef Kleinčeink, valumiehen Emerick Dicgenin, insinöörin Johan Hookin ja muiden kanssa. Urut asensi sleesialainen Gerb Riger Jagerdorf ja taiteellisia veistoksia teki tirolilainen Ferdinand Stuffleser.

Kuorolla on tyylikäs rauta-aita ja pääalttaria e. apsista vastapäätä sijaitsevat mekaaniset urut vuodelta 1895, joilla on 24 rekisteriä. Kirkossa on neljä alttaria ja kaikki neljä on koristeltu taiteellisilla teoksilla ja kaiverruksilla, jotka valmisti ja asensi tirolilainen Ferdinand Stuffleser. Tuolloiseen keisarikuntaan kuuluneesta Tirolista tuodusta puusta kaiverrettuun pääalttariin upotettu kirkon arvokkain ja vanhin maalaus esittää Neitsyt Mariaa. Teoksessa mukana on unkarilaisia kuninkaita, Ladislaus I Pyhä ja Tapani I Pyhä. Lisäksi alttaria koristavat neljän evankelistan patsaat. Apsiksen vasemmalla puolella on Jeesuksen ylösnousemuksen alttari, jossa sivuilla seisovat Pyhä Pietarin ja Paavalin hahmot. Kolmas alttari on omistettu palomiesten suojeluspyhimykselle Pyhälle Florianiukselle, jossa mm. Elisabet Pyhän hahmo. Neljäs on Kristuksen haudalle omistettu alttari, jossa on neljän enkelin hahmot ja se sijaitsee kuoron alla. Kaikkien alttarien veistokset ovat värillisiä kivijäljitelmiä tai tehty marmoroimalla.

Kirkossa on neljä rippituolia ja marmorista kastekappeli. Kirkko paloi vuonna 1904 ja katto tuhoutui. Vuonna 1965 kirkko uudistettiin ja joidenkin lähteiden mukaan siinä on 4 kelloa, joista suurin on 1268 kg ja pienin 191 kg. Vuodesta 2018 muutaman vuoden verran taaksepäin tehdyn viimeisimmän kunnostuksen aikana hiekkapuhallettiin ja puhdistettiin kirkon peittämät keltaiset julkisivutiilet vuosien varrella kertyneestä liasta, uusittiin valaistus ja asennettiin erikoisvalaistus. Ajoittain laastia tai osia koristeista edelleen irtoaa ja putoaa Marian nimen katolisen kirkon julkisivusta, varsinkin myrskyllä.

Lähteet

Vojvodina
Serbian kirkot