joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mark Borowiecki

Mark Borowiecki (s. 12. heinäkuuta 1989) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsissa.

Ura 
Borowiecki pelasi vuosina 2006–2008 CJHL-joukkue Smiths Falls Bearsissa. Sen jälkeen hän pelasi Clarksonin yliopistossa, josta Ottawa Senators varasi hänet viidennellä kierroksella vuoden 2008 varaustilaisuudessa. Borowiecki pelasi kolme kautta ECAC-joukkue Golden Knightsissa, jossa teki 12 maalia ja syötti 20. Hän oli joukkueen kapteeni kaudella 2010–2011.

11. maaliskuuta 2011 Ottawa Senators teki Borowickin kanssa kahden vuoden tulokassopimuksen. Hän liittyi Ottawan farmijoukkue Binghamton Senatorsiin loppukaudeksi 2010–2011. Yhdeksän runkosarjaottelun jälkeen Borowiecki sai 20 pudotuspeliottelussaan tililleen kaksi syöttöpistettä ja kahdeksan jäähyminuuttia Senatorsin voittaessa Calder Cupin.

17. tammikuuta 2012 Borowiecki kutsuttiin ylös NHL:ään lännen vieraskiertueelle. Hän teki NHL-debyyttinsä 19. tammikuuta Ottawan 4–1 -voitossa San Jose Sharksista. Hän pelasi Chris Phillipsin kanssa kolmannessa puolustajaparissa. Borowiecki palasi Binghamtoniin viikkoa myöhemmin.

Työsulkukaudella 2012–2013 Borowiecki pääsi aloittamaan kauden Ottawan kokoonpanossa Jared Cowenin loukkaannuttua. Hän onnistui vahvalla fyysisellä pelaamisellaan pitämään itsensä Ottawan NHL-kokoonpanossa. Borowiecki palasi Binghamtoniin kuuden Ottawassa pelatun pelin jälkeen. 

Borowiecki teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 7. marraskuuta 2013 ohittaessaan Montreal Canadiensin maalivahti Carey Pricen. 18. elokuuta 2014 Borowiecki ja Ottawa tekivät kolmen vuoden pituisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 3,3 miljoonaa dollaria.

Lokakuussa 2020 Borowiecki teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä neljän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Helmikuussa 2022 Borowiecki teki Predatorsin kanssa yksivuotisen ja 900 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Nashville Predatorsin pelaajat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranuan seurakunta

Ranuan seurakunta on Ranualla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunnalle kuuluva Ranuan kirkko on vuodelta 1914. Kirkkoherrana toimii Pentti Kallioranta.

Ranuan seurakunta kuuluu Oulun hiippakuntaan. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 3 587 jäsentä, noin 90 prosenttia kunnan väestöstä.

Lähteet

Seurakunta
Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat
Geoffrey Dawson

Geoffrey Dawson (25. lokakuuta 1874 – 7. marraskuuta 1944) oli brittiläinen journalisti, joka toimi The Timesin päätoimittajana vuosina 1912-1919 ja 1923-1941.

Dawson opiskeli Oxfordissa ja pääsi All Souls Collegen jäseneksi vuonna 1898. Hän joutui sanomalehtialalle puolivahingossa toimiessaan Etelä-Afrikassa Lordi Alfred Milnerin henkilökohtaisena avustajana. Milner halusi  edistää polittisia pyrkimyksiään sijoittamalla Dawsonin johannesburgilaisen lehden toimitukseen. Vuodesta 1906 Dawson oli myös The Timesin Johannesburgin kirjeenvaihtaja.

Vuonna 1911 Dawson palasi Lontooseen ja aloitti kokopäivätyöt The Timesissä.

Lähteet 

Vuonna 1944 kuolleet
Vuonna 1874 syntyneet
Brittiläiset päätoimittajat
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Turku Radio

Turku Radio on Suomen väyläviraston alainen rannikkoradioasema, joka hoitaa merenkulun turvallisuusradioviestintää lähettämällä säännöllisesti merenkulkuvaroituksia sekä sää- ja jäätiedotuksia. Lisäksi se vastaanottaa vikailmoituksia merenkulun turvalaitteista, välittää alus- ja reittitietoja jäänmurtajille sekä varmistaa hätäradioliikennettä Suomen merialueilla. Turku Radio sijaitsee Länsi-Suomen meriliikennekeskuksessa Turussa, ja sen palveluita järjestää Traffic Management Finland.

Lähetykset 
Turku Radiolla on päivittäin seitsemän lähetystä, jotka lähetään sen työskentelykanavilla. Lähetykset ovat englanninkielisiä, mutta merenkulkuvaroitukset voidaan pyydettäessä kertoa myös suomeksi tai ruotsiksi.

Tukiasemat 
Kaikissa Turku Radion kauko-ohjatuissa tukiasemissa on mahdollista käyttää meri-VHF:n kutsukanavia 16 ja 70. Lisäksi jokainen tukiasema on varustettu omalla työskentelykanavallaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Turku Radio väyläviraston sivuilla 
 Turku Radio Traffic Management Finlandin sivuilla

Suomalaiset radioasemat
Meripelastus
Meri-VHF
Liikenne- ja viestintäministeriö
Manuel Fernández

Manuel Fernández voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:

Manuel Fernández Fernández (1923–2012), espanjalainen jalkapalloilija
Manuel Fernández y González (1830−1888), espanjalainen runoilija ja kirjailija
Manuel Fernández Muñiz (s. 1986), espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Tacinga

Tacinga on opuntioille (Opuntia) läheinen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi on anagrammi sanasta catinga eli caatinga, joka on brasilialainen nimitys Bahian osavaltiossa tavattavalle kausivihannalle piikkipensaskasvillisuudelle. Suvussa on kuusi lajia.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat pensasmaisia, usein kiipeileviä tai maanmyötäisiä. Varret ovat liereitä, toisinaan hieman litistyneitä, tai pyöreitä, vastapuikeita tai soikeita muodoltaan ja hieman litistyneitä, nivelettömiä tai nivelikkäitä, vihreitä, meheviä ja aikaa myöten puutuvia. Lehdet ovat pieniä, hyvin surkastuneita, ohuita ja lieriömäisiä. Areolit ovat mustia, ja niissä on herkästi irtoavia väkäskarvoja (glokidioita). Piikkejä on kaksi tai kolme tai ei yhtään, ja ne karisevat pian. Varren kärjen ympärillä sijaitsevat kukat ovat kalpean keltaisia ja vihreän-, violetin- tai ruskeansävyisiä. Kukan tyviosa on ontto, paksu, varsimainen, pienisuomuinen ja siinä on areoleja glokidioineen. Kehälehdet ovat taipuneita, ja sekä heteet että vartalo pistävät ulos niiden suusta tiheänä kimppuna. Kehän ja hetiön välissä on pitkien ja kiharoiden karvojen muodostama kiehkura. Siitepölyhiukkasessa on 12 itureikää, pieniä piikkejä ja huokosia. Hedelmät sijaitsevat yksittäin ja ovat meheviä, pitkänomaisia, vihreitä, valkoisia, ruskehtavia tai punertavia, ja niissä on syvä napamainen muodostuma. Siemenet ovat lähes pallonmuotoisia, pallomaisia tai päärynänmuotoisia ja hieman sivulta litistyneitä. Siemenissä on tiheän karvoituksen peittämä vaippa.

Levinneisyys 
Suku kasvaa Brasilian itä- ja pohjoisosien caatinga-alueella.

Lajit 
Suvun kuusi lajia ovat:
Tacinga braunii
Tacinga funalis
Tacinga inamoena
Tacinga palmadora
Tacinga saxatilis
Tacinga werneri

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet

Aiheesta muualla 
Cacti Guide.

Opuntioideae
Luke Glendening

Luke Glendening (s. 28. huhtikuuta 1989) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Dallas Starsissa.

Ura

Amatööriura 
Glendening aloitti jääkiekon pelaamisen kotikaupunkinsa joukkueessa East Grand Rapidsissa. Hän pelasi East Grand Rapidsin lukiossa neljä vuotta ollen kaksi kertaa joukkueen paras pistemies. Sen jälkeen hän siirtyi Michiganin yliopistoon, jossa pelasi neljän kauden ajan vuosina 2008–2012 NCAA -kiekkoa Michigan Wolverinesissa.

Toisena vuotenaan Glendening oli joukkueen varakapteeni. 45 pelissä hän teki seitsemän maalia ja sai 14 maaliin johtanutta syöttöä.

Glendening oli yhdessä Carl Hagelinin kanssa Michiganin kapteeni. Hän pelasi joukkueen kaikissa 44 pelissä, joissa teki kahdeksan maalia ja syötti kymmenen. 

Viimeisenä vuotenaan Glendening oli edelleen joukkueen kapteeni ja teki uransa parhaat pisteet 10+11 41 pelissä.

Ammattilaisura 
19. kesäkuuta 2012 AHL:ssä pelaava Grand Rapids Griffins poimi Glendeningin vapaiden pelaajien markkinoilta vuoden mittaisella sopimuksella. Kaudella 2012–2013 Glendening pelais 51 pelissä Griffinsissä. Lisäksi hän pelasi yhtä sarjatasoa alempana ECHL:ssä Griffinsin yhteistyöseura Toledo Walleyessa, jossa hänet valittiin ECHL:n vuoden 2013 tähdistöotteluun, johon hän ei kuitenkaan voinut osallistui AHL:ään nostamisensa takia. Glendening pelasi 24 pudotuspeliottelua Grand Rapidsissa ja teki 16 pistettä, kun joukkue voitti Calder Cup -mestaruuden.

5. heinäkuuta 2013 Detroit Red Wings teki Glendeningin kanssa yhden vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen. 12. lokakuuta 2013 Glendening teki NHL-debyyttinsä Philadelphia Flyersia vastaan. 5. huhtikuuta 2014 Red Wings kiinnitti hänet kolme vuotta kestävällä jatkosopimuksella. Uransa ensimmäisen NHL-maalin hän teki laukoessaan kiekon ohi Montreal Canadiensin maalivahti Carey Pricen. Glendeningista tuli eniten otteluita ilman maalia pelannut tulokas hänen onnistuessaan maalinteossa ensimmäisen kerran vasta 52. ottelussaan. Edellinen ennätyksen haltija oli Cummy Burton, joka pelasi Detroitissa 43 ottelua ennen ensimmäistä maaliaan.

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Dallas Starsin pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Office du Niger

Office du Niger on Nigerjoen keinokastelujärjestelmää ylläpitävä ja hyödyntävä organisaatio Malissa. Järjestelmä perustuu Markalassa Ségoun koillispuolella sijaitsevaan säännöstelypatoon, jonka altaasta kanavoidaan vettä joen entisellä tulva-alueella sijaitseville pelloille. Tärkeimmät kanavat ovat pohjoiseen Nionon seudulle johtava Canal du Sahel, Macinan seudulle johtava Canal du Macina ja Siribalan sokeriruokoviljelmiä kasteleva Canal Costes-Ongoïba. Office du Niger on joen yläjuoksun suurin vedenkäyttäjä ja Länsi-Afrikan laajin keinokastelujärjestelmä. Sen pelloilla tuotetaan 40 % Malin riisistä.

Ranskan siirtomaahallinto perusti Office du Nigerin vuonna 1932 kehittämään puuvillan viljelyä. Markalan säännöstelypato otettiin käyttöön vuonna 1947. Malin itsenäistyttyä alueella ryhdyttiin kasvattamaan sokeriruokoa sekä yhä suuremmassa määrin riisiä. Puuvillan viljely loppui kokonaan 1970-luvulle tultaessa. Riisin tuotanto saavutti väliaikaisen huippunsa vuonna 1978, mutta laski sen jälkeen rajusti. Uusi kasvu alkoi 1980- ja 1990-luvuilla, ja nykyään alueella tuotetaan vuosittain noin 320 000 tonnia riisiä. Lisäksi kasvatetaan muun muassa maissia ja vihanneksia. Keinokastelu kattaa noin 74 000 hehtaaria, mikä on vain pieni osa Office du Nigerin hallinnoimasta 1,9 miljoonan hehtaarin laajuisesta alueesta. Maanviljelyn tehostuminen on houkutellut seudulle paljon uusia asukkaita, ja kastelukanavien synnyttämillä kosteikoilla on suuri merkitys myös alueen eläinkunnalle.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Office du Niger 
 Making a Large Irrigation Scheme Work: A Case Study from Mali 

Malin talous
John Barnard

John Barnard (s. 4. toukokuuta 1946 Wembley) on brittiläinen suunnittelija.

Barnard tunnetaan parhaiten työstään Formula 1 -sarjassa eri talleissa, muun muassa McLarenilla ja Ferrarilla. Barnardin keksintöihin kuuluvat muun muassa hiilikuiturunko ja puoliautomaattinen vaihteisto, jotka nykyään ovat perusasioita lähtöruudukon jokaisessa autossa.

Pohjois-Amerikassa Barnardin suunnittelemalla autolla voitettiin vuoden 1980 Indy 500 -kilpailu ja saman vuoden CART-sarjan mestaruus.

Nykyään Barnard työskentelee huonekalusuunnittelijana.

Lähteet

Formula 1 -tallien työntekijät
Englantilaiset henkilöt
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
BioShock 2

BioShock 2 on 2K Marinin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin alun perin helmikuussa 2010 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle sekä myöhemmin vuonna 2012 myös OS X:lle. Peli on jatkoa vuonna 2007 julkaistulle BioShockille.

Peli sijoittuu kuvitteelliseen dystooppiseen kaupunkiin, Raptureen. Pelin tapahtumat sijoittuvat kahdeksan vuotta edellisen osan tapahtumien jälkeen. Pelaaja ohjaa Big Daddya, jonka tulee löytää hänen vuosia sitten kadonnut Pikkusisko.

Ääninäyttelijät

Vastaanotto 

Peli on saanut positiivisen vastaanoton. IGN antoi pelille arvosanaksi 9.1/10, GamesRadar 10/10, GameTrailers 8.8/10, GameSpy 4/5, ja Edge 8/10.

Myös Suomessa peliä kehuttiin. Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 9/10 ja totesi pelin olevan "kerrassaan viihdyttävä kokonaisuus". Pelaaja antoi arvosanaksi myös 9/10, V2.fi 4/5 ja Konsolifin 4/5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Virallinen sivusto 

1950-luvulle sijoittuvat videopelit
1960-luvulle sijoittuvat videopelit
Vuoden 2010 videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Kauhuvideopelit
Windows-pelit
Mac OS -pelit
PlayStation 3 -pelit
Xbox 360 -pelit
Dystopiavideopelit
Yhdysvalloissa kehitetyt videopelit
Nintendo Switch -pelit
Unreal Engine -pelit
Marie-Adélaïde

Marie-Adélaïde (14. kesäkuuta 1894 – 24. tammikuuta 1924) oli Luxemburgin suurherttuakunnan suurherttuatar. Hän oli isänsä,Vilhelm IV, Luxemburgin suurherttuan ja Nassaun nimellisen herttuan vanhin lapsi. Marie-Adélaide oli ensimmäinen Luxemburgin alueella syntynyt hallitsija pitkään aikaan ja samoin Luxemburgin ensimmäinen naismonarkki sitten 1700-luvun lopun. Edellinen Luxemburgin hallitsijana ollut nainen oli vuonna 1780 kuollut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna Maria Teresia, ja edellinen Luxemburgin alueella syntynyt Luxemburgin hallitsija oli Juhana Luxemburgilainen, joka kuoli 1346.

Marie-Adélaïde nousi valtaan isänsä kuoltua 1912. Hän hallitsi koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Saksan keisari Vilhelm II, jonka joukot olivat miehittäneet Luxemburgin, vieraili Marie-Adélaïden luona, mitä pidettiin myöhemmin kansan keskuudessa ongelmallisena. Sodan jälkeen hän luopui kruunusta vuonna 1919 pikkusisarensa Charlotten hyväksi. Hän siirtyi Italiaan, jossa hän eli nunnana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateliset
Hallitsijat
Luxemburgilaiset henkilöt
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Ahmasoja (Eura)

Ahmasoja on Satakunnassa Eurassa 8,6 kilometriä pitkä joki, joka yhtyy Eurajokeen sen vasemmalta puolelta 49,7 km ylävirtaan Euran keskustassa. Ahmasoja on Isosuon-Ahmasjärven valuma-alueen laskujoki ja se kuuluu Eurajoen vesistöön. Koko vesistön laskujoki on Eurajoki, joka purkaa vetensä Selkämereen Eurajoensalmessa Eurajoen kunnassa.

Joen kulku ja ominaisuuksia 
Ahmasojan lähde on Ahmasjärvi, joka sijaitsee Euran kunnan länsiosassa laajan Omasuon laidassa Neittamon ja Mestilän kylien välissä. Ahmasjärvi on tyypillinen metsäjärvi, jonka rannoilla on mökkejä ja pieni maatila. Sen korkeus merenpinnasta on 46,5 metriä. Ahmasjärveä ympäröivä Omasuo on ojitettu 1960-luvun lopussa ja sen ojien vedet on ohjattu suoraan Ahmasojaan. Ahmasojan pääuoma on 8,6 kilometriä pitkä ja sen suu sijaitsee 32,5 metriä merenpinnan yläpuolella.

Ahmasojan uomaa on vuosikymmenien saatossa oikaistu ja perattu moneen otteeseen. Ennen Savikon peltoaukeaa joki kulkee luonnollista uomaansa noin 2 kilometriä, mutta alempana sen uomaa on oikaistu suoraksi noin 3,5 kilometrin osuudelta Savikon peltoaukean pohjoisreunalle asti. Savikon ja Eurajoen liittymiskohdan välillä ovat monet aukeat suo- ja metsämaastosta raivattuja peltoja. Vaikka uoma polveilee ja meanderoi tasaisessa savimaastossa, ei uomaa voi enää pitää luonnollisena, sillä sekin osuus on perattu ja oikaistu useaan kertaan. Tämä käy ilmeiseksi, kun vertaa Ahmasojaa Olof Mörtin karttaan  vuodelta 1696.

Ahmasoja saa vetensä monesta haarasta, joista yksi oja tuo vettä kahdesta Euran ja Rauman rajalla sijaitsevasta metsäjärvestä ja valuma-alueensa pohjoisosan soilta. Nämä järvet ovat Lavajärvi ja Neittamojärvi, jotka ovat yhteydessä toisiinsa Makkarkoskenojan kautta. Lavajärven pinta on 56,6 metriä ja Neittamojärven pinta on 48,6 metriä merenpinnan yläpuolella. Neittamojärvestä molempien vedet jatkavat eteenpäin puroa ja suo-ojaa myöten Isosuon  kautta Ahmasojaan Savikon peltoaukean pohjoiskulmassa. Siellä se yhtyy Ahmasojaan sen vasemmalta puolelta 40 metriä merenpinnan yläpuolella ja noin 3,3 kilometriä ennen Eurajoen suuta. Ojan valuma-alueen pinta-alaa on liittymiskohdan yläpuolella 13,1 km². Ahmasojan pääuoman valuma-alueen pinta-ala on samassa liittymiskohdassa 19,1 km².

Ojan yli on rakennettu lukuisia yksityisiä siltoja ja joen alajuoksulla uoman ylittävät sekä Harjavallan ja Uudenkaupungin yhdistävä kantatie 42 että Euran kylätie. Ahmasojan suu sijaitsee Euran ydinkeskustassa.

Nimitys 
Lounais-Suomen murteissa sanalla oja viitataan sekä luonnonmuotoiseen puroon että kaivettuun ojaan. Myös pientä jokea voidaan nimittää ojaksi. Ahmasoja on koko matkaltaan alle 10 metriä leveä ja suurimmalta osaltaan alle 5 metriä leveä. Uuden vuonna 2012 voimaan astuneen Suomen lain mukaan joen valumisalue on vähintään 100 km².

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Euran kunta: Ahmasojan koulu 
 Turun maakunta-arkisto: Turun ja Porin lääninkanslian vesiasioiden hakemisto, Ahmasojan tapauksia 

Euran luonto
Eurajoen vesistö
Suomen joet
Meidän perheen tähdet

Meidän perheen tähdet on suomalainen viihdeohjelma, joka perustuu brittiläiseen Big Star's Little Star -formaattiin. Ohjelmassa julkisuuden henkilöt ja heidän lapsensa vastaavat henkilökohtaisiin kysymyksiin.

Jokaisessa jaksossa kilpailee kolme lasta ja heidän vanhempansa (tai isovanhempansa) tavoitteenaan päästä finaaliin ja voittaa palkinto hyväntekeväisyyskohteelle.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Oravainen (sukunimi)

Oravainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

Petri Oravainen (s. 1983), jalkapalloilija
Ihon alla (televisiosarja)

Ihon alla on suomalainen 12-osainen draamasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat tutkimussairaalaan. Sarjan pääosissa näyttelevät Taneli Mäkelä, Elena Leeve ja Willehard Korander. Leeve esittää lääkäriksi opiskelevaa sairaanhoitajaa Sofia Siveniusta, jonka isä Hannu (Taneli Mäkelä) on ammatiltaan kantasolututkimukseen erikoistunut lääkäri. Sarja pohtii muun muassa lääketieteen etiikkaa.

Sarja alkoi Nelosella 14. tammikuuta 2016. Se oli katsottavissa ennakkoon kokonaisuudessaan joulukuun 2015 ajan Nelonen Median Ruutu+-palvelussa.

Sarja kuvattiin syksyn 2014 aikana Helsingissä ja Kajaanissa Kainuun keskussairaalassa.

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ohjelma Nelosen verkkosivuilla
 
 Ohjelman esittely tuotantoyhtiön verkkosivuilla 

Suomalaiset sairaalasarjat
Suomalaiset draamasarjat
Nelosen televisio-ohjelmat
Georg Malmstén -palkinto

Georg Malmstén -palkinto on Georg Malmsténin mukaan nimetty, ansioituneelle suomalaiselle muusikolle 3–5 vuoden välein myönnettävä palkinto. Sen myöntää Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry. Palkinto on arvoltaan 10 000 euroa ja se myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999.

Palkinnon saaneet

Lähteet 

Musiikkipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Suomen kurdit

Suomen kurdit ovat nimen mukaisesti Suomessa asuvia kurdeja. Vuonna 2021 maassa asui 15 850 äidinkielenään kurdia puhuvaa henkilöä.

Historia
Suurin osa Suomen kurdeista on Irakista 1990-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön kautta niin sanottuina kiintiöpakolaisina tulleita pakolaisia. Vaikka irakilaistaustaiset kurdit ovatkin enemmistö, heitä on tullut myös Turkista ja Iranista. Irakista ylipäätänsä Suomeen saapuneista enemmistö 2000-luvun alussa oli kurdeja. Isiksen menestys kurdeja vastaan Syyriassa ja Irakissa on johtanut kurdien mielenosoituksiin järjestöä vastaan Suomessakin. Suomalais-kurdilaisen ystävyysseuran mukaan Suomesta on myös lähtenyt useita kymmeniä henkilöitä taistelemaan Isistä vastaan kurdien puolelle.

Kulttuuri
Suomen kurdit puhuvat useita eri kurdin kielen murteita ja osaavat usein muita kieliä samaan aikaan. Irakista saapuneet kurdit puhuvat useimmiten kahta suurimpaa murretta, kurmandžia tai soranîa. Näistä kahdesta soranî on Suomessa käytetympi. Itsensä kurdeiksi omaksuvien määrä on todennäköisesti suurempi kuin sitä äidinkielenään puhuvien määrä. Esimerkiksi monet turkkilaistaustaiset kurdit puhuvat äidinkielenään turkkia kurdin sijaan. Kurdeilla on ollut Suomessa useita eri järjestöjä, jotka ovat ajaneet kurdien asiaa Kurdistanissa. Monet näistä järjestöistä ovat suoraan tai epäsuoraan yhteyksissä Kurdistanin poliittisiin järjestöihin. 

Melkein kaikki Suomen kurdit ovat muslimeja. Irakissa, josta suuri osa Suomen kurdeista on peräisin, valtaosa kurdeista on sunnalaisia. Kurdit eivät kuitenkaan yleensä ole kovin aktiivisia uskonnollisissa yhteisöissä. Tämä johtuu osaltaan siitä, että monilla pakolaisina tulleilla on vasemmistolainen poliittinen tausta. Newroz eli kurdilainen uusivuosi on juhlapäivä jota vietetään kevätpäiväntasauksen aikaan eli 21. maaliskuuta. Eri kurdijärjestöt Suomessa järjestävät tuolloin omia juhliaan.

Lähteet 

Kurdit
Kurdit
Brian Flynn

Brian Michael Flynn (s. 26. heinäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsin organisaatiossa.

Ura 
28. maaliskuuta 2012 Flynn siirtyi tulokassopimuksella Buffalo Sabresiin. Flynn oli yli 22 vuotta vanha, eikä häntä oltu varattu NHL:n varaustilaisuudessa, joten hän oli sopimuksen tehdessään vapaa pelaaja.

Työsulkukauden 2012–2013 aikana Flynn kutsuttiin 1. maaliskuuta 2013 NHL:ään, jossa hän teki 7. maaliskuuta ensimmäisen maalinsa New Jersey Devilsiä vastaan.

Lähteet 
 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
New Jersey Devilsin pelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Rock or Bust

Rock or Bust on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin 28. marraskuuta 2014. Yhtyeestä sairastumisen takia pois lähtenyt Malcolm Youngin korvasi Stevie Young, joka on Malcolm Youngin ja Angus Youngin veljenpoika. Albumi sai hyvän vastaanoton ja esimerkiksi Soundi antoi arvostelussa levystä 4/5 tähteä.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan kärkeen ja pysyi listalla 24 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Brian Johnson – laulu
 Angus Young – soolokitara
 Stevie Young – rytmikitara, taustalaulu
 Cliff Williams – basso, taustalaulu
 Phil Rudd – rummut

Arvostelut 
 Metacritic: 75/100
 Allmusic: 
 Rolling Stone: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

AC/DC:n albumit
Vuoden 2014 albumit
Havi (yritys)

Havi on Riihimäellä toimiva kynttilöitä valmistava tehdas, jonka omistaa Suomen Kerta Oy. Sen tuotemerkit ovat Havi ja Tuikku. Lisäksi Havi-nimellä myydään erilaisia kattaustuotteita, joita valmistetaan Suomen Kerta Oy:n Imatran ja Kotkan tehtailla.

Historia 
Havin kynttilätehtaan historia sai alkunsa kauppias Anton Alfthanin vuonna 1829 Karjalan kannaksella sijainneessa Johanneksen pitäjässä aloittamasta kynttilätuotannosta. Kirjolan kartanoon perustettua kynttilätehdasta voidaan pitää myös Suomen ensimmäisenä kemianteollisuudenlaitoksena. Vuonna 1849 Alftan siirsi tuotantolaitoksensa Viipuriin Havin kaupunginosaan, josta se myöhemmin sai nykyisin tunnetun nimensä. Konkurssiin ajautuneen tehtaan uudeksi omistajaksi tuli vuonna 1866 viipurilainen kauppahuone Hackman & Co, joka jatkoi Alftanin kynttilätehtaan toimintaa nimellä Havi Osakeyhtiö. Kauppaan kuuluivat myös Alftanin Viipuriin perustamat saippuatehdas sekä olutpanimo. 1900-luvun alussa Havi laajensi tuotantoaan teknokemiaan ja kosmetiikkaan.

Havin tehdas toimi Viipurissa talvisodan syttymiseen vuoteen 1939 saakka, jonka jälkeen tuotanto siirrettiin Riihimäelle. Paikkakunnalla oli jo entuudestaan Havin tytäryhtiö Oy Teka Ab, joka valmisti teknokemian tuotteita. Uusi tuotantolaitos valmistui Riihimäelle 1970-luvulla ja vuonna 1977 yhtiö luopio teknokemiastaan myymällä sen saksalaiselle Henkelille. Kynttilätehdas puolestaan siirtyi ruotsalaisen Dunin omistukseen 1996 ja edelleen nykyiselle omistajalleen vuonna 2004.

Lähteet 
Havin kotisivut

Aiheesta muualla 
Suomen Kerta Oy:n kotisivut 
Pörssitieto: Havin Oy.

Suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Suomen teollisuushistoria
Viipurin historia
Viipurilaiset yritykset
Moldovan parlamentti

Moldovan parlamentti () on yksikamarinen, Moldovan tasavallan pääkaupunki Chișinăussa kokoontuva kansanedustuslaitos. Siihen valitaan suhteellista vaalitapaa noudattaen nelivuotiskaudeksi yhteensä 101 kansanedustajaa. Äänioikeus vaaleissa on viimeistään vaalipäivänä 18 vuotta täyttäneillä Moldovan kansalaisilla. Parlamenttivaaleissa on vain yksi, koko maan kattava vaalipiiri. 

Parlamentaarista työtä tehdään 11 valiokunnassa. Lisäksi parlamentti voi tarvittaessa perustaa muita, myös väliaikaisia, valiokuntia.

Kesäkuusta 2019 lähtien aina vuoden 2021 parlamenttivaaleihin saakka parlamentin puhemiehenä (romaniaksi Președintele Parlamentului Republicii Moldova) toimi Zinaida Greceanîi.

Moldovan lain mukaan puolueiden tulee varmistaa, että molemmilla sukupuolilla on vähintään 40 % edustus ehdokaslistoilla. Naisilla on kiintiöityjä paikkoja myös hallitusta muodostettaessa. Muille ryhmille, kuten esim. nuorille, ei ole kiintiöpaikkoja..

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Parlamentin Twitter-tili
 Parlamentin Facebook-sivu

Moldovan politiikka
Parlamentit
Banastre Tarleton

Sir Banastre Tarleton (21. elokuuta 1754 – 15. tammikuuta 1833) oli brittiläinen sotilas ja poliitikko. Parhaiten hänet muistetaan Yhdysvaltain vapaussodasta, jossa hän taisteli Englannin puolella George Washingtonin johtamaa siirtokuntien armeijaa vastaan.

Tarletonin sotilaallinen kyvykkyys toi hänelle nopeasti mainetta brittien keskuudessa. Hän oli erinomainen ratsastaja ja hyödynsi taitoaan ratsain suoritettavassa sodankäynnissä. Samalla Tarletonista tuli vihatuin brittiupseeri amerikkalaisten silmissä ja lehdistö antoi hänelle liikanimiä kuten "Verinen Ban" ja "teurastaja".

Palattuaan Englantiin Tarleton loi sotilaallisen uransa lisäksi poliittisen uran alahuoneen jäsenenä 1790–1812. Hän edusti alahuoneessa Liverpoolia ja tuli parhaiten tunnetuksi orjien vapauttamisen vastustamisesta ja orjakaupan tukemisesta.

Tarleton kuoli Herefordshiren maakunnassa Englannissa tammikuussa 1833 unohdettuna sotasankarina.

Lähteet

Viitteet 

Bathin ritarikunta
Brittiläiset kenraalit
Brittiläiset poliitikot
Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet
Baronetit
Yhdysvaltain vapaussota
Vuonna 1754 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet
Kaj Kalin

Kaj Kalin (s. 1956) on suomalainen muotoilun asiantuntija, kriitikko, opettaja, toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Taideteollisuusmuseon yli-intendenttinä 1980–1998. Vuodesta 1980 lähtien hän on kirjoittanut muotoilu-, kuvataide- ja kirjallisuusarvosteluja Helsingin Sanomiin. Hän on toiminut Gloria Koti- ja muiden aikakauslehtien kolumnistina ja opettanut muun muassa Kuvataideakatemiassa ja Aalto-yliopistossa.

Kalinin vuonna 1994 ilmestynyt kaunokirjallinen teoksensa Veressä sai Kalevi Jäntin palkinnon. Vuonna 2012 ilmestynyt Design sai Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2014 Kalin sai Helsingin yliopiston Palmenia-koulutuskeskuksen Persoonallinen kynä -palkinnon.

Kirjallisia teoksia
Veressä (1994)
Design (2012)

Lähteet

Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Suomalaiset kirjailijat
Muotoilu
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Kalle Kniivilä

Kalle Antero Kniivilä (s. 22. tammikuuta 1965 Joensuu) on ruotsinsuomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt malmölaisessa Sydsvenska Dagbladetissa. Vuonna 2018 hän ehti työskennellä kaksi kuukautta Ruotsin Moskovan-suurlähetystön lehdistöneuvoksena, kunnes hänet karkotettiin Venäjältä.

Kniivilä palkittiin lokakuussa 2014 Kanava-palkinnolla teoksestaan Putinin väkeä: Venäjän hiljainen enemmistö. Hän on Suomen ja Ruotsin kansalainen.

Teokset 
 
 Julkaistu Ruotsissa nimellä Putins folk: Rysslands tysta majoritet.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kniivilän sivusto.

Ruotsalaiset toimittajat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Viggo Kampmann

Viggo Olfert Fischer Kampmann (21. heinäkuuta 1910 – 3. kesäkuuta 1976) oli tanskalainen poliitikko. Hän johti maan sosialidemokraattista puoluetta ja toimi Tanskan pääministerinä helmikuusta 1960 syyskuuhun 1962. Ennen sitä Kampmann toimi valtiovarainministerinä 1953–1960.

Kampmannin heikentyvä terveys pakotti hänet luopumaan sekä puoluejohtajan että pääministerin tehtävästä kahden ja puolen vuoden jälkeen Jens Otto Kragin hyväksi. Välittöminä oireina olivat sydänvaivat, mutta Kampmannin on sanottu kärsineen kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä ja hän turvautui masennuskausinaan runsaaseen alkoholin käyttöön. Hänen ajoittaisia katoamisiaan Kööpenhaminan ravintoloihin ei ajan tavan mukaan kuitenkaan kerrottu kansalle.

Loppuvuosinaan Kampmann toimi poliittisena kommentaattorina ja Tanskan julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana. Hänen poikansa Jens Kampmann toimi useissa ministerintehtävissä 1970-luvulla.

Lähteet 

Tanskan pääministerit
Tanskan valtiovarainministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Sosiaalidemokraattiset poliitikot
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Charlotte (Luxemburg)

Charlotte (23. tammikuuta 1896 – 9. heinäkuuta 1985) oli Luxemburgin suurherttuakunnan suurherttuatar. Hän oli isänsä,Vilhelm IV, Luxemburgin suurherttuan ja Nassaun nimellisen herttuan toiseksi vanhin lapsi. Vilhelmin kuoltua hänen vanhin lapsensa Marie-Adélaïde nousi valtaan, mutta luopui kruunusta 14. tammikuuta 1919 ensimmäisen maailmansodan aikaisten toimiensa vuoksi, minkä jälkeen Charlotte nousi Luxemburgin suurherttuattareksi.

Marie-Adélaïden valtakauden jälkeen monet luxemburgilaiset olivat pettyneitä monarkiaan. Niinpä pian Charlotten valtaannousun jälkeen järjestettiin kansanäänestys monarkiasta luopumisesta. Charlotte onnistui kuitenkin muuttamaan kansan mielipiteen, ja sai 28. syyskuuta 1919 pidetyssä kansanäänestyksessä monarkian poistamisesta 77,8 % hyväksytyistä äänistä. Uudessa perustuslaissa suurherttuan asema valtionpäämiehenä säilytettiin, mutta hänen valtaoikeuksiaan kavennettiin.

Toisen maailmansodan puhjettua syyskuussa 1939 Luxemburg arveli puolueettomuuden suojelevan valtiota. Natsi-Saksa kuitenkin käytti Luxemburgia ja Belgiaa, joka oli samalla tavalla puolueeton, läpikulkumaina Ranskaan ohi Ranskan Maginot-linjan. Toukokuussa 1940 Saksan joukot saavuttivat Luxemburgin ja miehittivät sen nopeasti. Luxemburgin hallitus ja Charlotte perheineen lähti salassa maanpakoon Ranskaan. Ranskan joutuessa Saksan hyökkäyksen kohteeksi pakolaishallitus siirtyi Espanjan ja Portugalin kautta Isoon-Britanniaan. Sieltä Charlotte ja hänen perheensä matkusti myös Yhdysvaltoihin ja Kanadaan, mistä he palasivat myöhemmin Isoon-Britanniaan. Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa Charlotte puhui Luxemburgin puolesta muun muassa radiossa. Vuonna 1945 pakolaishallitus pääsi palaamaan saksalaismiehityksestä vapautettuun Luxemburgiin.

Charlotte luopui kruunusta 12. marraskuuta 1964. Häntä seurasi suurherttuaksi hänen poikansa Jean. Charlotte kuoli 9. heinäkuuta 1985, ja hänet haudattiin Luxemburgin Notre-Damen katedraaliin.

Katso myös 
 Luxemburgin historia toisen maailmansodan aikana

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateliset
Hallitsijat
Luxemburgilaiset henkilöt
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Aarno Kemppainen

Aarno Eero Julius Kemppainen (5. syyskuuta 1886 Kittilä – 12. maaliskuuta 1947 Kuopio) oli suomalainen päätoimittaja.

Kemppaisen vanhemmat olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Kuopion lyseosta ja valmistui 1909 Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta.

Kemppainen oli Kuopiossa ilmestyneen Savotar-lehden päätoimittajana 1911–1918 ja Warkauden Lehden päätoimittajana 1928–1930. Hän on sen jälkeen vuodesta 1930 STT:n Kuopion toimiston johtajana.

Aarno Kemppainen oli naimisissa vuodesta 1911 Lyyli Kekkosen kanssa. Lääninreviisori ja runoilija Eino Kemppainen sekä toimittaja-kirjailija Yrjö Kemppainen olivat Aarno Kemppaisen veljiä.

Teoksia 
 Piirteitä Kuopion uimaseuran 10-vuotisesta toiminnasta vv. 1904-1914. Kuopion uimaseura, Kuopio 1915
 Tiiliä lukemassa. Muutamia vankilamuistelmia. Pohjolan kustannus, Oulu 1917

Lähteet 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Aarno Kemppainen

Viitteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
UDAR

Vitali Klytškon puolue "UDAR" (Ukrainan demokraattinen uudistuksen allianssi) () on Vitali Klytškon johtama ukrainalainen puolue. Nimen lyhenne tarkoittaa iskua tai lyöntiä. Puolue on  EPP:n tarkkailijajäsen.

Historia

Entinen raskaansarjan nyrkkeilyn- ja potkunyrkkeilynmaailmanmestari Klytško aloitti poliittisen uransa pyrkimällä parlamenttiin ja Kiovan kaupunginvaltuustoon PORA-PRP-puolueen johdossa vuonna 2006 ja hänestä tuli valtuustossa puolueensa edustajien ryhmänjohtaja. Vuonna 2008 ennenaikaisissa kunnanvaaleissa useasta puolueesta koottu Vitali Klytškon blokki kaksinkertaisti äänimääränsä. Huhtikuussa 2010 Klytško valittiin "Nova Krajina" -puolueen ("Uusi maa, entinen "Eurooppalainen pääkaupunki") johtoon ja nimi muutettiin. Vuonna 2012 puolue nousi parlamenttiin.

Vuoden 2014 vaaleihin puolue osallistui Petro Porošenkon blokin listoilla.

Lähteet

Euroopan kansanpuolue
Ukrainalaiset puolueet
Oleh Ljaškon radikaalipuolue

Oleh Ljaškon radikaalipuolue () on ukrainalainen puolue. Lokakuun 2014 parlamenttivaaleissa puolue nousi 7,4 prosentin ääniosuudella maan viidenneksi suurimmaksi puolueryhmäksi. Se sai 22 kansanedustajaa Ukrainan parlamenttiin
ja osallistui Arseni Jatsenjukin toiseen hallitukseen ennen puolueen siitymistä oppositioon syksyllä 2015.

Historia

Puolue perustettiin Mykolajivissa ja rekisteröitiin syyskuussa 2010 nimellä Ukrainan radikaali-demokraattinen puolue.

Oleh Ljaško valittiin puolueen johtoon kolmannessa puoluekokouksessa elokuussa 2011, jolloin puolueen nimi muutettiin.

Menestys vaaleissa

Ljaško oli 28. lokakuuta 2012 järjestetyissä parlamenttivaaleissa puolueen ainut läpimennyt ehdokas.

Keväällä 2014 Ljaško osallistui Ukrainan presidentinvaaleihin, joissa hän oli kolmanneksi suosituin ehdokas 8,3 prosentin kannatuksella.

Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleihin radikaalipuolue kampanjoi halulla puhdistaa Ukraina oligarkeista, kuvaannollisesti (puoluetunnuksessaan näkyvän) hangon avulla. Puolue kampanjoi myös maan varustamisella uudelleen ydinaseilla. Donbassin sodassa (Itä-Ukrainan kriisissä) puolue haluaisi käyttää voimaa.

Radikaalipuolue sai vaaleissa 7,44 prosentin kannatuksen, joka toi 22 kansanedustajapaikkaa radaan. Se oli yksi valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen ylittäneistä kuudesta puolueesta. 
Vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet parlamentin kansanedustajista valitaan vaalipiireistä, mutta radikaalipuolue ei voittanut edustajia yhdestäkään vaalipiiristä.  Vuoden 2014 vaaleissa tosin 27 vaalipiirikohtaista paikkaa jätettiin täytettäväksi myöhemmin, koska vaalitoimitusta ei voitu suorittaa Krimillä ja paikoin separatistien hallitsemassa Itä-Ukrainassa.

Valeri Voštševskyi (Валерій Миколайович Вощевський) oli liikenneministeri ja kolmas varapääministeri.
Puolue jätti hallituksen syyskuussa 2015 vastalauseena perustuslainmuutokselle, jonka oli tarkoitus antaa lisää autonomiaa kapinallisalueille.

Lähteet

Aiheesta muualla
Liashko's party ready to enter into coalition under certain conditions (31.10.2014)  (ukrinform.ua)
 Länsisuuntaus vahvistuu Ukrainan parlamentissa (27.10.2014) (yle.fi)

Ukrainalaiset puolueet
Alvis Saladin

Alvis Saladin (FV601) on brittiläisvalmisteinen panssariauto. Sen valmistaja on Alvis Vickers, ja se otettiin käyttöön vuonna 1958. Ajoneuvon pääaseena oli 76 mm tykki, ja sen panssaroinnin vahvuus oli enimmillään 32 mm. Autoa käytettiin lähinnä aseistettuna tiedusteluajoneuvona Britannian armeijassa.

Auton toimintasäde oli 400 kilometriä, ja sen huippunopeus maantiellä sama kuin Alvis Saraceninkin, 72 km/h. Moottori oli 8-sylinterinen Rolls-Roycen valmistama bensiinimoottori, joka oli teholtaan 190 hv (119 kW). Ajoneuvon kaikki kuusi pyörää olivat vetäviä ja 4 ensimmäistä olivat ohjaavia. Se tarkoitti sitä, että yhden pyörän puhkeaminen ei ollut este ajoneuvon etenemiselle.

Ajoneuvoa on käytetty muiden muassa Kyproksella, Lähi-idässä ja Afrikassa. Se on ollut osin vielä käytössä 1980-luvulla.

Panssarimuseon kokoelmissa on yksi ajokuntoinen, Iso-Britanniasta vaihtokaupalla saatu Saladin.

Ajoneuvon seuraaja on alumiinipanssaroitu Alvis FV101 Scorpion.

Lähteet 

Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 165)

Aiheesta muualla 
FV601 Saladin - Armored Car - History, Specs and Pictures - Military Tanks, Vehicles and Artillery
Army Guide - SALADIN, Reconnaissance Vehicle
The East of England Tank Museum: Alvis Saladin

Yhdistyneen kuningaskunnan panssariautot
Jens Otto Krag

Jens Otto Krag (15. syyskuuta 1914 – 22. kesäkuuta 1978) oli tanskalainen poliitikko, joka toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1962–1968 ja 1971–1972. Hänet tunnettiin Tanskan Nato- ja EEC-jäsenyyden voimakkaana kannattajana.

Elämäkerta 
Maalaispaikkakunnan tupakkakauppiaan poika Krag liittyi sosiaalidemokraattisen puolueen nuorisojärjestöön 1930 ja eteni pian puoluetehtäviin. Hänet alettiin tuntea työväenliikkeen piirissä innokkaana toimittajana ja kouluttajana. Taloustieteen yliopisto-opintojensa jälkeen hän työskenteli kansanhuollon virkailijana. Krag valittiin Tanskan parlamenttiin eli kansankäräjille 33-vuotiaana 1947 ja häntä alettiin valmentaa yhä vaativampiin tehtäviin. Hän toimi vuodesta 1947 Hans Hedtoftin hallituksen kauppa-, teollisuus- ja merenkulkuministerinä.

Vuonna 1950 Krag siirtyi Tanskan suurlähetystöön Washingtoniin talousneuvonantajaksi, jonka vastuualueeseen kuului Marshall-apu. Sitten Krag toimi salkuttomana ministerinä Hedtoftin ja H. C. Hansenin hallituksissa 1953–1957 ja vuoden verran ulkomaankauppaministerinä, kunnes hänet nimitettiin 1958 ulkoministeriksi. Tässä tehtävässä Krag edusti Tanskaa Euroopan taloudellista yhdentymistä koskevissa neuvotteluissa.

Pääministeriksi ja sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajaksi Jens Otto Krag nousi Viggo Kampmannin jälkeen 44-vuotiaana ja oli tuolloin monipuolisesta ministerikokemuksestaan huolimatta hallituksen nuorin jäsen. Krag oli ajamassa Tanskaan kansanäänestystä EEC:hen liittymisestä, mutta äänestyksen tuloksen osoittauduttua hyvin kahtiajakautuneeksi, hän erosi poliittisista tehtävistään. Kragin viimeiseksi julkiseksi tehtäväksi jäi EEC:n edustajana toimiminen Yhdysvalloissa 1974–1975.

Vuonna 1971 hän oli Pohjoismaiden neuvoston presidentti.

Kragin ensimmäinen vaimo oli ruotsalainen kirjailija ja näyttelijä Birgit Tengroth ja toinen vaimo näyttelijä Helle Virkner. Hänellä on kaksi lasta Virknerin kanssa.

Kragille myönnettiin vuonna 1966 Kaarle Suuren palkinto.

Kirjallisia teoksia 
Fremtidens Danmark (1945)
Ung mand i 30'erne (1969)
Kamp og fornyelse: Socialdemokratiets indsats i dansk politik 1955–71 (K.B. Andersen kanssa, 1971)
Travl tid, god tid (1974)
Dagbog 1971–72 (1972)

Lähteet 

Tanskan pääministerit
Tanskan ulkoministerit
Tanskan työministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Sosiaalidemokraattiset poliitikot
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Ideapark Oulu

Ideapark Oulu on kauppakeskus Oulun Kuivasrannassa. Kauppakeskuksessa on vuokrattavaa pinta-alaa 23 550 m2 ja lähes 50 liikettä. Se avattiin 31. lokakuuta 2014.

Oulun Ideapark on yksikerroksinen, kaareva ja 400 metrin pituinen. Ideapark Oulu sijaitsee valtatie 4:n ja Raitotien eritasoliittymän kaakkoispuolella, noin yhdeksän kilometriä Oulun keskustasta pohjoiseen.  

Toivo Sukari ilmoitti lokakuussa 2015 Oulun Ideaparkin laajentuvan 3 hehtaariin. Laajennuksella pyritään helpottamaan tilojen kovaa kysyntää. Laajennus otettiin käyttöön huhtikuussa 2016.

Sukari Invest myi Oulun Ideaparkin elokuussa 2016 sijoitusyhtiö Avant Capital Partnersille ja Alma Property Partners -rahastolle.

Liikkeet

Arnolds 
Bik Bok
Burger King 
Carlings
CHANGE Lingerie 
Chef's Salad, Kebab & Pizza
Click Shoes 
Cubus
DNA
Dressmann 
Dressmann XL 
Espresso House
Finnmari 
Flying Tiger Copenhagen
FUN Liikuntakeskus

Glitter
Hairlekiini
Hesburger
H&M
Instrumentarium
Jungle Juice Bar
Jysk
KappAhl
Kicks 
Kotipizza
Kukkamarkkinat
Kultajousi
Leluaitta
Liaton pesula-automaatti
Life
Lindex

Luckiefun's Sushibuffet
Luhta Outdoor Store
Luhta Outlet
Marimekko Outlet
Maskun Kalustetalo
Musti ja Mirri
New Yorker
Noomi
Nordic Beauty Concept X Lumene
Normal
OmaPosti-kioski
Oral Hammaslääkärit
Oulun kaupungin hyvinvointipiste
Oulun Osuuspankki

Pakettipiste
Pancho Villa
Perusterveys 
Posti
Rax Pizzabuffet
Silmäasema 
Stadium Outlet
Subway 
Synsam
Telia
Timanttiset
Tokmanni 
Virtapiste 
Zizzi

Katso myös 
 Ideapark Seinäjoki
 Ideapark Lempäälä

Lähteet

Aiheesta muualla

Ideapark Oulu

Oulun kauppakeskukset
Mika Erno

Mika Erno (oik. Carl Mikael Erno, sukunimi vuoteen 1932 saakka Erikson, 15. huhtikuuta 1919 Helsinki – 8. helmikuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen arkkitehti

Koulutus 
Erno kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1938 ja valmistui  arkkitehdiksi [[Teknillinen korkeakoulu|Teknillisestä Korkeakoulusta 1946.

Ura 
Erno työskenteli 1944–1948 toimistoarkkitehtina Arkkitehtitoimisto Erkki Linnasalmessa, sen jälkeen 1948–1951 toimistoarkkitehtina Hämeenlinnan kaupungin rakennustoimiston arkkitehtiosastolla ja 1951–1982 asemakaava-arkkitehtina. Hän hoiti sivutoimisesti 1949–1952 Hämeen lääninrakennustarkastajan tehtävää. Oman arkkitehtitoimiston hän perusti 1952 ja työskenteli siinä vuoteen 1981. Hän sai yliarkkitehdin arvonimien 1982.

Suunnittelutöitä 
Hämeenlinnan ortodoksinen kirkko 1962
 Hätilän kirkko, Hämeenlinna
 Hämeenlinnan keskusseurakuntatalo
 Iittalan seurakuntatalo
 Janakkalan kirkon seurakuntatalo
 Turengin Yhteiskoulu
 Parolan lukion laajennus
 Pappilanniemen sairaala, Hattula
 Jalasjärven kunnansairaalan laajennus
 Turengin päiväkoti
 Tervakosken päiväkoti
 Virastotalo Raatihuoneenkatu 9, Hämeenlinna
 Turengin Kela, poliisi ja verotoimisto
 Janakkalan Osuuspankki
 Rengon Säästöpankki
 Toijalan Osuuspankki
 Lammin Säästöpankki, laajennus
 Hämeenlinnan Osuuspankin toimitalo
 Hämeen Sähkön toimitalo, Hämeenlinna
 Hämeenlinnan Keskustalo
 Ojoisten ostoskeskus, Hämeenlinna
 Haagan opiskelijarakennus S-Oppi, Helsinki
 K-Betonia elementtitehdas, Hämeenlinna
 Karlbergintie 25 (1956) ja Aulangontie 77 (1959) Hämeenlinnan Karlbergin omakotialueelle
 Lauttasaaren posti ja asuinrakennus, Helsinki 1953 yhdessä Eino Schroderuksen kanssa
Wetterhoffin kotiteollisuusopiston lisäsiipi 1960
Hämeenlinnan vanha säästöpankki, uudisrakennus 1963, yhdessä Olavi Sahlbergin kanssa
 Kerrostaloja ja rivitaloja Hämeenlinnassa, Turengissa, Tervakoskella, Iittalassa, Rovaniemellä, Keravalla ja Helsingissä

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Hätilän kirkko

Hätilän kirkko on Hämeenlinnan Hätilän kaupunginosassa sijaitseva Hämeenlinna-Vanajan seurakunnan kirkko. Sen on suunnitellut arkkitehti Mika Erno, ja se on valmistunut 1956. Kirkossa on seurakunnalle vuonna 1859 lahjoitettu jäljennös Leonardo da Vincin maalauksesta Pyhä ehtoollinen.

Kirkkosali on toisessa kerroksessa. Rakennuksessa on myös muita kokoontumistiloja, joissa ovat kokoontuneet päiväkerho, pyhäkoulu, partio ja vanhusten kerho. Kirkon 12-äänikertaiset mekaaniset urut on rakentanut Kangasalan urkurakentamo vuonna 1971.

Hätilän kirkko suljettiin kokonaan toistaiseksi korjaamista vaativan kosteusvaurion takia syksyllä 2014. Loppuvuodesta 2018 ilmoitettiin, että kirkko on tarkoitus remontoida ja avata jälleen käyttöön vuoden 2019 aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hämewiki

Hämeenlinnan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Hätilä
Pietarjoki

Pietarjoki on Satakunnassa Eurassa 11,3 kilometriä pitkä joki, joka laskee vetensä Turajärveen. Pietarjoki on Haajanojan ja Naarjoen valuma-alueen laskujoki ja sen valuma-alueen pinta-ala on 47,6 km². Se kuuluu laajempaan Eurajoen vesistöön. Koko vesistön laskujoki on Eurajoki, joka purkaa vetensä Selkämereen Eurajoensalmessa Eurajoen kunnassa.

Nimitys 
Nimitystä Pietarjoki käytetään vain joen alajuoksusta. Jo 4 kilometrin päässä Turajärven kylän peltoaukealla sen suoraksi oikaistua uomaa nimitetään Haajanojaksi. Sen nimisenä se esiintyy Isosuolta asti.

Joen kulku 
Pietarjoki laskee Turajärveen sen kaakkoiskulmassa ja joen suu sijaitsee 28,1 metriä merenpinnan yläpuolella. Noin 5,1 kilometriä ylempänä uomaan liittyy vasemmalta Naarjoen oja. Yhtymäkohta sijaitsee 37,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Viimeisellä osuudellaan joki putoaa siten 9,4 metriä ja on siitä vain 1,3 kilometriä yli 5 metriä leveä.

Joen lähde on Saarikonjärvi, joka sijaitsee myös Eurassa ja jonka vedenpinnankorkeus on 54,3 metriä. Laskujoki aloittaa ensin metsäpurona, joka luikertelee 300 metriä ensimmäisen pellon laitaan, ja jatkaa sitten ojitettuna uomana 1,3 kilometriä Välimaan tilan kohdalle. Tässä pisteessä puron korkeus on pudonnut 14,3 metriä, pääasiassa sen metsäosuudella. Tästä eteenpäin 4,6 kilometrin matkalla Naarjoen yhtymäkohtaan pudostusta kertyy enää 2,5 metriä.

Valuma-alueen kuvailua 
Pietarjoki syntyy pääasiassa kahden suuren ojan Haajanojan ja Naarjoen tuomista vesistä. Pietarjoen osuudella siihen valuu vain muutama oja. Naarjoen yhtymäkohdasta ylöspäin joen kulkua voidaan tarkastella kumpaakin haaraa erikseen.

Noin 6,3 kilometriä pitkä Haajanoja, jonka valuma-alueen pinta-ala on 15,72 km², virtaa idässä Isosuon läpi ja sen lähteenä on pieni metsälampi Saarikonjärvi. Tällä uomalla on laaja valuma-alue, sillä laajalta ja ojitetulta Isosuolta kertyy paljon sadevettä. Myös Välimaan tilan peltojen läpi kulkeva johto-oja yhtyy Haajanojaan sen vasemmalta puolelta tuoden Hankasuon ja peltoaukeansa sadevedet siihen. Oja alittaa valtatien 12.

Noin 6,4 kilometrisen Naarjoen valuma-alue on pinta-alaltaan 17,9 km² ja se kerää vetensä lähinnä Turajärven eteläpuolelta. Naarajoen lähteenä on Loukonen, jonka pohjoisrannan luusuasta erkanee puro, joka ohittaa osittain pelloksi kuivatetun Naarjärven kosteikon ja kulkee sitten Naarjoen kylän peltoaukean läpi. Naarjoki on ainakin peltoalueella koko matkaltaan syvennettyä ja oikastua ojaa. Oja alittaa valtatien 12 kahdesti.

Naarjärven eteläpäässä Naarjokeen yhtyy Nikunoja, joka kerää Suokorven pellon ja Läpikäytänsuon vedet Rauman kaupungin puolelta. Hieman alempana Naarjokeen yhtyy vielä Heinorkonoja.

Lähteet

Viitteet 

Suomen joet
Euran luonto
Eurajoen vesistö
Miranshah

Miranshah on kaupunki Pakistanin pohjoisosan heimoalueilla. Se on saanut nimensä Timur Lenkin pojan Miran Shahin mukaan. 

Miranshah on Pohjois-Waziristanin suurin kaupunki. Siellä on Pakistanin armeijan tukikohta. Alueella on ollut vuosia levottomuuksia ja jatkuvia yhtydenottoja Pakistanin armeijan ja erilaisten terroristijärjestöiksi luokiteltujen tahojen välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin kaupungit
Niklas Svedberg

Niklas Svedberg (s. 4. syyskuuta 1989) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelaa SHL-seura Djurgårdens IF:ssä.

Ura 
29. toukokuuta 2009 Boston Bruins ilmoitti tehneensä SHL:ssä pelanneen Svedbergin kanssa tulokassopimuksen. Svedberg debytoi AHL:ssä 19. lokakuuta 2012 Manchester Monarchsia vastaan. Svedberg kutsuttiin ensimmäisen kerran Bostoniin 24. toukokuuta 2013. Svedberg valittiin AHL:n parhaaksi maalivahdiksi kaudella 2012–2013.

Svedberg teki NHL-debyyttinsä 2. tammikuuta 2014 kotiottelussa Nashville Predatorsia vastaan. Hän pelasi koko ottelun 60:50 minuuttia pelin edetessä jatkoajalle, jonka alussa Bruins teki 3–2 -voittomaalin.

Bruinsin tiputtua vuoden 2014 pudotuspeleissä Montreal Canadiensille, seura kertoi 23. kesäkuuta 2014 tehneensä Svedbergin kanssa vuoden kaksisuuntaisen jatkosopimuksen, kun Bruinsin edellisen kauden toisena maalivahtina toimineen Chad Johnsonin sopimusta ei uusittu.

Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset jääkiekkomaalivahdit