Mikojan-Gurevitš MiG-17

Mikojan-Gurevitš MiG-17 (, ) on neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä. MiG-15:n korvannut MiG-17 oli ensimmäinen venäläinen jälkipolttimella varustettu suihkuhävittäjä. Vuonna 1950 ensilentonsa lentänyt konetyyppi otettiin palveluskäyttöön vuonna 1952 ja sitä käytettiin muun muassa Vietnamin sodassa.

Kehitys 
MiG-17 pohjautui Mikojanin ja Gurevitšin aikaisempaan MiG-15-hävittäjään. 
Tärkeimpinä muutoksina siinä oli moottoriin lisätyn jälkipolttimen lisäksi ohuemmat ja viistommat, kärjistään pyöristetyt siivet sekä pitempi runko.

Sarjatuotanto aloitettiin elokuussa 1951. Tuotannon aikana konetta paranneltiin ja muutettiin useita kertoja. Perusmallina MiG-17 oli kolmella leko-tykillä varustettu päivähävittäjä. Aseistus oli tehokas, mutta koneen epävakaus asealustana ja heikko tähtäin heikensivät osumisen mahdollisuutta. Konetta käytettiin myös hävittäjä-pommittajana, mutta sen pommilasti (maks. 500 kg) oli pieni ja yleensä se kantoikin pommien sijasta lisäpolttoainetankkeja.

Pian valmistukseen tuli joka sään hävittäjä MiG-17P, joissa oli Izumrud-tutka. Keväällä 1953 alkoi MiG-17F-mallin valmistus, jossa oli VK-1F-moottori ja jälkipoltin. Siitä tuli yleisin MiG-17-malli. Seuraava massatuotantoon päässyt malli oli MiG-17PF. Mig-17:n valmistus päättyi Neuvostoliitossa vuonna 1955. Kokonaisvalmistusmäärä Neuvostoliitossa oli 7 999 konetta. Vuonna 1956 pieni määrä muutettiin MiG-17PM:ksi (PFU), jossa oli ensimmäisen sukupolven ilmasta-ilmaan-ohjuksia.

Neuvostoliiton ulkopuolella
MiG-17:ää lisenssivalmistettiin Puolassa (Lim-5 ja 6) ja Kiinassa (Shenyang J-5). Puolassa Lim-5-koneita valmistettiin vuosina 1956–1960 yhteensä 477 kappaletta ja rynnäkköversiota Lim-6bis-koneita 239 kappaletta. Kiinassa konetyyppiä valmistettiin lisenssillä 767 kappaletta Shenyang J-5 -merkinnällä vuosina 1956–1959. Koneen vientiversion nimi oli Shenyang F-5. Vietnamissa koneita käytettiin vuosina 1965–1973. Tällä konetyypillä saavutettiin 71 amerikkalaiskoneen pudotus.

Konetyypin kaikkien versioiden kokonaisvalmistusmäärä on 9 482 kappaletta ja se palveli 40 maan ilmavoimissa. Osa näistä oli Afrikan maita. Konetyyppi poistui pääosin käytöstä Itä-Euroopassa maiden ilmavoimissa 1970- ja 1980-luvuilla. Puolassa tyypin viimeinen lento tapahtui vuonna 1992.

Puolassa ja Kiinassa valmistettuja versiota myyntiin runsaasti Länsi-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin pääosin vuosina 1988–1992. Osa näistä kunnostettiin lentokuntoisiksi. Nykyisin lentokuntoisia MiG-17-koneita on tusinan verran mm. Yhdysvalloissa, Hollannissa ja Norjassa. Ne ovat suosittuja lentonäytöskoneita.

Mallit 
MiG-17 – Perusmalli. Moottorina VK-1. Fresco-A
MiG-17A – Moottorina VK-1A
MiG-17AS – Hyökkäysmalli, kantoi raketteja.
MiG-17P – Jokasään hävittäjä. Izumrud-tutka. Fresco-B
MiG-17F – VK-1F-moottori jälkipolttimella. Fresco-C
MiG-17PF – Jokasään hävittäjä Izumrud-tutkalla ja VK-1F-moottorilla. Fresco-D
MiG-17PM(PFU) – Hävittäjä tutkalla ja K-5-ilmasta-ilmaan-ohjuksilla. Fresco-E
MiG-17R – Vakoilulentokone VK-1F-moottorilla ja kameralla.

MIG-17 Suomessa

Ilmataistelu 1954
Konetyyppi ei ole koskaan lentänyt Suomen Ilmavoimissa. Kuitenkin kaksi MiG-17-hävittäjää ajoivat takaa 8.5. 1954 yhdysvaltalaista Harold Austinin ohjaamaa RB-47 Stratojet -lentokonetta Suomen Lapin ilmatilassa. Kolme RB-47-lentokonetta oli lentänyt tiedustelemaan ilmakuvauksella Norjanmeren kautta Murmanskin alueelle Kuolan niemimaalle ja Arkangelin satamia, puolustusvälinetehtaita ja muita sotilaallisia kohteita. Lentokoneita vastaan Neuvostoliitto lähetti MiG-15- ja MiG-17-hävittäjiä, joista viimeksi mainittuja RB-miehistöt eivät osanneet odottaa.

Sallassa Onkamojärven yläpuolella toinen kahdesta Suomen ilmatilaa loukaten takaisin lentäneen koneen miehistöstä huomasi olevansa MiG-17-hävittäjien takaa-ajamana. MiG-17:t tulittivat ja RB-47 sai vaurioita polttoainesäiliöönsä sekä radioonsa kyeten kuitenkin palaamaan tukikohtaan Englantiin. Paikalliset asukkaat onnistuvat seuraamaan ilmataistelua, joka pyrittiin salaamaan salaamalla sitä koskevat asiakirjat Suomen ulkoasiainministeriössä. Uusi Suomi oli jo kuitenkin tehnyt asiasta artikkelin, minkä vuoksi Suomen ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkö, Eero A. Wuori leimasi uutisen humpuukiksi. Lopuksi asia jouduttiin kuitenkin myöntämään. Eduskunnan ulkoasiaivaliokunnan jäsen Johannes Virolainen kuitenkin esitti salaamisyrityksen perusteluksi sen, että haluttiin välttää Suomen joutuminen osalliseksi suurvaltojen välisistä ristiriidoista.

Yksityiskoneet
Suomeen kuitenkin ostettiin ja tuotiin yksityisesti 1990-luvun alussa kaksi entistä Puolan ilmavoimien Lim-5 (Mig-17F) -konetta. Lim-5-kone 1C-1505 oli ensin 90-luvulla Paimion sittemmin lopetetussa automuseossa, sitten yksityisomistuksessa Harjavallan lähistöllä erään vanhan koulun pihassa ja nyt Iitissä.

Toinen  Lim-5-kone 1C-1709 oli Suomen ilmavoimien "MIG-21BIS"-maalauksessa Karstulassa ainakin vuonna 2003. Vuonna 2004 Teräs Astra Oy lahjoitti koneen Keski-Suomen ilmailumuseolle. Nykyään kone on Keski-Suomen Ilmailumuseon pihassa Tikkakoskella vihreäksi maalattuna ja kukkasin koristeltuna: koneen maalauksen suunnittelijan mukaan sen nimi on "Anni".

Tekniset tiedot (MiG-17F)

Lähteet 

 Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 88-89) ISBN 1-84215-991-7.

Viitteet 

MiG-017
Neuvostoliittolaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet