Essee

Essee on asiatekstien luokkaan kuuluva tekstilaji. Tyypillisesti essee on pohdiskeleva ja verrattain lyhyehkö teos, jossa sisällön lisäksi myös ilmaisutavalla on merkittävä rooli. Tyyliseikkojen painoarvon vuoksi essee onkin asiatekstilajeista lähimpänä kaunokirjallisuutta. Esseiden kirjoittajia sanotaan esseisteiksi. Sana essee tulee ranskan kielen sanasta essayer (pyrkiä, yrittää) ja on peräisin ranskalaiselta Michel de Montaignelta (1533–1592), joka oli ensimmäinen esseisti.

Esseetekstin aihepiiriä ei ole rajoitettu, vaan se voi käsitellä mitä tahansa aihetta. Usein pohdinnan kohteena ovat kuitenkin filosofiset tai yhteiskunnalliset kysymykset sekä taide ja kirjallisuus.

Esseetyypit 

Esseet jaetaan kahteen eri alalajiin, jotka ovat subjektiivinen essee ja tutkielmaessee.

Subjektiivinen essee on melko vapaamuotoinen kirjoitelma, jossa kirjoittajan mielipiteet ovat tärkeässä asemassa ja joka voi edetä yllättävienkin mielleyhtymien varassa. Lähteiden tarkka merkitseminen ei ole tärkeää ja viittauksia muihin teoksiin käytetään useimmiten vain kirjoittajan omien pohdintojen virikkeenä.

Tutkielmaessee pyrkii käsittelemään aihettaan objektiivisesti ja muistuttaa tieteellistä tutkielmaa. Yleensä tutkimusongelma tai -tehtävä ilmaistaan selkeästi ja lähteet merkitään tarkasti, mahdollisesti tekstiviitteiden ja lähdeluettelon avulla. Toisin kuin tavallisessa tutkielmassa, tutkielmaesseessä voidaan tuoda esille kirjoittajan omia mielipiteitä ja muuta henkilökohtaista aineistoa.

Esseen rakenne

Johdanto 

Essee koostuu kappaleista. Ensimmäinen kappale on johdanto. Siinä lukijalle esitetään ja taustoitetaan esseen aihe. Johdanto johdattaa esseen sen aihepiiriin ja perustelee aiheen lähestymistavan.

Käsittelykappaleet 

Johdantokappaleen jälkeen tulee käsittelyosa, jossa pohditaan ja käsitellään esseen aihe. Käsittelyosa jaetaan kappaleisiin, joissa käsitellään eri osia aiheesta. Kappaleet voidaan esseestä riippuen otsikoida.

Esseen lopetus 

Essee lopetetaan tekemällä viimeiseksi kappaleeksi yhteenveto jossa tiivistetään esseessä käsitellyt asiat. Lopetuksessa kerrataan lyhyesti esseen pohdinnat ja päätelmät aiheesta. Lopetuskappaleessa voidaan nostaa esille kysymyksiä joista voidaan myöhemmin jatkaa kirjoituksessa.

Käyttö 

Nykyään essee on laajalti käytössä ylempien oppiasteiden opetustyökaluna. Tekstilajia hyödynnetään yliopistossa ja se muodostaa yhden lukion äidinkielen opetuksen kulmakivistä. Tällainen ympäristö usein korostaa esseen sisältöä ja sen sisältämiä argumentteja tyyliseikkojen kustannuksella . Oppilaitoksissa kirjoitetut esseet ovat usein myös aihepiiriltään tarkemmin rajattuja; perustana on usein tehtävänanto tai aineisto, jota oppilaan on esseessään hyödynnettävä.

Essee elää myös oppilaitosten ulkopuolella. Ilmaisumuoto on erityisen suosittu taiteilijoiden, kirjailijoiden ja yhteiskuntakriitikoiden keskuudessa. Se mahdollistaa ajatusten vapaamuotoisen ilmaisun persoonallisella tavalla.

Hyvän esseen tunnusmerkkejä 

Tekstilajin löyhästä normistosta johtuen ei ole mahdollista osoittaa yhtä ainoaa muottia, johon kaikki hyvätasoiset esseetekstit mahtuisivat. Onnistuneista esseistä voidaan silti löytää yhdistäviä piirteitä.

Hyvä essee 

 Menee suoraan asiaan
 Herättää lukijassa ajatuksia ja yllättää positiivisesti
 Käsittelee aihettaan eri näkökulmista ja vertailee niitä toisiinsa
 On pohdiskeleva ja myös perustelee esitetyt mielipiteet
 Sisältää tuoreita ilmaisuja ja heijastaa kirjoittajan rikasta sanavarastoa
 Välttää kliseeksi muuttuneita ja töksähteleviä vertauskuvia
 Erottuu tyylillään muista tekstilajeista
 On johdonmukainen; kantava ajatus säilyy, vaikka näkökulma vaihtuu

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Esseen kirjoittaminen Taideteollinen korkeakoulu – Virtuaaliyliopisto

Opetusmenetelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit