joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alfred Meissner

Alfred Meissner (1822–1885) oli saksalainen runoilija. Hän kuului Nuoren Saksan kumoukselliseen runoilijapiiriin. Parasta on hänen lyriikkansa, esimerkiksi Byronin ja George Sandin muistolaulut.

Meissnerin suuremmista sepitelmistä sai kertomaruno Ziska (1846) paikoittaisella värikkyydellään unohtamaan taiteellisen yhteyden ja syvyyden puutteen. Muita merkittäviä ovat Heine-sävyinen koominen eepos Der Sohn des Atta Troll, murhenäytelmät Das Weile des Wrias (1850), Reginald Armstrong (1853) ja Der Prätendent von York (1857) sekä joukko yleisön huvitteluhalulle liiaksi uhraavia romaaneja (Die Sansara, 1858; Zwischen Fürst und Volk, 1861; Schwarzgelb, 1862–1864; Die Kinder Roms, 1870; Oriola, 1874; Auf und nieder, 1879 ja muita), joiden osatekijyyttä ja rahallista korvausta vaati Franz Hedrich -niminen kirjallinen harrastelija. Vuonna 1884 ilmestyi hänen toinen pääteoksensa Geschichte meines Lebens, joka on edelleen lukemisen arvoinen vuoden 1848 polittisen ja henkisen ilmapiirin kuvauksena.

Meissner on mielikuvitukseltaan rikas, aikansa byronilaisen pessimismin ja kansanvaltaisten aatteiden valtaama, mutta melko pinnallinen runoilija.

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset kirjailijat
Vuonna 1822 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Luettelo Suomen kävelykaduista

Suomen ensimmäiset kävelykadut avattiin Tammisaaressa 1966 ja Raahessa 1975. Ensimmäinen asemakaavassa vahvistettu kävelykatu oli Porin Yrjönkatu vuonna 1977.

 Helsingissä
 Iso Roobertinkatu, osa
 Kalevankatu, osa
 Katariinankatu
 Keskuskatu
 Kluuvikatu
 Mikonkatu, osa
 Perhonkatu(Helsingin ensimmäinen pysyvä kävelykatu,avattiin 18. toukokuuta 1976)
 Salomonkatu, osa
 Siltasaarenkatu, osa
 Sofiankatu
 Yliopistonkatu, osa
 Hämeenlinnassa
 Raatihuoneenkatu, osa
 Imatralla
 Koskenparras
 Joensuussa
 Kauppakatu, osa
 Siltakatu, osa
 Jyväskylässä
 Asemakatu, osa
 Kauppakatu, osa
 Väinönkatu, osa
 Järvenpäässä
 Sibeliuksenkatu
 Kajaanissa
 Kauppakatu, osa
 Kemissä
 Valtakatu, osa
 Keravalla
 Kauppakaari
 Kokkolassa
 Tehtaankatu, osa
 Kouvolassa
 Manski
 Kuopiossa
Kauppakatu, osa
Puijonkatu, osa
 Lahdessa
 Rautatienkatu, osa

 Lappeenrannassa
 Oleksi
 Maarianhaminassa
 Torggatan, osa
 Mikkelissä
 Hallituskatu, osa
 Oulussa
 Rotuaari
 Pietarsaaressa
 Kanavapuistikko, osa
 Porissa
 Itäpuisto, osa
 Yrjönkatu, osa
 Porvoossa
 Lundinkatu
 Raahessa
 Laivurinkatu
 Riihimäellä
 Kauppakuja
 Välikatu
 Rovaniemellä
 Koskikatu, osa
 Tampereella
 Aleksis Kiven katu, osa
 Itäinenkatu
 Kuninkaankatu, osa
 Otavalankatu, osa
 Pinninkatu, osa
 Tuomiokirkonkatu, osa
 Torniossa
 Hallituskatu, osa
 Turussa
 Itäinen Rantakatu, osa
 Läntinen Rantakatu, osa
 Yliopistonkatu, osa
 Vaasassa
 Hovioikeudenpuistikko, osa
 Vantaalla
 Liesikuja, osa
 Myyrmäenraitti
 Tikkuraitti

Lähteet

Aiheesta muualla 

kävelykadut
Paleoskandinaavinen kieli

Paleoskandinaavinen kieli on kieli, jota puhuttiin Fennoskandiassa, kunnes saame syrjäytti sen noin 2000 vuotta sitten. Paleoskandinaavi (myös "muinaislappi") ei ollut sukua saamelle, eikä millekään nykyään tunnetulle kielelle. Sen sanastoa on säilynyt saamelaisissa paikannimissä, joiden pohjalta sanastoa on rekonstruoitu. Saamelaiskieliin on myös tullut monia lainasanoja paleoskandinaavisesta kielestä, lainasanoja on todennäköisesti yli tuhat.

Nykysuomen sanoista nuotio, kontio, kiiruna ja naali ovat siirtyneet saamelaiskielten kautta muinaiskielestä suomeen.

Sanastoa
-ir-, vuori
skiehč(č)-, vedenjakaja 
jeahk(k)-, yksinäinen (vuori)
nuss-, vuorenhuippu vuorijonon reunalla
čára-, ylimmäinen (järvi)
sáll-, suuri saari merellä 
čiesti, jyrkkäreunainen ranta
ičč-/ižž-, uloin saari merellä

Lähteet

Aiheesta muualla
 

 Euroopan kuolleet kielet
Meissner

Meissner, Meißner on saksalainen sukunimi muun muassa seuraavilla:

 Alfred Meissner (1822–1885), saksalainen runoilija
 August Meissner (1839–1903), saksalaissyntyinen orkesterinjohtaja
 August Gottlieb Meissner (1853–1907), saksalainen kirjailija
 Bruno Meissner (1868–1947), saksalainen orientalisti
 Emma Meissner (1866–1942), ruotsalainen oopperalaulaja ja näyttelijä
 Georg Meissner (1829–1905), saksalainen fysiologi
 Hjalmar Meissner (1865–1940), suomalainen kapellimestari
 Katrin Meißner (s. 1973), saksalainen uimari ja olympiavoittaja
 Kimmie Meissner (s. 1989), yhdysvaltalainen taitoluistelija
 Otto Meissner (1880–1953), saksalainen juristi ja virkamies
 Renate Stecher, o.s. Meißner (1950), itäaaksalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja

Muita 
 Meissner-ilmiö, suprajohteilla havaittu ilmiö 
 Meissnerin keränen, värinää aistiva reseptori

Katso myös 
 Meisner
Mestaus-patsas Teerikangas

Mestaus-patsas Teerikangas on Muhoksen Teerikankaalla noin 10 kilometrin päässä Muhoksen kirkonkylältä Utajärven suuntaan valtatie 22:n varrella entisessä teloitusmaastossa sijaitseva kansanjoukon läsnä ollessa 25.7.2020 paljastettu asianajaja Antero Kassisen suunnittelema ja Kassisen Asianajotoimisto Oy:n toteuttama oikeushistoriallinen muistomerkki ajalta, jolloin syytetyillä ei ollut asianajajaa, vaikka teosta seuraisi kuolemanrangaistus.

Teerikankaalla toimeenpantiin täytäntöön neljän ihmisen kuolemantuomiot vuosien 1766 ja 1802 välisenä aikana. Täytäntöönpanon päivämäärä ja kellonaika kuulutettiin kirkossa, jotta kansa tulisi sankkana joukkona katsomaan toimitusta. Papit olivat kirkkokäsikirjan mukaisesti valmistelleet tuomittua päivien ajan ”autuaaliseen kuolemaan”. Toimituksessa oli uskonnollisen rituaalin piirteet. Tuomittua rääkättiin teilinpyörässä tai kehonosat jätettiin siihen ihmisille pelotukseksi ja varoitukseksi tai linnuille. Teloituspaikat olivat vilkkaiden teiden varsilla kuten tämäkin oli Kainuuseen johtavan tien varrella.

Mestaus-patsas Teerikangas on nyt Suomen ainoa teilipyörällinen muistomerkki, vieläpä historiallisesti tutkitulla paikalla, ja kaikista tuomituista löytyvät oikeuden pöytäkirjat. Muistomerkin pääkalloon kiinnitetty kirves on tarkka replika Kuopion lääninpyövelin kirveestä. Muistomerkin viereisessä infotaulussa on selostettu kukin oikeustapaus.

Lähteet 
 Mikko Moilanen, Suomen Pyövelit, Docendo 2019
 Sanomalehti Kaleva, Mestaukset ovat osa pimeää historiaa, 26.7.2020

Muhoksen nähtävyydet
Suomen muistomerkit
Zama

Zama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Kanagawan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Sagamiharan ylängöllä ja Sagamijoen varren alluviaalitasangolla. Zamassa on 130 765 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 17,57 neliökilometriä.

Zama kehittyi historiallisesti markkinapaikkana ja postiasemana Hachiōjin ja Hiratsukan välisellä tiereitillä. Vuonna 1937 Zamaan perustettiin keisarillisen Japanin armeijan sotilasakatemia ja muita armeijan laitoksia, joiden paikalle sijoittui toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Camp Zama. Kaupunkioikeudet Zama sai vuonna 1971. 2000-luvun alkuun saakka kaupungin väkiluku kasvoi nopeasti osana Suur-Tokiota. Sinne on rakennettu muun muassa auto-, elektroniikka- ja koneteollisuutta.
 
Zaman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Shōkoku-jin ja Engyō-jin buddhalaiset temppelit. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Sagami-linja ja Odakyū-rautateiden Odawara-linja.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin internetsivut 

Kanagawan prefektuurin kaupungit
Arijit Singh

Arijit Singh (; s. 25. huhtikuuta 1987 Jiaganj, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen laulaja ja säveltäjä. Hän laulaa pääasiassa hindin ja bengalin kielillä, mutta hän on laulanut myös muilla intialaisilla kielillä. Hän on voittanut monia palkintoja, mukaan lukien National Film Awards -palkinnon ja kuusi Filmfare Awards -palkintoa.

Singh osallistui television laulukilpailuun Fame Gurukul vuonna 2005, mutta hän nousi kuuluisuuteen vasta kappaleella ”Tum Hi Ho” vuonna 2013.

Yksityiselämä 
Singh on etniseltä taustaltaan isänsä puolelta punjabi ja äitinsä puolelta bengali. Singh meni naimisiin Koel Royn kanssa vuonna 2014. Heillä on kaksi poikaa.

Palkinnot 
Filmfare Awards
 2014: Paras mieslaulaja – ”Tum Hi Ho” (Aashiqui 2)
 2016: Paras mieslaulaja – ”Sooraj Dooba Hain” (Roy)
 2017: Paras mieslaulaja – ”Ae Dil Hai Mushkil” (Ae Dil Hai Mushkil)
 2018: Paras mieslaulaja – ”Roke Na Ruke Naina” (Badrinath Ki Dulhania)
 2019: Paras mieslaulaja – ”Ae Watan” (Raazi)
 2020: Paras mieslaulaja – ”Kalank” (Kalank)

Filmfare Awards East
 2014: Paras mieslaulaja – ”Mon Majhi Re” (Boss)

International Indian Film Academy Awards
 2014: Paras mieslaulaja – ”Tum Hi Ho” (Aashiqui 2)
 2018: Paras mieslaulaja – ”Hawayein” (Jab Harry Met Sejal)
 2019: Paras mieslaulaja – ”Ae Watan” (Raazi)
 2020: Paras mieslaulaja – ”Ghungroo” (War)

National Film Awards
 2018: Paras mieslaulaja – ”Binte Dil” (Padmaavat)

Producers Guild Film Awards
 2014: Paras mieslaulaja – ”Tum Hi Ho” (Aashiqui 2)
 2016: Paras mieslaulaja – ”Hamari Adhuri Kahani” (Hamari Adhuri Kahani)

Screen Awards
 2014: Paras mieslaulaja – ”Tum Hi Ho” (Aashiqui 2)
 2015: Paras mieslaulaja – ”Muskurane” (CityLights)
 2018: Paras mieslaulaja – ”Zaalima” ja ”Galti Se Mistake” (Raees ja Jagga Jasoos)
 2019: Paras mieslaulaja – ”Ae Watan” (Raazi)

Stardust Awards
 2017: Paras mieslaulaja – ”Channa Mereya” (Ae Dil Hai Mushkil)

Tele Cine Awards
 2013: Paras mieslaulaja – ”Bojhena Shey Bojhena” (Bojhena Shey Bojhena)

West Bengal Film Journalists’ Association Awards
 2018: Paras mieslaulaja – ”Maula Re” (Chaamp)

Zee Cine Awards
 2014: Paras mieslaulaja – ”Tum Hi Ho” (Aashiqui 2)
 2016: Paras mieslaulaja – ”Sooraj Dooba Hain” (Roy)
 2017: Paras mieslaulaja – ”Ae Dil Hai Mushkil” (Ae Dil Hai Mushkil)
 2020: Paras mieslaulaja – ”Pal Pal Dil Ke Paas” (Pal Pal Dil Ke Paas)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Intialaiset laulajat
Pop-folklaulajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Hello Neighbor 2

Hello Neighbor 2 (ennen Hello Guest) on tuleva tinyBuild Gamesin julkaisema varastamis-, kauhu- ja selviytymisvideopeli. Peli julkaistaan vuonna 2022. Pelin tapahtumat sijoittuvat Hello Neighbor -pelin Act 1 ja Act 2 välille.

Pelaaminen 
Theodore Peterson (Naapuri) ja Nicky Roth (Hello Neighbor 1 pelin pelihahmo) ovat kadonneet ja pelaajan tehtävänä on jäljittää heitä. Pelaaja ohjaa yksityisetsivää, jolla etsii johtolankoja löytääkseen Herra Petersonin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset verkkosivut

Kauhuvideopelit
Hiiviskelypelit
Indie-videopelit
Windows-pelit
Xbox One -pelit
Xbox Series X- ja Series S -pelit
Viktor Lisitski

Viktor Nikitovitš Lisitski (, s. 18. lokakuuta 1939 Magnitogorsk, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.

Lisitski saavutti Tokiossa 1964 olympiahopeaa ottelussa, permannolla, hypyssä ja joukkuekilpailussa ja sijoittui lisäksi rekillä neljänneksi ja nojapuilla viidenneksi. Toisen joukkuekilpailun olympiahopeansa hän saavutti Méxicossa 1968. MM-kilpailuista Litsinski saavutti joukkuekilpailun hopeaa vuosina 1962 ja 1970. EM-kilpailuista Lisitski voitti kolme mestaruutta ja kolme hopeaa Antwerpenissä 1965, kolme mestaruutta ja ottelusta hopean Tampereella 1967 sekä yhden mestaruuden ja yhden hopean Varsovassa 1969. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti ottelussa kahdesti, ja telinekohtaisia Neuvostoliiton-mestaruuksia hänelle kertyi yhteensä 13 kappaletta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 

Neuvostoliittolaiset telinevoimistelijat
Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Lippisch P.12

Lippisch P.12 oli toisen maailmansodan aikainen ramjetillä varustettu saksalainen hävittäjälentokone, joka jäi suunnitteluasteelle. Lentokoneesta suunniteltiin neljä eri versiota.

Suunnittelu ja kehitys 
Alexander Lippisch suunnitteli P.12: n vuonna 1944. Koneen oli tarkoitus olla pieni, yksinkertainen ja kykenevä ylisoonisiin nopeuksiin. Kone oli yksipaikkainen ja deltasiipinen. Aseistuksena oli kaksi MG 151/20 tykkiä. Moottorina toimi yksittäinen nestemäistä polttoainetta käyttävä ramjetti, jonka ilmanottoaukko sijaitsi koneen nokassa. Suutin sijaitsi sivuvakaimen alapuolella, rungon takaosassa. Koneeseen olisi asennettu väliaikaiset rakettimoottorit, tai se olisi tiputettu korkealta emoaluksesta, jotta se olisi saatu ramjetin toimimista edellyttäville nopeuksille.

Koneen ensimmäinen versio (I) muistutti ulkonäöltään Me 163 hävittäjää, ja oli miehittämätön testirunko. Koneen toisen version (II) runko oli leveämpi, ja täten jättäen tilaa myös pilotille. Tämän version tuulitunnelitestaus osoitti lentokoneen aiheuttavan liikaa ilmanvastusta saavuttaakseen ylisooniset nopeudet vaurioitumatta. Tämän seurauksena suunniteltiin koneen kolmas versio.

Koneen kolmas versio (III) sisälsi useita aerodynaamisia parannuksia, kuten ilmanottoaukon muotoileminen pyöreästä soikiomaisemmaksi. Myös siivet ja evä uudistettiin. Koneen laskutelineinä toimivat yksi sisäänvedettävä rengas rungon keskellä, sekä deltasiipien vahvistetut alaspäin taivutetut kärjet, jotka toimivat jalaksina.

Koneen viimeinen ja neljäs versio (IV), joka tunnetaan myös nimellä Lippischin Ääntä Nopeampi Lentävä Siipi (eng. Lippisch Supersonic Flying Wing) oli kolmatta versiota litteämpi, ja siinä oli pienempi pyrstö, sekä yksinkertaisempi soikea ilmanottoaukko. Lentokonetta ohjattiin makuuasennossa ja koneessa oli neljä hydraulisesti ohjattavaa laippaa. Laskutelineet muodostuivat kolmesta sisäänvedettävästä jalaksesta. Projekti keskeytettiin Saksan antauduttua toukokuussa 1945.

Katso myös 

 Lippisch P.09
 Lippisch P.13b
 Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
 Lippisch P.15

Lähteet 

Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945
Valgjärv (Rõuge)

Valgjärv (myös Jaanipeebu järv) on Virossa Rõugen kunnan Jaanipeebun ja Tindin kylissä sijaitseva järvi. Se on Rõuge jõen jokilaakson Rõugen järvialueen ylin järvi .

Maantietoa 
Järvi on 380 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Se sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa, jonka paikallinen nimi on Rõuge ürorg. Laaksossa on vierekkäin kaksi järveä, joista toinen on Liinjärv. Molemmat järvet laskevat suurempaan järveen Suurjärv. Laakson pohja on soistunutta metsää tai niittyä. Rõugen taajama ja sen liepeillä olevat Jaanipeebun ja Tiidun kylät sijaitsevat laakson rinteiden yläpuolella. Järven eteläpäässä on kapeasuinen lahti, jota kutsutaan Peräjärveksi. Valgjärvellä ei ole saaria. Sen keskisyvyys on 4,4 metriä, ja syvänteessä on vettä 12,3 metriä (tai 12,6 metriä ). Järven lounaisrinteet ovat jyrkät, mutta muuten sen rannat ovat alavia. Pohjoisrannalla sijaitsee kylätien varressa kolme taloa. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Luontoarvoja ja luokittelu 
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu ().

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Aare Mäemets on julkaisussaan Eesti NSV järved ja nende kaitse vuodelta 1977 kuvaillut järveä. Hänen mukaansa järvessä on mutapohja, joka voi olla noin 6 metriä paksu. Vedenväri on kellertävänvihreä ja veden näkösyvyys on 2,9–3,0 metriä. Järven vesi on kesäisin ja talvisin lämpötilakerrostunut. Veden happamuustaso on pH 8,2–8,4 . Vesikasvillisuus muodostuu 28 lajista. Järvessä elää ainakin särki, ahven, hauki, lahna, sorva, made ja salakka.

Historiaa 
Paikallisen tiedon mukaan toisen maailmansodan aikana olisi järveen piilotettu upottamalla neuvostoliittolainen lentokone. Vuonna 2002 tutkittiin sukeltamalla osoitettua kohtaa järven pohjasta ja 11,8 metrin syvyydestä löydettiin lentokoneen ohjaamo ja osa runkoa. Koneen rungosta puuttuivat siivet ja peräsin, joita ei löydetty.

Vesistösuhteita 
Valgjärv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, jossa Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivujoki. Järvestä alkaa pieni oja, joka laskee heti Suurjärveen. Valgjärven kaakkoispäähän laskeutuu kaksi laaksoa Külmorg ja Mõhkorg, joiden pohjalla virtaa purot. Järven rannoilla ja pohjassa on lähteitä . Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia

Lähteet 

Rõuge
Võrumaan järvet
Rõuge jõen valuma-alue
Sarah Nedergård

Sarah Nedergård (s. 21. marraskuuta 1989) on suomenruotsalainen näyttelijä ja laulaja. Hän toimii myös puheterapeuttina. Nedergård on opiskellut mm. Ruotsissa (Musikalakademien, Uumaja) 2008–2010 ja Suomessa (International Musical Theater Education) 2011–2013. Nedergård on esiintynyt mm. Tampereen Teatterissa, Åbo Svenska Teaternissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Vaasan kaupunginteatteriin syksyllä 2020.

Myös Nedergårdin sisko Sannah Nedergård on näyttelijä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://www.vaasa.fi/ajankohtaista/sarah-nedergard-nauttii-kontaktista-yleison-kanssa-nyt-jos-koskaan-tarvitaan-teatterin-taikaa/
 https://www.sarahnedergard.com/
 https://areena.yle.fi/1-50505421
 https://turunseutusanomat.fi/2019/09/jo-paljon-hehkutettu-pieni-merenneito-on-maineensa-arvoinen/

Suomenruotsalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Charlien enkelit (vuoden 2019 elokuva)

Charlien enkelit on 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Elizabeth Banks. Banks myös käsikirjoitti elokuvan Evan Spiliotopoulosin ja David Auburnin  tarinan pohjalta. Sen pääosissa ovat Kristen Stewart, Naomi Scott ja Ella Balinska, jotka esittävät yksityisetsivätoimisto Townsend Agencyn uuden sukupolven ”enkeleitä”. Elokuva on kolmas osa Charlien enkelit -elokuvasarjassa, ja jatkoa elokuville Charlien enkelit (2000) ja Charlien enkelit: Kurvit suoriksi (2003). Elokuvan soundtrackin ensimmäinen single ”Don’t Call Me Angel”, jonka esittävät Ariana Grande, Miley Cyrus ja Lana Del Rey, julkaistiin syyskuussa 2019.

Charlien enkelit sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. marraskuuta 2019. Se sai heikon vastaanoton sekä kriitikoilta että yleisöltä, ja sitä sanottiin yhdeksi vuoden suurimmista pettymyksistä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintakomediat
Televisiosarjoihin perustuvat elokuvat
M/T Enskeri

M/T Enskeri oli Neste Oy:n omistama, vuonna 1970 valmistunut suomalainen tankkilaiva. Laiva siirtyi 1982 Turkin lipun alle ja se romutettiin Kalkutassa Intiassa 1992. Enskeri tuli tunnetuksi vuonna 1975 tapahtuneen arsenikkitynnyrien upotusskandaalin johdosta.

Enskeri valmistui maaliskuussa 1970 Rheinstahl Nordseen telakalta Emdenissä Länsi-Saksassa. Laivan vetoisuus oli 112 643 kuollutpainotonnia, pituus 274,26 metriä, leveys 39,03 metriä ja syväys 15,40 metriä. Koneteho oli 26 000 hevosvoimaa. Enskerin sisaralus oli vuonna 1969 valmistunut tankkilaiva Tiiskeri.

Enskeri lähti 15. maaliskuuta 1975 Sköldvikistä mukanaan 690 arsenikkijätetynnyriä, jotka oli tarkoitus upottaa Atlantilla mereen. Kansainvälisten vastalauseiden seurauksena arsenikkitynnyrit purettiin 3. huhtikuuta Lissabonissa tanskalaiseen Jens Rand-alukseen, joka toi ne takaisin Suomeen Naantalin jalostamolle 16. huhtikuuta.

Vuonna 1982 Enskeri siirtyi sveitsiläiselle omistajalle neljän miljoonan Yhdysvaltain dollarin hinnasta. Laivan uudeksi nimeksi tuli Murat M ja kotisatamaksi Istanbul. Vuonna 1986 laiva siirtyi Panaman lipun alle, uudeksi nimeksi tuli Northern Dancer. Omistajana oli nyt kreikkalainen varustamo Chelsea Nav Ltd. Laiva siirtyi sittemmin Liberian lipun alle. Sijans Steels romutti alkuksen Kalkutassa lokakuussa 1992, ja romuhinta oli noin kolme miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nesteen arsenikkiskandaali 1975. Yle Elävä arkisto 23.9.2011.

Tankkerit
Neste Shipping
Tattari (täsmennyssivu)

Tattari voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

tattari eli viljatatar, tatarkasveihin kuuluva kasvilaji
tattari, historiallinen nimitys kiertolaisista tai romaneista
Sukunimenä:
Juho Tattari (s. 1870), suomalainen kansanopiston opettaja ja oppikirjojen tekijä
Tauno Tattari (1907–1936), suomalainen urheilutoimittaja ja elokuvakäsikirjoittaja
Vilho Tattari (1893–1962), suomalainen jääkärivänrikki
Väinö Tattari (1902–1981), suomalainen kommunistipoliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja

Katso myös
Tataari (täsmennyssivu)
Saltzman

Saltzman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Emma Saltzman (1880–1972), suomalainen tekstiilisuunnittelija
 Fredrik Saltzman (1839–1914), suomalainen kirurgian professori ja todellinen valtioneuvos, Lääkintöhallituksen pääjohtaja 1890–1902
 Fredrik Saltzman (nuorempi) (1881–1972), suomalainen ylilääkäri
 Harry Saltzman (1915–1994), kanadalaissyntyinen elokuvatuottaja.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Alaric Saltzman, Salvatore-sisäoppilaitoksen perustaja ja rehtori televisiosarjoissa Vampyyripäiväkirjat ja Legacies
 Elizabeth Saltzman, televisiosarjoissa Vampyyripäiväkirjat ja Legacies
 Josie Saltzman, Elizabeth Saltzmanin kaksoissisar televisiosarjoissa Vampyyripäiväkirjat ja Legacies.
Lippisch P.14

Lippisch P.14 oli toisen maailmansodan aikainen suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen hävittäjälentokone.

Suunnittelu 
Koneen suunnitteli Alexander Lippisch. Koneeseen tuli asentaa kaksi rungon sisäistä Heinkel HeS 011 turbojettiä, joiden ilmanottoaukot sijaitsivat molemmin puolin ohjaamoa. Suuttimet sijaitsivat molemmin puolin sivuperäsintä rungon takaosassa. Koneessa oli deltasiivet ja komipyöräteline. Koneen ohjaamo sijaitsi aivan rungon etuosassa, ja lasista valmistettu nokka olisi antanut hyvän näkymän koneen alapuolelle. Lentokoneen litteän muotoilun takia lentäjän täytyi ohjata konetta makuuasennosta. Koneen etuosa muistutti Lippischin valmistamaa DM-1 liitokonetta. Koneesta valmistettiin vain tuulitunnelimalli.

Katso myös 

 Lippisch P.12
 Lippisch P.09
 Lippisch P.13a
 Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945

Lähteet 

Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945
Al-Amal

Al-Amal (, , , tunnetaan myös nimellä Emirates Mars Mission) on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien ensimmäinen Mars-luotain, joka laukaistiin  Tanegashimasta Japanista. Luotain saapui Marsiin 9. helmikuuta 2021 ja asettui onnistuneesti kiertoradalle. Satelliittityyppinen luotain havainnoi Marsin kaasukehää; erityisesti sen säätä ja ilmastoa.

Vuonna 2021 tuli 50 vuotta kuluneeksi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien itsenäistymisestä, mitä al-Amal myös juhlisti. Hanke julkistettiin vuonna 2014.

Coloradon yliopiston Laboratory for Atmospheric and Space Physics rakensi luotaimen ja Dubain Mohammed bin Rashid Space Centre operoi sitä. Lisäksi hankkeeseen osallistuvat  Arizonan osavaltionyliopisto, Kalifornian yliopisto ja Pohjois-Arizonan yliopisto.

Lento 
Al-Amal laukaistiin  Tanegashimasta Japanista H-2A -raketilla. Lennon aikana alus teki joitakin radankorjausmanööverejä.

Al-Amal asettui kiertoradalle 9. helmikuuta 2021 noin 16:00 UTC 27 minuutin jarrutuspolton jälkeen. Viive luotaimen ja Dubain komentokeskuksen välillä oli tällöin noin 11 minuuttia. Jarrutuksen tavoitteena on hidastaa alusta noin 1000 m/s Marsin suhteen ja asettaa se 1000 km x 49 380 km -kiertoradalle.

Varsinainen tutkimustoiminnan kiertorata on tarkoitus olla 20 000 km x 43 000 km.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut 

Mars-luotaimet
Arabiemiirikunnat
Vuoden 2021 avaruustoiminta
TTT-Klubi

TTT-Klubi on vuonna 2011 avattu Tampereen Työväen Teatterin ravintolanäyttämö. Se sijaitsee Hämeenpuistossa Tampereen työväentalossa. TTT-Klubin sisustuksen on suunnitellut lavastaja Hannu Lindholm, joka otti lähtökohdakseen 1920- ja 30-lukujen kabareen. TTT-Klubin miljöön on kuvailtu muistuttavan myös eurooppalaisten suurkaupunkien perinteisiä jazzklubeja.


TTT-Klubin katsomoon mahtuu 240 hengen istuva yleisö. Kaikilta istuimilta on esteetön näkymä lavalle. Katsomo ja näyttämö ravintolapalveluineen sijaitsevat toisessa kerroksessa. Sisäänkäynti, vaatesäilytys ja wc-tilat sijaitsevat katutasossa ensimmäisessä kerroksessa.

Ohjelmisto TTT-Klubilla muodostuu näytelmistä, elävän musiikin esityksistä sekä stand up -illoista. Ravintola on avoinna ainoastaan esitysten yhteydessä.

Avajaisohjelmisto 
TTT-Klubin avajaisensi-iltana 5.10.2011 nähtiin pienoismusikaali 5 vuoden rakkaus, ohjaus Tuomas Parkkinen. Ensimmäisenä toimintavuotena esitettiin myös mm. Niskavuoren Aarnet -revyytä, jonka rooleissa olivat Ilpo Hakala, Jukka Leisti ja Pate Mustajärvi.  

Useiden vuosien ajan TTT-Klubin ohjelmistossa on säilynyt Luolamies (näytelmä) esittäjänään Riku Suokas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 TTT-Klubin kotisivut
 TTT-Klubi on pala Berliiniä Tampereella Tamperelainen 18.4.2020
 TTT-Klubi tuo laatujazzia kaupunkiin Aamulehti 9.2.2016
 TTT-Klubilla otetaan erä totuuspainia Aamulehti 19.11.2015
 TTT-Klubi esittelee nuoren laulun voimaa Lost in Music -festivaalilla Riffi-lehti 7.10.2014

Teatteri Suomessa
Raytheon Technologies

Raytheon Technologies Corporation on yhdysvaltalainen monikansallinen yritys, joka perustettiin 3. huhtikuuta 2020. Raytheon Technologies on tulojen ja markkina-arvon perusteella yksi maailman suurimmista avaruustekniikan ja puolustusteollisuuden yhtiöistä.

Yhtiö perustettiin huhtikuussa 2020, kun Raytheon sulautui United Technologies Corporationin kanssa.

Liiketoimintayksiköt 
Raytheon Technologiesin liiketoimintayksiköt:
 Collins Aerospace Systems
 Pratt & Whitney
 Raytheon Intelligence & Space
 Raytheon Missiles & Defense

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut

Yhdysvaltalaiset avaruustekniikkayhtiöt
Yhdysvaltalaiset aseteollisuusyritykset
Yhdysvaltalaiset elektroniikkayhtiöt
Sotateollinen kompleksi
Raytheon
Gaharupuut

Gaharupuut (Gyrinops) on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.

Lajeja 
 Gyrinops caudata
 Gyrinops decipiens
 Gyrinops ledermannii
 Gyrinops moluccana
 Gyrinops podocarpa
 Gyrinops salicifolia
 Gyrinops versteegii
 Gyrinops vidalii
 Gyrinops walla

Lähteet 

Näsiäkasvit
Työväentalomuseo

Valtakunnallinen Työväentalomuseo on Riihimäen Peltosaaressa sijaitseva museo. Museo perustettiin 25. lokakuuta 1969 tallentamaan ja esittelemään työväenliikkeen toimintaa. Museo on auki toukokuusta syyskuuhun sunnuntaisin klo 12-16. Tämän lisäksi museo on avoinna myös Museoiden yönä ja Riihimäki-päivän juhlallisuuksien aikaan. Ryhmille museo on avoinna myös sopimuksen mukaan. Museoon on ilmainen sisäänpääsy, mutta kävijä voi halutessaan lahjoittaa vapaaehtoisen avustuksen. Esittelystä ryhmille peritään maksu sopimuksen mukaan.

Museorakennuksena toimii Tammelan Teuron kylästä Riihimäelle siirretty työväentalorakennus vuodelta 1908. Museon näyttelyt koostuvat niin itse rakennuksesta kuin sinne kerätystä aineistosta. Museossa on näyteillä noin 200 suomalaisen työväenliikkeen historiaan liittyvää esinettä. Perusnäyttelyn lisäksi museolle kootaan kesäajaksi vaihtuvia näyttelyitä työnväenliikkeen historiasta sen toiminnan eri alueilta.

Lähteet 

Riihimäen rakennukset ja rakennelmat
Suomen museot
Kinahmi (Nilsiä)

Kinahmi on selänne Kuopiossa, Nilsiän keskustan länsipuolella, 4,5 kilometriä siitä ja se on eteläpohjoissuunnassa lähes 10 km pitkä, sen korkein luonnollinen kohta on 313,7 metriä merenpinnan yläpuolella, ja se on Suur-Kuopion korkein kohta ja Järvi-Suomen toiseksi korkein kohta, korkein on Rautavaaran Maaselänmäki, 318 metriä merenpinnan yläpuolella. Pääosa Kinahmin kallioselänteestä on kivilajiltaan kvartsiittia. Kinahmin länsilounaisosassa on Kinahmin kaivos. Pienempiä hylättyjä kaivoksia löytyy keskeltä länsirinnettä ja pohjoisosista. Länsirinteellä on Sibelco Nordic Oy (entinen Nilsiän Kvartsi Oy) kaivos ja välittömästi Kinahmintien länsipuolella rikastamo sekä kuivatus-, jatkojalostus- ja pakkaustoiminnot. 

Kinahmin päällä on kyläyhdistyksen tupa, kaivo, laavu korkeimmalla kohtaa ja kota pohjoisosissa ja sen takana vanhempi laavu. Kinahmin pohjoispää päätyy Pajujärventiehen ja sen itäpuolella sijaitsee Louhosareena. Kinahmin eteläpäässä on antennimasto, kantatie 75 (Kuopiontie) ja Halunan kylä. Kinahmille avattiin 26.9.1999 noin 12 km pitkä vaellusreitti opasviittoineen, Kinahmi-Konttimäki kylätoimikunnan ansiosta.

Talvisin länsirinteillä on harrastettu lautailua alas länsirinnettä ja päällä on kulkenut aikaisemmin moottorikelkkareitti.

Tahko MTB, Suomen suurin maastopyöräilykilpailu, kulkee osan eteläisimmästä reitistään Kinahmin pohjoisessa osassa.

Kinahmin länsirinteeltä on Pekka Halonen maalannut taulunsa Talvimaisema Kinahmista.

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Kuopion mäet
Nilsiä
Lara (nimi)

Lara on naisen etunimi. Se on lyhentymä Laura-nimen venäläisistä vastineista Lavra ja Larissa. 

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Lara on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 740 naisella. Nimeä ei ole otettu almanakkaan, mutta kissojen nimipäiväluettelossa Laran nimipäivä on 18. tammikuuta.

Tunnettuja Laroja
Lara Adrian (s. 1966), yhdysvaltalainen kirjailija
Lara Arruabarrena (s. 1992), espanjalainen tennispelaaja
Lara Flynn Boyle (s. 1970), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lara Cox (s. 1978), australialainen näyttelijä
Lara Della Mea (s. 1999), italialainen alppihiihtäjä
Lara Dickenmann (s. 1985), sveitsiläinen jalkapalloilija
Lara Dutta (s. 1978), intialainen näyttelijä, malli ja Miss Universum -kilpailun voittaja
Lara Fabian (s. 1970), belgialais-italialainen laulaja
Lara Gilchrist (s. 1982), kanadalainen näyttelijä
Lara Gut-Behrami (s. 1991), sveitsiläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti
Lara Magoni (s. 1969), italialainen alppihiihtäjä
Lara Malsiner (s. 2000), italialainen mäkihyppääjä
Lara Jean Marshall (s. 1988), englantilaissyntyinen australialainen näyttelijä
Lara Marti (s. 1999), sveitsiläinen jalkapalloilija
Lara Melda (s. 1993), turkkilainen pianisti
Lara Molinari (s. 1970), italialainen sarjakuvapiirtäjä
Lara Peyrot (s. 1975), italialainen maastohiihtäjä
Lara Pulver (s. 1980), englantilainen näyttelijä
Lara van Ruijven (1992–2020), alankomaalainen kaukalopikaluistelija ja olympiamitalisti
Lara Saulo (s. 1972), suomalainen yritysjohtaja
Lara St. John (s. 1971), kanadalainen viulisti
Lara Stalder (s. 1994), sveitsiläinen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Lara Stock (s. 1992), kroatialais-saksalainen shakinpelaaja
Lara Worthington (s. 1987), australialainen malli ja mediapersoona

Kuvitteellisia Laroja
Lara Croft, päähenkilö Tomb Raider -videopeleissä ja -elokuvissa 
 Larissa ”Lara” Fjodorovna Antipova, hahmo Tohtori Živago -romaanissa ja siihen pohjautuvassa elokuvassa

Lähteet

Aiheesta muualla

 Etunimien taivutus: Lara (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Roll FM

Roll FM on vantaalainen radiokanava, joka toimii määräaikaisilla FM-lähetysluvilla, nettiradiona ja on demand -muodossa. Kanavan kuuluvuusalue kattaa pääkaupunkiseudun. Roll FM:n perusti päätoimittaja Ari Rajala vuonna 2015 ja kanava on toiminut siitä lähtien. Roll FM:n studio sijaitsee Vantaan Hiekkaharjussa.

Kanava on saanut suosiota erityisesti musiikinystävien keskuudessa, sillä kanavalla ei ole soittolistoja, vaan toimittajat valitsevat kaiken musiikin itse. Ohjelmanteossa on myös mukana musiikin ammattilaisia ja taustavaikuttajia, kuten 22-Pistepirkon Espe Haverinen ja Asko Keränen, valokuvaaja Risto Vuorimies ja tuottaja/journalisti Uuge Kojola.

Kanavan omistaa RollMedia Oy.

Lähteet 
 https://www.rollfm.fi/
 https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000005647954.html
 https://www.sipoonsanomat.fi/paikalliset/2983001
 https://www.vantaansanomat.fi/paikalliset/4448713

Aiheesta muualla 
 Viralliset verkkosivut

Suomalaiset radioasemat
Metsäkorpi

Metsäkorpi on kaupunginosa Riihimäen itäosassa, Hausjärven rajan tuntumassa, yhdystien 2879 varrella. Metsäkorpi kaavoitettiin uudeksi kaupunginosaksi Kokko-Taipaleen alueelle vuonna 2007. Metsäkorvessa on yksinomaan omakotitaloasutusta ja siellä sijaitsee myös matkailukeskus Lempivaara.

Lähteet 
Riihimäen kaupunginosat
Eve (nimi)

Eve on monissa kielissä käytetty naisen etunimi. Sitä voidaan pitää Eva-nimen rinnakkaismuotona tai Eveliinan lyhentymänä.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Eve on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 920 naisella. Evellä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Virossa Even nimipäivää vietetään 24. joulukuuta.

Suomessa Eveä on käytetty myös Eevertin puhuttelumuotona.

Tunnettuja Evejä
 Eve Angel (s. 1983), unkarilainen pornonäyttelijä
 Eve Arden (1908–1990), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Eve Arnold (1912–2012), yhdysvaltalainen valokuvaaja
 Eve Best (s. 1971), englantilainen näyttelijä
 Eve Brenner (s. 1941), ranskalainen oopperalaulaja
 Eve Bunting (s. 1928), pohjoisirlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija
 Eve Ensler (s. 1953), yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja feministi
 Eve Hewson (s. 1991), irlantilainen näyttelijä
 Eve Hietamies (s. 1964), suomalainen kirjailija ja toimittaja
 Eve Jeffers (s. 1978), Eve, yhdysvaltalainen laulaja
 Eve Kivi (s. 1938), virolainen näyttelijä
 Eve Kopli, virolainen laulaja
 Eve Kulmala (s. 1998) suomalainen koomikko
 Eve Laurence (s. 1985), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
 Eve Myles (s. 1978), walesilainen näyttelijä
 Eve Queler (s. 1931), yhdysvaltalainen kapellimestari
 Eve Savander (s. 1998), suomalainen jääkiekkoilija 
 Eve Torres (s. 1984), yhdysvaltalainen malli, näyttelijä ja showpainija 
 Eve Valois (1963–2000), Lolo Ferrari, ranskalainen pornonäyttelijä
 Eve Väyrynen, suomalainen toimittaja ja radiojuontaja

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Eve (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
John G. Dinkeloo

John Gerard Dinkeloo (28. helmikuuta 1918 Holland, Michigan - 15. kesäkuuta 1981 Fredericksburg, Virginia) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Dinkeloo tuli 1950 Eero Saarisen palvelukseen. Hän tuli Saarisen yhtiökumppaniksi 1956 ja Saarisen kuoleman jälkeen 1961 jatkoi yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa vuoteen 1966. 

Dinkeloo suoritti 1942 Michiganin yliopistossa arkkitehtuurin Bachelor of Architecture -tutkinnon. Aluksi hän toimi Chicagossa Skidmore, Owings & Merrillin yrityksessä, sitten Saarisen yrityksessä vuodesta 1950. 

Dinkeloolta sujui arkkitehtuurin ja insinööritaidon yhdisteleminen. Esimerkiksi käyttämänsä metallisoitu peilinkaltainen ulkoseinärakenne torjuu kuumuutta ja siten vähentää ilmastoinnin tarvetta. Dinkeloo keksi, kuinka neopreenitiiviste kiinnitetään seinään ja kuinka rakenteissa käytetään säänkestäväksi esijännitettyä laihaseoksista terästä. Dinkeloon ratkaisut tunnettiin, ja häntä arvostettiin laajalti.

Eero Saarisen palveluksessa Dinkeloon tehtäväksi tuli General Motorsin teknisen keskuksen rakennesuunnittelu vuonna 1950. Saarisen yrityksen osakkaaksi hän tuli 1956 ja jatkoi Saarisen kuoleman jälkeen 1961 yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa. 1966 Roche ja Dinkeloo perustivat Kevin Roche & John Dinkeloo and Associates -arkkitehtitoimiston. Saarisen oppeja hyödynnettiin suunnitteluissa ja toteutuksissa. Toimisto suunnitteli muun muassa useita yliopistokohteita ja museoita.

Saariselta keskenjääneitä projekteja olivat muun muassa Trans-World Airlinesin terminaaliasema Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla, Dullesin kansainvälinen lentoasema Washingtonin ulkopuolella, Deere & Companyn pääkonttori Illinoisissa, CBS:n rakennus New Yorkissa sekä Jeffersonin kansallisen laajennusmuistomerkin yhdyskäytäväkaari Saint Louisissa. Yhtiökumppanit saattoivat hankkeet valmiiksi. 

Dinkeloo kuoli 63-vuotiaana. Dinkeloo oli naimisissa Thelma VanDyken kanssa. Perheessä oli seitsemän lasta.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset arkkitehdit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta

Oikeustieteiden tiedekunta on yksi Lapin yliopiston neljästä tiedekunnasta. Tiedekunta on perustettu vuonna 1979 ja se on Suomen kolmanneksi vanhin vanhin oikeustieteellinen tiedekunta. Tiedekunnassa opiskelee noin 1 100 tutkinto-opiskelijaa sekä henkilökunnan jäseniä on noin 50.

Suomen juristeista neljännes valmistuu Lapin yliopistosta ja tiedekunnasta valmistuneet ovat sijoittuneet työelämässä muun muassa valtionhallinnon tehtäviin, ministeriöiden ylijohtajiksi, pääjohtajiksi sekä suurimpiin asianajotoimistoihin.

Tiedekunnan dekaanina toimi 2013–2017 velvoiteoikeuden professori Juha Karhu. Vuodesta 2017 dekaanina on toiminut kauppaoikeuden professori Soili Nystén-Haarala.

Kritiikki 
Oikeustieteiden tiedekuntaa kohtaan on esitetty kritiikkiä opetuksen laadun osalta. Helsingin kunnallispoliitikko Harry Bogomoloff on todennut vuonna 2012, että hän ei ottaisi "Lapin yliopistosta valmistuneita [juristeja] - - kuin lumitöihin". Bogomolofin käsityksen mukaan asukaslukuun nähden Suomessa on liikaa korkeakouluja ja yliopistollisen opetuksen taso vaihtelee.

Ainejärjestö 
Oikeustieteiden tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestö on Artikla ry.

Katso myös
Lapin yliopisto

Lähteet 

 Lapin yliopisto
Oikeustiede
Rulman Merswin

Rulman Merswin (1307–1382) oli saksalainen mystikko, alkuaan varakas strassburgilainen kauppias, joka eli lopun ikäänsä ostamassaan vanhassa benediktiiniläisluostarissa mystiikan harjoituksiin antautuneena. Hänen kuoltuaan löydettiin joukko jokseenkin epäitsenäisiä mystisiä kirjoituksia, joista osa oli pantu Merswinin keksimän "Oberlandin jumalanystävän" nimiin. Hän kuului Jumalanystävien liikkeen johtohahmoihin.

Teokset

Werke 
 Merswins Neun-Felsen-Buch: (n.s. omaelämäkerta), julk. Philipp Strauch. Niemeyer, Halle (Saale) 1929. Digitalisoitu julkaisu, Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf 
 Merswins Vier anfangende Jahre. Niemeyer, Halle (Saale) 1927. Digitalisoitu julkaisu,  Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf

Lähteet

Katso myös
 Kristillinen mystiikka

Aiheesta muualla

Saksalaiset henkilöt
Kristilliset mystikot‎
Vuonna 1307 syntyneet
Vuonna 1382 kuolleet
Koiran koronavirus

Koiran koronavirus eli CCoV (lyhenne englanninkielen sanoista canine coronavirus) on nimi ryhmälle RNA-koronaviruksia, jotka tartuttavat muun muassa koiria, susia, kojootteja ja joitakin muita koiraeläimiä. Koirille CCoV aiheuttaa yleensä lievää tai keskivaikeaa ripulia. CCoV-tartuntoja vastaan on CCoV-rokotteita. Tartuntaa hoidetaan takaamalla riittävä nesteytys ja suolojen saanti.

CCoV eristettiin ensi kerran 1971 Saksassa vahtikoirilta.

CRCoV (eng. canine respiratory coronavirus) on eräs 2003 tunnistettu koronavirus, joka aiheuttaa hengitystieinfektioita koirilla (esimerkiksi kennelyskää). CRCoV ei kuulu samaan virusryhmään kuin CCoV:t.

Rakenne
CCoV:t jaetaan kahteen genotyyppiin, jotka ovat CCoV1 ja CCoV2. Näistä on olemassa useita alatyyppejä. CCoV:t ovat positiivisjuosteisia RNA- eli ssRNA(+)-viruksia. Niiden yksijuosteinen perimä on epäsymmetrisen lipidikalvon sisällä, jonka halkaisija on noin 220 nanometriä. Perimän pituus on noin 29 000 nukleotidia.

Virusten perimä koodaa muun muassa seuraavia viruksen rakenteeseen kuuluvia proteiineja: RNA-polymeraasi, S-proteiini (eng. spike), E-proteiini (envelope), M-proteiini (membrane) ja nukleokapsidi eli N-proteiini. N-proteiinit ovat fosfoproteiineja. Niitä on viruksen kuoren sisällä ja ne päällystävät viruksen perimää. Muut edellä mainitut proteiinit taas ovat kuoren pinnassa kiinni. CCoV2:t tartuttavat soluja sitoutumalla S-proteiinistaan solun pinnan alaniiniaminopeptidaasi-reseptoriin (eli AAP- tai APN-reseptori). CCoV1-serotyypin reseptoria taas ei tunneta.

CCoV2 ja kissan koronaviruksen (FCoV) serotyyppi 1 eli FCoV1 ovat läpikäyneet geeniensä osittaisen vaihdon (homologisen rekombinaation) S-proteiineja ja osin myös muita proteiineja koodaavien geeniensä kohdalta. CCoV1 ja FCoV2 ovat muodostuneet tämän rekombinaation seurauksena.

Tarttuminen ja oireet
CCoV tarttuu koirasta koiraan ensisijaisesti ulosteiden ja suun välisen kontaktin kautta. Tartunta alkaa oireilemaan 1–3 päivän kuluttua tartunnan saamisesta. Virus poistuu kehosta yleensä 6–9 päivän kuluessa oireiden ilmenemisestä.

CCoV aiheuttaa ensisijaisesti lievän tai keskivaikean suolistollisen tulehduksen. Tulehduksen oireet ovat vakavampia pennuilla kuin täysikasvuisilla koirilla. Aluksi voi ilmetä oksentelua, joka loppuu jo päivässä. Muita tyypillisiä oireita ovat nestehukka, ruokahaluttomuus tai muutaman päivän kestoinen limainen tai vetinen ripuli. Ripulissa voi olla verta. Joskus CCoV-tartunta on tappava.

Hoito
CCoV-tartuntaa hoidetaan antamalla sairaalle koiralle kylliksi vettä ja suoloja. Viruslääkkeitä tartuntaan ei käytetä. Tartunnan vakavuutta voidaan ennaltaehkäistä CCoV-rokottein, mutta nykyiset rokotteet eivät pysty täysin estämään tartuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
zooplus.fi: Koronavirus koiralla
Koronavirukset
Maustetyttöjen diskografia

Maustetytöt on suomalainen yhtye, jonka diskografia koostuu kahdesta studioalbumista, yhdestä EP:stä, seitsemästä singlestä ja kuudesta musiikkivideosta.

Albumit

Studioalbumit

EP:t

Singlet

Musiikkivideot

Lähteet

Maustetytöt
Diskografia
Kuivannon koulu

Kuivannon koulu on Orimattilan kaupungin pohjoisosassa, Kuivannon kylässä toimiva kyläkoulu (luokka-asteet 1-6). Koulurakennus on vuodelta 1953. 

Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 54 peruskoulun oppilasta.

Lähteet

Orimattilan oppilaitokset
Suomen peruskoulut
Orimattilan rakennukset ja rakennelmat
Birger Fridolf Winter

Birger Fridolf Winter (17. maaliskuuta 1846 Maaninka – 21. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli tullihallituksen päätirehtööri 1890–1902. 

Winter valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna  1865, mutta erosi armeijasta jo vuonna 1869 alikapteenina. Hän siirtyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneen Kuurinmaan aksiisilaitoksen piiritarkastajan apulaiseksi. Winter yleni tarkastajaksi vuonna 1874 ja Mitaun (nykyään Jelgava) kuvernementinhallituksen vanhemmaksi tarkastajaksi vuonna 1886. Hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi vuonna 1889.
   
Vuonna 1890 Winter nimitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan tullihallituksen päätirehtööriksi. Hän erosi virasta vuonna 1902 ja siirtyi Helsingin kaupungin liikennekonttorin kamreeriksi. Winter kuoli Helsingissä 21. kesäkuuta 1916.

Lähteet

Suomalaiset sotilaat
Tullivirkamiehet
Vuonna 1846 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Marianne Lundquist

Ingrid Marianne Lundquist (myöh. Grane, 24. heinäkuuta 1931 Karlskoga – 10. huhtikuuta 2020 Tukholma) oli ruotsalainen uimari.

Lundquist voitti 4×100 metrin vapaauintiviestissä EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös kesäolympialaissa Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952. Hän avioitui vuonna 1956 radiojuontaja Kjell Granen kanssa. Pariskunta asui vanhainkodissa ja kuoli COVID-19-koronavirustautiin pandemian yhteydessä vuonna 2020, Marianne kahdeksan päivää miehensä jälkeen 10. huhtikuuta.

Lähteet 
 Profiili Ruotsin olympiakomitea

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Ruotsalaiset uimarit
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Sokolnikin metroasema

Sokolniki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Moskovan metroasemat
Pau Torres

Pau Francisco Torres (s. 16. tammikuuta 1997 Vila-real, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura 
Torres on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Villarrealin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkuueessa 21. elokuuta 2016 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä  ottelussa UE Cornellàa vastaan.

Torres teki ensimmäisen maalinsa reservijoukkueessa 8. lokakuuta 2016 kotiottelussa CF Badalonaa vastaan. Hänen ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa tapahtui 20. joulukuuta 2016 Copa del Reyn ottelussa CD Toledoa vastaan. Samalla hänestä tuli ensimmäisen Vila-realissa syntynyt pelaaja 13 vuoteen, joka on tehnyt ensiesiitymisensä seuran edustusjoukkueessa. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa Torres pelasi 26. marraskuuta 2017 kotikentällä Sevillaa vastaan.

6. elokuuta 2018 Torres siirtyi yhden kauden kestävällä lainasopimuksella Málagaan. Hän oli sivussa kauden aikana vain neljästä ottelusta, jonka päätteeksi joukkue pääsi karsimaan paikasta maan pääsarjaan. Kauden päätteeksi hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa.

Paluun jälkeen Torres onnistui vakiinnuttamaan avauskokoonpanopaikkansa Villarrealissa. Lokakuussa 2019 hän teki seuran kanssa jatkosopimuksen vuoteen 2024 asti. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 34 sarjaottelua, joissa syntyi kaksi maalia.

Maajoukkueura 
4. lokakuuta 2019 Torres sai ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueeseen EM-karsintaotteluihin Norjaa ja Ruotsia vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa Torres pelasi kuitenkin vasta 15. marraskuuta 2019 Maltaa vastaan, jossa hän onnistui myös maalinteossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pau Torresin tilastot Soccerway-sivustolla 
 Pau Torresin tilastot BDFutbol-sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Gösta Leandersson

Karl Gösta Leandersson (22. huhtikuuta 1918 Östra Gerum, Länsi-Götanmaa – 28. tammikuuta 1995 Lidköping) oli ruotsalainen maratonjuoksija, joka voitti Bostonin maratonin vuonna 1949 sekä neljä kertaa Ruotsin maratonmestaruuden 1940-luvulla.

Gösta Leandersson vietti Tiarpissa Falköpingin lähellä. Paikkakunnat nuoret perustivat 1930-luvun alussa paikkakunnalle oman urheiluseuran Tiarp IF:n, jonka nimissä Göstakin kilpaili 1930-luvulla aina vuoteen 1940. Sen jälkeen hän siirtyi seutukunnan suurempaan seuraan Falköping AIK. Vuonna 1943 hän voitti neljä merkittävää ruotsalaista pitkän matkan kisaa eli Halmstadissa, Kungsbackassa, Lundbyssa ja Tukholmassa., 

Vuonna 1945 Leandersson voitti ensimmäinen Ruotsin maratonmestaruuden. Sen jälkeen hän voitti vielä kolme mestaruutta eli vuosina 1948-1950. Hän voitti lisäksi kaksi kertaa Ruotsin mestaruuden 25 000 metrillä eli vuosina 1945 ja 1949. Vuoden 1946 Kosicen maratonilla Tshekkoslovakiassa hän sijoittui toiseksi vuonna 1946. Vuoden 1946 EM-kisoissa Oslossa hän oli viides. Molemmissa vuoden 1946 maratonkisoissa voittaja oli Suomen Mikko Hietanen. Vuodesta 1947 tuli menestyksen suhteen välivuosi. Olympiavuodesta 1948 tuli Leanderssonilla ongelmallinen. Keväällä hän voitti Kosicen maratonin, mutta loukkaantuminen esti kuntoutua Lontoon olympialaisiin, jotka jäivät hänellä väliin. Seuraavana keväänä toukokuussa 1949 tuli sitten täysosuma eli Bostonin maratonin voitto kolmella minuutilla seuraavaan kilpailijaan. Vuonna 1949 Ruotsin maraton- ja 25 0000 metrin mestaruuksien lisäksi hän voitti ylivoimaisesti Pohjola-Amerikka - maaottelun maratonjuoksun. Vuonna 1950 hän uusi Ruotsin mestaruuden kuten myös Kosicen maratonmestaruuden, joka oli hänelle jo kolmas voitto Kosicessa. Menestys 1950-luvun alussa hiipui Leanderssonilla. Vuonna 1950 hän edusti Ruotsia Yleisurheilun EM-kisoissa Brysselissä. Hän sijoittui kisassa neljänneksi kaksi minuuttia Britannian Jack Holdenille hävinneenä. Vuonna 1953 hän oli Bostonin maratonilla vielä kolmas Japanin Keizo Yamadan ja Suomen Veikko Karvosen jäljessä ajan ollessa kuitenkin uusi henkilökohtainen ennätys 2.19.36 häviten japanilaiselle voittajalle 45 sekuntia. Samana vuonna hän voitti myös avoimen Amerikan maratonmestaruuden., 

Tunnustuksena pitkästi kestävyysjuoksijan menestyksellisestä urasta hänet nimettiin Ruotsin Stora Grabbariksi numerolla #140.

Vuonna 1960 Leandersson muutti asumaan Lidköpingiin, jossa hän asui kuolemaansa eli vuoteen 1995 asti.

Lähteet 

Ruotsalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Jakob Ellemann-Jensen

Jakob Ellemann-Jensen (s. 25. syyskuuta 1973 Hørsholm) on tanskalainen poliitikko, joka on toiminut 21. syyskuuta 2019 lähtien puolueensa Venstren puheenjohtajana.

Ellemann-Jensen on toiminut Tanskan kansankäräjien jäsenenä vuoden 2011 vaaleista lähtien. Hän toimi puolueensa poliittisena puheenjohtajana ja nousi ensimmäistä kertaa ministeriksi keväällä 2018. Tuolloin hän aloitti Tanskan ympäristö- ja elintarvikeministerinä.

Vuoden 2015 kansankäräjävaaleissa Ellemann-Jensen sai 8 678 henkilökohtaista ääntä Itä-Jyllannin vaalipiirissä.

Henkilöhistoria 
Jakob Ellemann-Jensenin vanhemmat ovat Tanskan entinen ulkoministeri Uffe Ellemann-Jensen (1941–2022) ja päätoimittaja Alice Vestergaard (s. 1937). Ellemann-Jensen on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.

Ellemann-Jensen valmistui 2002 kauppatieteiden maisteriksi Copenhagen Business Schoolista. Ellemann-Jensen on toiminut myös Tanskan puolustusvoimien palveluksessa. Hän toimi 1993 kersanttina Sønderborgissa. Vuonna 1994 Ellemann-Jensen suoritti reserviupseerikoulutuksen Tanskan kuninkaallisessa sotilasakatemiassa.

Lähteet 

Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Tanskan ministerit
Tanskan ympäristöministerit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt