joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
John Lort Stokes

Amiraali John Lort Stokes (1812 – 11. kesäkuuta 1885) oli Royal Navyn upseeri, joka seilasi HMS Beaglellä melkein 18 vuotta. Hän liittyi laivastoon vuonna 1824, ja lokakuussa 1825 hän tuli Beaglelle silloisen kapteenin Philip Parker Kingin alaisuuteen. Beagle osallistui hänen alaisuudessaan Etelä-Amerikan vesien tutkimiseen. Vuonna 1828 alus siirtyi Robert FitzRoyn komentoon. 

Beaglen toisen matkan jälkeen Stokes ylennettiin luutnantiksi ja teki John Clements Wickhamin alaisuudessa Australaasian vesien tutkimuksen. Wickhamin sairastuessa vakavasti vuonna 1841 Stokes otti laivalla komennon. Laiva palasi Britanniaan 1843, jolloin Stokes lähti laivalta ja kirjoitti Beaglen vuosina 1837–1843 tekemistä Australian tutkimuksista kirjan Discoveries in Australia, with an account of the coasts and rivers explored and surveyed during the voyage of the Beagle, 1837–1843. Kirja julkaistiin 1846.

Heinäkuussa 1846 Stokes ylennettiin kapteeniksi ja tutki Uutta-Seelantia neljän vuoden ajan. Vuosina 1860–1863 hän komensi laivaa, jonka tehtävä oli vartioida Englannin kanaalin rannikoita. Vuonna 1863 hän jäi eläkkeelle, ja sama vuonna hänestä tuli kontra-amiraali. Vara-amiraali hänestä tuli 1871 ja amiraali 1877. Hän kuoli kotonaan Scotchwellissä Walesissa vuonna 1885.

Lähteet 

Brittiläiset amiraalit
Vuonna 1812 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Eskolaiitti

Eskolaiitti on harvinainen kromioksidimineraali, joka on nimetty suomalaisen geologin, Pentti Eskolan mukaan. Mineraali on löydetty Outokummun malmiesiintymästä. Eskolaiittia esiintyy kromirikkaissa tremoliittikarsissa, metakvartsiiteissa ja kloriittijuonissa. Sitä on tavattu harvoin myös joistakin meteoriiteista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Handbook of Mineralogy: Eskolaite (pdf) 

Malmimineraalit
Oksidimineraalit
Juutalaisuuden käsitys Jeesuksesta

Juutalaisuudessa Jeesusta ei pidetä Jumalan Poikana, eikä hänellä ole mitään asemaa juutalaisessa uskonnossa. Juutalaiset uskonoppineet pitävät Jeesusta vääränä messiaana, joka yritti vapauttaa juutalaiset Rooman vallasta siinä epäonnistuen. Jeesusta pidetään kuitenkin uskonnoltaan juutalaisena, sillä hänen opetuksensa noudattivat tuon ajan juutalaisia oppeja, ja hän kehotti ihmisiä noudattamaan juutalaista lakia. Juutalaisuus kuitenkin vastustaa etenkin Jeesuksen ilmoitusta siitä että hän voi antaa syntejä anteeksi, että vain hänen kauttaan ihmiset voivat päästä Jumalan luo, ja että pahalle on käännettävä toinenkin poski.

Talmud ja ”Jeshu” 

Juutalaisten Talmudissa mainitaan Jeshu-nimisen henkilön teloitetun pääsiäisenä noituuden harjoituksesta ja Israelin eksyttämisestä. Samassa yhteydessä mainitaan Jeesuksella olleen viisi opetuslasta: Matthai, Nakai, Nezer, Buni ja Todah. Talmudissa kerrotaan myös Jeesuksen olleen juutalaisen naisen ja Pantera-nimisen roomalaisen sotilaan avioton lapsi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Jeesus
Juutalaisuus
Kalliosirkunjyvä

Kalliosirkunjyvä (Lappula deflexa, syn. Hackelia deflexa) on Suomessa rauhoitettu lemmikkikasvi.

Ulkonäkö ja koko 
Yksi- tai kaksivuotinen kalliosirkunjyvä kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Se on pysty- tai kohenevavartinen ja pehmeäkarvainen. Lehdet ovat kapeita. Kalliosirkunjyvän kukinto on monihaarainen ja sen siniset kukat ovat pieniä, 3–6 mm leveitä. Parhaiten lajin tunnistaa sen hedelmysten särmissä olevista ankkuripäisistä piikeistä.

Levinneisyys 
Kalliosirkunjyvän levinneisyys on sirkumpolaarinen, joskin Pohjois-Amerikassa esiintyvät populaatiot kuuluvat eri rotuun. Laji on laajalle levinnyt Euroopan ja Aasian vuoristoissa. Pohjoismaissa kalliosirkunjyvää tavataan pääasiassa Ruotsin ja Norjan tuntureilla. Suomessa lajin esiintymät ovat hajallaan Etelä-, Itä- ja Pohjois-Suomessa. Kalliosirkunjyväesiintymiä tunnetaan Heinolasta, Savonlinnasta, Kuusamosta, Enontekiöltä, Inarista ja Utsjoelta. Yksittäisissä kasvustoissa on useimmiten enintään muutamia kymmeniä yksilöitä. Laji on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi.

Elinympäristö 
Kalliosirkunjyvä on tyypillinen etelävuorikasvi, joka viihtyy lämpimillä pahdanaluskivikoilla. Laji suosii kalkkipitoista kallioperää ja tarvitsee runsaasti typpeä. Varsin usein esiintymät sijaitsevatkin kotkan, piekanan tai korpin pesäpengermien alla, joista valuvat ulosteet lannoittavat maaperää. Uusille kasvupaikoille kalliosirkunjyvä leviää piikkisten hedelmysten takertuessa eläinten turkkeihin.

Lähteet 
 Laine, Unto: Kalliosirkunjyvä. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 176-177.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kalliosirkunjyvä (Hackelia deflexa)
 Luontoportti: Kalliosirkunjyvä (Lappula deflexa)

Lemmikkikasvit
Suomen vaarantuneet kasvit
Donald R. Dickey

Donald Ryder Dickey (31. maaliskuuta 1887 Iowa – 15. huhtikuuta 1932  Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja ja eläintieteilijä.

Dickeyn opiskellessa viimeistä vuottaan Yalen yliopistossa hän sai vakavan sydänkohtauksen ja joutui pitkäksi ajaksi vuodelepoon. Hän kuitenkin valmistui luokkansa mukana, mutta muutti kahdeksi vuodeksi takaisin vanhempiensa luokse Pasadenaan. Hän vieraili ystävänsä maatilalla ja alkoi havainnoida lintuja. Jonkin ajan kuluttua hän hankki kameran ja aloitti valokuvaamisen kuvaamalla paikallisia lintuja ja niiden pesiä.

Toivuttuaan kokonaan vuonna 1916 Dickey alkoi ammattimaisesti kerätä ja valokuvata lintuja ja nisäkkäitä. Vuonna 1926 kokoelma oli paisunut jo lähes 30 000 lintu- ja nisäkäsnäytteeseen. Samana vuonna California Institute of Technology nimitti Dickeyn Selkärankaisten osaston tutkimusavustajaksi. Dickeyn kokoelma käsitti lopulta yli 50 000 linnun ja nisäkkään nahkaa tai luurankoa, 10 000 luonnonhistoriallista kirjaa ja 7 500 valokuvaa. Dickeyn leski Florence Van Vechten Dickey lahjoitti kokoelman vuonna 1940 Kalifornian yliopistolle (UCLA). Se on eräs maailman hienoimmista Keski-Amerikan ja Yhdysvaltain lounaisosien lintu-ja nisäkäskokoelmista.

Dickeyn apuna keräysmatkoilla toimivat muun muassa Adriaan J. van Rossem ja Laurence Markham Huey. van Rossem työskenteli Dickeyn kanssa vuodesta 1911 alkaen ja kirjoitti hänen kanssaan useita artikkeleita, sekä viimeisteli Dickeyltä kesken jääneen teoksen The Birds of El Salvador. Huey työskenteli Dickeyn kanssa 1915–1932.

Dickeyn valokuva-arkisto oli aikansa hienoimpia. Hän teki myös luontoelokuvia, ja merilintujen lentoa esittelevä filmi kiinnosti Howard Hughesin insinöörejä, jotka kehittelivät lentokoneiden siipiä. 

Dickey nimesi van Rossemin kanssa useita lintujen alalajeja. Yksin hän nimesi räikkäluhtakanan (Rallus longirostris) alalajin yumanensis 1923.

Lähteet 
 OAC
 UCLA 

Yhdysvaltalaiset eläintieteilijät
Yhdysvaltalaiset ornitologit
Yhdysvaltalaiset valokuvaajat
Luontovalokuvaajat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Gilbert Vallaeys

Gilbert Vallaeys (s. 13. maaliskuuta 1944 Blaye, Gironde, Ranska) on ranskalainen korkeushyppääjä.

Vallaeys edusti Ranskaa Budapestin EM-kilpailuissa 1966 mutta jäi karsintaan tuloksella 200 cm. Kesäkuussa 1965 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 211 cm, joka pysyi voimassa vain 1,5 kuukautta. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Hän on pituudeltaan 188-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 72 kiloa. Seuratasolla hän edusti AC Boulogne-Billancourtia.

Lähteet 

 

Ranskalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Karl-Erik Michelsen

Karl-Erik Kristian Michelsen (s. 5. toukokuuta 1957 Ähtäri) on Lappeenrannan teknillisen yliopiston professori. Hän toimi vuonna 2002 perustetun yliopiston erillislaitoksen Etelä-Karjala-instituutin johtajana sen perustamisesta aina kesäkuuhun 2011 saakka, jolloin hänen seuraajanaan aloitti Pertti Kolari.

Michelsen kävi koulunsa Joensuussa ja valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseosta. Hän opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa ja hakeutui maisteriksi valmistumisensa jälkeen Pennsylvanian yliopistoon Yhdysvaltohin, missä vietti viisi vuotta. Michelsenin tieteellisenä mentorina toimi Thomas P. Hughes, jonka avulla hän löysi oman alansa tiedon- ja innovaatioiden tutkimuksen parissa.

Vuonna 1993 Michelsen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa Kansallisen tutkimusjärjestelmän kehityksestä. Hän on työskennellyt muun muassa tutkijana ja tutkimusohjelman koordinaattorina Suomen Akatemiassa sekä Suomen historian professorina Helsingin yliopistossa. Hän toimii myös konsulttina.

Vuonna 2002 Michelsen sai Suomen Elektroniikkainsinöörien Seuran palkinnon ansiokkaasta tutkimustyöstä ja vuonna 2003 Tekniikan historian seuran hopeisen ansiomerkin. Vuonna 2015 hän sai Suomen Ekonomien tunnustuspalkinnon kirjastaan Kone: Perhe, yrittäjyys ja yritys teollisuuden vuosisadalla (2013). Vuonna 2018 hänet valittiin vuoden professoriksi.

Michelsen pelasi koripalloa Joensuun Katajassa kaudella 1976–1977 ja HNMKY:ssä 1977–1982. Vuonna 2007 Michelsen peri tädiltään Stendalin sukukartanon Joroisissa.

Lähteet 

Suomalaiset historioitsijat
Lappeenrannan teknillisen yliopiston professorit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Fysiikan päivät

Suomen fysiikan päivät on fysiikkaa tunnetuksi tekevä ammattilais- ja yleisötapahtuma, jonka Suomen fyysikkoseura  järjestää vuosittain eri yliopistojen kanssa. 

Fysiikan päivät 2008 toteuttivat Suomen fyysikkoseura ry, Turun yliopisto ja Åbo Akademi Turussa. 

Fysiikan päivät pidettiin 43. kerran Espoon Dipolissa 12.-14. maaliskuuta 2009. Tuolloin Teknillinen korkeakoulun isännöimään tilaisuuteen saapui luennoimaan muun muassa vuonna 2003 fysiikan Nobelin palkinnon supranesteteorioistaan saanut Anthony Leggett.

Vuonna 2010 Fysiikan päivät järjestettiin 11.-13. maaliskuuta Jyväskylän Paviljongissa. Tilaisuutta isännöi Jyväskylän yliopiston Fysiikan osasto. 

Vuonna 2011 Fysiikan päivät on samalla Nordic Physics Meeting, johon Pohjoismaiden lisäksi osallistuu Viron fyysikot. Se järjestetään 29.3.-31.3. Scandic Marina Congress Centerissä Helsingin Katajanokalla. Isäntänä on Helsingin yliopiston Fysiikan laitos.

Aiheesta muualla 

 Fysiikan päivien vuoden 2009 sivut.

Katso myös 
 Tieteen päivät

Fysiikan tapahtumat
Yleisöluennot
Suomen tapahtumat
Maurice Fournier

Maurice Fournier (s. 18. tammikuuta 1933 Lassigny, Oise, Ranska) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.

Fournier edusti Ranskaa kaksissa olympialaisissa. Hän sijoittui korkeushypyssä 11:nneksi Melbournen 1956 olympialaisissa tuloksella 196 cm ja 14:nneksi Rooman 1960 olympialaisissa tuloksella 200 cm.

Ranskan mestaruuden 190-senttinen ja 83-kiloinen Fournier voitti vuosina 1959 ja 1963. Hän hyppäsi Ranskan ennätyksen neljä kertaa: Toukokuussa 1956 hän paransi Papa Gallo Thiamin kuusi vuotta vanhaa ennätystä kahdella senttimetrillä tuloksellaan 205 cm ja sivusi sitä toukokuussa 1960. Kesäkuussa 1960 hän hyppäsi uuden ennätyksen 206 cm ja kuukautta myöhemmin vielä 207 cm mutta menetti ennätyksen samassa kilpailussa Mahamat Idrissille. Seuratasolla Fournier edusti Racing CF:ää ja US Batillya.

Henkilökohtaiset ennätykset

 Korkeushyppy: 207 cm (1960)
 110 metrin aitajuoksu: 15,1 s (1959)

Lähteet

 

Ranskalaiset korkeushyppääjät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Hiltunen (jalkapalloilija)

Matti Hiltunen (s. 26. tammikuuta 1933 Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija.

Hiltunen nousi 1. divisioonassa pelanneen Kuopion Pallotovereiden edustusjoukkueeseen 17-vuotiaana 1950. Hän pelasi seurassa kuusi kautta, joista yhden mestaruussarjassa. Vuonna 1956 hän siirtyi hallitsevan mestarin Kiffenin riveihin. Hiltunen voitti pronssia samana vuonna, mutta kauden 1957 päätteeksi Kiffen putosi pääsarjatasolta ja hän siirtyi Kuopion Palloseuraan. KuPS voitti mestaruuden 1958 ja lisäksi Hiltunen sai yhden SM-hopean kahdeksan seurassa vietetyn kauden aikana. Urallaan Hiltunen ehti pelata 151 pääsarjaottelua, joissa hän teki 51 maalia. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden pelaajaksi 1954.

Maajoukkueessa Hiltunen pelasi 21 A-maaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hänellä on tilillään myös 15 B-maaottelua, mikä on enemmän kuin kellään suomalaispelaajalla.

Hiltusen isä Hannes ja poika Joni ovat myös SM-tason jalkapalloilijoita.

Lähteet 
 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Ctenochaetus truncatus

Ctenochaetus truncatus on Intian valtameressä elävä melko harvinainen välskärikala. Se muistuttaa ulkonäöltään keltasilmävälskäriä (Ctenochaetus strigosus).

Koko ja ulkonäkö 
Ctenochaetus truncatus kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Se muuttaa väritystään kasvaessaan. Poikaset ovat aivan keltaisia, aikuisen yksilön vartalossa on vaalean sinisiä pilkkuja ruskealla pohjalla. Silmän ympärillä on auringonkukan keltainen rengas. Sillä on jopa 30 hammasta, jotka kasvavat monessa rivissä kuin harjan piikit.

Alkuperä 
Ctenochaetus truncatus elää Malediivien ympäristössä ja muualla Intian valtamerellä. Sitä on tavattu 1–20 metrin syvyydestä riuttojen sisärinteiltä, usein suurikokoisten korallien joukosta.

Käyttäytyminen  
Ctenochaetus truncatus  elää yksitellen tai pienissä parvissa. Se on yksi rauhallisimmista välskärilajeista, ja sopii seura-akvaarioihin. Se voi joutua kiusaamisen kohteeksi, joten rauhalliset lajit ovat turvallisin valinta samaan akvaarioon.

Vesiolot ja ravinto 
Ctenochaetus truncatus syö luonnossa levää ja saa sen joukossa pieniä selkärangattomia. Akvaariossa se nyppii laseista ja kivistä levää, ja syö pohjalla mahdollisesti vellovaa levä- ja detritusmassaa, minkä lisäksi sille annetaan kasvis- ja äyriäispitoisia pakaste- ja kuivaruokia. 
Sopiva lämpötila on 23 - 27°C.

Lähteet  

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
John Clements Wickham

John Clements Wickham (21. joulukuuta 1798 – 6. tammikuuta 1864) oli englantilainen meriupseeri ja tuomari. Hän toimi luutnanttina HMS Beaglellä sen toisella matkalla 1831–1836, johon myös Charles Darwin osallistui. Beaglen kolmannelle matkalle Wickhamistä tehtiin kapteeni ja Beaglen komentaja. Tuolla matkalla laiva teki useita hydrograafisia tutkimuksia Australian rannikolla.

Vuonna 1839, Beaglen kolmannen matkan aikana, luutnantti John Lort Stokes huomasi luonnonpoukaman, jonka Wickham nimesi Charles Darwinin mukaan Port Darwiniksi (nyk. Darwin). Vuonna 1841 Wickham sairastui, ja loppuosa tutkimusmatkasta hoidettiin Stokesin alaisuudessa.

Wickhamistä tuli myös ensimmäinen residentti Brisbanen Moreton Bayn alueella, jonka poliisimaistraattina () hän toimi vuosina 1843–1859. Hän toimi vuosina 1853-1859 myös hallituksen edustajana Moreton Bayn koloniassa. Hän muutti 1859 Etelä-Ranskaan, jossa asui kuolemaansa saakka.

Lähteet 

Englantilaiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1798 syntyneet
Vuonna 1864 kuolleet
HMS Calcutta (D82)

HMS Calcutta (viirinumero D82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan.

Valmistus 

Alus tilattiin kesäkuussa 1917 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furness'sta, missä köli laskettiin 18. lokakuuta 1917. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1918 ja valmistui 21. elokuuta 1919. Alus otettiin palvelukseen 24. elokuuta.

Palvelus 
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin 8. kevyt risteilijäviirikkön lippulaivaksi Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus oli huollossa toistuvasti ja palasi huolloista lippulaivaksi kesäkuussa 1921, syyskuussa 1923 ja toukokuussa 1926.

Alus kutsuttiin kotiin ja poistettiin käytöstä marraskuussa 1927. Aluksella ollut miehistö siirrettiin HMS Despatchille. Se otettiin 18. syyskuuta 1929 uudelleen palvelukseen 6. risteilijäviirikön lippulaivana Afrikan asemalle. Alus poistettiin uudelleen palveluksesta 1931 ja siirrettiin reserviin. 

Aluksen reservissä olo ei ollut kuitenkaan pelkkää toimettomuutta, vaan se suoritti erilaisia tukitoimintoja kuten majoitusta. Alus siirrettiin 1938 Chathamin telakalle ilmatorjuntaristeilijäksi muuttamista varten.  Muutostyöt valmistuivat heinäkuussa 1939.

Toinen maailmansota 
Toisen maailmansodan alkaessa Calcutta palveli Humberin osastossa. Alus osallistui Norjan taisteluihin huhtikuusta 1940, kunnes siirrettiin toukokuussa Ranskan rannikolle tukemaan Dunkerquen evakuointia, jonka aikana alus evakuoi 1856 sotilasta.

Alus oli 25. kesäkuuta 1940 yhdessä Kanadan laivaston hävittäjien HMCS Fraserin ja HMCS Restigouchen kanssa evakuoimassa Bordeauxista saarroksiin jääneitä 4 000 pakolaista. Alusten saapuessa Calcutta ja Fraser törmäsivät kovassa merenkäynnissä, jolloin  Fraser hajosi kolmeen osaan. Törmäyksessä risteilijällä sai surmansa 19 miehistönjäsentä ja Fraserin upotessa menetti henkensä 45 miehistönjäsentä.

Elokuun lopulla alus siirrettiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan osana operaatio Hatsia yhdessä HMS Illustriousin ja HMS Coventryn kanssa.

Italian armeijan hyökättyä Egyptiin Välimeren laivasto suoritti maavoimien tukemiseksi useita rohkeita hyökkäyksiä Italian maavoimien varikkoja ja joukkojen keskittymiä vastaan. Laivasto-osasto, jossa olivat taistelulaiva HMS Valiant, tukialus HMS Illustrious, raskas risteilijä HMS Kent, ilmatorjuntaristeilijät Calcutta ja Coventry sekä seitsemän hävittäjää, hyökkäsi 16. syyskuuta Benghaziin.

Risteilijä oli saattuepalveluksessa Välimerellä ja osallistui maaliskuussa 1941 Matapanin taisteluun.

Alus upposi 1. kesäkuuta 1941 osallistuessaan Kreetan evakuointeihin ilmahyökkäyksessä noin 100 merimailia Aleksandriasta. Aluksen miehistö evakuoitiin Coventryyn.

Lähteet

Viitteet 

Kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan risteilijät
Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan risteilijät
Vickersin valmistamat alukset
Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen maailmansodan risteilijät
Oikeudenala

Oikeudenala eli oikeusala on oikeusjärjestyksen osa, joka yhdessä toisten oikeudenalojen kanssa jäsentää oikeusjärjestelmän rinnakkaisiin alueisiin. Oikeusajattelussa oli 1800-luvulla keskeistä erottelu subjektiiviseen oikeuteen ja objektiiviseen oikeuteen. Subjektiivinen oikeus antaa toimintamahdollisuuksia oikeussubjekteille ja objektiivisen oikeuden keskeinen piirre on sen yhteys valtiolliseen vallankäyttöön. Tältä pohjalta on syntynyt jako valtion ja kansalaisten suhteita käsittelevään julkisoikeuteen ja kansalaisten keskinäisiä suhteita sääntelevään yksityisoikeuteen. Julkisoikeus ja yksityisoikeus jakaantuvat osa-alueiksi eli kapeiksi yksityiskohtaisiksi oikeudenaloiksi.

Oikeusalojen sisällä tapahtuu usein jäsentymistä yhä tarkempiin erityisaloihin, jolloin oikeusjärjestelmän johdonmukaisuus saattaa kärsiä. Sama vaara tulee esiin myös silloin, kun kahdella eri oikeudenalalla tarkastellaan samaa tai samantyyppistä oikeudellista kysymystä, ja päädytään erilaiseen ratkaisuun antamalla erilainen painoarvo eri tekijöille.

Lähteet

Yleinen oikeustiede
Riccardo Montolivo

Riccardo Montolivo (s. 18. tammikuuta 1985 Milano) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi urallaan Serie A:ssa 380 ottelua ja teki niissä 28 maalia. Italian maajoukkueessa hän pelasi 66 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Ura 
Montolivo on Atalantan kasvatti. Atalantan edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2003. Joukkue pelasi tuolloin Serie B:ssä mutta nousi keväällä 2004 pääsarjaan. Vuonna 2005 Montolivo siirtyi Fiorentinaan. Kesäkuusta 2012 lähtien hän pelasi AC Milanin riveissä. Hän lopetti uransa vuonna 2019.

Montolivo pelasi Mestarien liigassa 25 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, Eurooppa-liigassa kolme ottelua sekä UEFA-cupissa 13 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.

Maajoukkue 
Montolivon ensimmäinen A-maaottelu Italian maajoukkueessa oli lokakuussa 2007 pelattu ystävyysottelu Etelä-Afrikkaa vastaan. Hän pelasi Pekingin olympialaisissa 2008 ja MM-kilpailuissa 2010.

EM-kilpailuissa 2012 välierässä Saksan maajoukkuetta vastaan Montolivo vapautti upealla kaaripallollaan Mario Balotellin läpiajoon. Tämä viimeisteli paikasta Italialle 2–0-johdon. Peli päättyi Italian 2-1-voittoon. Loppuottelussa Italia hävisi kuitenkin Espanjalle 4–0.

Montolivo on pelannut 66 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.

Saavutukset 
Serie A:n paras nuori pelaaja: 2007

Lähteet

Aiheesta muualla 

Montolivo Fiorentinan sivustolla 
Montolivo Italian jalkapalloliiton sivustolla 

Italialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Vilho Ylönen (kirjailija)

Taavi Vilho Ylönen (31. joulukuuta 1881 Kuopio – 19xx) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Taavetti Sylvesteri.

Ylösen vanhemmat olivat pika-ajuri Aatu Ylönen ja Agaata Sofia Karttunen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1908.

Vilho Ylönen oli naimisissa vuodesta 1915 opettaja Matilda Penttisen kanssa.

Teoksia 
 Naimahulluja, kolminäytöksinen huvinäytelmä, Otavan näytelmäkirjasto 6.   Otava 1915,  2. painos 1922 (nimimerkillä Taavetti Sylvesteri)
 Äidin muisto, 3-kuvaelmainen näytelmä, Raittiuden ystävien näytelmiä 3.   Raittiuden ystävät, Helsinki 1916 (nimimerkillä Taavetti Sylvesteri)

Lähteet 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Vilho Ylönen 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1881 syntyneet
1900-luvulla kuolleet
Stevan Jovetić

Stevan Jovetić (, s. 2. marraskuuta 1989 Titograd, Montenegron stv, Jugoslavian sltv) on montenegrolainen jalkapalloilija. Hän pelaa hyökkääjänä Saksan Bundesliigan Hertha Berlinissä. Hän pelaa myös Montenegron maajoukkueessa, jossa hän on toiminut joukkueen kapteenina.

Jovetić on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta voi pelata myös keskikentällä hyökkäävässä roolissa.

Jovetić valittiin Montenegron parhaaksi jalkapalloilijaksi vuosina 2009 ja 2015.

Jovetićista tuli elokuussa 2021 kolmas jalkapalloilija, joka on pelannut jokaisessa Euroopan viidessä suurimmassa sarjassa – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä. Aiemmat kaksi kaikissa näissä sarjoissa pelannutta pelaajaa ovat romanialainen Florin Răducioiu ja tanskalainen Christian Poulsen. Jovetićista tuli Răducioiun jälkeen toinen pelaaja, joka on tehnyt maalin näissä kaikissa viidessä sarjassa.

Ura 
Jovetićin kasvattajaseuroja ovat montenegrolainen Mladost ja serbialainen Partizan. Ammattilaisuransa hän aloitti edustamalla Partizania vuosina 2006–2008. Jovetić voitti Partizanin riveissä Serbian-mestaruuden ja Serbian cupin vuonna 2008. Hän siirtyi Fiorentinaan vuonna 2008 8 miljoonan euron siirtosummalla.

Vuonna 2013 Jovetić siirtyi Manchester Cityyn 25,8 miljoonan punnan eli lähes 30 miljoonan euron siirtosummalla. Kesällä 2015 hän siirtyi lainalle milanolaiseen Interiin. Siirryttyään Interin omistukseen Jovetić pelasi lainalla Espanjassa Sevillan joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2017 ranskalaisseura Monacoon, jossa hän pelasi neljä kautta.

Maajoukkueura 
Jovetić on ollut vakiopelaaja vuonna 2007 perustetussa Montenegron maajoukkueessa. Hän on pelannut myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Jovetić oli mukana Montenegron historian ensimmäisessä maaottelussa Unkaria vastaan 24. maaliskuuta 2007 tullen vaihdosta kentälle 84. peliminuutilla. Hän on pelannut syyskuun 24. päivään 2022 mennessä 64 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 31 maalia. Hän on eniten A-maaottelumaaleja Montenegrolle tehnyt pelaaja. Hän teki hattutempun eli kolme maalia kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Kahden maalin otteluita hänellä on viisi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jovetić AS Monacon sivustolla 
Jovetić Montenegron jalkapalloliiton sivustolla 

Montenegrolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Winnenden

Winnenden on noin 27 000 asukkaan kaupunki eteläisessä Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa lähellä Stuttgartia. Kaupungin nimi juontuu keisari Fredrik I Barbarossan suosimasta aatelisesta nimeltä Gottfried von Schauenberg-Winnenden. Paikalla on ollut linna noin vuodesta 1200.

Kaupunkia yhdistää Stuttgartiin S-Bahn-linja. Myös Nürnbergin ja Stuttgartin välinen vanha Murr-jokea myötäilevä rautatie ”Murrbahn” johtaa Winnendenin läpi.

Kaupungissa tapahtui 11. maaliskuuta 2009 kouluampumisvälikohtaus, jossa kuoli kuusitoista ihmistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivu 

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Aplicom

Aplicom Oy on suomalainen yritys, joka kehittää ja valmistaa paikannus- ja telematiikkalaitteita erityisesti ajoneuvoympäristöön.  Yrityksen pääkonttori sijaitsee Jyväskylässä, myynti- ja markkinointi Helsingissä
.

Tausta
Aplicom syntyi Nokia Mobile Phones-yhtiön "Mobile Data Unit"-yksiköstä vuonna 1990. Osakeyhtiö siitä tuli vuonna 1995, kun sen toimiva johto osti yrityksen itselleen Computec Ltd-yritykseltä.   

1990-luvun alussa yhtiö kehitti radiomodeemeja autojen ajoneuvotietokoneisiin myyden laitteita mm. Ruotsin puolustusvoimille. 1990-luvulla Aplicom pääsi muun muassa DaimlerChryslerin toimittajaksi. 2000-luvun alussa se laajensi toimintaansa myös muuhun machine-to-machine-tietoliikenteeseen. Vuonna 2005 Aplicom otti haltuunsa Nokian machine-to-machine GSM-moduliliiketoiminnan.

Liiketoiminta
Aplicom valmistaa IoT-laitteita ammattikäyttöön. Aplicom on telematiikkaratkaisujen toimittajien sekä kone- ja laitevalmistajien kumppani. Aplicom on tehnyt telematiikkaa jo yli 30 vuotta.  

Aplicomin tuotteita myydään palveluntarjoaja- ja järjestelmätoimittajaverkoston kautta yli 30 maassa. Aplicomin laitteita on käytössä esimerkiksi eri kuljetusyrityksillä, jätehuolto-, hälytys-, kaivos-, öljynkuljetus- ja kylmäkuljetusajoneuvoissa sekä lentokenttien huoltoajoneuvoissa, ja jopa lentokoneissa. 

Ajoneuvoihin ja muihin liikkuviin laitteisiin asennattavat Aplicom- laitteet välittävät tietoa kohteen sijainnista, nopeudesta ja kiihtyvyyksistä. Laitteet lukevat lisäksi dataa CAN-väylästä ja antureilta sekä esimerkiksi Bluetoothin avulla liitettävistä muista lähteistä. Aplicomin tarjonta pitää sisällään laitteet, laiteohjelmistot, tiedonsiirtoratkaisut. 

Aplicomin ajoneuvotietokoneen pohjana on reaaliaikakäyttöjärjestelmällä varustettu teollisuustietokone. Tyypillisesti tämä varustettu GPS-paikantimilla ja se kommunikoi GPRS-verkon välityksellä. Seurattavista ajoneuvoista voidaan kerätä tietoa esim. ajoneuvon sijainnista, suunnasta, nopeudesta, ajotyylistä ja ajoneuvon käyttäytymisestä. Ratkaisut mahdollistavat esimerkiksi lastin lämpötilan seurannan, automaattisen ajopäiväkirjan tuottamisen sekä kuljettajan ja toimiston välisen kommunikoinnin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Isoveli valvomaan autoilua? Satelliittipaikannin helppo vaientaa (mtv3.fi)

 Paikannus
 Suomalaiset yritykset
Anonyymit kotikiusatut

Anonyymit kotikiusatut oli Radio Suomessa lähetetty sketsisarja, jossa kotikiusatut Veijo (Tommi Reponen) ja Pauli (Jari Vesa) ruotivat omassa viikkokokouksessaan menneen viikon tapahtumia kotona ja maailmalla. Kokouksen päällimmäisenä ideana on purkaa toiselle oman vaimon ("martta") kiusaamisesta kotona. Veijo ja Pauli joutuvat tekemään kaiken kotona siivouksesta ja pyykkäämisestä alkaen "marttojen" ladellessa uusia vaatimuksiaan ja mielihalujaan. Ohjelman huumori perustuu Veijon ja Paulin tietämättömyyteen eri asioista, joka johtaa yleensä väärinkäsityksiin.

Ohjelma alkoi yhteislaululla "Alistus Veijo, Alistus Pauli. AKK, kovempaa ei oo, AKK kovempaa ei oo, aalistuus!".

Anonyymit kotikiusatut -ohjelmaa tehtiin huhtikuusta 2002 vuoden 2019 kuultuun jaksoon "Ennenkuulumaton alistusmegahyperspektaakkeli".

Palkinnot 
Radio- ja TV-viihteen seura Studio Kymppi palkitsi Anonyymit kotikiusatut vuonna 2011 vuoden parhaana viihdeohjelmana .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena - Anonyymit kotikiusatut

Yle Radio Suomen ohjelmat
Biedermeier

Biedermeier oli Saksassa, Itävallassa ja Pohjoismaissa vuosina 1815–1848 vallinnut empiretyylin porvarillinen muunnos. Tyylisuuntaa kutsutaan joskus myöhäisempireksi.

Biedermeier-nimityksen taustalla oli müncheniläisessä Fliegende Blätter -lehdessä esiintynyt saksalainen mielikuvitushahmo Wieland Gottlieb Biedermaier, jonka avulla pilkattiin 1800-luvun pikkuporvarillisuutta. Nimitystä käytetään yleensä lähinnä tuon aikakauden huonekaluista ja sisustustyylistä sekä myös maalaustaiteesta.

Tyylisuuntaa on pidetty ensimmäisenä keskiluokan tyylinä, mutta tämä näkemys on kyseenalaistettu osittain, koska keskiluokalla harvemmin oli varaa kyseisiin huonekaluihin. Sen sijaan biedermeier-tyyli oli tapa hoveille erottautua napoleonisesta empiretyylistä erityisesti yksityiskodeissa. Tuona aikana yhteiskunnassa laajemmin hakeuduttiin yksityisyyteen, mikä oli ristiriidassa hovien edustuksellisten tehtävien kanssa.

Piirteitä
Biedermeierissa on vaikutteita sekä romantiikasta että uusklassismista. Biedermeier-huonekaluissa korostuvat mukavuus, viihtyvyys ja käytännöllisyys. Tyylissä esiintyy empirestä poiketen pyöreitä S-kirjaimen muotoja kalusteiden jaloissa sekä selustoissa. Tuolien selkänojissa on englantilaisvaikutteinen siro ja koristeltu poikkilauta. Biedermeierissa käytetään runsaasti etenkin mahonkia, mikä vuoksi tyyliä on kutsuttu myös mahonkityyliksi. Saksalaisessa biedermeierissa on tyypillistä hillittyjen puu-upotusten käyttö. Päällisinä biedermeier-huonekaluissa käytetään nahkaa, jouhikangasta, yksiväristä tai raidallista villaa tai silkkiä.

Pienet koriste-esineet olivat suosittuja biedermeierajalla. Niitä sijoitettiin pöydille, uunin reunoille ja erityisiin hyllyköihin. Kristallikruunut katosivat muodista kun kruunut alettiin tehdä messingistä ja kristalleja käytettiin enää niiden koristeina.

Biedermeierin interiöörit olivat aiempaa tummempia. Kaksi- tai kolmivärisiin seinätapetteihin maalattiin kukkaornamentteja. Tekstiilejä käytettiin aiempaa enemmän, kuten runsaita mattoja, kookkaita pöytäliinoja, verhoasetelmia sekä sohvatyynyjä.

Biedermeierin kuvataiteelle oli ominaista pikkutarkka ja viimeistelty jälki.

Katso myös 
 Empiretyyli – Ranskassa samoihin aikoihin vallinnut tyylisuuntaus
 Regencytyyli – Isossa-Britanniassa samoihin aikoihin vallinnut tyylisuuntaus
 Vaatemuoti länsimaissa 1820-luvulla
 Vaatemuoti länsimaissa 1830-luvulla

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Sisustus
Taidesuuntaukset

sv:Empir#Biedermeier
Keminpikkuängelmä

Keminpikkuängelmä eli keminängelmä (Thalictrum minus subsp. kemense, syn. T. minus subsp. elatum, T. kemense, T. minus var. rotundifolium) on monivuotinen leinikkikasvi, jota tavaan pohjoisessa Euraasiassa. Suomessa se on rauhoitettu. Keminängelmä on pikkuängelmän (T. minus) alalaji.

Ulkonäkö ja koko 
Keminängelmä kasvaa noin metrin korkuiseksi. Juurakko on lyhyt. Varsi on usein hieman nystykarvainen ja yläosasta haarova. Lehdet ovat korvakkeellisia. Lehtilapa on 10–25 senttimetriä pitkä, leveän kolmiomainen, pituutensa levyinen ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat tavallisesti 15–25 millimetriä leveitä, 3–5-liuskaisia, muodoltaan usein melko pyöreitä tai puolitoista kertaa leveytensä pituisia. Liuskat ovat lyhytsuippuisia, isoissa lehdissä hieman ulospäisiä. Lehdyköitten ruodit ovat korvakkeettomia. Varren ja haarojen päissä oleva kukinto on kerrannaishuiskilo, joka on lyhyt, lehdekäs ja niukkakukkainen. Pystyhköt kukat ovat hyvin pitkäperäisiä. Varhain varisevia kehälehtiä on neljä tai viisi kappaletta. Väriltään ne vaihtelevat vihertävistä sinipunertaviin. Runsaslukuiset heteet ovat pystyjä ja keltaisia. Heteen palhot ovat 3–5,5 mm pitkiä, suipot ponnet 2–3,5 mm pitkiä. Suomessa keminängelmä kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät 2,5–5 mm pitkät pähkylät. Ne ovat perättömiä, 8-harjuisia, ja niiden ota ja luottipinta ovat 1–1,5 mm pitkät. Keminängelmä on myrkyllinen kasvilaji.

Keminängelmä muistuttaa suuresti toista alalajia, nimirotu niittypikkuängelmää (T. minus subsp. minus). Toisinaan keminängelmää on pidetty myös omana lajinaan (T. kemense).

Levinneisyys 
Keminängelmän pääesiintymisalue alkaa Vienanmeren ja Äänisen rannoilta jatkuen Kamtšatkan niemimaalle, Kurileille ja Pohjois-Kiinaan saakka. Esiintymäalue on kuitenkin hyvin aukkoinen. Läntisimmät esiintymät ovat Ruijassa, Inarin Lapissa ja Keski-Lapissa. Vastoin nimeään keminängelmää ei tavata Kemijoen varressa, vaan esiintymät Pohjoismaissa ovat pääosin Tenojoen vesistöalueella. Suomesta esiintymispaikkoja tunnetaan puolensataa. Kasvustojen koko vaihtelee 10–50 yksilöön. Keski-Suomessa keminängelmää kasvaa muutamassa paikassa puutarhakarkulaisena.

Elinympäristö 
Keminängelmä on tyypillinen jokien tulvarantojen kasvi, jota kasvaa rantalehdoissa ja -pusikoissa. Se on myös harvinainen puutarhakasvi, jota toisinaan tavataan viljelykarkulaisena.

Lähteet 
 Laine, Unto: Keminängelmä. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Ryttäri, Terhi & Kettunen, Taina. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 259.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Keminpikkuängelmän levinneisyys Suomessa.

Ängelmät
Myrkylliset kasvit
Merja Virolainen

Merja Virolainen (s. 7. toukokuuta 1962) on kirjailija ja kääntäjä. Virolainen on käsitellyt kysymyksiä naiseudesta, seksuaalisuudesta ja halusta viidessä runoteoksessaan ja yhdessä lyhytproosakokoelmassaan. Lisäksi hän on kirjoittanut näytelmän Täyttymyskomedia. Virolainen on myös Kriittisen korkeakoulun kirjoittajakoulun johtaja.

Virolainen valmistui vuonna 1986 pukusuunnittelijaksi. Sen jälkeen hän työskenteli visuaalisena suunnittelijana muun muassa sirkuksessa ja nukketeatterissa, kunnes aloitti filosofian ja kirjallisuustieteen opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1988. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1998, pro gradu -työn aiheena oli inspiraation käsite.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Merja Virolaisen runoja Electric Verses -verkkoantologiassa.
 Sanojen aika -artikkeli Merja Virolaisesta Kirjasampo.fi:ssä.
 Helsingin kaupunginkirjasto Virolaisesta.

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Halabdja

Halabdja (kurdiksi  tai  Helebce) on Irakin Kurdistanin itäosassa, Halabjan maakunnassa sijaitseva kaupunki. Se on noin 240 kilometriä koilliseen Bagdadista ja 13–16 kilometriä Iranin rajalta. 

Saddam Husseinin johtama Irakin armeija kaasupommitti kaupunkia vuonna 1988. Hyökkäyksessä kuoli 6000-7000 ihmistä. Edelleen sadat kaupungin asukkaat kärsivät pommitusten aiheuttamista vammoista. Tutkijoiden mukaan kemiallisissa pommeissa käytettiin sinappikaasua ja hermokaasuja, kuten sariinia, tabuunia ja VX:ää sekä ilmeisesti syanidia. Hyökänneitä joukkoja komensi Husseinin serkku Ali Hasan al-Majid, joka sai joukkomurhan vuoksi lempinimeksi "Kemikaali-Ali".

Lähteet

Aiheesta muualla 

Irakin kaupungit
Rajatorppa

Rajatorppa on eteläisellä Länsi-Vantaan Myyrmäen suuralueen Vapaalan kaupunginosassa sijaitseva kerrostaloalue.

Rajatorpan ensimmäinen talo oli Nuijatie 10, jonne asukkaat muuttivat 21.12.1969. Alueella sijaitsee muun muassa pieni ostoskeskus, baari, huoltoasema, Rajatorpan väestönsuoja, jossa järjestetään harrastustoimintaa (mm. salibandy, paini ja itsepuolustuslajit), Rajatorpan ala-aste sekä useita päiväkoteja. Vapaalan seurakuntatalon on suunnitellut Kai Wartiainen. 

Rajatorpan alue on saanut nimensä aiemman kylän rajalla sijainneesta Råtorp -nimisestä tilasta, jonka maille Rajatorppa rakennettiin. Vapaalan jo vuonna 1938 perustettu ja 1970-luvulle saakka Vapaalantiellä toiminut kauppa siirtyi sittemmin Rajatorpan ostoskeskukseen.

Rajatorpan asemakaavan vuodelta 1968 laativat arkkitehdit Pentti Ahola ja Riitta Thuneberg. Rakennukset suunnitteli arkkitehtitoimisto Hyvärinen ja Harlo. Rajatorpan 3-5 kerroksisten talojen sijoittelussa matalammat talot sijoitettiin alemmas rinteeseen ja korkeammat talot ylemmäs mäelle. Vuosien mittaan talojen julkisivuja on kunnostettu ja korjattu pääsääntöisesti vanhat ominaispiirteitä säilyttäen. Merkittävänä rakennusperintökohteena pidetään aiemmalta aikakaudelta olevaa, vuonna 1948 rakennettua Ilpolan koulun rakennusta, joka tunnetaan nykyisin osana Rajatorpan koulua.

Lähteet

Aiheesta muualla
Rajatorpan koulun historia
Rajatorpan koulu
Rajatorppa-seura
MoiPal

MoiPal oli Suomalaisen Ironstar Helsinki oy:n luoma virtuaaliyhteisö. Vuonna 2007 avatussa Moipalissa oli runsaat 590 000 käyttäjää 160 maasta. MoiPalissa luotiin aluksi virtuaalihahmo, ja valittiin koti, missä hahmo asui. Hahmon voi lähettää kaupungille tekemään erilaisia tehtäviä. MoiPalin ikäraja oli 10 vuotta. Alle 14-vuotiaita palvelun asiakkaita neuvottiin näyttämään vanhemmille suunnattu opas ennen kuin he pystyivät rekisteröityä palveluun.

Moipal tavoitteli vuonna 2008 miljoonaa käyttäjää, joille se myisi virtuaalisia vaatteita, huonekaluja ja pelilaajennuksia. Palvelun käyttäjät olivat keskimäärin 15-vuotiaita. Palvelu toimi alkuaikoinaan Java MIDP 2.0 -kännyköissä. MoiPal tunnettiin betavaiheessa Pocket Pal -nimellä.
Moipal sulkeutui 25.9.2011.

PalRaha 

Hahmo pystyi tienaamaan PalRahaa huuhtomalla kultaa vuoripuroista, sekä suorittamaan erilaisia tehtäviä, joko kaupungilla tai toteuttamalla MoiPal - tehtävälistaa. Tienaamillaan rahoilla hahmo pystyi ostamaan hahmolleen vaatteita, huonekaluja, harrastuksia, lemmikkejä sekä monenlaisia tavaroita. PalRahaa voi tienata myös myymällä ylimääräisiä tavaroitaan kirpputorilla. PalRahaa voi ostaa myös tekstiviestillä ja luottokortilla, mutta se maksaa.

MoiVIP 
MoiPalissa voi maksua vastaan (noin 2€ / kk) ryhtyä MoiVIP jäseneksi. MoiVIP jäsenenä saat seuraavat edut:

 Paljon pal-rahaa puhtaana käteen
 kullanetsimen, joilla saat kullanhuuhtomisesta viisi kertaa paremman tuoton joka päivä!
 Mahdollisuuden ostaa hienoja MoiVIP-vaatteita kaupoista
 Saat profiilisivullesi MoiVIP-merkin
 Voit saada Palisi asuntoineen etusivulle Päivän MoiVIP -laatikkoon
 Pääset keskustelemaan muiden MoiVIPpien kanssa omalla foorumilla

Harrastukset 
Harrastukset joita MoiPalissa voi harrastaa:

 MoiBand
 Kotipuutarha
 Karate
 PalLetters
 PalBing
 Hyppynaru
 Ristipistot

Mini-pelit 
 Lemmikit
 MoiPal Racing
 Letkajenkka
 Road Trip Beta
 Vertaile Paleja

MoiPal sulkeutuu 
MoiPalia pyörittävä Ironstar Helsinki Oy on lopettamassa toimintaansa ja samalla MoiPal sulkeutuu 25.9.2011, lopullisesti. Syyksi on kerrottu, ettei ole löytynyt kiinnostuneita kumppaneita jotka jatkaisivat MoiPalin ylläpitoa.

Lähteet 
 marmai.fi
 taskussa.fi

Aiheesta muualla 
 MoiPal suomeksi 
 MoiPal englanniksi
 MoiPal portugaliksi 
 MoiPal Wiki
 Ironstar Helsinki

Virtuaalimaailmat
ASRock

ASRock Inc. (;Pinyin: Huáqíng Kējì Gǔfèn Yǒuxiàn Gōngsī) on Taiwanilainen emolevyjen, teollisuustietokoneiden ja kotiteatteritietokoneiden (HTPC) valmistaja, joka on perustettu vuonna 2002 ASUSTeK Computer Inc:n tytäryhtiöksi. Yrityksen omistaa nykyään Taiwanilainen Pegatron.

Edullisen hinnan saavuttamiseksi ASRockin tuotteissa käytettiin yksinkertaisia ja halpoja ratkaisuja, sekä vanhemman mallisia piirisarjoja. ASRockin emolevyissä on ollut myös harvinaisia teknisiä ratkaisuja erikoisiin käyttäjätarpeisiin, kuten AGP- ja PCI-E näytönohjaimien käyttö samalla emolevyllä, sekä mahdollisuus suoritinkannan päivittämiseen lisäkorteilla ja langattoman Wi-Fi-varustelun liittäminen osaksi emolevyjä. Vuonna 2008 ASRock julkaisi omien määritystensä mukaan ensimmäisen high-end emolevynsä (4Core1600P35-WiFi+ Intel P35-piirisarjalla). Samalla ASRock alkoi käyttää emolevyissään laajasti paremmista emolevyistä tuttuja polymeeri-kondensaattoreita. Emolevyjen ylikellotus-ominaisuuksia, sekä liittimiä ja yleistä varustelua on myös viime aikoina paranneltu. Näiden parannusten myötä ASRockin emolevyt eivät ole enää pelkästään halvimmassa hintaluokassa, vaan myös lähes 300 euron hintaisia huippumalleja on tullut markkinoille. Ominaisuuksinsa nähden ASRock on silti yhä edelleen edullinen merkki verrattuna esimerkiksi tunnetumpien ASUS:in tai MSI:n vastaaviin malleihin. 

ASRockin mallistossa on maaliskuussa 2009 emolevyjä AMD:n suoritinkannoille: Socket 462, Socket 754, Socket 939, Socket AM2, Socket AM2+ ja Socket AM3. Intelin suoritinkannoista tuettuja ovat: Socket 478, Socket 775, Socket 1366 ja  Socket 1155. Emolevyissä käytetään AMD:n, Intel:in, Nvidia:n, SiS:n ja VIA:n -valmistamia piirisarjoja.

Lähteet
ASRock:in kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla
 ASRock:in kotisivut

Laitteistovalmistajat
Taiwanilaiset elektroniikkayhtiöt
Taiwanilaiset pörssiyhtiöt
Tietotekniikan tuotemerkit
Skyliners Frankfurt

Skyliners Frankfurt on saksalainen koripalloseura. Sponsorointisyistä seura tunnetaan nimellä Fraport Skyliners. Joukkueessa pelaa Suomen koripallomaajoukkueen kapteeni Shawn Huff.

Historia 
Skyliners otti Rhöndorfer TV 1912:n paikan Bundesliigasta vuonna 1999, koska Rhöndorfia pidettiin liian pienenä kaupunkina ja mahdottomana paikkana rakentaa kansainvälisen tason seuraa. Näin Skyliners pääsi aloittamaan toimintansa heti korkeimmalta tasolta nimellä. Kun Opel alkoi tukemaan seuraa vuonna 2000, vaihdettiin nimeksi Opel Skyliners. Seura pelasi Euroliigaa kausina 2000–2002. Seuraa valmensi vuosina 2001–2004 suomalais-kanadalainen Gordon Herbert. Vuonna 2004 joukkue myös voitti ainoan Saksan mestaruutensa kun se kaatoi finaalissa GHP Bambergin. Saksan mestaruus oikeutti myös Euroliiga-paikkaan ainoana saksalaisseurana.

Vuonna 2005 nimeksi vaihdettiin Deutsche Bank Skyliners. Vuonna 2009 seura teki Deutsche Bankin kanssa sponsorointisopimuksen vuoteen 2011 saakka. Tämän jälkeen seuran pääsponsoriksi ryhtyi Fraport.

Entisiä pelaajia 
 Jukka Matinen
 Mario Kasun
 Robin Grey
 Nino Garris

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu
Frankfurt Skyliners BBL:n sivuilla 
Skyliners Euroliigan sivuilla

Saksalaiset koripalloseurat
Frankfurt am Mainin urheilu
Sinijuovavälskäri

Sinijuovavälskäri (Ctenochaetus striatus) on koralliriuttojen värikäs kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.

Koko ja ulkonäkö 
Sinijuovavälskäri kasvaa noin 25 cm:n pituiseksi. Sen vartalossa on oliivinvihreällä pohjalla vaakasuuntaisia, aaltoilevia kapeita sinisiä juovia. Päässä on oransseja täpliä. Sillä on tötterömäinen suu, jossa on useissa riveissä harjasmaisia hampaita. Nuorena kalan väri on kullanruskea, ja tummenee vanhemmiten. Juovien ja pilkkujen suhde vaihtelee kalan alkuperän mukaan.

Alkuperä 
Sinijuovavälskäri on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää yli 30 metrin syvyydessä sekä koralli- että kivipohjaisilla alueilla. Punaisellamerellä elää kanta, jotka poikkeavat muista keltaisten vatsapuolen eviensä osalta.

Käyttäytyminen 
Sinijuovavälskärit voivat elää joko yksin tai suurissakin parvissa, usein yhdessä muiden lajien kanssa. Akvaariossa se saattaa olla aggressiivinen muita välskäreitä kohtaan.

Vesiolot ja ravinto 
Sinijuovavälskäri syö kasvispitoista sekaruokaa. Se käyttää erityistä suutaan pehmeän levämassan nyhtämiseen ja imuroimiseen pohjalta ja kivenkoloista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Meerwasser-lexicon  (hyviä kuvia)

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Ruostevälskäri

Ruostevälskäri (Ctenochaetus binotatus) on koralliriuttojen värikäs kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.

Koko ja ulkonäkö 
Ruostevälskäri kasvaa 22 cm pitkäksi. Sen pohjaväri on oranssi, ja kalaa koristavat ohuet siniset juovat. Päässä on sinisiä pilkkuja, ja pyrstön tyvessä kaksi mustaa täplää. Silmät ovat kirkkaansiniset. Nuoren yksilön pyrstö on keltainen.

Alkuperä 
Ruostevälskäri on kotoisin indopasifiselta merialueelta.

Vesiolot ja ravinto 
Ruostevälskäri syö kasvispitoista sekaruokaa.

Lähteet 

Meriakvaariokalat
Välskärikalat
Langenau

Langenau on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltion Tübingenin hallintopiirissä ja Alb-Donau-Kreisin piirikunnassa. Asukkaita Langenaussa oli 31. joulukuuta 2008 14 285, joista naisia oli 7 107 ja miehiä 7 178. Kaupungin pinta-ala on 75 km² ja väestötiheys 190 as./km² (31.12.2008). Langenaun pormestari on Wolfgang Mangold.

Langenaun naapurikunnat ja -kaupungit ovat Beimerstetten ja Bernstadt lännessä, Nerenstetten ja Öllingen pohjoisessa, Rammingen idässä sekä Leipheim ja Elchingen etelässä. Kaksi viimeisinä mainittua kuuluvat Baijerin osavaltioon.

Langenaun ystävyyskaupungit ovat Bridgend Britannian Walesissa, Albeck Itävallassa, Somberek Unkarissa ja Langenau Saksin osavaltiossa.

Historia 

Vuonna 1939 Langenaussa oli noin 4 500 asukasta ja vuonna 1949 jo yli 6 000. Albeck liittyi 6. helmikuuta 1972, Hörvelsingen 13. helmikuuta ja Göttingen 19. maaliskuuta Langenauhun. 14. huhtikuuta 1972 Langenau solmi ystävyyskaupunkisuhteet walesilaisen Bridgendin kanssa. Vuonna 1973 Langenau liittyi osaksi vastaperustettua Alb-Donau-Kreisin piirikuntaa. 15. syyskuuta 1990 kaupunki solmi ystävyyskuntasuhteet unkarilaisen Somberekin kanssa. Samoihin aikoihin kaupungissa oli noin 12 000 asukasta. 6. marraskuuta 1991 ystävyyskaupungiksi tuli Saksin osavaltiossa sijaitseva Langenau. Saman vuoden aikana Langenaussa saneerattiin paikallisen Martinskirche-kirkon torneja. 7. toukokuuta 1994 ystävyyskaupungiksi tuli itävaltalainen Kärnten. Vuonna 1999 Langenaun kaupungintalo saneerattiin. Vuonna 2003 Langenaussa oli noin 14 000 asukasta. Nykyisin Langenau on Alb-Donau-Kreisin suurin kaupunki asukasluvultaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset kotisivut 

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
András Keve-Kleiner

András Keve-Kleiner (10. marraskuuta 1909 Budapest – 30. maaliskuuta 1984) oli unkarilainen lintutieteilijä.

András Keve-Kleinerin sukunimi oli alun perin saksalainen Kleiner. Kerrotaan hänen muuttaneen nimensä turvallisuussyistä 1942, koska toisen maailmansodan aikaisessa Unkarissa oli vaarallista olla saksalaisella nimellä varustettu. Myöhemmin hän lyhensi sukunimensä Keveksi.

Kleiner vieraili jo koululaisena Budapestin lintutieteellisessä instituutissa. Vuonna 1930 hän piti Padovan eläintieteellisessä kongressissa esitelmän. Vuodesta 1934 alkaen hän työskenteli lintutieteellisessä instituutissa osa-aikaisena ammattilaisena. Samana vuonna hän luennoi Oxfordissa 8. kansainvälisessä ornitologian kongressissa. Vuonna 1935 Kleiner väitteli filosofian tohtoriksi. Vuonna 1939 hän sai assistentin viran instituutissa. Keve-Kleiner osallistui toiseen maailmansotaan 1944–1945. Häntä kutsutaan yksityisdosentiksi 1946 ja 1948–1949 hän toimi maatalousmuseon johtajana.

Keve-Kleiner nimesi linnuista ainakin närhen (Garrulus glandarius) alalajin ferdinandi 1944.

Lähteet 
 Muistokirjoitus (Egon Schmidt)

Unkarilaiset ornitologit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Kesävainaja

Kesävainaja on Viikatteen kahdeksas EP-levy, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2009. Kesävainaja-EP:n lisäksi mukana on kesän 2008 festivaaleilla äänitetty Vaiennut soitto-live-EP, joka sisältää alkuperäisen, vuonna 1998 ilmestyneen ”Vaiennut soitto”-EP:n kaikki kappaleet live-versioina. Kappaleet äänitettiin äänitysautoa apuna käyttäen ja live-äänen jälkikäsittely tehtiin SonicImage -studiolla Kouvolassa helmikuussa 2009.

Kesävainaja-EP:n kappale ”Aaveissa vainko olet mun” ilmestyi myöhemmin Viikatteen albumilla Kuu kaakon yllä.

Albumi nousi suoraan Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.

Kappaleet 
Sävellykset ja sanoitukset Kaarle Viikate, ellei toisin mainita. Sovitukset Viikate ja Miitri Aaltonen.

Kesävainaja-EP

Vaiennut soitto-live

Kokoonpano 
 Arvo Viikate – kitarat, taustalaulu
 Ervo Viikate – basso, taustalaulu, kosketinsoittimet
 Kaarle Viikate – laulu, kitarat
 Simeoni Viikate – lyömäsoittimet

Vierailijat
 Punasilmäarmeijan kuoro ja Miitri Aaltonen – taustalaulu kappaleilla ”Tanssi” ja ”Aaveissa vainko olet mun”

Muut henkilöt
 Miitri Aaltonen – äänitys ja miksaus
 Mika Jussila – masterointi
 Janne Peltonen – kannet
 Colin Brough – kannen kuva
 J-J Nippala – livekappaleiden äänitys

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 
 viikate.com

Viitteet 

Vuoden 2009 EP:t
Viikatteen albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
Pohjois-Irlannin pääministeri

Pohjois-Irlannin pääministeri ja varapääministeri () ovat Pohjois-Irlannin hallituksen johtajat, jotka ovat nimikkeistään huolimatta yhdenvertaisessa asemassa. Virat luotiin vuonna 1999. Tällä hetkellä pääministerin ja varapääministerin virat ovat täyttämättä.

Pohjois-Irlannin pääministerit

Pohjois-Irlannin varapääministerit

Pääministeri