joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sikke Sumari

Sikke Sumari (oik. Sirkkaliisa Sumari-Ilmoni, s. 13. kesäkuuta 1951 Kylmäkoski ) on suomalainen kokki, ravintoloitsija ja keittokirjailija sekä entinen malli.

Sumari on tehnyt töitä televisiolle vuodesta 1975, ensin MTV:n kuuluttajana ja siitä viihde- ja uutisohjelmien juontajana, muun muassa ohjelmissa Tasaraha, Usko tai älä, Tänään, Dolce Vita ja Kotikeittiömestari. Sumari tunnettiin myös juontavan ohjelman Kokkisota vuosina 1999–2004 ja jatkoi juontajana vuonna 2017 . Kokkisota-ohjelmasta hän sai parhaan TV-esiintyjän Venlan vuonna 2000. Ravintoloitsija hän on ollut vuodesta 1996, jolloin hän miehensä Tony Ilmonin kanssa perusti Tony's Deli -ravintolan.

Sumari kävi Kulosaaren yhteiskoulun ja lukion. Lukion jälkeen hän suoritti Markkinointi-instituutissa konsulentti-tutkinnon. Sumari on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja on koulutukseltaan sisustussuunnittelija. Opiskeluaikana Sumari toimi myös mallina. Mallintyöt Sumari aloitti 18-vuotiaana, jolloin hän esiintyi Stockmannin tavaratalon muotinäytöksissä. Sumari oli poimittu malliksi tavaratalon käytäviltä. 

Ura jatkui television ohella radio- ja lehtityöllä, mainostoimiston copywriterina ja tiedottajana. Sisustussuunnittelu jäi kolmeen kuukauteen Kaisaniemen Kappa-Keskuksessa. Myytyään Helsingin Bulevardilla sijainneen Tony's Deli -ravintolansa sekä kokkikoulunsa Tony Ilmoni ratsasti vuoden verran Mannerheimin kavionjäljissä Kirgisiasta Kiinaan ja Sumari perusti kokkikoulun vanhalle kalastajatilalleen Muhun saarelle Saarenmaalle. Keväällä 2008 avattiin Sumarin uusin kokkikoulu Tallinnan vanhaan kaupunkiin Pikk-kadulle. 

Vuonna 2008 Sumari kilpaili Tanssii Tähtien Kanssa -televisio-ohjelmassa, mutta putosi ensimmäisenä. Sumarin parina oli Daniel Ylimäki.

Sumari toimii yhtenä tuomareista MasterChef Suomi -kilpailussa ja henkilökohtaisena valmentajana Haasta Hans -ohjelmassa.

Vuonna 2017 Sumari valmistui kokiksi 66-vuotiaana Ravintolakoulu Perhosta.

Perhe 
Sikke Sumarin aviopuoliso on Tony Ilmoni, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1981.  Sumarin sisko on television sisustusohjelmista tunnettu toimittaja Hanna Sumari. Sikke Sumarilla on kolme aikuista poikaa: Benjamin, Misko ja Max.  Pojista Misko Iho on mainos- ja musiikkivideo-ohjaaja.

Julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sikke Sumarin kotisivu
 Tony's Deli
 

Keittokirjailijat
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset mallit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Jean-Pierre Beltoise

Jean-Pierre Maurice Georges Beltoise (26. huhtikuuta 1937 Ranska – 5. tammikuuta 2015 Dakar, Senegal) oli ranskalainen kilpamoottoripyöräilijä ja kilpa-autoilija sekä F1-kuljettaja.

Beltoise voitti useita kansallisia moottoripyörämestaruuksia ennen siirtymistään urheiluautoihin 1963. Urheiluautoista ura jatkui Formula kolmosiin ja Formula kakkosiin. Kauden 1967 lopulla hän nousi autourheilun kuninkuusluokkaan ja pääsi ajamaan kaksi viimeistä osakilpailua Matralla.

Beltoise ajoi kaikkiaan 85 F1-osakilpailua kahdeksan kauden aikana vuosina 1967–1974, ensin Matra Internationalin ja myöhemmin Marlboro BRM:n tallissa. Hän saavutti F1-urallaan yhden voiton valtaamalla kaatosateessa ajetun legendaarisen Monacon GP:n 1972 BRM-autolla. Lisäksi hän ylti kolme kertaa kakkoseksi ja neljä kertaa kolmoseksi. MM-pisteitä hän keräsi 77.

F1-uransa jälkeen Beltoise ajoi kilpaa muissa autoluokissa vielä 1980-luvun alkuvuosina. Beltoise johtaa nimeään kantavaa karting-rataa Pariisissa.

Vuonna 2015 Beltoise menehtyi aivohalvauksen seurauksena loma-asunnossaan Dakarissa 77-vuotiaana.

F1-kaudet, autot, pisteet ja sijoitukset
  (Matra): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
  (Matra): 11 pistettä, sijoitus 9:s
  (Matra): 21 pistettä, sijoitus 5:s
  (Matra): 16 pistettä, sijoitus 9:s
  (Matra): 1 piste, sijoitus 22:s
  (BRM): 9 pistettä, sijoitus 11:s
  (BRM): 9 pistettä, sijoitus 10:s
  (BRM): 10 pistettä, sijoitus 13:s

Lähteet

Aiheesta muualla
 GrandPrix.com / Beltoise (englanniksi)
 F1-legend / Beltoise  (ranskaksi)
 Autoracing.com / Beltoise  (espanjaksi)

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Ranskalaiset ratamoottoripyöräilijät
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Denny Hulme

Denis "Denny" Clive Hulme (18. kesäkuuta 1936 Nelson, Uusi-Seelanti – 4. lokakuuta 1992 Bathurst Uusi Etelä-Wales, Australia) oli uusiseelantilainen kilpa-autoilija, F1-kuljettaja ja maailmanmestari. Hänen lempinimensä oli "Bear" eli karhu, joka perustui hänen karuihin piirteisiinsä.

Denny Hulmen isä Clive Hulme oli sotasankari, joka nousi kansalliseen kuuluisuuteen ansioistaan tarkka-ampujana toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen hän perusti kuorma-autoyrityksen, jossa Dennykin aloitti työt lopetettuaan koulunsa. Denny säästi rahaa ja osti MG-auton, jolla osallistui kilpailuihin niin hyvällä menestyksellä, että päätti muuttaa Eurooppaan osallistuakseen Formula Junior -sarjaan. Sieltä hän siirtyi Euroopan Formula 2 -luokkaan, jota hän ja Jack Brabham hallitsivat vuonna 1964. Tämän jälkeen Hulme oli valmis nousemaan autourheilun kuninkuusluokkaan.

Denny Hulme ajoi kaikkiaan 112 GP:tä kahdessa tallissa, Brabhamilla kaudet – ja McLarenilla kaudet –. Hän saavutti kahdeksan voittoa ja 25 muuta palkintosijaa. MM-pisteitä hän keräsi kaikkiaan 248. Hän voitti F1:n maailmanmestaruuden vuonna 1967 keräämällä 11 osakilpailusta 51 pistettä. Hänen avausvoittonsa vuoden 1967 Monacon osakilpailusta muistetaan enemmänkin Lorenzo Bandinin kolarista ja tämän kuoltua kolme päivää myöhemmin liekkien aiheuttamiin palovammoihin sairaalassa. Vastaavasti Hulmen viimeinen voitto jäi pienemmälle huomiolle vuoden 1974 Argentiinan osakilpailussa, kun kotiyleisönsä edessä ajanut Carlos Reutemann oli vahva voittajaehdokas useamman epäonnistuneen yrityksen jälkeen, kunnes hän joutui keskeyttämään polttoainevikaan ja Hulme ohitti hänet viimeisten kierrosten aikana. Hulme ajoi yhden paalupaikan ja kirjautti 9 kilpailun nopeinta kierrosta. Hulme on ainoa uusiseelantilainen F1-maailmanmestari. Hulmella on vähiten paalupaikkoja F1-maailmanmestareista.

Hulme osallistui 28 MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun, joista voitti kaksi.

F1-uransa ohella Hulme kilpaili lukuisissa urheiluautoluokissa, muun muassa Yhdysvaltain CanAm -sarjassa. Hän vetäytyi radoilta pariinkin otteeseen, mutta palasi ja kilpaili lopulta kuolemaansa saakka, sillä hän menehtyi sydänkohtaukseen BMW:n ratissa Bathurstissa Australiassa käydyssä kisassa 56-vuotiaana.

F1-kaudet, pisteet ja sijoitukset 
 1965: 5 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa 11:s
 1966: 18 pistettä, sijoitus 4:s
 1967: 51 pistettä, maailmanmestari
 1968: 33 pistettä, sijoitus 3:s
 1969: 20 pistettä, sijoitus 6:s
 1970: 27 pistettä, sijoitus 4:s
 1971: 9 pistettä, sijoitus 9:s
 1972: 39 pistettä, sijoitus 3:s
 1973: 26 pistettä, sijoitus 6:s
 1974: 20 pistettä. sijoitus 7:s

Lähteet

Aiheesta muualla 
 GrandPrix.com / Hulme 
 McLaren / Racing reflections / Hulme  

Uusiseelantilaiset Formula 1 -kuljettajat
Formula 1 -maailmanmestarit
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Alfred Aho

Alfred V. Aho on kanadalainen tietojenkäsittelytieteen professori.
Hän hoitaa Columbia Universityn tietojenkäsittelytieteen Lawrence Gussman -professuuria.
Aho on tunnettu "lohikäärmekirjasta" Compilers: Principles, Techniques, and Tools (1986) Ravi Sethin ja Jeffrey D. Ullmanin kanssa ja sitä edeltävästä Principles of Compiler Design (1977; Ullmanin kanssa).

Hän työskenteli Bell Labsissa, jossa hän kehitti AWK-ohjelmointikielen yhdessä Peter J. Weinbergerin ja Brian Kernighanin kanssa. Aho keskusteli Donald Knuthin tutkimuksesta Stephen Johnsonin kanssa, joka kehitti YACC-ohjelman.

Aho on saanut Turing-palkinnon yhdessä Jeffrey Ullmanin kanssa työstä ohjelmointikielen kääntäjien ja algoritmien parissa,
sekä IEEE John von Neumann mitalin 2003.
Ahon ja Ullmanin teos Principles of Compiler Design on vakiintunut oppikirjaksi kääntäjien suunnittelussa.

Tällä hetkellä Ahon tutkimuskohteina ovat muun muassa kvanttitietokoneet, ohjelmointikielet, kääntäjät ja algoritmit.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ahon kotisivut Columbian yliopistolla 

Kanadalaiset professorit
Tietojenkäsittelytieteilijät
Tietotekniikan kehittäjät
Bell Labs
Turing-palkinnon saajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1941 syntyneet
Stirling Moss

Stirling Craufurd Moss (17. syyskuuta 1929 Lontoo, Englanti –  12. huhtikuuta 2020 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen kilpa-autoilija ja F1-kuljettaja.

Stirling Moss on voitoissa mitattuna F1-historian menestynein niistä kuljettajista, jotka eivät koskaan onnistuneet voittamaan maailmanmestaruutta. Moss sijoittui MM-sarjassa toiseksi neljä kertaa, neljänä perättäisenä kautena (1955–1958) sekä kolmanneksi kolmena kautena (1959–1961).

Moss ajoi uransa aikana 66 GP:tä ja saavutti 16 voittoa (mm. legendaarisen Monacon GP:n hän voitti kolmesti) sekä 8 muuta palkintosijaa. Hän otti 16 paalupaikkaa ja kirjautti 19 nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi 186,64.

Moss kilpaili seuraavilla autoilla: HWM, ERA, Connaught, Cooper, Maserati, Mercedes, Vanwall, BRM, Lotus ja Ferguson, josta onnistui voittamaan kilpailun viidessä. Mestaruuden karkaamisesta on yleisesti syytetty Mossin halua ajaa brittiautoilla. Hän tosin neuvotteli myös paikasta Ferrarilla, mutta neuvottelut eivät johtaneet paikkaan tallissa.

Lähimpänä Stirling Mossin maailmanmestaruus oli kaudella 1958, jolloin hän kilpaili Vanwall-autolla. Vanwall oli nopea, mutta ei yltänyt luotettavuudessaan Ferrarin tasolle. Moss voitti neljä GP:tä ja Ferrarilla kilpaillut Mike Hawthorn yhden, mutta silti jälkimmäinen vei maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla. Samalla Hawthornista tuli ensimmäinen brittiläinen F1-maailmanmestari.

Mossin F1-ura kesti kaudesta 1951 kauteen 1962, se päättyi ennen aikojaan vakavaan loukkaantumiseen kilpailutilanteessa Goodwoodissa.

Stirling Moss aateloitiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1959 ja ritariksi vuonna 2000 ansioistaan autourheilussa. Hän kuoli 90-vuotiaana kotonaan Mayfairissä, Lontoossa 12. huhtikuuta 2020.

F1-kaudet, autot ja pisteet

 1951 (HWM): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
 1952 (HWM, ERA, Connaught): 0 pistettä, sijoitus -
 1953 (Connaught, Cooper): 0 pistettä, sijoitus -
 1954 (Maserati): 4,14 pistettä, sijoitus 13.
 1955 (Mercedes): 23 pistettä, sijoitus 2.
 1956 (Maserati): 27 (28) pistettä, sijoitus 2.
 1957 (Maserati, Vanwall): 25 pistettä, sijoitus 2.
 1958 (Cooper, Vanwall): 41 pistettä, sijoitus 2.
 1959 (Cooper, BRM): 25,5 pistettä, sijoitus 3.
 1960 (Cooper, Lotus): 19 pistettä, sijoitus 3.
 1961 (Lotus, Ferguson): 21 pistettä, sijoitus 3.

Ennätykset 
Eniten voittoja ilman mestaruutta: 16
Eniten voittoja eri talleissa: 5 (Cooper, Lotus, Maserati, Mercedes, Vanwall)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Stirling Mossin kotisivut 
 GrandPrix.com / Moss 
 F1-Forum / Niin lähellä, niin kaukana 

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
New Found Power

New Found Power on groove metal -yhtye Damageplanin vuonna 2004 julkaistu debyyttialbumi.

Kappaleet

Japanin bonusraita

Kokoonpano
 Patrick Lachman − laulu
 Dimebag Darrell − kitarat
 Bob Zilla − basso
 Vinnie Paul − rummut

Vuoden 2004 esikoisalbumit
Yhdysvaltalaiset metallialbumit
Lappea

Lappea (, ) on  kunta Finnmarkin läänin länsiosassa Pohjois-Norjassa. Asukkaista puolet asuu Aksuvuonon (Øksfjord) kuntakeskuksessa, joka sijaitsee Aksuvuonon itärannalla kunnan itäosassa. Pääelinkeinona on kala- ja kalankasvatusteollisuus.

Lappean kunta rajautuu lännessä ja pohjoisessa Jäämereen, idässä Alattioon ja etelässä Tromssan läänin Naavuonon kuntaan. Mantereen lisäksi kuntaan kuuluu myös saaria, kuten suuruusjärjestyksessä Silda, Loppa, Gálbi, Máreaddju, Vindholmen, Langholmen ja Marholmen. Lisäksi kunnan koilliskulmassa kuntaan kuuluu pieni alue Stjernøyan (Siernöijä) saaren lounaiskulmassa, joka rajautuu pohjoisessa Hasvikin kuntaan ja idässä Alattion kuntaan. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lappean kunnassa oli 1 070 asukasta.

Kyliä
Aksuvuono (Øksfjord), Bergsfjord, Nuvsvåg, Langfjordhamn, Sør-Tverrfjord, Sandland, Skavnakk

Lähteet

Aiheesta muualla

Finnmarkin läänin kunnat
Ympyrätalo

Ympyrätalo on Helsingin Hakaniemessä sijaitseva eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen vuodesta 2000 lähtien omistama sylinterimäinen liikerakennus, jonka suunnittelivat Heikki ja Kaija Siren.

Historia

Ympyrätalo on ainoa rakennus Siltasaarenkadun, Eläintarhantien ja Porthaninrinteen välisessä korttelissa. Aikaisemmin sen paikalla sijaitsi useita puutaloja sekä pari kivitaloa, muun muassa Wendtin talo, jonka suunnitteli rakennusmestari Heikki Kaartinen, sekä asunto-osakeyhtiö Berggrundin talo (1903), jonka suunnitteli arkkitehti Gustaf Estlander.

Rakennus valmistui 1968 Kansallis-Osake-Pankin toimitaloksi. Rakennuksen ulkopuolella sijaitsee kolme kioskirakennusta, joissa toimi alkuaikoina Suomen suurin autopankki. Palvelu lopetettiin kuitenkin jo pian 1970-luvulla kysynnän hiivuttua.

Vuosina 2002–2004 talo peruskorjattiin siten, että talotekniikka nykyaikaistettiin ja huonetilat tehtiin valoisiksi ja helposti muunneltaviksi. Peruskorjauksen kokonaiskustannukset olivat 30 miljoonaa euroa. Yksi peruskorjauksen suunnitteluun osallistuneista arkkitehdeista oli Jukka Siren, rakennuksen suunnitelleiden arkkitehtien poika. Rakennuksen huoneistoala on 35 654 m², josta vuokrattavaa tilaa on 25 500 m².

Ympyrätalo on suojeltu ulkokuoren, sisäänkäyntien, sisäpihan ja porraskäytävien osalta. Peruskorjauksessa lähes kaikki sisärakenteet uusittiin, vain yksi toimistohuoneryhmä jätettiin kaupunginmuseon pyynnöstä alkuperäiseen 1960-luvun ilmeeseen.

Julkinen taide
Ympyrätalon pääoven edustalla on kuvanveistäjä Hannu Sirenin suunnittelema teräksinen taideteos, halkaisijaltaan kolme metriä oleva pallon muotoinen Symboli. Hannu Siren on Heikki ja Kaija Sirenin poika. Teos kuuluu Nordean taidekokoelmaan (tilanne 2005).

Liikenneyhteydet
Ympyrätalo on helposti saavutettavissa julkisen liikenteen avulla. Rakennuksen ulkopuolella sijaitsee sisäänkäynti Hakaniemen metroasemalle. Suunnitelmissa on ollut rakentaa Ympyrätalosta suora yhteys metroasemalle, mutta tämä on toistaiseksi lykätty kustannus- ja aikataulusyistä tuonnemmaksi, mahdollisesti Pisararadan yhteydessä toteutettavaksi. Raitiovaunulinjat 3, 6/6T, 7 ja 9 kulkevat Ympyrätalon ohi tai viereisen Hakaniementorin pysäkille. Läheisten linja-autopysäkkien kautta kulkee lukuisia paikallis- ja seutubusseja, mukaan lukien bussi 615 Helsinki-Vantaan lentoasemalle.

Liikkeet ja palvelut 
S-market
Memphis
apteekki
Svenska Handelsbanken
Lääkärikeskus Mehiläinen
Alko

Lähteet

Kirjallisuus
 Kauppalehti Vip 1.10.2007

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Ympyrätalon kotisivut. 
 

Hakaniemi
Helsingin liikerakennukset
Heikki ja Kaija Sirenin suunnittelemat rakennukset
Modernistinen arkkitehtuuri
Helsingin suojellut rakennukset
Ziggy Marley

David Nesta ”Ziggy” Marley (s. 17. lokakuuta 1968 Trenchtown, Kingston) on jamaikalainen muusikko. Hän on kuuluisan reggae-muusikon Bob Marleyn ja Rita Marleyn vanhin poika. Hän oppi kitaran ja rumpujen soiton isältään ja hän teki ensimmäisen levynsä Children Playing in the Streets isänsä sekä sisarustensa Cedellan, Stephenin ja Damianin kanssa. Lempinimi Ziggy tulee sanasta, joka merkitsee isoa marijuanasavuketta. Ziggy on verenperinnöltään neljäsosaksi britti, muuten jamaikalainen. Hänellä on yhteensä 11 sisarusta, mutta vain kaksi heistä on hänen vanhempiensa yhteisiä lapsia. Ziggy on poliittisesti aktiivinen ja työskentelee YK:n hyväksi. Hänellä on oma levy-yhtiö Ghetto Youths Crew.

The Melody Makers 
Ziggy ja hänen kolme sisarustaan Stephen, Cedella ja Sharon perustivat Ziggy Marley and the Melody Makers -nimisen yhtyeen vuonna 1986. Yhtye hajosi vuonna 2000.

Yksityiselämä 
Ziggy on viiden lapsen isä: Daniel Marley (s. 12. kesäkuuta 1989), Justice Marley (s. 9. joulukuuta 1991), Zuri Marley (s. 28. lokakuuta 1995), Judah Victoria Marley (s. 21. huhtikuuta 2005) ja Gideon Rober Nesta Marley (s. 5. tammikuuta 2007). Hän on myös vegaani. Ziggyn isä Bob Marley kuoli Miamissa. Isän viimeiset sanat pojalleen olivat: ”Money can’t buy life.”

Ziggy vieraili Suomessa Pori Jazz -festivaaleilla vuonna 2007.

Diskografia

Studioalbumit
 Conscious Party (1988)
 Time Has Come (1988)
 Play the Game Right (1989)
 One Bright Day (1989)
 Jahmekya (1991)
 Joy And Blues (1993)
 Free Like We Want 2 B (1995)
 Fallen Is Babylon (1997)
 The Spirit of Music (1999)
 Dragonfly (2003)
 Love Is My Religion (2006)
 Ziggy Marley (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ziggy Marleyn viralliset sivut
 Ylen Elävä arkisto: Ziggy Bobinpoika Marley

Jamaikalaiset reggaemuusikot
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Edinburghin yliopisto

Edinburghin yliopisto on vuonna 1583 perustettu yliopisto, joka sijaitsee Skotlannin pääkaupungissa, Edinburghissa. Se on Skotlannin neljänneksi vanhin yliopisto. 

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Edinburghin yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 41. Tämä tarkoitti samalla Iso-Britannian kuudenneksi parhaiten sijoittuneen yliopiston asemaa. Edinburghin yliopisto kuuluu 37 perinteikkään eurooppalaisen yliopiston muodostamaan Coimbra-ryhmään ja Euroopan tutkimusyliopistojen liittoon sekä Russell-ryhmään.

Yliopistossa on 18 200 perustutkinto-opiskelijaa ja 5 700 jatko-opiskelijaa. Henkilökuntaan kuuluu 7 400 työntekijää. Entisiä opiskelijoita ovat muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan entinen pääministeri Gordon Brown, filosofi David Hume, Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle ja evoluutioteorian kehittänyt Charles Darwin.

Yliopiston keskusalue on nimeltään George Square ja se sijaitsee Edinburghin kaupungin eteläosassa. George Squarea reunustavat muun muassa yliopiston kirjasto sekä maamerkkimäiset tornitalot David Hume Tower ja Appleton Tower.

George Squaren tuntumassa sijaitsee Bristo Squaren aukio. Aukion laidoilla ovat etelässä Ison-Britannian vanhin yliopiston opiskelijaunionin rakennus Teviot Row House ja idässä uudempi Potterow.

George Squarella luennoilla käyvät pääasiassa humanististen alojen ja lääketieteen opiskelijat. Matemaattisten alojen sekä luonnontieteiden opiskelijoiden pääpaikka on arkkitehtuuriltaan moderni King’s Buildings kaksi kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Yliopisto omistaa lisäksi joukon muita rakennuksia ympäri kaupunkia, joista mainittavimmat ovat satoja vuosia vanhat Old College ja kaupungin keskustassa sijaitseva New College kaksoistorneineen.

Rakenteellisesti yliopisto jakautuu kolmeen collegeen eli tiedekuntaan, jotka jakautuvat edelleen eri schooleihin eli laitoksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Yliopiston virallinen kotisivu. 
 Yliopiston kirjaston internet-sivusto. 
 Yliopistoa esittelevä kiertokäynti . 

Edinburgh
Skotlannin yliopistot
Napaseutu

Napaseutu on suomalainen 18-osainen komediasarja, joka esitettiin MTV3:lla 1994. Käsikirjoituksen tekivät Raila Leppäkoski ja Neil Hardwick. Hardwick myös ohjasi sarjan. 

Sarjan päähenkilöt ovat Alma (Ritva Valkama) ja hänen tyttärensä Bertta (Sanna-Kaisa Palo). Kaikissa sarjan jaksoissa tapahtumapaikkana on heidän asuntonsa. 

Sarjan kymmenen esimmäistä osaa kuvattiin Ylen studiolla, jonka MTV3 joutui vuokraamaan, kun kaikki sen omat studiot olivat varattuja. Seuraavat kahdeksan osaa kuvattiin Linnanmäen Peacock-teatterissa. 

Tilannekomediat
1990-luvun televisiosarjat
Suomalaiset televisiosarjat
Official Live: 101 Proof

Official Live: 101 Proof on Panteran vuonna 1997 julkaistu live-albumi. Albumin 14 ensimmäistä raitaa ovat livetaltiointeja aikaisemmin julkaistuilta albumeilta ja kaksi viimeistä kappaletta ovat studiokappaleita, jotka julkaistiin ensimmäistä kertaa tällä albumilla. Näistä "Where You Come From" nousi jonkinlaiseksi fanisuosikiksi. Kappale "Dom/Hollow" on Panteran "Domination" ja "Hollow" yhdistelmä. "Hostile" on lyhennetty nimi "Fucking Hostile" kappaleesta.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19, yltäen parhaimmillaan toisella listaviikollaan sijalle 16. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 15. Kesäkuussa 1999 albumi ylitti myynnissä kultalevyyn oikeuttavan rajan.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pantera.

Kokoonpano 
 Phil Anselmo – laulu
 Rex Brown – basso, taustalaulu
 Dimebag Darrell – kitara, taustalaulu
 Vinnie Paul – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Chicago Tribune: 
 Chronicles of Chaos: 3/10
 Rolling Stone:

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Lähteet 

Panteran albumit
Vuoden 1997 konserttitallenteet
Sanna-Kaisa Palo

Sanna-Kaisa Palo (s. 25. heinäkuuta 1960 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1980–1984. Myös hänen sisarensa Maiju Palo ja heidän vanhempansa Ritva Valkama ja Pertti Palo ovat näyttelijöitä. Sanna-Kaisa Palo on vieläpä molempien vanhempiensa puolelta kolmannen polven näyttelijä − hänen isänpuoleiset isovanhempansa Tauno Palo ja Sylvi Sakki olivat näyttelijöitä, kuten äidinpuoleinen isoisä Reino Valkama ja isoäiti Irja Nissinen. Näyttelijä Emmi Parviainen on Sanna-Kaisa Palon tytär. 

Palo palkittiin Ellan roolista elokuvassa Emmauksen tiellä parhaalla naissivuosan Jussi-palkinnolla vuonna 2002. Sanna-Kaisa Palo on näytellyt Kansallisteatterissa, Kansallisoopperassa, Ryhmäteatterissa, Q-teatterissa, KOM-teatterissa, Teatteri Jurkassa, Lilla Teaternissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Viirus-teatterissa sekä Helsingin ja Espoon kaupunginteatterissa. Hän on tehnyt myös runsaasti televisio- ja elokuvatöitä.

Televisiosarjat
 Rauhanranta 12 (1979–1980) – Kati
 Yökyö-peli (1984–1985) – useita rooleja
 Piikkis (1987) 
 Rakastan, rakastan (1988) – Liisa Moilanen
 Napaseutu (1994) – Bertta
 Ottaako sydämestä? (1995)
 Ratikka-Raimo (2000) – Pirjo Mustonen
 Seitsemän (2001) – Helena Salakari
 Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (2001) – asunnonostaja
 Sairaskertomuksia (2004) – Mirja
 Käenpesä (2004) – Sini
 Pieni rakkaustarina (2004) – Maikki Pirtamo
 Osasto 5 (2005) – Seija
 Kylmäverisesti sinun (2005) – oikeuslääkäri
 Karjalan kunnailla (2007) – Maikki Tuupainen
 Helppo elämä (2010) – Miran äiti
 Myllyrinne Company (2014) – useita rooleja
 Syke (2016) – Paula
 Aallonmurtaja (2017) – Korpela
 Sunnuntailounas (2018, 2019) – Virtanen
 Kellot soi (2019) – Pirkko
 Sorjonen (2019) – senioritalon johtaja
 Makkari (2020) – Irma
 Maria Kallio (2021) – Kaisa Jaakkima
 True Story Suomi (2022) – pomo

Elokuvia
 Pikkusisar (1999) – Ollin äiti
 Emmauksen tiellä (2001) – Ella
 Nainen kedolla (2002) – Sari Laakso
 Keisarikunta (2004) – Martta
 Lieksa! (2007) – Martta, Koppelo-suvun matriarkka
 Hyvä poika (2011) – Siiri
 Korsoteoria (2012)
 Rakkauden rasvaprosentti (2012) – Raija
 Päin seinää (2014) – käsityönopettaja
 Afrikan tähdet (2015) –
 Rakkaus ja laki: Seksuaalinen rakkaus (2017) – Anneli

Näytelmiä
 Jumalan rakastaja (1984) – Kirsti
 Siriuksen vieraat (1984) –
 Teillä ei ollut nimiä (2001) – Suvi Kokko, Liisan 
paras ystävä / Horatsu eli Irkku / Hanna
 Viattomuuden loppu (2003) –
 Peltirumpu (2008) – Bebra / Anna Bronski / Kurt
 Päällystakki (2009) –
 Ihmisen osa (2011) – Helena
 Hämeenlinna (2013) – helsinkiläinen julkkistoimittaja
 Sormet hunajapurkissa (2014) – Eeva
 Jotain toista (2015) – ohjaajan alter ego
 Prinsessa Hamlet (2017) – kuninkaallinen vartiomies
 Romeo ja Julia (2018) – imettäjä
 Scenes from Goethe’s Faust (2019) - 
 Voi luoja! (2020) – psykoterapeutti Ella
 Covid fan tutte (2020) – rajapintapäällikkö

Kuunnelmia
 Linnan juhlat (2016) – Lotte Tötterman
 Kita (2016) –

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Pure Pwnage

Pure Pwnage (lausutaan ”pure ownage”, IPA: ['phjʊɹ oʊnɪdʒ]) on kanadalainen ROFLMAO Productionsin tekemä Internet-sitcom ja pseudodokumenttisarja, jonka aiheena on videopelikulttuuri. Sarja aloitettiin vuonna 2004 ja sen 15. jakso julkaistiin marraskuussa 2007. Sarjan päähenkilönä toimii "pro gamer" Jeremy aka teh_pwnerer (esittäjänä Jarett Cale). Muita henkilöitä ovat Kyle, Dawei aka Dave, Doug aka FPS Doug, Anastasia aka Tagi sekä teh_masterer. Sarjaa kuvataan eniten Torontossa, mutta sitä on kuvattu myös Calgaryssa, Montrealissa ja Alankomaissa.

Jaksot on kuvattu usein Jeremyn veljen Kylen (Geoff Lapaire) näkökulmasta. Lapaire pitää yllä verkkokauppaa Noobstore, joka myy Pure Pwnage -tuotteita, kuten t-paitoja, tarroja ja sarjaa varten sävellettyä musiikkia. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on julkaistu DVD:nä. Australialaisen televisio-ohjelman Good Game haastattelussa Lapaire on kertonut, että sarjaan aiotaan tehdään kolme tuotantokautta, joissa jokaisessa on 12 jaksoa.

FPS Doug -hahmo on tehnyt kuuluisaksi lentävän lauseen "Boom! Headshot!" Lauseeseen viitataan usein ensimmäisen persoonan ammuntapeleissä, kun joku ampuu jotakuta päähän eli ns. "tekee headshotin!". Lauseeseen viitataan myös muun muassa pelissä Call of Duty 3 ja elokuvassa Paranoia.

Sarja on ollut suosittu. Esimerkiksi sen kymmenettä jaksoa ladattiin ensimmäisen 24 tunnin aikana 597 893 kertaa.

Sarja sai sopimuksen ShowCasesta televisioon. Sarjan televisiosarja esitettiin 2009 lopulla Showcasessa. Myös internet-show’n jatkamisesta on puhuttu, sillä purepwnage.com lupasi kolme kautta ja 12 jaksoa jokaisessa kaudessa.

Sarjan ensimmäinen televisiokausi sai ehdokkuuden kanadalaisessa Gemini Awardissa parhaana komediasarjana. Viitaten Joel Gardineriin, he ovat tehneet uutta materiaalia ja ovat valmiita tekemään toisen kauden, mutta Showcase ei ole vielä luvannut esittää sitä. Gardiner myös viittasi SITMOS-proadcastissa, että vanhat internet-fanit valittavat joka videossa ja muun muassa, että internetissä esitettävä sarja oli parempi, joka saattaa olla Showcasen yksi syy olla tekemättä yhteistyötä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pure Pwnage -sarjan viralliset Internet-sivut 
 Pure Pwnage -haastattelu Hak5:ssä 
 Pure Pwnage -haastattelu Good Gamessa 
 Pure Pwnage Portal 

Internet-kulttuuri
Canary Wharf

Canary Wharf on Lontoossa, Tower Hamletsin suurkaupunginosassa Isle of Dogsin saarella sijaitseva liikekeskus. Canary Wharfin aluetta on rakennettu 1980-luvun alusta alkaen entiselle satama-alueelle. Suurin osa sen pilvenpiirtäjistä on rakennettu 2000-luvulla.

Nykyisin Canary Wharfin alueella sijaitsee useiden merkittävien rahoitusalan yritysten, kuten Credit Suissen, HSBC:n, Barclaysin, Citigroupin, Lehman Brothersin, Morgan Stanleyn ja Bank of American toimitiloja. Alueella on myös useiden sanomalehtien, kuten The Telegraphin, The Independentin ja Daily Mirrorin toimitukset.

Alueella on kaikkiaan 150 000 työpaikkaa.

Alueen rakennushanke on ollut yksi maailman mittavimmista. Margaret Thatcher kutsui vuonna 1987 alkuperäisen hankkeen toteuttajiksi kanadalaisten Reichmannin veljesten yhtiön Olympia & York, joka oli menestynyt New Yorkissa. Lontoon liike-elämä ei innostunut uuden alueen syrjäisestä sijainnista, ja Olympia & York teki konkurssin 1992.

Yhdessä vaiheessa Canary Wharfin alueella sijaitsi kolme Yhdistyneen kuningaskunnan korkeinta rakennusta, One Canada Square, HSBC Tower ja Citigroup Centre. Nykyään maan korkein rakennus on vuonna 2013 valmistunut The Shard, joka sijaitsee Lontoon Southwarkissa Thamesjoen toisella puolella.

Lähteet
Anja Vammelvuo

Anja Leila Hemmikki Vammelvuo (7. lokakuuta 1921 Hausjärvi – 30. kesäkuuta 1988 Tuusula) oli suomalainen runoilija ja kirjailija.

Henkilöhistoria
Vammelvuon isä oli kauppias Aake Vammelvuo ja äiti Hulda Maria Selin. Vammelvuo oli vuodesta 1946 naimisissa kirjailija Jarno Pennasen kanssa; ohjaaja Jotaarkka Pennanen on heidän poikansa. Hän pääsi ylioppilaaksi Riihimäen yhteislyseosta 1941 ja opiskeli Helsingin yliopistossa.

Kirjallinen ura
Vammelvuo kuului vasemmistolaiseen kirjailijaseura Kiilaan. Hän julkaisi runoja, novelleja sekä kaksi näytelmää ja romaania. Hänen esikoisteoksensa Auringon tytär ilmestyi 1943.

Teokset
Auringon tytär, runoja, Otava, 1943.
Muut ovat nuoria, romaani, Otava, 1945.
Muottiin tuntemattomaan, runoja, Otava, 1946.
Paratiisilintu ja muita novelleja, Otava, 1946.
Loistohuoneisto, kolminäytöksinen näytelmä, Otava, 1947.
Viimeinen Kleopatra, romaani, Otava, 1950.
Rakkauskertomus, novelleja, Otava, 1953.
Kukkia sylissäni, runoja, Otava, 1954.
Torpankirjat, runoja, Otava, 1957.
Kuuma, kylmä, runoja, Otava, 1960.
Valkoinen varis, novelleja, Otava, 1962.
Integer vitae, runoja, Otava, 1964.
Valitut runot, Otava, 1968.
Lintu pieni, runoja, Otava, 1970.
Totuuden iskut, runoja, Otava, 1973.
Kuinka voitte?, runoja, Otava, 1978.
Valitut runot, Otava, 1982.
Tulee aika toinenkin, näyttelijä-rosvopäällikkö Aarne Orjatsalon elämä, näytelmä, Otava, 1983.

Palkinnot
Valtion kirjallisuuspalkinto 1949, 1954 ja 1970
Pro Finlandia -mitali 1969

Lähteet

Aiheesta muualla
Anja Vammelvuo Elävässä arkistossa.

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Saappaanheitto

Saappaanheitto on urheilulaji, jossa tavoitteena on heittää kumisaapasta mahdollisimman pitkälle. Jokainen kilpailija suorittaa ensin kolme heittoa. Tämän jälkeen 12 parhaan tuloksen saavuttanutta suorittaa vielä kolme lisäheittoa. Voittajaksi julistetaan se, joka on suorittanut pisimmän laillisen heiton. Miehet heittävät numeron 43 (paino 880—1050 g) ja naiset numeron 38 (paino 630–800 g) saapasta, josta on varren suuremmi poistettu. Tyyli on vapaa, mutta saappaassa tulee ilmalennon aikana olla varsi suorassa.

Muista yleisimmistä heittolajeista poiketen saappaanheitossa on yksilökilpailun lisäksi myös joukkuekilpailu. Mies- ja naisjoukkuekilpailussa on kolme ennalta nimettyä heittäjää, joiden kolmen ensimmäisen kierroksen kilpailuheitoista lasketaan paras tulos mukaan joukkuekilpailuun. Sekajoukkuekilpailussa joukkueeseen saa kuulua 3-4 heittäjää, joista korkeintaan kaksi saa olla
miehiä. Kolmen parhaan tulos lasketaan yhteistulokseen. Kaikki heittäjät voivat olla naisia.

Saappaanheitossa vauhdinottorata on samankaltainen kuin keihäänheitossa. Saappaanheitossa heittosektori pyritään tekemään yleensä myötätuuleen, joten vauhdinottoradan alusta voi vaihdella paljonkin. Tartan, hiekka ja nurmi ovat yleisimpiä vauhdinottoradan heittoalustoja. Vauhdinottoradan tulee olla tasainen.

Levinneisyys
Saappaanheitto on erityisen suosittua Suomessa, missä kesäaikaan järjestetään useita kilpailuja Suomi Cupissa ja muissa aluecupeissa sekä yksittäisiä kilpailuja. Lajissa järjestetään myös maailmancup eli World Cup, jossa kilpailuja järjestetään Suomen lisäksi myös Ruotsissa, Saksassa, Virossa, Italiassa ja Venäjällä. Tiettävästi saappaanheittoa harrastetaan myös Ranskassa, Uudessa-Seelannissa, Skotlannissa, Sudanissa, Tanskassa, Mongoliassa, Sloveniassa, Dominikaanisessa tasavallassa, Puolassa, Belgiassa, Romaniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Saappaanheitto on erittäin suosittu laji myös erilaisten kesäjuhlien ohjelmistossa.

Järjestötoiminta
Suomen Saappaanheittoliitto ry perustettiin helmikuussa 1992 Suomen ensimmäisten hallimestaruuskilpailujen yhteydessä Vantaalla. Lajin ensimmäiset MM-kilpailut käytiin samana vuonna Pielavedellä, minkä jälkeen MM-kilpailut on järjestetty joka vuosi. Suomen Saappaanheittoliitto ry on Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n jäsen (SLU). Kansainvälinen Saappaanheittoliitto IBTA ry on perustettu vuonna 1998 Virossa, Viljandissa. Sen puheenjohtaja on suomalainen Jari Isokorpi. IBTA:n jäsenmaita ovat Suomi, Viro, Ruotsi, Venäjä, Saksa, Belgia, Ranska, Italia, Uusi-Seelanti ja Australia.

Maailmanennätykset

Ulkokenttä

Yleiset sarjat

Joukkuesarjat

Halli

Yleiset sarjat

Joukkuesarjat

MM-mitalistit

Miehet

Naiset

Lähteet
 Saappaanheitto.net

Urheilulajit
Viljui

Viljui (, ) on pisin Lenan sivujoista ja se sijaitsee Sahan tasavallassa ja Evenkiassa Siperiassa Venäjällä. Viljui on 2 650 kilometriä pitkä ja se soveltuu laivaliikenteelle 1 450 kilometrin matkalta.

Viljui saa alkunsa Keski-Siperian ylängön pohjoisosasta läheltä paikkaa nimeltä Ekonda. Sieltä se virtaa ensin etelään, kääntyy sitten itään ja laskee Lenaan lähellä Sangaaria. Merkittäviä asutuskeskuksia Sahan alueella ovat Tšerjunševsk, Suntaar, Njurban kaupunki ja Verhneviljuisk (Üöhee Bülüü). Viljuihin laskevia jokia on muun muassa Tjung.

Joen varrelle on avattu timanttikaivoksia 1950-luvulla. Sahan tasavallan lounaisosissa jokeen on padottu Viljuin tekojärvi, jonka padossa toimii suuri, 680 MW:n vesivoimala. Padon johdosta yläjuoksun vedenpinta on koholla jokiuomassa yli 300 kilometrin matkalta.  

Sahan tasavallan joet
Krasnojarskin aluepiirin joet
Lenan vesistö
Aldan (joki)

Aldan (jak. ja ) on Lenan toiseksi pisin sivujoki Sahan tasavallassa Venäjällä. Joki on 2 273 kilometriä pitkä, josta 1 753 kilometriä soveltuu laivaliikenteelle. Tämän sivujoen valuma-alue on 729 000 neliökilometrin laajuinen. 

Aldan saa alkunsa Stanovoivuoriston länsiosasta, josta se virtaa Nerjungrin, Aldanin, Tommotin, Ust-Majan, Eldikanin ja Handygan kaupunkien ja asutusten läheisyydestä ja laskee Lenaan lähellä Batamaita. 

Aldain merkittävimmät sivujoet ovat Amga, Utšur ja Maja. Aldanin valuma-alue tunnetaan kultaesiintymistään  ja kambrikauden fossiileista.

Lähteet

Aiheesta muualla

Virtaaman mittauspiste (151 km laskukohdasta yläjuoksulle) / R-Arctic Net 

Sahan tasavallan joet
Lenan vesistö
Indigirka

Indigirka (, )  on 1 726 kilometriä pitkä joki Sahan tasavallan koillisosassa, Itä-Siperiassa. Joen valuma-alue on 360 000 neliökilometriä, eli hieman Suomen pinta-alaa suurempi. Joen keskivirtaama on alajuoksulla 1 850 m3/s (58 km3 vettä vuodessa). 

Joki saa alkunsa Tšerskivuorilta laskien laajana suistoalueena Pohjoiseen jäämereen kuuluvaan Itä-Siperian mereen.

Merkittävimmät sivujoet ovat Kuidusun, Kjuente, Elgi, Nera, Moma, Badjariha, Selennjah, Ujandina, Allaiha, Bjorjodjoh. Indigirka on jäässä lokakuusta touko-kesäkuuhun. Joen varrella olevia asutuksia ovat Ust-Nera, Honuu, Belaja Gora, Tšokurdah ja Tabor. Jokialueelta louhitaan kultaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Indigirka At Vorontsovo (Virtaaman mittauspiste   350 km laskukohdasta yläjuoksulle) / R-Arctic Net 
Indigirka At Indigirskiy (Virtaaman mittauspiste 1412 km laskukohdasta yläjuoksulle) / R-Arctic Net 

Sahan tasavallan joet
Itä-Siperian mereen laskevat vesistöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Uudenkaupungin vaakuna

Uudenkaupungin vaakuna on Uudenkaupungin kunnanvaakuna, joka pohjautuu Kustaa II Aadolfin kaupunkioikeuksien myöntämisen aikaan 1617 annettuun vanhaan sinettiin. Vaakunan selitys on "hopeakentässä pystyssä selätysten kaksi sinistä haukea".

Vanhan sinetin haukien on katsottu tulkitsevan kalastuksen merkitystä kaupungille, sekä mahdollisesti sen alkuperäistä nimeä Kalainen. Vanhemmissa vaakunoissa haukien evät on kuvattu usein punaisina. Vaakunan on piirtänyt nykyiseen muotoonsa useille kunnille vaakunoita suunnitellut Ahti Hammar vuonna 1960, jolloin haukien punaiset evät jäivät pois käytöstä. Kaupunki käyttää vaakunan päällä kultaista kruunua, jossa näkyy kolme rubiinia ja kaksi topaasia. Jalokivien värit, punainen ja sininen, vastaavat niiden luonnollisia värejä. 

Vaakuna esiintyi myös Vasaborgin kreivikunnan vaakunassa, jonka keskus Uusikaupunki oli. Hauet esiintyivät kreivikunnan kautta myös Vasaborg-suvun vaakunassa.

Galleria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kirjallisuutta venäjäksi
 Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.

Suomen kuntien vaakunat
Vaakuna
Mesi

Mesi on kukkien tuottama sokeripitoinen neste, jonka tarkoituksena on houkutella pölyttäviä eläimiä kukalle. Joissakin kukissa voi olla meden luo ohjaavia mesiviittoja.  

Kasvit tuottavat meden rauhasessa nimeltä mesiäinen, joka sijaitsee yleensä aivan kukan pohjalla, jotta medestä kiinnostuneet eläimet joutuisivat kosketuksiin myös kasvin lisääntymiselinten, heteiden ponsien ja emin, kanssa. Mesiäinen on siemenkasvin elin, joka on yleensä syntynyt kukkalehdistä tai kukkapohjuksesta, mutta se voi kuitenkin sijaita myös kasvullisessa osassa. Kukkien mesiäiset houkuttelevat pölyttäviä eläimiä, tavallisesti hyönteisiä. Lihansyöjäkasvien mesi vetää puoleensa saaliseläimiä.

Kukan ulkopuolella erittyvä mesi on yleensä tarkoitettu houkuttelemaan petohyönteisiä, jotka syövät sekä meden että kasvia syövät hyönteiset ympäriltä.

Mesi on taloudellisesti tärkeä raaka-aine, sillä se on hunajan sokerilähde. Se on käyttökelpoista myös maanviljelyssä ja puutarhanhoidossa, sillä monet petohyönteiset ja pölyttäjät syövät mettä. Myös monet linnut, muun muassa kolibrit, syövät mettä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasvifysiologia
Kasviekologia
Hunaja
Chardonnay

Chardonnay on vihreä viinirypälelajike, josta tehdään valkoviiniä. Chardonnay on yksi viljellyimmistä rypälelajikkeista. Suurimmat tuottajamaat ovat Yhdysvallat, Ranska, Australia ja Italia, mutta helpon viljeltävyytensä ja suuren suosionsa vuoksi sitä viljellään käytännössä kaikilla viinialueilla.

Geneettisesti Chardonnay on Pinot- ja Gouais Blanc -rypäleiden risteymä. Nimen Chardonnay arvellaan periytyvän Ranskan Mâconnais-viinialueen samannimisestä kylästä. Rypälelajike tunnetaan myös nimillä Pinot Chardonnay, Melon Blanc, Aubaine ja Beaunois, mutta näitä nimiä käytetään nykyisin hyvin harvoin.

Viinit
Chardonnay tuottaa hyvin erilaista viiniä riippuen kasvualueesta sekä viinin tekemiseen käytettävistä menetelmistä. Viileämmässä kasvuympäristössä rypäle tuottaa raikasta, hapokasta ja usein mineraalista viiniä (esimerkiksi Ranskan Chablis). Lämpimissä olosuhteissa viinistä tulee raskaampaa ja hedelmäisempää (esimerkiksi Kalifornia). Jopa eri kylissä tuotetut viinit voivat aromiltaan ja ominaispiirteiltään vaihdella.  

Monet uudet tuottajat käyttävät chardonnay-viinin teossa malolaktista käymistä sekä viinin vanhentamista tammitynnyreissä, mikä antaa viinille tammisuuden lisäksi vaniljan, kerman ja voin aromeja. Tammikypsytys ei ole kovin tavanomaista perinteisillä Chardonnay-alueilla, kuten Chablis’ssa. Terästankissa käytetyn chardonnayn tuoksu vivahtaa omenaan, päärynään ja sitrushedelmiin. 

Chardonnay on myös yksi samppanjan teossa sallituista rypäleistä. Mikäli samppanja on tehty täysin Chardonnaysta, sitä kutsutaan lisänimellä blanc de blancs.

Yleensä Chardonnayta käytetään viinin ainoa rypäleenä, vaikkakin samppanjassa sen seuralaisena voi olla Pinot Noir- ja Pinot Meunier -rypäleitä. Chardonnayta sekoitetaan jossain määrin Semillon-, Chenin Blanc- ja Viognier-rypäleiden kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Heikki Remeksen viinikoulu Reseptitaivaassa: Chardonnay 

Valkoviinit
Viinirypälelajikkeet
Xysma

Xysma on vuonna 1988 Naantalissa perustettu yhtye. Kokoonpanon alkuaikoina ryhmä soitti grindcorea, mutta siirtyi myöhemmin stoner rockiin.

Yhtye muuttui levy levyltä. Grindcore-vaikutteita kuului vielä jonkin verran Deluxe-levyn aikoihin 1993, joskin jo Deluxella kuuluu vahva pyrkimys musikaalisempaan ja monipuolisempaan ilmaisuun. Sen jälkeen varsinaiset grindcore-vaikutteet jäivät heidän musiikistaan kokonaan, mutta synkän metallin sointeja ja muistumia Black Sabbathista oli kuultavissa myös kevyimmissä kappaleissa yhtyeen uran loppuvaiheissa. 

Yhtye käytti hyväkseen monenlaisia tyylejä yhdistellen hard rockiin stoner metal -tyylisiä kitaroita, tiukkaa funkkia, brittipoppia ja jopa Elvis-tyylistä laulua. Nykyään yhtyeeseen liitetään käsite ”kulttiyhtye” .

Xysma jäi lopulta suhteellisen tuntemattomaksi suurelle yleisölle. Brian De Palma käytti Xysman kappaletta ”Shortest Route” levyltä Lotto vuonna 1998 ohjaamassaan elokuvassa Snake Eyes.

Kokoonpano 
Xysman tunnetuin kokoonpano esiintyi ensi kerran vuoden 1992 First and Magical -levyllä ja jatkoi viimeisimpään julkaisuun asti. He käyttivät useita taiteilijanimiä:

Jani Helge Muurinen (taiteilijaniminä Joãnitor Mustaco tai Joãnitor Lottoner): laulu (muita yhtyeitä Mannhai ja esiintynyt myös sooloartistina)
Toni Stranius (taiteilijaniminä Thee Stranius tai Minister Stranius): kitara, laulu (muita yhtyeitä Mothers Against Sex Association ja Kalsaripaita)
Olli Nurminen (taiteilijaniminä Mr. Lawny tai Foreigner Lawny): kitara, laulu (muita yhtyeitä mm. Spectre)
Teppo Pulli (taiteilijaniminä Marvellous S. Safe tai Orvis Goodnight): rummut (muita yhtyeitä The Dynamite Fishers, Trouble Bound Gospel)
Kalle Taivainen (taiteilijaniminä Heavenly tai Gablo Heavenly tai Charles): basso, laulu (muita yhtyeitä mm. Spectre)

 Vesa Iitti: basso vuoteen 1992 asti

Toni Stranius kuoli sairauteen Irlannissa vuonna 2006. Xysma kokoontui vielä kerran yhteen soittamaan hänen muistokseen muistokonsertin syyskuussa 2006.

Diskografia 
Albumit
Above the Mind of Morbidity (mini-LP, 1990)
Yeah (1990)
First & Magical (1992)
Deluxe (1994)
Lotto (1996)
Singles (1997)
Girl On The Beach (1998)
No Place Like Alone (2023)
Kokoelmat
Yeah / First & Magical (2004)
Lotto / Girl on the Beach (2004)
Xysma (2004) - 2 CD:n kokoelma, jolla albumit Yeah, First & Magical, Swarming of the Maggots -demo, Fata Morgana -single, sekä Above the Mind of Morbidity -mini-LP.
Repulsive Morbidity (2019) - 5 vinyylialbumin kokoelmaboksi vuosilta 1988–1991

Singlet
Fata Morgana (1990)
Witch (1995)
Demot
Swarming of the Maggots (1989)

Lähteet 
 Xysma Metal Archives -sivustolla

Viitteet 

Suomalaiset metalliyhtyeet
Olenjok

Olenjok (, ) on 2 292 kilometriä pitkä joki Sahan tasavallan pohjoisosassa, Itä-Siperiassa Venäjällä. Se alkaa Keski-Siperian ylängöltä. Sieltä se virtaa aluksi itään, sitten pohjoiseen ja lopulta luoteeseen ja laskee Pohjoiseen jäämereen kuuluvan Laptevinmeren Olenjokinlahteen aivan Lenajoen suiston länsipuolella. Joen suulla on Ust-Olenjok-niminen paikkakunta. Merkittävin sivujoki on Arga-Sala. 

Sahan tasavallan joet
Laptevinmereen laskevat vesistöt
Wandsworth

Wandsworth (London Borough of Wandsworth) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee Thamesjoen etelärannalla Lambethin länsipuolella. Sen pinta-ala on 34 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin  ihmistä. Wandsworth sai nykyiset rajansa vuonna 1965, kun siihen yhdistettiin suuri osa entisestä Batterseasta.

Wandsworthin merkittävimmät paikalliskeskukset ovat lännestä itään lueteltuna: Roehampton, Putney, Wandsworth Town, Battersea ja Balham. Battersea sisältää Clapham Junctionin, jonka on pitkään väitetty olevan Ison-Britannian vilkkain rautatieasema. Päivittäin sen ohittaa noin 2 000 junaa, joista suurin osa pysähtyy asemalla. Vuodesta 2005 alkaen sen on väitetty olevan jopa Euroopan vilkkain asema.

Wandsworthin paikallishallinto on vankasti konservatiivien hallussa. Vuonna 2006 työväenpuolueella oli noin kuudesosa edustajien paikoista. Tästä huolimatta vuoden 2005 parlamenttivaaleissa työväenpuolue voitti kaksi kolmesta Wandsworthin paikasta. 

Paikallisveroaste () oli Wandsworthissa vuonna 2013 Britannian alhaisin.

Lähteet 

Lontoon kaupunkipiirit
Myyrmäen kirkko

Myyrmäen kirkko on Vantaan Myyrmäessä, Louhelan rautatieaseman kupeessa sijaitseva vuonna 1984 valmistunut kirkko.

Myyrmäen kirkko on Vantaankosken seurakunnan pääkirkko. Kirkkosalin lisäksi rakennuksessa on kappeli, kaksi seurakuntasalia, kirkkoherranvirasto sekä päiväkerho- ja nuorisotilat. Kirkkosaliin mahtuu 450 henkeä, seurakuntasalien kanssa yli 700 henkeä.  Vuosittain kirkkoa käy katsomassa noin 1500 matkailijaa.

Pitkään vaivanneiden sisäilmaongelmien vuoksi kirkko on ollut peruskorjauksen vuoksi suljettuna maaliskuusta 2019 alkaen. Vantaankosken seurakunnan toiminta on siirtynyt korvaaviin tiloihin Myyrmäen aseman ja kauppakeskus Myyrmannin kupeessa sijaitsevaan Virtataloon. Väliaikaisessa ”Myyrmäen Virtakirkossa” voidaan järjestää jumalanpalveluksia, muistotilaisuuksia, häitä, kastetilaisuuksia sekä muita juhlia.

Rakennus 

Myyrmäen kirkon on suunnitellut arkkitehti ja akateemikko Juha Leiviskä. Kirkkoa on sanottu Valon kirkoksi. Sen levymäisten seinä- ja kattopintojen välistä siivilöityvä valo luo alati muuttuvia kuvioita sisätiloihin. Näennäisen satunnaisesti sijoitetut lukuisat lamput näyttävät leijuvan avarassa tilassa, ja kullanhohtoisina ne erottuvat kirkon muuten vaaleasta ja rauhallisesta sävymaailmasta. Kirkkorakennuksen ulkoseinät on vuorattu vaaleanruskeilla tiilillä. Kirkko kohoaa viereistä ratapengertä ja rautatieasemaa korkeammaksi. Kirkon kapea muoto säästi tontin valkovartista koivikkoa, joka sointuu kirkon polveileviin julkisivuihin.

Alttari, saarnastuolia vastaava puhujakoroke ja kastemalja ovat pitkällä sivulla, minkä vuoksi kaikki istumapaikat ovat suhteellisen lähellä alttarialuetta, jolloin puheen kuulee hyvin. Urut on sen sijaan sijoitettu lyhyelle sivulle, jolloin kirkkosali toimii hyvin musiikkisalina.

Kirkon alttariseinän tekstiilitaideteoksen Valoa kohti on suunnitellut kutsukilpailun voittanut Kristiina Nyrhinen.

Kirkkosalin hyvä akustiikka tarjoaa erinomaiset puitteet konserttien ja muiden musiikkitilaisuuksien järjestämiseen. Kolme sormiota ja 36 äänikertaa käsittävät urut ovat Kangasalan urkurakentamon vuonna 1986 rakentamat ja soinniltaan pääosin barokkityyliset.

Peruskorjaus 
Myyrmäen kirkko on suljettu peruskorjauksen vuoksi. Sisäilmaongelmista kärsinyt kirkko on ollut pois käytöstä vuodesta 2019. Peruskorjaushanke on alkanut huolellisella suunnittelulla. Korjaustyöt paikan päällä alkavat syksyllä 2022. Peruskorjauksen on määrä valmistua loppuvuodesta 2023.

Myyrmäen kirkkoa korjataan perusteellisesti ulkoa ja sisältä. Myös taloteknisiä järjestelmiä ja piharakenteita uusitaan. Kirkon rakenneratkaisut ovat olleet tyypillisiä rakennusajankohdalle, mutta nykyisin ne on huomattu toimimattomiksi.

Korjauksessa huomioidaan rakennuksen arkkitehtoninen arvo. Kirkon ulkoasu ja kirkkosali säilyvät pääpiirteissään saman näköisinä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vantaan kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Kirkko
Juha Leiviskän suunnittelemat rakennukset
Woldemar Baeckman (kartanonomistaja)

Woldemar Baeckman (1818–1901) oli virolahtelainen uudistusmielinen kartanonomistaja, ns. Harjun hovin omistaja, joka lahjoitti saunarakennuksen Suomen ensimmäisen kunnallisen kansakoulun rakennukseksi.
Baeckman sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1861.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Baeckman, Woldemar Gustaf - Kuka kukin oli (Wikiaineistossa)

Koululaitoksen kehittäjät
Suomalaiset mesenaatit
Kymenlaakson historia
Virolahden historia
Vuonna 1818 syntyneet
Vuonna 1901 kuolleet
Maanviljelysneuvokset
Mundan taistelu

Mundan Taistelu käytiin maaliskuun 17. päivä vuonna 45 eaa. Julius Caesarin joukkoja vastaan asettuivat Sextus Pompeiuksen, Gnaeus Pompeiuksen ja Titus Labienuksen komentamat joukot. Mundan taistelu oli viimeinen Julius Caesarin aloittaman kansalaissodan taisteluista. Optimaatien ratsuväkeä komentanut Titus Labienus menehtyi taistelussa. Sextus Pompeius ja Gnaeus Pompeius onnistuivat pakenemaan, mutta Gnaeus jäi kiinni huhtikuun 12. päivä.

Taistelu

Armeijat kohtasivat lähellä Osunaa, Etelä-Espanjassa. Pompeiuksen poikien johtama armeija oli ryhmittynyt kukkulalla noin puolentoista kilometrin päähän Mundan muureista. Pompeiuksen sotilaat tiesivät kuoleman koittavan jos häviäisivät, sillä useat heistä olivat jo kertaalleen antautuneet Caesarille. Tästä syystä he taistelivat epätoivon vimmalla. Toisaalta myös Caesar oli teloituttanut vankejaan, joten myös Caesarin sotilaat taistelivat epätoivoisesti. Caesar yritti ajaa Pompeiusten joukot alas kukkulalta, tässä kuitenkaan onnistumatta. Tästä syystä hän aloitti voimakkaan hyökkäyksen suoraan edestä.

Caesar itse komensi armeijansa oikeaa siipeä, missä taisteli myös hänen suosikkilegioonansa Legio X Equestris. Oikea siipi painostikin voimakkaasti Pompeiusten vasempaa siipeä, mistä syystä se joutui vetäytymään. Tämän takia Gnaeus Pompeiuksen oli irrotettava legioona oikeasta siivestään saadakseen tuetuksi perääntyvää vasenta siipeään. Tämän huomattuaan Caesarin ratsuväki käynnisti hyökkäyksen joka muutti taistelun kulun. Caesarin ratsuväki hyökkäsi takaapäin Pompeiusten leirin kimppuun. Pompeiusten ratsuväen komentaja Titus Labienus huomasi tämän, ja lähti vastahyökkäykseen. Legioonat arvelivat Labienuksen lähteneen karkuun varmana tappiosta. Tästä syystä linjat murtuivat sotilaiden kääntyessä pakoon ja Caesarin joukot alkoivat jahdata heitä.

Jälkivaikutukset

Palattuaan Roomaan Caesar julistettiin elinikäiseksi diktaattoriksi ja hän vietti loisteliaan triumfin voittonsa kunniaksi. Tätä Rooman kansa ei kuitenkaan katsonut hyvällä, sillä triumfin aiheena oli kuitenkin voitto Rooman kansalaisista. Pian taistelun jälkeen Mundan kaupunkikin valloitettiin. Myös Gnaeus Pompeius jäi kiinni ja hänet teloitettiin huhtikuun 12. päivä vuonna 45 eaa.

Rooman taistelut
Ensimmäinen vuosisata eaa.