Tonkininlahden välikohtaus

Tonkininlahden välikohtaus tapahtui 2. ja 4. elokuuta vuonna 1964 Yhdysvaltain laivaston hävittäjien USS Maddox ja USS Turner Joy ollessa tiedustelutehtävissä (koodinimi Desoto) Tonkininlahdella Pohjois-Vietnamin aluevesien läheisyydessä. Alukset raportoivat joutuneensa pohjoisvietnamilaisten hyökkäysten kohteeksi.

Välikohtauksen seurauksena Yhdysvaltain kongressi antoi Tonkininlahden päätöslauselmalla (Gulf of Tonkin Resolution) presidentti Lyndon B. Johnsonille valtuudet avustaa mitä tahansa kaakkois-Aasian maata jonka hallinto oli ”kommunistisen aggression” uhkaama. Päätöslauselma antoi presidentti Johnsonille laillisen valtuutuksen laajentaa Yhdysvaltain osallistumista Vietnamin sotaan.

Historioitsijoille on epäselvää tapahtuiko lahdella todella hyökkäys vai keksikö Yhdysvallat hyökkäyksen päästäkseen osallistumaan Vietnamin sotaan. Pohjois-Vietnamin silloinen kenraali Võ Nguyên Giáp on myöhemmin kertonut että lahdella ei tapahtunut mitään.

Välikohtaukset

2. elokuuta 1964

Elokuun 2. signaalitiedustelua tekevä Allen M. Sumner -luokan hävittäjä USS Maddox havaitsi neljä P-4-torpedovenettä 19 km etäisyydellä. Kaksi veneistä tuli viiden merimailin päähän (9,3 km) ja kukin laukaisi yhden torpedon, joista yksikään ei osunut sataa metriä lähemmäs. USS Maddox avasi tulen viisituumaisilla (127 mm) tykeillään ja väitti saaneensa osuman yhteen veneeseen. Myöhemmin lentotukialus USS Ticonderogalta nousi neljä F-8 Crusader -hävittäjää, jotka tulittivat perääntyviä veneitä.

Yhdysvaltalaiset väittivät upottaneensa yhden torpedoveneen ja vaurioittaneensa toista. Pohjoisvietnamilaiset väittivät saaneensa Maddoxiin torpedon osuman ja ampuneensa yhden lentokoneen alas. Hyökkäyksen kohteena olleen USS Maddoxin vauriot olivat yhden 14,5 mm konekiväärin luodin osuma.

Virallisesta historiankirjoituksesta unohtunut seikka on se, että kapteeni Herrick määräsi ammuttavaksi varoituslaukauksia, jos torpedoveneet tulivat 10 000 jaardia lähemmäs. Kello 15:05 alus ampui kolme laukausta varoitukseksi. Presidentti Johnsonin hallinto ei ikinä tunnustanut tätä, vaan piti kantanaan että pohjoisvietnamilaiset aloittivat tulituksen.

4. elokuuta 1964

Elokuun 4. päivän väitetty hyökkäys on kyseenalaisempi. Sekä hävittäjät Maddox että Turner Joy olivat jälleen Desoto-tiedustelupartiossa Pohjois-Vietnamin rannikon edustalla. Hävittäjät vastaanottivat tutka- ja radiosignaaleja joiden perusteella pääteltiin pohjoisvietnamilaisten jälleen hyökkäävän. Parin tunnin ajan alukset liikehtivät voimakkaasti ja tulittivat tutkakohteita. Tapauksen sattuessa Tonkininlahdella oli yö eikä pohjoisvietnamilaisista saatu kertaakaan visuaalista havaintoa. Kaikuluotainhavainnot torpedoistakin olivat jo tuolloin operaation johtajan kapteeni John J. Herrickin mielestä ”ehkä vain yli-innokkaiden” kuulohavaintoja laivojen omista potkureista. Sääkin oikkuili. Yhdysvaltain laivasto väitti upottaneensa kaksi torpedovenettä, mutta mitään jälkiä tästä ei ole.

Vaikka Johnsonin hallinto puolustusministeri Robert McNamaran johdolla kiisti kytköksen, sattuivat välikohtaukset sijainniltaan ja ajankohdiltaan sopivasti etelävietnamilaisten Pohjois-Vietnamin rannikolle tekemien kommandoiskujen kanssa.

Myöhemmin presidentti Johnson kommentoi yksityisesti ”Laivastomme saattoi ammuskella vaikka valaita.” 
.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Robert McNamaran haastattelu dokumentissa Sodan oppitunnit (kohdassa 1:05–1:13)

Vietnamin sodan taistelut
Yhdysvaltain taistelut
1964
Lyndon B. Johnsonin presidenttikausi