joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Divine Design

Divine Design on jyväskyläläisen Constantinen esikoisalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2011 Palokka Recordsin kautta.

Albumin vallitseva tyyli on melodinen heavy metal, mutta sillä on kuultavissa vaikutteita myös muun muassa progressiivisesta metallista sekä power metalista. Albumin kappaleet ovat progressiiviselle metallille ominaisesti suhteellisen pitkiä, sillä sen seitsemästä kappaleesta vain yksi on alle 8 minuuttia pitkä.

Albumilta on julkaistu kaksi singleä, "Through The Veil Of Death" 26. syyskuuta 2011 ja "The Shadow Within" 20. helmikuuta 2012. "Through The Veil Of Death"-kappaleesta julkaistiin myös studiossa kuvattu "in-studio"-tyylinen musiikkivideo 30. syyskuuta 2011.

Albumin digitaalinen versio meni julkaisuviikollaan suoraan Meteli.netin Metal Top 100 - latauslistan sijalle 1.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Constantine sekä sanoittanut Janne Seppänen.

Erot CD:n ja digitaalisen julkaisun välillä 
Albumin CD-versiossa kappaleiden "The Seers Of The Shadows" ja "A Change In The Tide" välissä sijainnut n. 30 sekunnin siirtymäkohta puuttuu albumin digitaaliselta julkaisulta. Lisäksi CD-version lisämateriaalina on saatavilla studiossa kuvattu albumin tekoa kuvaava dokumentti "Designing Divinity" sekä "Rehearsal Tapes"-live, jolla yhtye soittaa koko albumin livenä.

Kokoonpano 
 Lassi Vääränen – laulu
 Janne Seppänen – kitarat, akustinen kitara, mandoliini, orkestraatiot
 Janne Korpela – kitarat, akustinen kitara
 Antti Varjanne – basso, simpukat
 Marko Möttönen – rummut ja perkussiot, koskettimet, didgeridoo

Tuotanto 
 Sami Niittykoski – äänittäjä (SN-Audio)
 Aksu Hanttu – äänittäjä (Studio Musica: rummut, perkussiot, didgeridoo, simpukat)
 Mika Leppälä – miksaaja (Rocktekniikka, Laukaa)
 Jaakko Viitalähde – masteroija (Virtalähde Mastering, Kuhmoinen)
 Petri Lampela – kannet
 Visa "Dee" Rantanen – kuvat

Albumin kappaleet on sävelletty vuosien 2007–2011 välillä, suurimman osan painottuessa vuodelle 2010. Albumin nauhoitukset aloitettiin 5. maaliskuuta 2011 ja päätettiin 23. maaliskuuta 2011. Miksaajana toiminut Mika Leppälä työskenteli bändin kanssa myös edellisen EP:n A Future Without A Past parissa.

Arvostelut 
Albumi on saanut kriitikoilta hyvän vastaanoton. Se valittiin julkaisuviikollaan Suomen suurimman metalliwebzinen, Imperiumin, Viikon Levyksi arvosanalla 8+/10. Infernon Aki Nuopponen arvioi bändiä tyylitajuiseksi melodioiden, kertosäkeiden ja aitouden suhteen ja antoi albumille arvosanaksi 4/5. Brittiläinen hard rockiin ja metalliin erikoistunut MyGlobalMind antoi levylle 8/10 kehuen etenkin yhtyeen rumpali Marko Möttöstä ja arvioi yhtyeellä olevan kaikki ainekset hyvään tulevaisuuteen, suositellen levyä modernin progressiivisen metallin ystäville.

Lähteet 

Vuoden 2011 esikoisalbumit
Suomalaiset progressiiviset metallialbumit
Suomalaiset power metal -albumit
HMS Sunfish

HMS Sunfish oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Sunfish-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista ja sen köli laskettiin 17. syyskuuta telakkanumerolla 325. Alus laskettiin vesille 9. elokuuta 1895 ja se valmistui maaliskuussa 1896. Aluksen savuhormit pidennettiin 1900.

Palvelus 
Koko uransa alus palveli kotivesillä, kunnes se myytiin 7. kesäkuuta 1920 romutettavaksi J. Kellylle.

Lähteet

Viitteet 

Sunfish-luokan hävittäjät
Hawthorn Leslien valmistamat alukset
Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen maailmansodan hävittäjät
Gavdnjajávri

Gavdnjajávri on järvi, joka sijaitsee osittain Norjan Koutokeinossa ja osittain Øvre Anárjohkan kansallispuistossa. Järven pinta-ala on 3,84 km². Järvi kuuluu Tenojoen vesistöön.

Koutokeinon järvet
Tenojoen vesistö
Red Deer Rebels

Red Deer Rebels on kanadalaisessa juniorisarjassa Western Hockey Leaguessa pelaava joukkue. Rebels on menestynyt merkittävän hyvin 2000-luvun alussa voittaen useita divisioonan sekä konferenssin mestaruuksia. Joukkue voitti myös Kanadan tärkeimmille jääkiekkoliigoille yhteisen Canadian Hockey Leaguen mestaruuden vuonna 2001.

Joukkueen eräs tunnetummista pelaajista on Ryan Nugent-Hopkins, joka varattiin pelaamaan  National Hockey Leaguessa vuoden 2011 varaustilaisuudessa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Steve Konowalchuk 
 Apuvalmentaja: Ryan Colville 
 Apuvalmentaja: Mike Egener 
 Apuvalmentaja: Erik Lodge 
 Maalivahtivalmentaja: Ian Gordon 
 Huoltopäällikkö: Dave Horning 
 Toimitusjohtaja: Brent Sutter 
 Apulaistoimitusjohtaja: Shaun Sutter

Aiheesta muualla 
 Red Deer Rebelsin verkkosivut 
 Red Deer Rebelsin EliteProspects sivut

Kanadalaiset jääkiekkoseurat
Albertan urheilu
Ernest Guiraud

Ernest Guiraud (26. kesäkuuta 1837 – 6. toukokuuta 1892) oli ranskalainen säveltäjä. Hän toimi sävellyksen opettajana Pariisin konservatoriossa, missä hän vaikutti useaan säveltäjään, kuten Claude Debussyyn.

Elämäkerta 
Guiraud aloitti koulunkäyntinsä Louisianassa isänsä Jean-Baptiste-Louis Guiraudin johdolla, joka oli voittanut Prix de Rome-palkinnon vuonna 1827. 15-vuotiaana hän asetti täyspitkän libreton kuningas Daavidista musiikille, jonka hän ja hänen isänsä olivat löytäneet Pariisin-matkalta. Tuloksena oli David, kolmen näytelmän ooppera, joka menestyi loistavasti Théâtre d'Orléansissa, New Orleansissa vuonna 1853, mikä sinetöi hänen tulevaisuutensa. Saman vuoden joulukuussa Guiraud purjehti takaisin Ranskaan jatkamaan musiikkikoulutusta. Hän opiskeli pianoa Marmontelin johdolla ja sävellystä Halévyn johdolla Pariisin konservatoriossa. Huomattavan lahjakkaana opiskelijana hän sai ensimmäisen palkinnon pianosta vuonna 1858. Hän voitti seuraavana vuonna Prix De Rome-palkinnon, etenkin ainoan tapauksen, jossa sekä isä että poika saivat tämän palkinnon. Hänestä tuli läheisiä ystäviä Camille Saint-Saënsin, Emile Paladilhen, Théodore Dubois'n ja erityisesti Georges Bizetin kanssa.

Guiraud aloitti ammattinsa kirjoittamalla yksinäyttöiset näyttämöteokset, jotka toimivat "verhojen kohottajina" teatteri-iltaisin. Hänen ensimmäinen tärkeä näyttämö, Sylvie, joka kantaesitettiin Opéra Comiquessa vuonna 1864, oli suosittu menestys ja vakiinnutti maineensa Pariisissa. Elokuussa 1870 Ranskan ja Preussin sodan vaikutukset osuivat Pariisiin, kun taas hänen oopperabaletti Le Kobold oli ollut vasta 18 päivää käynnissä. Kaikki teatterit sulkivat ovensa. Guiraud värväytyi jalkaväen joukkoon ja taisteli Ranskan puolesta sodan loppuun asti vuonna 1871.

Vaikka Guiraudin ensisijainen mielenkiinto oli oopperoiden sävellys, suurin osa niistä ei onnistunut. Madame Turlupin (1872) oli succès d'estime, mutta sitä haittasi vanhanaikainen libreto. Piccolino, hänen kolmen näytelmän oopperakoomikkonsa, joka esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1876, edustaa uransa huippua. Célestine Marién, joka tunnetaan nimellä Galli-Marié, laulama sorrentino ja loistava ja tehokas baletti Carnaval (liike hänen ensimmäisestä orkesterisarjastaan) antoivat teokselle pitkän aikavälin tavoitteen. Oopperaa ei kuitenkaan koskaan elvytetty.

Sävellyksiä 
Guiraud sävelsi muun muassa oopperoita ja orkesteriteoksia.

Parhaiten Guiraud tunnetaan:
Georges Bizet’n oopperan Carmenin resitatiivien säveltäjänä
Jacques Offenbachin oopperan Hoffmannin kertomukset soitinnuksen loppuun saattajana Offenbachin kuoltua vuonna 1880.

Vuonna 1859 Guiraud voitti Prix de Romen.

Lähteet 

Ranskalaiset säveltäjät
Vuonna 1837 syntyneet
Vuonna 1892 kuolleet
IAI Kfir

Israel Aircraft Industries Kfir (, "Leijonanpentu") on israelilainen suihkuhävittäjä, jonka prototyyppi lensi ensilentonsa 19. lokakuuta 1970. Koneen pystyy helposti erottamaan muista malleista (muut Mirage-tuoteperheen koneet) etenkin canard-siipiensä ja sivuvakaimen lavan ansiosta. Kfir pohjautui ranskalaiseen Mirageen, ja siinä yhdistyvät General Electricin J79 -suihkumoottori ja israelilaisvalmisteinen avioniikka ja aseistus.

Kfir kykeni ilmataistelujen ohella myös rynnäköintitoimintaan ja pommitukseen maamaaleja vastaan. Koneessa oli kaksi 30 mm tykkiä sekä AIM-9 Sidewinder- tai israelilais-valmisteiset Python/Shafrir-ohjukset. Kone saattoi käyttää maamaaleja vastaan myös pommeja ja se kykeni saavuttamaan 
2,3 Machia (2 440 km/h). IAI Kfir siirrettiin Israelin ilmavoimien (IAF) reservikalustoksi vuonna 2001.

Yhdysvaltain laivasto ja merijalkaväki vuokrasi vuosina 1985–1989 Israelilta 25 Kfiriä, joita käytettiin niin sanottuna Aggressor-hävittäjänä tunnuksella F-21. Vuokrauksen päätyttyä koneet palautettiin takaisin Israeliin.

Tekniset tiedot

Lähteet 

Hävittäjälentokoneet
Rangaistussiirtola Moon 44

Rangaistussiirtola Moon 44 (Moon 44) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut länsisaksalainen tieteistoimintaelokuva, jonka ohjasi Roland Emmerich. Käsikirjoituksesta vastasi Dean Heyde. Pääosassa esiintyvät Michael Paré, Lisa Eichhorn ja Malcolm McDowell.

Juoni
On vuosi 2038 ja Maan mineraalilähteet ovat kuivuneet. Avaruuteen on syttynyt sota, kun yksi suurimmista kaivosyhtiöistä on menettänyt kaikki paitsi yhden mineraaleja sisältävän kuun. Lisäksi monet täysautomaattiset kaivurobotit ovat kadonneet lennoillaan. Kukaan ei halua enää puolustaa tuota kuuta, joten yhtiön lautakunta on päättänyt lähettää vankiloissa olevat rikolliset puolustamaan kaivuasemaa. Agentti Stone lähetetään peitetöihin kuuhun tutkimaan, mihin kaikki kalliit robotit ovat kadonneet.

Näyttelijät

Palkinnot

Voitetut
German Camera
1990 Erinomainen leikkaus: Tomy Wigand
1990 Promootio-palkinto: Karl Walter Lindenlaub

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tavanomaiseksi tieteistrilleriksi, joka saa lisäpotkua hyvistä lentoefekteistä. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

Lähteet

Vuoden 1990 saksalaiset elokuvat
Tieteiselokuvat
Toimintaelokuvat
Dystopiaelokuvat
Roland Emmerichin ohjaamat elokuvat
Elokuvat roboteista
Mika Toivanen

Mika Toivanen (s. 6. helmikuuta 1970 Säkylä) on suomalainen säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja muusikko. Hän on tuottanut omassa Utopiah-studiossaan kymmeniä levyjä toimien niillä sovittajana, äänittäjänä sekä miksaajana. Toivanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1989–1992. Hän on toiminut vapaana säveltaiteilijana vuodesta 1992, säveltäen musiikkia useille suomalaisille artisteille.

Toivanen on soittanut Päät-yhtyeessä sekä toiminut Tangomarkkinoiden kapellimestarina vuosina 2007–2018. Toivasen omia yhtyeitä ovat Hammond-trio Hamuzet sekä Tangon Tuho-Quintet. Toivasen musiikkia ovat levyttäneet muiden muassa Anna Eriksson, Laura Voutilainen, Paula Koivuniemi, Jari Sillanpää, Topi Sorsakoski, Geir Rönning, Eve, Miguel Tango and His Orchestra, Veeti Kallio, Katri Helena, Kari Tapio, Tapani Kansa ja Reijo Taipale.

Suomen edustuskappaleen Euroviisuihin Toivanen on säveltänyt kahdesti: vuonna 2004 Jari Sillanpään esittämän Takes 2 to Tango ja vuonna 2005 kappaleen Why?, jonka esitti Geir Rönning. Toivanen on voittanut kahdesti Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun: vuonna 1993 kappaleella Yön kuningatar (San. J. Toiviainen) ja vuonna 1995 kappaleella Mun aika mennä on (San. J. Toiviainen). Vuonna 1994 Syksyn sävel -kilpailun voitti Toivasen sävellys Yön hiljaisuus, jonka esitti Eija Kantola. 

Vuonna 2008 Toivanen sai Kullervo Linna -palkinnon. Heinäkuussa 2012 Toivaselle myönnettiin Tango Finlandia-palkinto.Toukokuussa 2017 julkaistiin Toivasen analogisilla syntetisaattoreilla toteuttama soololevy Transitions. Lokakuussa 2018 ilmestyi Toivasen toinen soololevy Planets.

Toivasen ensimmäinen oma valokuvanäyttely "Minun Tangoni" oli esillä syksyllä 2018 muun muassa Tampereella, Porissa ja Helsingissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oma verkkosivu
 Utopiah Productions

Suomalaiset kosketinsoittajat
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sovittajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
HMS Starfish (1895)

HMS Starfish oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Sturgeon-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Naval Construction and Armament Companyltä Brightsidestä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistusajaksi määrättiin 14 kuukautta. Köli laskettiin 22. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 234 ja alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1895. Alus valmistui tammikuussa 1896, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 38288 puntaa.

Palvelus 
Alukselle asennettiin koeakäyttöä varten puomitorpedo vuonna 1902 tutkittaessa aseen käyttöä sukellusveneiden torjuntaan. Alus myytiin 15. toukokuuta 1911 romutettavaksi Wardille Prestoniin.

Lähteet

Viitteet 

Sturgeon-luokan hävittäjät
Vickersin valmistamat alukset
HMS Skate (1895)

HMS Skate oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Sturgeon-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Naval Construction and Armament Companyltä Brightsidestä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistusajaksi määrättiin 14 kuukautta. Köli laskettiin 20. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 235 ja alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1895. Alus valmistui tammikuussa 1896, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 35811 puntaa.

Palvelus 
Alus  palveli lyhyen ajan 1900-1901 Välimerellä, jona aikana aluksen savuhormeja pidennettiin. Muuten alus palveli Britteinsaarilla. Se myytiin 9. huhtikuuta 1907 romutettavaksi Coxille Falmouthiin.

Lähteet

Viitteet 

Sturgeon-luokan hävittäjät
Vickersin valmistamat alukset
HMS Swordfish (1895)

HMS Swordfish oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Swordfish-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Armstrong Mitchell and Companyltä Elswickistä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistusajaksi määrättiin 14 kuukautta. Aluksen köli laskettiin 4. kesäkuuta 1894 telakkanumerolla 616 ja alus laskettiin vesille 27. helmikuuta 1895. Alus valmistui joulukuussa 1896.

Palvelus 
Alus myytiin 11. lokakuuta 1910 romutettavaksi Cashmorelle Newportiin.

Lähteet

Viitteet 

Swordfish-luokan hävittäjät
Armstrongin valmistamat alukset
HMS Spitfire (1895)

HMS Spitfire oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Swordfish-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus  

Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Armstrong Mitchell and Companyltä Elswickistä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistusen takarajaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Aluksen köli laskettiin 4. kesäkuuta 1894 telakkanumerolla 618 ja alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1895. Alus valmistui marraskuussa 1896.

Palvelus 
Alus myytiin 10. huhtikuuta 1912 romutettavaksi Wardille Prestoniin.

Lähteet

Viitteet 

Swordfish-luokan hävittäjät
Armstrongin valmistamat alukset
Eila Kelo

Eila Anneli Kelo (o.s. Aaltonen, s. 30. tammikuuta 1948 Raisio) on suomalainen entinen korkeushyppääjä ja viisiottelija. Hän edusti seuratasolla Tervakosken Patoa ja Viipurin Urheilijoita. Uransa hän lopetti kauden 1976 jälkeen.

Kelo voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden vuonna 1970 ja piti kesäkuussa 1973 vähän aikaa hallussaan korkeushypyn Suomen ennätystä tuloksellaan 173 senttimetriä. Hän hyppäsi ennätyksekseen ulkona 174 senttiä (1975) ja hallissa 176 senttiä (1974). Kelolla on Kalevan kisoista yhteensä kaikkiaan 12 mitalia korkeushypystä ja viisiottelusta, jossa hän otteli ennätyksekseen 3607 pistettä vuonna 1973.

Kelo on yleisurheilun Suomen mestareiden Milla Kelon ja Niina Kelon äiti ja toimi myös heidän valmentajanaan. Nykyään hän toimii yleisurheilun valmennustehtävissä Keski-Uudenmaan Yleisurheilussa.

Työstään yleisurheilussa Eila Kelo palkittiin Euroopan Yleisurheiluliiton (EA) naisvaikuttajapalkinnolla vuoden 2009 saavutuksista.

Aikuisten ulkoratojen SM-mitalit
Korkeushyppy
kultaa 1970
hopeaa 1962, 1966, 1971, 1972, 1974, 1975
pronssia 1969

Viisiottelu
hopeaa 1973
pronssia 1969, 1974, 1975

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset korkeushyppääjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
HMS Zebra (1895)

HMS Zebra oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 palvelukseenotettu Zebra-luokan torpedovenehävittäjä.

Valmistus 

Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Bow Creekistä Thames-joen suulta osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 7. kesäkuuta 1895. Aluksen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1894 ja alus laskettiin vesille 13. joulukuuta 1895. Alus valmistui tammikuussa 1900.

Palvelus 
Zebra palveli koko uransa ajan Britteinsaarilla. Sen savuhormit pidennettiin vuoden 1903 jälkeen. Alus myytiin romutettavaksi 30. heinäkuuta 1914.

Lähteet

Viitteet 

Zebra-luokan hävittäjät
Thames Ironworks and Shipbuilding Company
Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen maailmansodan hävittäjät
Aimo Haavisto

Toivo Aimo Haavisto (29. marraskuuta 1907 Oulu – 26. maaliskuuta 1974 Vantaa) oli suomalainen kirkkoherra ja aforismikirjailija.

Haavisto toimi pyhäkoulupastorina Oulun hiippakunnassa vuosina 1950–1953 ja Tampereen hiippakunnassa 1955–1956. Hän oli Suomen Pyhäkouluopiston rehtorina 1956–1962. Viimeksi Haavisto oli Vantaankosken seurakunnan kirkkoherrana 1968–1971.

Teoksia 
 Tiellä. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1967, 2. painos 1968
 On lupa uskoa : ajatelmia. Suomen lähetysseura, Helsinki 1973

Lähteet 
 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
PS/2-liitin

PS/2-liitin on Mini-DIN-liitin jossa on kuusi kontaktia. Sitä on käytetty tietokoneen näppäimistön ja hiiren liittiminä, mutta USB-liitin ja langattomat laitteet ovat vähentäneet liittimen käyttöä.

Liitin on saanut nimensä vuonna 1987 julkaistulta IBM PS/2-tietokonemallistolta, jossa se otettiin käyttöön. Liitin korvasi IBM AT:ssa käytetyn isomman näppäimistön DIN-liittimen, joka oli sähköisesti ja protokollaltaan sama. Sen sijaan hiiren liittimenä käytettiin aiemmin RS-232-sarjaporttia, koska PC-koneissa ei ollut erillistä hiiren liitintä.

Liittimien värikoodauksessa vihreä on tarkoitettu hiirelle ja violetti näppäimistölle.

Sähköliittimet
Maantiesilta, L’Estaque

Maantiesilta, L'Estaque on Paul Cézannen (1839–1906) öljymaalaus kankaalle, kooltaan 56 × 65,5 cm. Teos on vuosilta 1883–1885 ja kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Maalaustapa ja provinienssi

Cézanne maalasi pinnat vierekkäin asetelluin ja rytmiä luovin siveltimenvedoin. Näin hän ilmaisi omaa kokemustaan enemmän kuin silmin nähtyä todellisuutta. Tämä taiteen tekotapa "modulaatio" eli pinnan rakenteen jakaminen kokonaisuudeksi tällä tavoin yleistyi Suomessakin myöhemmin laajemminkin uuden taiteen tekotavaksi.

Cézannen Maantiesilta, L'Estaque kuului aiemmin taidekauppias Ambroise Vollardin kokoelmiin. Maalaus oli esillä Roger Fryn järjestämässä Manet and the Post-Impressionists -näyttelyssä, josta se hankittiin Antellin kokoelmiin vuonna 1911.

Vaikutus

Suomessa tästä Maantiesilta, L'Estaque -maalauksesta otti moni nuori suomalainen taiteilija oppia omiin teoksiinsa. Ainakin Tyko Sallisen, Yrjö Ollilan, Ragnar Ekelundin ja Ilmari Aallon tuotannossa näkyy Cézannen käyttämä maalaustapa. Myös tuon ajan taiteentuntijoissa oli niitä, jotka halusivat tukea taiteilijoita heidän ilmaisussaan. Tällaisia olivat esimerkiksi Sigurd Frosterus sekä Oslon Nasjonalgallerietin johtaja ja Munchin ystävä Jens Thiisil. Viimeksi mainittu myös esitelmöi Helsingissä impressionistista taidetta seuranneista pyrkimyksistä vuonna 1911 ja 1913.

Lähteet

Timo Huusko:Paul Cézanne: Maantiesilta, L'Estaque. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko. 2007, s.76.

Aiheesta muualla
Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla

Ranskalaiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Maisemamaalaukset
Meksikon vaakuna

Meksikon vaakuna on Meksikon tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Vaakuna vakiintui nykyiseen muotoonsa vuonna 1968, kun maassa järjestettiin olympialaiset. Vaakuna on myös Meksikon lipun keskellä.

Vaakunassa on nokassaan ja oikeassa jalassaan käärmettä pitävä maakotka, joka seisoo opuntiakaktuksella. Kaktuksen alla on saarta ja vettä esittävät kuviot. Kuva viittaa tarinaan Tenochtitlánin eli nykyisen Méxicon kaupungin perustamisesta. Asteekkien piti löytää järvi, jossa on saari, jossa kasvaa kaktus, jolle suussaan käärmettä pitävä kotka laskeutuisi oikean kaupungin paikan merkiksi. Vaakunassa on lisäksi tammen ja laakeripuun lehviä sidottuina yhteen nauhalla, jossa on Meksikon lipun värit.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Viola Davis

Viola Davis (s. 11. elokuuta 1965 St. Matthews, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.

Ura 

Davis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa naissivuosasta elokuvassa Doubt – Epäilys (2008) ja toisen naispääosasta Piiat (2011). Vuonna 2015 Davis voitti ensimmäisenä mustana naisena parhaan naispääosan Emmyn roolistaan draamasarjassa How to Get Away with Murder.

Hänet palkittiin vuonna 2017 parhaan naissivuosan Oscarilla ja Golden Globella roolistaan elokuvassa Fences (2016).

Yksityiselämä 

Davis vihittiin Julius Tennonin kanssa vuonna 2003. Heillä on myös yhteinen tuotantostudio.

Valikoitu filmografia 

 Doubt – Epäilys (2008)
 Piiat (2011)
 How to Get Away with Murder (2014–)
 Suicide Squad (2016)
 Fences (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Tony-palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Ostroh

Ostroh () on läntisessä Ukrainassa Rivnen alueen eteläosissa sijaitseva historiallisesti merkittävä kaupunki. Se sijaitsee pohjoiseen laskevan Horynjoen varrella, joka on Dneprin tärkeän sivuhaaran Pripetin merkittävä haarauma.

Historiaa

Paikkakunta mainitaan historiallisissa kronikoissa jo vuonna 1100. Paikkakunta siirtyi 1300-luvun jälkipuoliskolla Liettuan suuriruhtinaskunnan osaksi. Kaupunki on saanut nimensä ortodoksisesta Ostrozkin (Ostrogski) ruhtinassuvusta, joka rakennutti sinne linnan ja luostarin. Kaupungista tuli tärkeä kultturin, uskonnon ja talouden keskus. Kaupunkioikeudet paikkakunta sai 1528. Kaupunkiin perustettiin 1570-luvulla ortodoksinen Ostrohin akatemia ja kirjapaino, jossa kirjanpainaja Ivan Fjodorovin (, ) johdolla painettiin muun muassa 1581 ensimmäinen sekä Vanhan että Uuden testamentin sisältänyt Raamattu kirkkoslaavilla (Ostrohin Raamattu). Kaupunki menetti kuitenkin seuraavan vuosisadan aikana keskeisen asemansa maan uskonnollisessa ja kulttuurielämässä valtakunnan eliitin puolalaistumisen ja katolistumisen myötä.

1600-luvun puolivälissä kaupungin linnoitus ja kirkko tuhottiin taisteluissa. Puolan vuoden 1793 jaossa paikkakunta siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa.

Nykyään kaupungissa toimii muun muassa meijeri, olutpanimo, asvalttiasema ja tiilitehdas sekä ratakiskojen korjauspaja. Korkea-asteen opetus aloitettiin uudelleen vuonna 1994, ja kaupungissa on nykyään yksi Ukrainan yliopisto-opetusta antavista oppilaitoksista.

Hallinto ja väestö
Ostroh on hallinnollisesti suoraan aluehallinnon alainen. Asukasluvuksi arvioitiin vuoden 2011 alussa 15 528. Ostroh on maaseutuvaltaisen Ostrohin piirin (88 938 as.) hallintokeskus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ostrohin linnan historiaa  (castles.com.ua)
 Kaupungin historiaa yms   (ostrog.rv.ua)
 Topografiakarttoja kaupungista ympäristöineen 
 Rivnen alueen eteläosien topografiakartta 1:200 000 vuodelta 2006 (jpg) 

Rivnen alueen kaupungit
Länsisataman aluerakentamisprojekti

Länsisataman projektialueeseen kuuluvat Ruoholahti, Salmisaari, Lapinlahti, Jätkäsaari, Hernesaari, Eiranranta ja Telakkaranta. Länsisataman rakentaminen on osa kantakaupungin laajennusprojektia. Kaupunginosan suunnittelu- ja rakentamisprosessi etenee vaiheittain ja kestää 20–30 vuotta.

Pääosa projektin maa-alasta on sadan viime vuoden aikana mereltä täyttämällä vallattua maata. Projektialueen toteutus alkoi Ruoholahdessa purku- ja meritäyttötöillä 1980-luvun lopulla.

Jätkäsaari

Jätkäsaaren rakentaminen alkoi syksyllä 2008, jolloin käynnistyi Ruoholahden ja Jätkäsaaren välisen Crusellin­sillan rakentaminen. Ensimmäisinä rakennuksina valmistui Saukonpaaden alueelle yksityinen syöpäsairaala ja tutkimuslaitos Docrates. Asuinrakentaminen aloitettiin Saukonpaaden sekä Hietasaaren ja Jätkäsaarenkallion alueilta. Ensimmäiset asukkaat muuttivat Saukonpaateen toukokuussa 2012.

Tavoitteita vuodelle 2030 
Rakennetaan koti noin 18 000 helsinkiläiselle
Syntyy noin 6 000 työpaikkaa
Levittäytyy noin 20 hehtaaria puistoalueita
Kehittyy entistä toimivampi, meren suuntaan laajentuva matkustajasatama.
Alueelle keskittyy myös kaupallisia palveluja.

Vuoden 2016 tapahtumia 

 Jätkäsaareen valmistui noin 650 asuntoa.
 Hyväntoivonpuiston eteläosan suunnittelu alkoi.
 Bunkkeriin tulevista liikuntatiloista ja asunnoista tehtiin poliittinen päätös.
 Woodcityä alettiin rakentaa.
 Päiväkoti Jaalan piha rakennettiin Hyväntoivonpuiston pohjoisosaan. Piha valmistui lokakuussa 2016.
 Taidetukimuureja alettiin rakentaa keväällä Hyväntoivonpuiston pohjoisosaan.
 Atlantinkadun rakentaminen jatkui.
 Malagankatua, Livornonkatua, Suezinkatua, Juutinraumankatua ja Saukonpaadenrantaa sekä Jätkäsaarenlaituria viimeisteltiin.
 Clarion Hotel Helsinki avattiin lokakuussa Tyynenmerenkadulle.
Säilyviä kohteita, jotka osaltaan kertovat oman tarinansa Jätkäsaaren historiasta ovat:
Sataman Huutokonttori.
Massiivinen kappaletavaravarasto Bunkkeri.
Sataman entinen hallintorakennus eli Sonckin noppa.
Lars Sonckin suunnittelemat makasiinit.

Suurimmalle osalle Länsisataman uusista alueista on jo laadittu asemakaavat. Asemakaavat valmistelee kaupunkisuunnitteluvirasto, ja ne hyväksyy lopullisesti kaupunginvaltuusto.

Vuoden 2017 tapahtumia 
 Länsiterminaali 2 valmistui helmikuussa 2017.

Vuoden 2021 tapahtumia 

 Atlantinkatu yhdistettiin Länsiterminaali 2:een toukokuussa 2021 valmistuneella Atlantinsillalla ja uusilla raitiokiskoilla.

Lähteet
Uutta Helsinkiä, tietoa Helsingin uusista kaupunginosista ja rakennuskohteista
Helsingin kaupungin kaupunkisuunnittelu viraston kaavasuunnitelmat 
Helsingin kaupungin rakennusviraston katu- ja vihertyöt alueittain

Viitteet

Aiheesta muualla
 Uutta Helsinkiä, tietoa Jätkäsaaren rakentamisesta.
 Video: miltä Jätkäsaari näyttää vuonna 2030.

Länsisatama
Rakenteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Kolme miestä ja tyttö

Kolme miestä ja tyttö (New Girl) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka sai ensiesityksensä Foxilla 20. syyskuuta 2011. Sarjan pääosia näyttelevät Zooey Deschanel, Jake Johnson, Max Greenfield, Lamorne Morris ja Hannah Simone. Sarja sai katsojilta hyvän vastaanoton, ja Fox tilasikin sarjasta kaikki ensimmäisen kauden 24 jaksoa. Suomessa sarjaa alettiin esittää Subilla 13. helmikuuta 2012.

Kolme miestä ja tyttö on saanut arvostelijoilta myönteistä palautetta ja erityisesti Deschanelin roolisuoritusta on ylistetty. Sarja oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediasarjan Golden Globe -palkintoon ja Deschanel oli ehdolla myös parhaasta naispääosasta.

Juoni 
Jessica "Jess" Day (Zooey Deschanel) on kolmikymppinen pidetty ja pirteä nainen, joka yrittää päästä yli poikaystävästään, jonka hän jätti tämän petettyä häntä. Lopulta hän löytää asuinpaikan kolmen nuoren miehen luota, joita ovat Nick, baarimikko; Schmidt, bisnesmies; ja Winston, entinen koripallon pelaaja.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Näyttelijät ja hahmot

Päähenkilöt 
 Zooey Deschanel on Jessica "Jess" Day, nuori ja iloinen opettaja, joka muuttaa asumaan kolmen netissä tapaamansa miehen kanssa erottuaan poikaystävästään. Jessillä on taipumus joutua hankaliin tilanteisiin.
 Jake Johnson on Nick Miller, Jessin kämppäkaveri. Hän lopetti oikiksen kesken ja ryhtyi baarimikoksi. Nick on kolmekymmentävuotias ja kotoisin Chicagosta.
 Max Greenfield on Winston Schmidt, Jessin kämppäkaveri. Schmidt on stereotyyppinen naistenmies. Hän työskentelee yrityksessä, jonka ainoa mies hän on.
 Lamorne Morris on Winston Bishop, Jessin uusi kämppäkaveri. Sarjan toisessa jaksossa Winston palaa Latviasta, jossa hän oli pelaamassa koripalloa. Hän on äärimmäisen kilpailuhenkinen ja oppii uusia taitoja nopeasti, mutta hän myös kyllästyy nopeasti.
 Hannah Simone on Cecilia "Cece" Meyers, Jessin lapsuudenystävä ja malli.

Coach, jota esitti Damon Wayans Jr., esiintyy vain sarjan aloitusjaksossa. Asunnon alkuperäiset neljä kämppäkaveria ovat siis hän, Nick, Schmidt ja Winston. Sarjan toisessa jaksossa Winston palaa ja Coach lähtee.
Coach palaa kolmannella kaudella.

Toistuvat henkilöt 
 Justin Long on Paul Genzlinger, Jessin koulun musiikinopettaja, johon Jess on ihastunut. He alkavat tapailla kuudennessa jaksossa.
 Lizzy Caplan on Julia, Nickin tyttöystävä
 June Diane Raphael on Sadie, lesbogynekologi
 Stephen Amell on Kyle, Cecen poikaystävä

Lähteet 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Seulonnan keskeiset artikkelit
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Obie-palkinto

Obie-palkinto on The Village Voice -lehden jakama palkinto Broadwayn ulkopuolisille teatterinäyttelijöille ja -ryhmille New Yorkissa. Palkintoa on jaettu vuosittain vuodesta 1956 lähtien.

Yhdysvaltalaiset palkinnot
Teatteripalkinnot
Teatteri
Phallus Dei

Phallus Dei () on saksalaisen Amon Düül II -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1969. Musiikillisesti albumi sisältää lähinnä pitkiä jameja joita yhtye oli soittanut keikoillaan ja "mantramaista" laulua ja "ääntelyä". Albumi oli yksi ensimmäisistä ns. krautrock-genren albumeista.

Kappaleet

A-puoli 

"Kanaan" – 4:02
"Dem Guten, Schönen, Wahren" – 6:12
"Luzifers Ghilom" – 8:34
"Henriette Krötenschwanz" – 2:03

B-puoli 

"Phallus Dei" – 20:48

kaikki kappaleet säv./san./sov. Amon Düül II

Gammarock Recordsin CD-painoksen (2000) bonuskappaleet: 
<LI>"Freak Out Requiem I" - 7:53
<LI>"Freak Out Requiem II" - 0:44
<LI>"Freak Out Requiem III" - 7:49
<LI>"Cymbals in the End" - 0:34

Repertoire Recordsin (2001) CD-painoksen bonuskappaleet: 
<LI>"Freak Out Requiem I" - 4:02
<LI>"Freak Out Requiem II" - 3:47
<LI>"Freak Out Requiem III" - 0:42
<LI>"Freak Out Requiem IV" - 7:49
<LI>"Cymbals in the End" - 0:31

SPV Revisited Recordsin (2006) ja Belle Antiquen (2009) CD-painoksien bonuskappaleet: 
<LI>"TouchMaPal" - 10:17
<LI>"I Want The Sun to Shine" - 10:32

Muusikot 
Renate Knaup – laulu, tamburiini
Chris Karrer – viulu, kitara, 12-kielinen kitara, soprano-saksofoni, laulu
John Weinzierl – kitara, 12-kielinen kitara, basso
Falk Rogner – urut
Peter Leopold – rummut
Dieter Serfas – rummut, elektroniset symbaalit

Dave Anderson – basso (kappaleessa "Luzifers Ghilom")
Shrat – perkussiot, laulu, viulu
Christian Borchard – vibrafoni
Holger Trülzsch – turkkilais-rummut

Vuoden 1969 albumit
Vuoden 1969 esikoisalbumit
Amon Düül II -yhtyeen albumit
Schildts & Söderströms

Schildts & Söderströms Ab on suomalainen kustannusyhtiö, joka muodostui kun Schildts ja Söderströms yhdistyivät 1. helmikuuta 2012.

Lähteet

Aiheesta muualla
Yrityksen kotisivut.
 

Suomalaiset kirjankustantamot
Pärskäjuuret

Pärskäjuuret (Veratrum) on kasvisuku sudenmarjakasvien (Melanthiaceae) heimossa, joka on aiemmin tunnettu karhunruohokasveina. Pärskäjuuriin kuuluu 25 lajia, joita esiintyy Amerikassa ja Euraasiassa, varsinkin lauhkealla vyöhykkeellä.

Lajeja 
 valkopärskäjuuri (Veratrum album)
 etelänpärskäjuuri (Veratrum album subsp. album)
 jättipärskäjuuri (Veratrum californicum)
 ripsupärskäjuuri (Veratrum fimbriatum)
 purppurapärskäjuuri (Veratrum formosanum)
 rispapärskäjuuri (Veratrum grandiflorum)
 pohjanpärskäjuuri (Veratrum lobelianum, syn. V. album subsp. lobelianum)
 tummapärskäjuuri (Veratrum nigrum)
 viherpärskäjuuri (Veratrum viride)

Tuntomerkkejä 
Pohjoismaissa tavataan luonnonkasvina pohjanpärskäjuurta Luoteis-Norjassa ja Suomessa Utsjoella. Lisäksi etelänpärskäjuurta ja tummapärskäjuurta kasvaa villiintyneinä koristekasveina. Pohjoismaiden pärskäjuuret ovat 0,5–1,5 metriä korkeita ruohoja, joilla on leveät, varressa kierteisesti sijaitsevat lehdet ja kukintona runsaskukkainen kerrannainen latvaterttu. Pärskäjuuret ovat myrkyllisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Veratrum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Veratrum 
 Flora of China: Veratrum 

Sudenmarjakasvit
S.T.A.L.K.E.R. 2: Heart of Chornobyl

S.T.A.L.K.E.R. 2: Heart of Chornobyl on ukrainalaisen GSC Game Worldin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelin julkaisu on lykätty vuoteen . Pelin julkaisua suunniteltiin huhtikuuhun 2022, mutta lykättiin joulukuulle ennen lykkäämistä vuoteen 2023.
Peli on neljäs osa S.T.A.L.K.E.R.-pelisarjassa.

Pelin nimen kirjoitusasua on muutettu Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Pelin nimessä oli aiemmin Heart of Chernobyl mutta se on nyt Heart of Chornobyl GSC Game Worldin edustajan mukaan: muutoksen on tarkoitus vastata "oikeaa Ukrainalaista kirjoitusasua".

Kehitys 
Peli oli alun perin tarkoitus julkaista vuonna 2012. Kehittäjä GSC Game World kuitenkin ilmoitettiin lakkautetuksi joulukuussa 2011. Peli oli ollut kaksi vuotta kehityksessä kun yhtiön toimitusjohtaja Sergei Grigorovich ilmoitti yhtiön lopettamisesta joulukuussa 2011 ja että työntekijät saisivat viimeisen tilinsä helmikuussa. Yhtiön jäljellä ollut johto yritti koota rahoitusta ja keinoa jatkaa ilman Grigorovichia ja GSC:tä, mutta ilman immateriaalioikeuksia jäljelle jäi pelin aloittaminen tyhjästä.

Koska sijoittajilla ei ollut rahaa Stalker 2:n kokoisen pelin rahoittamiseen kehittäjät laskivat tavoitteita ja päättivät työstää post-apokalyptista ammuntapeliä.
Survarium näyttäisi Stalkerilta mutta toimisi kuten Call of Duty. Laajan yleisön saamiseksi sen pitäisi olla myös ilmaispeli. Muutoksien jälkeen mahdollisia sijoittajia alkoi ilmestyä. Maaliskuussa 2012 kehittäjät tapasivat Vostok Venturesin henkilöitä, jotka hakivat vastaavaa ryhmää ja saivat pian sopimuksen, jonka jälkeen Vostok Games perustettiin. GSC Game Worldin väkeä lähti myös Metro-pelisarjan kehittäneeseen 4A Gamesiin, joka perustettiin ensimmäisen Stalker-pelin julkaisun jälkeen.

Vuonna 2014 GSC Game World teki paluun pelinkehitykseen. Toukokuussa 2018 pelitalo ilmoitti, että S.T.A.L.K.E.R. 2 julkaistaan vuonna 2021 ja että se käyttää Unreal Engine 4 -pelimoottoria. Elokuussa 2021 kerrottiin pelin käyttävän Unreal Engine 5 -pelimoottoria.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan studio on kertonut siirtävänsä henkilöstönsä Kiovasta Prahaan jotta peli saadaan valmiiksi. Pelin julkaisua on tämän johdosta lykätty vuodesta 2022 vuoteen 2023.

Lähteet 

2
Jatiyo Sangshad

Jatiya Sangsad ( Jatiyô Sôngsôd) on Bangladeshin yksikamarinen ja 300-paikkainen parlamentti. Parlamentin jäsenet valitaan viisivuotiskaudeksi suoralla äänestyksellä alueellisista vaalipiireistä. Parlamenttipaikoista 45 on varattu naisille.

Awami-liitto voitti joulukuun 2008 parlamenttivaalit ylivoimaisella ääntenenemmistöllä. Puolueen johtaja Sheikh Hasina valittiin tammikuussa 2009 Bangladeshin pääministeriksi. Yhdeksän puolueen muodostama Grand Alliance sai 261 paikkaa 300:sta. Awami-liiton vetämä liittouma sai parlamenttiin 230 oman puolueen edustajaa. Parlamentti kokoontuu Jatiyo Sangshad Bhaban -parlamenttirakennuksessa maan pääkaupungissa Dhakassa.

Lähteet

Parlamentit
Bangladeshin politiikka
Helmet (yhtye)

Helmet on vuonna 1989 New Yorkissa perustettu alternative metal -yhtye. Yhtyeen perusti Oregonista kotoisin oleva Page Hamilton, joka oli muuttanut New Yorkiin opiskelemaan jazzia. Jazzin sijasta hän sai vaikutteita post punk -yhtyeistä, kuten Sonic Youth, Killing Joke ja Big Black. Hän perusti Helmetin, joka tunnetaan siihen aikaan harvinaisella dropped D -kitaravireellä soitetuista kappaleista. Helmet on ollut osaltaan vaikuttamassa nu-metallin syntyyn, muun muassa aggressiivisten riffiensä ansioista.

Helmet tuli laajemmin tunnetuksi siirryttyään Interscope Recordsille alkuvuodesta 1992. MTV näytti Helmetin videoita, ja albumi Meantime nousi Billboardin albumilistalla sijalle 68. Sen jälkeen ilmestyneet Betty (1994) ja Aftertaste (1997) olivat parhaimmillaan listasijoituksilla 45 ja 47.

Helmet hajosi Aftertasten maailmankiertueen jälkeen vuonna 1998. Hamilton alkoi tehdä Helmet-nimellä uudelleen musiikkia vuonna 2004. Hän on nykyisin yhtyeen ainoa alkuperäisjäsen.

Helmet on vieraillut Suomessa vuosina 1997 ja 2009, ja yhtyeen oli tarkoitus vierailla uudestaan syyskuussa 2014 Nosturissa kolmannen albuminsa Bettyn 20-vuotisjuhlien merkeissä, mutta Hamiltonin isän kuoleman takia keikka peruuntui kokonaan, eikä sitä muiden maiden keikkojen tapaan saatu järjestetyksi uudelleen. Helmet vieraili Suomessa toisen kerran 4. helmikuuta 2017 Tampereen Klubilla, soittaen Betty ja In The Meantime -albumit kokonaisuudessaan. Yhtye esiintyy Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla 14. huhtikuuta 2022.

Kokoonpano 

Nykyiset jäsenet
 Page Hamilton – laulu/kitara (1989–1998, 2004–)
 Kyle Stevenson – rummut (2006–)
 Dan Beeman – kitara (2008–)
 Dave Case – basso (2010–)

Entiset jäsenet
 Henry Bogdan – basso (1989–1998)
 John Stanier – rummut (1989–1998)
 Peter Mengede – kitara (1989–1993)
 Rob Echeverria – kitara (1993–1996)
 Chris Traynor – kitara, basso (1997–1998, 2004-2006)
 Frank Bello – basso (2004–2005)
 John Tempesta – rummut (2004–2005)
 Jeremy Chatelain – basso (2005-2006)
 Mike Jost – rummut (2005–2006)
 Jimmy Thompson – kitara (2006-2008)
 Jon Fuller – basso (2006-2010)

Aikajana

Diskografia

Studioalbumit 
 Strap It On (1990)
 Meantime (1992)
 Betty (1994)
 Aftertaste (1997)
 Size Matters (2004)
 Monochrome (2006)
 Seeing Eye Dog (2010)
 Dead to the World (2016)

Kokoelmat 
 Born Annoying (1995)
 Unsung: The Best of Helmet (1991–1997) (2004)

Livealbumit 
 Live and Rare (2021)

Singlet 
 Repetition (1990)
 Unsung (1991)
 In the Meantime (1992)
 Give It (1992)
 Just Another Victim (1993)
 Primitive/Born Annoying (1993)
 Milquetoast (1994)
 Biscuits for Smut (1994)
 Wilma's Rainbow (1994)
 Exactly What You Wanted (1997)
 Like I Care (1997)
 See You Dead (2004)
 Unwound (2004)
 Smart (2005)
 Gone (2006)
 Monochrome (2006)
 Money Shot (2007)
 In the Ditch (2021)
 Move On (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 

Yhdysvaltalaiset alternative metal -yhtyeet
Post-metal-yhtyeet
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit‎
Vuoden levytyksen Grammy-palkinto

Vuoden levytyksen Grammy-palkinto (Record of the Year) on yksi palkinnoista, joita jaetaan vuosittain Grammy-gaalassa. Se on yksi neljästä arvostetuimmasta Grammy-palkinnosta. Palkinnon jakaa Yhdysvaltain musiikkialan ammattilaisten yhdistys, The Recording Academy (aiemmalta nimeltään National Academy of Recording Arts and Sciences).

Vuoden levytyksen Grammy-palkinto on genre-rajat ylittävä palkinto, eli se voidaan myöntää mille tahansa edellisen kelpoisuuskauden aikana (yleensä 1. lokakuuta – 30. syyskuuta) julkaistulle musiikkikappaleelle. Palkinto annetaan kaikille kappaleen levytystä edesauttaneille henkilöille, eli artistille itselleen, tuottajille, miksaajille ja masteroijille. Alkuvuosina palkinto myönnettiin vain kappaleen levyttäneelle artistille.

Vuoden levytyksen Grammy-palkinto on jaettu joka kerta ensimmäisestä gaalasta lähtien eli vuodesta 1959. Myös toinen tärkeä palkinto, vuoden laulu (Song of the Year), myönnetään yhdestä musiikkikappaleesta. Se kuitenkin myönnetään kappaleesta itsessään, joten sen vastaanottavat vain lauluntekijät (sanoittaja ja säveltäjä). Joskus vuoden levytyksen palkinto sekoitetaan myös vuoden albumin palkintoon, vaikka levytyksen palkinto myönnetään vain yhdestä levytetystä kappaleesta eikä kokonaisesta musiikkialbumista.

Voittajat 
Vuoteen 1965 asti palkinto myönnettiin vain laulun esittäjälle, mutta sittemmin myös kappaleen tuottajille, miksaajille ja masteroijille.
Tähti (*) tarkoittaa, että musiikkikappale voitti myös vuoden laulun Grammy-palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Past Winners Search Grammy.com 

Grammy-palkinto
Chilen vaakuna

Chilen vaakuna on Chilen tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1834, ja sen suunnitteli Jose Ignacio Zentuno.

Vaakunan kilvessä on samoja aiheita kuin maan lipussa. Valkoinen väri kuvaa Andeja, sininen taivasta ja punainen Chilen rajoja puolustaessa kaatuneita. Tähti symboloi edistystä ja kansalaishyveitä. Kilvenkannattajina on andienhirvi ja kondori. Kilven yläpuoliset kolme sulkaa kuvaavat nandua. Vaakunassa on espanjankielinen motto Por la razón o la fuerza, suomeksi "Sovinnolla tai pakolla", jota käytettiin Chilen itsenäisyyssodassa.

Lähteet

Vaakuna
Valtioiden vaakunat
Värisaflori

Värisaflori eli saflori (Carthamus tinctorius) on yksivuotinen ruohovartinen mykerökukkainen kasvi, jonka kukista saadaan oranssia väriainetta ja siemenistä öljyä. Värisaflorin värjäysainetta on kutsuttu nimellä kartamiini (C43H42O22, CAS 36338-96-2) eli espanjanpuna. Kasvista käytetään myös nimeä väriohdake.

Ulkonäkö ja koko 
Värisaflori jää yleensä alle metrin korkuiseksi, mutta Lähi-idässä on kaksimetrisiksi kasvavia lajikkeita. Kasvin lehdet sijaitsevat kierteisesti kiiltävässä karvattomassa varressa. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia ja sepiviä, ja niiden jäykkä lapa on muodoltaan puikea, ehyt sekä piikkilaitainen. Värisaflorin kukkamykeröt, jotka ovat yksittäin varren ja sen haarojen latvassa, ovat kooltaan enimmillään 3 x 4 senttimetriä. Kukkien teriö on aluksi punakeltainen ja muuttuu sitten oranssinpunaiseksi. Värisaflorin hedelmät ovat hieman päärynänmuotoisia, nelisärmäisiä, valkoisia, kiiltäviä pähkylöitä, jotka ovat 6–8 mm pitkiä.

Laji muistuttaa kasvutavaltaan ja kukiltaan ohdakkeita.

Levinneisyys 
Värisaflori on kotoisin Etelä-Aasiasta, mutta sitä on viljelty Kiinassa, Intiassa, Persiassa ja Egyptissä esihistoriallisesta ajasta alkaen. Keskiajalla se levisi Italiaan, Ranskaan ja Espanjaan, ja espanjalaiset veivät sen Amerikkaan. Ruotsissa sitä tavataan villiintyneenä.

Käyttö 
Saflorinsiemenöljyssä on vähemmän tyydytettyjä rasvahappoja kuin muissa kasvirasvoissa. Siemenissä on usein 30–45 % rasvaa ja 34 % proteiinia. Kun siemenistä on puristettu öljy, puristusjätteet voidaan vielä käyttää karjan rehuksi. Safloria on aiemmin käytetty väriaineena. Sitä käytetään myös kansanlääkinnässä rohdoksena.

Safloria kasvatetaan myös kuivakukiksi. Sen kuivatut kukinnot muistuttavat sahramia, ja safloria on myyty virheellisesti sahramin nimellä, Intiassa ja Afganistanissa sitä käytetään riisin värjäämiseen, kuten kurkumaakin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas: Värisaflori (Carthamus tinctorius) Suomessa.
Carthamus Coloria
Safflower (Carthamus tinctorius L.) Gernot Katzer's Spice Page 
United States Department of Agriculture (USDA): Carthamus tinctorius 
Flora of China: Carthamus tinctorius 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Carthamus tinctorius 

Asterikasvit
Värikasvit
Lääkekasvit
Rehukasvit
Yamamoto

Yamamoto on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Emi Yamamoto (s. 1982), japanilainen jalkapalloilija
 Gō Yamamoto (s. 1995), japanilainen yhdistetyn hiihtäjä
 Hiroshi Yamamoto (s. 1962), japanilainen jousiampuja
 Hōzan Yamamoto (1937–2014), japanilainen shakuhachinsoittaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi
 Isoroku Yamamoto (1884–1943), japanilainen amiraali
 Kailer Yamamoto (s. 1998), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Masakuni Yamamoto (s. 1958), japanilainen jalkapalloilija
 Naofumi Yamamoto (s. 1977), Yoshi Yatsu, japanilainen showpainija ja nyrkkeilijä
 Norifumi Yamamoto (1977–2018), japanilainen vapaaottelija
 Riken Yamamoto (s. 1945), japanilainen arkkitehti
 Ryōta Yamamoto (s. 1997), japanilainen yhdistetyn hiihtäjä
 Sachiyo Yamamoto (s. 1950), japanilainen koripalloilija
 Sakon Yamamoto (s. 1982), japanilainen kilpa-autoilija
 Seiko Yamamoto (s. 1980), japanilainen painija
 Shingo Yamamoto (s. 1974), japanilainen Kahjot ninjat -kilpailun osanottaja
 Shohei Yamamoto (s. 1989), yhdysvaltalainen vapaaottelija ja karateka
 Shuto Yamamoto (s. 1985), japanilainen jalkapalloilija
 Tarō Yamamoto (s. 1974), japanilainen näyttelijä
 Yōji Yamamoto (s. 1943), japanilainen muotisuunnittelija.
Vynnyky

Vynnyky (, ) on Ukrainassa Lvivin alueella sijaitseva kaupunki. Vynnykyn kunta sijaitsee Lvivin piirissä. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 18 527 asukasta (vuonna 2021). 

Vynnyky kuuluu puolalais-ukrainalaisen Galitsian vaikutuspiiriin, ja se on vaihtanut omistajaa vuosisatojen aikana useasti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lvivin alueen kaupungit
Pekka Ruuska (näyttelykuraattori)

Pekka Vihtori Ruuska (s. 1983 Jämsä) on suomalainen kulttuurivaikuttaja.

Työskentely
Pekka Ruuska valmistui vuonna 2009 Geneven yliopistosta Sveitsistä tutkimusalueenaan mediataide. Ruuskan työskentelylle on ominaista prosessinomaisuus. Ruuska on kuratoinut m. taidenäyttelyitä Pietarin Goethe Instituutille ja toiminut panelistina kulttuurialan työllisyyttä kehittävissä seminaareissa , haastattelijana taidemessuilla ja operoinut Art Forum luentosarjaa. Vuosina 2009-2012 Ruuska oli perustamassa Arteles residenssiohjelmaa ja toimi sen vertaisjohtajana.

Opiskeluaikoina Ruuska toimi tunnetussa suomalaisessa performanssiryhmässä XXX ja on yksi sen perustajista yhdessä Eero Yli-Vakkurin kanssa. XXX on kehittyvä esiintymiskonsepti, joka tähtää 24 tuntia kestävään 100 erillisen performanssin kokonaisuuteen. Ryhmä on esiintynyt mm. Brysselissä ja Euroopan vuoden 2010 kulttuuripääkaupungin Pécsin päätapahtumassa.. 

Vuonna 2013 Ruuskan operoima Strata-hanke   sai Taiteen edistämiskeskukselta kulttuurityön kunniamaininnan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Strata

Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Taidekuraattorit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Saamelaisten kansanpuolue

Saamelaisten kansanpuolue () on saamelainen poliittinen puolue Norjan puolen Saamenmaalla. Puolueen on perustanut 15. lokakuuta 1999 NSR (Norgga Sámiid Riikasearvi).

Lähteet 

Norjalaiset puolueet
Saamelaiset
Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin

Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin on Wilho Ilmarin ohjaama elokuva vuodelta 1950. Se perustuu  Tiituksen romaaniin Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1920). Savon sydänmailla poliisi Kontkanen (Kullervo Kalske) etsii viinanmyynnistä epäiltyä sutkia Heikki Piiparista (Lasse Pöysti). Siinä ohessa hän koettaa saada kiinni Piiroisen talon karanneen pässin ja voittaa omakseen talon tyttären Annastiinan (Leena Häkinen), jota  myös muut kosijat tavoittelevat. 

Lasse Pöysti sai roolistaan miessivuosa-Jussin.

Arviot
Aikalaisarvioissa annetaan niin kiitosta kuin moitettakin. ”Naiivi aihe vaikuttaa jo kovin kuluneelta”, sanoo Olavi Veistäjä (Aamulehti), kun Valma Kivitie (Elokuva-Aitta) kiittää: ”Kerta kaikkiaan hauska ja korkeatasoinen kotimainen elokuva.” 

Myöhemmissä kritiikeissä elokuvaa luonnehditaan maanläheiseksi kansankomediaksi, jossa kaikuu savon murre, ja hauskimmaksi rooliksi nostetaan Lasse Pöystin vääräleukainen viinatrokari ”Heikki Piiparinen”, josta Pöysti sai sivuosa-Jussin. Wilho Ilmaria sanotaan taitavaksi henkilöohjaajaksi. Farssi etenee hänen käsissään kierrellen ja kaarrellen lupsakkana kansankomediana. Myös vuoropuhelu saa kiitosta.

Näyttelijät

Lähteet

	

Wilho Ilmarin ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1950 suomalaiset elokuvat
Anouk Ferjac

Anouk Ferjac (s. 25. toukokuuta 1932 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi kaikkiaan sadassa elokuvassa ja televisio-ohjelmassa vuosina 1946–2000.

Elokuvia 
 Oikeus on tapahtunut (1950)
 Mustaa lihaa Pariisissa (1956)
 Elää elääkseen (1967)
 Rakastan sinua, rakastan sinua (1968)
 Tämän miehen on kuoltava! (1969)
 Le drakkar (1973)
 Le jardin qui bascule (1974)
 Naislääkärin päiväkirja (1976)
 Le Petit Marcel (1976)
 Piparminttujuoma (1977)
 Lien de parenté (1986)
 Kiitos elämä (1991)

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Sady Rebbot

Sady Rebbot (27. huhtikuuta 1935 Casablanca, Marokko – 12. lokakuuta 1994 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi kymmenissä elokuvissa ja televisio-ohjelmissa vuosina 1959–1994. Hän esiintyi vuonna 1962 Anna Karinan kanssa pääroolissa elokuvassa Elää elämäänsä. Muita elokuvia, joissa hänet nähtiin, ovat esimerkiksi Le dernier saut (1970), Ystävät (1971), Le drakkar (1973), Cannesissa tapahtuu (1979) ja Les maîtres du temps (1982).

Aiheesta muualla 
 

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet