Kansainliiton mandaattialue

Kansainliiton mandaattialueet olivat alueita, joita jokin Kansainliiton jäsenvaltio hallitsi liiton antaman erityisen valtuutuksen nojalla. Sellaisiksi muodostettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen siihenastiset Saksan siirtomaat Afrikassa ja Tyynenmeren saarilla sekä eräät sitä ennen Turkille kuuluneet alueet Lähi-idässä.

Mandaattialueiden tyypit

Mandaattialueiden asemasta hallinnosta säädettiin Kansainliiton peruskirjan 22. artiklassa. Ne jakautuivat kolmeen luokkaan, A, B- ja C-mandaattialueisiin.

A-mandaattialueilla oli itsehallinto, mutta hallitsevan valtion tehtävänä oli antaa apua ja neuvoja, kunnes niiden voitiin katsoa olemaan valmiita itsenäistymään. Niiden osalta järjestely oli siis alkujaankin tarkoitettu väliaikaiseksi.

B-mandaattialueita hallitsevan valtion oli käytettävä valtaansa muun muassa uskonnonvapauden turvaamiseksi. Sotilastukikohtien perustaminen alueille oli kielletty.

C-mandaattialueita hallittiin hallitsevan valtion lakien mukaan.

Mandaattihallinnon luonne 

Mandaattijärjestelmä perustettiin Etelä-Afrikan silloisen pääministeri Jan Christian Smutsin aloitteesta.

Mandaatti­hallintoa ei tarkoitettu pysyväksi, vaan mandaatti­alueita oli kehitettävä vähitellen kohti itse­hallintoa. Niiden itsenäistymiselle ei kuitenkaan ollut asetettu mitään määrä­aikaa, mutta Lähi-idässä olevien A-mandaatti­alueiden oletettiin itsenäistyvän jo lähi­tulevaisuudessa, Afrikassa ja Oseaniassa olevien Saksan entisten siirto­maiden sen sijaan vasta pitkän ajan kuluttua.

Mandaattialueita hallinneiden valtioiden oli vuosittain toimitettava niistä raportti Kansain­liitolle. Käytännössä mandaatti­alueiden asema ei kuitenkaan kovin oleellisesti eronnut siirto­maista, joskin epäkohtia oli Kansain­liiton perus­kirjaan vedoten helpompi arvostella kuin varsinaisissa siirto­maissa.

Mandaattialueiden myöhemmät vaiheet ja itsenäistyminen 

Mandaattialueista Mesopotamia  itsenäistyi ensimmäisenä jo 1932 jolloin Irakin kuningaskunta perustettiin, muutkin Lähi-idässä sijaitsevat toisen maailmansodan aikana tai pian sen jälkeen. Muut mandaattialueet, Lounais-Afrikkaa eli nykyistä Namibiaa lukuun ottamatta, muutettiin sodan jälkeen YK:n huoltohallintoalueiksi, joiden asema oli pitkälti samanlainen kuin aikaisemmin mandaattialueinakin. Niitä koskevia asioita käsittelemään perustettiin YK:n huoltohallintoneuvosto. Japanille kuuluneiden mandaattialueiden hallinto siirrettiin kuitenkin Yhdysvalloille. Lounais-Afrikkaa ei muutettu huoltohallintoalueeksi, vaan Etelä-Afrikka julisti sen liitetyksi suoraan alueeseensa ja hallitsi sitä vuoteen 1990 saakka jolloin siitä tuli itsenäinen Namibian tasavalta, vaikka YK jo kauan sitä ennen oli julistanut Etelä-Afrikan hallinnon siellä laittomaksi.

Nykyisin ei huoltohallintoalueita enää ole, vaan ne kaikki ovat joko itsenäistyneet tai yhdistetty naapurivaltioihin. (Poikkeuksena ovat Pohjois-Mariaanit, jotka ovat yhä Yhdysvaltojen hallinnassa, mutta eivät enää huoltohallintoalueena.) Viimeisenä itsenäistyi Palau vuonna 1994. Huoltohallintoalueita ja -neuvostoa koskevat YK:n peruskirjan 75. -91. artiklat ovat kuitenkin yhä muodollisesti voimassa.

Luettelo mandaattialueista 

Alla olevissa taulukoissa olevat vuosiluvut tarkoittavat aikaa, jonka alue oli mandaattialueena tai huoltohallintoalueena.

A-luokka
Entiset Osmanien valtakunnan alueet

B-luokka
Entiset Saksan alueet Länsi ja- Keski-Afrikassa

C-luokkaEntiset Saksan alueet Lounais-Afrikassa ja Tyynellävaltamerellä

Lähteet 

Kolonialismi
Kansainliiton mandaattialueet