joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
IBBY

IBBY eli International Board on Books for Young People on kansainvälinen järjestö, jonka tavoitteena on lasten- ja nuortenkirjallisuuden ja lukutaidon edistäminen eri maissa. IBBY on perustettu Sveitsissä vuonna 1953 ja sillä on yli 60 kansallista jaostoa. Joka toinen vuosi järjestetään kansainvälinen IBBY-kongressi. 

Suomessa toimii IBBY Finland. Se on perustettu vuonna 1957 ja toimi vuoteen 2003 asti nimellä Suomen nuortenkirjaneuvosto. Se julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää Virikkeitä-lehteä ja järjestää jäseniltoja, seminaareja sekä keskustelutilaisuuksia. Yhdistys esittelee ja arvioi Suomessa ilmestyvää lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja tekee yhteistyötä muiden lastenkulttuuritoimijoiden kanssa. IBBYn toiminnassa on tärkeää kansainvälisyys ja IBBY Finland tekee yhteistyötä erityisesti muiden pohjoismaisten IBBY-jaostojen kanssa.

IBBYn jakamat palkinnot
Joka toinen vuosi jaetaan kansainvälinen H.C. Andersen -palkinto, jonka suomalaiset saajaehdokkaat nimeää IBBY Finland. Lisäksi IBBY Finland nimeää IBBYn kunnialistalle suomalaisen kirjailijan, kuvittajan ja kääntäjän. Kolmen vuoden välein Suomessa jaetaan lasten- ja nuortenkirjallisuuden Anni Swan -mitali.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.ibby.org/
 IBBY Finland

Kansainväliset järjestöt
Mykolajivin alue

Mykolajivin alue () on hallinnollinen alue Ukrainan keskiosassa. Alueen hallinnollinen keskus on Mykolajivin kaupunki. Aluetta rajaavat Mustameri etelässä, Odessan alue lännessä, Kirovohradin alue pohjoisessa sekä Dnipropetrovskin ja Hersonin alueet idässä. Etelä-Bug laskee alueen läpi Mustaanmereen.

Väestö

Mykolajivin alueella oli vuoden 2021 alussa yhteensä noin 1 108 394 asukasta, mikä oli 2,7 prosenttia vapaan Ukrainan väestöstä. Tässä osuudessa eivät ole mukana Venäjän miehittämällä Krimillä sijaitsevat piirit, joissa asui vuonna 2014 yli viisi prosenttia Ukrainan asukkaista. Mykolajivin alueen asukkaista 68,7 prosenttia oli kaupunkilaisia. 

Alueella on neljä yli 30 000 asukkaan kaupunkia (2021): Mykolajiv (476 101 as.), Pervomaisk (63 377 as.), Južnoukrajinsk (39 048 as.) ja Voznesensk (34 050 as.). Yli 10 000 asukkaan kaupunkeja ovat lisäksi Novyi Buh (15 003 as.), Otšakiv (13 927 as.), Baštanka (12 327 as.), Snihurivka (12 307 as.) ja Nova Odesa (11 690 as.).

Hallinnollinen jako

Mykolajivin alueelle jäi vuoden 2020 aluehallinnollisen uudistuksen jälkeen neljä piiriä (raion); tätä aiemmin piirejä oli huomattavasti enemmän. Piireissä sijaitsi yhteensä 9 kaupunkia (joissa oli 4 kaupunkipiiriä), 17 kaupunkityyppistä asutustaajamaa ja 885 kylää. Mykolajivin alueen piirit ovat:

Talous

Mykolajivin alueen osuus Ukrainan bruttokansantuotteen kertymisestä oli vuonna 2011 yhteensä 27,633 miljardia UAH, eli 2,68 miljardia euroa (reaalisin hinnoin) tai 2,1 prosenttia koko Ukrainan BKT:stä. Jokainen alueen asukas kerrytti kansantuotetta keskimäärin 23 402 UAH eli 2 272 euroa tuona vuonna. Tämä oli 82 prosenttia Ukrainan keskiarvosta. Keskimääräinen kuukausipalkka vuonna 2013 oli 3 094 UAH eli vuoden lopun vaihtokurssia käyttäen eurooppalaisittain hyvin vaatimaton 280 euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mykolaiv Region - alueen kuvaus  (rada.com.ua)
Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (HAMKO) on Hämeen ammattikorkeakoulussa toimiva ammattikorkeakoululain 42a§:n mukainen opiskelijakunta.

Opiskelijakunnan tehtävänä on valita opiskelijoiden edustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen ja muihin monijäsenisiin toimielimiin. Lisäksi opiskelijakunnan tehtävänä on toimia jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää opiskelijoiden aktiivista kansalaisuutta, opiskelijoiden yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opiskelijan yhteiskunnalliseen asemaan liittyviä pyrkimyksiä.

Opiskelijakunnan jäsenyys on vapaaehtoinen. Jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla paikkakunnilla, joissa ammattikorkeakoululla on toimipisteitä eli Forssassa, Riihimäellä, Valkeakoskella, Hämeenlinnassa, Tammelassa ja Hattulassa.

Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Hämeenlinnassa Visamäen kampuksella. Opiskelijakunta on valtakunnallisen Suomen opiskelijakuntien liitto - SAMOK ry:n jäsen.

Opiskelijakunta julkaisi vuodesta 1998 vuoteen 2010 vähintään viidesti vuodessa ilmestynyttä HIILIHAMKO-lehteä . Vuonna 2013 HAMKO aloitti blogin julkaisemisen.

Puheenjohtajat 
Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan hallituksen puheenjohtajat:

 10.12.1996 - 31.12.1997 Marjukka Mäkelä
 1.1.1998 - 26.8.1998 Mari Alho
 27.8.1998 - 31.12.1998 Jaani Turunen
 1.1.1999 - 31.12.1999 Mikko Hautala
 1.1.2000 - 31.5.2000 Jukka-Pekka Tolonen
 1.6.2000 - 31.12.2000 Erla Boncamper
 1.1.2001 - 30.9.2001 Satu Hietala
 1.10.2001 - 31.12.2002 Urvelo Miettinen
 1.1.2003 - 31.12.2003 Outi Nikkanen
 1.1.2004 - 31.12.2004 Jouni Lehtinen
 1.1.2005 - 31.12.2005 Paavo Raappana
 1.1.2006 - 31.12.2006 Tanja Mattila
 1.1.2007 - 31.12.2007 Okariina Rauta
 1.1.2008 - 31.12.2008 Saku Jokisalo
 1.1.2009 - 31.12.2009 Nina Viitanen
 1.1.2010 - 31.12.2011 Pauliina Hirviniemi
 1.1.2012 - 31.12.2012 Anniina Sippola
 1.1.2013 - 31.12.2014 Riku Kemppinen 
 1.1.2015 - 31.12.2015 Emma Heinänen 
 1.1.2016 - 31.12.2016 Emma Kokkonen 
 1.1.2017 - 31.12.2017 Sara Holm 
 1.1.2018 - 31.12.2018 Liisa Hyytiäinen
 1.1.2019- 31.12.2019 Maisa Koivisto
 1.1.2020 - 31.12.2020 Sakari Vitikka
 1.1.2021 alkaen Jere Ojala

HAMKin kampusten opiskelijayhdistykset

Evon Metsäpojat ry
 Puheenjohtaja 2021 Iiris Latvala

Forssan ammattikorkeakouluopiskelijat FAMKO ry
 Puheenjohtaja 2021  Rami Pennanen

Valkeakosken Insinööriopiskelijat VARO ry
 Puheenjohtaja 2021 Joel Eeli

Hämeenlinnan insinööriopiskelijat HIOP ry
 Puheenjohtaja 2021 Kari Kujansuu

Hämeenlinnan Tradenomiopiskelijat HÄTÄ ry 
 Puheenjohtaja 2021 Laura Santala

Lepaan oppilaskunta LOK ry
 Puheenjohtaja 2020 Olli Latvus

Mustialan Toveriliitto ry
 Puheenjohtaja 2017 Antti Hapola

Riihimäen Insinööriopiskelijat RINO ry
 Puheenjohtaja 2021 Antti Tervakoski

Aiheesta muualla
 Opiskelijakunnan kotisivu
 Opiskelijakunnan blogi
 Toimiston yhteystiedot
 Hämeen ammattikorkeakoulun sivut

Opiskelijakunnat
Belmonte (Portugali)

Belmonte on kunta Castelo Brancon piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 118,8 km² ja väkiluku noin 6 900.

Belmonten nykyinen pormestari on António Dias Rocha. Kunnan juhlapäivä on 26. huhtikuuta.

Freguesiat 
 Belmonte
 Caria
 Colmeal da Torre
 Ínguias
 Maçaínhas

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Portugalin kunnat
Região Centro
Johannes XXI

Johannes XXI, syntymänimeltään Pedro Julião, (1215 – 20. toukokuuta 1277) oli paavina 16. syyskuuta 1276 – 20. toukokuuta 1277. Häntä edelsi Hadrianus V ja seurasi Nikolaus III. Johannes XXI tunnettiin iberialaisen syntyperänsä vuoksi myös nimellä Pedro Hispano.

Johannes XXI syntyi Lissabonissa, Portugalissa. Hän opiskeli muun muassa Pariisin yliopistossa. Vuosina 1271–1276 hän toimi paavi Gregorius X:n lääkärinä. Johannes XXI valittiin paaviksi Hadrianus V:n kuoltua 18. elokuuta 1276. Hän ehti hallita kahdeksan kuukauden ajan ennen kuolemaansa vuonna 1277.

Oikeastaan hänen nimensä olisi pitänyt olla Johannes XX, mutta hän valitsi järjestysnumeron XXI, koska halusi korjata virheen, jonka tuolloin uskottiin tapahtuneen paavien Johannes XV–XIX numeroinnissa.

Johannes-nimiset paavit 
 Pyhä Johannes I: 523–526
 Johannes II: 533–535
 Johannes III: 561–574
 Johannes IV: 640–642
 Johannes V :685–686
 Johannes VI: 701–705
 Johannes VII: 705–707
 Johannes VIII: 872–882
 Johannes IX: 898–900
 Johannes X: 914–928
 Johannes XI: 931–935
 Johannes XII: 955–964
 Johannes XIII: 965–972
 Johannes XIV: 983–984
 Johannes XV: 985–996
 Johannes XVI: vastapaavi 997–998
 Johannes XVII: 1003
 Johannes XVIII: 1003–1009
 Johannes XIX: 1024–1032
 Johannes XX: hypättiin yli
 Johannes XXI: 1276–1277
 Johannes XXII: 1316–1334
Johannes XXIII: vastapaavi 1410–1415
 Pyhä Johannes XXIII: 1958–1963

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Paavit
Vuonna 1215 syntyneet
Vuonna 1277 kuolleet
Fabian Society

Fabian Society on brittiläinen, tammikuussa 1884 perustettu sosialismiin suuntautuneiden intellektuellien muodostama liike, tavoitteenaan ”yhteiskunnan uudelleen rakentaminen korkeimpien moraaliperiaatteiden mukaisesti” (”The reconstruction of Society in accordance with the highest moral principles”) kansanvaltaisin ja rauhanomaisin keinoin. Sen aatesuuntaus tunnetaan nimellä fabianismi. Seura sai nimensä roomalaisen sotapäällikkö Fabius Maximuksen mukaan, joka tunnettiin varovaisesta sodankäynnistään Hannibalia vastaan ja joka sai liikanimen Cunctator (viivyttelijä).

Fabianistit eivät uskoneet luokkataistelun hyödyllisyyteen vaan valistukseen ja sivistykseen; vallankumouksen sijaan he kannattivat asteittaista tietä sosialismiin. Heidän visionsa sosialismista oli valtio- ja asiantuntijajohtoinen. Fabianistit olivat pääosin keskiluokkaisia intellektuelleja ja oman puolueen perustamisen sijaan he pyrkivät vaikuttamaan olemassaolevien puolueiden kautta. Vuonna 1900 Fabian Societyn jäsenet perustivat työväenpuolueen edeltäjän Labour Representation Committeen.

Liikkeen jäseniin kuuluivat muun muassa Sidney ja Beatrice Webb, George Bernard Shaw, Graham Wallas ja H. G. Wells. Myöhemmin mukana olivat myös Ramsay MacDonald ja Clement Attlee.

Fabian Society toimii edelleen ajatushautomona.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Fabian Societyn kotisivu. 
 

Yhteiskuntafilosofia
Ajatushautomot
Islantilaiset

Islantilaiset on pääasiallisesti Islannissa asuva kansa. Islantilaiset polveutuvat viikingeistä. Heitä arvioidaan olevan suunnilleen 450 000. Islannin ohella heitä asuu Pohjois-Amerikassa ja noin 15 000 henkeä Tanskassa. Islantilaisten äidinkieli on islanti, joka on pohjoisgermaaninen kieli. Uskonnoltaan islantilaiset ovat pääosin luterilaisia.

Islannista
Islantilaisilla on ollut myrskyisä menneisyys. Islannin saaren kehittyminen on ollut sen historian aikana hidasta johtuen saarta hallinneiden valtioiden vähäisestä kiinnostuksesta sitä kohtaan. Islantia ovat hallinneet 1200-luvun jälkeen vuoron perään Norja, Tanska-Norja ja Tanska. Näiden valtakautena Islannin kontaktit ulkomaailmaan olivat hyvin vähäiset.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroopan etniset ryhmät
Germaaniset kansat
Islanti
Zaporižžjan alue

Zaporižžjan alue ( tai ) on hallinnollinen alue Ukrainan kaakkoisosassa Dneprin ja Asovanmeren välillä. Noin 1,67 miljoonan asukkaan alueen hallinnollinen keskus on Zaporižžjan kaupunki (722 713 as., 2021).

Aluetta rajaa lännessä Hersonin, pohjoisessa Dnipropetrovskin ja idässä Donetskin alue sekä etelässä on Asovanmeri. Zaporižžjan alue on tärkeä Ukrainan teollisuus- ja maatalousalue.

Väestö
Vuoden 2021 alussa Zaporižžjan alueen väkiluvuksi arvioitiin 1 666 515 henkeä, joka oli 4,0 prosenttia vapaan Ukrainan väestöstä. Vuonna 2014 alkoi Venäjän miehitys Krimin niemimaalla, ja Venäjän tukemat nukkehallinnot ottivat osia kahdesta Ukrainan itäisestä alueesta tilapäiseen hallintaansa; näillä kolmella alueella asui yli viisi prosenttia Ukrainan väestöstä, jota väestöosuutta ei ole luettu edellä vapaaseen Ukrainaan kuuluvaksi. Zaporižžjan alueen asukkaista 77,5 prosenttia oli kaupunkilaisia.

Alueen väkiluvultaan suurimmat kaupungit ovat (2021): Zaporižžja (722 713 as.), Melitopol (150 768 as.), Berdjansk (107 928 as.), Enerhodar (52 887 as.) ja Tokmak (30 132 as.). Yli 10 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia (ktt) ovat lisäksi Polohy (18 396 as.), Dniprorudne (18 036 as.), Vilnjansk (14 583 as.), Orih’iv (14 136 as.), Huljaipole (13 070 as.), Vasylivka (12 771 as.), Kamjanka-Dniprovska (12 332 as.), Mykhailivka (ktt, 11 694 as.) ja Prymorsk (11 397 as.).

Hallinnollinen jako

Vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Zaporižžjan alueen piirien määrä pudotettiin viiteen. Piireissä sijaitsee 9 kaupunkia (joissa on 7 kaupunkipiiriä), 22 kaupunkityyppistä asutusta ja 914 kylää. Oheisessa taulukossa on esitetty piirien perustietoja:

Lähteet

Aiheesta muualla
Lourinhã

Lourinhã on kunta Lissabonin piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 147,2 km² ja väkiluku noin 25 700. Lourinhãn nykyinen pormestari on João Duarte Carvalho. Kunnan juhlapäivä on 24. kesäkuuta. Alueella käytiin 21. elokuuta 1808 Napoleonin sotien Vimeiron taistelu brittien ja ranskalaisten välillä.

Freguesiat 
Lourinhã e Atalaia
Miragaia e Marteleira
Moita dos Ferreiros
Reguengo Grande
Ribamar
Santa Bárbara
São Bartolomeu dos Galegos e Moledo
Vimeiro

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 

Portugalin kunnat
Portugalin sotahistoria
Oeste
Quinta do Bill

Quinta do Bill on portugalilainen folk rock -yhtye. Se perustettiin lähellä Tomaria 1987. 

Quinta do Billin alkuperäiset jäsenet olivat Carlos Moisés, Rui Dias ja Paulo Bizarro.

Diskografia 
 Sem rumo
 Filhos da nação
 Trilho do sol
 Dias de cumplicidade
 Best of
 Nómadas
 Ao Vivo Tour 2003

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Portugalilaiset rockyhtyeet
Mount Tarawera

Mount Tarawera on 1 111 metriä korkea tulivuori Uuden-Seelannin Pohjoissaarella 24 kilometriä Rotoruan kaupungista kaakkoon.  Tulivuoren kraatteri on 6 kilometriä pitkä koillis-kaakkoissuuntainen halkeama. Huomattavimmat huiput ovat Tarawera Peak ja Wahanga Peak. Tulivuori purkautui viimeksi vuonna 10. kesäkuuta 1886.

Tulivuorta ympäröi sarja pieniä järviä, joista moni syntyi tai suuresti muuttui vuoden 1886 purkauksessa. Näitä järviä ovat mm. Tarawera, Rotomahana, Rerewhakaaitu, Okataina, Okareka, Tikitapu (Blue Lake) ja Rotokakahi (Green Lake). Tarawerajoki virtaa Tarawerajärvestä koilliseen vuoren pohjoissivustaa pitkin.

Vuoden 1886 purkaus

Juuri puolenyön jälkeen 10. kesäkuuta 1886 aamulla sarja pieniä maanjäristyksiä vavisutti Rotoruan aluetta. Kello 1:30 aamulla tapahtui suurempi maanjäristys mitä seurasi purkauksen ääni. Kello 2:30 mennessä aamulla Mount Taraweran kolme vuorenhuippua olivat purkautuneet syösten kolme toisistaan erottuvaa savu- ja tuhkapatsasta tuhansien metrien korkeuteen taivaalle. Kello 3:30 aamulla Rotomahanajärven pohja purkautui räjähdysmäisesti. Purkaus kuultiin Blenheimissa asti ja tuhkapilven vaikutuksia havaittiin ilmassa etelässä aina Christchurchissa asti, yli 800 kilometrin päässä. Aucklandissa jotkut kuvittelivat tulivuorenpurkauksen ääntä ja välähtelevää taivasta venäläisten sotalaivojen hyökkäykseksi.

Tulivuorenpurkauksen uskotaan surmanneen yli 120 henkeä ja se mm. hautasi alleen maorikylä Te Wairoan. Usean tulivuorta ympäröivän järven muoto muuttui purkauksessa suuresti. Purkaus tuhosi myös Uuden-Seelannin tärkeimmän turistikohteen, luonnon kahdeksantena ihmeenä pidetyn Tarawerajärvellä sijainneen Pink and White Terracesin.

Purkauksen legendoihin liittyy myös aavekanootti. Yhdeksän päivää ennen purkausta Terracesista palaava turisteja täynnä oleva alus näki heitä lähestyvän sotakanootilta näyttävän veneen joka katosi näkyvistä muutaman sadan metrin päässä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Rotoruan museon sivusto - mm. Taraweran purkauksen näyttely. 
 Anheizen, purkaukselle omistettu sivusto 
 Vuoden 1886 purkaus 

Uuden-Seelannin tulivuoret
Oseanian vuoret
Kukkaiskieli

Kukkaiskieli oli 1800-luvun loppupuolella tapa välittää salattuja viestejä seurusteluikäisten välillä. Siinä tiettyihin kukkiin liitettiin tiettyjä ominaisuuksia ja tunteita. Näitä assosiaatioita julkaistiin pieninä kirjasina viktoriaanisen ajan Britanniassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Kukka- ja kirjakauppiaat levittävät sanastoja edelleen. Kukkien ja tunteiden yhdistäminen on yhdistelmä kansanperinnettä, mytologiaa, uskontoa ja kasvin fyysisiä ominaisuuksia.

Persian ja turkin kieliä on käytetty lähteenä osaan assosiaatioista. Lady Mary Wortley Montagun matkakirjeet Turkista julkaistiin vuonna 1763. Ne ja Aubry de Mottrayen kuvaus matkastaan Turkissa maanpaossa olleen Kaarle XII:n hoviin 1727 toivat Länsi-Eurooppaan kuvauksia kukkaiskielestä.  

Iso osa kukkaiskielestä on vaipunut unholaan, mutta edelleen tummanpunaisilla ruusuilla ilmaistaan intohimoista rakkautta, keltaisilla ystävyyttä ja platonista rakkautta, ja siniset ja valkeat kukat, etenkin kallat, neilikat ja iirikset, liitetään kuolemaan ja surunvalitteluihin.

Aiheesta muualla 

 Literary Calligraphy Historiaa
 blogi Esimerkkejä kukkaiskielestä
 Clareflorist Esimerkkejä kukkaiskielestä
Flower Meanings Luettelo kukkaviesteistä 
 Riikka Krenn: Sano se kukkasin – kukkaiskielen alkeiskurssi . MTV3 Helmi 13.8.2008.

Kirjallisuutta 

 Uutukainen kukkaiskieli, 1888
 Ahlman, F: Kukkain värit viestintävälineenä, 1903
 Lempiäinen, Pentti: Sano se kukkasin, 1979

Kulttuuriantropologia
Semiotiikka
Kasvit
Jules Rimet -pokaali

Jules Rimet -pokaali () toimi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittajajoukkueelle myönnettynä pokaalina kisahistorian alusta aina vuoden 1970 kisoihin saakka.

Pokaalin suunnitteli ranskalainen kuvanveistäjä Abel Lafleur. Se on 35 senttimetriä korkea ja painaa 3,8 kilogrammaa. Se on tehty kullatusta hopeasta ja sen jalustassa on kultaiset laatat, joihin on kaiverrettu voittajamaiden nimet. Pokaalissa on kuvattu antiikin kreikkalainen voiton jumalatar Nike kannattelemassa kahdeksankulmaista maljaa.

Historia 

Pokaalin alkuperäinen nimi oli "Victory", mutta se tunnettiin yleisesti nimellä "World Cup" tai ranskaksi "Coupe du Monde". Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946 Jules Rimet'n, FIFAn puheenjohtajan kunniaksi – MM-kisat alkoivat vuonna 1929 Rimet'n toiminnan seurauksena.

Toisen maailmansodan aikana italialainen FIFA:n varapuheenjohtaja Ottorino Barassi piilotteli pokaalia kenkälaatikossa sänkynsä alla pilossa saksalaisilta. 1966 kisojen kynnyksellä se varastettiin, mutta Pickles-niminen koira löysi sen puistosta Lontoosta. Englannin jalkapalloliitto kuitenkin valmistutti salaa pokaalista kopion, jota oli määrä käyttää juhlissa. Vuonna 1997 kopio myytiin huutokaupassa, jossa FIFA osti pokaalin 245 000 punnalla ja pani sen näytteille Englannin jalkapallomuseoon Prestoniin.

Vuoden 1970 MM-kisoissa Meksikossa Brasilian jalkapallomaajoukkue voitti kolmannen maailmanmestaruutensa ja sai pokaalin tämän johdosta itselleen. Vuonna 1983 pokaali varastettiin Rio de Janeirosta ja se on yhä kateissa. Monet uskovat, että pokaali sulatettiin myytäväksi kultana. Brasilian jalkapalloliitto on valmistuttanut pokaalista itselleen kopion.

Voittajat 

 1930 
 1934 
 1938 
 1950 
 1954 
 1958 
 1962 
 1966 
 1970

Katso myös 

 FIFA World Cup -pokaali

Lähteet 

National Soccer Hall of Fame: Jules Rimet Cup
Financial Times: Solid gold mystery awaits the final whistle

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Jalkapallopalkinnot

de:Coupe Jules Rimet
en:Football World Cup Trophy
fr:Coupe du monde de football (trophée)
Georgian presidentti

Georgian presidentti () on Georgian valtionpäämies. Presidentti valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan ja hän johtaa maan sisä- ja ulkopolitiikkaa. 

Georgian perustuslain mukaan presidentin päätehtävä on taata maan itsenäisyys ja yhtenäisyys ja varmistaa valtiohallinnon elinten toimivuus. Hän toimii myös armeijan ylipäällikkönä ja edustaa Georgiaa maan ulkosuhteissa. Ennen perustuslakiin helmikuussa 2004 tehtyä muutosta, joka muutti Georgian semipresidentiaaliseksi tasavallaksi, presidentti oli myös hallituksen päämies. 

Vuoteen 2018 asti voimassa olleen perustuslain mukaan presidentti valitaan suorilla vaaleilla viideksi vuodeksi kerrallaan, ja sama henkilö voi toimia presidenttinä vain kaksi peräkkäistä kautta. Presidentiksi voidaan valita vähintään 35-vuotias Georgian kansalainen, jos hän on asunut Georgiassa yhteensä vähintään viisi vuotta ja vähintään kolme viimeistä vuotta ennen vaaleja. Presidentinvaalit pidetään lokakuussa.

Siirtyminen semipresidentialismiin vuonna 2004 kavensi presidentin valtaa, ja edelleen vuosien 2010 ja 2018 perustuslakiuudistusten johdosta presidentin asema muuttui melko seremonialliseksi, eikä vaali ole enää suora kansanvaali. Presidentiksi marraskuussa 2018 valittu Salome Zurabišvili ei näin ollen saanut entisenlaista valtaa astuessaan virkaan 16. joulukuuta 2018.

Georgian presidentit

Vala 
Presidentti vannoo virkaan astuessaan seuraavan, perustuslaissa määritellyn valan:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Georgian presidentin internetsivut
Vietnamin demokraattinen tasavalta

Pohjois-Vietnam (), virallisesti Vietnamin demokraattinen tasavalta (), oli Kaakkois-Aasiassa vuosina 1945–1976 sijainnut valtio, joka hallitsi Vietnamin pohjoisosaa ja taisteli Vietnamin sodassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Vietnamia vastaan.

Pohjois-Vietnamin hallitus määräsi yleisen liikekannallepanon 4. heinäkuuta 1966. Se koski kaikkia 18-30-vuotiaita pohjoisvietnamilaisia.

Lähteet 
Aasian entiset valtiot
Vietnamin historia
Vietnamin sota
Ferdinand I (Portugali)

Ferdinand I (31. lokakuuta 1345, Lissabon – 22. lokakuuta 1383, Lissabon) oli Portugalin kuningas vuosina 1367–1383. Häntä edelsi Pietari I ja seurasi Juhana I.

Ferdinand I oli Pietari I:n toinen, mutta vanhin eloonjäänyt poika.

Hänen noustessaan valtaistuimelle vuonna 1367 maan talous oli huonossa jamassa, koska se ei ollut vieläkään toipunut vuosina 1348 ja 1349 riehuneen ruton vaikutuksista. Ferdinand määräsi vuonna 1375 viljelykelpoisen maan omistajat joko viljelemään maata itse tai myymään tai vuokraamaan sen jollekin viljelyhalukkalle. Samalla hän määräsi kaikki toimettomat ryhtymään maanviljelijöiksi. Hän antoi laivanrakentajille luvan kaataa puutavaraa valtion metsistä ja vapautti kauppalaivat ensimmäisellä matkallaan veroista. Hän perusti myös laivavakuutusyhtiön. Toimenpiteet kohensivat maan taloutta.

Ferdinandin valtakaudella Portugali kävi kolme sotaa Kastiliaa vastaan. Kastilian kuninkaan Pietari I Julman kuoltua vuonna 1369 Ferdinand tavoitteli Kastilian kruunua. Henrik II Äpärä liittolaisineen löi Portugalin vuosina 1371 ja 1373. Vuonna 1383 tehtiin sopimus, jolla Ferdinandin ainoa eloon jäänyt laillinen perillinen prinsessa Beatriz naitettiin Kastilian Juhana I:lle, ja tämä luopui oikeuksista Portugalin kruunuun. Ferdinandin velipuoli Portugalin Juhana I löi kastilialaiset ja nousi Portugalin valtaistuimelle 1385.

Lähteet 

Portugalin kuninkaat
Vuonna 1345 syntyneet
Vuonna 1383 kuolleet
Negrospirituaali

Negrospirituaalit () olivat Yhdysvaltain 1800-luvun mustan väestön rukouslauluja. Nykyään nimitystä pidetään angloamerikkalaisessa kulttuurissa ”negro”-alkuosansa takia epäkorrektina. Sille sopivina pidettäviä vaihtoehtoja ovat esimerkiksi afroamerikkalaiset spirituaalit, black gospel tai musta gospel.

Afroamerikkalainen musiikki
Kristillinen musiikki
Houston Dynamo

Houston Dynamo on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Major League Soccer -liigassa. 

Seura perustettiin vuonna 2005, jolloin koko San Jose Earthquakesin organisaatio siirtyi Kalifornian San Josésta Texasin Houstoniin. Seura voitti MLS:n mestaruuden MLS Cupin heti esikoiskaudellaan 2006 ja uusi mestaruuden vuotta myöhemmin. Houstonin paikallisvastustaja on FC Dallas.

Kaudesta 2012 alkaen Dynamo pelaa kotiottelunsa PNC Stadiumilla, joka on 22 000 -paikkainen erityisesti jalkapalloa varten suunniteltu stadion. Kauteen 2011 asti seuran kotistadion oli Houstonin yliopiston kampuksella sijaitseva Robertson Stadium.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Houston Dynamon sivusto 

Houstonin urheilu
Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
Viljandi

Viljandi () on Viljandimaan maakunnan pääkaupunki Viron keskiosassa. Sen asukasluku on noin 18 000.

Historia
Historialähteet mainitsevat Viljandin ensimmäistä kertaa vuonna 1211, mutta paikalla tiedetään olleen asutusta jo viikinkiajalla. 1300-luvulla hansaliiton aikaan Viljandi oli yksi Itämeren alueen hansakaupungeista. Kaupungista tuli myös baltteja kristinuskoon käännyttäneen kalparitariston keskuspaikka. Liivinmaan sodassa (1558–1583) ja Puolan–Ruotsin sodassa (1600–1622) Viljandi oli sotatantereena. Liivinmaan sodan aikana tuhoutui muun muassa kaupungissa sijainnut fransiskaaniluostari.

Neuvostoliiton aikaan Viljandissa sijaitsi Spetsnaz-prikaati 4.ObrSpN, joka lakkautettiin vuonna 1992.

Viljandi nykyään

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Linnavuorella sijaitsevat keskiaikaisen ritarilinnan rauniot, raatihuone, vuonna 1866 valmistunut Pyhän Paavalin kirkko (Püha Pauluse kirik) ja 1600-luvulla fransiskaaniluostarin paikalle rakennettu Pyhän Johanneksen kirkko (Püha Jaani kirik). Tunnetuimpia maamerkkejä on 30-metrinen, vuonna 1911 rakennettu (1999 entisöity) vesitorni, jonka huipulla on näköalatasanne.

Viljandissa toimii Tarton yliopistoon kuuluva Viljandin kulttuuriakatemia.

JK Tulevik Viljandi on Viron Meistriliigassa pelaava viljandilainen jalkapalloseura.

Viljandi on Porvoon ystävyyskaupunki.

Väestö
Vuonna 2011 Viljandin kaupungissa oli 17 473 asukasta, joista 16 443 (94,1 %) oli virolaisia, 648 (3,7 %) venäläisiä ja 372 (2,1 %) muita kansallisuuksia.

Kansanmusiikkifestivaalit
Viljandissa pidetään joka heinäkuu kansainväliset kansanmusiikkifestivaalit. Konserttipaikkoja ovat muun muassa kaupungin keskusta, ritarilinnan rauniot puistoineen ja kirkot.

Etäisyyksiä Viron muihin kaupunkeihin
Tallinna 161 km
Tartto 81 km
Pärnu 97 km

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viljandi Linna Atlas  
Viljandin ystävät ry

Seulonnan keskeiset artikkelit
Alfa Romeo 156

Alfa Romeo 156 on Alfa Romeon vuosina 1997–2007 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Alfa Romeo 155:n. Mallin seuraaja Alfa Romeo 159 esiteltiin vuonna 2005, mutta 156:n farmarimallin nelivetoversion valmistus jatkui vuoteen 2007 saakka.

Alfa Romeo 156 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1997. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1998. Farmarimalli Sportwagon esiteltiin keväällä 2000.

Bensiinimoottorit olivat aluksi nelisylinteriset 1,6- (121 hv), 1,8- (144 hv) ja 2,0-litraiset (155 hv) sekä 2,5-litrainen V6 (190 hv). Dieselmoottorit olivat nelisylinterinen 1,9-litrainen (106 hv) sekä viisisylinterinen 2,4-litrainen (137 hv), jotka olivat molemmat yhteispaineruiskutteisia.

Vuonna 2001 esiteltiin urheilullinen 156 GTA, jossa oli moottorina 3,2-litrainen V6 (250 hv). Sen jousitukseen, jarruihin ja ohjaukseen oli tehty parannuksia, lisäksi ulkoasu oli perusmalleja urheilullisempi. GTA oli saatavana sekä sedan- että farmarikorisena.

Vuonna 2002 auto koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat muutokset kohdistuivat uudistettuun kojelautaan. Ulkopuolella puskurien listat ja sivupeilit muuttuivat korinvärisiksi. Uusia varusteita olivat ajovakaudenhallintajärjestelmä VDC, luistonestojärjestelmä ASR, turvaverhot ja kaksivyöhykkeinen ilmastointi. Moottoriosastolla 2,0-litrainen sai suorasuihkutuksen, jonka myötä teho nousi 165 hevosvoimaan. 2,4-litraisen dieselin teho nousi 150 hevosvoimaan. 

Perusteellisempi kasvojenkohotus tuli vuonna 2003, jolloin auto sai uudenlaisen keulan ilmeen. Myös peräosaan ja sisustaan tehtiin uudistuksia. 

Vuonna 2004 esiteltiin nelivetoiset farmarimallit Sportwagon Q4 ja Crosswagon, joista jälkimmäinen oli tehty hieman normaalia maastokelpoisemmaksi. Molemmissa malleissa moottorina oli 1,9-litrainen diesel. 

Bensiinimoottorit
Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla

Dieselmoottorit
Suluissa olevat arvot nelivedolla varustetuilla malleilla

Lähteet

Aiheesta muualla 

156
D-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
Vetysyanidi

Vetysyanidi (HCN) on myrkyllinen, hyvin heikko happo. Se salpaa soluhengityksen ja suurina annoksina aiheuttaa välittömän kuoleman ihmiselle ja muille eliöille. Vetysyanidin suoloja kutsutaan syanideiksi. Yhdisteen vesiliuosta kutsutaan sinihapoksi. Sinihappo-nimitys tulee siitä, että sinihappo muodostaa raudan kanssa kompleksiyhdisteitä, jotka ovat väriltään sinisiä.

Valmistus 
Vetysyanidia valmistetaan suuria määriä kahdella eri tavalla. Degussan prosessissa ammoniakki ja metaani reagoivat 1 200 °C:n lämmössä. Katalyyttinä käytetään platinaa.
CH4  +  NH3  →   HCN  +  3H2
Andrussovin prosessissa lisätään myös happea.
2CH4  +  2NH3  +  3O2 →   2HCN  +  6H2O

Laboratorioissa pieniä määriä sinihappoa valmistetaan jostakin sinihapon alkalimetallisuolasta, esimerkiksi natriumsyanidista:
H+  +  NaCN →   HCN  +  Na+

Käyttö 
Vetysyanidia käytetään hyönteismyrkkynä sekä orgaanisessa synteesissä muun muassa nitriilejä valmistettaessa.

Joissain USA:n osavaltioissa käytetyissä kaasukammioissa vetysyanidia käytettiin surmaamaan teloitettava. Reaktiossa munan kokoinen määrä kaliumsyanidia pudotettiin rikkihappoa sisältävään astiaan, jolloin tapahtui reaktio, joka vapauttaa sinihapon (HCN):
2 KCN + H2SO4 → K2SO4 + 2 HCN (g)

Myrkyllisyys ja vaarallisuus 
Karvasmanteli (Prunus amygdalus) sisältää amygdaliinia, josta syntyy ihmisen ruuansulatuskanavassa vetysyanidia. Kuumennetuista ja ruuaksi valmistetuista karvasmanteleista sitä kuitenkin kertyy vain harmiton määrä. Kuumentamattomien karvasmanteleiden nauttiminen on vaarallista, joskin karvasmantelin epämiellyttävä maku tavallisesti estää myrkytysvaaran. Terveysviranomaisten kanta on rauhoittava: karvasmanteli on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita. Mikäli altistus kuitenkin tapahtuu, myrkytyksen oireet kuten oksentelu, mahakipu, nopeutunut hengitys ja takykardia ilmenevät viimeistään kahden tunnin kuluttua.

Vetysyanidi voi kaasuuntuneena räjähtää yli 5,6 % pitoisuuksilla.

Vetysyanidi luonnossa 
Vetysyanidia sisältävät karvasmantelin lisäksi monet muutkin yleisesti käytettyjen kasvien siemenet, lapakot tai kivet, joita ei tavallisesti käytetä ihmisravinnoksi. Näitä ovat esimerkiksi aprikoosi, kirsikka, luumu ja omena mutta myös pellavansiemenet.

Katso myös 
 Syanidi
 Zyklon B

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kemikaalikortti: Syaanivety, nesteytetty
PubChem: Hydrogen cyanide 
Human Metabolome Database (HMDB): Hydrogen cyanide 
Food Component Database (FooDB): Hydrocyanic acid 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Hydrogen cyanide 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hydrogen cyanide 
Pherobase: Semiochemical - HCN 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hydrocyanic-acid 

Epäorgaaniset hapot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Helsingin Roihu

Roihu on vuonna 1957 perustettu itähelsinkiläinen pesäpallon erikoisseura. Roihun naisten edustusjoukkue nousi kaudelle 2013 maan korkeimmalle sarjatasolle Superpesikseen. Ennen kautta 2013 Roihu pelasi pääsarjassa aiemmin 1990-luvun lopulla. Kotiottelunsa Roihu pelaa Roihuvoressa sijaitsevalla Roihuvuoren pesäpallokentällä.

Historia

Seuran perustaminen
Helsinkiläinen Roihu ry on perustettu vuonna 1957. Parhaiten Roihu on tunnettu pesäpallosta, sillä  1990-luvulla naisten joukkue pelasi Suomen pääsarjassa, Superpesiksessä. Pudottuaan sarjasta Roihun toiminta haki vauhtia alemmista sarjoista palaten huipun tuntumaan menestyksellään Ykköspesiksessä. Kaudella 2009 Roihu sijoittui lohkossaan kuudenneksi ja seuraavalla kaudella jo neljänneksi.

Paluu Superpesikseen
Kaudella 2012 naisten Ykköspesiksessä siirryttiin lohkottomaan sarjajärjestelmään. Roihun sijoitus oli kauden päätteeksi neljäs. Sarjapaikka Superpesikseen tuli kuitenkin auki kun Petojussit ja Ylihärmän Pesis-Junkkarit luopuivat Superpesis-paikoistaan. Hakemuksen myötä Roihu sai paikan pääsarjasta kaudelle 2013. Roihu pelasi kaudet 2013 ja 2014 Superpeisksessä, kunnes putosi Ykköspesikseen. Roihu teki paluun Superpesikseen kaudeksi 2021.

Joukkueet

Naisten Superpesis-joukkue 2021

Junioritoiminta 
Roihulla on aktiivista junioritoimintaa aina F-junioreista B-junioreihin. B-tytöissä Roihu sijoittui kauden 2012 päätteeksi neljänneksi pelaten pronssiottelussa Lapuan Virkiää vastaan.

Palkinnot ja huomionosoitukset

Palkitut 

Etenijäkuningatar:
 Pirkko Rantala (1985)
 Marjo Lehkonen (1986)

Lyöjäkuningatar:
 Virve Moisio (1981)
 Virpi Turtiainen (1989)

Kärkilyöntikuningatar:
 Jaana Lindström (1985, 1986)

Vuoden jokeri:
 Ulla-Maija Lohva (1986)
 Kirsi Tanhuanpää (1990)
 Maarit Lehtimäki (1991)

Vuoden lukkari:
 Marjo Lehkonen (1986)

Vuoden pesäpalloilija:
 Jaana Jouhikainen (1984)

Vuoden pelinjohtaja:
 Ali Lindström (1990)

Naisten Itä-Länsi-valinnat 

 Marjatta Keränen (1969, 1970)
 Maija Airasmaa (1971)
 Suoma Saarela (1971)
 Arja Helin (1973, 1978, 1982)
 Virve Moisio (1973, 1981, 1983)
 Merja Tamminen (1975)
 Merja Nyman (1976)
 Sirkka-Liisa Latvala (1979)
 Jaana Jouhikainen (1981, 1982, 1983, 1984)
 Pirkko Rantala (1981, 1982, 1983, 1984, 1985)
 Jaana Lindström (1985, 1986, 1988, 1989)

 Virpi Turtiainen (1985, 1987, 1991)
 Pirjo Ahokas (1986)
 Marjo Lehkonen (o.s. Rantala) (1984, 1986, 1987, 1988, 1990, 1991, 1992, 1993)
 Ulla-Maija Lohva (1986)
 Erna Kentala (1987)
 Tiina Tammiruusu (1987, 1988)
 Kaisa Tuusjärvi (1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996)
 Anu Jantunen (1991)
 Kirsi Lakaniemi (1992, 1993)
 Leena Rantatorikka (1996)
 Camilla Höglund (2021)
 Teea-Kaisa Vikiö (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Roihun kotisivut

Pesäpalloseurat
Roihuvuori
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1957 perustetut urheiluseurat
Circus Maximus

Circus Maximus on Roomassa Palatiumin ja Aventinuksen kukkuloiden välisessä laaksossa sijaitseva antiikin Rooman aikainen circus eli areena, jolla järjestettiin vaunukilpa-ajoja ja gladiaattoritaisteluja. Nykyään se on julkinen puisto, jossa järjestetään joskus joukkokokouksia ja konsertteja.

Rakenne 

Circus Maximuksen katsomoon mahtui laajimmillaan ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Pliniuksen mukaan 250 000 ihmistä. Katsojat istuivat 30 metrin levyisille ja 28 metrin korkuisille penkereille rakennetuilla istuimilla, jotka oli tehty alimmissa kahdessa kerroksessa betonista ja kivestä, ja ylemmissä kerroksissa puusta. Areenan ulkopuolella oli kauppakujia, joista katsojat ostivat tarvikkeita. Areenalla oli myös Ceresin temppeli.

Rata oli alun perin päällystetty hiekalla. Se oli mitoiltaan 540 × 80 metriä. Radan avoimen pään puolella oli vaunuille 12 lähtöporttia. Radan keskellä oli koristeltu seinämä (spina tai euripus) ja sen kummassakin päässä kääntöpylväät (metae), joita vaunut kiersivät. Radan keskellä oli myös kaksi obeliskia sekä kierroslaskuun käytettyjä esineitä, jotka olivat munan ja delfiinin muotoisia.

Historia 

Circus Maximuksella järjestettiin vaunukilpa-ajoja, gladiaattoritaisteluita, Ludi Romani -festivaaleja, metsästysnäytöksiä, teloituksia ja muita tapahtumia.

Circus Maximus rakennettiin legendan mukaan 500-luvulla eaa. Se sai tunnetun muotonsa Julius Caesarin aikana viimeisellä vuosisadalla eaa.

Vuonna 10 keisari Augustus rakennutti keisarin aition ja ensimmäisen obeliskin. Obeliski sijaitsee nykyään Piazza del Popolon keskellä. Vuonna 33 seinämän munat saivat seurakseen seitsemän pronssidelfiiniä. Circus Maximusta koristeltiin ja laajennettiin paljon vuosina 300–549. Keisari Konstantinus II lisäsi 300-luvulla toisen obeliskin, joka sijaitsee nykyään Piazza San Giovanni in Lateranolla.

Circus Maximuksen viimeisen vaunukilpailun järjesti ostrogoottien kuningas Totila vuonna 549. Sen jälkeen kenttä hylättiin. Siitä tehtiin puisto 1930-luvulla, ja nykyisin paikalla järjestetään joukkokokouksia ja konsertteja. Alueella suoritetaan yhä kaivauksia.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Circukset
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Kakutsa Tšoloqašvili

Kaikhosro Tšoloq'ašvili (), tunnetaan nimellä Kakutsa (14. heinäkuuta 1888–27. kesäkuuta 1930) oli georgialainen sissipäällikkö, joka taisteli puna-armeijaa vastaan Venäjän sisällissodassa. 

Kakutsa syntyi aristokraattiseen perheeseen Matanissa, Kakhetissa. Tšoloqašvilin perhe on ollut vaikutusvaltainen Georgian politiikassa. Valmistuttuaan Tbilisin lukiosta Tšholoqašvili palveli armeijassa Tverin alueella rakuunana. Kakustsa nai vuonna 1913 Nino Megvinetukhutsesin, jäi eläkkeelle armeijasta ja muutti Matanin asuntoonsa, jossa perhe asui ensimmäisen maailmansodan syttymiseen saakka.  

Kakutsa haavoittui useasti vuonna 1914 taistellessaan Itävalta-Unkarin joukkoja vastaan. Tšoloqašvili sai siirron Kaukasian rintamalle. Kaukasialta Tšoloqašvili siirrettiin vuonna 1915 Persiaan ja sieltä Mesopotamiaan, jossa hän taisteli brittien rinnalla vuonna 1916.

26. toukokuuta vuonna 1918 Georgia julistautui itsenäiseksi ja Tšholoqašvili sai paikan armeijasta. Tšoloqašvili toimi Georgian puolustusministerinä vuonna 1919. 

Helmikuussa vuonna 1921 bolševikit miehittivät Georgian. Georgia joutui siirtämään pääkaupunkinsa Tbilisistä lännemmäksi 25. helmikuuta vuonna 1921. Maaliskuussa vuonna 1921 Georgian hallitus pakeni maasta. Tšoloqašvili ei halunnut lähteä ja liittyi sissisotaan bolševikkejä vastaan vuonna 1922.

Merkittävä tapahtuma alkoi, kun Tšoloqašvilin kannattajat järjestivät talonpoikaiskapinan Khevsuretin alueella. Puna-armeija poltti monia kyliä, mutta Tšoloqašvili pakeni Tšetšeniaan. Kaikki Tšoloqašvilin perheen jäsenet surmattiin puna-armeijan käskystä. 

Toinen suuri tapahtuma oli Elokuun kansannousu Georgiassa vuonna 1924, jolloin Tšoloqašvili miehitti Manglisin kaupungin. Pian Tšoloqašvilin heikko armeija kuitenkin siirtyi yhä idemmäksi vuoristossa ja päätyi Dušetiin. Tšoloqašvili murskasi neuvostoarmeijan Svimoniant-Khevissä. 
Kun kapina luhistui Tšoloqašvili kieltäytyi antautumasta. Tšoloqašvili yritti vielä koota joukkoja sotimaan bolševikkejä vastaan, mutta hänet kukistettiin pian. Tšoloqašvili joutui pakenemaan Turkkiin jossa hän liittyi muihin georgialaisiin emigrantteihin ja muutti Ranskaan.

Tšoloqašvili asui Ranskassa koko loppuelämänsä, kunnes hän kuoli tuberkuloosiin vuonna 1930. Hänet on haudattu Cimetière de Saint-Oueniin, johon on haudattu monta georgialaista emigranttia.

Georgialaiset sotilaat
Kapinajohtajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Heikki Sorsa

Heikki Sorsa (s. 10. helmikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen lumilautailija. Hän aloitti lumilautailun vuonna 1993 ja lajissa kilpailemisen vuonna 1996. Heikki opiskeli Pohjois-Haagan yhteiskoulussa (PHYK) liikuntalinjalla. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli Suomi Cupin kilpailu, jossa hän sijoittui toiseksi.

Sorsa valittiin vuosina 2001 ja 2002 vuoden suomalaiseksi lumilautailijaksi.

Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Sorsa voitti lumikourun karsintakilpailun, mutta jäi kuitenkin finaalissa seitsemännelle sijalle. Sorsa muistetaan myös siitä, että hän nautti olympiakylän McDonald'sissa useita kymmeniä (44) Big Mac -hampurilaisia. Myöhemmin hänestä tuli McDonaldsin mainostaja. Heikki Sorsasta on myös tehty dokumenttisarja nimeltään The Sorsa project. Sarjaa näytti MTV3 kanava vuonna 2006–2007. Heikki Sorsa on myös yksi White Moment tuotemerkin perustajista. Aktiiviaikanaan Sorsan tavaramerkki oli korkea irokeesi.

Sorsa oli yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman kuudennen kauden kilpailijoista. Sorsa osallistuu keväällä 2022 Nelosella ja Ruutu-suoratoistopalvelussa alkavaan tosi-tv-ohjelmaan Erikoisjoukot.

Lähteet 
 Heikki Sorsa FIS:n tietokannassa

Viitteet 

Suomalaiset lumilautailijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Xavier Pons

Xavier Pons (s. 21. tammikuuta 1980, Vic) on katalonialainen rallikuljettaja. Hän ajoi ensin moottoripyöriä, mutta siirtyi myöhemmin, vuonna 2002, ralliautoihin. Ensimmäisen MM-rallinsa hän ajoi vuonna 2003 ja urallaan hän on toistaiseksi (4.4.2010) kerännyt 51 MM-pistettä.

Ura

MM-rallikausi 2006 
Kaudeksi 2006 Pons teki koko sarjan kattavan sopimuksen Kronos -yksityistallin kanssa. Saksan MM-ralliin tultaessa Kronos nosti Daniel Sordon ajamaan merkkimestaruuspisteitä tallille Ponsin sijaan. Pons onnistui ajamaan Turkissa neljänneksi ja jätti taakseen Sébastien Loebin korvanneen Colin McRaen ja Sordon. Tämä vakuutti tallin ja Pons nimettiin Australiaan ajamaan merkkipisteistä loukkaantuneen Loebin tilalle. Australian ja Uuden Seelannin ralleissa Pons osoitti vauhtinsa parantuneen soralla ja ajoi Australiassa ja Uudessa Seelannissa neljänneksi. Uudessa Seelannissa Pons taisteli Manfred Stohlin ja Daniel Sordon kanssa kolmannesta sijasta. Pons ajoi kaksi pohja-aikaa päätöspäivänä. Kauden viimeisessä rallissa Walesissa Pons ajoi viidenneksi, mutta ilmoitti myöhemmin jäävänsä pois kauden 2007 MM sarjasta, koska kilpailukykyistä autoa ei ollut saatavissa.

MM-rallikausi 2007 
Juuri ennen kauden alkua tuli tieto, että Pons sai rahoituksen kuntoon ja ajaa muutamia MM-ralleja vuoden 2005 Mitsubishi Lancer WRC autolla. Kauden avauksessa Pons jäi pisteittä auton vaihteiston petettyä. Ruotsissa Pons ajoi ulos ja jäi pisteittä.

Ennen Suomen MM rallia Pons teki sopimuksen Subarun kanssa kauden 2007 lopuista ralleista. Sopimukseen sisältyy myös kausi 2008 ja optio kaudesta 2009. Suomen MM-rallissa Pons ajoi kuudenneksi.

Välivuosia MM-sarjasta

Alkuperäisestä suunnitelmasta huolimatta Pons ei ajanut täyttä kautta kaudella 2008 ja tämän ura tuntui katkeavan ainakin väliaikaisesti. Pons ajoi muutaman MM-rallin kaudella 2008 yksityistallissa, mutta ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa huipulla.

Vuonna 2009 Pons ja Daniel Sola muodostivat Espanjan joukkueen Rally of the Nations kisassa ja voittivat kisan kahden päivän yhteistuloksen perusteella.

Paluu MM-sarjaan
Marraskuussa 2009 ilmoitettiin, että Pons kilpailee MM-sarjassa kaudella 2010 Fordin uudella Fiesta S2000 -autolla ainakin muutamassa kilpailussa. Ponsin paluu lähti liikkeelle hyvin, sillä hän voitti ensimmäisen Super 2000 kisansa Meksinkon MM-rallin yhteydessä. Pons jatkoi hyvää menestystään voittamalla myös kauden toisen S2000 kisan Jordaniassa. Pons voitti lopulta Super 2000 autojen sarjan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset sivut
 Rally Paradise - Xavier Pons 
 RallyBase - Xavier Pons
 Ponsin tulokset 

Espanjalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="4" style="float: right; width: 300px; margin: 0 0 1em 1em; border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|+ style="font-size: 160%; margin-left: inherit;" | Gay & Lesbian Kingdomof the Coral Sea Islands|- 
| colspan="2" align="center" |  
|-
| colspan="2" align="center" |  Lippu
|-
| colspan="2" align="center" style="font-size:95%" | Motto: tbaKansallislaulu: I am what I am
|-
| Valtiotyyppi:| Mikrovaltio
|-
| Sijainti:| Korallimeren saaret
|-
| Vaadittu alue:| Korallimeren saarten alue 
|-
| Kansalaisuus:| homot ja lesbot
|-
| Itsenäisyysjulistus:| 14. kesäkuuta 2004
|-
| Hallitsija:| Keisari Dale I(Dale Parker Anderson)
|-
| Hallitusmuoto:| perustuslaillinen monarkia
|-
| Kieli:| englanti
|-
| Valuutta:| Euro
|-
|}Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands () on homo- ja lesboaktivistien perustama mikrovaltio Korallimeren saarilla kaakkoisessa Queenslandissä Australiassa.

Historia

14. kesäkuuta 2004 ryhmä australialaisia homo- ja lesboaktivisteja vaati omakseen Australialle kuuluvaa ryhmää Korallimeren saaria. He pystyttivät sinne sateenkaarilipun ja julistivat alueen eronneen Australiasta. Eräs ryhmän jäsenistä, Dale Parker Anderson (syntynyt 1965), julistettiin Homojen ja lesbojen kuningaskunnan hallitsijaksi nimellä Dale I. Valtion perustamisen kerrottiin olevan protesti sille, että Australian parlamentti oli kieltäytynyt hyväksymästä samaa sukupuolta olevien parien avioliittoa. 

Vuodesta 2005 australialaisten julistama kuningaskunta on ajautunut kiistoihin muiden homojen ja lesbojen itsemääräämisoikeutta ajavien ryhmien kanssa. Tällaisia ovat amerikkalaiset Gay and Lesbian Commonwealth Kingdom, jota johtaa Jaix Broox, ja Unified Gay Tribe, jota johtavat Bill Freeman ja Enrique Pérez, sekä alkuperältään saksalainen, Victor Zimmermannin johtama Gay Homeland Foundation'''. Koska yksikään kilpailevista ryhmistä ei ole vaatinut omakseen Homojen ja lesbojen kuningaskunnan Korallimeren saaria, kyse lienee lähinnä siitä, kuka on homojen ja lesbojen vapautusliikkeen "legitiimi" edustaja. 

Yksikään valtio ei ole tunnustanut Homojen ja lesbojen kuningaskunnan itsenäisyyttä. Alueelle ei liioin ole syntynyt asutusta, koska saarilla ei ole juomakelpoista vettä eikä myöskään ruokaa. Kuningaskunnan omakseen vaatimat Korallimeren saaret ovat siis edelleen asumattomia.

Aiheesta muualla
 Kuningaskunnan virallinen kotisivu
 Gay and Lesbian Commonwealth Kingdomin virallinen kotisivu
 Gay Homeland Foundation virallinen kotisivu
 Unified Gay Triben virallinen kotisivu

Mikrovaltiot
Ihmisoikeudet
Homoseksuaalisuus
Tapion väki

Tapion väki tarkoittaa metsän jumaluuden Tapion alaisuudessa toimivia metsän henkiä ja haltijaolentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Väki merkitsee myös pelottavaa taikavoimaa, jota oli metsässä.

Tapion väeksi luokiteltiin sekä metsän suurimahtiseksi koetut petoeläimet että kuvitteelliset vanhakantaiseen uskontoon liitetyt mielikuvitusolennot, kuten peikot ja maahiset, mutta ennen kaikkea metsästäjän pyyntionneen keskeisesti liittyvät henkiolennot. Tapion väen kuviteltiin asuvan metsän syvimmissä loukoissa, sysimetsän pimeydessä, jota kutsuttiin Tapiolaksi.

Katso myös
Metsän väki

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Suomen kristillinen yhteiskoulu

Suomen kristillinen yhteiskoulu eli SKYK (ent. Toivonlinnan yhteiskoulu) on Adventtikirkon ylläpitämä koulu. Se sijaitsee Kaarinassa entisen Piikkiön kunnan alueella Varsinais-Suomessa meren rannalla. Toivonlinnassa toimii kristillisten mallien mukaan alakoulu, yläkoulu ja lukio. Kyseessä on koko Suomen ainoa lukio-opetusta antava kristillinen koulu. Syksyllä 2015 toimintansa aloitti lukioon valmistava koulutus (LuVa) maahanmuuttajille. Lisäksi Toivonlinnassa sijaitsee asuntola, joka on tarkoitettu yläkoululaisille ja lukiolaisille. Suomen kristillisellä yhteiskoululla on useita sisarkouluja ympäri Eurooppaa mm. Ruotsissa, Norjassa, Ranskassa ja Englannissa.

Historia

Koulu on alun perin perustettu vuonna 1932 Toivonlinnan lähetysopistoksi. Välillä koulun nimi oli Toivonlinnan kristillinen opisto. Vuosina 1946–1961 koulun rehtorina toimi biokemisti Henning Karström, joka oli ennen sotia ollut A. I. Virtasen läheisin työtoveri tämän Nobelin palkintoon johtaneissa rehututkimuksissa.

Vuonna 1960 opisto sai oikeuden antaa keskikoulun päästötodistuksia ja aloittaa lukio-opetuksen. Tämä johti koulun nimen muuttamiseen Toivonlinnan yhteiskouluksi. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat vuonna 1963.

Nykyisyys
Vuonna 2006 nimi muutettiin Suomen kristilliseksi yhteiskouluksi (lyhennettynä SKYK). Vuonna 2006 Toivonlinnan kuoro julkaisi kaksi levyä, hengellisen Nousee laulu taivaaseen ja jouluisen Nyt on taas juhlan aika. Koulussa opiskelee noin 180 oppilasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen kristillisen yhteiskoulun kotisivut

Suomen peruskoulut
Suomen lukiot
Piikkiö
Kaarinan oppilaitokset
Kristilliset oppilaitokset Suomessa
Martynas Andriuškevičius

Martynas Andriuškevičius (s. 12. maaliskuuta 1986 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija. Andriuškevičius on 218-senttinen ja painaa 113 kiloa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Martynas Andriuškevičius nba.com 
 Profiili acb.com 

Liettualaiset koripalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Dejan Stanković

Dejan Stanković (, s. 11. syyskuuta 1978 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. 

Keskikentällä pelannut Stanković edusti vuosina 2004–2013 Serie A:n Internazionalea. Hän aloitti ammattilaisuransa 1995-1998 kotikaupunkinsa Belgradin Punaisessa Tähdessä, josta siirtyi 7,5 miljoonan punnan siirtosummalla italialaiseen Lazioon kesällä 1998.

Jugoslavian liittotasavallan, myöhemmin Serbia ja Montenegron ja nykyisin Serbian jalkapallomaajoukkueessa Stanković pelasi yhteensä 103 A-maaottelua, joissa teki 15 maalia. MM-kisoissa hän edusti Jugoslaviaa vuonna 1998, Serbia ja Montenegroa vuonna 2006 ja Serbiaa vuonna 2010, ja on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa kolmea eri valtiota MM-kisoissa edustanut pelaaja.

Pelaajauransa jälkeen Stanković on toimi vuodet 2014 - 2015 Italialaisen Udinese Calcio:n apuvalmentajana. Vuodesta 2019 asti hän on valmentanut Serbian Superliigassa pelaavaa Belgradin Punaisesta tähteä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dejan Stanković

Serbialaiset jalkapalloilijat
Serbiamontenegrolaiset jalkapalloilijat
Jugoslavialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt