joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Suomen Abujan-suurlähetystö

Suomen Abujan-suurlähetystö on Suomen ulkomainen edustusto Afrikan väkirikkaimman valtion Nigerian pääkaupungissa Abujassa. Edustustoa on syksystä 2018 lähtien johtanut suurlähettiläs Jyrki Pulkkinen. 

Suomi tunnusti Nigerian itsenäisyyden 7. lokakuuta 1960 eli vain viikko maan julistautumisesta itsenäiseksi Nigerian liittovaltioksi. Suomen ensimmäinen Saharan eteläpuoleisen Afrikan edustusto perustettiin Nigerian Lagosiin vuonna 1963. Suurlähetystö siirtyi vuonna 2004 Abujaan, josta oli tullut maan pääkaupunki vuonna 1991.

Nykyään Nigeriassa sijaitseva Suomen suurlähetystö on sivuakkreditoitu Beniniin, Ghanaan ja Kameruniin. Siksi Abujan suurlähetystö edistää Suomen kahdenvälisiä poliittisia ja taloudellisia suhteita Nigerian ohella näihin kolmeen valtioon. Lisäksi Abujan suurlähettiläs on Suomen pysyvä edustaja Länsi-Afrikan talousyhteisössä (ECOWAS). 

Viisumi- ja oleskelulupa-asioissa hakijoita palvelee toisaalla Abujassa sijaitseva VFS Globalin toimipaikka.

Katso myös 
Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Afrikassa

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomi ulkomailla: Nigeria (finlandabroad.fi)
 Suomen edustustot ulkomailla (um.fi)

Abuja
Abujan rakennukset ja rakennelmat
Saamelainen parlamentaarinen neuvosto

Saamelainen parlamentaarinen neuvosto (lyh. SPN, pohjoissaameksi Sámi parlamentáralaš ráđđi) on Suomen, Ruotsin ja Norjan saamelaiskäräjien parlamentaarinen yhteistyöelin. Venäjän saamelaisjärjestöillä on neuvostossa tarkkailija-asema.

Saamelainen parlamentaarinen neuvosto on perustettu 2. maaliskuuta 2000. Sen tehtävänä on edistää eri maiden saamelaiskäräjien välistä yhteistyötä ja käsitellä asioita, jotka koskevat tai voivat koskea saamelaisia useammassa maassa tai saamelaisia kansana. Neuvosto myös edustaa Suomen, Ruotsin ja Norjan saamelaisia kansainvälisissä yhteyksissä.

Lähteet

Saamelaiset
 Pohjoismaiset järjestöt
 Kansainväliset diplomaattiset järjestöt
Belgian Grand Prix 2021

Belgian Grand Prix 2021 (virallisesti Formula 1 Rolex Belgian Grand Prix 2021) oli Formula 1 -kauden  12. osakilpailu, joka ajettiin 29. elokuuta Circuit de Spa-Francorchamps’n moottoriradalla Belgiassa.

Kilpailua pystyttiin kaatosateen takia ajamaan vain kaksi täyttä kierrosta turva-auton perässä, kunnes kilpailu päätettiin keskeyttää kokonaan johtajan ollessa kierroksella 3. Kilpailun voittajaksi julistettiin Max Verstappen.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajot 

 1 - Valtteri Bottas ja Lance Stroll kärsivät 5 lähtöruudun rangaistuksensa, jotka he saivat edellisessä Unkarin osakilpailussa tapahtuneista kolareista.
2 - Lando Norris sai 5 lähtöruudun rangaistuksen suunnittelemattomasta vaihdelaatikon vaihdosta.
3 - Kimi Räikkönen joutui lähtemään varikolta autonsa takasiiven vaihdon takia.

Kilpailu 

 Kilpailusta jaettiin puolitetut pisteet, koska kilpailumatka jäi alle 75 %:n aiotusta kokonaismatkasta.
 Sergio Pérezin 7:s lähtöruutu jäi tyhjäksi ja Pérez lähti kilpailuun varikolta lähtöruutuunajokierroksella tapahtuneen ulosasjon takia.
 Lance Stroll ajoi maaliin 18:nta, mutta hän sai 10 sekunnin aikarangaistuksen takasiiven vaihdosta kilpailun ollessa keskeytettynä.

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

 Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Muuta
 Daniel Ricciardon 200. osakilpailu.
 George Russellin ensimmäinen palkintokorokesija.
 Kilpailusta tuli Formula 1 -historian lyhin kilpailu (edellinen lyhin kilpailu oli 14 kierroksen pituinen vuoden  Australian osakilpailu).
 Kilpailusta ei tilastoitu lainkaan nopeinta kierrosta kenellekään. Keskeytyshetkellä nopein turva-auton perässä ajettu kierrosaika oli Nikita Mazepinin nimissä.

Lähteet  

Belgian Grand Prix
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2021
Alim Qasımov

Alim Həmzə oğlu Qasımov (s. 14. elokuuta 1957 Qobustanin piiri) on palkittu azerbaidžanilainen muusikko, jonka tyylilajina on Mugham. Huomionosoituksia on muun muassa Unescon musiikkipalkinto, Azerbaidžanin kansantaiteilija -nimike (maan korkein taiteilijan asema), sekä presidentin myöntämä "kunnian mitali".  

Qasımov on kiertänyt mugham-muusikkona ympäri maailmaa. Kyseisessä tyylilajissa sävellys tehdään yleensä improvisoiden uskonnollisten runojen pohjalta. Qasımov yhdistää musiikissaan vanhoja mugham perinteitä ja eri genrejä kuten jazzia ja nykyaikaista musiikkia.

Qasımov on lisäksi toiminut musiikinopettajana Azerbaidžanin pääkaupungissa, Bakussa.

Alim Qasımovin tytär Fərqanə on myös muusikko. He ovat esiintyneet useasti yhdessä.

Aiheesta muualla 

 Alim Qasımov Spotify
 Alim ja tytär Fərqanə

Lähteet 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Fərqanə Qasımova

Fərqanə Alim qızı Qasımova (eng. Fargana/Farghana, s. 1979) on azerbaidžanilainen laulaja. Muusikko-isänsä Alim Qasımovin tapaan hänen tyylilajinsa on Mugham.

Qasımova aloitti laulamisen isänsä kanssa jo lapsena ja kuusitoistavuotiaana liittyi ensimmäisen kerran hänen mukaansa kiertueelle. He esiintyvät useasti yhdessä niin Azerbaidžanissa kuin ulkomailla.

Qasımova on vuodesta 2014 maansa presidentin palkitsema taiteilija.

Vuonna 2002 Qasımova esiintyi ensimmäisen kerran soolona.

Qasımova on toiminut myös musiikinopettajana.

Aiheesta muualla 

 Fərqanə Qasımova Spotify
 Fərqanə ja isä Alim - konsertti

Lähteet 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Sandy West

Sandy West, oikealta nimeltään Sandy Pesavento, (10. heinäkuuta 1959 – 21. lokakuuta 2006) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja rumpali. Hän oli yksi The Runaways-yhtyeen perustajajäsenistä.

Kaliforniassa syntynyt Sandy West sai ensimmäiset rumpunsa yhdeksän vuotiaana isoisältään. Jo peruskoulun 4. luokalla hän toimi koulun orkesterin rumpalina. 15-vuotiaana hän tapasi Joan Jettin ja tuottaja Kim Fowleyn ja he perustivat The Runways rock-yhtyeen.

The Runaways ehti toimia neljä vuotta ennen hajoamistaan huhtikuussa 1979. Sandy West yritti jatkaa ammattimuusikon uraansa erinäisissä yhtyeissä eteläisessä Kaliforniassa, julkaisi soolo EP:n The Beat is Back ja perusti yhtyeen Sandy West Band mutta mikään näistä yrityksista ei ollut kaupallinen menestys.

Sandy West kuoli Kalifornian San Dimasissa lokakuussa 2006 keuhkosyöpään noin vuosi diagnoosin jälkeen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rumpalit
Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Vuonna 1959 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Robert von Gerdten

Robert von Gerdten (s. 7. lokakuuta 2002 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.

Ura 
Von Gerdten on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Kaudella 2016–2017 von Gerdten oli C-nuorten SM-sarjassa Blues Akatemian tehokkain puolustaja tehoilla 4+6=10. Kaudella 2017–2018 hän toimi Bluesin C-nuorten varakapteenina. Von Gerdten oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+17=25. C-nuorten SM-sarjassa hän oli tehoilla 5+14=19 Bluesin paras syöttäjä Verner Miettisen kanssa sekä tehokkain puolustaja. Von Gerdten oli myös joukkueen kolmanneksi paras pistemies Miettisen (11+14=25) ja Lari-Henrik Postin (15+11=26) jälkeen. Von Gerdten voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen.

Kaudeksi 2019–2020 von Gerdten siirtyi Helsingin IFK:n organisaatioon. Kaudella 2021–2022 hän oli tehoilla 5+24=29 seuran U20-joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Von Gerdten nousi samalla kaudella myös HIFK:n SM-liigajoukkueeseen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 26. elokuuta 2021 vieraissa sveitsiläistä ZSC Lionsia vastaan. Von Gerdten merkittiin HIFK:n seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.04 minuuttia ja Von Gerdten keräsi teholukeman +1. Von Gerdten pelasi kolme CHL-ottelua ilman tehopisteitä, mutta hän ei kuitenkaan debytoinut SM-liigassa.

Von Gerdten siirtyi kaudeksi 2022–2023 Mikkelin Jukureiden U20 SM-sarjajoukkueeseen. Hän nousi myös seuran SM-liigajoukkueeseen, jossa von Gerdten teki liigadebyyttinsä runkosarjan neljännellä kierroksella 21. syyskuuta 2022 Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin Jukureiden seitsemänneksi puolustajaksi. Von Gerdten sai ottelussa jääaikaa 7.19 minuuttia.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Jukurien pelaajat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Viljam Sandvik

Viljam Sandvik (s. 4. helmikuuta 2003 Loviisa) on suomalainen jääkiekkoilija joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Sandvik osaa pelata myös laidassa. Sandvik pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa. Hän laukoo oikealta.

Ura

Seuraura 
Sandvik on Loviisan Jääkiekkoklubin kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Vuosaaren Viikinkeihin kaudeksi 2017–2018. Samalla kaudella Sandvik siirtyi Jokereiden C-nuoriin. Kaudella 2018–2019 hän oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 14+6=20. Sandvik voitti kauden päätteeksi sekä B-nuorten Suomenmestaruuden että C-nuorten SM-hopeaa.

Kaudeksi 2019–2020 Sandvik siirtyi Helsingin IFK:n organisaatioon. Kesällä 2020 hän harjoitteli myös seuran SM-liigajoukkueen mukana mm. Pitsiturnauksessa. Sandvik toimi kaudella 2020–2021 HIFK:n U20-joukkueen varakapteenina. Kaudella 2021–2022 hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Aleksanteri Kaskimäen jälkeen tehoilla 10+29=39. Sandvik palkittiin U20 SM-sarjan herrasmiespelaajana Jere Lehtinen -palkinnolla. Hän teki samalla kaudella HIFK:ssa miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan toisella kierroksella 28. elokuuta 2021 vieraissa tšekkiläistä BK Mladá Boleslavia vastaan. Sandvik merkittiin HIFK:n nelosketjun oikeaan laitaan Micke-Max Åstenin ja Juha Jääskän viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa kahdeksan minuuttia ja Sandvik keräsi teholukeman –1. Hän pelasi kaksi CHL-ottelua ilman tehopisteitä, mutta Sandvik ei kuitenkaan debytoinut SM-liigassa.

Sandvik siirtyi kaudeksi 2022–2023 Mikkelin Jukureiden U20 SM-sarjajoukkueeseen. Hän nousi myös seuran SM-liigajoukkueeseen, jossa Sandvik teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2022 KooKoota vastaan, kun Otto Mäkinen loukkaantui CHL-ottelussa. Hänet merkittiin Jukureiden nelossentteriksi laidoilleen Oskars Batņa ja Jesper Piitulainen. Sandvik sai ottelussa jääaikaa 8.21 minuuttia. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1.

Maajoukkueura 
Sandvik pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Hänet valittiin Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisaehdokkaaksi vuoden 2021 turnaukseen, mutta Sandvik kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut viisi nuorten ja 30 poikien maaottelua.

Sandvik valittiin Rasmus Ruususen ohella kaikkien aikojen ensimmäisinä valintahetkellä Vuosaaren Viikinkejä edustaneina pelaajina Pohjola-leirille vuonna 2018.

Muuta 
Sandvik on harrastanut myös jalkapalloa FC Loviisassa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Jukurien pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Vilma Räsänen

Vilma Annika Räsänen (s. 6. syyskuuta 2003 Viitasaari) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa on kiekonheitto, ja lisäksi hän kilpailee kuulantyönnössä. Hän edustaa Viitasaaren Viestiä ja häntä valmentaa Jarkko Räsänen.

Räsänen saavutti kiekonheitossa pronssia Tampereen Kalevan kisoissa 2021 ennätyksellään 49,93. Hän on voittanut kiekonheiton Suomen-mestaruuden 17-vuotiaiden sarjassa 2020 ja 19-vuotiaissa 2021.

Lähteet 

Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Saara Keskitalo

Saara Fu Sofia Keskitalo (s. 3. heinäkuuta 2000) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa, pika-aitajuoksussa ja pituushypyssä. Hän edustaa Espoon Tapioita. Häntä on valmentanut Eeva Kantomäki vuodesta 2016. Aiemmin häntä ovat valmentaneet myös Kirsti Sysikaski, Susanna Lintula ja Jessica Lindfors.

Keskitalo karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018, alkuerissä saman ikäluokan EM-kilpailuissa Boråsissa 2019 ja välierissä Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.

Keskitalo on saavuttanut Kalevan kisoissa hopeaa 100 metrin aitajuoksussa ja pronssia pituushypyssä Tampereella 2021 sekä pronssia 100 metrin aitajuoksussa Joensuussa 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa 4 × 200 metrin viestissä ja pronssia 60 metrin aitajuoksussa 2021. 

Keskitalo on syntynyt Kiinassa, josta hänet adoptoitiin Suomeen 11 kuukauden ikäisenä. Hänen isänsä on Oulun hiippakunnan piispa Jukka Keskitalo. Saara Keskitalo valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukion urheilulinjalta keväällä 2020.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 Ulkoradat

 Sisäradat

Lähteet 

Suomalaiset pika-aitajuoksijat
Suomalaiset pituushyppääjät
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Sonja Stång

Sonja Iida Maarit Stång (s. 18. maaliskuuta 2002 Oulu) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 100 metrin aitajuoksu. Hän edustaa Kuivasjärven Auraa, ja häntä valmentavat Jari Stång ja Anne Karvinen-Poutanen.

Stång sijoittui 2021 Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 13,78. Välierissä hän juoksi ennätyksensä 13,50. Lisäksi hän kuului alkuerissä karsiutuneeseen Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen. Samana vuonna käydyissä Nairobin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli 100 metrin aitajuoksussa neljäs ajalla 13,63.

Stång on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 100 metrin aitajuoksussa 2021.

Stångin ennätys 60 metrin aitajuoksussa on 8,49 (2021).

Lähteet 

Suomalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Bendix G-15

Bendix G-15 oli Bendix-yhtiön valmistama tietokone, joka julkaistiin vuonna 1956. Tietokonetta on sanottu ensimmäiseksi minitietokoneeksi.
Tietokone oli tarkoitettu yhden henkilön käytettäväksi ja painotti "helppokäyttöisyyttä". Tietokone oli ehkä ensimmäinen "henkilökohtaiseksi" kutsuttava tietokone koska yksi henkilö riitti käyttämään sitä.
Tietokoneen pääsuunnittelija oli Harry Huskey, joka suunnitteli sen Berkeleyn yliopistossa ja perusti sen Alan Turingin suunnittelemaan Automatic Computing Engine -tietokoneeseen. Huskey työskenteli Turingin kanssa vuoden National Physical Laboratoriesissa Britanniassa.

Tietokone painoi 966 paunaa ja maksoi   riippuen konfiguraatiosta. Tietokone käytti rumpumuistia. Tietokoneessa oli 180 elektroniputkipakettia (450 putkea) ja 300 germanium-diodia. Rumpumuistiin mahtuu , jotka ovat 29-bittisiä.

Yli 300 kappaletta G-15:sta myytiin. Tietokoneesta tehtiin myöhemmin transistoriversio Bendix G-20. Bendix myi tietokoneosastonsa Control Data Corporationille vuonna 1963.

Lähteet 

1950-luvun tietokoneet
Tietotekniikan historia
Mahdoton yhtälö


Mahdoton yhtälö on Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen kuudes suomenkielinen studioalbumi, joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2020 levymerkillä Sakara Records.

Kappaleet 
Kappaleet:

Arvostelut 
 Inferno: 
 Kaaoszine: 8/10
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen albumit
Vuoden 2020 albumit
Ivan Silajev

Ivan Stepanovitš Silajev (; s. 21. lokakuuta 1930 Bahtyzino, Nižni Novgorodin aluepiiri, Neuvostoliitto) on venäläinen ja aiemmin neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Neuvostoliiton hallituksen viimeisenä johtajana elokuusta joulukuuhun 1991, aina Neuvostoliiton hajoamiseen saakka. Hän oli myös Venäjän neuvostotasavallan pääministeri vuosina 1990–1991.

Ura
Silajev on valmistunut insinööriksi Kazanin ilmailuinstituutista vuonna 1954. Hän työskenteli vuosina 1954–1974 Ordžonikidzen lentokonetehtaalla Gorkissa, vuosina 1969–1971 tehtaan pääinsinöörinä ja vuosina 1971–1974 sen johtajana. Silajev liittyi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) jäseneksi vuonna 1959. Hän oli Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden apulaisministerinä vuosina 1974–1977 ja ensimmäisenä apulaisministerinä vuosina 1977–1980, kone- ja työkaluteollisuuden ministerinä vuosina 1980–1981, lentokoneteollisuusministerinä vuosina 1981–1985 sekä ministerineuvoston varapuheenjohtajana vuodesta 1985. Hän kuului NKP:n keskuskomiteaan vuosina 1981–1991.

Silajev nimitettiin Venäjän neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajaksi eli pääministeriksi kesäkuussa 1990. Kun Neuvostoliiton pääministeri Valentin Pavlov ja hänen hallituksensa erotettiin elokuun 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen, perustettiin tilapäiseksi hallitukseksi ”Neuvostoliiton kansantalouden operatiivisen hallinnon komitea”, jota 24. elokuuta – 19. joulukuuta 1991 johtanut Silajev oli käytännössä pääministeri. Hän jatkoi samanaikaisesti Venäjän neuvostotasavallan pääministerinä 26. syyskuuta saakka, jolloin Venäjän presidentti Boris Jeltsin pakotti hänet siirtymään uuden tasavaltojen välisen talouskomitean puheenjohtajaksi. Silajev oli 14. marraskuuta – 26. joulukuuta 1991 myös viimeksi mainittua komiteaa seuranneen ”valtioiden välisen taloudellisen komitean” puheenjohtaja ja siten itsenäistyneiden neuvostotasavaltojen muodostaman lyhytikäisen talousyhteisön pääministeri.

Silajev oli vuosina 1991–1994 Venäjän lähettiläänä Euroopan yhteisössä Brysselissä. Hän liittyi vuonna 1995 Kedr-ympäristöpuolueeseen. Silajev pyrki Venäjän duumaan vuosien 1995, 1998 ja 2007 vaaleissa, viimeksi Venäjän agraaripuolueen ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Vuodesta 2008 hän on kuulunut Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen.

Silajev on saanut sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1975 ja Leninin kunniamerkin kahdesti (1971 ja 1975).

Lähteet

Aiheesta muualla
Герой: Силаев Иван Степанович  Yhtenäinen Venäjä -puolueen sivu

Neuvostoliiton hallituksen johtajat
Venäläiset poliitikot
Venäläiset insinöörit
Neuvostoliittolaiset lentokonesuunnittelijat
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1930 syntyneet
Elävät henkilöt
Audiovisual Producers Finland – APFI ry

Audiovisual Producers Finland – APFI ry perustettiin 2018. Yhdistyksen perustivat neljä audiovisuaalisen alan tuottajien edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistystä: SATU ry, Elokuvatuottajat ry (aikaisemmin Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry), Audiovisual Finland ry (aikaisemmin Favex ry) sekä Tuotos ry. Perustajayhdistysten toiminnot siirtyivät uuteen yhdistykseen.

APFI:n tehtäviin kuuluu suomalaisen audiovisuaalisen sisältötuotantoalan tuottajien edunvalvonta, kansainvälistymisen edistäminen, tekijänoikeuksien kollektiivinen hallinnointi sekä alan tapahtumien ja kilpailujen järjestäminen. Yhdistys jakaa vuoden elokuvatuottaja -palkinnon.

APFI:n toiminnanjohtaja 2022 on Laura Kuulasmaa. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Riina Kullas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 APFI ry:n nettisivut

Tekijänoikeus
Suomalaiset järjestöt
Elinkeinoelämän järjestöt
Jimi Suomi

Jimi Suomi (s. 1. maaliskuuta 2003 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa.

Ura

Seuraura 
Suomi on Espoo Bluesin kasvatti. Kaudella 2018–2019 hän oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 3+11=14. Chicago Steel varasi Suomen 255. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kaudeksi 2019–2020 hän nousi suoraan Bluesin C-nuorista vakituisesti Kiekko-Espoon A-nuoriin pelaamatta otteluakaan B-nuorissa. Suomen oli tarkoitus siirtyä kaudeksi 2020–2021 hänet varanneen Chicago Steelin USHL-joukkueeseen, mutta koronaviruspandemia kuitenkin viivästytti kauden alkua ja Suomi aloitti kautensa Jokereiden U20-joukkueessa. Joukkueen kausi päättyi kuitenkin joulukuun 2020 vaihteessa, kun pääkaupunkiseudulla juniorikiekkoilun kilpailutoiminta keskeytettiin koronavirusrajoitusten vuoksi.

Heinäkuussa 2021 yhdysvaltalainen The Athletic -lehden toimittaja Corey Pronman nosti Suomen koko NHL:n varaustilaisuuden 2021 neljänneksi parhaaksi luistelijaksi. Yleisesti hänen arvioitiin tulevan varatuksi kolmannen kierroksen loppupuolen ja varaustilaisuuden häntäpään välillä. Suomi jäi lopulta kuitenkin ilman varausta.

Kaudeksi 2021–2022 Suomi teki kolmivuotisen juniorisopimuksen Turun Palloseuran SM-liigajoukkueen kanssa. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 27. elokuuta 2021 saksalaista Fischtown Pinguinsia vastaan. Suomi merkittiin TPS:n kolmospuolustajapariin Niklas Arellin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.08 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Suomi teki runkosarjan avauskierroksella 9. syyskuuta 2021 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin taas TPS:n kolmospuolustajapariin Niklas Arellin viereen. Suomi sai ottelussa jääaikaa 16.37 minuuttia. Hän sai myös kakkossyöttöpisteen Tyler Steenbergenin ylivoimalla tekemään koko SM-liigakauden avausmaaliin, joka syntyi ajassa 1.32. Liigauransa avausmaalin Suomi teki 19. helmikuuta 2022 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Marco Tuokko valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan Suomi pelasi tulokaskautensa aikana 30 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6 ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Mestarien liigassa Suomi pelasi viisi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi osan kaudestaan vielä myös TPS:n U20-joukkueessa. Suomi valittiin U20 SM-sarjan lokakuun kuukauden pelaajaksi. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.

Maajoukkueura 
Suomi pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä Suomi on pelannut neljä nuorten ja 30 poikien maaottelua.

Pelityyli 
TPS:n pelaajakoordinaattori Tomi Kallion mukaan Suomi on erittäin lupaava ja moderni puolustaja, jonka vahvuuksia ovat luistelutaito sekä kiekollinen pelaaminen. Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen valmennusryhmä luonnehti hänestä seuraavasti valitessaan Suomea U20 SM-sarjan lokakuun 2021 kuukauden pelaajaksi:

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Turun Palloseuran pelaajat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Putkilokasvien nimistötoimikunta

Putkilokasvien nimistötoimikunta on Suomen Biologian Seura Vanamon piirissä toimiva ryhmä kasvitieteen asiantuntijoita.  Vanamo-seura paneutuu alkuperäisen tehtävänsä mukaisesti myös eliöiden suomenkielisiin nimiin.

Nimistötoimikunnan jäsenet vuonna 2015: Arto Kurtto (pj), Pentti Alanko, Leo Junikka ja Henry Väre Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksiköstä sekä Markku A. Huttunen Joensuussa toimivasta Luonnontieteellisen keskusmuseon ja Itä-Suomen yliopiston digitointikeskus Digitariumista. Aikaisemmin puheenjohtajajana on toiminut Jaakko Jalas joka on kasvitieteen professori.

Putkilokasvitoimikunta on tuottanut muun muassa Kasvien maailma -kirjasarjan ja Retkeilykasvion suomenkieliset nimistöt. Lisäksi se on paneutunut Välimeren alueen, Kanarian, Azorien, Tasmanian ja CITES-sopimuksen kasvien nimiin sekä Suomen viljely- ja luonnonkasvien nimiin. Luonnonkasviemme osalta ovat työllistäneet rotujen nimeäminen ja lajinimien tarkentaminen, joka on yhä tarpeellisempaa ulkomaisten tai Suomessa vain satunnaisina tavattujen lähilajien nimeämisen johdannaisena. Myös ns. kriittisten sukujen – kuten voikukat ja keltanot – suomeksi nimeämiseen on pyynnöistä syvennytty.

Sittemmin toimikunnan tuottamat suomalaisten kasvinimien taulukot on muokattu Aalto-yliopiston Semanttisen laskennan tutkimusryhmässä (SeCo) ontologiamuotoon ja julkaistu Kassuontologiana. Kassu on nähtävissä myös Kansalliskirjaston Finto-palvelussa. Kassussa ei ole esimerkiksi pääosaa Puutarhaliiton oman toimikunnan viljelykasvien nimistöstä.

Nimeämisiä tehdään tarpeen mukaan. Kaikkia maailman putkilokasveja ei ole tarkoitus urakoida suomeksi. Uusia suomalaisia nimiä haluavan täytyykin perustella pyyntönsä ja mieluusti myös antaa omia ehdotuksiaan nimiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kasvitaksonomia
Siipikävely

Siipikävely (engl. wing walking) on kävelemistä kaksitasoisen lentokoneen siivellä koneen ollessa ilmassa.

Siipikävelijöitä esiintyi paljon lentonäytöksissä etenkin 1920-luvulla. Heistä varhaisimpia ja kaikkein tunnetuin oli Ormer Locklear. Hän liittyi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimiin vuonna 1917 ja alkoi kävellä koneidensa siivillä korjatakseen niitä lennossa. Locklearin esimiehet rohkaisivat miehen toimintaa, sillä se sai muut lentäjät luottamaan koneidensa turvallisuuteen. Armeijan jälkeen Locklear ryhtyi esiintymään lentonäytöksissä ja kehitti monia uusia siipikävelytekniikoita, joista tuli alan perustemppuja. Hän muun muassa seisoi siivellä käsillään sekä roikkui siivestä. Locklearin jälkeen muut siipikävelijät kehittivät tekniikoita edelleen. Myös myöhemmin kuuluisaksi noussut lentäjä Charles Lindbergh oli lentouransa alussa siipikävelijä.

Siipikävelijöiden temppuja jouduttiin rajoittamaan Yhdysvalloissa sen jälkeen, kun moni oli kuollut uhkarohkeita temppuja yrittäessään, mukaan lukien Locklear. Vuonna 1936 siipikävely kiellettiin Yhdysvalloissa kokonaan alle 457 metrissä. Tämä oli myrkkyä lajille, sillä yleisö ei nähnyt liian korkealla yläilmoissa tehtyjä temppuja. Esiintyjien laskuvarjopakon myötä laji menetti myös vaarallisuutensa, joka oli kiehtonut yleisöä.

Rajoituksista huolimatta siipikävelynäytöksiä järjestetään kuitenkin Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa edelleen, ja esimerkiksi vuonna 2006 maailmassa järjestettiin yhteensä 269 näytöstä.

Lähteet

Ilmailunäyttelyt
Esittävät taiteet
Extremeurheilu
Alar Karis

Alar Karis (s. 26. maaliskuuta 1958 Tartto, Viro) on virolainen biologi, virkamies ja Viron presidentti. Riigikogu valitsi hänet Viron presidentiksi elokuun lopussa 2021. Karis ei edusta mitään poliittista puoluetta, vaan hän on sitoutumaton. 

Karis valmistui vuonna 1981 Viron maatalousakatemiasta eläinlääketieteen kandidaatiksi ja työskenteli 1980-luvulla tutkijana Virossa ja 1990-luvulla Saksassa ja Britanniassa. Vuosina 2007–2012 hän toimi Tarton yliopiston rehtorina, 2013–2018 Viron valtiontilintarkastajana, ja vuodesta 2018 lähtien hän on toiminut Viron kansallismuseon johtajana.

Karis asettui ehdolle vuoden 2021 presidentinvaaleihin haastamaan istuvaa presidenttiä Kersti Kaljulaidia, ja hänen ehdokkuudelleen ovat esittäneet hyväksyntänsä sekä Viron reformipuolue että myös keskustapuolue.

Alar Kariksen isä Harry Karis (s. 1930) on kasvitieteilijä. Alar Karis avioitui vuonna 1977 historiantutkija Sirje Jädalan (s. 1956) kanssa, ja heillä on kolme lasta. Karis opiskeli nuorena yliopistossa suomea parin vuoden ajan, mutta hänen kielitaitonsa on kuihtunut vähäisen käytön takia.

Lähteet

Elävät henkilöt
Biologit
Virolaiset tieteilijät
Virolaiset virkamiehet
Viron presidentit
Museonjohtajat 
Vuonna 1958 syntyneet
Vladimir Ivaško

Vladimir Antonovitš Ivaško (, ; 28. lokakuuta 1932 Pultava, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 13. marraskuuta 1994 Moskova, Venäjä) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko. Hän oli Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri vuosina 1989–1990 ja viimeinen Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri muutaman päivän ajan elokuussa 1991.

Ivaško valmistui kaivosinsinööriksi Harkovan kaivosinstituutista vuonna 1956 ja työskenteli vuodesta 1957 korkeakouluopettajana Harkovassa. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1960 ja suoritti taloustieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1969. Ivaško oli vuodesta 1973 Ukrainan kommunistisen puolueen (UKP) Harkovan alueen komitean tiede- ja opetusosaston johtaja ja vuodesta 1978 koko aluekomitean johtaja. Hänestä tuli vuonna 1986 UKP:n keskuskomitean sihteeristön jäsen ja politbyroon ehdokasjäsen. Vuosina 1987–1988 hän oli Dnipropetrovskin alueen puoluekomitean johtaja. Tammikuussa 1988 hänet valittiin UKP:n politbyroon täysjäseneksi. Hänet nimitettiin joulukuussa 1988 puolueen toiseksi sihteeriksi ja syyskuussa 1989 Volodymyr Štšerbytskyin tilalle ensimmäiseksi sihteeriksi eli Ukrainan puoluejohtajaksi.

Ivaško valittiin NKP:n keskuskomitean ehdokasjäseneksi vuonna 1986 ja täysjäseneksi huhtikuussa 1989 sekä NKP:n politbyroon täysjäseneksi joulukuussa 1989. Hänet valittiin myös Neuvostoliiton kansanedustajien kongressiin ja korkeimpaan neuvostoon vuonna 1989. Kesä–heinäkuussa 1990 hän oli muiden tehtäviensä ohella kuukauden ajan Ukrainan korkeimman neuvoston puhemiehenä eli Ukrainan nimellisenä valtionpäämiehenä. Ivaško erosi tehtävistään Ukrainassa, kun Neuvostoliiton puoluejohtaja Mihail Gorbatšov pyysi häntä yllättäen uuteen NKP:n apulaispääsihteerin virkaan. Ivaško päihitti NKP:n 28. puoluekokouksen suorittamassa vaalissa vastaehdokkaansa Jegor Ligatšovin äänin 3109–776 ja aloitti apulaispääsihteerinä 11. heinäkuuta 1990. Elokuun 1991 vallankaappausyrityksen aikana Ivaško yritti toimia syrjäytetyn Gorbatšovin ja vallankaappaajien muodostaman poikkeustilakomitean välissä asettumatta selkeästi kummankaan puolelle. Kaappauksen jälkeen Gorbatšov erosi NKP:n pääsihteerin tehtävästä 24. elokuuta, joten Ivaško toimi virkaatekevänä pääsihteerinä viiden päivän ajan, kunnes koko puolueen toiminta lakkautettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Neuvostoliittolaiset poliitikot
Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Venäjän liittoneuvosto

Venäjän liittoneuvosto () on Venäjän liittokokouksen eli parlamentin ylähuone. Liittoneuvostossa on 170 jäsentä ja se koostuu jokaisen maan 85 federaatiosubjektin lähettämästä 2 senaattorista. Liittokokouksen alahuoneena toimii taas Valtioduuma, johon kuuluu 450 jäsentä.

Lähteet 

Ylähuoneet
Venäjän politiikka
Vairocana

Vairocana (, ) on mahajana- ja vajrayanabuddhalaisuudessa esiintyvä ja tärkeässä asemassa oleva buddha. Nimi vairocana tarkoittaa sananmukaisesti "valaisijaa".

Vairocanalla on monta eri roolia, joista tunnetuimmat ovat joko dharmakāyan (eli todellisen buddhaluonnon) henkilöitymä sekä yksi viidestä suuresta buddhasta.

Kristinuskon tullessa Japaniin, lähestyssaarnaajat kuten Francisco Xavier selittivät Jumalan luonnetta universaalina valaisijana, mikä johti sekaannukseen Jumalan ja Vairocanan välillä. Tämän vuoksi monen japanilaisen uskotaan luulleen lähetyssaarnaajia vain uuden buddhalaisen lahkon edustajiksi ennemmin kuin kokonaan uuden uskonnon lähetyssaarnaajiksi.

Galleria

Lähteet 

Buddhalaisuus
Eduardo Camavinga

Eduardo Celmi Camavinga (s. 10. marraskuuta 2002 Miconge, Angola) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Camavinga liittyi Rennesin junioriakatemiaan 11-vuotiaana. Camavinga allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Rennesin kanssa 14. joulukuuta 2018 ollessaan 16-vuotias, jolloin hänestä tuli samalla seuran historian nuorin ammattilaissopimuksen tehnyt pelaaja. Ensimmäisen ottelunsa ammattilaistasolla hän pelasi 6. huhtikuuta 2019 Angersia vastaan. Hän oli tuolloin nuorin koskaan Rennesin edustusjoukkueessa debytoinnut pelaaja, oltuaan iältään 16 vuotta ja neljä kuukautta.

18. elokuuta 2019 Camavinga kirjautti yhden maaliin johtaneen syötön nimiinsä ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan. Ottelu päättyi Rennesin 2–1-voittoon ja Camavinga palkittiin ottelun parhaana pelaajana. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki 15. joulukuuta 2019 ottelussa Lyonia vastaan.

31. elokuuta 2021 Camavinga siirtyi kuusivuotisella sopimuksella espanjalaisseura Real Madridiin. Hänestä maksettiin 31 miljoonan euron siirtokorvaus, jonka lisäksi se voi nousta yhteensä 9 miljoonalla eurolla erilaisten menestysehtojen täyttyessä.

Maajoukkueura 
7. lokakuuta 2020 Camavinga teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan. Hän onnistui samaisessa ottelussa myös maalinteossa, jolloin hänestä tuli nuorin Ranskan maajoukkueessa maalin tehnyt pelaaja sitten Maurice Gastigerin vuonna 1914.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eduardo Camavingan tilastot Soccerway-sivustolla

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Il campiello

Il campiello (Pieni tori) on Ermanno Wolf-Ferrarin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Mario Ghisalberti laati libreton eli oopperan tekstin samannimisen kuuluisan komedian pohjalta. Kyseinen komedia oli alun perin kirjoitettu vuoden 1756 Venetsian karnevaaleja varten Carlo Goldonin toimesta. Il campiellon ensiesitys oli 11. helmikuuta 1936 La Scala -oopperatalossa, Milanossa. Kapellimestarina toimi Gino Marinuzzi ja oopperan johtajana Marcello Govoni.

Lähteet 

Italiankieliset oopperat
Vuoden 1936 musiikki
Marileidy Paulino

Marileidy Paulino (s. 25. lokakuuta 1996 Nizao) on dominikaanilainen pikajuoksija, maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Paulino saavutti kaksi hopeamitalia Tokion olympialaisissa, kun hän oli toinen 400 metrin kilpailussa ajalla 49,20 ja 4 × 400 metrin sekajoukkuekilpailussa. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Hän juoksi toisen osuuden ja otti kiinni Yhdysvaltain Allyson Felixin ison etumatkan juosten lähes 1,7 sekuntia nopeamman osuusajan kuin Felix. 400 metrillä hän sai hopeaa ajalla 49,60. Hän voitti Ibero-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ja  4 × 100 metrin viestissä.

Paulinolla on Dominikaanisen tasavallan ennätys 200 metrin, 400 metrin ja 4 × 400 metrin viestissä.

Ennätykset 
Kansalliset ennätykset on merkitty (NR).

 100 m: 11,39 s
 200 m: 22,36 s (NR)
 400 m: 49,20 s (NR)
 60 m (sisä): 7,45 s (NR)
 200 m (sisä): 23,82 s (NR)

Lähteet 

Dominikaanilaiset pikajuoksijat
Dominikaanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
HMS L55

HMS L55 oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan sukellusvene.

Valmistus 

Alus tilattiin tammi-helmikuussa 1917 kolmannessa ryhmässä Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin toukokuussa 1917. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1918 ja valmistui 19. joulukuuta.

Palvelus 
Alus oli Virossa Tallinnassa Itämeren laivueessa, joka oli tukemassa Balttian maiden itsenäisyystaisteluita. Sukellusvene hyökkäsi 9. kesäkuuta 1919 kahden bolsevikki laivaston Orfey-luokan hävittäjän, Gavril ja Azard, kimppuun Suomenlahdella Caporskynlahdella. Torpedot eivät osuneet ja alus nousi pintaan laukaistessaan torpedot. Hävittäjien hyökätessä alus teki hätäsukelluksen, joka vei sen brittien laskemaan miinakenttään. Miinan räjähdys upotti aluksen ja surmaten koko miehistön.

Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajat löysivät 1927 sukellusveneen hylyn, jonka nosti 10. elokuuta 1928 pelastusalus Kommuna. Neuvostoliitto ei sallinut kuninkaallisen laivaston alusten aluevesille tulon siirrettiin hylystä löytyneet 34 ruumista brittiläiseen rahtilaiva Truroon, josta ne siirrettiin edelleen HMS Championiin. Ruumiit haudattiin 7. syyskuuta 1928 Haslar laivastonhautausmaahan Portsmouthiin.

Itämeren telakka Pietarissa kunnosti sukellusveneen. Alus vapautui 7. elokuuta 1931 telakalta aloittaen koeajot. Alus otettiin lokakuussa palvelukseen Neuvostoliiton laivastossa nimellä L-55. Myöhemmin alus nimettiin uudelleen Bezbozhnikiksi ja käytettiin perustana luotaessa L-luokan sukellusveneitä. Toisen maailmansodan alkaessa alus oli maalilaivana, kun se vaurioitui onnettomuudessa alkuvuodesta 1941. Hylky romutettiin 1953 tai 1960.

Lähteet

Viitteet

Kuninkaallisen laivaston sukellusveneet
Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen maailmansodan sukellusveneet
Fairfieldin valmistamat alukset
Angel of Carnage Unleashed

Angel of Carnage Unleashed on suomalaisen black metal -yhtyeen Darkwoods My Betrothedin neljäs studioalbumi, joka julkaistaan 12. marraskuuta 2021 levymerkillä Napalm Records. Albumi on yhtyeen ensimmäinen sitten vuoden 1998 Witch-Huntsin. Albumin sanoitukset perustuvat historioitsija Teemu Keskisarjan teokseen Murhanenkeli – Suuren Pohjan sodan ihmisten historia. Albumin ensimmäinen single ”In Evil, Sickness and in Grief” julkaistiin 30. elokuuta 2021 Suuren Pohjansodan päättäneen Uudenkaupungin rauhan 300-vuotispäivänä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tuomas Holopainen - kosketinsoittimet
 Pasi Kankkunen - laulu, kitara
 Jouni Mikkonen - kitara
 Teemu 'Hexenmeister' Kautonen - basso
 Kai Hahto – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 8/10
 Inferno: 
 Kaaoszine: 8/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Darkwoods My Betrothedin albumit
P. E. A. Nylander

Per Edvin Alfred Nylander (11. joulukuuta 1897 Helsinki – 14. huhtikuuta 1955 München) oli suomalainen  lääkäri ja professori, joka kehitti merkittävästi rintaelinkirurgiaa.

Henkilöhistoria
Nylanderin vanhemmat olivat ylitarkastaja, metsänhoitaja Ernst August Nylander ja Anna Sjöström ja puoliso vuodesta 1926 Kirsti Rakel Pohto. Ylioppilaaksi 1916 tullut Nylander valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1924 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1927. Hän toimi lääkärinä vuodesta 1926 ja oli Helsingin yliopiston dosentti 1930–1940, ylimääräinen professori 1940–1942 ja professori vuodesta 1942. Hän toimi myös Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan avustavana kirurgina 1930–1945, Kiljavannummen parantolan kirurgina 1939–1955 ja Helsingin yliopiston kirurgian klinikan ylilääkärinä 1949–1955. Nylanderilla oli lukuisia luottamustoimia ja hän oli Duodecim-aikakauskirjan päätoimittaja 1936–1940 ja Annales Chirurgiae et Gynaecologiae Fennia -julkaisun päätoimittaja 1945–1955. Rintaelinkirurgian kehittäjänä  Nylander teki vuonna 1937 ensimmäisenä Suomessa toisen keuhkon poistoleikkauksen. Hän toimi sota-aikana Suomen kenttäarmeijan neuvoa-antavana kirurgina, sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti (1943).

Julkaisuja
 Beiträge zur Kenntnis der Kongenitalen Halsfisteln und Zysten, 1927 (väitöskirja)
 Untersuchungen über die Genitaltuberkulosen der männer I–II, 1929, 1932
 Zur Frage der oberschenkelschaftbrüche, 1936

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset kirurgit
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Vanha Porvoontie

Vanha Porvoontie () on pohjois–eteläsuuntainen tie Helsingin seudulla. Se alkaa Helsingin Heikinlaaksosta ja johtaa Itä-Vantaan halki Sipooseen. Sen eteläosa Koivukylänväylälle saakka kulkee Lahdenväylän eli valtatien 4 suuntaisena noin puoli kilometriä moottoritien länsipuolella. Tie on ollut reitti Helsingistä Porvooseen ennen Uuden Porvoontien valmistumista 1930-luvulla.

Historia

Kuninkaantie  

Vantaalla ja Sipoossa katu on suureksi osaksi osa Turun–Viipurin Suurta Rantatietä eli keskiaikaista Kuninkaantietä. Osuus on mahdollisesti valmistunut jo 1300-luvulla. Osuus alkaa Honkanummelta eli Tikkurilantien risteyksestä Hakkilassa, josta se jatkuu pohjoiseen Kuninkaanmäen halki Sipooseen. Tikkurilantien risteyksessä sijaitsee edelleen 1700-luvulla rakennettu kestikievarin rakennus, asemakaavalla suojeltu Malmarsin krouvi. 

Vantaalla tie on jakaantunut kahteen osaan: Hakkilan ja Kuninkaanmäen rajalle 1970-luvulla rakennettu Lahdenväylä katkaisi Kuninkaantien alkuperäisen osuuden. Hakkilan pohjoisosassa Vanha Porvoontie liittyy yhdystie Koivukylänväylään, ja osuus jatkuu Vanhana Porvoontienä koilliseen vasta noin 700 metrin päässä Kuninkaanmäessä. Kuninkaanmäessä tie myös risteää Seututie 140:n kanssa. Kuninkaanmäessä ja Sipoossa Kuninkaantien linjaus on säilyttänyt alkuperäisen linjauksensa ja luonteensa, ja sillä on kulttuurihistoriallista arvoa. Tien varrella Vantaan ja Sipoon osuuksilla on kivisiä kilometripylväitä, joihin on hakattu etäisyydet Helsinkiin ja Sipooseen.

Honkanummen ja Heikinlaakson välinen osuus  

Helsinkiin johtava osuus Hakkilan eteläpuolella rakennettiin pohjoisempaa osuutta myöhemmässä vaiheessa, sillä Kuninkaantie on pääkaupunkia vanhempi. Linjaus näkyy selkeästi vuosina 1776–1805 laaditussa Kuninkaankartastossa, mutta on todennäköisesti ollut olemassa jo aikaisemmin. Helsinkiin johtavan osuuden alkuperäinen linjaus ei ole kuitenkaan säilynyt erityisen hyvin, ja Kuninkaalaan kuuluvan Kuusikon kohdalla linjausta on muutettu paljonkin.

Nimi 
Helsingissä nimi Vanha Porvoontie vahvistettiin vuonna 1952.

Alun perin Vanha Porvoontie alkoi tämän nimisenä Latokartanontieltä (nyk. Pihlajamäentie ja Vanha Helsingintie) eli vanhalta Helsingin–Hämeenlinnan maantieltä välittömästi Malmin hautausmaan pohjoispuolelta läheltä paikkaa, jossa sanottu tie nykyisin leikkaa Kehä I:n.   Tien eteläosa Suurmetsäntien risteykseen saakka muutettiin kuitenkin vuonna 1972 Tattariharjuntieksi.  Kun Lahdenväylä samoihin aikoihin levennettiin moottoritieksi, muutettiin samalla osittain myös Tattariharjuntien linjausta. Vanha Porvoontie nimittäin oli nykyisen Jakomäen kohdalla tehnyt koukkauksen hieman vuonna 1959 valmistuneen Lahdentien itäpuolelle, mutta nykyinen Tattariharjuntie on kokonaisuudessaan moottoritien länsipuolella. Osa tien vanhasta linjauksesta moottoritien ja Tattariharjuntien välillä on nykyisin nimeltään Alppikylänkatu.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla  

Suomen kadut
Uusimaa
Sähköpotkulauta

Sähköpotkulauta tai e-potkulauta on kevyt sähköajoneuvo. Huippunopeudeltaan enintään 25 km/h ja moottoriteholtaan alle 1 000-wattista sähköpotkulautaa saa käyttää Suomessa tieliikenteessä polkupyöräilijän liikennesäännöillä.

Liikennesäännöt

Sähköpotkulaudat luokitellaan kevyiksi sähköajoneuvoiksi ja niiden käyttäjiä koskevat samat liikennesäännöt kuin pyöräilijöitä. Näin ollen esimerkiksi jalkakäytävällä ajaminen sähköpotkulaudalla on kielletty, poikkeuksena alle 12-vuotiaat lapset. Jos pyörätietä ei ole, on ajettava ajoradan oikeassa reunassa. Sähköpotkulaudan kyydissä saa olla vain yksi ihminen eli ns. kyysääminen on kielletty.

Katso myös 
Potkulauta

Lähteet 

Kaksipyöräiset ajoneuvot
Euphoria (televisiosarja)

Euphoria (tyyliteltynä pienaakkosin) on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Sam Levinson. Se perustuu samannimiseen israelilaiseen minisarjaan, jonka ovat luoneet Ron Leshem ja Daphna Levin. Euphoria seuraa joukkoa lukion opiskelijoita ja se käsittelee muun muassa seksuaalisuutta, päihteitä, kaverisuhteita, rakkautta, identiteettiä sekä traumoja. Sarjan pääosia esittävät Zendaya, Maude Apatow, Angus Cloud, Eric Dane, Alexa Demie, Jacob Elordi, Barbie Ferreira, Nika King, Storm Reid, Hunter Schafer, Algee Smith, Sydney Sweeney ja Colman Domingo.

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin 16. kesäkuuta 2019. Joulukuun 2020 ja tammikuun 2021 aikana julkaistiin kaksi tunnin mittaista erikoisjaksoa. Toinen tuotantokausi alkoi 9. tammikuuta 2022, ja 4. helmikuuta 2022 ilmoitettiin kolmannen tuotantokauden olevan tekeillä.

Euphoria sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta. He kehuivat sen kuvausta, tarinaa, musiikkia, näyttelijäsuorituksia sekä sarjan kypsää lähestymistapaa teemoihinsa ja aiheisiinsa. Euphoria herätti kuitenkin myös kohua alastomuuden ja seksuaalisen sisältönsä takia, mitä jotkut kriitikot pitivät tarpeettomana. Zendaya palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Primetime Emmyllä vuosina 2020 ja 2022.

Näyttelijät

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2019) 

|}

Spesiaalijaksot (2020–2021) 

|}

Toinen tuotantokausi (2022) 

|}

Palkinnot ja ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
HBO:n televisio-ohjelmat
Homoseksuaalisuus taiteessa
Bingöl

Bingöl on kaupunki Turkissa ja Bingölin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on 165 867 asukasta (2020).

Historiansa aikana Bingöl on ollut Urartun, Meedian, Persian, Armenian ja Bysantin valtakuntien sekä osmanien vallan alla.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin kotisivut 

Turkin kaupungit
Georginio Rutter

Georginio Rutter (s. 20. huhtikuuta 2002 Plescop) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Rutter edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa TSG Hoffenheimia.

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 2002 syntyneet
Ranskalaiset jalkapalloilijat
Laura Loponen

Laura Maria Loponen (s. 12. huhtikuuta 2004 Oulu) on suomalainen pikajuoksija ja 400 metrin aitajuoksija. Hän edustaa Oulun Pyrintöä ja häntä valmentavat Sami Loponen, Jouko Hassi ja Jani Hirsivaara.

Loponen saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin aitajuoksussa 2021 ja pronssia  2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2022 sekä pronssia viestissä 2021.

Loposen ennätys 400 metrin aitajuoksussa on Vaasassa elokuussa 2022 juoksemansa 58,11. 400 metrin juoksussa hänen ennätyksensä on 55,09 (2022).

Lähteet 

Suomalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Vuonna 2004 syntyneet
Elävät henkilöt
Helmi Vuorimaa

Helmi Vuorimaa (s. 17. heinäkuuta 2000) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Lahden Ahkeraa.

Vuorimaa saavutti Tampereen Kalevan kisoissa 2021 pronssia 800 metrin juoksussa tuolloisella ennätyksellään 2.07,02. Nykyisen ennätyksensä 2.06,95 hän juoksi Joensuussa 2022.1 500 metriä hän on juossut parhaimmillaan aikaan 4.31,42 Jämsässä 2022. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2021. Hän on saavuttanut  viestijuoksun SM-kilpailuissa kultaa 4 000 metrin viestissä 2020, 2021 ja 2022.

Lähteet 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Music of the Spheres

Music of the Spheres on brittiläisen rockyhtye Coldplayn yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. lokakuuta 2021 Parlophone Recordsin kautta. Sen on tuottanut Max Martin. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Higher Power” ja ”My Universe”, joka nousi Billboard Hot 100 -listan kärkeen ensimmäisellä listaviikollaan. Laulaja Chris Martinin mukaan Tähtien sota -elokuvat ovat inspiroineet albumia.

Julkaisu 
Albumin julkaisusta tiedotettiin heinäkuussa 2021. Samalla julkaistiin sen kappalelista, traileri ”Overtura” ja ilmoitettiin, että seuraava single julkaistaisiin syyskuussa. Muutamaa päivää myöhemmin julkistettiin ”Coloratura”-kappale.

Arvostelut 
 NME: 
 Pitchfork: 5,1/10
 Soundi:

Kappaleet

Huomautukset

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Coldplayn albumit
Brittiläiset popalbumit
Emma Oosterwegel

Emma Oosterwegel (s. 29. kesäkuuta 1998 Deventer) on alankomaalainen seitsenottelija ja olympiamitalisti. Oosterwegel saavutti pronssia Tokion olympialaisissa seitsenottelussa. Hänen ennätyksensä on Tokion olympialaisissa saavutettu 6590 pistettä.

Oosterwegel sijoittui seitsenottelussa seitsemänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätyksellään 6250 pistettä. Hän oli seitsemäs myös Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Hän on voittanut viisiottelussa sisäratojen Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018–2020. Ulkoradoilla hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden keihäänheitossa vuonna 2016.

Ennätykset 
Lähde:
 100 m: 12,47 s
 200 m: 24,25 s
 400 m: 58,91 s
 800 m: 2.11,09
 100 m aidat: 13,36 s
 Korkeushyppy: 180 cm
 Pituushyppy: 6,40 m
 Kuulantyöntö: 14,45 m
 Keihäänheitto: 54,60 m
 Seitsenottelu: 6590 pistettä

Lähteet 

Alankomaalaiset yleisurheilun moniottelijat
Alankomaalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt