joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marianne Liljeström

Marianne Liljeström on suomalainen sukupuolentutkija ja naistutkimuksen professori emerita. Hän toimi Turun yliopiston naistutkimuksen professorina vuodesta 2005 vuoteen 2020. Aiemmin Liljeström on toiminut yliassistenttina Tampereen yliopistossa.

Liljeström on käsitellyt tutkimustyössään erityisesti Venäjän ja Neuvostoliiton historiaa, naistutkimuksen oppihistoriaa ja feministisiä teorioita sukupuolesta, seksuaalisuudesta ja ruumiillisuudesta. Lisäksi hän on ollut toimittamassa useita alansa oppikirjoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu Turun yliopisto Viitattu 11.4.2021.
 

Turun yliopiston professorit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Technics SL-1200

Technics SL-1200 on Technicsin levysoitinmalli, jonka valmistaminen aloitettiin vuonna 1972. Alun perin sitä markkinoitiin hifi-tuotteena, mutta se tuli nopeasti suosituksi DJ- ja radiokäytössä. Vuonna 1978 alettiin valmistaa SL 1200MK2 -levysoittimia. Päivitetyssä MK2-mallissa oli useita uudistuksia vanhaan verrattuna ja siitä on muodostunut standardi DJ-käytössä. Vuodesta 1972 lähtien soittimia on myyty noin 3 miljoonaa kappaletta. Technics SL-1200 -levysoitinta pidetään yhtenä luotettavimmista ja kestävimmistä levysoittimista koskaan. Useat 70-luvulla valmistetut soittimet ovat yhä raskaassa käytössä. Kuitenkin viime vuosina uudet levysoittimet, kuten Stanton str8 150, Vestax PDX ja Numark TTx1 ovat nousseet rinnalle varteenotettaviksi kilpailijoiksi.

Ominaisuudet

 Magneettinen suoravetomoottori
 Korkea vääntömomentti, jonka ansiosta levylautanen kiihtyy erittäin nopeasti haluttuun nopeuteen
 Raskas alusta (12,5 kg), joka estää tärinää ja neulan hyppimistä levyllä
 Portaaton nopeudensäätö, jonka ansiosta levylautasen kierrosnopeutta voidaan säätää −8 % ja +8 % välillä.

Mallit

 SL-1200 (1972) – Ensimmäinen malli.
 SL-1200MK2 (1978) – Uudistettu malli hopeisella viimeistelyllä.
 Sl-1200MK2PK – Vain Yhdysvalloissa julkaistu pianonmusta malli.
 SL-1210MK2 – Musta SL-1200MK2.
 SL-1200MK3 (1989) – Musta viimeistely ja kullatut RCA-kaapelit. Suunnattiin vain Aasian markkinoille.
 SL-1200M3D (1997) – Lisäsi Quartz-lukituksen, jolla nopeuden säätö pystytään nollaamaan nappia painamalla. Ominaisuus tarvittiin, kun nopeudensäädöstä poistettiin keskellä oleva ”lovi”.
 SL-1210M3D – Musta SL-1200M3D.
 SL-1200MK4 (1997) – Japanin markkinoille julkaistu malli, joka oli tarkoitettu ennemminkin hifi- kuin DJ-käyttöön, jossa on irroitettavat RCA-kaapelit ja kolmas 78 RPM kierrosnopeus tavallisten 33 RPM ja 45 RPM lisäksi.
 SL-1200MK5 – Suurempi anti-skatingin säädettävyys.
 SL-1210MK5 – Musta SL-1200MK5.
 SL-1210M5G (2002) – Juhlavuoden erikoismalli, jossa on laajempi nopeudensäätö.
 SL-1200LTD (1998) – Kultaisella viimeistelyllä koristeltu erikoismalli, jonka pohjana käytettiin SL-1200MK3D:tä.
 SL-1200GLD (2004) – Kultaisella viimeistelyllä koristeltu erikoismalli, jonka pohjana käytettiin SL-1200M5G:tä.
 SL-1210MK7 (2019) - Uusin malli, valmistettu Malesiassa.

Aiheesta muualla

 SL-1200 tuotesivusto 
 SL-1200 FAQ 
 SL-1200 tuote-esitteitä, käyttöohjeita ym. 

Viihde-elektroniikka
Äänentoistotekniikka
Frankie Banali

Frankie Banali (14. marraskuuta 1951 – 20. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen rumpali, joka soitti heavy metal -yhtye Quiet Riotissa. 

Banali teki pitkän uran myös Billy Idolin ja W.A.S.P.in studiorumpalina. Glam metal -yhtye Faster Pussycat palkkasi Banalin lyhyeksi aikaa kiertuerumpalikseen.

Banali kuoli haimasyöpään.

Julkaisut

W.A.S.P. 
 The Headless Children (1989)
 The Crimson Idol (1992)
 Still Not Black Enough (1995)
 Unholy Terror (2001)

Quiet Riot 
 Metal Health (1983)
 Condition Critical (1984)
 QR III (1986)
 Quiet Riot (1988)
 Terrified (1993)
 Down to the Bone (1995)
 Rehab (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin rumpalit
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Aki Alamikkotervo

Aki Alamikkotervo (s. 28. marraskuuta 1962 Tervola Tervola) on suomalainen tenorilaulaja ja laulunopettaja. Hän on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuodesta 1999.

Alamikkotervo opiskeli Oulun konservatoriossa ja suoritti laulunopettajalinjan jatkotutkinnon vuonna 1993. Hän piti samana vuonna ensikonserttinsa. Alamikkotervo on opiskellut myös Italiassa Paolo Silverin johdolla.

Alamikkotervo on vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla vuodesta 1997. Alamikkotervo on vieraillut myös suomalaisissa alueoopperoissa, Tukholman kuninkaallisessa oopperassa, Moskovan Novaja-oopperassa ja Wienissä. Keväällä 2005 hän vieraili Kansallisoopperan kanssa Pietarin Mariinski-teatterissa.

Vuonna 1989 Alamikkotervo voitti kolmannen palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa. Vuonna 1997 hänet nimettiin vuoden oopperasolistiksi.

Rooleja Kansallisoopperassa 

 Aida: Sanansaattaja
 Albert Herring: Mr Upfold
 Aleksis Kivi: Mikko Vilkastus ja Junki
 Andrea Chénier: Apotti
 Anna Bolena: Sir Hervey
 Boris Godunov: Šuiski ja Misail
 Carmen: Remendado
 Don Carlos: Lerman kreivi
 Don Pasquale: Notaari
 Fidelio: Florestan ja Jaquino
 Figaron häät: Don Basilio ja Don Curzio
 Hyönteiselämää: Keksijä
 Jannen salaisuus: Opettajatar/Poliisi (koululaisooppera)
 Kuningas Lear: Narri
 Lännen tyttö: Nick
 La Traviata: Gaston
 Lemmenjuoma: Nemorino
 Luther: Munkki
 Madama Butterfly: Goro

 Matka Reimsiin: Belfiore
 Nainen vailla varjoa: Kyttyräselkä
 Nürnbergin mestarilaulajat: Augustin Moser
 Ovela kettu: Rehtori
 Pajatso: Peppe
 Parsifal: Knaappi
 Peter Grimes: Bob Boles
 Pohjalaisia: Kaappo
 Punainen viiva: Puntarpää ja Kirkkoherra
 Rasputin: Lazavert (kantaesitys)
 Reininkulta: Mime
 Robin Hood: Munkki Tuck (kantaesitys)
 Ruusuritari: Isäntä ja Laulaja
 Ryöstö seraljista: Pedrillo
 Salome: Herodes
 Sweeney Todd: Pirelli
 Taikahuilu: Monostatos, Toinen pappi ja Ensimmäinen haarniskoitu
 Turandot: Pang
 Viimeiset kiusaukset: Juhana

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset tenorit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Auran kirkko

Auran kirkko on kirkkorakennus Auran kunnassa Varsinais-Suomessa. Se on malliltaan puinen, tasavartinen ristikirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1804 kirkonrakentaja Mikael Piimäsen johdolla. Se on kaiken kaikkiaan kolmas samalle paikalle rakennettu kirkko. Edellisestä kirkosta ovat muistona saarnastuoli ja alttarireliefi, molemmat 1690-luvulta. Kirkon vierellä seisoo erillinen kellotapuli, joka on peräisin vuodelta 1774, sekin edellisen kirkon ajoilta. Kirkon nykyiset, 15-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1990 ja ne on tehnyt Urkurakentamo Hans Heinrich. Niissä on kaksi sormiota ja jalkio.

Kirkkoa on remontoitu useasti, viimeksi vuonna 1958.

Kirkossa on Arthur Heickellin vuonna 1927 maalaama alttaritaulu Jeesus opetuslapsineen Kirkastusvuorella. Alttaritaulun alapuolella on puureliefi Pyhä Ehtoollinen, joka on oletettavasti Mathias Reimanin käsialaa vuodelta 1683.

Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen käsialaa vuodelta 1956.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Auran seurakunnan esittely Auran kirkosta

Varsinais-Suomen kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Kirkko
Suomen 1800-vuosikymmenellä rakennetut kirkot
Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto

Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto  on yhteistyöneuvosto ja kuuden Persianlahden arabivaltion kauppaliitto. Se perustettiin vuonna 1981.

Jäsenvaltiot

 

 
 
 

Jordania ja Marokko neuvottelivat liittymisestä vuonna 2011.

Tavoitteita
 yhtenäistää lainsäädäntöä ja ohjeistoja
 edistää tuotekehitystä
 perustaa tutkimuskeskuksia
 aloittaa yhteistyöhankkeita
 rohkaista yksityisen sektorin yhteistyötä
 vahvistaa kansojen välisiä siteitä
 ylläpitää sotilasyhteistyötä (ulkorajojen valvonta: Saudi Arabia, Kuwait ja Irak) – Peninsula Shield, vahvuus vuoden 2006 lopussa 7 000 miestä 
 perustaa yhteisvaluutta khaleeji vuoteen 2010 mennessä; vuonna 2009 tavoitteeksi otettiin kuitenkin vuosi 2013

Puheenjohtajat

Toimenpiteitä
Gulf Standards Organization 1982
suunta kohti yhteismarkkinoita 1983 – 2002 , tulliliitto 2003 – , yhteismarkkinat 2008 
Gulf Investment Corporation 1984
yhteinen patenttilainsäädäntö 1992, yhteinen patenttitoimisto 1998 
MSCI GCC 50 -indeksi, alueen 50 suurinta pörssinoteerattua yhtiötä sisältävä osakeindeksi 2006 
yhteinen ajokortti 2009

Lähteet

Aiheesta muualla
 The Cooperation Council for the Arab States of the Gulf - Secretariat General
Fagervikin kirkko

Fagervikin kirkko (ruots. Fagervik kyrka) on kirkkorakennus Fagervikin ruukinkartanon mailla Inkoon kunnassa, Uudellamaalla. Se on yksi harvoista yksityisomistuksessa olevista Suomen kirkoista. Kirkkoon voi tutustua kesäisin.

Kirkko on tasavartinen hirsirakenteinen ristikirkko. Sen rakentajaksi mainitaan Joh. Friedrich Schulz vuonna 1737. Se on verhoiltu ulkoa pystylaudoituksella ja punamullattu. Kirkon katolla on pieni 8-kulmainen kattolyhty eli lanterniini. Erillinen kellotapuli on valmistunut vuonna 1766. Kiviaidan ympäröimällä kirkkomaalla sijaitseva Hisinger-suvun hautakappeli on samalta vuodelta.

Sisäpuolelta kirkko on jätetty hirsipinnalle ja maalattu valkeaksi kuten myös sisäkatto. Kirkon kiinteää sisustusta pidetään alkuperäisenä. Ristiinnaulitsemista esittävä alttaritaulu on vuodelta 1738.

Urkupositiivi 
Urkupositiivi on 5-äänikertainen ja sen on rakentanut tukholmalainen urkurakentaja Olof Hedlund J.N. Cahmanin palveluksessa ollessaan vuoden 1720 vaiheilla. Urut Fagervikin tehtaankirkkoon osti Ruotsista asessori Johan Hising vuonna 1763. Turun tuomiokirkon urkuri Carl Lenningh asensi urut tehtaankirkon parvelle, ja soitin vihittiin käyttöönsä 29. syyskuuta 1763. Nämä pienet berliininsiniset urut ovat säilyneet muuttamattomina; vain alkuperäinen lyhyt oktaavi on viritetty kromaattiseksi, minkä Anders Thulé teki vuonna 1843 urkuja korjatessaan. Nämä urut ovat Suomen vanhimmat alkuperäiskunnossa säilyneistä soittokuntoisista uruista. Rakentajansa uruista tämä positiivi on yksi viidestä alkuperäisasussa säilyneestä.

Urkujen dispositio:

Lähteet
 
 Olof Hedlund, viitattu 1.5.2013

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kirkko Fagervikin kartanon www-sivuilla.

Uudenmaan kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Inkoon rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Steve Riley

Steve Riley (s. 22. tammikuuta 1956 Revere, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten jäsenyydestään W.A.S.P.-yhtyeessä vuosina 1984–1987 ja L.A. Guns -yhtyeessä vuodesta 1989 lähtien.

Julkaisut

W.A.S.P.
The Last Command (1985)
Inside the Electric Circus (1986)

L.A. Guns
Cocked & Loaded (1989)
Hollywood Vampires (1991)
Vicious Circle (1994)
American Hardcore (1996)
Shrinking Violet (1999)
Cocked & Re-Loaded (2000)
Man in the Moon (2001)
Waking the Dead (2002)
Rips the Covers Off (2004)
Hollywood Raw (2004)
Tales from the Strip (2005)

Aiheesta muualla
KNACin haastattelu

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin rumpalit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Altlußheim

Altlußheim on Saksan kunta Baden-Württembergin osavaltiossa. Se sijaitsee Reinjoen oikealla rannalla ja kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kunnan pinta-ala on 16,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 6 133 asukasta (vuonna 2018).

Altlußheimia ympäröivät Speyerin, Neulußheimin, Oberhausen-Rheinhausenin ja Hockenheimin kunnat.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Altlußheim viralliset internetsivut

Baden-Württembergin kunnat
Rhein-Neckar-Kreis
My Thing


My Thing on suomalaisen soul- jazzmuusikko Tuomo Prättälän esikoisalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2007 Texicalli Recordsin alla toimivan Jupiter Recordsin kautta. Levy sai arvostelijoilta erittäin hyvän vastaanoton. Prättälä soittaa levyllä piano- ja kosketinsoitinosuudet sekä laulaa. Hän on myös itse vastannut sävellyksestä, sanoituksesta ja yhtyeen sovituksesta.

Ilmestymisviikollaan (8/2007) levy sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan kahdeksanneksi.

Kappaleet 
 My Wish
 My Thing
 Since or Before
 True Friend
 Don't Take It Too Hard
 26
 Puddle of Love
 Sorry When I'm Gone
 Ballroom Girl
 So Surreal
 It's You
 What I'm Like
 I Won't Worry

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Nyt.fi: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2007 esikoisalbumit
Tuomon albumit
Kirsi Ylijoki

Kirsi Ylijoki (s. 29. kesäkuuta 1969 Rauma) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 1995. Hän toimii freelance-näyttelijänä ja on esiintynyt teatteriurallaan muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Espoon teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.

Ura 

Ylijoki on esiintynyt monissa televisio­rooleissa. Ensimmäinen televisio­sarja, jossa hän esiintyi, oli MTV3:lla 1990-luvun lopulla esitetty draama­sarja Sydän toivoa täynnä, jossa hän esitti yhtä pää­henkilöä, Millaa. Myöhemmin hän on näytellyt Paulaa TV1:n vuonna 2000 esittämässä komedia­sarjassa Töissä rakas, Ritva Kerästä Nelosella vuonna 2004 esitetyssä draama­komedia­sarjassa Headhunters, Nella Kvistiä TV1:n draama­sarjassa Kotikatu vuosina 2004–2006 ja Kiti Kuikkaa, yhtä päähenkilöistä, MTV3:n vuosina 2007–2010 esittämässä draamasarjassa Sydänjää. Vuonna 2000 ensiesitettiin Veijo Meren näytelmään perustuva televisio­elokuva Sotamies Jokisen vihkiloma, jossa Ylijoki esittää Anelmaa, ja vuonna 2005 hänet nähtiin TV1:n kolmi­osaisessa mini­sarjassa NDA – Salassa­pito­sopimus. Hänet on nähty myös televisio­sarjoissa Hyvät neuvot kalliit ja Tahdon asia. Vuonna 2018 Ylijoki nähtiin Susanna Reinbothin roolissa televisio­sarjassa Keisari Aarnio.

Ensimmäinen teatteri­elokuva, jossa Ylijoki esiintyi, oli Ere Kokkosen ohjaama, Arto Paasilinnan romaaniin perustuva komedia­elokuva Kymmenen riivin­rautaa (2002), jossa hän esittää Tuula Virtasta. Muita elo­kuvia, joissa hän on näytellyt, ovat pitkä elo­kuva Musta jää (2007), jonka ohjasi Petri Kotwica, ja lyhyt­elo­kuvat Perinteinen 60 km (2001) ja Milja (2005).

Kirsi Ylijoella ja Apocalyptica-yhtyeestä tunnetulla Eicca Toppisella on yhteinen musiikki­projekti, kellari­bändinä 2010 aloittanut Cherry & the Vipers, jossa Ylijoki laulaa ja Toppinen soittaa rumpuja. Yhtye julkaisi ensi­albuminsa Cherry & the Vipers syyskuussa 2013.

Yksityiselämä 

Ylijoen puoliso oli Eicca Toppinen. Heillä on kaksi poikaa. Toppinen ja Kirsi Ylijoki seurustelivat vuodesta 1996 alkaen ja menivät naimisiin vuonna 1997. He ilmoittivat maalis­kuussa 2020 eronneensa. Ylijoki seurustelee häntä 20 vuotta nuoremman valokuvaaja Nestori Lönngrénin kanssa.

Filmografia

Elokuvat 

 Sotamies Jokisen vihkiloma (1999)
 Perinteinen 60 km (2001)
 Kymmenen riivin­rautaa (2002)
 Milja (2005)
 Musta jää (2007)
 Aikuisten poika (2014)

Televisio 

 Sydän toivoa täynnä (1997–1999)
 Töissä rakas (1999)
 Head­hunters (2004)
 Tahdon asia (2005)
 NDA – Salassa­pito­sopimus (2005)
 Kotikatu (2004–2006)
 Ilonen talo (2006)
 Sydänjää (2007–2010)
 Helppo elämä (2010)
 lovemilla (2014)
 Syke (2015)
 Onnela (2017)
 Keisari Aarnio (2018)
 Modernit miehet (2019–2020)
 Roba (2019)
 Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2019)
 Pohjolan laki (2020)

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
J. Jyrä

J. Jyrä eli Jukka-Pekka Isokangas (ent. Jyrä; s. 23. kesäkuuta 1965) on Vaasassa 1960-luvulla syntynyt, mutta Seinäjoella varttunut gospel-artisti. Hän on julkaissut kolme  äänitettä: "Viimeisen jälkeen", "Kumma maailma" ja "Kaunis maa, köyhän ikävä". J. Jyrä keikkailee säännöllisesti joko yksin kitaroineen tai yhtyeensä kanssa nimellä J. Jyrä band.  J. Jyrän kappaleet käsittelevät uskonasioita, mutta myös maallisempia teemoja on.

J. Jyrä on esiintynyt vuonna 1997 ilmestyneessä elokuvassa Kummeli Kultakuume.

Aiheesta muualla
Artistin kotisivut
Litostroton-yhtyeen kotisivut 

Suomalaiset muusikot
Hengellisen musiikin esittäjät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Tulikärpänen (sarjakuvahahmo)

Tulikärpänen () on DC Comicsin sarjakuvahahmo ja supersankari Batmanin vihollinen. France Herronin ja Dick Sprangin luoma hahmo esiintyi ensi kerran Detective Comics -sarjakuvalehden numerossa 184.

Garfield Lynns oli alun perin pyroteknikko elokuvayhtiössä, mutta ajautui köyhyyteen, jonka vuoksi hän suuntasi rikollisuuden maailmaan. Lynnsin ensimmäinen ryöstö ei mennyt suunnitelmien mukaan, kun Batman ja Robin saivat hänet kiinni. Lynnsille tulipalot olivat aluksi työhön liittynyt harrastus, mutta pian niistä tuli pakkomielle. Hän kuvittelee näkevänsä näkyjä liekeistä. Asuunsa hän sai inspiraatiota tulikärpäsistä, ja Lynnsistä tuli ammattimainen tuhopolttaja. Hänen viimeisin yritys polttaa Gotham maan tasalle meni pahasti pieleen, kun hän yritti räjäyttää kemikaalitehtaan. Tulikärpänen paloi lähes kokonaan, kun kemikaalitehdas räjähti ennen aikojaan. Nykyisin hän on hoidettavana Blackgaten vankilassa.

Henkilötietoja 
 Nimi: Garfield Lynns
 Ammatti: Pyroteknikko
 Toimipaikka: Gotham City
 Hiuksien väri: valkoiset
 Silmien väri: siniset

Tulikärpänen muissa medioissa

Animaatio

The New Batman Adventures 

Mark Rolston toimi Tulikärpäsen äänenä kyseisessä animaatiosarjassa. Hän oli pyroteknikko ja erikoistunut erikoisefekteihin. Lynns teki töitä entiselle tyttöystävälleen Cassidylle, josta hän kuitenkin joutui eroamaan. Lynns ei kestänyt hänen torjuntaa ja vannoi kostavansa Cassidylle, jonka seurauksena hänestä tuli Tulikärpänen-niminen rikollinen.

Justice League 

Justice League -animaatiosarjassa Tulikärpänen oli vankilassa ja pakeni sieltä Tohtori Kohtalon avulla. Muita jotka pakenivat olivat Solomon Grundy, Mokkasiinikäärme, Luminous ja Volcana. Tulikärpänen ja Volcana piileskelivät varastorakennuksessa ja jäivät kiinni Oikeuden Puolustajille. Vaikka Tulikärpänen ja Volcana olivat tämän aikana romanttisessa suhteessa Firefly ei ollut Tuomion Legioonan jäsen toisin kuin Volcana Justice League Unlimitedissä.

Batman (2004) 

Jason Marsdenin äänittämä Tulikärpänen on vapaa palkattava tuhopolttaja ja sabotoija, joka käyttää liekinheitinteknologiaa ja suihkumoottoria rikoksien tekemiseen. Ensiesiintymisessään Goth-Corp oli palkannut hänet sabotoimaan eri yrityksien teknologiaa. Myöhemmin hänet on myös nähty liittoutuneena Pakkasherran kanssa.

Videopelit 

Tulikärpänen esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.

Hahmoa näytelleet

Aiheesta muualla 
 Batman YTB 
 Legions of Gotham
 The Batman F

Batmanin vastustajat
DC-universumin superroistot
Numerus clausus

Numerus clausus (latinaa, suom. 'rajoitettu lukumäärä') tarkoittaa etenkin Suomessa ja Ruotsissa lähinnä yliopistoihin ja korkeakouluihin tietyn alan opiskelijoiksi otettavien määrän rajoittamista karsimalla pääsyvaatimuksin tai pääsykokein. Aiemmin esimerkiksi Helsingin yliopistoon oli jokaisella ylioppilaaksi kirjoittaneella vapaa pääsy, mutta opiskelijamäärän räjähdysmäisen kasvun vuoksi yliopiston oli 1950-luvulla luovuttava vanhasta periaatteestaan ja otettava asteittain käyttöön numerus clausus -periaate. Viimeiset Helsingin yliopiston tiedekunnat siirtyivät numerus clausuksen käyttöön 1960-luvulla.

Lähteet

Yliopisto
Onni Talas

Onni Eugen Aleksander Talas (vuoteen 1895 Gratschoff; 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta – 3. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen professori, itsenäisyyssenaatin jäsen ja diplomaatti.

Elämä ja ura 
Talaksen vanhemmat olivat kauppias Aleksander Tertullian Gratschoff ja Josefina Katharina Eugenia Wesander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 ja suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1901, sai varatuomarin arvon 1903 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1905. Talas toimi aluksi asianajajana Lahdessa 1901–1904 ja sitten Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden apulaisena 1905–1923. Hän oli myöhemmin Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden vaihtuva professori 1925–1930 ja virkaylioikeuden jäsen 1926–1930.

Talas oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1909–1918. Kokoomuksen kansanedustajana hän oli 1918–1919 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1927–1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Talas oli senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä 1917–1918 Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja Paasikiven I hallituksessa. Talas toimi myös Hessenin prinssiä Suomen kuninkaaksi pyytämässä käyneen lähetyskunnan puheenjohtajana.

Diplomaatin uralla Talas toimi Suomen asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1919–1921 sekä Suomen lähettiläänä Kööpenhaminassa, Tanskassa 1930–1934, Budapestissä, Unkarissa 1931–1940, Wienissä, Itävallassa 1933–1938, Ankarassa, Turkissa, Belgradissa, Jugoslaviassa ja Sofiassa, Bulgariassa 1934–1940, Roomassa, Italiassa 1940–1944 ja Itsenäisessä Kroatian valtiossa 1941–1942.

Talas ei hyväksynyt Väinö Tannerin teoksessaan Kuinka se oikein tapahtui esittämiä näkemyksiä vuoden 1918 tapahtumista ja kirjoitti sen vastineeksi vuonna 1949 teoksen Ei se niin tapahtunut. Talaksen muistelmateos ilmestyi hänen leskensä Lemmikki Talaksen toimittamana vuonna 1960.

Teoksia 
Laki maanvuokrasta maalla: kesäkuun 19 p:ltä 1902. WSOY, 1903
Kotipaikka-oikeus Suomen lain mukaan. 1905
Kunnan oikeus saada toiselta kunnalta korvausta antamastansa vaivaisavusta. Yrjö Weilin, 1905
Silmäys kotipaikka-oikeusteorioihin. Yrjö Weilin, 1905
 Kaupunkien kunnallishallintoa koskeva lainsäädäntö ulkomailla. Suomen kunnallinen keskustoimisto, 1915
Utländsk lagstiftning angående städernas kommunalförvaltning. Kommunala centralbyrån i Finland, 1915
 Kuningaslähetystön matkalta. Tekijä 1918
Suomen pakkolunastuslainsäädäntö, Osa 1. WSOY, 1924
Isä-Onni kertoo satuja. Kuvittanut Martti Sonkamo. Helsingissä: Otava, 1946
Ei se niin tapahtunut – vastaus Väinö Tannerille. 1949
Isä-Onnin uudet sadut. Kuvittanut Etel Raivio. Hämeenlinna: Karisto, 1950
Suomen itsenäistyminen ja Mannerheimin muistelmat. 1953
Muistelmia: Itsenäisyyssenaattorina ja lähettiläänä kymmenessä maassa. WSOY, 1960

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset senaattorit
Suomen oikeusministerit
Kansanedustajat
Suomalaiset diplomaatit
Nuorsuomalaiset poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Suomalaiset asianajajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Oxfordin ryhmäliike

Oxfordin ryhmäliike on yhdysvaltalaisen papin Frank Buchmanin 1921 perustama uskonnollis-siveellinen herätysliike, jonka nimeksi tuli myöhemmin Moraalinen varustautuminen. Suomeen liike levisi 1930-luvulla ja oli vaikutusvaltaisimmillaan ennen sotia ja vähän niiden jälkeen. Liike painotti alkuun käännytystyötä, mutta sen muuttuessa Moraaliseksi varustautumiseksi keskeiseksi ajatukseksi tulivat ehdottomat moraaliset periaatteet ja ajatus henkilökohtaisesta kääntymyksestä, jonka avulla uskottiin myös yhteiskunnallisten ongelmien ratkeavan.

Liikkeen tunnetuimpia julkisia edustajia on Suomessa ollut kansanedustaja Margit Borg-Sundman.

Lähteet

Kirjallisuutta
Grensted L. W., Mitä on Oxfordryhmäliike?, Otava, 1939
Kivivuori, Janne, Psykokirkko, Gaudeamus, 1999
 Ekstrand, Sixten, Tro och moral : Oxfordgrupprörelsen och MRA i Finland 1932-1955, Åbo Akademi 1993 Väitöskirja

Uskonnolliset järjestöt
Herätysliikkeet
Paul Paavela

Paul Paavela (13. huhtikuuta 1931 Suojärvi – 19. toukokuuta 1980 Vihti) oli rautatiehallituksen pääjohtaja ja sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri 1970-luvulla.

Ura 
Paavela pääsi ylioppilaaksi 1951 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1955, lainopin lisensiaatin tutkinnon 1957 sekä sai varatuomarin arvon 1959. Paavela toimi patentti- ja rekisterihallituksen osastosihteerinä 1956, puolustusministeriön kamreerina 1956–1958, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön esittelijänä 1958–1961 ja nuorempana hallitussihteerinä 1961–1962. Valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkönä Paavela oli 1967–1971, valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1969–1973 ja 1973–1974 sekä rautatiehallituksen pääjohtajana vuodesta 1973 lähtien.

Paavela oli valtiovarainministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979.

Yksityiselämä
Paul Paavela oli viestintäneuvos Jaakko Paavelan isoveli.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomen valtiovarainministerit
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset juristit
Valtionlaitosten johtajat
Rautatiehallituksen pääjohtajat
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Eläintarha (Helsinki)

Eläintarha (ruots. Djurgården) on puistoalue Helsingin Taka-Töölössä. 

Puisto sai alkunsa vuonna 1851, kun Henrik Borgströmin perustama puistoyhtiö vuokrasi kaupungilta laajan alueen Töölönlahden pohjoispuolelta.  Yhtiö rakennutti alueelle kävelyteitä, kuivautti siellä paikoitellen olleet suot sekä perusti kesäravintoloita, mutta muilta osin alueen alkuperäinen, laajalti kallioinen luonto säilytettiin. Borgströmin lahjoittamilla varoilla Helsingin puutarhayhdistys rakennutti sinne myös Talvipuutarhan. 

Alueesta tuli pian suosittu retkeilyalue. Aluksi sen nimenä oli Töölönpuisto, mutta  nimeksi vakiintui 1870-luvulla Eläintarha tukholmalaisen esikuvansa Djurgårdenin mukaan. Myöhemmin, vuonna 1889 alueelle aiottiin myös perustaa eläintarha, joka sitten kuitenkin sijoitettiin Korkeasaareen.  Nimi virallistettiin vuonna 1909.  Tukholman Djurgården oli saanut nimensä 1500-luvulla, kun siitä tuli kuninkaan metsästyspuisto.

Lähes alusta lähtien rautatie kuitenkin jakoi alkuperäisen puistoalueen kahtia, ja radan itäpuolella sijaitseva osa sai sittemmin nimen Alppipuisto. Aikoinaan on Eläintarhaan kuuluviksi luettu myös Linnunlaulun huvila-alue sekä Tokoinrannan puistoalue; tästä muistuttavat yhä alueella sijaitsevien Eläintarhantien ja Eläin­tarhan­lahden nimet.

Eteläpuolella vilkasliikenteinen Helsinginkatu erottaa Eläintarhan Töölönlahdesta. Pohjoisessa Eläintarha rajoittuu Nordenskiöldinkatuun, jonka toisella puolella, Auroran ja Laakson sairaaloiden välistä johtaa viherkäytävä keskuspuistoon. Usein kuitenkin myös Eläintarha mielletään osaksi Keskuspuistoa. Nordenskiöldinkadun yli valmistui 2012 suuri jalankulkusilta Auroransilta, joka yhdistää Eläintarhan ja varsinaisen Keskuspuiston.

Urheilupuisto 

Nykyisin Eläintarha on ennen kaikkea Suomen huomattavin urheilupuisto. Ensimmäiseksi, vuosina 1907–1910, sinne rakennettiin Eläintarhan urheilukenttä, joka on yksi Suomen aktiivisimmin käytetyistä yleisurheilukentistä. Kenttä uusittiin perusteellisesti vuoden 1983 yleisurheilun MM-kisoja varten. Kisoissa kenttä toimi lämmittely- ja harjoittelupaikkana.

Myöhemmin alueelle on rakennettu myös Olympiastadion, Uimastadion, Helsingin jäähalli, Töölön pallokenttä, Töölön jalkapallostadion, sekä uusimpana elokuussa 2006 avattu skeittipuisto Micropolis. Lähellä on myös Töölön kisahalli.

Eläintarhassa ajettiin vuosina 1932–1963 kuuluisat Eläintarhan ajot,  joka oli  Suomen tärkein moottoriurheilutapahtuma. Katsojia oli enimmillään 82 000.

Eläintarha kulttuurissa
Hugo Simbergin maalauksen Haavoittunut enkeli (1903) taustalla on maisema Töölönlahdelta Eläintarhasta. Paikka on nimetty taiteilijan samalta paikalta piirtämissä luonnoksissa. Taulussa näkyvä Töölönjoen uoma lahden pohjoisrannalla ei ole enää nykyään nähtävissä maastossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin puistot
Taka-Töölö
Parents Music Resource Center

Parents’ Music Resource Center (PMRC) oli Yhdysvalloissa vuonna 1985 perustettu järjestö, jonka pääasiallinen toimiala oli rock-musiikin vastustaminen. Järjestön mukaan rockin seksuaaliset ja väkivaltaiset teemat aiheuttivat erilaisia yhteiskunnallisia ongelmia. Virallisesti PMRC katsoi harjoittavansa pelkkää valistus- ja tiedotustoimintaa, mutta käytännössä järjestö ajoi populaarimusiikin sensuuria.

Historia 

Yhdysvalloissa toiminut National Parent/Teacher Association alkoi 1980-luvun alussa vaatia sisältövaroituksia rock-levyihin, joiden sanoitukset käsittelivät seksiä. Erityisen suuri vaikutus oli Princen kappaleella ”Let’s Pretend We’re Married” (1982), jossa graafisesti kuvaillaan suuseksiä. Järjestöllä oli lähes 5,5 miljoonaa jäsentä, ja sen aktiivit alkoivat lähettää vaikutusvaltaisille henkilöille kirjeitä, joissa näitä pyydettiin puuttumaan asiaan.

Eräs vastaanottajista oli valtiovarainministeri James A. Baker III:n vaimo Susan Baker. Hän värväsi projektiin mukaan muita vaikutusvaltaisten poliitikkojen ja liikemiesten vaimoja: Peatsy Hollingsin, Ethelann Stuckeyn, Tipper Goren ja Pam Howarin. He perustivat Parents’ Music Resource Centerin toukokuussa 1985. Johtokuntaan värvättiin vielä 17 ”Washington-vaimoa” lisää. Virginialainen kirkonmies Jeff Ling pestattiin kirjoittamaan PMRC:lle järjestön agendaan sopivaa kirjallisuutta. Ling oli jo aiemmin profiloitunut väkivaltaisten tai irstaiden rock-sanoitusten vastustajana.

PMRC:n virallinen tavoite oli vanhempien valistaminen rockmusiikin pornografisesta sisällöstä. Järjestö vaati epäsiveellisyyttä koskevien lakien tiukempaa tulkintaa. Baker vetosi myös levy-yhtiöihin ja vaati näiden julkaisupolitiikalta ”itsekuria”. Bakerin mukaan rock-sanoitukset ihannoivat itsemurhia, raiskauksia ja sadomasokismia, mikä murensi Yhdysvaltain yhteiskunnan arvopohjaa. Niinpä rockmusiikki oli vastuussa lisääntyneistä raiskauksista, teini-ikäisten itsetuhoisuudesta, alaikäisten tyttöjen raskauksista ja muista yhteiskunnallisista ongelmista. PMRC esitti, että tarvittaessa musiikkijulkaisuihin merkittäisiin seuraavat varoitukset: V (väkivalta), X (seksuaalisuus), O (okkultismi) ja D/A (päihteet). Koska pornografian myyminen lapsille oli laitonta, Baker katsoi, ettei PMRC vaatinut sensuuria vaan pelkästään olemassaolevien lakien noudattamista.

”PMRC Filthy Fifteen” 

PMRC julkisti kuuluisan luettelon viidestätoista kappaleesta (), jotka oli luokiteltu kaikkein loukkaavimmiksi ja haitallisimmiksi lapsille ja nuorille:

Kritiikki 

PMRC on saanut paljon julkista kritiikkiä erityisesti sen sensuroimilta artisteilta. Tämä kritiikki näkyy monissa kappaleissa, kuten thrash metal -yhtye Megadethin kappaleen ”Hook In Mouth” kertosäkeessä. Heavy metal -yhtye WASP on kritisoinut PMRC:tä yhtyeen konserteissa moneen otteeseen. Myös Eminem on ottanut Tipper Goren esille ainakin kappaleissa ”Without Me” ja ”White America”.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

PMRC:n historia, Claude Chastagner 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Gene Hoglan

Gene Hoglan (oik. Eugene Victor Hoglan II, s. 31. elokuuta 1967, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen extreme metal -rumpali, tunnettu mm. losangelesilaisen thrash metal -yhtye Dark Angelin rumpalina. Gene Hoglan toimi nuorempana myös Slayerin rumpuroudarina.

Hoglan osaa soittaa myös kitaraa ja on säveltänyt muutaman riffin Dark Angelin Leave Scars ja Time Does Not Heal -albumeille ja yhden Silent Scream -yhtyeen From the Darkest Depths of the Imagination -albumille. Hän on myös toiminut sessiorumpalina muun muassa norjalaisessa melodista black metalia soittavassa Old Man's Child -yhtyeessä ja tanskalaisessa death metal -yhtye Daemonissa. Hoglan on  soittanut rumpuja myös Fear Factoryssa (2009-2012). Hoglan soitti myös rummut Zimmer's Holen levylle When You Were Shouting At The Devil... We Were in League With Satan. Hän on soittanut rumpuja myös death metal -yhtye Deathin albumeilla Individual Thought Patterns sekä Symbolic vuosina 1993-1995.

Lähteet 
 
 "Gene Hoglan: The Atomic Clock" DVD

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin rumpalit
Testamentin jäsenet
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Matilda Joslyn Gage

Matilda Electa Joslyn Gage (1826 Cicero, New York – 1898 Chicago) oli yhdysvaltalainen suffragetti, ihmisoikeusaktivisti, vapaa-ajattelija ja kirjailija. 

Gage oli yksi kuuluisimmista 1800-luvun naisten oikeuksia ajaneista henkilöistä. Hän toimi National Woman Suffrage Associationin, kansallisen naisten äänioikeuden yhdistyksen, eli NWSA:n puheenjohtajana vuosina 1875–1876 ja kirjoitti yhteistyössä Susan B. Anthonyn, Elizabeth Cady Stantonin ja Ida Husted Harperin kanssa lopulta kuusiosaiseksi muodostuneen kirjasarjan nimeltä History of Woman Suffrage. Kirjasarja kertoi naisten äänioikeuden historiasta. Gage osallistui myös Stantonin teoksen The Woman’s Bible kirjoitustyöhön, joskaan häntä ei virallisesti merkitty kirjan kirjoittajaksi.

Gage tunnetaan kenties parhaiten työstään naisten oikeuksien parissa, mutta hän toimi sen lisäksi muun muassa orjuutta vastustavissa ja intiaanien oikeuksia kannattavissa liikkeissä. Gage myös kritisoi kristinuskoa ja kannatti valtion ja kirkon eroa. Hän oli naimisissa Henry Hill Gagen kanssa, ja heillä oli yhteensä viisi lasta. Gagen tytär Maud oli naimisissa kirjasarja Ozin luojan L. Frank Baumin kanssa. Kuollessaan Gage asui Baumien luona Chicagossa. Hänet on haudattu Fayettevillen hautausmaalle New Yorkin Fayettevilleen.

Aiheesta muualla 

 The Matilda Joslyn Gage Foundation. 

Yhdysvaltalaiset feministit
Yhdysvaltalaiset orjuuden vastustajat
Uskontokriitikot
Vuonna 1826 syntyneet
Vuonna 1898 kuolleet
Julian Hunte

Julian Robert Hunte (s. 14. maaliskuuta 1940, Castries) on diplomaatti ja poliitikko, ja Karibialla sijaitsevan Saint Lucian nykyinen Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs. Hän oli Saint Lucian ulkoministeri huhtikuusta 2001 aina lokakuuhun 2004 saakka, ja tämän ohella hän toimi 2003 Yhdistyneiden kansakuntien 58. yleiskokouksen puheenjohtajana.

Elämäkerta 

Julian Hunte opiskeli liiketaloutta ja laskentatoimea, ja hän on diplomaattisen ja poliittisen työnsä ohella myös talousvaikuttaja. Opiskeluaikoinaan hän pelasi maansa krikettimaajoukkueessa; aktiiviurheilukautensa jälkeen hän jatkoi lajin parissa toimitsijana ja edusti maansa krikettijärjestöä kansainvälisellä tasolla. 

Poliittisen uransa Hunte aloitti 1967 kaupunginvaltuutettuna ja ammattiyhdistysjohtajana. Sittemmin hän nousi ensin Saint Lucian pääkaupungin Castries'n pormestariksi ja tämän jälkeen valtiolliseen politiikkaan ennen kutsumistaan hallitukseen 2001. Sen ohella hän oli ammattiyhdistysten liiton puheenjohtaja ja johti vuosina 1984–2004 Saint Lucian työväenpuoluetta (Saint Lucia Labour Party, SLP). Puoluejohtaja valittiin parlamenttiin 1987. Hunte edusti maataan YK-suurlähettiläänä ensimmäistä kertaa 1998–2001. Vuonna 2003 hänet valittiin ensimmäisenä "kääpiövaltioiden" edustajana YK:n yleiskokouksen puheenjohtajaksi. Yhdistyneiden kansakuntien 58. yleiskokousta Julian Hunte johti 16. syyskuuta 2003 – 14. syyskuuta 2004. Lokakuussa samana vuonna häntä seurasi Saint Lucian ulkoministerinä Petrus Compton. Hunte on jälleen ollut maansa YK-suurlähettiläänä 7. joulukuuta 2004 lähtien.

Maaliskuusta 2006 lähtien Julian Hunte on toiminut Pienten saarivaltioiden liiton (AOSIS) puheenjohtajana. Hunte on naimisissa, hänen vaimonsa on Charlotte Elizabeth Jennifer Hunte (omaa sukua Clarke), ja hänellä on neljä lasta. Hänellä on oma yritys, Julian R. Hunte Group of Companies, joka toimii vakuutus- ja kiinteistöalalla.

Kunnianosoituksia 

Hunte nimitettiin 1979 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan arvoasteella (OBE). Välittömästi toimikautensa YK:n yleiskokouksen puheenjohtajana päätyttyä syksyllä 2004 nimitti paavi Johannes Paavali II Hunten, huolimatta hänen katolisen kirkon näkemysten vastaisesta tuestaan oikeuteen raskaudenkeskeytykseen, suurristin ritariksi Vatikaanin Pius-ritarikuntaan.

Aiheesta muualla 

 Esittely Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen sivuilla

Saintlucialaiset poliitikot
Diplomaatit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Nurmeksen Sepot

Nurmeksen Sepot on vuonna 1915 perustettu urheiluseura Nurmeksessa. Sen lajeihin kuuluvat jääkiekko, pesäpallo, yleisurheilu, tanssi, suunnistus ja lentopallo, pöytätennis (ennen jalkapallo ja pöytätennis). Seuran nykyisenä puheenjohtajana toimii Mikko Meriläinen. Seuralla on kokopäiväinen toiminnanohjaaja sekä puolipäiväinen toimistoapulainen. 

Pesäpallon SM-sarjassa seuran miesjoukkue pelasi kesällä 1967 (suomensarjan lohkovoitto 1966). Pohjois-Karjalan aluemestaruuden se voitti jo 1937 ja oli karsimassa välisarjaan 1938 häviten kuitenkin Lieksan Urheilijoille. Maakuntasarjassa seura on onnistunut useita kertoja voittamaan Itä- ja koillislohkon, sekä aiemmin Pohjois-Karjalan lohkon. Lisäksi Sepot on ollut Pohjois-Karjalan piirinmestari useampia kertoja.

Nurmekseen jäähalli valmistui v.2003

Seuran naisjääkiekko on voimissaan. kaudella 2014-2015 Mimmeillä on edustusjoukkue, tyttöjen joukkueita on kolme.

Sepot vietti 100-vuotisjuhliaan 19.9.2015 PielisAreenalla.

Tunnettuja ja menestyneitä Seppojen urheilijoita
Jouni Kortelainen, entinen kestävyysjuoksija
Jarmo Korhonen, lentopalloilija
Lauri Kivinen, pesäpalloilija
Ville Ikonen, pesäpalloilija
Juha Pääkkönen, entinen keihäänheittäjä
Markku Kemiläinen, entinen seiväshyppääjä ja 10-ottelija
Olli Huovinen, lentopalloilija
Sini Nevalainen, lentopalloilija

Junioritoiminta

Palkinnot ja huomionosoitukset

Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat 
 Kalevi Karttunen (1962)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyksen kotisivu

Pohjois-Karjalan maakunnan urheiluseurat
Suomalaiset urheilun yleisseurat
Vuonna 1915 perustetut urheiluseurat
Pesäpalloseurat
Nurmes
Teuvo Tahko

Teuvo Tahko (Napoleon Brie) on kuvitteellinen päävastustajahahmo Prätkähiiret-sarjassa, joka on Detroitia hallitseva plutolainen. Hän on pienikokoinen, ja hänen silmänsä ovat eriväriset. Tahko ja Leipäjuusto ovat vihollisia. Nimensä Tahko on saanut samannimisestä juustosta sekä brie-juustosta (englanninkielisessä).

Historia
Tahko on Leipäjuuston pahin plutolainen kilpailija, ja heidän yhteinen historiansa alkoi jo kouluajoista. Detroitissa asuva Tahko on selkeästi menestyksekkäämpi pahis omassa kaupungissaan kuin Leipäjuusto Chicagossa. Siksi hän yrittääkin päästä Leipäjuustosta eroon, jotta saisi vallattua myös Chicagon itselleen. Pikkuruinen ja mielipuolinen Tahko on armoton ja erikoisen juonitteleva pahis, joka puhuu Looney Tunes -animaatiosta tutun Elmerin aksentilla. Lisäksi hän on todella egoistinen menestyksensä vuoksi. Suurin osa menestyksestä on hänen oikean käden miehensä Numero ykkösen ansiota, joka onkin selkeästi parempi apulainen kuin Rasvanahka Leipäjuustolle.

Esiintymiset 

2. tuotantokausi
 Moottorikaupungin meininkiä
 Takaisin marsiin, osat 1–3
 Kaunis nainen

3. tuotantokausi
 Hanttapuliopisto
 Vielä kerran, Lalli!

4. tuotantokausi
 Olipa kerran Marsissa, osat 2–3

Lähteet

Prätkähiiret-sarjan hahmot
Kuvitteelliset avaruusolennot
Phish

Phish on yhdysvaltalainen rockyhtye Vermontista. Se perustettiin Vermontin yliopistolla vuonna 1983. Phish on varsin suosittu esiintyjä, erityisesti opiskelijapiireissä. Pohjois-Amerikan ulkopuolella ei ole ollut mainittavampaa menestystä. Levymyynnin suhteen Phish ole ollut Yhdysvalloissakaan mikään tähti, parhaiten myynyt albumi, Billy Breathes, nousi Billboardin listan seitsemänneksi. Tosin monet albumit ovat myyneet pitkällä aikavälillä paljon. Yhtyeellä on kuitenkin vahva kulttimaine ja sillä on poikkeuksellisen uskollinen fanikunta.  

Phishin musiikki omalaatuinen sekoitus eri tyylisuuntia. Heidän musiikistaan voi löytää vaikutteita funkista, folkista, countrystä, bluegrassista, psykedeelisestä sekä progressiivisesta rockista. Yhtyeen musiikissa on vahvoja vaikutteita myös jazzista. Etenkin yhtyeen live-esiintymisissä, heillä on tapana improvisoida, niin että esitettävä kappale muuttuu keikoilla moneen suuntaan. Samoin teki Grateful Dead, jonka seuraajana Phishiä on pidetty.

Jäsenet 
Trey Anastasio, kitara ja laulu
Mike Gordon, basso
Jon Fishman, rummut
Page McDonnell, koskettimet 1985-

Entiset jäsenet 
Marc Daubert, lyömäsoittimet (1984-1985)
Jeff Holdsworth, kitara (1983-1986)

Diskografia
The White Tape, kasetti, omakustanne, 1986, CD (1998)
The Man Who Stepped Into Yesterday, omakustanne, (1987)
Junta, (1988)
Lawn Boy, (1990)
A Picture of Nectar, (1992)
Rift, (1993)
Hoist, (1994)
A Live One, (1995) (live)
Billy Breathes, 1996
Slip Stich and Pass, (1997) (live)
The Story of the Ghost, (1998)
Hampton Comes Alive, (1999) (6CD, live)
Farmhouse, (2000)
The Siket Disc, internet-sivuilta ladattava albumi, (2000)
Round Room, (2002)
Undermind, (2004)
New Year's Eve 1995 - Live at Madison Square Garden, (2005) (live)
Live in Brooklyn, (2006) (live)
Colorado '88, (2006) (live)
Joy, (2009) 
Fuego, (2014)
Big Boat, (2016)

Live-albumisarjat 
Live Phish Series, 20 kokonaista konserttia, 2001-2003
Bonus Shows, seitsemän konserttia, 2004-2005

Videot ja DVD:t 
Tracking, 1994, VHS-dokumentti
Bittersweet Motel, 2001, dokumentti
Live in Vegas, 2002, live
Specimens of Beauty, 2004, dokumentti
It, 2004, live
Live in Brooklyn, 2006, live
DVD:nä, ellei toisin mainita.

Aiheesta muualla
phish.net

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Funk rock -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset folk rock -yhtyeet
Suomen I armeijakunta (jatkosota)

Suomen I armeijakunta oli Suomen armeijan yhtymä jatkosodassa.

Historia 
Armeijakunta perustettiin jatkosodan hyökkäysvaiheessa 13. elokuuta 1941. Armeijakunnan tehtävänä oli vallata Sortavala ja tuhota Lahdenpohjan-Pyhäjärven-Sortavalan kolmion sisällä olleet neuvostojoukot. Armeijakunta suoritti tehtävänsä ja oli rintamavastuussa Kannaksella 1. helmikuuta 1942 saakka, jonka jälkeen armeijakunta siirrettiin Itä-Karjalaan, jossa se muodosti V armeijakunnan 10. helmikuuta 1942.

Komentaja 
Armeijakunnankomentajana oli perustamisesta 13. elokuuta 1941 28. elokuuta saakka jääkärieversti Einar Mäkinen.

Joukot 
2. divisioona
7. divisioona
19. divisioona

Jatkosodan suomalaiset armeijakunnat
Hal Fowler

Hal Fowler oli yhdysvaltalainen pokerinpelaaja. Hänet muistetaan ensimmäisenä amatöörinä, joka onnistui voittamaan World Series of Pokerin epävirallisen maailmanmestaruuden (1979).

Fowlerin nousu WSOP:n pääturnauksen voittoon oli useiden mielestä koko sarjan historian hienoin. Hän oli finaalipöydässä - jossa pelasivat mm. Johnny Moss ja Bobby Baldwin - pahimmillaan 500 000 merkkiä tappiolla, josta hän kuitenkin kiri lopulta voittoon. 

On väitetty, ettei Fowler itse maksanut sisäänpääsyään turnaukseen, vaan sen olisi tehnyt toinen maailmanluokan pokerinpelaaja Benny Binion.

Fowler katosi nopeasti pokeripiireistä, syynä tiettävästi diabeteksestä aiheutuneet komplikaatiot, jotka olivat huonontaneet hänen näköaistiaan ja kävelykykyään.

Lähteet

Viitteet

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Yuqi Wang

Yuqi Wang on kiinalaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva taidemaalari. Hän opettaa useissa työpajoissa ympäri Yhdysvaltoja. Hänen työnsä mukailevat prerafaeliittien tapaa piirtää ja maalata ja hän käyttää töissään aina elävää mallia.

Wang opiskeli Kiinassa Tiianjin Academy of Fine Artissa ja Yhdysvalloissa Central Academy of Fine Artissa. Hän kuvailee tyyliään sekoitukseksi yksityistä, julkista, prerafaeliitteja, eurooppalaista muotokuvataidetta ja kiinalaista perintöä. Rossettin ja Burne-Jonesin vaikutus on nähtävissä Wangin töissä. Wangin töitä on julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa maailmalla, mukaan lukien Japanin kuninkaallisen perheen kokoelma.

Aiheesta muualla
http://www.prweb.com/releases/2005/6/prweb247086.htm
http://art.rationalmind.net/v/Romantic/Yuqi+Wang/
http://calladus.blogspot.com/2007/01/friday-in-atelier-miss-chen-by-yuqi.html

Amerikankiinalaiset
Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Donald Norman

Donald A. Norman (s. 25. joulukuuta 1935) on Kalifornian ja San Diegon yliopistojen kognitiotieteen emeritusprofessori ja Northwestern-yliopiston tietojenkäsittelytieteen (Computer Science) professori. Hän opettaa Stanfordin yliopistossa. Norman kuuluu Encyclopaedia Britannican toimituskuntaan. 

Norman on yksi Nielsen Norman Groupin perustajajäsenistä yhdessä Jakob Nielsenin kanssa. Hän on työskennellyt myös Apple Computer ja Hewlett-Packard -yrityksissä. 

Norman tuli tunnetuksi julkaistuaan kirjan The Psychology of Everyday Things, 1988 (julkaistiin uudelleen nimellä The Design of Everyday Things, 2002). Se on suomennettu Miten avata mahdottomia ovia? Tuotesuunnittelun salakarit (1991). Norman toteaa kirjassaan, että useimmiten ihminen syyttää itseään siitä, ettei joku arkipäiväinen esine tai kone toimi sillä tavalla kuin sen kuuluisi. Useimmiten kysymys on kuitenkin epäonnistuneesta tuotesuunnitelusta, josta hän luettelee kirjassaan lukuisia esimerkkejä. Normanin mielestä tekniikkalähtöinen suunnittelu ei palvele loppukäyttäjää. 

Norman on julkaissut 12 teosta, joissa hän käsittelee ihmisen ja koneen välistä käyttöliittymää. Kirjoja on käännetty useille kielille.

Tuotantoa

Explorations in cognitio, 1975
User centered system design. New perspectives on human-computer interaction, 1986
The psychology of everyday things, 1988 (julkaistiin uudelleen nimellä The design of everyday things, 2002)
Turn signals are the facial expressions of automobiles, 1992
Things that make us smart: Defending human attributes in the age of the machine, 1993 
The Invisible Computer, 1999
Emotional Design: Why we love (or hate) everyday things, 2003 
The Design of Future Things, 2007

Katso myös 
 Käytettävyys

Aiheesta muualla

Don Norman’s jnd-web site
Human Centered Design 
http://mitpress.mit.edu/e-books/Hal/chap12/author.html  
http://www.epssinfosite.com/knowledgebase/people/donnorman 
http://www.usabilityviews.com/don_by_date.html 

Yhdysvaltalaiset tieteilijät
Yhdysvaltalaiset tietotekniikan kehittäjät
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Paksunahka

Paksunahka on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Aarne Tarkas.

Juoni
Albert Tuppura (Hannes Häyrinen) on pankissa työskentelevä nuori amatöörisalapoliisi, joka lavastetaan syylliseksi holvissa säilytetyn professori Kannuksen räjähdysainekaavan varkauteen. Tuppura joutuu pakenemaan ympäri Helsinkiä valepukuiset etsivät kintereillään yrittäessään samalla jäljittää kaapattua professori Kannusta. Ensiesiintymisen elokuvassa tekee etsiväpari Koukku ja Ripatti. Etsivä Koukkua esittää Uljas Kandolin ja yksinkertaista etsivä Ripattia Heikki Savolainen.

Arviot
Elokuva on koottu vanhoista aineksista. Sen teemat ovat peräisin menestysjännäristä Radio tekee murron ja sota-ajan vakoilutarinoista. Sen komediallinen kestävyys ei kanna, mutta kritiikin mukaan siinä katsotaan olevan nostalgista viehätysvoimaa. Myös etsiväkaksikko Ripatti ja Koukku saa kiitosta. Tarkaksen elokuvien hölmöläiskarikatyyrit poliiseista ovat suomalaiselokuvien joukossa aivan poikkeuksellisen voimakkain vedoin piirrettyjä.

Ensi-ilta
Elokuvan ensi-ilta oli 4. huhtikuuta 1958 Adamsissa, Tuulensuussa ja Coronassa.

Näyttelijät

Lähteet

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1958 suomalaiset elokuvat
Aarne Tarkaksen ohjaamat elokuvat
Aarne Tarkaksen käsikirjoittamat elokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat
Montes Taurus

Montes Taurus on rosoinen ja epäyhtenäinen vuoristoinen alue Kuussa. Nämä huiput sijaitsevat ylänköalueella Mare Serenitatista itään. Vuoriston läpimitta on 172 km. Jotkut vuoriston vuorista kohoavat kolmen kilometrin korkeuden. Johannes Hevelius nimesi Montes Tauruksen Etelä-Turkissa sijaitsevien Taurusvuorten mukaan.

Kuun vuoret
Kingston Technology

Kingston Corporation on yhdysvaltalainen elektroniikkayhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1987 Kalifornian Fountain Valley, jossa on nykyäänkin sen päämaja. Kingstonilla on tuotantolaitoksia Yhdysvalloissa, Britanniassa, Irlannissa, Malesiassa, Kiinassa ja Taiwanissa. Kingston aloitti tietokoneiden muistien valmistajana, ja se on yhä suurin itsenäinen DRAM-muistipiirien tuottaja maailmassa. Kingston on joidenkin tietojen mukaan maailman toiseksi suurin flash-muistien valmistaja. Kingston sai ensimmäisen patentin SIMM (Single In-line Memory Module) -piirin valmistamiseen vuonna 1988.

Yhtiön palveluksessa on maailmanlaajuisesti yli 3 300 työntekijää, ja vuonna 2006 myynti oli yli 3,4 miljardia dollaria. Yhtiön nykyinen laajalti tunnettu logo otettiin käyttöön 1990-luvun puolivälissä.

HyperX 
HyperX on Kingstonin omistama pelaamiseen keskittyneiden laitteiden tuotemerkki. Sen alla valmistetaan muun muassa headsetteja, näppäimistöjä, SSD-levyjä ja muistimoduuleja. HyperX sponsoroi monia elektronisen urheilun joukkueita. HyperX myydään  HP:lle vuoden 2021 aikana.

Aiheesta muualla 

 Kingston Corporation virallinen sivusto 
 HyperX  

Yhdysvaltalaiset elektroniikkayhtiöt