joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Säätyvaltiopäivät

Säätyvaltiopäivät olivat entisajan Euroopassa monissa maissa lakia säätävä kokous, jossa jokainen sääty oli edustettuna erikseen. Useimmissa maissa säätyvaltiopäivillä olivat edustettuina aatelissääty, pappissääty ja porvarissääty, Ruotsissa poikkeuksellisesti myös talonpoikaissääty. Säätyvaltiopäivät olivat ennen 1800-lukua käytössä ainakin Ranskassa, Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa, Pohjoismaissa sekä Puolassa (nimellä Sejm).

Säätyvaltiopäiviä kutsutaan usein pelkästään nimellä valtiopäivät.

Ruotsin säätyvaltiopäivät

Ruotsissa jokaisella neljällä säädyllä oli oma kamari, joka otti kantaa valtiopäivillä käsiteltäviin asioihin. Jokaisella säädyllä oli myös oma puhemiehensä ja sihteerinsä. Aatelissäädyn puhemiestä kutsuttiin maamarsalkaksi.

Katso myös: Ruotsin maapäivät

Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät 

Porvoon valtiopäivistä 25. maaliskuuta 1809 alkaen Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät toimivat erillään Ruotsin valtiopäivistä ylimääräisten valtiopäivien loppuun 18. syyskuuta 1906 asti. Ne kokoontuivat istuntoihinsa ylimääräiset valtiopäivät huomioon ottaen 15 kertaa autonomian aikana.

Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiesten vaalipiireinä toimivat tuomiokunnat. Kustakin tuomiokunnasta valittiin yksi edustaja.

Suomen aateliskalenterissa olevien aatelissukujen päämiehet edustivat valtiopäivillä omia sukujaan. Papistolla oli erityinen piispat, kirkkoherrat ja kappalaiset käsittävä vaalimenetelmänsä. Porvarit valittiin kaupungeista raatihuoneilla järjestetyissä vaaleissa. Talonpoikaisto valittiin tuomiokunnissa toimittamissa valitsijamies vaaleissa.

Säätyvaltiopäivät korvaavan Eduskunnan ensimmäiset vaalit järjestettiin 15.–16. maaliskuuta 1907.

Katso myös: Tammikuun valiokunta (1862)

Aiheesta muualla 
 Eduskunta: Porvoon valtiopäivät 
 Eduskunta: säätyvaltiopäivät 1809–1906 
 Luettelo Suomen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajista säätyvaltiopäivillä
Ahvenanmaan lippu

Ahvenanmaan lippu on Suomen itsehallinnollisen maakunnan Ahvenanmaan virallinen lippu. Sitä käytettiin ensimmäistä kertaa Maarianhaminassa 3. huhtikuuta 1954. Se on ainoa virallinen Suomen maakunnan lippu vastaavasti kuin Ahvenanmaa on Suomen ainoa itsehallinnollinen maakunta. Ahvenanmaan lippu on mittasuhteita lukuun ottamatta Ruotsin lipun kaltainen paitsi että siihen on lisätty punainen risti symboloimaan Suomea. Lipussa yhdistyvät Ruotsin lipun sinikeltaiset värit ja Suomen vaakunan keltapunaiset värit.

Lippu on Ahvenanmaan itsehallintoalueen lippu, jota voidaan käyttää maissa. Merellä Ahvenanmaalle rekisteröidyt tai siellä kotipaikkaansa pitävät kauppa-, kalastus- ja huvialukset voivat vapaasti valita, käyttävätkö ne Ahvenanmaan vai Suomen lippua. Ahvenanmaan maakunnan omistamat alukset käyttävät kuitenkin aina Ahvenanmaan lippua.  Lisäksi asetus liputuksesta Suomen lipulla (383/1978) määrää, että Ahvenanmaan maakunnan julkisten rakennusten on virallisina valtakunnan liputuspäivinä liputettava Suomen lipulla. Toisaalta Ahvenanmaan maakuntalaki määrää nämä liputtamaan maakuntalipulla maakunnan liputuspäivinä.

Historia 

Vielä 1950-luvulla Ahvenanmaalla oli yleisesti käytössä Ahvenanmaan lippuna epävirallinen lippu, joka muodostui kolmesta vaakasuorasta raitaa. Raidat olivat saman kokoisia, ja niistä ylin ja alin olivat sinisiä ja keskimmäinen keltainen. Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi ei suostunut vahvistamaan lippua, koska katsoi sen, että lipun ainoat värit olivat samat kuin Ruotsin lipun värit, viittaavan epälojaalisuuteen Suomea kohtaan. Nykyisen lipun hän vuonna 1954 vahvisti, koska siinä on molemmat Suomen vaakunavärit punainen ja keltainen.

Lipun mitat ja värit 
Ahvenanmaan lipun korkeus on 17 ja pituus 26 mittayksikköä. Punakeltaisen ristin leveys on 5 mittayksikköä. Tästä punaisen osan leveys on 2 mittayksikköä ja tätä ympäröivät keltaiset reunat kukin 1,5 mittayksikköä leveät. Sinisten kenttien korkeus on 6 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten sinisten kenttien leveys on 8 ja uloimpien kenttien 13 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 6 : 1,5 : 2 : 1,5 : 6 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 8 : 1,5 : 2 : 1,5 : 13.

Lipun viralliset värit ovat:

NCS (Natural Colour System):
 Sininen: 3065-R90B
 Keltainen: 0580-Y10R
 Punainen: 1085-Y90R
Pantone:
 Sininen: 2945C ja 300U
 Keltainen: 116C ja 109U
 Punainen: 186C ja 185U
CMYK:
 Sininen:  C = 100%. M = 54%, Y = 2%, K = 0%
 Keltainen: C = 0%. M = 16%, Y = 100%, K = 0%
 Punainen: C = 6%. M = 100%, Y = 100%, K = 0%

Ahvenanmaan omat viralliset liputuspäivät

 30. maaliskuuta, Ahvenanmaan demilitarisoinnin juhlapäivä
 Huhtikuun viimeinen sunnuntai, Ahvenanmaan lipun päivä
 9. kesäkuuta, Ahvenanmaan itsehallintopäivä, eli Ahvenanmaan maakuntapäivien ensimmäisen kokoontumisen (1922) vuosipäivä

Katso myös

 Skandinaavinen risti
 Ahvenanmaan vaakuna

Lähteet

Lippu
Itsehallintoalueiden liput
Suomen liput
Heinäveden seurakunta

Heinäveden seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se toimi Heinäveden kunnassa Pohjois-Karjalassa ja kuului kuuluu Kuopion hiippakuntaan ja Rautalammin rovastikuntaan. Jäseniä seurakunnassa oli 2 701 mikä on kunnan asukasluvusta noin 78 %.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seurakunnan kotisivut

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Heinävesi
Doug Bradley

Douglas William ”Doug” Bradley (s. 7. syyskuuta 1954 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä ja tuottaja.     

Bradley kävi lukion Quarry Bank High Schoolissa ja valmistui Liverpoolin yliopistosta. Hän on ollut Clive Barkerin läheinen ystävä kouluajoista lähtien. Hän on esittänyt kenobiitti Pinheadin roolia kahdeksassa Hellraiser-elokuvassa, sekä kapteeni Elliot Spenceriä elokuvissa Hellbound: Hellraiser II (1988) ja Hellraiser III: Hell on Earth (1992)

Hän on myös esiintynyt monissa Cradle of Filthin kappaleissa, ja hänet voidaan kuulla myös yhtyeen vuoden 2008 albumilla Godspeed on the Devil’s Thunder.

Bradley asuu Lontoossa Lynne-vaimonsa, lapsiensa ja kissansa kanssa.

Filmografia

Aiheesta muualla 
 
 Doug Bradleyn kotisivut
 http://www.rengamedia.com/dougbradley.html

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Eric Viscaal

Eric Viscaal (s. 20. maaliskuuta 1968 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija. Viscaalin pelipaikka oli hyökkääjä.

Viscaal aloitti uransa pikkuseura Tongelressa, josta hän siirtyi ensimmäiseen ammattilaisjoukkueeseensa, PSV Eindhoveniin, vuonna 1986. Kahden PSV-kauden jälkeen hän siirtyi naapurimaa Belgiaan, SK Beverenin joukkueeseen, jossa hänet valittiin heti debyyttikaudellaan maan pääsarjan parhaaksi nuoreksi pelaajaksi. Beverenin jälkeen Viscaal edusti Belgiassa vielä Lierse SK:ta ja AA Gentiä, kunnes siirtyi Sveitsin Grasshoppersiin ja sieltä pian takaisin kotimaahansa De Graafschapiin. Siellä hän pelasi neljä kokonaista kautta, kunnes muutti taas naapurimaan puolelle, tällä kertaa KV Mechelenin joukkueeseen. Viscaalin uran viimeiseksi seuraksi jäi Belgian 4. sarjatasolla pelaava Dilbeek Sport. Hän lopetti uransa vuonna 2003.

Alankomaiden maajoukkueessa Viscaal pelasi viisi ottelua.

Ammattilaisuran tilastot
1986-87 PSV Eindhoven (4 ottelua/0 maalia)
1987-88 PSV Eindhoven (20/8)
1988-89 SK Beveren (34/17)
1989-90 Lierse SK (29/14)
1990-91 AA Gent (31/12)
1991-92 AA Gent (32/15)
1992-93 AA Gent (31/12)
1993-94 AA Gent (30/14)
1994-95 AA Gent (29/4)
1995-96 Grasshoppers (13/7)
1995-96 De Graafschap (18/9)
1996-97 De Graafschap (31/9)
1997-98 De Graafschap (31/14)
1998-99 De Graafschap (32/10)
1999-00 De Graafschap (32/10)
2000-01 De Graafschap (21/4)
2000-01 KV Mechelen (8/1)
2001-02 KV Mechelen (29/5) (2. sarjataso)
2002-03 KV Mechelen (15/3)
Yhteensä: 365/145

Aiheesta muualla
Viscaal Fussballdatenin tietokannassa
Viscaal Voetbal Internationalin sivuilla
Tietoja Viscaalista
Viscaalin maaottelut 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Akira

Akira () on tulevaisuuteen sijoittuva sarjakuva, jonka on luonut Katsuhiro Ōtomo. Tarina julkaistiin alun perin Japan’s Young Magazine -lehdessä vuosina 1982–1990, ja siinä on yhteensä yli 2 000 sivua. Sarja on koottu kahdeksitoista albumiksi, jotka on käännetty myös suomeksi; Akira oli toinen Suomessa julkaistu mangasarja. Sarjan pohjalta tehtiin anime-elokuva vuonna 1988.

Juoni

Tokiossa räjähtää uudentyyppinen pommi vuonna 1992, ja muutaman tunnin kuluttua syttyy kolmas maailmansota. Myöhemmin vanhan Tokion raunioille syntyy uusi metropoli, Neo-Tokio.

Vuonna 2030 moottoripyöräjengiläiset Kaneda ja Tetsuo ajelevat kielletylle vanhan Tokion alueelle. Tetsuolle sattuu onnettomuus ja pian paikalle ilmestyy armeija. Tetsuolle tehdään kokeita, ja hän alkaa saada psykokineettisiä voimia. Tetsuon ja Kanedan ystävyys joutuu koetukselle, ja Tetsuosta tulee kilpailevan pyöräjengin johtaja. Lopulta Kaneda yrittää oman jenginsä kanssa tappaa Tetsuon, siinä kuitenkaan onnistumatta.

Tetsuo herättää Akiran, jota on pidetty syväjäädytettynä vaarallisen suurien psyykkisten voimiensa takia. Akira aiheuttaa uuden räjähdyksen, joka raunioittaa Neo-Tokion. Uudelleen tuhoutuneen kaupungin asukkaat jakautuvat kahteen leiriin, joista toinen on Tetsuon johtama ”Suur-Tokion keisarikunta”, joka palvoo Akiraa jumalanaan, ja toinen syntyy muut psykokineettisiä voimia omaavat lapset yhteen keränneen Lady Miyakon ympärille.

Tetsuon voimat kasvavat kunnes ne vetävät vertoja Akiran voimille ja lopulta yhtyvät niihin valtavassa räjähdyksessä, synnyttäen uuden maailmankaikkeuden. Kanedan ja hänen ystäviensä johdolla Neo-Tokion raunioille perustetaan uusi valtio, joka saa nimekseen Suur-Tokion keisarikunta.

Eroavaisuuksia

 Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2019, kun taas sarjakuvan vuoteen 2030
 Sarjakuvassa Akira tuhoaa Tokion vuonna 1992 (itämaisissa versioissa vuonna 1982), elokuvassa taas vuonna 1988

Katso myös 

 Akira (elokuva)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Salmi, Markku: Akira-mangan arvostelu. Anime.
 Sinisalo, Otto: Sademies Neo-Tokiosta. Kvaak.fi 16.5.2003.
 Turku, Jani: Akira-projekti päättyy. Kvaak.fi 9.12.2006.

Mangasarjat
Science fiction -anime ja -manga
Seinen
1980-luvun anime ja manga

ko:아키라
nl:Akira
ja:AKIRA
no:Akira
sv:Akira
SMYAL

SMYAL (lyhenne sanoista Sexual Minority Youth Assistance League) on yhdysvaltalainen järjestö, joka tukee seksuaalivähemmistöihin kuuluvien nuorten hyvinvointia. Nuoriksi SMYAL luokittelee 13-21-vuotiaat. Järjestö perustettiin Washington D.C.:ssä vuonna 1984.

Aiheesta muualla 
SMYAL:in kotisivut 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Kolumbian kansallislaulu

Oh Gloria Inmarcesible ("Oi katoamaton kunnia") on Kolumbian kansallislaulu. Sen on sanoittanut Rafael Núñez (1825 - 1894), joka on myös pääosin kirjoittanut vuodesta 1886 vuoteen 1991 voimassa olleen Kolumbian tasavallan perustuslain. Laulun on säveltänyt italialainen säveltäjä Oreste Sindici (1828 - 1904). Laulusta tuli virallisesti Kolumbian kansallislaulu 28. lokakuuta 1920, jolloin Kolumbian parlamentti hyväksyi lain kansallisista symboleista.  

Kolumbian kansallislaulu koostuu kaikkiaan yhdestätoista säkeistöstä sekä kertosäkeestä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain kertosäe sekä ensimmäinen (joskus myös toinen) säkeistö. Lain mukaan maan kaikkien radioasemien on soitettava kansallislaulu klo 6.00 ja klo 18:00.  

Kansallislaulut
Kolumbialainen kulttuuri‎
Olli Junes

Olli-Pietari Junes (s. 1978 Uumaja, Ruotsi) on suomalainen juontaja ja toimittaja.

Junes muutti perheensä kanssa kolmivuotiaana Ouluun. Joitakin vuosia myöhemmin perhe muutti Tornioon, jossa he asuivat useita vuosia. Junes kävi Torniossa koulua opiskellen lopulta Tornion taiteen- ja viestinnän koulutusyksikössä.

Junes aloitti radiouransa työharjoittelijana YleX:n edeltäjässä Radiomafiassa vuonna 1997. Aluksi Junes toimitti ja juonsi kanavalle POP-uutisia ja myöhemmin siirtyi toimittamaan ja juontamaan UpTeekki-ohjelmaa Anssi Aution lähdettyä kanavalta nuorten tv-ohjelma Jyrkin tuottajaksi. Radiomafian vaihduttua YleX:ksi Junes jatkoi UpTeekki-ohjelman seuraajan, X-Ryhmän juontaja-toimittajana. Vuonna 2005 Junes siirtyi YleX Iltapäivä -ohjelmaan, jota hän toimitti ja juonsi alkuvuoteen 2008 saakka, kunnes siirtyi YleX Aamu -ohjelmaan. Junes siirtyi YleX Viikonlopun tuottajaksi syyskuussa 2008, pari viikkoa hänen monivuotisen juontajaparinsa Tuomas Rajalan lähdettyä kanavalta. Tämän jälkeen Junes toimi useita vuosia YleX Aamu -ohjelman tuottajana.

Syksystä 2013 alkaen Junes on toiminut Yle Puheen vastaavana tuottajana ja nykyisin Yle Puheen ohjelmapäällikkönä.

Lähteet 

Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Edward Furlong

Edward Walter Furlong (s. 2. elokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimmat roolisuoritukset ovat nuori John Connor elokuvassa Terminator 2 – Tuomion päivä ja Danny Vinyard elokuvassa American History X.

Elämäkerta 
Sukujuuriltaan meksikolais-venäläinen Edward Furlong syntyi Glendalessa, Kaliforniassa. Hän vietti lapsuutensa setänsä ja tätinsä Sean ja Nancy Furlongin luona. Hän ei ollut kiinnostunut näyttelemisestä, kunnes tuottaja Gale Anne Hurd lähestyi häntä pasadenalaisella nuorisokerholla  syyskuussa 1990 ja tarjosi John Connorin roolia tulevassa Terminator 2 – Tuomion päivässä. Hän voitti roolistaan MTV Movie Awardin parhaasta läpimurtoroolista sekä Saturn Sci-Fi -palkinnon parhaana nuorena näyttelijänä. Edward tunnetaan myös eläinten oikeuksien puolustajana: hän on PETA:n jäsen.

Furlong on esiintynyt elokuvissa monien merkittävien näyttelijöiden, kuten Meryl Streepin sekä Liam Neesonin, kanssa. Vuonna 1998 hän sai toisen tärkeän roolin elokuvassa American History X näyttelijä Edward Nortonin rinnalla. Seuraavana vuonna hän esiintyi Detroit Rock Cityssä. Steve Buscemin ohjauksessa Elukkatehdas (2000) hän esitti pääroolia, nuorukaista joka tuomitaan vankilaan pienehköstä huumerikoksesta; vastanäyttelijänä oli Willem Dafoe.

Hänen oli tarkoitus jatkaa rooliaan John Connorina Terminator 3: Koneiden kapinassa (2003), mutta se ei käynyt päinsä hänen huume- ja alkoholiongelmiensa takia.

Vuonna 1993 Edward esiintyi Aerosmithin musiikkivideossa nimeltä ”Living on the Edge” ja on myöhemmin esiintynyt muun muassa Metallican videossa ”The Unnamed Feeling”. Edward esitti myös Jimmy Cuervon roolia elokuvassa The Crow: Wicked Prayer (2005)

Ongelmat lain kanssa 
Terminator 2 – Tuomion päivän jälkeen Furlong sekaantui toistuvasti huumeisiin ja alkoholiin. Ongelmat veivät häneltä roolin Terminator 3: Koneiden kapinassa. Edward on käynyt useita kertoja alkoholivieroituksessa Malibussa. Vuonna 2013 hän joutui vankilaan huumausainerikoksesta.

Yksityiselämä 
Furlong on aikoinaan seurustellut muun muassa seuraavien henkilöiden kanssa: Soleil Moon Frye, Jacqueline Louise Domac, Natasha Lyonne, Paris Hilton, Jolene Blalock, Liz Levy.

Edward Furlong oli avioliitossa vuosina 2006–2009 näyttelijä Rachael Bellan kanssa ja heillä on yhteinen poika (s. 2006).

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Eddie Furlong Zone

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Sambo

Sambo () on Neuvostoliitossa kehitetty kamppailulaji. Sen nimi tulee venäjän kielen sanoista "samooborona bez  oružija" (Самооборона без оружия), jotka suomeksi tarkoittavat itsepuolustusta ilman aseita. Sambon juuret ovat peräisin perinteisessä venäläisessä kansanpainissa, mutta siinä on elementtejä myös ulkomaalaisista taistelulajeista kuten judosta. Neuvostoliitossa laji tunnustettiin virallisesti vuonna 1939.

Perinteisessä sambossa painopiste on heitoissa, lukoissa ja mattokamppailussa. Se muistuttaa hyvin paljon judoa, suurimpana erona on jalkalukkojen salliminen, kun taas kuristusotteet ovat kiellettyjä. Combat sambo (ven. Bojevoje sambo) on alun perin sotilaiden käyttöön kehitetty laji, jossa käytetään myös muun muassa lyöntejä, mutta myös kuristusotteet ovat sallittuja toisin kuin muissa Sambon muodoissa. Lajin harjoittaminen oli neuvostoaikaan siviileiltä kiellettyjä, mutta vuonna 1991 se tunnustettiin Venäjällä urheilulajiksi, ja 2001 käytiin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut. Yhdysvaltain samboliiton säännöt ovat pitkälti samat kuin perinteisessä sambossa, pääasiallinen ero on kuristusotteiden salliminen. Sambossa käytettävä puku koostuu takista, joka on samankaltainen kuin esimerkiksi judossa, lyhytlahkeisista housuista sekä painikengistä. Ottelijat käyttävät otteluissa erottuakseen sinisen tai punaisen väristä takkia ja housuja.

Kansainvälinen painiliitto UWW, ent. FILA, otti sambon ohjelmaansa vuonna 1968 ja sambon kansainvälinen lajiliitto FIAS (Federation International Amateur Sambo) perustettiin 1985. Vuonna 1993 se jakautui amerikkalaisjohtoiseen ja venäläisjohtoiseen haaraan, joista läntinen tuli jälleen FILA:n alaisuuteen vuonna 2005.

Aiheesta muualla

International Sambo Federation 

Kamppailulajit
Neuvostoliiton urheilu
Hiromi

Hiromi (, s. 26. maaliskuuta 1979, Hamamatsu) on japanilainen jazzpianisti ja säveltäjä. Hän on tunnettu virtuoosimaisesta ja energisestä livesoitannastaan. Tyyliltään hän on monipuolinen, usein fuusion puolella.

Historia 

Hiromi aloitti 6-vuotiaana klassisen pianonsoiton opinnot. Jazzin maailmaan hänet opasti 8 vuoden iässä hänen pianonopettajansa Noriko Hakita. 14-vuotiaana hän pääsi mm. soittamaan Tšekin filharmonikkojen kanssa. 17-vuotiaana hän sai tilaisuuden tavata jazzpianisti Chick Corean Tokiossa. Corea oli pyytänyt Hiromin lavalle seuraavan päivän konsertissaan kuultuaan tämän soittoa. Myöhemmin hän lähti opiskelemaan Berklee College of Musiciin, Bostoniin, Massachusettsiin, osaamatta vielä englantia. Siellä maineikas Ahmad Jamal halusi opettaa Hiromia kuultuaan tämän soittoa. Ensimmäinen levytyssopimus syntyi 17-vuotiaana jazz-levy-yhtiö Telarcin kanssa.

Hiromi on vuoden 2003 debyyttilevystään lähtien kiertänyt maailmaa lukuisilla jazz-festivaaleilla. Hän on myös säveltänyt monien japanilaisten yritysten (mm. Nissanin) mainoksiin musiikkia.

Hiromi Uehara Trio 

Hiromin jazztrion muut jäsenet ovat basisti Mitch Cohn ja rumpali Dave DiCenso. Vuonna 2004 hän teki toisen albuminsa Brain, jolla soittaa hänen Berkleen kanssaopiskelijoitaan: basisti Tony Grey ja rumpali Martin Valihora. Hiromin uusimmalla levyllä esiintyy myös maailmanluokan basisti Anthony Jackson.

Hiromi Uehara Trio on kiinnitetty vuoden 2008 Tampere Jazz Happeningin yhdeksi esiintyjäksi.

Soittimet  
Hiromi soittaa Yamaha C3 -flyygeliä ja Nord Lead 2 -koskettimia.

Diskografia 
 Another Mind (2003) 
 Brain (2004) 
 Spiral (2006) 
 Move: The Trio Project (2012) 
 Alive (2014) 
 Spark (2016)

Aiheesta muualla

 Telarc Jazz Piano Artist: Hiromi

Fuusiojazz
Japanilaiset jazzpianistit
Japanilaiset säveltäjät
Jazzmusiikin säveltäjät
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hikaru Utada

Hikaru Utada (, oik. 宇多田光, s. 19. tammikuuta 1983 New York) on japanilainen laulaja ja yksi maansa menestyneimpiä artisteja. Hänen debyyttialbuminsa First Love on Japanin myydyin levy. Hänet tunnetaan myös nimillä Utada, jota hän käyttää englanninkielisessä tuotannossaan, ja Hikki, joka on hänen lempinimensä.

Utada on tehnyt yhteistyötä muun muassa Squaresoftin kanssa videopeleissä Kingdom Hearts ja Kingdom Hearts II. Kingdom Heartsin teemakappale on nimeltään ”Hikari” ja jatko-osan teemakappale on ”Passion”. Englanninkieliset versiot näistä kappaleista ovat ”Simple and Clean” ja ”Sanctuary”.

Utada kasvoi sekä New Yorkissa että Tokiossa ja on kaksikielinen. Hänen molemmat vanhempansa ovat työskennelleet musiikkialalla. Hänen isänsä Teruzane Utada on tuottaja, ja hänen äitinsä Junko Utada oli kuuluisa enka-laulaja 1970-luvulla (artistinimellä Keiko Fuji).

Utada ei alun perin halunnut uraa musiikin parissa, koska hän näki kuinka hektistä hänen vanhempiensa elämä oli ja kuinka paljon he joutuivat uhraamaan musiikin vuoksi. Hän joutui usein myös nukkumaan sohvalla vanhempiensa levytysstudiolla. Hikarun ollessa kymmenvuotias vanhemmat kysyivät häneltä, osaisiko hän kirjoittaa laulun. Hän yritti ja seurauksena syntyi laulu nimeltä ”I’ll Be Stronger”. Saman ikäisenä hän myös lauloi pieniä osia vanhempiensa musiikkiprojektissa U3:ssa.

Albumit

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
U3Music Inc — Utadan virallinen blogi 

Japanilaiset laulajat
J-pop
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksei Stahanov

Aleksei Grigorjevitš Stahanov (ven. Алексей Григорьевич Стаханов; 3. tammikuuta 1906 (J: 21. joulukuuta 1905) Lugovaja, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. marraskuuta 1977 Torez, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta) oli neuvostoliittolainen kaivosmies, joka sai vuonna 1970 Sosialistisen työn sankarin arvon. Stahanov nousi julkisuuteen vuonna 1935 nimeään kantavan työjärjestelmän keulakuvana. Järjestelmä tähtäsi työn tuottavuuteen, ja sen oli määrä osoittaa sosialistisen talousjärjestelmän paremmuus. Stahanovin väitettiin louhineen 3. elokuuta 1935 ennätykselliset 102 tonnia hiiltä viidessä tunnissa ja neljässäkymmenessäviidessä minuutissa, mikä oli neljätoistakertainen määrä työläisille asetettuun kiintiöön verrattuna. Saavutusta on myöhemmin kritisoitu järjestetyksi propagandatempuksi.

Kadijivka (nykyisin Ukrainassa) nimettiin vuonna 1978 Stahanoviksi Aleksei Stahanovin muistoksi. Stahanov teki tuotantoennätyksensä kaupungin hiilikaivoksessa.

Vastaavia työn sankareita kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen myös muihin sosialistisiin maihin. Tällainen oli muun muassa Saksan demokraattisessa tasavallassa muurari Hans Garbe. Hänen saavuttamansa "ennätyksellinen työteho" ei innostanut muita työläisiä, jotka pelkäsivät työtaakkansa lisääntymistä. uutisen julkaisun jälkeen Garbe joutui juoksemaan tehtaasta karkuun.

Katso myös
 Stahanovilaisuus

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset henkilöt
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Skonto FC

Skonto Futbola Klubs oli jalkapalloseura Latvian pääkaupungista Riiasta. Se voitti Latvian itsenäistymisen jälkeen vuodesta 1992 pelatun maan pääsarjan Virslīgan mestaruuden 13 kertaa peräkkäin, mutta jäi vuonna 2005 toiseksi. Vuonna 2010 seura voitti vielä yhden mestaruuden. Latvian cupin joukkue voitti kahdeksan kertaa. Seura meni konkurssiin vuonna 2016 jäätyään ilman lisenssiä talousvaikeuksien vuoksi. Latvian toisella sarjatasolla 1. līgassa pelaava RTU Futbola centrs otti haltuunsa osan seurasta ja on esiintynyt vuodesta 2017 alkaen nimellä RTU FC/Skonto Academy.
__notoc__

Saavutukset
 14 Latvian mestaruutta: 1992–2004, 2010
 8 Latvian cup-mestaruutta: 1992, 1995, 1997, 1998, 2000–2002, 2012
 Latvian SNT:n mestaruus 1991

Entisiä pelaajia 
 Marians Pahars
 Māris Verpakovskis
 Aleksandrs Koliņko
 Igors Stepanovs
 Vitalijs Astafjevs
 Andrejs Rubins
 Mihails Zemlinskis

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu

Skonto FC
Riian urheilu
Game Boy Micro

Game Boy Micro on Nintendon valmistama ja Game Boy -konsolisarjaan kuuluva käsikonsoli, jonka kehittely alkoi vuonna 2004 Game Boyn päivitettynä versiona. Game Boy Micro julkistettiin vuoden 2005 E3-messuilla ja julkaistiin vuoden 2005 lopulla. 

Konsolin mitat ovat 50 mm × 101 mm × 17,2 mm. Se painaa 80 grammaa ja tukee Game Boy Advance -pelejä. Laitteessa on muun muassa vaihdettava etupaneeli ja ladattava akku, joka kestää jopa 5–10 tuntia. Game Boy Micron voi yhdistää USB-kaapelilla tietokoneeseen tai USB-liitännällisiin Nintendo Game Boy -versioon. Game Boy Micro ei tue muistikortteja, vaan kuten aikaisemmissakin Game Boy Advance -laitteissa, pelit tallentuvat pelimoduulille.

Aiheesta muualla 

Game Boy -konsolisarja
Ahmat Kadyrov

Ahmat Abdulhamidovitš Kadyrov (, 23. elokuuta 1951 – 9. toukokuuta 2004) oli yksi Venäjästä irtautuneen Tšetšenian johtajista, mufti ja myöhemmin Venäjän tuella Tšetšenian presidentti. Hänet murhattiin pommilla Groznyin stadionilla 9. toukokuuta 2004. Hänen poikansa Ramsan Kadyrov on nykyisin Tšetšenian johtaja ja voimahahmo.

Kadyrov syntyi Karagandassa, Kazakkien neuvostotasavallassa, jonne tšetšeenit karkotettiin toisen maailmansodan jälkeen. Perhe palasi Tšetšeno-Ingušiaan huhtikuussa 1957.

Kadyrov opiskeli leikkuupuimurin kuljettajaksi ja työskenteli sovhoosilla ja rakennusmiehenä. Vuonna 1980 hän meni Buharan madrassakouluun ja 1982 Taškentin islamilaiseen yliopistoon. Vuodet 1986–1988 hän oli Gudermesissa varaimaamina. Vuonna 1989 hän perusti ensimmäisen pohjoiskaukasialaisen islamilaisen instituutin Kurtšaloin kylään ja toimi sen rehtorina. Vuonna 1990 hän lähti opiskelemaan šariaa Ammanin islamilaiseen yliopistoon, mutta palasi jo 1991 kotimaahansa.

Vuonna 1993 hänet nimitettiin Tšetšenian varamuftiksi ja syyskuussa 1994 Tšetšenian tasavallan virkaa tekeväksi muftiksi. Vuonna 1995 hänet valittiin vaalilla toimeensa ensimmäisen Tšetšenian sodan aikana, jolloin hän julisti jihadin Venäjää vastaan ja kehotti jokaista tšetšeenia surmaamaan ainakin 150 venäläistä.

Vuonna 1999 hän tuomitsi julkisesti Šamil Basajevin yritykset luoda islamilainen valtio voimatoimin naapuritasavalta Dagenstaniin. Separatistijohtaja Aslan Mashadov nimitti häntä "viholliseksi numero yksi" ja erotutti hänet. Kadyrov luopui separatismista ja ryhtyi Moskova-mieliseksi. Hänet nimitettiin Tšetšenian tasavallan päämieheksi toisen Tšetšenian sodan jälkeen ja 5. lokakuuta 2003 valittiin vaalilla tasavallan presidentiksi. Hän arvosteli keskusjohtoa useasti tasavallan unohtamisesta ja arvosteli armeijaa kovista otteista. Separatistit pitävät Kadyrovia petturina ja Moskovan nukkehallitsijana ja hänet yritettiin surmata useaan kertaan, ainakin tammikuussa ja syyskuussa 2001 ja toukokuussa 2003.

9. toukokuuta 2004 pommi surmasi Kadyrovin voiton päivän tilaisuuksissa Dinamo-stadionilla Groznyissa. Iskussa kuoli ja loukkaantui monia muitakin, mukaan lukien joukkojen komentaja Tšetšeniassa, kenraali Valeri Baranov, joka loukkaantui vakavasti. Kadyroville myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi post mortem.

Hänen toinen elossa oleva lapsensa, Ramsan Kadyrov, josta sittemmin on tullut tasavallan pääministeri ja presidentti, on omine sotilasjoukkoineen ja Venäjän armeijan tuella pyrkinyt kostamaan isänsä surmaajille.

Lähteet 

Tšetšenialaiset sotaherrat
Tšetšenialaiset poliitikot
Venäjän federaation sankarit
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Venäläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Gustav Vigeland

Gustav Vigeland (11. huhtikuuta 1869 Mandal – 12. maaliskuuta 1943 Oslo) oli norjalainen kuvanveistäjä.

Vigeland syntyi puuseppämestarin poikana Mandalissa, pienessä rannikkokaupungissa Etelä-Norjan rannikolla. Perhe oli uskonnoltaan pietistinen. Nuorena hän oppi lukemaan ja vuolemaan puuta paikallisessa koulussa. Vuosina 1884–1885 Vigeland oli puusepän oppipoikana Kristianiassa (nyk. Oslo). Isän kuolema pakotti Vigelandin palaamaan kotiin auttamaan perhettään. Vuonna 1888 hän kuitenkin palasi Kristianiaan. Siellä hänestä tuli kuvanveistäjien Brynjulf Bergslienin ja ja Mathias Skeibrokin oppipoika. Vuonna 1889 Vigeland debytoi näyttelyssä teoksella Hagar ja Ismael. Seuraavina vuosina hän työskenteli ja vietti aikaa muun muassa Kööpenhaminassa, Pariisissa, Berliinissä ja Firenzessä.

Ensimmäisen oman näyttelynsä Vigeland piti vuonna 1894. Vastaanotto oli ristiriitainen, mutta kriitikot arvostivat Vigelandia. Oma tuotanto ei kuitenkaan elättänyt taiteilijaa, joten vuonna 1897 hän aloitti Nidarosin tuomiokirkon restauraatiotyöt Trondheimissa. Vuosina 1900–1910 Vigeland teki useita muotokuvaveistoksia, jotka nostivat hänet suureen suosioon Norjassa. Hän ihaili yksinkertaisuutta, mutta hänen työnsä olivat tähän aikaan koristeellisempaa tyyliä. Vuonna 1916 hän alkoi veistää graniittipatsaita, joihin hän sai tavoittelemaansa yksinkertaisuuden, mutta pystyi sisällyttämään niihin kasvonpiirteiden lisäksi psykologisen näkemyksen. Vigelandin omaksuma tyyli osui ajan hermoon, sillä antiikin ja norjalaista kuvanveistoa hallinneen Bertel Thorvaldsenin ihailu oli väistymässä. 

Vigelandin tyyli ulottuu varhaisvuosien uusklassismista ensin jugendiin ja lopuksi plastiseen monumenttitaiteeseen. Vigelandin töissä tärkeitä teemoja olivat kuolema ja naisen ja miehen suhde.  

Vuonna 1921 Vigeland teki Oslon kaupungin kanssa sopimuksen, jossa kaupunki lupautui rakentamaan taiteilijalle ateljeen ja asunnon. Samalla Vigeland lupautui luovuttamaan kaupungille kaikki siihenastiset työnsä ja tulevien veistostensa luonnokset. Ateljee museoitiin Vigelandin kuoleman jälkeen. Vigeland on näkyvästi esillä Oslossa sijaitsevassa Vigelandin puistossa, joka perustettiin vuonna 1924. 

Gustav Vigelandin veli taidemaalari Emanuel Vigeland (1875–1948) tuli tunnetuksi erityisesti lasimaalausten tekijänä.

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Vigelandin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Aiemmin Vigelandin kuva on ollut myös toisen, sittemmin käytöstä poistetun 737-800:n pyrstössä.

Lähteet 
 Gustav Vigelund Vigelund – museet og parken

Viitteet

Aiheesta muualla

 Redd for misbruk av Gustav Vigelands kunst 
 

Norjalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Ramzan Kadyrov

Ramzan Ahmatovitš Kadyrov (, s. 5. lokakuuta 1976 Tsenteroi) on tšetšenialainen sotilasjohtaja. Hän on ollut tasavallan presidentti huhtikuusta 2007 oltuaan sitä ennen pääministeri ja virkaatekevä presidentti helmikuusta 2007. Hän on maan surmatun presidentin Ahmat Kadyrovin poika.

Kadyrovin kauden piti päättyä huhtikuussa 2016, ja hän kertoi etukäteen väistyvänsä vallasta. Syyskuussa 2016 hänet kuitenkin valittiin kolmannelle kaudelle 97 prosentin ääniosuudella.

Kadyrov taisteli Venäjän armeijan joukkoja vastaan ensimmäisessä Tšetšenian sodassa, mutta vaihtoi puolta vuonna 1999. Hänet nimitettiin tasavallan varapääministeriksi hänen isänsä kuoltua pommi-iskussa 9. toukokuuta 2004, ja hän aloitti kamppailun kostaakseen surmatyön. Kun pääministeri Sergei Abramov loukkaantui auto-onnettomuudessa joulukuussa 2005, Kadyrovista tuli tasavallan virkaatekevä pääministeri. Presidentiksi päästäkseen ehdokkaan täytyy Tšetšenian perustuslain mukaan olla 30-vuotias.

Pääministerinä Kadyrov otti käyttöön osia islamilaisesta laista, šariasta, julisti pyhän sodan terroristeja vastaan ja kielsi uhkapelin lisäksi alkoholin valmistuksen ja käytön. Hän on myös ehdottanut moniavioisuuden ottamista käyttöön, koska tasavallassa on sotien jäljiltä kymmenesosa vähemmän miehiä kuin naisia.

Helmikuussa 2006 Kadyrov kielsi Muhammad-pilapiirrosjupakan vuoksi Tanskan kansalaisilta pääsyn Tšetšeniaan.  

Ihmisoikeusryhmien mukaan Kadyrovin yksityinen kolmituhatmiehinen armeija (kadyrovtsy) on vastuussa monista tasavallassa tapahtuneista murhista, raiskauksista, kidutuksista ja kaappauksista.

Kadyrovin on väitetty keränneen separatistijohtaja Aslan Mashadovista luvatun 10 miljoonan dollarin palkkion, mutta tätä ei ole virallisesti annettu tiedoksi verikoston kierteen jatkumisen pelossa.

Kadyrov on tammikuun 2020 tietojen mukaan virallisesti sairauslomalla, mutta venäläisen Argumenti i fakti -lehden mukaan häntä on pyydetty siirtymään toisiin tehtäviin. Lehden mukaan vaihtoehtoisesti hän on valmistautumassa kohtaamaan venäläisen vapaaottelijan Aleksandr Jemeljanenkon.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Chechnya's gun-toting strongman, BBC 

Tšetšenialaiset sotaherrat
Tšetšenialaiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Brahman

Brahman (sanskritia; devanagari: ब्रह्मन्; IAST: brahman) on hindulaisuuteen liittyvä käsite, joka tarkoittaa maailman sielua, kaikkeuden taustalla olevaa perimmäistä totuutta.  Brahmanin katsotaan olevan muuttumaton, voittamaton, kaikkialla läsnä oleva, sukupuoleton, kaikkivoipa ja kaikkitietävä voima. Siksi sitä ei tarvitse enempää kuvailla.

Lähteet

Hindulaisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kristján Eldjárn

Kristján Eldjárn (6. joulukuuta 1916 Tjörn, Islanti – 14. syyskuuta 1982 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) oli Islannin kolmas presidentti. Hän toimi virassaan vuosina 1968–1980.

Eldjárn syntyi Tjörnissä vuonna 1916. Hänen vanhempansa olivat Þórarinn Kr. Eldjárn ja Sigrún Sigurhjartardóttir. Eldjárn opiskeli arkeologiaa Kööpenhaminan yliopistossa. Hänestä tuli Islannin presidentti vuonna 1968. Hänet valittiin uudelleen vuosina 1972 ja 1976. Vuonna 1980 Eldjárnia seurasi Islannin presidenttinä Vigdís Finnbogadóttir. Eldjárn kuoli vuonna 1982 Clevelandissä, Ohiossa, jossa häntä oltiin hoitamassa sydänongelmien takia.

Lähteet 

Islannin presidentit
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Anapsidit

Anapsidit on vanhentunut matelijoiden ryhmä, jonka lajien kallosta puuttuu ohimoaukot. Perinteisesti anapsidit olivat yksi matelijoiden neljästä alaluokasta (Anapsida), joka sisälsi kilpikonnat ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Nykyään se kuitenkin sisältää monia kaukaista sukua olevia matelijaryhmiä, joista toiset ovat läheisempää sukua diapsideille kuin toisille anapsideille ja joille oli yhteistä vain ohimoaukoton kallo, mikä tekee anapsideista parafyleettisen ryhmän.

Kilpikonnat  

Ennen kilpikonnat sijoitettiin perinteisesti anapsideihin, jolloin ne olivat ainoita nykyisin eläviä anapsideja. Nykyään sukulaissuhde kilpikonnien sekä kivihiilikauden ja permikauden anapsidien välillä on kuitenkin yhä epävarma. Useimmat paleontologit uskovat nykyisin, että kilpikonnat polveutuvat diapsideista, jotka menettivät ohimoaukkonsa. Diapsideissa kilpikonnat luetaan nykyisin yleensä Pantestudines-kladiin, ja ne saattavat olla läheisintä sukua joko arkosaureille (Archosauromorpha tai Archelosauria) tai lepidosaureille (Ankylopoda).

Evoluutio 

Ensimmäiset anapsidit kehittyivät kivihiilikaudella noin 312 miljoonaa vuotta sitten ja olivat samalla ensimmäisiä matelijoita. Vaikka Procolophonidae-heimo eli vielä triaskaudella, lähes kaikki muut anapsidit, kuten millerettidit, nycteroleteridit ja pareiasaurit, kuolivat sukupuuttoon permikauden lopulla joukkotuhossa. Ensimmäiset kilpikonnat kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 220 miljoonaa vuotta sitten.

Katso myös 

 Parareptilia
 Diapsidit
 Synapsidit
 Sauropsida
 Euryapsida

Lähteet

Aiheesta muualla 

Introduction to Anapsida from UCMP

Anapsidit
Taksonomisesti vanhentuneet eliöryhmät
Finlandia-hiihto

Finlandia-hiihto on Suomessa vuosittain käytävä pitkän matkan maastohiihtokilpailu. Aluksi hiihdettiin Hämeenlinnasta Lammin kautta Lahteen. Koska kaupunkien välinen reitti kulkee useiden järvien yli ja ne eivät ole joka vuosi riittävän paksussa jäässä, kilpailu on siirtynyt nykyisin Lahden ympäristössä kulkevalle reitille.

Historia  

Ensimmäistä Finlandia-hiihtoa suunniteltiin vuonna 1973 Hämeenlinnan ja Hyvinkään välille. Lumen vähyyden vuoksi se jouduttiin kuitenkin perumaan. Ensimmäinen startti tapahtui vuonna 1974, jolloin reittinä oli 75 kilometrin matka Hämeenlinnasta Lahteen. Vuonna 1976 osallistujia oli jo 3 500 kaikkiaan 14 eri maasta. Vuodesta 1978 Finlandia-hiihto on kuulunut Ruotsissa Uppsalassa perustettuun Worldloppet-sarjaan ainoana suomalaisena tapahtumana.

Vuonna 1982 hiihtäjiä oli ensi kertaa yli 10 000, mukana muun muassa Japanin prinssi Tomohito. Kahden vuoden kuluttua Finlandia pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan maailman suurimpana massahiihtotapahtumana. Tuolloin osallistujia oli jo yli 13 000. Vuonna 1986 sallittiin ensimmäistä kertaa perinteisen ohella myös vapaa hiihtotapa. Finlandiaa hiihdettiin yhtä aikaa kummallakin hiihtotavalla, kunnes vuonna 1988 ainoaksi hiihtotekniikaksi vakiintui perinteinen. Perinteisen hiihtotavan rinnalle tuli vuonna 1990 vapaa Finlandia, joka hiihdettiin varsinaista Finlandiaa edeltäneenä päivänä. Vapaa Finlandia jäi tällöin lyhytaikaiseksi, mutta vapaalla hiihdettiin oma kisansa jälleen 2007.

1990-luvulla hiihto jouduttiin siirtämään lumiolojen vuoksi Hämeenlinnasta Lahteen peräti viidesti. Vuoden 2000 hiihdon jälkeen tehtiin päätös, että reitiksi valitaan vuodesta 2001 alkaen pysyvästi Lahti-Hollola-Lahti. Niinpä vuoden 1999 kisa oli viimeinen, joka hiihdettiin Hämeenlinnasta Lahteen.

Vuoden 2011 Finlandia-hiihdossa oli ensimmäistä kertaa FIS maraton cupin arvo, mikä lisäsi hiihdon kilpailullista arvoa ja näkyvyyttä. 

Finlandia-hiihdon 40-vuotisjuhlahiihdossa 2013 osallistujamäärä ylitti 7000:n hiihtäjän rajan. Samana vuonna perustettiin Finlandia Ski Team, joka osallistuu kotimaisiin ja kansainvälisiin kilpahiihdon ja massahiihdon tapahtumiin.

Vuonna 2020 Finlandia-hiihto jouduttiin perumaan ensimmäistä kertaa. Syynä oli lumen puute.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finlandia-hiihdon kotisivut
 Finlandia-hiihdon kuva-arkisto
 Marathon Skier -nettijulkaisu on Finlandia-hiihdon uusi kansainvälinen kanava. Viidellä kielellä ilmestyvä Marathon Skier on Worldloppet- ja Euroloppet-massahiihtojen esittelyfoorumi ja pitkän matkan hiihtoihin keskittyvän elämäntavan esittelijä.
 Finlandia-hiihdon kuvat 2014 

Suomen hiihtokilpailut
Worldloppet
Lahden urheilutapahtumat
Epäsymmetrinen informaatio

Epäsymmetrinen informaatio tarkoittaa taloustieteessä tilannetta, jossa transaktion yhdellä osapuolella on enemmän informaatiota kuin toisella. Tyypillisesti tuotteen myyjällä on enemmän informaatiota kuin tuotteen ostajalla. Myös päinvastainen tilanne on mahdollinen.

Myyjällä on yleensä enemmän informaatiota esimerkiksi käytetyn auton kaupassa ja asuntokaupassa. Näissä tilanteissa myyjä tuntee tuotteen ominaisuudet ja arvon paremmin kuin ostaja. Ostajalla voi olla enemmän informaatiota esimerkiksi terveysvakuutuksen kaupassa ja toimilupakaupassa. Ostaja voi tietää paremmin oman sairastumistodennäköisyytensä kuin vakuutuksen antaja. Toimiluvan ostaja voi tietää paremmin mahdollisuudet luvan hyödyntämiseen kuin sen myöntävä viranomainen.

Epäsymmetrinen informaatio on yksi markkinahäiriön lähde. Tilanteita, joissa on epäsymmetristä informaatiota, analysoidaan peliteorian avulla.

Kenneth Arrow kuvasi ensimmäisenä epäsymmetrisen informaation tilanteen uraauurtavassa artikkelissaan "Uncertainty and the Welfare Economics of Medical Care" American Economic Review:ssä vuonna 1963. Yksi tärkeä perustelu terveydenhuollon kontrolloinnille on juuri lääkäreiden parempi informaatio hoidon tehokkuudesta ja hinnasta.

George Akerlof käytti myöhemmin termiä epäsymmetrinen informaatio kuuluisassa artikkelissaan "The Market for Lemons" vuonna 1970. Artikkelissa hän tarkasteli haitallista valikoitumista käytettyjen autojen kaupassa.

Kriitikot ovat huomauttaneet, ettei epäsymmetriseen informaatioon vetoaminen perustu realistiseen käsitykseen markkinoiden toiminnasta. Markkinat ja kilpailu eivät toteudu olosuhteissa, joissa kaikilla toimijoilla olisi yhtäläiset tiedot käytössään.

Katso myös 

Moraalinen hasardi
Päämies-agentti -ongelma
Vapaamatkustajan ongelma
Haitallinen valikoituminen

Lähteet

Viitteet

 Mikrotaloustiede
 Peliteoria
Taloustieteen käsitteet
Liskonlantioiset

Liskonlantioiset (Saurischia) on toinen dinosaurusten kahdesta pääryhmästä, toinen on linnunlantioiset (Ornithischia). Nimensä mukaisesti useimmilla liskonlantioisilla oli samanlainen lantio kuin liskoilla. Vuonna 1888 Harry Seeley määritteli dinosaurukset kahteen lahkoon, vaikka nykyään monet paleontologit pitävät liskonlantioisia pikemminkin kladina kuin lahkona. 

Perinteisesti liskonlantioiset jaetaan kahteen pääryhmään: sauropodomorphaan ja teropodeihin. Teropodeihin puolestaan kuuluvat linnut, jotka ovat ainoita liitukauden joukkosukupuutosta selvinneitä liskonlantioisia, kun muut edustajat kuolivat sukupuuttoon asteroidin törmäyksen seurauksena. Toinen dinosaurusten luokittelutapa on Matthew Baronin kehittämä luokittelu, jossa dinosaurukset jaettaisiin Ornithoscelidaan, johon kuuluisivat teropodit ja linnunlantioiset, ja liskonlantioisiin, johon kuuluisivat Sauropodomorpha ja Herrerasauridae.

Luokittelu 

 Lahko Saurischia - liskonlantioiset
 Alwalkeria
 Teyuwasu?
 Eusaurischia
 Eoraptor
 Heimo Herrerasauridae
 Alalahko Sauropodomorpha
 Osalahko ”Prosauropoda” - ”prosauropodit”; nykyään parafyleettinen ryhmä.
 Osalahko Sauropoda - sauropodit
 Alalahko Theropoda - teropodit
 Luokka Aves - linnut; ainoa nykyisin elävä dinosaurusten ryhmä.

Lähteet

Katso myös 
 Linnunlantioiset
 Dinosaurukset
 Ornithoscelida
Kaivokatu (Helsinki)

Kaivokatu () on lyhyt itä–länsi-suuntainen katu Helsingin ydinkeskustassa Kluuvin kaupunginosassa. Se päättyy lännessä Mannerheimintiehen ja idässä Mikonkatuun, jonka jälkeen se jatkuu Kaisaniemenkatuna. Kadun varrella ovat Helsingin päärautatieasema ja Rautatientori sekä useita muita huomattavia rakennuksia, kuten Ateneumin taidemuseo ja Makkaratalo. 

Kaivokadun nimi johtuu Globrunnet-nimisestä kaivosta, joka 1800-luvulla sijaitsi tämän kadun ja silloisen Haka­salmen­kadun, nykyisen Keskus­kadun risteyksessä.

Kaivokatu on yksi Helsingin ydinkeskustan vilkkaimmin liikennöidyistä kaduista, sillä se yhdistää toisiinsa kaksi kantakaupungin sisääntuloväylää, Kaisaniemenkadun (joka on Hämeentien jatke) ja Mannerheimintien. Katua pitkin kulkevat useat bussilinjat sekä raitiolinjat 3, 5, 6, 7 ja 9. Asematunneli johtaa Kaivokadun ali rautatieasemalta Makkaratalon maanalaiseen kerrokseen, ja siihen liittyy myös Rautatientorin metroasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin kadut
Kluuvi
Walter Röhrl

Walter Röhrl (s. 7. maaliskuuta 1947 Regensburgissa) on saksalainen ralliautoilija ja maailmanmestari (1980 ja 1982).

Rörhl oli mukana rallin MM-sarjassa heti alusta asti, Monte Carlon rallista alkaen, joka oli historian ensimmäinen virallinen MM-ralli. Menestys ei heti tullut, kun Röhrl pääsi vain kerran maaliin ajamissaan kolmessa rallissa. Röhrlin ensimmäinen voitto oli Akropolis-ralli vuonna 1975. Sen jälkeen Röhrl sai odottaa seuraavia voittoja kolme vuotta. Kaudella 1978 Röhrl onnistui voittamaan uudestaan Akropolis-rallin ja toisena Quebeckin rallin. Rallit hän voitti Fiat 131 Abarthilla.

Kaudella 1979 Röhrl ei voittanut yhtään kilpailua, mutta oli toinen Sanremon rallissa. Pisteitä kertyi 21 ja yhteispisteissä hän oli 9. Seuraavalla kaudella Röhrl oli jo enemmän ammattilaisen tuntuinen. Hän voitti kauden kuudesta ensimmäisestä kilpailusta kolme ja myöhemmin vielä yhden, joilla hän onnistui voittamaan mestaruuden peräti 54 pisteen erolla ennen toiseksi tullutta Hannu Mikkolaa, joka ei kaudella voittanut yhtään kilpailua.

Kaudella 1981 ei Röhrliä nähty kuin yhdessä kilpailussa, San Remo-rallissa, joka oli hänen uransa 40. MM-ralli. Sen hän keskeytti vaihdelaatikon hajottua. 1982 Opelin tallissa Röhrl palasi kultakantaan, voitettuaan kaudella vain kaksi MM-rallia. Mestaruudesta hän taisteli ranskalaisnaisen, Michele Moutonin, kanssa. Röhrl voitti toisen mestaruutensa tasaisella suorituksella 12 pisteen erolla Moutoniin. Kaudeksi 1983 Röhrl siirtyi italialaisen Lancian ohjaimiin ja oli MM-sarjassa toinen, 1985 hän saavutti kolmannen tilan Audi-tallin autolla. 1987 Röhrl osallistui amerikkalaiseen Pikes Peak -ylämäkikilpailuun voittaen sen ennätysajalla. Hän lopetti ralliuransa kauden 1987 jälkeen. Röhrlin urassa oli erikoista se että hän ei kertaakaan osallistunut Jyväskylän suurajoihin.

Ralliuran jälkeen Röhrl kilpaili muun muassa amerikkalaisissa Trans Am- ja IMSA-ratasarjoissa vuosina 1988–1989 sekä saksalaisessa DTM-sarjassa 1990.

WRC voitot

Lähteet

Saksalaiset ralliautoilijat
Rallin maailmanmestarit
DTM-kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Sauvasolu

Sauvasolut ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia hämärässä näkemiseen erikoistuneita näköreseptorisoluja. Värien näkemiseen ovat erikoistuneet verkkokalvon tappisolut. Näiden kahden näköreseptorisolun valoherkät osat sijaitsevat alimmaisena verkkokalvolla. Sauvasoluja on noin 120 miljoonaa. Ne ovat halkaisijaltaan noin kaksi mikrometriä. Sauvasolut aistivat valon intensiteettiä, eivätkä osallistu värien näkemiseen. Siksi hämärässä ihminen pystyy erottamaan vain harmaan eri sävyjä.

Hämäränäkö
Sauvasolujen avulla ihminen aistii valon voimakkuutta harmaan eri vivahteina ja pystyy pimeässä havaitsemaan hyvinkin heikkoja valon lähteitä. Sauvasolujen avulla hämäränäkö on mahdollista. Sauvasoluissa on näköpigmenttinä rodopsiini eli näköpurppura, joka koostuu retinaalista ja opsiinista. Valo vaikuttaakin juuri näihin näköpigmentteihin. Fotonien energia imeytyy eli absorboituu sauvasolujen retinaaliin, jolloin sen tietty sidos muuttuu cis-muodosta trans-muotoon ja samalla myös siihen kovalenttisesti sitoutunut opsiini muuttaa muotoaan. Reaktion tuloksena sauvasolujen solukalvon tietyt kationikanavat sulkeutuvat, minkä seurauksena kalvon kalvojännite kasvaa. Tämä hyperpolarisoituminen aiheuttaa aktiopotentiaalin ensin bipolaarisoluissa, joista se siirtyy gangliosoluihin. Tietyt entsyymit muuttavat retinaalin takaisin aktiiviseen cis-muotoon ja solunsisäisen kalsiumpitoisuuden pieneneminen aiheuttaa kationikanavia avaavien välittäjäaineiden muodostumiseen. Näiden välittäjäaineiden vaikutuksesta kationikanavat aukeavat ja kalvojännite palaa ennalleen. 

Ihmisen silmät sopeutuvat helposti pimeästä valoisaan, mutta päinvastoin sopeutuminen on hidasta. Kirkkaasta valosta hämärään siirtyessä ei näe juuri mitään, koska kaikki rodopsiini on hajonnut ja uutta muodostuu hitaasti. Siksi pimeässä käytetään merkkivalona voimakasta punaista, koska se ärsyttää vain tappisoluja. Näin sauvojen valoherkkyys säilyy, eikä silmä sokaistu. Rodopsiinin muodostumiseen tarvitaan retinolia tai beeta-karoteenia, jonka vähäisyyden tyypillinen oire on hämäräsokeus. Rodopsiini hajoaa opsiiniksi ja vitamiini A:ksi. Tämä aktivoi entsyymin, joka sulkee kalvon huokosia ja solun jännite kasvaa. Sauvasoluihin kiinnittynyt gangliosolu alkaa reagoida. Tuotettu pieni energiamäärä kulkee näköhermoa pitkin aivoihin.

Katso myös 
Skotopsiini
Näköpurppura eli rodopsiini
Opsiini
Näkeminen

Lähteet

Aiheesta muualla 

Silmät
Hermosolut
Lepidosauromorpha

Lepidosauromorpha on diapsidien kladi, joka käsittää kaikki diapsidit, jotka ovat läheisempää sukua suomumatelijoille kuin arkosaureille (joka käsittää nykyiset krokotiilieläimet ja linnut). Sen ainoa elossa oleva alaryhmä on Lepidosauria, johon luetaan nykyiset liskot, käärmeet, matoliskot ja tuatara.

Katso myös 

 Archosauromorpha
 Lepidosauria
 Sauria
 Neodiapsida

Lähteet 

Diapsidit
Ahmed Salah

Hussein Ahmed Salah (, s. 31. joulukuuta 1956 Ali Sabieh, Djibouti) on djiboutilainen maratoonari.

Olympialaisista Salah saavutti maratonilla pronssia 1988 Soulista. MM-kisoissa hän juoksi hopealle sekä 1987 Roomassa että 1991 Tokiossa. Hän on maansa ainoa olympiamitalisti ja oli maansa ensimmäinen yleisurheilun MM-mitalisti.

Salahin ennätys maratonilta on 2.07.07, minkä hän juoksi Rotterdamissa 17. huhtikuuta vuonna 1988. Hän on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.

Aiheesta muualla 
 

Djiboutilaiset kestävyysjuoksijat
Djiboutilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Sandrew Metronome

Sandrew Metronome on pohjoismainen media-alan yritys. Se muodostettiin vuonna 1990 kun ruotsalainen elokuvayhtiö Sandrews ja tanskalainen mediayhtiö Metronome yhdistyivät. Yhtiön omistuspohja on vaihdellut; vuodesta 2013 asti sen omistajana on ollut sijoittajaryhmä, jota johtaa norjalainen, aiemmin yhtiön toimitusjohtajana toiminut Morten Kongrød. 

Sandrew Metronome omisti useita elokuvateattereita Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa. Sandrew Metronome toimi useiden vuosien ajan Warner Bros. -yhtiön tuottamien elokuvien jakelijana Pohjoismaissa, ja lisäksi se oli hankkinut Focus Featuresin, Miramaxin, Pathén ja Lionsgaten elokuvien pohjoismaiset levitysoikeudet.  

Sittemmin yhtiö on keskittynyt viihdesisällön tarjoamiseen digitaalisille jakelukanaville ja siihen sijoittamiseen. 

Sandrew Metronomella on aineetonta omaisuutta ja viihdesisältöä, kuten elokuvien, televisiosarjojen ja musiikin levitysoikeuksia. Yhtiön elokuvavalikoimaan kuuluvat mm. seuraavat elokuvat: Perikato, The Queen, Lost In Translation, Oopperan kummitus ja Volver – paluu.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sandrew Metronomen virallinen sivusto

Elokuvalevittäjät
Luohua

Luohua on kylä Siikajoen kunnassa. Vuoteen 1973 asti kylä kuului tuolloiselle Paavolan kunnalle. Vuosina 1973–2006 kylä kuului Paavolan ja Revonlahden kuntaliitoksen yhteydessä perustetulle Ruukin kunnalle. Vuoden 2007 alusta lähtien kylä on kuulunut Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä perustettuun uuteen Siikajoen kuntaan. 

Kylä sijaitsee noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta Ruukista kaakkoon. Kylän läpi virtaa Luohuanjoki.

Koulu
Luohuan koulu aloitti toimintansa vuonna 1892. Koulu on toiminut koko historiansa ajan samassa rakennuksessa. Sitä on laajennettu kahteen otteeseen: 1930-luvulla rakennukseen tehtiin toinen kerros, ja 1980-luvulla rakennettiin liikuntasali. Luohuan nykyinen koulupiiri muodostuu entisistä Rankisen ja Heinolanperän koulupiireistä.

Tunnettuja luohualaisia 
 Reino Kangas, kansanedustaja
 Sakari Kupsala, osallistui Maajussille morsian -ohjelmaan kesällä 2007

Lähteet

Aiheesta muualla
 Luohuan kylän Facebook-sivu
 Luohuan kylän Instagram-sivu
 Luohuan kylän omat kotisivut

Ruukin kylät
Paavolan kylät
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan entiset taajamat