joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karihaaran Tenho

Karihaaran Tenho on vuonna 1910 perustettu kemiläinen urheiluseura. Nykyisin seuralla ei ole enää kilpailutoimintaa.

Alkuvuosina Tenhon lajeihin kuuluivat voimistelu, paini, hiihto ja yleisurheilu. Lajivalikoima kasvoi toisen maailmansodan jälkeen muun muassa nyrkkeilyllä, painonnostolla, jalkapallolla, koripallolla ja jääkiekolla. Erityisesti painissa ja nyrkkeilyssä Tenhon urheilijat ovat saavuttaneet menestystä SM-tasolla.

Jalkapallossa Tenho pelasi yhteensä kahdeksan kautta Suomensarjassa 1960-luvulla. Vuonna 1955 seura voitti Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuden ja kaudella 1957 se eteni Suomen Cupissa välieriin. Karihaaran Tenhossa ovat jalkapallo-oppinsa saaneet muun muassa entiset liigapelaajat Jukka Ollikkala ja Jarno Kallijärvi. Myös entinen kansanedustaja Esko-Juhani Tennilä on pelannut seuran riveissä jalkapalloa.

Jääkiekossa Tenho pelasi korkeimmillaan Suomen sarjassa, toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kahden kauden ajan.

Lähteet 

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Kemiläiset urheiluseurat
Vuonna 1910 perustetut urheiluseurat
Risto (elokuva)

Risto on Tuomas Summasen ohjaama suomalainen elokuva, joka tuli elokuvateattereihin 25. marraskuuta 2011. Elokuvassa näyttelee useita Putouksen näyttelijöitä.

Pääosaan koekuvattiin muun muassa Vesa Vierikkoa ja Pertti Sveholmia, mutta Risto Kaskilahti sai kuitenkin roolin.

Elokuvasta julkaistiin DVD 15. maaliskuuta 2012.

Yle TV1 esitti elokuvan kolmiosaisena sarjana 24. syyskuuta – 8. lokakuuta 2012.

Rooleissa

Lähteet 

 http://fi.filmtrailer.com/cinema/8390/Risto+elokuva+leffa+trailerit.html

Vuoden 2011 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Korpivaara

Korpivaara voi viitata seuraaviin:

Sukunimi 
 Eemeli Korpivaara (1883–1933), sotaylituomari ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos
 Heta Korpivaara (s. 1984), suomalainen koripalloilija
 Jouko Korpivaara (1920–2000), insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos, Juhani Korpivaaran poika
 Juhani Korpivaara (1887–1960), Korpivaara Oy:n perustaja
 Paavo Korpivaara (1922–2004), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos, Juhani Korpivaaran poika
 Riitta Korpivaara (s. 1958), suurlähettiläs

Muita  
Korpivaara, autojen maahantuontiyritys
Korpivaara, kylä Liperissä

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Laura Gustafsson

Laura Gustafsson (s. 9. heinäkuuta 1983 Mäntsälä) on suomalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.

Elämä ja ura 
Gustafsson on valmistunut humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Vuodesta 2007 hän opiskeli dramaturgiaa Teatterikorkeakoulussa, josta valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2012.

Syksyllä 2010 Gustafsson voitti Vasemmistonuorten novellikilpailun novellillaan Kesä Rynkyn kanssa. Hänen esikoisromaaninsa Huorasatu julkaistiin syksyllä 2011. Se perustui Gustafssonin aiemmin kirjoittamaan samannimiseen näytelmään. Teos oli ilmestymisvuonnaan ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Finlandia-palkinnon saajaksi. Romaanin käännösoikeudet on myyty Saksaan ja Ranskaan. Gustafssonin toinen romaani, Anomalia, ilmestyi syksyllä 2013 ja kolmas, Korpisoturi, vuonna 2016.

Vuonna 2012 Gustafssonin aloitti kuvataiteilija Terike Haapojan kanssa taiteellistieteellisen Toisten historia -hankkeen, jossa tutkitaan maailmanhistoriaa eläinten näkökulmasta. Projekti pitää sisällään näyttelyitä, seminaareja, tekstejä ja interventioita. Toisten historia -blogissa käsitellään oheismateriaalia, kehitellään ideoita ja raportoidaan toiminnasta. Vuoden 2013 lopulla hankkeeseen kuuluva Naudan Historian Museo -näyttely oli esillä Helsingin Kaapelitehtaalla. Naudan Historian Museon tarkoitus on kertoa historiaa jonkun muun eläimen kuin ihmisen näkökulmasta. Hanke palkittiin Vuoden Kiila -palkinnolla 2013.

Teokset

Romaanit

Näytelmät 
Suluissa on mainittu teatteri, jossa näytelmä on saanut kantaesityksensä.
 Huorasatu, 2010 (Teatterikorkeakoulu)
 Hevoshullu, 2011 (Lappeenrannan kaupunginteatteri)
 SupersankariTAR, 2012 (Koko-teatteri)

Kuunnelmat 
 Pet Shop - aikuisten kauhusatu, 2012 (Radioteatteri)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
 Suomalaiset feministit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Helin

Helin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anne Helin (s. 1987), suomalainen jääkiekkoilija
 Eila Mikola (o.s. Helin, s. 1934), suomalainen juoksija
 Eleanor Helin (1932–2009), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä
 Hannu Helin (1944–2015), suomalainen kirjailija ja runoilija
 H. R. Helin (1868–1923), suomalainen arkkitehti
 Irma Helin (s. 1994), ruotsalainen jalkapalloilija
 Juha Helin (s. 1954), suomalainen jalkapalloilija
 Kaarina Helin (s. 1956), suomalainen korkeushyppääjä
 Kalle Helin (s. 1976), suomalainen jalkapalloilija
 Maija Helin-Åvall (s. 1949), suomalainen taidemaalari
 Maj-Len Helin (1922–2008), suomalainen taitoluistelija
 Matti Helin (1897–1919), suomalainen jääkärivänrikki
 Matti Helin (1947–2020), suomalainen huilisti
 Matti Helin (1949–2020), suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Matti Helin (s. 1968), suomalainen diakoniajohtaja
 Mika Helin (s. 1978), suomalainen jalkapalloilija
 Mirjam Helin (1911–2006), suomalainen oopperalaulaja, laulunopettaja ja Sibelius-akatemian professori
 Osmo Helin (1921–2012), suomalainen päätoimittaja, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Pekka Helin (s. 1947), suomalainen arkkitehti
 Pekka Helin (s. 1951), suomalainen muusikko
 Pentti Helin (s. 1934), suomalainen jalkapalloilija
 Pentti Helin (s. 1962), suomalainen näyttelijä
 Petri Helin (s. 1969), suomalainen jalkapalloilija
 Risto Helin (1944–2018), suomalainen balettitanssija ja kampaaja
 Sirpa Helin (s. 1959), suomalainen pesäpalloilija
 Sofia Helin (s. 1972), ruotsalainen näyttelijä
 Suvi Helin (s. 1985), suomalainen kuulantyöntäjä
 Topi Helin, suomalainen potkunyrkkeilijä
 Veka Helin, suomalainen laulaja
Suomuevät

Suomuevät (Bathyclupeidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät valtamerissä.

Lajit ja anatomia
Suomuevien heimoon kuuluu vain yksi suku Bathyclupea. Siihen kuuluu lähteestä riippuen 4–7 lajia, muun muassa suomuevä (Bathyclupea hoskynii). Suomuevät ovat keskikokoisia kaloja ja saavuttavat pisimmillään noin 30 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kalt ovat litteähköjä ja pitkulaisia. Selkäevä on lyhyt ja peräevät on pitkä, molemmissa evissä on suomuja. Silmät ja suu ovat suomuevillä kookkaat ja suu on melkein pystysuora. Suomuevien suomut ovat suurikokoisia ja kalat ovat väriltään hopeanharmaita.

Levinneisyys
Suomueviä tavataan melko harvinaisina trooppisilta ja subtrooppisilta vesiltä Intian valtamerestä, Tyynenmeren länsiosasta ja Atlantista Meksikonlahdelta. Ne elävät tyypillisesti syvissä vesissä noin 400–500 metrin syvyydessä merenpinnasta. Suomuevät ovat petokaloja, jotka syövät pääasiassa pienehköjä äyriäisiä.

Lähteet

Percoidei
FC Vorskla Pultava

Football Club Vorskla Pultava () eli FC Vorskla Pultava on ukrainalainen jalkapalloseura Pultavan kaupungista. Seura pelaa Ukrainan korkeimmalla sarjatasolla Ukrainan valioliigassa. Ukrainan Cupin seura voitti 2009.

Historia
Vorskla Pultava perustettiin 5. tammikuuta 1955 nimellä Kolgospnyk. Vuonna 1956 seura voitti Ukrainan SSR Cupin. 1957 seura muuttui puoliammattimaiseksi. Vuonna 1965 seura vaihtoi nimensä Kolokseksi. Vuonna 1968 seura nousi sarjatasoa ylemmäs, Ukrainan toiseksi korkeimmalla sarjatasolle ja vaihtoi nimensä Selstrojksi, mutta vaihtoi sen heti seuraavana vuonna Stroiteliksi. Vuonna 1971 Neuvostoliiton jalkapallossa tehtiin rakenteellisia muutoksia, jotka pakottivat Stroitelin vetäytymään 1. divisioonasta. Vuonna 1972 seuran nimeksi tuli taas Kolos. 1984 seura uudistui, ja vaihtoi nimensä Vorsklaksi. 1988 seura sijoittui 1. divisioonassa toiseksi. Neuvostoliiton hajottua Vorskla nousi pääsarjaan. Seura saavutti sen verran menestystä, että pääsi pelaamaan Euroopan yhteisiin turnauksiin kolmesti: UEFA Cupiin 1997 ja 2000 sekä Intertoto Cupiin 1998. Ukrainan Cupin seura voitti 2009. Eurooppa-liigaan seura on edennyt kahdesti: kaudeksi 2009-10 ja 2011-12.

Lähteet

Vorskla Pultava
Pultava
Ratsupoliisi

Ratsupoliisi on poliisi, joka partioi ratsain hevosella tai kamelilla. Ratsupoliiseja on nykyisin syrjäseutujen lisäksi kaupungeissa, missä ratsupoliisin päivittäiset tehtävät voivat olla vain koristeellisia tai seremoniallisia. Ratsupoliiseja käytetään myös joukkojen hallinnassa; ratsukoilla on  hevosen koon ja liikkuvuuden ansiosta etu. Isossa-Britanniassa ratsupoliiseilla on myös enenevissä määrin ehkäiseviä ja näkyvyystehtäviä. Ratsupoliiseja voidaan käyttää erikoistehtäviin kuten puistojen ja luonnonsuojelualueiden valvontaan, jossa autot olisivat epäkäytännöllisiä ja äänekkäitä, tai mellakkapoliisitehtäviin, joissa ratsukon koko on lisäpelote ja auttaa kiinniotossa. Esimerkiksi Britanniassa poliisiratsukoita nähdään usein jalkapallo-otteluissa. Osa ratsupoliiseista on koulutettu etsintä- ja pelastustehtäviin, joissa hevonen voi kulkea paikoissa, jonne moottoriajoneuvot eivät pääse.

Kanadan ratsupoliisi (RCMP) on tunnettu ratsupoliisivoima. RCMP käyttää nykyisin poliisin standardimetodeja, eikä käytä enää hevosia varsinaisessa toiminnassaan. Hevosten käyttö jatkuu kuitenkin RCMP:n perinteikkäässä musiikkiratsastusesityksessä ja joissakin paikallisissa osastoissa. Yhdysvalloissa ratsupartiot ovat yhä tärkeä osa poliisivoimien paikallistoimintaa. Esimerkiksi New Yorkissa on 80 ratsupoliisia, joiden työtehtäviin kuuluu lähinnä partiointia ja eksyneiden ihmisten auttamista. Siellä poliisilaitos saa hevoset yksityishenkilöiden tai yritysten lahjoituksina. Yhdysvaltain rajavartiolaitos työllisti kaksisataa hevosta vuonna 2005. Useimmat olivat käytössä Meksikon-vastaisella rajalla. Arizonassa poliisihevosille syötetään erityisvalmisteisia rehupellettejä, jottei niiden lannan mukana leviäisi ulkopuolisia lajeja kansallispuistoihin ja muille luontoalueille.

Suomessa ratsupoliiseja on vain Helsingin poliisilaitoksen ratsupoliisissa sen jälkeen kun ratsupoliisitoiminta päättyi Turussa 2016 . Poliisihevosilta vaaditaan vähintään 170 senttimetrin säkäkorkeutta ja 8-12 vuoden ikää. Luonteeltaan hevosen tulee olla rohkea ja rauhallinen. Hevosia testataan koekäytössä 2-4 viikon ajan, jonka jälkeen kouluttaminen joukkojenhallintatehtäviin kestää runsaan vuoden. Poliisihevoset päättävät virkauransa noin 20 vuoden iässä.

Varusteet

Ratsupoliisien käyttämät varusteet ovat pitkälti samanlaisia kuin tavalliset ratsastusvarusteet. Satulamateriaalina suositaan nahkan sijaan synteettisiä materiaaleja painon vähentämiseksi, koska ratsupoliisit viettävät pitkiä aikoja ratsain ja joutuvat sälyttämään ratsujensa kannettavaksi myös muita varusteita. Kaupunkialueilla käytetään normaalien, kovalla alustalla helposti lipsuvien hevosenkenkien sijaan suurikitkaisia, erikoismetalleista valmistettuja tai kumipohjattuja hevosenkenkiä. Kumipohjat vähentävät myös ääntä ja hevosen jalkoihin kohdistuvaa rasitusta. Mellakkapoliisiratsuilla on läpinäkyvästä materiaalista valmistetut pääsuojat. Ratsupoliisit itse käyttävät usein erityispitkiä puisia tai polykarbonaatista tehtyjä pamppuja, koska normaalin pampun ulottuvuus olisi ratsailta käsin riittämätön.

Lähteet

Aiheesta muualla

Poliisitoimi
Hevonen
Kuningatar Elisabet

Kuningatar Elisabet voi viitata ainakin seuraaviin:

Hallitsijat
Elisabet I (1533–1603), Englannin kuningatar 1558–1603
Elisabet II (1926–2022), Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar 1952–2022

Hallitsijapuolisot
Elizabeth Bowes-Lyon (1900–2002), Yrjö VI:n puoliso ja Elisabet II:n äiti (leskikuningattarena tunnettiin nimellä Kuningataräiti Elisabet) 
Elisabet Woodville (1437–1492), Edvard IV:n puoliso
Elisabet (1837–1898), Frans Joosef I:n puoliso
Yorkin Elisabet (1466–1503), Henrik VII:n puoliso

Katso myös
Queen Elizabeth
Rab Ne Bana Di Jodi

Rab Ne Bana Di Jodi (, ) on Aditya Chopran ohjaama intialainen romanttinen komedia vuodelta 2008. Päärooleja näyttelevät Shah Rukh Khan ja elokuvadebyyttinsä tekevä Anushka Sharma. Rab Ne Bana Di Jodi oli vuoden toiseksi menestynein Bollywood-elokuva.

Elokuva kertoo tavallisesta toimistotyöntekijästä Surinder Sahnista, joka muuttuu äänekkääksi ja hauskanpitoa rakastavaksi ”Rajiksi” rakastuttuaan kauniiseen Taaniin.

Näyttelijät

Soundtrack

Palkinnot 
Filmfare Awards
 Paras mieslaulaja – Sukhwinder Singh (”Haule Haule”)
 Vuoden paras kohtaus

Apsara Film & Television Producers Guild Awards
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan
 Paras naistulokas – Anushka Sharma
 Paras koreografia – Shiamak Davar (”Dance Pe Chance”)
 Paras sanoitus – Jaideep Sahni (”Tujh Mein Rab Dikhta Hai”)
 Paras naislaulaja – Shreya Ghoshal (”Tujh Mein Rab Dikhta Hai”)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 
 

Vuoden 2008 intialaiset elokuvat
Intialaiset romanttiset komediat
Hindinkieliset elokuvat
Mersey-luokka (troolari)

Mersey-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston troolari-luokka, jonka aluksia palveli sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa miinanraivaajina ja sukellusveneentorjunta-aluksina.

Hankinta 
Alukset pohjautuivat 1916 valmistuneeseen (kalastus)troolariin Lord Merseyyn. Kuten muutkin Amiraliteetin troolari-luokat niin vastaavia aluksia oli valmiina telakoiden varastoissa, mistä ne lunastettiin sekä liitettiin luokkaan poikkeavina aluksina. Alukset tilattiin vuonna 1917. Lopulta Mersey-luokassa oli kaikkiaan seitsemän alusta.

Ensimmäisen maailmansodan päättyessä aluksia oli edelleen valmistumassa telakoilla. Lähes valmiit alukset muutettiin pikaisesti kalastusaluksiksi ja myytiin siviilikäyttöön. Samoin myytiin suuri joukko sodassa olleita troolareita ylijäämänä siviilikäyttöön. Osa myydyistä aluksista palasi pakko-otoissa toiseen maailmansotaan. Lisäksi 44:n keskeneräisen tai aloittamattoman aluksen tilaukset peruutettiin.

Alukset 

Peruutetut alukset:
Cochranelta vuonna 1918 tilatut HMS Alexander McDowell, HMS Alexander Murray, HMS Andrew McWilliams, HMS Angus McDonald

Lähteet

Viitteet
Ornitiinitranskarbamylaasi

Ornitiinitranskarbamylaasi eli ornitiinikarbamoyylitransferaasi on entsyymi, joka osallistuu eläimillä ureakiertoon. Entsyymin substraatteja ovat ornitiini ja karbamoyylifosfaatti, ja sen tuotteina muodostuu sitrulliinia ja fosfaatti-ioneja. Ornitiinitranskarbamylaasin EC-numero on EC 2.1.3.3 ja CAS-numero 9001-69-8.

Bakteereilla ja kasveilla ornitiinitranskarbamylaasi osallistuu arginiiniaminohapon biosynteesiin.

Toiminta 
Nisäkkäiden ornitiinitranskarbamylaasi on rakenteeltaan trimeeri, eli se koostuu kolmesta alayksiköstä. Kussakin alayksikössä on sitoutumiskohtansa karbamoyylifosfaatille ja ornitiinille. Ihmisellä entsyymi on aktiivinen pääasiassa maksan mitokondrioissa.

Orniinitranskarbamylaasin katalysoiman reaktion ensimmäinen vaihe on nukleofiilinen asyylisubstituutio. Ornitiinin sivuketjun aminoryhmä toimii nukleofiilina ja hyökkää karbamoyylifosfaatin karbonyyliryhmään. Muodostuneessa tetraedrimäisessä välituotteessa tapahtuu varauksensiirtoja, joiden seurauksena fosfaatti-ionista tulee hyvä lähtevä ryhmä ja fosfaatti-ioni ja sitrulliini irtoavat entsyymistä. Eräät aminohapot, kuten norvaliini, leusiini ja α-aminovoihappo ovat ornitiinitransaminaasin inhibiittoreita.

Ornitiinitranskarbamylaasin puutos
Ornitiinitranskarbamylaasin puutostila johtuu X-kromosomissa periytyvästä mutaatiosta ja ilmenee siksi yleisemmin miehillä kuin naisilla, ja se havaitaan useimmiten jo pikkulapsena. Puutos on ureakiertoon liittyvistä sairauksista yleisin, mutta silti suhteellisen harvinainen. Entsyymin puutteesta johtuen ammoniakin poisto elimistöstä ei tapahdu riittävän tehokkaasti, ja sitä kertyy elimistöön. Tätä tilaa kutsutaan hyperammonemiaksi. Sen oireina ovat pahoinvointi, kouristelukohtaukset ja näköhäiriöt, ja pahimmillaan se johtaa kuolemaan. Ornitiinitranskarbamylaasin puutetta hoidetaan ruokavaliolla, jossa proteiinien saanti on rajoitettua, sekä bentsoehappo- tai natriumfenyylibutyraattilääkityksellä ja arginiini- ja sitrulliiniaminohappoja sisältävillä valmisteilla.

Lähteet

Transferaasit
Miten vietin... viime kesänä

Miten vietin... viime kesänä () on venäläinen draamaelokuva, joka on valmistunut vuonna 2010. Sen ohjasi Aleksei Popogrebski, ja kaksi sen pääosanäyttelijää palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla. 

Elokuva kertoo kahdesta miehestä Pavel ja Sergei, jotka työskentelevät Jäämeren saaressa sääasemalla. Pavel saa vakavan viestin mantereelta mutta ei uskalla kertoa sitä Sergeille, joka on ollut kalassa viestin tullessa. Eristyneisyys ajaa miehet mielenhäiriön partaalle. 

Elokuva on kuvattu pääasiassa Valkarkain sääasemalla Tšuktšimerellä Venäjän arktisilla alueilla.

Elokuva valittiin vuoden parhaaksi elokuvaksi vuoden 2010 Lontoon filmifestivaaleilla ja 46. Chicagon kansainvälisillä filmifestivaaleilla.

Lähteet 
 KT: Miten vietin viime kesänä. Tv-maailman arviot, Tv-maailma nro 39 1.-7.10.2011.

Viitteet 

Vuoden 2000 elokuvat
Venäläiset elokuvat
Toimintaelokuvat
Draamaelokuvat
Castle-luokka (troolari)

Castle-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston troolari-luokka, johon piti kuulua kaikkiaan 217 alusta. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä aluksia oli valmistunut kaikkiaan 197 ja loput 20 peruutettiin. Aluksista 197 tilattiin Britteinsaarilta ja yhdeksän Intiasta. Lisäksi Kanadasta tilattiin 60 troolaria.

Alukset

Lähteet

Viitteet
Virginia Dare

Virginia Dare (s. 18. elokuuta 1587 Roanoken siirtokunta – ?) oli ensimmäinen Pohjois-Amerikassa englantilaisille vanhemmille syntynyt lapsi. Hänen isänsä oli Ananias Dare ja äitinsä Ellinor Dare, joka oli Roanoken siirtokunnan kuvernöörin John Whiten tytär. Virgina Dare sai etunimensä sitä, että hän oli ensimmäinen Virginian alueella syntynyt kristitty. Yhdeksän päivää hänen syntymänsä jälkeen kuvernööri White palasi Englantiin hankkiakseen apua siirtokunnalle. Virginia Daren ja muiden Roanokeen jääneiden siirtokuntalaisten sitä myöhemmistä vaiheista ei tiedetä varmuudella mitään, sillä he olivat kadonneet jäljettömiin Whiten palatessa kolme vuotta myöhemmin.

Viimeisen neljänsadan vuoden aikana Daresta on tullut tärkeä henkilö amerikkalaisissa kertomuksissa ja kansanperinteessä. Hän on ollut päähenkilönä monessa kirjassa, runossa, laulussa, televisio-ohjelmassa sekä elokuvassa. Monta paikkaa Pohjois-Carolinassa ja Etelä-Yhdysvalloissa on nimetty hänen mukaan.

Lähteet 
Virginia Dare Encyclopaedia Britannicassa  Viitattu 1.9.2014

Englantilaiset henkilöt
Brittiläiset kadonneet henkilöt
Vuonna 1587 syntyneet
Kuolinvuosi tuntematon
HMS John Dunn

HMS John Dunn oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari. Valmistuessaan alus varustettiin vesikuuntelulaitteilla.

Valmistus 

Alus tilattiin Port Glasgow'sta Fergusonilta. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.

Palvelus 
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Brightlingsean satamassa. Alus pelasti 25. maaliskuuta päällikkönään L. McGrath)  merihätään joutuneen höyrytroolarin sekä hinasi sen Fenitiin. Seuraavana vuonna alus myytiin uudelleen kauppalaivastolle, jolloin sen nimeksi tuli SS Florence Brierley. Omistajaksi kirjattiin fleetwoodilainen yritys New Docks ST Company.

Toisen maailmansodan alussa alus pakko-otettiin palvelukseen tammikuussa 1940 nimellä HMS Florence Brierley, minkä jälkeen se muutettiin puominvalvonta-alukseksi. Sodan aikana laivasto lunasti aluksen. Elokuussa 1946 alus myytiin siviilikäyttöön.

Lähteet

Viitteet

Mersey-luokan troolarit
Toyota Racing Series

Toyota Racing Series on uusiseelantilainen autourheilusarja, joka perustettiin vuonna 2005. Sarjassa ajetaan Tatuusin valmistamilla autoilla ja Toyotan moottoreilla. Sarjassa ajetaan viisi kilpailua kaudessa, joihin kuuluu myös New Zealand Motor Cup ja Denny Hulme Memorial Trophy palkinnot. Kilpailuviikonloppuna ajetaan kolme kilpailua joista yksi lauantaina ja kaksi sunnuntaina. Vuodesta 2006 lähtien sarjaan on kuulunut myös Uuden-Seelannin GP. 

Sarjassa jaetaan pisteitä 30 parhaalle kuljettajalle järjestyksessä 75, 67, 60, 54, 49, 45, 42, 39, 36, 33, 30, 28, 26, 24, 22, 20, 18, 16, 14, 12, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1.

Mestarit 

Formula-sarjat
Stabat Mater (Poulenc)

Francis Poulenc sävelsi versionsa Stabat Materista vuonna 1950, ja se kantaesitettiin Strasbourgin juhlilla 1951. Sävellystyö oli vastaus taiteilija Christian Bérard'n kuolemaan; alun perin Poulenc harkitsi requiemin säveltämistä ystävälleen, mutta hän päätyikin Stabat Materiin palattuaan Mustan Madonnan pyhäkölle Rocamadouriin. Teoksen esittävät sopraanosolisti, sekakuoro ja orkesteri. 

Stabat Mater otettiin hyvin vastaan Euroopassa, ja Yhdysvalloissa se sai New York Critics' Circle Awardin vuoden parhaana kuoroteoksena.

Rakenne 
 Stabat Mater dolorosa (Très calme)
 Cujus animam gementem (Allegro molto–Très violent)
 O quam tristis (Très lent)
 Quae moerebat (Andantino)
 Quis est homo (Allegro molto–Prestissimo)
 Vidit suum (Andante)
 Eja Mater (Allegro)
 Fac ut ardeat (Maestoso)
 Sancta Mater (Moderato–Allegretto)
 Fac ut portem (Tempo de Sarabande)
 Inflammatus et accensus (Animé et très rythmé)
 Quando corpus (Très calme)

Orkesterin kokoonpano 
 piccolo
 2 huilua
 2 oboea
 englannintorvi
 2 klarinettia
 bassoklarinetti
 3 fagottia
 4 käyrätorvea
 3 trumpettia
 3 pasuunaa
 tuuba
 patarummut
 2 harppua
 jouset

Francis Poulencin teokset
1950-luvun musiikkiteokset
Stabat Mater
Eurojackpot

Eurojackpot on lotto, joka toimii 18 Euroopan maassa. Viikoittainen päävoitto on 10–120 miljoonaa euroa. Yksi lottorivi maksaa Suomessa kaksi euroa. Arvonta suoritetaan tiistai- ja perjantai-iltaisin Helsingissä. Suomen lisäksi Eurojackpot-lottoon voi osallistua Saksassa, Alankomaissa, Italiassa, Espanjassa, Tanskassa, Virossa, Sloveniassa, Norjassa, Ruotsissa, Islannissa, Latviassa, Liettuassa, Kroatiassa, Puolassa, Tšekissä, Unkarissa ja Slovakiassa. Suomessa loton tuotto käytetään suomalaisten edunsaajien hyväksi.

Eurojackpotin ensimmäinen arvonta suoritettiin 23. maaliskuuta 2012. Arvonnassa ei löytynyt yhtään täysosumaa. Arvonta tapahtuu kahdessa osassa. Ensin arvotaan viisi päänumeroa (luvut 1–50) ja sitten kaksi tähtinumeroa (luvut 1–12). Voittoluokkia on 12 kappaletta. Minimivoittoon riittää, kun vähintään kaksi päänumeroa ja yksi tähtinumero on oikein tai yksi päänumero ja kaksi tähtinumeroa on oikein.

Ensimmäinen päävoiton suomalaisvoittaja pelissä oli 25. tammikuuta 2013, kun seinäjokelaispelaaja voitti 29,5 miljoonaa euroa. Ensimmäinen tarkalleen 90 miljoonan euron maksimitulos meni Tšekin tasavaltaan 15. toukokuuta 2015. Tähän mennessä korkeimman voiton, 91 938 695,00 euroa, saavutti 23. elokuuta 2019 Siilinjärven suomalainen syndikaatti, joka koostui 50 pelaajasta, jotka olivat pelanneet järjestelmälipun 4 ennustuksella järjestelmässä 7/3 yhteensä 504,00 eurolla, joten palkintomäärät alemmista palkkaluokista lisättiin jättipotin enimmäismäärään. 

Eurojackpot uudistui 10. lokakuuta 2014, jolloin mukaan tulivat uusina maina Tšekki ja Unkari. Samalla arvottavien tähtinumeroiden määrä kasvoi kahdeksasta kymmeneen, jolloin päävoiton todennäköisyys oli 1:95 344 200. Myös suurten megapottien määrä lisääntyi. Kaikkien voittoluokkien yhteenlaskettu todennäköisyys oli noin 1:26.

Eurojackpot uudistui taas maaliskuussa 2022. Eurojackpotiin tuli perjantaiarvonnan lisäksi tiistai-arvonta 29. maaliskuuta 2022 alkaen. Pelattavien tähtinumeroiden määrä kasvoi kymmenestä kahteentoista ja lisäksi pelin enimmäispotti nousi 120 miljoonaan euroon. Myös muut voitot kasvoivat. Jatkossa päävoiton todennäköisyys on 1:139 838 160. Minkä tahansa voiton todennäköisyys on noin 1:32.

Luettelo Suomeen tulleista päävoitoista

Voittoluokat

Luettelo päävoitoista

Lähteet

Aiheesta muualla
 Eurojackpot Veikkauksen sivuilla

Veikkaus
Lotot
Seulonnan keskeiset artikkelit
HMS John Dutton

HMS John Dutton oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.

Valmistus 

Alus tilattiin Port Glasgow'sta Ferguson Brothers (Port Glasgow) Limitediltä. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1918 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.

Palvelus 
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin uudelleen kauppalaivastolle, jolloin sen nimeksi tuli SS Karlesefni.

Lähteet

Viitteet

Mersey-luokan troolarit
Mankala-periaate

Mankala-periaate on toimintatapa, jossa usea yhtiö perustaa voittoa tuottamattoman osakeyhtiön yhteistä tarkoitusta varten. Malli on käytössä erityisesti energia-alalla, jossa on useita Mankala-yhtiöitä, joita on perustettu yhden tai useamman voimalaitoksen rakentamista ja operointia varten. Osakeyhtiön osakkaat rahoittavat laitoksen rakentamisen ja ylläpidon ja vastavuoroisesti ne saavat rakennetusta laitoksesta sähköä omakustannushintaan.

Käytäntö on laillinen, koska korkein hallinto-oikeus (KHO) hyväksyi sen kahdessa ratkaisussaan vuosina 1963 ja 1968 (KHO 1963 I 5 ja KHO 1968 B II 521). Toinen ratkaisuista koski Oy Mankala Ab:tä, siksi tätä toimintamallia alettiin kutsua Mankala-periaatteeksi. Tuolloin kiista koski sitä, että kunnat halusivat että niiden alueella tuotettu sähkö olisi arvostettu siirtohintaa korkeampaan hintaan siksi, että alihintaiseksi epäilty sähkö vähensi kuntien yritystulosta saamia kunnallisveroja, joka kuntien näkökulmasta vaikutti peitellyltä osingonjaolta. 

Mankala-yhtiöt ovat osakeyhtiöitä ja osakkaiden vastuu määräytyy osakeyhtiölain mukaisesti. Mankala-yhtiön omistajat sopivat osakassopimuksessa vastaavansa voimayhtiölle yhtiön energian tuotannon aiheuttamista kustannuksista omistustensa suhteessa. Näitä ovat esimerkiksi käyttö- ja huoltokustannukset, verot, vakuutukset, lainat ja polttoainekustannukset. 

Keväällä 2010 europarlamentaarikot Satu Hassi ja Heidi Hautala (vihr) esittivät EU-parlamentille kirjallisen kysymyksen (E2217-10) Mankala-periaatteen laillisuudesta. Heidän mielestään kyse oli peitellystä osingonjaosta. EU-komissio tutki asiaa, mutta lopetti tutkimukset marraskuussa 2012.

Mankala-yhtiöitä ovat esimerkiksi Teollisuuden Voima, Pohjolan Voima ja Fennovoiman suomalainen osakas, Voimaosakeyhtiö SF.

Lähteet 
 heidihautala.fi 
 EU-parlamentti, kirjallinen kysymys 9.4.2010
 
 http://www.soininvaara.fi/2013/10/03/kannattaako-kuntien-olla-mukana-fennovoimassa/

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kilpailuvirasto: Ydinvoiman lisärakentaminen ja mankala-periaate 
 Mankala-periaatteen alkuna oleva Korkeimman hallinto-oikeuden päätös KHO 1963 I 5

Energia Suomessa
Kolmastoista koputus

Kolmastoista koputus on vuonna 1945 valmistunut Ilmari Unhon ohjaama jännityselokuva. Käsikirjoitus pohjautuu Simo Penttilän tarinaan, jossa tapahtumat liikkuvat sodan aiheissa. 

Elokuvan aiheena on kahden suomalaisen merikapteenin seikkailu Göteborgissa, jossa kapteenit (Joel Rinne ja Tauno Palo) kohtaavat kabareelaulajina esiintyvät torpedoijille tietoja välittävät agentit. Tuotantoresurssien vähäisyyden vuoksi Göteborgia esittää elokuvassa Turku.

Arviot
Aikalaiskriitikot ottivat elokuvan myötämielisinä vastaan: ”Älykäs seikkailuelokuva [– –] laatutyötä, ajanvietefilminä hyvää luokkaa”, arvioi Olavi Vesterdahl Aamulehdessä. Huolellista työtä kiiteltiin yleisesti, myös musiikin ja lavastuksen osalta.

Eräs myöhempi kriitikko pitää tarinaa löyhänä, mutta George de Godzinskyn merimieslaulut tekevät häneenkin vaikutuksen.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla

Ilmari Unhon ohjaamat elokuvat
Suomalaiset jännityselokuvat
Suomalaiset seikkailuelokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1945 suomalaiset elokuvat
HMS William Honnor

HMS William Honnor oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien Mersey-luokan aseistettu troolari, joka valmistui saattajaksi.

Valmistus 

Alus tilattiin Selbystä Cochranelta. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1918.

Palvelus 
Alus myytiin 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin uudelleen kauppalaivastolle, jolloin sen nimeksi tuli Grimurkamban.

Lähteet

Viitteet 

Mersey-luokan troolarit
HMS Christopher Dixon

HMS Christopher Dixon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.

Valmistus 

Alus tilattiin Selbystä Cochrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1917.

Palvelus 
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin J. Manille nimellä Lord Gainford. Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen joulukuussa 1939 nimeten sen HMS Lord Gainfordiksi viirinumerolla Z111. Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi. Se palautettiin vuonna 1946 omistajilleen.

Lähteet

Viitteet

Mersey-luokan troolarit
HMS Robert Murray

HMS Robert Murray oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.

Valmistus 

Alus tilattiin Selbystä Cohcrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1919.

Palvelus 
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin T. Carwell & R. H. Bagshawille nimellä Northlyn. Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen lokakuussa 1939 nimeten sen HMS Northlyniksi. Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi, ja se palveli Grimsbyssä. Laivasto lunasti aluksen joulukuussa 1943. Se myytiin maaliskuussa 1947 kauppalaivastolle.

Lähteet

Viitteet

Mersey-luokan troolarit
HMS Thomas Thresher

HMS Thomas Thresher oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari, joka valmistui miinanraivaajaksi.

Valmistus 

Alus tilattiin Selbystä Cohcrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 1918.

Palvelus 
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Brightlingseassa. Seuraavana vuonna alus myytiin Grimsby SFC:lle aluksen säilyttäen nimensä. Se myytiin Norjaan, jossa omistaja nimesi sen Syrianiksi.  Kuninkaallinen laivasto vuokrasi aluksen norjalaiselta omistajaltaan huhtikuussa 1940 HMS Syrianina palauttaen sen miinanraivaajaksi. Se palautettiin tammikuussa 1946 Norjaan omistajilleen.

Lähteet

Viitteet

Mersey-luokan troolarit
Frederick Exley

Frederick "Fred" Exley (28. maaliskuuta 1929 – 17. kesäkuuta 1992) oli yhdysvaltalainen kirjailija.  Hänen tunnetuin teoksensa on romaani Luuserin muistiinpanot (A Fan's Notes). Teoksen englanninkielinen nimi tulee havainnosta, joka sai kirjoittajan murtumaan: ”minun kohtaloni, osani ja arpani oli loppujen lopuksi hurrata muille.” 

Luuserin muistiinpanot on kuvaus miehestä, jota vaivaavat alkoholismi, epäonnistumiset ja mielisairaus. Teos perustuu kirjoittajan omaan elämään ja Exleyn elämäkerran kirjoittaja, yhdysvaltalainen Jonathan Yardley on todennut, että teos muutettiin muistelmista romaaniksi, koska kustantaja pelkäsi oikeusjuttua. Teosta leimaakin tunne että kyseinen pieleen menneen elämän kuvaus on vahvasti todenmukainen. Tekijän itsensä lisäksi kirjassa on monia vinksahtaneita hahmoja, kuten herra Blue joka myy alumiinia ja on pakkomielteisesti kiinnostunut cunnilinguksesta sekä lankomies Bumpy, jonka pakkomielteenä on tappaa kissoja.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://viisaselama.fi/kirjat/luuserin-muistiinpanot/

 Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Washington D.C. Temple

Washington D.C. Temple tai Washington Temple on MAP-kirkon temppeli Kensingtonin kaupungissa Marylandin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1968 ja se valmistui vuonna 1974. Kirkko maksoi valmistuessaan noin 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kirkko on 88 metriä korkea. Kirkko on rakennettu valkoisesta Alabaman marmorista. 

Mormonitemppelit
Uskonnolliset rakennukset Yhdysvalloissa
Marylandin rakennukset ja rakennelmat
Kivikirkot
Koti, uskonto ja isänmaa (kirja)

Koti, uskonto ja isänmaa on kirjailija Jarkko Tontin vuonna 2011 ilmestynyt esseekokoelma. Teos ilmestyi uudestaan e-kirjana vuonna 2014 Otavan kustantamana.

Teosesittely 
Teoksen esseissä käsitellään myyttejä, ja aiheina ovat Alvar Aalto, Mannerheim, lasten kotihoito ja joulunvietto. Lisäksi Tontti kirjoittaa kirjallisuudesta, kuten runoilijoista, suomalaisen kirjallisuuskäsityksen synnystä sekä filosofien kielestä.{{}}

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Teoksesta Ylen Elävässä arkistossa.
 Teoksesta kirjailijan sivuilla.
 Teoksesta Kalle Haatasen radio-ohjelmassa.

Suomalaiset esseekokoelmat
Vuoden 2011 kirjat
Mustikkakehrääjä

Mustikkakehrääjä (Phyllodesma ilicifolium) on harvinaisehko varhaisen kevään yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Mustikkakehrääjä muistuttaa tyypillisessä lepoasennossaan huomattavasti enemmän kuollutta lehteä kuin hyönteistä. Etusiivet ovat pohjaväriltään punertavan ruskeat, ja niiden poikki kulkee kolme, epäselvää tummanharmaata poikkiviirua. Siiven keskellä erottuu tummanharmaa laikku ja himmeä, tumma keskitäplä. Siipien kärkiosa on tummanharmaa. Takasiivet ovat tummanharmaat, ja niiden keskellä on vaaleampi vyöhyke. Siipiripset ovat valkoiset, siipisuonten kohdalta tummat, minkä vuoksi siipien ulkoreuna vaikuttaa mutkittelevalta. Naaraat ovat koiraita raskasrakenteisempia ja siipien kuviointi on vähemmän selkeää. Ruumis on tuuhean, punertavanruskean karvotuksen peitossa. Siipiväli on koiraalla 26–38 mm ja naaraalla 29–45 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Euroopan poikki Altaille saakka. Laji vaikuttaa taantuneen viime vuosina suuressa osassa levinneisyysaluettaan. Mustikkakehrääjä on jokseenkin harvinainen laji, jonka havainnot Suomessa painottuvat voimakkaasti etelärannikolle ja Etelä-Karjalaan sekä Etelä-Pohjanmaalta Pohjanlahden rannikon suuntaisesti Etelä-Lappiin ulottuvalle vyöhykkeelle. Keski-Suomen sisämaasta havaintoja on vain vähän ja Ahvenanmaalta se puuttuu kokonaan. Perhoset lentävät varsin lyhyenä aikavälinä toukokuun alkupuoliskolta toukokuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Mustikkakehrääjä elää pääasiassa rehevissä havu-, lehti- ja sekametsissä ja niiden laitamilla, kunhan pohjakasvillisuudessa on runsaasti mustikkaa. Molemmat sukupuolet lentävät yöllä eivätkä nollan tienoilla olevat yölämpötilat vaikuta haittaavan lentoa. Naaraat aloittavat pian pimeän laskeuduttua, mutta koiraat usein vasta puolen yön jälkeen. Koiraat tulevat helposti kirkkaiden valojen luokse, naaraat vain harvoin. Laji on harvoin kovin runsaslukuinen, ja sitä tavataan tavallisesti vain yksitellen.

Parittelun jälkeen naaras munii 100–170 munaa yksitellen ravintokasvien oksille ja lehdille. Toukka kuoriutuu vajaata kuukautta myöhemmin ja elää erakkona. Vanhemmat toukat ovat yöaktiivisia ja viihtyvät varvikossa lähellä maanpintaa, ja niitä tapaakin helpoimmin pajuilta. Toukka on täysikasvuinen heinä-elokuun vaihteessa ja se tekee vaalean kotelokopan yhtensidottujen lehtien väliin. Kotelo putoaa myöhemmin lehtien mukana maahan. Toukka erittää kotelokopan sisäpinnalle valkoista, jauheeksi kuivuvaa nestettä. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka elää enimmäkseen mustikalla (Vaccinium myrtillus), mutta harvemmin myös muilla varvuilla. Sitä tavataan myös pajuilla (Salix).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Karvakehrääjämäiset
Uhanalaiset selkärangattomat
Kevin Cossom

Kevin Cossom (s. 2. syyskuuta 1984 Philadephia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen laulaja, tuottaja ja sanoittaja. Hän asuu nykyään Floridan Orlandossa. Hän on tehnyt sanoituksia muun muassa Keri Hilsonille. Hänen debyyttialbuminsa on tulossa ”piaikkoin”.

Diskografia

EP:t 
 Hook vs. Bridge (2009)
 Hook vs. Bridge II (2012)
 Grey Area (2016)

Mixtapet 
 Hook vs. Bridge (2009)

Vierailut

Sanoittanut ja/tai tuottanut 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Kunnallisvaalit 1919

Vuoden 1919 kunnallisvaalit olivat toiset Suomessa järjestetyt kunnallisvaalit. Osissa kunnista ensimmäisiä vaaleja ei ehditty järjestää vuoden 1918 lopulla vaan vasta seuraavan vuoden alussa. Kokonaan uudet kunnallisvaalit järjestettiin kuitenkin vuoden 1919 lopulla.

Sisällissodasta johtuneen tilanteen takia vuoden 1919 kunnallisvaalit olivat joissain kunnissa ensimmäiset, joissa oli mukana sosialisteja.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
Vuoden 1919 vaalit
Kunnallisvaalit 1920

Vuoden 1920 kunnallisvaalit olivat kolmannet Suomessa järjestetyt kunnallisvaalit. Muun muassa Tampereella järjestettiin vuonna 1920 kahdet kunnallisvaalit, sillä vuoden 1919 vaaleja ei ehditty järjestämään teknisistä syistä. Varsinaisten vuoden 1920 kunnallisvaalien äänestyspäivät olivat joulukuussa.

Tulokset

Lähteet 

Kunnallisvaalit
Vuoden 1920 vaalit
August Tammekann

August Ferdinand Tammekann (vuoteen 1921 Jürgenson, 14. syyskuuta 1894 Tallinna, Viro – 23. helmikuuta 1959 Heinola, Suomi) oli virolainen, myös Suomessa vaikuttanut  maantieteilijä. Tammekann toimi maantieteen professorina Tarton yliopistossa vuosina 1934–1940 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1953–1959.

Tartossa sijaitseva, Alvar Aallon suunnittelema Villa Tammekann valmistui vuonna 1932 Tammekannin perheen kodiksi. Nykyään rakennuksessa toimii Turun yliopiston ja Tarton yliopiston yhteistyökeskus Granö-keskus, joka on nimetty Tarton yliopistossa maantieteen professorina toimineen suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön mukaan.

August Tammekannin tytär oli kirjastonhoitaja Eeva-Maija Tammekann.

Lähteet 

Suomalaiset maantieteilijät
Virolaiset tieteilijät
Suomen virolaiset
Tarton yliopiston professorit
Virolaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Suomalaiset professorit
Tryptamiinit

Tryptamiineihin kuuluviksi yhdisteiksi sanotaan yhdisteitä, jotka sisältävät tryptamiinin kemiallisen rakenteen. Tryptamiini on kasveissa, eläimissä ja sienissä luontaisesti esiintyvä myrkky. Tryptamiineja löytyy samaten useista kasvi-, eläin- ja sienilajeista, ja monet niistä ovat myrkyllisiä. Tryptamiini on biogeeninen amiini, jollaisia muodostuu elintarvikkeisiin pilaantumisen yhteydessä. Muiden muassa aivojen välittäjäaine serotoniini kuuluu tryptamiineihin.

Kasveissa tryptamiini toimii auksiini indoli-3-etikkahapon biosynteesin välivaiheena. Tryptamiinin kemiallisesti valmistettavia lukemattomia johdannaisia ja sukulaisaineita käytetään niin sanottuina design-huumeina, malliesimerkki tällaisesta aineesta on LSD. Myös luonnosta löytyviä tryptamiineja, kuten useissa sienilajeissa esiintyvää psilosybiiniä voidaan käyttää päihtymistarkoitukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasvimyrkyt
Eläinmyrkyt
Sienimyrkyt
Streptomysiini

Streptomysiini on antibioottilääke ja bakterisidi, jota Streptomyces griseus -maaperäbakteeri tuottaa. Streptomysiini oli ensimmäinen tehokas lääke tuberkuloosin hoidossa, mutta ei ole enää käytössä Suomessa. Viomysiini ja kanamysiini ovat samankaltaisia antibiootteja.

Löytyminen 
Streptomysiinin löysi vuonna 1943 Selman Waksman, joka sai tästä aiheesta Nobelin palkinnon v. 1952. Hän löysi sen tutkimalla gramnegatiivisia bakteereita, joiden kasvuun penisilliini ei vaikuttanut.

Vaikutustapa 
Streptomysiini on bakteereja tappava ja niistä parhaiten tehoaa gramnegatiivisiin sauvabakteereihin, eräisiin stafylokokkeihin ja mykobakteereihin.

Käyttö 
Streptomysiiniä on annosteltu lähinnä ruiskeena lihakseen, joko sulfaattina taikka hydrokloridina. Lääke imeytyi elimistöön yleensä nopeasti. Sitä saatettiin annostella tuberkuloosin hoidossa, 1 g eli 1 000 mg 2–3x/vko.

Pian löytymisensä jälkeen streptomysiiniä käytettiin ensisijaisena tbc-lääkkeenä, ja pitkään – ainakin 70-luvulle saakka. Rifampisiinin löytymisen ja käyttöönoton jälkeen SM:sta tuli toissijainen lääkeaine tubin hoidossa, muun muassa ototoksisuutensa (lääke saattoi vaurioittaa kuulohermoa) johdosta.

Sivuvaikutukset 
Sivuvaikutuksia streptomysiini aiheuttaa varsinkin henkilöille, joilla on vajaatoiminen munuainen. Sivuvaikutuksiin kuuluvat muun muassa tasapainon häiriintyminen, munuaisvauriot, streptomysiiniallergia.

Samanaikainen lääkitys, joka estää pahoinvointia ja huimausta: se saattaa hidastaa streptomysiinin neurotoksisten sivuvaikutusten toteamista. Tähän lääkeaineryhmään kuuluu useita antihistamiineja ja neurolepti-ryhmän lääkeaineita.

Katso myös
Aikajana antibiooteista

Lähteet
 J. Wickström: Tarttuvat taudit, SHKS-WSOY, 1970, Turku-Porvoo (laitoksen 5. uudistettu painos – ei ISBN-numeroa, alkuteos ruotsinkielinen: Infektionssjukdomarna, s. 58) Suom. Leena Tuuteri
 Ilmari Vartiainen, Lääkeaineoppi (Farmakologia), SHKS-WSOY, 1960, (ei ISBN-tunnusta, s. 233–234)
 Tuomi-Alfering-Olli: Lääkkeet ja niiden käyttö, SHKS/WSOY, 1977 s. 133–134 ISBN 951-0-06936-1

Viitteet

Aiheesta muualla 
Medicina.fi: Streptomysiini (pdf)
PubChem: Streptomycin 
DrugBank: Streptomycin 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Streptomycin 
ChemBlink: Streptomycin 

Aminoglykosidit
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Punainen kirjekuori

Punainen kirjekuori () on Kiinassa ja muissa itä-aasialaisissa kulttuureissa juhlapäivien ja muiden erityisten tapahtumien aikana jaettava rahalahja.

Käyttö 
Punaisia kirjekuoria jaetaan pääasiallisesti sosiaalisissa ja perhetapahtumissa kuten häissä, ja juhlapäivinä kuten kiinalaisena uutenavuotena. Kirjeiden punainen väri merkitsee onnea ja karkottaa pahoja henkiä. Perinteisten uskomusten mukaan kirjekuorien sisältämä rahasumma on yleensä parillinen, sillä parittomat luvut liittyvät hautajaisiin. Myös lukua neljä (四, sì) vältetään, sillä se kuulostaa liikaa kuolemaa tarkoittavalta sanalta 死, sǐ.

Häissä annettavan summan toivotaan kattavan järjestelyiden kulut ja osoittavan hyvää tahtoa hääparia kohtaan. Numeroa kahdeksan, joka kuulostaa samanlaiselta kuin kiinan sana onni, käytetään esimerkiksi rahasummissa $288 (pari + kaksi kertaa onnea) ja $388 (syntymä + kaksi kertaa onnea).

Kiinalaisen uudenvuoden aikana, enimmäkseen Etelä-Kiinassa, punaisia kirjekuoria antavat naimisissa olevat naimattomille, joista suurin osa on lapsia. Välttääkseen painavia kolikoita summa koostuu yleensä yksittäisestä setelistä—näin summaa on myös vaikeampi arvata ennen kirjekuoren avaamista.
Perinteeseen kuuluu laittaa kuoriin ainoastaan upouusia seteleitä, ja kunnioituksesta vastaanottajan tulee olla avaamatta kuoria sukulaisten nähdessä. Pohjois-Kiinassa kirjekuoria ei jaella, vain rahaa. Toisin kuin länsimaalaiset onnittelukortit, uudenvuoden alla annettuja punaisia kirjekuoria ei allekirjoiteta. Syntymäpäiväjuhlissa ja häissä jaettuihin kuoriin voi lisätä vapaaehtoisen lyhyen viestin ja allekirjoituksen.

Punaisia kirjekuoria esiintyy myös muualla Itä-Aasiassa ja tunnetaan mm. kantoniksi nimellä lai see, min naniksi ang pao, vietnamiksi lì xì ja thaiksi ang pow (อั่งเปา). Koreassa ja Japanissa löytyy punaisten sijasta valkoisia kirjekuoria (koreaksi 세뱃돈 eli sae bae don, japaniksi お年玉 eli otoshidama).

Alkuperä 

Punaisen kirjekuoren alkuperä on hämärän peitossa. Yhden teorian mukaan vanhuksilla oli Qin-dynastian (1644-1912) aikana tapana pujottaa kolikoita punaiseen lankaan. Tätä rahaa kutsuttiin pahoja henkiä karkottavaksi rahaksi () ja sitä uskottiin suojelevan vanhuksia sairaudelta ja kuolemalta. Yāsuì qián korvattiin punaisilla kirjekuorilla kun painokone kehitettiin ja punaisia kirjekuoria kutsutaan yhä joskus yāsuì qiániksi.

Legendan mukaan piinasi Song-dynastian (960-1279) aikana Chang–Chieu-nimistä kylää valtava ja voittamaton demoni. Eräänä päivänä kylään saapui sattumalta nuori mies, jolla oli esi-isiltään peritty taikasapeli. Nuori mies taisteli demonia vastaan ja voitti. Ilmaistakseen kiitollisuutensa kyläläiset antoivat miehelle kultaa sisältävän punaisen paketin. Kyläläiset kokivat itsensä siunatuksi, kun tämä mies joutui heidän kyläänsä ja pelastivat heidät, ja toivoivat lahjan antaessa myös miehen tulevan siunatuksi. Tästä käsitteestä johtui perinne jaella punaisia kirjekuoria iloitakseen muiden onnesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kiinalainen kulttuuri
Onni
Slaavittaren jäähyväiset

Slaavittaren jäähyväiset () on venäläinen marssi, jonka sävelsi Tamboviin 1912–1913 sijoitetun 7. täydennysratsuväkirykmentin esikuntatrumpetisti Vasili Ivanovitš Agapkin (1884–1964) sotilasvaskipuhallinorkesterille. Instrumentaalisävelmästä tuli suosittu jo ensimmäisen Balkanin sodan aikana. Laulun sanoissa kerrotaan sotaan junalla lähtevistä sotilaista ja heille jäähyväisiä asemalla jättävistä slaavittarista. Sävelmästä tuli suosittu Venäjän keisarikunnan ja venäläisyyden vertauskuva. Sävellyksen levytti ensimmäistä kertaa Ekstrafon  kesällä 1915 Kiovassa.

Suomessa tunnettu työväenlaulu Vapaa Venäjä on tehty samaan säveleen.

Laulun uskotaan perustuvan Venäjän–Japanin sodan aikaiseen kiellettyyn lauluun Ah, miksi meidät värvättiin sotilaiksi ().  Sävelmässä oli kaksi osaa. Agapkin vei työnsä sotilaskapellimestari, säveltäjälle ja sovittajalle, Jakov Borodinille, jota sävellys miellytti. Yhdessä Agapkin ja Borodov tekivät sävelmään kolmannenkin osan. 

Laulu on marssin muotoinen jäähyväislaulu, mutta siihen on sävelletty tätä poliittisempiakin sanoituksia, jotka korostavat Venäjän voimaa.

Yksi tällainen on irkutskilaisen A. Mingalevan versio. 

Venäjän federaation presidentti Vladimir Putinia tervehdittiin maaliskuussa 2001 Soulissa Venäjän federaation ja Korean tasavallan kansallishymnien jälkeen kolmanneksi Slaavittaren jäähyväisillä. Sävelmästä on uusin sanoituksin Sergei Bodrovin 1996 ilmestyneen sodanvastaisen Kaukasuksen vanki -nimisen elokuvan teemasävelmä.

Lähteet

Sota-aiheiset kappaleet
Marssit
Ensimmäinen maailmansota
Venäläiset musiikkikappaleet
Hackman (sukunimi)

Hackman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Hackman (suku)
 Alfred Hackman (1864–1942), suomalainen arkeologi
 Camilla Hackman-Uski (s. 1959), suomalainen nopeuslaskija
 Fredrik Hackman (1874–1925), kauppaneuvos
 Gene Hackman (s. 1930), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Henry Hackman (1876–1950), vuorineuvos
 Herrick Hackman (1902–1984), Henry Hackmanin poika, teollisuusneuvos
 Johan Fredrik Hackman (1801–1879), kauppaneuvos, Johan Friedrich Hackmanin poika
 Johan Friedrich Hackman (1755–1807), saksalais-suomalainen kauppias, Hackmanin kauppahuoneen (nyk. teollisuuskonsernin) perustaja
 Julius Fredrik Hackman (1832–1933), kenraaliluutnantti Venäjän keisarillisessa armeijassa, Johan Fredrik Hackmanin poika
 Marie Hackman (1776–1865), Johan Hackmanin vaimo, johti kauppahuonetta 50 vuotta
 Marika Hackman (s. 1992), englantilainen laulaja, multi-instrumentalisti ja lauluntekijä
 Oskar Hackman (1868–1922), suomalainen valtiopäivämies
 Victor Hackman (1866–1941), suomalainen geologi
 Walter Leopold Victor Hackman (1916–2001), suomalainen museonjohtaja ja hyönteistieteilijä, Victor Hackmanin poika
 Wilhelm Hackman (1842–1925), suomalainen kauppaneuvos, Hackman & Co:n pääjohtaja
 Woldemar Hackman (1831–1871), suomalainen liike- ja valtiopäivämies, Johan Fredrik Hackmanin poika
Medina de Rioseco

Medina de Rioseco on noin 5 000 asukkaan kaupunki Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella Valladolidin maakunnassa Espanjassa. Se sijaitsee noin 40 kilometrin päässä maakunnan pääkaupungista Valladolidista ja noin 230 kilometrin päässä Madridista. Espanjan kapinaan kuulunut Medina de Riosecon taistelu käytiin kaupungissa vuonna 1808.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kastilia ja Leónin kaupungit
Valladolidin maakunta
Kaplan

Kaplan voi viitata johonkin seuraavista:

Henkilöt 
Kaplan on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Andreas Kaplan (s. 1977), saksalainen markkinointitieteen ja sosiaalisen median professori
 Ariel Kaplan (s. 1994), australialainen näyttelijä, laulaja ja tanssija
 Faina Kaplan (1883–1918), venäläinen sosialistivallankumouksellinen
 Hamit Kaplan (1933–1976), turkkilainen painija ja olympiavoittaja
 Jonathan Kaplan (s. 1947), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Jeffrey Kaplan, yhdysvaltalainen uskonnollisen väkivallan ja äärioikeistolaisuuden tutkija
 Juliette Kaplan (1939–2019), englantilainen näyttelijä
 Justin Kaplan (1925–2014), yhdysvaltalainen kirjailija
 Kid Kaplan (1901–1960), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
 Louise J. Kaplan (1929–2012), yhdysvaltalainen psykoanalyytikko ja kirjailija
 Neil Kaplan (s. 1967), yhdysvaltalainen koomikko ja ääninäyttelijä
 Mehmet Kaplan (s. 1971), turkkilais-ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Robert S. Kaplan (s. 1940), yhdysvaltalainen taloustieteilijä
 Saul Kaplan (1912–1997), yhdysvaltalainen säveltäjä
 Viktor Kaplan (1876–1934), itävaltalainen insinööri, Kaplan-turbiinin keksijä

Muut merkitykset 
Kaplan-turbiini, potkurityyppinen vesiturbiini

Lähteet