joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ohestalyönti

Ohestalyönti (en passant) on shakissa tehtävä erikoissiirto, jossa kaksi ruutua kerralla liikkunut sotilas lyödään sotilaalla ruudusta, jonka yli se on siirtynyt, siis kuin se olisi liikkunut vain yhden ruudun eteenpäin. Ohestalyönnin voi tehdä vain välittömästi seuraavalla siirrolla, mutta sitä ei ole pakko tehdä.

Kuvaajien siirtosarjaa voidaan merkitä yksinkertaisesti 1...f5 2. exf5. Ohestalyönnin perään voi merkitä myös e.p. korostamaan että kyseessä on ohestalyönti. (2. exf5 e.p.)

Historia
Ohestalyönnin lisääminen shakkisääntöihin on yksi viimeisistä suurista sääntömuutoksista shakissa. Sen arvellaan tapahtuneen 1500-luvulla yhdessä sotilaan kaksoissiirron, linnoittautumisen ja kuningattaren sekä lähetin rajoittamattoman liikkumisen kanssa. Nämä ovat eurooppalaisia sääntöjä, ja aasialaisissa shakkivarianteissa näitä ei viimeistä lukuun ottamatta tunnetakaan.

Ohestalyönnin lisäämisen tarkoitus oli vähentää uuden sotilaan kaksoissiirron vaikutusta peliin. Uusi sääntö esti sotilaiden karkaamisen viidennellä rivillä olevien vastustajan sotilaiden ohi.

Esimerkki

Lähteet
Tampereen yliopiston shakkikerho (Arkistoitu versio)
FIDE

Viitteet 

Shakkitermit

pl:Pion (szachy)#Bicie w przelocie
Nikolajev

Nikolajev () ja Nikolajeva () ovat venäläisiä nimiä ja tarkoittavat seuraavia asioita:

Henkilöt 

 Aisen Nikolajev (s. 1972), Sahan tasavallan presidentti
 Aleksei Nikolajev (s. 1979), uzbekistanilainen jalkapalloilija
 Andrijan Nikolajev (1929–2004), venäläinen kosmonautti
 Galina Nikolajeva (1911–1983), venäläinen kirjailija
 Jelena Nikolajeva (s. 1966), venäläinen kävelijä
 Leonid Nikolajev (1904–1934), venäläinen salamurhaaja
 Margarita Nikolajeva (1935–1993), neuvostoliittolainen telinevoimistelija
 Mihail Nikolajev (s. 1937), venäläinen poliitikko, Sahan tasavallan ensimmäinen presidentti
 Tatjana Nikolajeva (1924–1993), venäläinen pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja
 Valentin Nikolajev (1921–2009), neuvostoliittolainen jalkapalloilija
 Valentin Nikolajev (1924–2004), neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija
 Vladimir Nikolajev (1847–1911), venäläinen arkkitehti
 Vladimir Nikolajev (s. 1959), venäläinen murhaaja ja kannibaali
 Vladimir Nikolajev (s. 1973), venäläinen poliitikko, Vladivostokin entinen pormestari
 Vladimir Nikolajev (s. 1953), venäläinen säveltäjä

Paikat 

 Mykolajiv (venäläiseltä nimeltään Nikolajev), kaupunki Ukrainassa.
Yigael Yadin

Yigael Yadin (), syntyjään Yigal Sukenik () (20. maaliskuuta 1917 Jerusalem, Osmanien valtakunta – 28. kesäkuuta 1984 Jerusalem, Israel) oli israelilainen arkeologi, poliitikko ja Israelin puolustusvoimien toinen pääesikunnan päällikkö.

Yadin syntyi vuonna 1917 Jerusalemissa. Hänen isänsä oli arkeologi Eliezer Sukenik. Yadin liittyi Haganahiin vuonna 1933. Hänestä tuli järjestön merkittävä johtohahmo ja oli suunnittelemassa monia taktiikoita, joita käytettiin itsenäisyyssodassa. Vuonna 1949 Yadinista tuli Israelin puolustusvoimien toinen pääesikuntapäällikkö.

Yadin erosi puolustusvoimista 1952 ja jatkoi arkeologian opintoja Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja sai vuonna 1955 tohtorin arvonimen Kuolleenmeren kääröihin liittyvistä tutkimukistaan. Vuonna 1970 Yadin valittiin Jerusalemin heprealaisen yliopiston Arkeologian instituutin johtoon. Yadin suoritti myös useita kaivauksia muun muassa Hazorissa, Masadassa ja Megiddossa. Hän työllisti tuhansia ihmisiä laajoissa kaivauksissaan ja vaikutti kokonaisuudessaan suhtautumiseen alaan.

Yadin siirtyi politiikan puolelle vuonna 1967, kun hänestä tuli pääministeri Levi Eshkolin sotilaallinen neuvonantaja. Hän pysyi armeijan palveluksessa vuoteen 1976, jolloin hän oli perustamassa Tenoa'a Demokratit le-Shinui -puoluetta, jonka päämääränä oli vaaliuudistus. Seuraavan vuoden vaaleissa puolue sai yhteensä 15 paikkaa knessetistä. Puolue hajosi jo vuonna 1979, mutta vuodesta 1977 apulaispääministerinä ollut Yadin jatkoi tehtävässä vuoteen 1981.

Yadin jätti politiikan vuonna 1981 ja jatkoi tutkimustyötä. Hän kuoli vuonna 1984.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuvia ja videomateraalia Yadin kaivauksista 

Arkeologit
Israelilaiset tieteilijät
Israelilaiset kenraalit
Knessetin jäsenet
Israelin ministerit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Xiaolin Showdown

Xiaolin Showdown on yhdysvaltalainen Warnerin tuottama Daytime Emmy -palkittu animaatiosarja, jonka loi Christy Hui. Sarjasta tuotettiin yhteensä 52 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuosien 2003–2006 välisenä aikana.

Sarjassa seurataan nuoren taistelija nelikon (Omi, Raimundo, Kimiko ja Clay) harjoittelua ja taistelua pahuutta vastaan. Nelikon tehtävänä on kerätä kaikki muinaiset esineet nimeltä Shen Gong Wu heidän muotoa muuttavan lohikäärmeensä Dojo Kanojo Chon johdolla. Esineet pitävät hallussaan taianomaisia voimia, jotka heidän on löydettävä ennen vihollisiaan ja erityisesti Jack Spiceria. Jaksot keskittyivät usein muinaisien esineiden jahtaamiseen ja kun hyvä ja paha löysivät saman esineen yhtä aikaa, heidän täytyi haastaa toisensa kaksintaisteluun nimeltä Xiaolin Showdown, jonka voittaja saisi pitää muinaisen esineen.

Hahmot
Omi hallitsee vesielementin ja oli ensimmäinen harjoittelija mestari Fungin opissa. Pienikokoisella Omilla on tapana olla hyväuskoinen, mutta kykenee myös olemaan itsekäs, jonka seurauksena Omi saa opetuksensa Fungilta.

Raimundo Pedrosa hallitsee ilmaelementin ja on ryhmänsä itsepäisin jäsen, mutta tekisi mitä vain pelastaakseen ystävänsä. Ryhmänsä kapinallisena Raimundo usein yllyttää hyväuskoista Omia tekemään typeriä temppuja. Huolimatta siitä hän rauhallinen vitsailija, joka on kotoisin Brasiliasta.

Kimiko Tohomiko hallitsee tulielementin ja on ryhmänsä ainut tyttö. Hänen isänsä on tunnettu japanilainen liikemies, jonka myötä Kimikolla on usein viimeisimmät elektroniset laitteen, kuten esimerkiksi uusin puhelin. Hänellä on myös tapana vaihtaa hiustyyliään sekä vaatetustaan lähes jokaisessa jaksossa. Kimiko käyttäytyykin Omille, kuin sisko ja saattaakin välillä hermostua hyvin äkkiä poikien loukkauksista ollessaan ryhmänsä ainut tyttö.

Clay Bailey hallitsee maaelementin ja on ryhmänsä vahvin jäsen. Teksasista kotoisin oleva Clay on ystävällinen ja huumorintajuinen, jolla riittää viisautta. Hän hallitsee taistelulajin nimeltä Tai Chi.

Ääninäyttelijät

Aiheesta muualla
 TV.com
 Voice Chasers 

2000-vuosikymmenen piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Animevaikutteiset animaatiosarjat
Kalakeitto

Kalakeitto on keitto, joka on valmistettu kalasta ja muista aineksista, kuten perunasta ja kasviksista. Kalakeitossa usein käytettyjä kalalajeja ovat muun muassa ahven, lohi ja seiti. Myös madekeitto on arvostettu. Kalakeitto on perinneruoka useissa eurooppalaisissa maissa. 

Suomessa vietetään kansallista kalakeittopäivää vuosittain helmikuun toisena tiistaina. Ensimmäistä kertaa päivää vietettiin 13. helmikuuta 2018.

Kalakeittoja eri kulttuureista 
 Kreikkalainen kalakeitto (ψαρόσουπα, psarósoupa), lausutaan ”psarosupa”: kalakeitto, jossa on monenlaisia vihanneksia, kuten porkkanoita, parsaa, perunaa, selleriä sekä sipulia.
 Ranskalainen bouillabaisse, useita kalalajeja ja äyriäisiä sisältävä sakea keitto.
 Venäläiset seljanka ja uha.

Suomalaisia kalakeittoja
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat perinneruoat. Pielaveden nimikkoruoaksi valittiin kalamykykeitto, jossa on mädistä ja kalanmaksasta tehtyjä mykyjä, lisukkeena keitettyä kananmunaa. 

Pellingin saaressa tehdään omanlaistaan kalakeittoa, joka on runebergintortun ohella toinen Itä-Uudenmaan maakuntaruoista.Pellingin kalakeitto suurustetaan voi-vehnäjauhoseoksella. Kalat tarjotaan erikseen. Syömiseen käytetään lusikan ohella haarukkaa ja veistä.

Karjalankannaksella kalakeittoa on kutsuttu nimellä uuhka tai uhka, joka tulee venäjän kalakeittoa tarkoittavasta sanasta uha. Pohjois-Suomessa tuoreesta kalasta tehtyä keittoa on kutsuttu nimellä tauro, joka tulee saamen tuoretta kalaa tarkoittavasta sanasta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Wikikirjaston keittokirjassa on resepti aiheesta:
Tomaatti-kalakeitto.

Kalaruoat
Keitot
Suomen Kuvalehden journalistipalkinto

Suomen Kuvalehden journalistipalkinto on Suomen Kuvalehden vuodesta 1975 alkaen vuosittain jakama journalistipalkinto ”vaikuttavasta journalistisesta toiminnasta tai merkittävistä kansallisia tai yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevistä kirjoituksista tai ohjelmista mediassa”.

Vuodesta 2013 palkintosumma on ollut 10 000 euroa.

Palkitut

 1975: artikkelitoimittaja Jaakko Okker
 1976: päätoimittaja Eila Jokela
 1977: sanomalehtikirjailija Arvo Salo
 1978: päätoimittaja Otso Kukkonen
 1979: toimittaja Seppo Vihtonen
 1980: lehtivalokuvaaja Kalle Kultala
 1981: kolumnisti Heikki Brotherus
 1982: piirtäjä Kari Suomalainen
 1983: päätoimittaja Jan-Magnus Jansson
 1984: ulkomaankirjeenvaihtaja Erkki Toivanen
 1985: toimittaja Erkka Lehtola
 1986: päätoimittaja Simopekka Nortamo
 1987: päätoimittaja Seikko Eskola
 1988: toimittaja Mirja Pyykkö
 1989: pakinoitsija Seppo Ahti
 1990: radiotoimittaja Max Rand
 1991: toimittaja Harri Saukkomaa
 1992: toimittaja Anneli Sundberg
 1993: toimittaja Markus Leikola
 1994: päätoimittaja Teuvo Mällinen
 1995: päätoimittaja Vesa-Pekka Koljonen
 1996: päätoimittaja Pertti Monto
 1997: toimittaja Sinikka Arteva
 1998: toimittaja Veikko Neuvonen
 1999: pääkirjoitustoimittaja Antti Blåfield
 2000: toimittaja Aimo Kairamo

 2001: toimittaja Rauli Virtanen
 2002: lastenohjelmien tuottaja / toimittaja Maija Koivula
 2003: toimittaja Maila-Katriina Tuominen
 2003: politiikan toimittaja Pekka Ervasti
 2004: toimittaja Leena Pakkanen
 2005: päätoimittaja Tuula Koukku
 2006: lehtivalokuvaaja Hannes Heikura
 2007: toimittaja Marja Manninen
 2008: toimittaja Unto Hämäläinen
 2009: Yle Teeman kanavapäällikkö Ulla Martikainen-Florath
 2010: toimittaja Helena Petäistö, MTV3
 2011: toimittaja Seppo Kononen, Savon Sanomat
 2012: taloustoimittaja Jan Hurri, Taloussanomat
 2013: Moskovan-kirjeenvaihtaja Anna-Lena Laurén, Hufvudstadsbladet/Svenska Dagbladet
 2014: ulkomaantoimittaja Heikki Aittokoski, Helsingin Sanomat
 2015: toimittaja Riku Rantala ja ohjaaja Tuomas Milonoff
 2016: toimittajat Lauri Malkavaara ja Teppo Sillantaus, Helsingin Sanomat (Kuukausiliite)
 2017: toimittaja Lauri Nurmi
 2018: toimittaja Arja Paananen
 2019: toimittaja Olli Seuri
 2020: kuvajournalistit Liisa Huima, Markus Jokela, Hannamari Shakya ja Antti Yrjönen
 2021: toimittaja Jarno Liski

Lähteet

Viitteet

Journalismipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Kaj Linna

Kaj Linna (s. 24. tammikuuta 1971 Helsinki ) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.

Pelaajaura 

Linna pelasi juniorivuosinaan helsinkiläisessä Karhu-Kissojen joukkueessa. Pelipaikkaa HIFK:sta ei löytynyt, joten hän lähti 1990-luvun alussa Bostonin yliopistoon pelaamaan ja opiskelemaan. Linna pelasi yliopistojoukkueessa neljän kauden ajan (1991–1995) ja herätti tänä aikana NHL-joukkueiden kiinnostuksen. Ottawa Senators varasi Linnan kevään 1995 varaustilaisuudessa kahdeksannella kierroksella (183. varaus) ja teki samalla vuoden sopimuksen.

Linna kävi Ottawan harjoitusleirillä, mutta pelipaikkaa NHL-joukkueesta ei auennut, vaan hänet ohjattiin AHL:ssä pelanneeseen Prince Edward Island Senatorsiin. AHL:ssä Linna oli joukkueensa tehokkain puolustaja, mutta kutsua NHL-joukkueeseen ei silti tullut. Kauden päätyttyä P.E.I. Senatorsin joukkue lakkautettiin ja Linna palasi Suomeen ja HIFK:hon.

HIFK:ssa Linna pelasi seuraavat kaksi kautta (1996–1998), joista jälkimmäinen päättyi HIFK:n mestaruuteen. Seuraavaksi kaudeksi Linna siirtyi takaisin Pohjois-Amerikkaan, nyt IHL:ssä pelanneeseen Nashville Predatorsin farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin.

Tavoitteena oli saavuttaa paikka Predatorsissa, mutta Linna ehti pelata kaudella vain 11 ottelussa kunnes koko ura päättyi kovasta kyynärpäätaklauksesta seuranneeseen vakavaan aivotärähdykseen. Taklaaja Joe Frederick sai teostaan neljän ottelun pelikiellon.

Aivotärähdys oli jo uran neljäs ja siihen mennessä pahin. Lääkärit suosittelivat jääkiekon pelaamisen lopettamista.

Uran jälkeen 

Pelaajauransa jälkeen Linna on muun muassa työskennellyt sijoitusalalla Bostonissa. Hän harkitsi myös paluuta pelaajaksi, mutta luopui sittemmin aikeista. Hän meni naimisiin keväällä 1999 yhdysvaltalaisen naisystävänsä kanssa. Myöhemmin Linna palasi Suomeen ja tällä hetkellä hän työskentelee suuressa lääkealan yrityksessä toimialueenaan markkinointi ja viestintä.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Gioconda Belli

Gioconda Belli (s. 9. joulukuuta 1948) on nicaragualainen kirjailija ja runoilija. Hän kirjoittaa kolumneja Nicaraguan päälehtiin.  

Belli käyttää  Asuttu nainen -romaanissaan (1988, suom. Auli Leskinen) lähihistorian tapahtumia ja todellisia henkilöitä osana jännitystarinaa. Sen lisäksi hän on julkaissut kolme muuta romaania, kuusi runokokoelmaa ja lastenkirjan. Hän osallistui aktiivisesti sandinistiliikkeen taisteluun Somoza-suvun diktatuuria vastaan ja joutui 1970-luvulla maanpakoon .

Suomennetut teokset 
 Asuttu nainen (La mujer habitada), suom. Auli Leskinen, Helsinki: Kääntöpiiri 1990 ISBN 951-8989-10-9
 Nukke (katkelma teoksesta Asuttu nainen), julkaisussa Pulut: Suomen rauhanpuolustajat ry:n jäsenlehti 1994: 4

 Runo
 Juhla

Lähteet 

Nicaragualaiset kirjailijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Angelit

Angelit on saamelainen yhtye, joka on levyttänyt yhdeksän albumia (neljä ensimmäistä nimellä Angelin tytöt) vuosina 1992–2003. Yhtyeessä laulavat sisarukset Ursula ja Tuuni Länsman. He esiintyivät yhdessä ensimmäisen kerran 1982. 

Yhtye on saanut nimensä tyttöjen kotikylän Angelin mukaan, ja alkuperäisessä kokoonpanossa lauloi muitakin angelilaisia nuoria, kuten soolourallaan menestynyt Ulla Pirttijärvi. Soololevyn he julkaisivat 1992.

Angelit ovat vierailleet Waltari-yhtyeen levyillä So Fine! ja Big Bang. Vuonna 2000 Angelit levyttivät yhtyeen kanssa yhteisalbumin Channel Nordica.

Albumit

Nimellä Angelin tytöt

Nimellä Angelit

Yhteistyöt 
Kaikki paitsi Final Fantasy -yhteistyö on tehty yhdessä Waltari-yhtyeen kanssa.

Nimellä Angelin tytöt 

 (vierailijana)

Nimellä Angelit 
 (single)

Lähteet

Aiheesta muualla 
angelit.net, Facebook-sivut.
 Ylen Elävä arkisto: Angelin Tytöt.
 
 Soundin levyarvosteluja.
 Angelit joikaavat Saamea maailmalle. Suomen suurlähetystö, Bryssel 3.3.2006.

Suomalaiset maailmanmusiikkiyhtyeet
Saamelainen musiikki
Mike Kosgei

Mike Kosgei on kenialainen yleisurheiluvalmentaja. Hän toimi kestävyysjuoksun päävalmentajana muun muassa Keniassa sekä Suomessa.

Valmentajaura
Kosgei toimi Keniassa valmentajana 1986–1994, jolloin maa nousi kestävyysjuoksun huipulle. Vuosina 1995–1998 Kosgei toimi Suomen Urheiluliiton kestävyysjuoksun päävalmentajana. Tämän jälkeen Kosgei palasi Keniaan ja toimi maan yleisurheiluliiton palveluksessa, kunnes hänet erotettiin vuoden 2005 alussa. Helmikuussa 2005 hän siirtyi Mosambikiin valmentajaksi.

Lähteet

Kenialaiset henkilöt
Yleisurheiluvalmentajat
Kosovon demokraattinen puolue

Kosovon demokraattinen puolue (, lyh. PDK; ) on Kosovon suurin puolue. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa puolue sai 34 prosenttia äänistä ja julistautui vaalien voittajaksi.  Puolueen puheenjohtaja on Hashim Thaçi. 

PDK oli hallituksessa vuosina 2001–2004, mutta  vuoden 2004 parlamenttivaaleissa se sai vain 30 paikkaa 120:sta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kosovon demokraattinen puolue 

Euroopan konservatiivien ja reformistien allianssi
Kosovolaiset puolueet
Eteenipropeenikumi

Eteenipropeenikumi (EPR) on eteenistä ja propeenista Zeigler-Natta-katalyyteilla valmistettu polymeeri. Eteenipropeenikumit voidaan jakaa kahteen ryhmään, eteenipropeenikumeihin ja eteenipropeenidieenikumeihin. Eteenipropeenikumit ovat eteenin ja propeenin kopolymeereja, eteenipropeenidieenikumit taas eteenin, propeenin ja jonkin dieenin polymeereja.

Eteenipropeenikumi muistuttaa raakakumia ja sitä käytetään paljon autonrenkaissa, säiliöiden pinnotteissa, kuljetinhihnoissa sekä esimerkiksi jalkineissa. Eteenipropeenikumit kestävät erittäin hyvin happea, otsonia ja UV-valoa, niillä on hyvä lämmön- ja pakkaskestävyys sekä mainiot sähköiset ominaisuudet. Toisaalta ne kestävät huonosti öljyä ja hiilivetyjä ja tarttuvat huonosti.

Lähteet 

Elastomeerit
Gerardo Barbero

Gerardo Barbero (21. elokuuta 1961 – 4. maaliskuuta 2001) oli argentiinalainen shakin suurmestari. Hän oli argentiinanmestari vuonna 1984 ja pelasi kuusissa shakkiolympialaisissa vuosina 1978–1994. Hän asui vuodesta 1986 Budapestissa, Unkarissa, jossa hän menehtyi silmäsyöpään 39-vuotiaana.

Shakin suurmestarit
Shakin Argentiinan-mestarit
Argentiinalaiset shakinpelaajat
Vuonna 1961 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Vsevolod II

Vsevolod II Olgovitš () (k. 1. elokuuta 1146) oli Tsernikovin ruhtinas sekä Kiovan Venäjän ruhtinas vuosina 1139–1146. Hän nousi valtaan Vjatšeslav I:n kuoltua vuonna 1139. Vsevolod II hallitsi Kiovaa kuolinvuoteensa 1146 saakka.

Kiovan ruhtinaat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1146 kuolleet
Igor II

Igor II Olgovitš (ven. Игорь II Олегович) (k. 19. syyskuuta 1147) oli Kiovan Venäjän ruhtinas lyhyen aikaa vuonna 1146. Hän nousi valtaan Vsevolod II:n kuoltua vuonna 1146. Igor II hallitsi Kiovaa lyhyen aikaa, kunnes menetti vallan Izjaslav II:lle. Igor II kuoli vuonna 1147.

Kiovan ruhtinaat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1147 kuolleet
Izjaslav II

Izjaslav II Mstislavitš (ven. Изяслав II Мстиславич) (1097–1154) oli Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1146–1154. Hän nousi valtaan syrjäytettyään Igor II:n vuonna 1146. Izjaslav hallitsi Kiovaa kuolemaansa saakka, vuoteen 1154.

Aiheesta muualla

Kiovan ruhtinaat
1090-luvulla syntyneet
Vuonna 1154 kuolleet
Pascale Bussières

Pascale Bussières (s. 27. heinäkuuta 1968 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen näyttelijä.

Suomessa Bussièresin roolisuorituksiaan on nähty muun muassa televisiosarjoissa Kartanon tytär (Marguerite Volant, Kanada 1996) ja Emilie (Blanche, Kanada 1993) sekä elokuvassa Roolipeli (La Répétition, 2001)

Aiheesta muualla

 
 Kotisivu 
 Epävirallinen kotisivu 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Rest in Sleaze


Rest in Sleaze on Crashdïetin esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2005. Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 12. Albumi jäi yhtyeen perustajajäsenen ja laulajan Dave Lepardin viimeiseksi tämän kuollessa seuraavana vuonna.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dave Lepard – laulu
 Martin Sweet – kitara, taustalaulu
 Peter London – basso, taustalaulu
 Eric Young – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rest in Sleaze discogs.com -sivustolla

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Crashdïetin albumit
Pia Raanoja

Pia Raanoja (s. 22. elokuuta 1960) on Anjalankoskelta kotoisin oleva oopperalaulaja, diplomilaulaja, musiikin maisteri ja laulupedagogi. Hänen äänialansa on sopraano.

Raanoja tuli kolmanneksi 1984 Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemiasta vuonna 1987. Hän on esiintynyt muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Der Vlaamse Operassa Antwerpenissa ja suomalaisissa maakuntaoopperoissa, sekö eri orkestereiden solistina Suomessa ja ulkomailla. 

Raanoja opettaa laulua ja musiikinteoriaa. Vuodesta 2011 hän on opettanut musiikkia erityistä tukea tarvitsevien taide- ja toimintakeskuksessa Kaarisillassa. Vuosina 2007–2010 hän oli Riihimäen Naislaulajien taiteellinenjohtajana.

Raanoja asuu nykyisin Hollolassa.

Lähteet 

Suomalaiset oopperalaulajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
The Unattractive Revolution


The Unattractive Revolution on ruotsalaisen rockyhtye Crashdïetin toinen albumi, joka julkaistiin 3. lokakuuta 2007. H. Olliver Twisted tuli korvaamaan yhtyeen alkuperäisen laulajan Dave Lepardin vuoden 2007 alussa Lepardin kuoltua vuonna 2006.

Albumi nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 11.

Kappaleet

Kokoonpano 
 H. Olliver Twisted – laulu
 Martin Sweet – kitara, taustalaulu
 Peter London – basso, taustalaulu
 Eric Young – rummut, taustalaulu

+

 Mick Mars – kappaleet ”I Don’t Care” sekä ”Alone”

Arvostelut 
 Rumba: erittäin negatiivinen

Aiheesta muualla 
 The Unattractive Revolution discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Crashdïetin albumit
Vuoden 2007 albumit
Klaus Haapaniemi

Klaus Haapaniemi (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kuvittaja ja suunnittelija, joka asuu Lontoossa. Hän on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista graafiseksi suunnittelijaksi. Haapaniemi valittiin vuoden graafikoksi 2008. 

Haapaniemi on tehnyt töitä niin suomalaisille yrityksille, kuten Marimekko ja Iittala, kuin ulkomaisillekin tuotemerkeille, esimerkiksi Dieselille ja Levi’sille. Hän on tehnyt sarjakuvia ja kuvittanut Rosa Liksomin tarinoita kokoelmaan Giants. Hän on toiminut italialaisen muotitalon Bantamin luovana johtajana.

Kansainvälinen trenditoimisto WGSN pitää häntä ”yhtenä aikamme merkittävimmistä nousevista suunnittelijoista ja kuvittajista”.

Tyyliinsä Haapaniemi on saanut vaikutteita paitsi suomalaisesta perinteestä ja Kalevalasta, myös slaavilaisesta ja japanilaisesta kulttuurista. Hän sanoo ideoidensa synnystä: ”Olen keksinyt uudestaan klassiset kuviot, sellaiset tyylit kuin venäläinen avantgarde, joka perustuu hyvin geometriseen muotokieleen.” Hän sanoo myös että ideoita syntyy kadulla kävellessä mutta toisaalta niiden juuret ovat hänen lapsuudessaan. Hänen suosikkejaan pohjoismaisista suunnittelijoista ovat Alvar Aalto, Oiva Toikka ja Tove Jansson.

Lähteet
Iittala.com

Viitteet

Aiheesta muualla
Muoto-lehti, joulukuu 2006

Suomalaiset muotoilijat
Suomalaiset kuvittajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Rosvopaisti

Rosvopaisti on suomalainen ruoka. Paistin voi valmistaa lähes minkä eläimen lihasta tahansa, kuten sian, naudan, lampaan, poron tai hirven lihasta.

Rosvopaisti kypsennetään noin puolen metrin syvyisessä kuopassa. Kuopan pohjalle ja reunoille asetellaan kiviä, joiden päälle tehdään nuotio. Tulen annetaan palaa reippaana noin 3–4 tuntia, minkä jälkeen hiillos lapioidaan pois ja paisti asetetaan kuoppaan. Paisti on ensin kääritty märkään voipaperiin, runsaaseen folioon ja vielä märkään sanomalehtikerrokseen (pari kokonaista lehteä).

Nostoverkon käyttö helpottaa paistin nostoa ehjänä montusta. Paisti peitetään noin 5 sentin kerroksella hiekkaa, jonka päälle hiillos kaadetaan. Tulta pidetään yllä vielä jokunen tunti. Paistoaika on noin puolitoista tuntia per kilo, vähintään. Rosvopaistin valmistus vie kaikkiaan noin 8–12 tuntia, riippuen paistin koosta. 

Kirjailija Veikko Huovinen teki työläästi valmistettavan rosvopaistin nykyaikana kuuluisaksi kirjoittamalla humoristisen kirjan Lampaansyöjät, jonka perusteella tehtiin Seppo Huunosen ohjaama samanniminen elokuva. 

Rosvopaistia tehdään Suomessa pienehköjen kesätapahtumien juhlaruoaksi. Muun muassa ruoanlaiton opettamiseen erikoistuneet Martat tekevät rosvopaistia.

Aiheesta muualla 

 Rosvopaisti hemmottelee kieltä ja mieltä, video Yle Areenassa
 Rosvopaistin ja rosvopaistiuunin valmistusohje
 Rosvopaisti Poronlihasta
 Kuvallinen Rosvopaistiohje
 Kokki Kolmosen aito rosvopaisti

Liharuoat
Suomalainen keittiö
Mackenzie Bowell

Sir Mackenzie Bowell (27. joulukuuta 1824 – 10. joulukuuta 1917) oli Kanadan viides pääministeri 21. joulukuuta 1894 – 27. huhtikuuta 1896. Hän syntyi Englannissa ja muutti vuonna 1832 perheensä mukana Kanadaan, jossa työskenteli myöhemmin Bellevillen kaupungin sanomalehdessä. Bowell liittyi Kanadan konservatiiviseen puolueeseen 27-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Canada Guide

Kanadan pääministerit
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Dōgen

Dōgen Zenji (; 19. tammikuuta 1200, Kioto – 22. syyskuuta 1253, Kioto) oli japanilainen filosofi ja zenbuddhalaisen sōtō-koulukunnan perustaja. Hänen katsotaan tuoneen kyseisen suuntauksen Kiinasta. Dōgen oli aikansa uskonnollisen elämän keskeisiä hahmoja.

Dōgen syntyi aatelisperheeseen, mutta joutui orvoksi seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli buddhalaisuutta Tendai-lahkon temppelissä Hieivuorella ja teki vuosina 1223–1227 opintomatkan Kiinaan, jossa hän tutustui zenmeditaatioon ja saavutti valaistumisen. Palattuaan Japaniin hän levitti tietämystä zenistä ja vietti viimeiset vuotensa Eihei-jin temppelissä Fukuin lähistöllä.

Dōgenin pääteos on yli 20 vuoden aikana muotonsa saanut Shōbōgenzō, jossa on 95 kappaletta. Hän kirjoitti myös monia muita teoksia.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Understanding the Shobogenzo 

Buddhalaisuus Japanissa
Japanilaiset filosofit
Buddhalaiset munkit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Masters of the Universe (albumi)

Masters of the Universe on Hawkwindin kokoelma vuodelta 1977. Periaatteessa se on jatko-osa edellisvuonna ilmestyneelle Roadhawks-kokoelmalle.

Kappaleet 

A-Puoli

Master Of The Universe (Turner/Brock) - 6:19
Brainstorm (Turner) - 10:44

B-Puoli

Sonic Attack (Moorcock) - 2:59
Orgone Accumulator (Calvert/Brock) - 10:00
It's So Easy (Brock) - 5:21
Lost Johnny (Kilmister/Farren) - 3:28

Muusikot 

Dave Brock: kitara, laulu
Nik Turner: saksofoni, huilu, laulu
Del Dettmar: syntetisaattori
Dave Anderson: basso (A1)
Terry Ollis: rummut (A1)
Dik Mik: audiogeneraattori (A1-2,B1-2)
Robert Calvert: laulu, lausunta (B1-2)
Lemmy Kilmister: basso (A2,B1-4)
Simon King: rummut (A2,B1-4)
Simon House: kosketinsoittimet (B3-4)

Vuoden 1977 kokoelma-albumit
Hawkwindin kokoelma-albumit
Walahfrid Strabo

Walahfrid Strabo (808/809 – 18. elokuuta 849) oli frankkilainen munkki ja kirjailija, jonka työ on teologista, historiallista ja runollista. Hän hukkui neljänkymmenen ikävuoden paikkeilla Loireen. 

Ranskalaiset runoilijat
Ranskalaiset historioitsijat
Artur Sirk

Artur Sirk (25. syyskuuta 1900 – 2. elokuuta 1937) oli Viron vapaussoturiliikkeen johtajia.

Sirk otti osaa Viron vapaussotaan ja pysyi armeijassa aina vuoteen 1926, jolloin ryhtyi lakimieheksi. Vuonna 1929 hän perusti oikeistoradikaalin Viron vapaussotureiden liiton kenraali Andres Larkan kanssa. 1930-luvulla liike alkoi vaatia siirtymistä vahvan johtajan malliin. Vapsien kannatus kasvoi ja näytti siltä että Larka valittaisiin vuoden 1934 vaaleissa Viron riigivanemiksi. Tuolloin Konstantin Päts käytti uusi valtaoikeuksiaan ja julisti maan poikkeustilaan ja lykkäsi vaaleja. Vapsien johtajat vangittiin ja tuomittiin lyhyisiin vankeusrangaistuksiin.

Sirk pääsi pakoon Suomeen, jossa hän juoni mm. Sinimustat-liikkeen johtohahmojen kanssa vallankaappausta Pätsin syrjäyttämiseksi. Yritys keskeytyi kun Viron agentit saivat siitä vihiä ja pidättivät suunnittelijat.

Sirk lähti Suomesta ja asettui lopulta Luxemburgin. Hän kuoli pudottuaan Echternachissa hotellihuoneen ikkunasta. Luxemburgin viranomaiset totesivat syyn itsemurhaksi. Useat virolaiset historioitsijat uskovat Viron agenttien olleen asialla. Artur Sirk haudattiin 9. lokakuuta 1937 Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle ja hänen ruumiinsa siunauksen toimitti Elias Simojoki.

Artur Sirk oli Tarton Yliopiston korporaatio (osakunta) Korp! Sakalan jäsen. Coetus (jäseneksi) 1922-2.

Viitteet 

Virolaiset poliitikot
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Karl Granroth

Karl August Granroth (16. tammikuuta 1895 Helsinki – 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäki, Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija August Granroth ja Erika Josefina Holmström. 

Hän kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan puutarhateknikko. Hän teki opintomatkan Erfurtiin Saksaan vuosina 1914–1915. Granroth liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan  4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Kämärässä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 6. huhtikuuta 1918 ja kaatui taistelussa Kolikkoinmäellä hänen päähänsä osuneesta luodista 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Helsingin uudelle Hautausmaalle. Granroth oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.

Lähteet 
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
 Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. 
 Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Brissarthen taistelu

Brissarthen taistelu käytiin 15. syyskuuta 866 Frankkien ja yhdistyneen bretonien ja viikinkien armeijan välillä Brissarthessa, Neustriassa, nykyisessä Länsi-Ranskassa. Taistelun huomattavin tapahtuma oli frankkien puolesta sotineiden Neustrian maakreivin Robert Vahvan, joka on varhaisin Kapetingien sukuun kuulunut tunnettu ruhtinas, ja Akvitanian herttuan Ranulf I:n kuolema taistelukentällä.

Vuonna 866 Bretagnen herttua Salomon liittyi tanskalaisten viikinkien päällikön Hásteinnin kassa suorittaakseen sotaretken Anjoun, Mainen ja Tourainen alueille. Retken aikana Le Mansin kaupunki hävitettiin. Robert Vahva, joka komensi alueen joukkoja, kokosi laajan armeijan vihollisen ajamiseksi pois alueelta. Hänen joukkoihinsa liittyvät Akvitanian herttua Renulf, jonka alueisiin kuului Poitou ja Gauzfrud, jonka alueita olivat Herve ja Maine.

Frankkien armeijan onnistui keskeyttämään tanskalaisten retken ennen kuin ne olivat onnistuneet saavuttamaan Loire-joen. Hyökkääjät yrittivät paeta kirkkoon, mutta piirittivät rakennuksen. Yön aikana viikingit yrittivät pakenemista ja seuranneen taistelun aikana RObert Vahva sai surmaansa, Ranulf haavoittui kuolettavasti nuolesta ja Hervé haavoittui. Johtajiensa kadottamisen jälkeen frankit aloittivat vetäytymisen.

Vuonna 868 Kaarle Kaljupää ryhtyi neuvottelemaan Salomonin kanssa ja tunnusti hänet Bretagnen kuninkaaksi. Hän luovutti Contentin lueen ja ehkä myö Avranchen alueen bretonneille. Hásteinn jatkoi kuitenkin ryöstöretkiään Loire-joen laaksossa vielä monia vuosia.

Primäärilähteet
Kronikka Réginon de Prüm
Annales de Saint-Bertin eli Annales de Saint-Bertin et de Saint-Vaast.

800-luku
Ranskan taistelut
Viikinkiaika
Frankkien valtakunta
Arabeski (taide)

Arabeski (ransk. décoration arabesque, arabialainen koristelu ) on tyylitellyistä kasviaiheista sommiteltu koristekuvio. Se on lähtöisin arabialaisessa ja islamilaisessa taiteessa käytetyistä köynnöskuvioista, jotka puolestaan perustuivat kreikkalaisten käsityöläisten esikuville. Arabeski muuttui islamilaisessa maailmassa hyvin tyylitellyksi ja kaavamaiseksi koristeaiheeksi, ja siitä tuli olennainen osa itämaista kulttuuriperinnettä. Islamilaisen taiteen arabeskikuviot olivat geometrisia ja lähes abstrakteja viivaornamentteja, sillä ihmisten ja eläinten kuvaaminen ei ollut uskonnollisista syistä sallittua.

Arabeski omaksuttiin myös länsimaiseen taiteeseen, ja kaarevalinjaisia arabeskikuvioita käytettiin renessanssista lähtien muun muassa käsikirjoitusten, seinien, huonekalujen sekä metallitöiden ja keramiikan koristeaiheina. Länsimaisiin arabeskikuvioihin yhdistettiin usein myös ihmishahmoja, eläimiä ja kukkia.

Esimerkkejä

Lähteet 
Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

Viitteet 

Ornamentit
M/S Explorer

M/S Explorer () oli kanadalaisen GAP Adventures -varustamon omistama Liberian lipun alla purjehtinut risteilyalus. Alus rakennettiin Uudessakaupungissa, Suomessa vuonna 1969, ja se suunniteltiin erityisesti napaseutujen matkustajaliikenteeseen. Vuonna 1984 Explorer purjehti ensimmäisenä matkustaja-aluksena Luoteisväylän lävitse. Vuonna 1989 alus osallistui merihädässä olleen argentiinalaisen rahtialuksen pelastustöihin Anvers Islandin edustalla Etelämantereella.

Käyttöhistoria 

Vuonna 1969 vastavalmistunut alus luovutettiin K/S A/S Explorer & Con haltuun, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle Lindblad Explorer -nimisenä. Kotisatamaksi tuli Oslo. Rekisteröinnin jälkeen alus aloitti risteilyt arktisilla vesillä. 11. helmikuuta 1972 alus ajoi karille lähellä Antarktiksella sijaitsevaa La Plaza Pointia. 25. helmikuuta saksalainen hinaaja veti Lindblad Explorerin karilta ja hinasi sen Argentiinan pääkaupunkiin Buenos Airesiin väliaikaisesti kunnostettavaksi. Toukokuun alussa laiva hinattiin Norjaan, jossa se kunnostettiin. Kesäkuussa bahamalainen United Cruising -varustamo osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. Vuonna 1980 Lindblad Swire Cruises osti laivan. Kesällä 1982 Salénia -varustamo osti Lindblad Explorerin ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tukholma. Joulukuussa 1983 alus siirtyi Ferry Services Curacaon haltuun ja Alankomaiden Antillien lipun alle. Jälleen lokakuussa 1985 omistaja vaihtui, kun Vienna Internationell Shipping Corp osti laivan ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle Society Explorer -nimisenä. Lokakuussa 1989 Society Explorer siirtyi Liberian lipun alle.

Vuonna 1992 Explorer Shipping osti aluksen ja rekisteröi sen Explorer -nimisenä Liberian lipun alle. Vuonna 2004 kanadalainen GAP Adventures osti laivan. Uusi omistaja piti laivan edelleen Liberian lipun alla. Marraskuusta 2004 maaliskuuhun 2005 välisen ajan Explorer teki risteilyjä Antarktikselle, minkä jälkeen siirtyi risteilemään Amazonille Etelä-Amerikkaan. Kesällä 2005 Explorer siirtyi Grönlannin ja Kanadan vesille. Myös vuonna 2006 Explorer risteili samoilla vesillä kuin edellisenäkin vuonna.

Uppoaminen 

23. marraskuuta 2007 Explorer törmäsi jäävuoreen Kuningas Yrjön saaren edustalla lähellä Eteläisiä Shetlanninsaaria ollessaan 19 vuorokauden pituisella risteilyllä Etelämantereella. Aluksella oli sata matkustajaa sekä 54 hengen miehistö, jotka evakuoitiin pelastusveneisiin uppoamisvaaran vuoksi, ja siirrettiin edelleen M/S Nordnorgelle, joka avusti pelastustöissä. Explorer upposi myöhemmin samana iltana noin kello 23 Suomen aikaa.

Nobel Caldonian -varustamon mukaan aluksen päällystö oli pääosin kotoisin Skandinaviasta ja miehistö Filippiineiltä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Risteilyalukset
Uponneet matkustaja-alukset
Ypäyssuo

Ypäyssuo (), on 20 000 hehtaarin kokoinen aapasuo Venäjän Karjalassa Kalevalan piirissä. Se sijaitsee Kepajoen itäpuolella ja Kemijoen pohjoispuolella ja ulottuu jokien yhtymäkohtaan. Suoalueet jatkuvat sekä etelään että pohjoiseen. Ypäyssuo on pinta-alaltaan aapasoista koko Fennoskandian suurin. Tätä suurempi oli Lokan tekojärven alle jäänyt Euroopan suurin aapasuo Posoaapa. 

Suota on esitetty kansainväliseen soidensuojeluohjelmaan. Suota on tutkittu yhteistyössä suomalaisten ja venäläisten yhteisekskursiolla elokuussa 2003. Tällöin on kartoitettu suon turvevaroja, marjasatoa ja muuta käyttöä sekä uusiutumista.

Lähteet 
 Tekstiä ja kuvamateriaalia ekskursiolta englanniksi

Viitteet 

Suot
Karjalan tasavallan maantiede
Kalevalan kansallinen piiri
Kalle Anttila (liikemies)

Kalle Anttila (oikea nimi Kaarlo Einari Anttila) (4. kesäkuuta 1926 Helsinki – 17. helmikuuta 1993 Palm Beach, Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen liikemies ja Anttila-tavarataloketjun perustaja.

Anttilan vanhemmat olivat räätälimestari, toimitusjohtaja Kaarle (Kalle) Johan Jalmari Anttila ja Lea Addie Parantala. Anttilan isä voitti olympiakultaa painissa 1920 ja 1924 ja hänellä oli 1918 perustettu räätälinliike Helsingissä. Tämä liike toimi vuodesta 1932 Anttilan Pukimo Oy nimellä.

Kalle Anttila pääsi ylioppilaaksi Helsingin Reaalilyseosta ja lähti opiskelemaan yritystaloutta Yhdysvaltoihin Michiganin yliopistoon.  Opiskeluaikanaan Anttila oli loma-aikoina työssä Sears, Roebuck and Companyn tavaratalo- ja postimyyntiyrityksessä ja täällä hän sai ajatuksen perustaa oman vastaavan yrityksen Suomeen.

Anttilan tarinan voidaan katsoa alkaneeksi vuonna 1952, kun Kalle Anttilan perustama postimyyntiyritys Postitusliike Solpa aloitti toimintansa. Silloin alkoi ilmestyä tunnettu postimyyntikuvasto nimeltään Kuluttajan opas, jonka nimi muuttui myöhemmin Ostajan oppaaksi. Anttilan esikuvina olivat amerikkalaiset postimyyntiyritykset Sears Roebuck, J. C. Penney ja Montgomery Ward.

Vuoden kuluttua Solpan perustamisesta, vuonna 1953, perustettiin Kalle Anttila Oy ja vuonna 1954 Suomen ensimmäinen ”alennustavaratalo” Helsingin Sörnäisiin ja Joensuuhun vuonna 1957. Vuonna 1960 avattiin Anttilan tavaratalo Helsingin Tennispalatsissa ja vuonna 1963 avattiin tavaratalo Turussa.

Anttilan tuotteiden laatuun ei kuitenkaan luotettu, koska tuotteet myytiin niin halvalla. Anttila osti kuitenkin tuotteensa suoraan tehtailta suurina kertaostoksina ja oli näin pystynyt myymään tuotteen eteenpäin halvalla. Vuonna 1960 postimyynnin liikevaihto oli jo yli puoli miljardia silloista markkaa.

Kalle Anttila esiintyi itsekin Anttilan televisiomainoksissa 1970-luvun alkuvuosina. Vuonna 1975 Anttilan myynti oli noussut 56 miljoonan markan lukuihin ja asiakkaita oli yli 400 000. Suomessa vuoden 1973 öljykriisin jälkeen alkanut laskusuhdanne saattoi kuitenkin Anttilan taloudelliseen vaikeuksiin kohonneiden kustannusten takia. Anttilaa uhkasi lopulta konkurssi kun yrityksen tavarantoimittajat alkoivat keskeyttää toimituksiaan epäillessään yhtiön maksukykyä. Tämä pakotti lopulta Kalle Anttilan myymään tammikuussa 1976 Anttilan Tukolle 18,5 miljoonalla markalla. 

Kalle Anttila erosi pian kaupan jälkeen Anttilan hallituksesta ja muutti Floridaan Yhdysvaltoihin. Täällä hän toimi liikemiehenä ja hän oli mukana muun muassa eräässä kaivosyrityksessä Etelä-Amerikassa ja puutalojen valmistuksessa Suomessa.

Lähteet 

 Biografisk Lexicon i Finland: Kalle Anttila 

Suomalaiset liikemiehet
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Reborn (Stryperin albumi)

Reborn on Stryperin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 16. elokuuta 2005. Se oli yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi vuoden 1990 Against the Law -levyn jälkeen.

Äänitys 
Reborn on tyyliltään nykyaikaisempi kuin yhtyeen aiemmat julkaisut. Se on myös raskaampi ja sisältää vaikutteita grungesta sekä vaihtoehtorockista. Reborn oli ensimmäinen albumi, jolla basistina oli Tracy Ferrie.

Albumista tuli heti keräilykohde, koska ensimmäiset painokappaleet sisältävät teknisiä vikoja: kappaleet 7–9 ovat albumilla eri järjestyksessä kuin kannessa on mainittu. Big 3 Records suunnittelee julkaisevansa albumin uudelleen oikealla kappalejärjestyksellä.

Albumista julkaistiin erilaisia muunnelmia eri kansitaiteilla riippuen formaatista ja maasta. Yhdysvaltojen painoksen vaihtoehtoinen kansikuva tuotettiin tietyille jälleenmyyjille, kuten kristillisille kirjakaupoille, joissa alkuperäistä kansikuvaa pidettiin ehkä turhan häiritsevänä tai sopimattomana.

Kappale ”I.G.W.T.” on nykyaikainen uudelleenäänitys yhtyeen menestyskappaleesta ”In God We Trust” samannimiseltä albumilta.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Cross Rhythms: 9/10
 Jesus Freak Hideout:

Lähteet 

Vuoden 2005 albumit
Stryperin albumit
Spirit of the Age

Spirit of the Age on Hawkwindin kokoelma-albumi, jonka kappaleet ovat vuosilta 1976–1979.

Kappaleet 
The Forge of Vulcan (Introduction Out-take) (House) - 3:05 
Flying Doctor (Calvert/Brock) - 5:38
Steppenwolf (Calvert/Brock) - 9:46
Hassan I Sabha (Calvert/Rudolph) - 5:21
25 Years (Brock) - 4:31
Jack Of Shadows (Calvert/House/Shaw) - 3:28
PSI Power (Calvert/Brock) - 6:06
Reefer Madness (Calvert/Brock) - 6:03
Fable Of A Failed Race (Calvert/Brock) - 3:15
High Rise (Calvert/House) - 4:36
Quark Strangeness And Charm (Calvert/Brock) - 3:41
Back On The Streets (Calvert/Rudolph) - 2:56
Kerb Crawler (Calvert/Brock) - 3:45
Only The Dreams Of The Cold War Kid (Calvert) - 3:55
Spirit Of The Age (Calvert/Brock) - 7:20

Vuoden 1988 kokoelma-albumit
Hawkwindin kokoelma-albumit

en:Spirit of the Age (album)
The Roxx Regime Demos


The Roxx Regime Demos on Stryperin albumi, joka julkaistiin 10. heinäkuuta 2007. Se on alun perin demo, joka julkaistiin yhtyeen edellisen Roxx Regime -nimen alla vuonna 1983. Vaikka albumin virallinen julkaisupäivä oli 10. heinäkuuta 2007, sitä myytiin jo 7. heinäkuuta 2007. Tämä päiväys viittaa lukuun 777, jota Stryper tapasi käyttää konserteissaan 1980-luvulla.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Robert Sweet – rummut
 Michael Sweet – laulu
 Scott Lane – kitara
 Tim Gaines – basso

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Stryper to re-release the original Roxx Regime demos from 1983  (PDF)
 Albumi Allmusic-sivustolla
 Albumi Piercing Metal -aivustolla

Vuoden 2007 albumit
Stryperin albumit
Kiss Kiss

Kiss Kiss on yhdysvaltalaisen R&B-laulaja Chris Brownin toinen single hänen toiselta studioalbumiltaan Exclusivelta. Kappaleessa esiintyy Brownin lisäksi myös sen tuottaja T-Pain. Lisäksi kahdessa kappaleesta tehdyssä remix-versiossa vierailevat Papoose ja Nelly.

Kiss Kiss piti kolmen viikon ajan hallussaan Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa.

Vuoden 2007 kappaleet
Chris Brownin kappaleet
Symposion

Symposion (, ) voi tarkoittaa seuraavia:

 Symposion eli pidot, antiikin Kreikassa ja Roomassa juhla-aterian jälkeiset juomingit, joihin kutsuttiin usein myös laulajia, tanssijattaria, akrobaatteja ym. 
 Symposion, varsinkin anglosaksisissa maissa akateeminen konferenssi; myös kokoelma oppineiden kirjoituksia jostakin tietystä aiheesta
 Symposion, Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1894
 Symposium Infra, suomalainen rap-duo

Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Soulja Boy

DeAndre Cortez Way (s. 28. heinäkuuta 1990 Chicago, Illinois, Yhdysvallat), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Soulja Boy Tell 'Em tai lyhennettynä Soulja Boy, on yhdysvaltalainen rap-artisti, jonka debyyttialbumi Souljaboytellem.com julkaistiin 2. lokakuuta 2007. Ensimmäinen singlejulkaisu, Crank That (Soulja Boy) nousi Billboard Hot 100 -listan kärkipaikalle ja piti sitä hallussaan jopa seitsemän viikon ajan.

Soulja Boy on järjestänyt synttäribileensä ohjelmassa My Super Sweet 16!

Musiikkiura

2007: Souljaboytellem.com

Toukokuun toinen päivä 2007 julkaistiin Soulja Boyn esikoissingle Crank That (Soulja Boy). Single menestyi erittäin hyvin pitäen Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa hallussaan seitsemän viikkoa. 13. heinäkuuta 2007 julkaistiin Soulja Boyn debyyttialbumi Souljaboytellem.com. Lokakuussa julkaistiin toinen single Soulja Girl. Tämä single menestyi edeltäjäänsä huonommin. 2008 vuoden alussa julkaistiin kolmas single Yahhh!, jolla vieraili Soulja Boyn lapsuuden kaveri Arab. Helmikuussa julkaistiin neljäs single Let Me Get Em. Viimeisenä singlenä julkaistiin Donk.

2008: iSouljaBoyTellem

Soulja Boyn toinen studioalbumi iSouljaBoyTellem julkaistiin 16. joulukuuta 2008. Esikoissingle Bird Walk sijoittui sijalle 40 Billboard Hot R&B/Hip-Hop Songs -listalla ja sijalle 20 Hot Rap Tracks -listalla. Toinen single Kiss Me Thru the Phone julkaistiin 26. marraskuuta. Single sijoittui sijalle 3 Billboard Top 100 Singles -listalla. Singlellä vieraili R&B -laulaja Sammie. Kappaletta myytiin 2,000,000 digitaalista kappaletta Yhdysvalloissa. Tammikuun lopulla 2009 julkaistiin kolmas single Turn My Swag On.

2010: The DeAndre Way

The DeAndre Way on Soulja Boyn kolmas virallinen studioalbumi.Albumi sisälltää singlen "Speakers Going Hammer".

Albumit 
 Unsigned and Still Major (2007)
 Souljaboytellem.com (2007)
 The Teen of the South (2008)
 iSouljaboytellem (2008)
 Follow Me (2009)
 Swag Flu (2009)
 The DeAndre Way (2010)
 Soulja Society (2011)

Singlet 
 Crank That (Soulja Boy) (2007)
 Soulja Girl (feat. I-15) (2007)
 Yahhh! (feat. Arab) (2007)
 Let Me Get Em (Shootout) (2008)
 Donk (2008)
 Turn My Swag On (2008)
 Bird Walk (2008)
 Kiss Me Thru the Phone (feat. Sammie) (2008)
 Rich Girl (feat. Justin Bieber (2010)
 Blowing Me Kisses (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Viralliset kotisivut
 
 
 
 Soulja Boy YouTube -sivustolla

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Suuontelo

Suuontelo () on suuaukon ja nielun välinen ruuansulatuskanavan osa. Sitä rajoittavat ylhäältä suulaki, alhaalta kieli ja alaleukaluu sekä sivuilta posket. Suuontelo päättyy etummaisten kitakaarteen kohdalle, josta jatkuu taaksepäin suunielu. Hammasrivi jakaa nisäkkäiden suuontelon kahteen osaan: huulien ja poskien sekä hampaiden väliseen suun eteiseen () ja hampaiden sisäpuolella olevaan varsinaiseen suuonteloon (). Suuontelossa tapahtuu ruoan hienontaminen samalla kun siihen sekoittuu sylkeä. Nisäkkäiden suuontelo toimii imupumppuna poikasen imiessä maitoa emonsa nisistä. Imemisliike syntyy kielen ja poskien liikkeiden avulla. Lisäksi suuontelolla on tärkeä tehtävä äänen muodostuksessa. Suuontelon pintaa peittää limakalvo, joka pitää suuontelon kosteana. 

Suuonteloon avautuu pieniä ja suuria sylkirauhasia. Pieniä sylkirauhasia löytyy joka puolelta suuonteloa ja niiden erite on limaista mukoosia sylkeä. Suuria sylkirauhasia ovat leuanalussylkirauhanen ja kielenalussylkirauhanen, joiden erite on joko seroosia sylkeä tai seroosin ja mukoosin syljen sekoitusta, sekä korvasylkirauhanen, joka erittää seroosia sylkeä.

Katso myös
Suusyöpä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruumiin ontelot
Suu
Jevgeni Baratynski

Jevgeni Abramovitš Baratynski, myös Boratynski (; 2. maaliskuuta (J: 19. helmikuuta) 1800 Maran kylä lähellä Tambovia, Venäjä – 11. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta) 1844 Napoli) oli venäläinen runoilija.

Baratynski tuli tunnetuksi elegioillaan, joita ylistivät muiden muassa Aleksandr Puškin ja myöhemmin Anna Ahmatova. Hän lähti vuonna 1843 perheensä kanssa matkustelemaan ulkomaille, mutta kuoli äkillisesti Napolissa heinäkuussa 1844. Perhe oli saapunut Italiaan saman vuoden huhtikuussa. Hän vietti 1820-luvulla pitkän ajanjakson venäläisten joukkojen palveluksessa Suomessa.

Baratynski on kirjoittanut  paitsi kauniita elegisiä runoja, muun muassa laajan runoelman Eda. Sen sankaritar on suomalainen nainen, ja myös runon koko toiminta on sijoitettu Suomeen, jossa Baratynski palveli karkotuksessa aliupseerina. Hän kuvasi runoissaan innostuneena Suomen luontoa.

Baratynskin runoja on suomentanut Lauri Kemiläinen. Niitä on julkaistu antologiassa Venäjän runotar.

Ukrainalainen kirjallisuudentutkija Pavlo Fylypovytš julkaisi 1917 Baratynskia käsittelevän teoksen Žizni tvortšestvo Je. A. Boratynskogo ('Je. A. Boratynskin elämä ja teokset').

Suomennetut runot
Suom. Lauri Kemiläinen
 Suomi
 Koski
 Lähtö
 Aurora Stjernvallille
 Eda (epilogi)
 Kuolema
 Viimeinen runoilija

Suom. Osku Velho
 Sun suudelmasi...

Lähteet

Aiheesta muualla 
 (Sun suudelmasi...)

Venäläiset runoilijat
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1844 kuolleet
Anton Delvig

Anton Antonovitš Delvig (; 17. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1798 Moskova – 26. tammikuuta (J: 14. tammikuuta) 1831 Pietari) oli venäläinen runoilija ja journalisti. Hän oli Aleksandr Puškinin koulutoveri ja hyvä ystävä. Puškin omisti runon O, Delvig hänelle. Delvig ylläpiti runoudessaan venäläistä uusklassisista perinnettä. Hän oli kiinnostunut kansanrunoudesta, kirjoittaen myös itse kansanrunoutta matkivaa runoutta.

Venäläiset runoilijat
Vuonna 1798 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet