joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskeva yleissopimus

Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskeva yleissopimus on Yhdistyneiden kansakuntien laatima kansainvälinen sopimus, jonka tavoitteena on, että vammaisilla on samat yhteiskunnalliset oikeudet kuin muilla ihmisille.

Sopimuksen allekirjoittaneiden maiden on varmistettava, että lainsäädäntö, politiikka ja erilaiset ohjelmat noudattavat yleissopimuksessa esitettyjä määräyksiä vammaisten oikeuksista. Sopimuksen voimaan saattaneiden maiden tulisi mahdollistaa vammaisten pääsy koulutukseen, työelämään, joukkoliikenteeseen ja julkisiin rakennuksiin, varmistaa äänioikeus vammaisille, parantaa vammaisten mahdollisuutta poliittisen osallistumiseen ja taata täysi oikeustoimikelpoisuus. Maiden on lisäksi säännöllisesti ilmoitettava YK:lle toimenpiteistä sopimuksen täytäntöönpanemiseksi.

YK:n yleiskokous asetti vuonna 2001 komitean neuvottelemaan yleissopimuksesta. Komitea kokoontui ensimmäisen kerran elokuussa 2002, ja sopimusluonnoksen hahmottelu alkoi toukokuussa 2004. Sopimusteksti oli valmis elokuussa 2006. Sopimus hyväksyttiin yleiskokouksessa 13. joulukuuta, ja se astui voimaan 3. toukokuuta 2008, kun 20 maata oli allekirjoittanut sen. Sen oli 30. elokuuta 2013 mennessä allekirjoittanut 156 maata, joista sen oli ratifioinut 133.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sopimusteksti

Yhdistyneiden kansakuntien sopimukset
Vammaisten oikeudet
Ihmisoikeussopimukset
2006
HC Nové Zámky

HC Nové Zámky on slovakialainen jääkiekkoseura, 
joka pelaa Slovakian pääsarjassa Tipos Extraligassa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Gergely Majoross 
 Apuvalmentaja: Marek Dubec 
 Maalivahtivalmentaja: Stanislav Petrík 
 Videovalmentaja: Attila Druja 
 Huoltopäällikkö: Patrik Koči 
 Puheenjohtaja: Imre Valášek 
 Toimitusjohtaja: Michal Tóth 

Lähde: EliteProspects

NHL-pelaajat
 Josh Gratton
 Milan Kytnár
 Jesse Schultz

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Slovakialaiset jääkiekkoseurat
Luettelo Suomen entisistä kirkkorakennuksista

Tämä artikkeli on luettelo Suomen entisistä kirkkorakennuksista. Luettelossa ovat mukana vain Suomen nykyisten rajojen sisäpuolella sijainneet entiset kirkot. Luovutettujen alueiden kirkkorakennukset ovat artikkelissa Luettelo luovutettujen alueiden kirkkorakennuksista.

Entiset
Loimaan Kaupunginkirkko

Loimaan Kaupunginkirkko on Loimaan seurakunnan kirkkorakennus Loimaalla, Varsinais-Suomessa. Kaupunginkirkko on valmistunut vuonna 1973.

Kirkko toimi Loimaan kaupunkiseurakunnan kirkkona valmistumisestaan vuonna 1973 vuoteen 2005, jolloin seurakunta yhdistyi Kanta-Loimaan seurakunnan kanssa Loimaan kaupungin ja Loimaan kunnan kuntaliitoksen yhteydessä. Nykyisen seurakunnan pääkirkko on Kanta-Loimaan kirkko Hirvikoskella.

Rautatieaseman tuntumassa olevan monikäyttöisen Kaupunginkirkon on suunnitellut Reino Lukander  arkkitehtitoimisto Lukander & Vahtera Ky.stä. Kirkko valmistui vuonna 1973 ja sen vihki käyttöön 1. adventtina arkkipiispa Martti Simojoki. Matalassa rinteessä olevan suhteellisen laakean kirkon rakennusaineena ovat betoni ja kalkkihiekkakivi. Modernistinen kirkko on ulkoväriltään vaalean harmaa. Rakennuksessa on kirkko- ja seurakuntasalien lisäksi kerho- ja toimistotiloja. Siellä oli alun perin myös kirkkoherranvirasto, joka siirtyi toisaalle. Nykyään seurakuntapalveluiden toimisto on kaupunginkirkolla.

Erillinen kellotapuli on betonia ja siinä on kolme kelloa. Niistä kaksi on peräisin aikaisemmasta nikkarityylisestä kirkosta, joka sijaitsi torin laidalla ja purettiin uuden kirkon valmistuttua.

Sisätilat 
Kirkon urut ovat Kangasalan urkutehtaan valmistamat, 17-äänikertaiset ja kirkossa järjestetäänkin  paljon musiikkiesityksiä. Kirkkosali on pelkistetty, alttarilla on vain yksinkertainen risti. Avarasta ikkunasta näkyvä luonto toimii vuodenaikojen mukaan vaihtuvana alttaritauluna. Rakennuksessa on kuitenkin kaksi "oikeaa" alttaritaulua: edellisen Loimaan kirkon alttaritaulu, loimaalaisen taidemamaalari Uuno Soldanin maalaus kirkkosalin takaosassa ja taidemaalari Alexandra Frosterus-Såltinin maalaama Kurkijoen kirkon alttaritaulu seurakuntasalissa. Kirkkorakennuksessa on myös Alpo Jaakolan ja loimaalaisen akvarellimaalari Siiri Tannerin työt. Kirkkotekstiilit ovat Oili Mäen suunnittelemat.

Kurkijoen kirkon esineistö 
Kaupunginkirkossa säilytetään osaa Kurkijoen kirkosta evakuoitua esineistöä. Suurin osa Kurkijoen seurakunnan jäsenistä – noin 6 500 jäsentä kaikkiiaan 10 000:stä – sijoitettiin Loimaan seudulle. Esineistön omistaa Kirkkomuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Loimaan Kaupunginkirkko Loimaan seurakunnan www-sivuilla

Kaupunginkirkko
Suomen kivikirkot
Bianca Jagger

Bianca Jagger (synt. Bianca Pérez-Mora Macias, s. 2. toukokuuta 1945 Managua, Nicaragua) on nicaragualaissyntyinen näyttelijä ja kansalaisaktivisti, jolla on myös Britannian kansalaisuus. 

Jagger toimii Euroopan neuvoston hyvän tahdon lähettiläänä sekä perustamansa Bianca Jagger Human Rights Foundation -ihmisoikeusjärjestön puheenjohtajana. Hän on myös muun muassa Amnesty Internationalin Yhdysvaltain-osaston hallituksen jäsen. Jagger on opiskellut politiikan tutkimusta Pariisin poliittisen tutkimuksen instituutissa. 

Bianca Jagger avioitui The Rolling Stones -yhtyeen laulajan Mick Jaggerin kanssa toukokuussa 1971 Saint-Tropez’n kaupungissa Ranskassa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1978. Pariskunnalla on yksi lapsi, vuonna 1971 syntynyt tytär Jade, joka tunnetaan muun muassa korusuunnittelijana ja entisenä mallina. 

Jagger on näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa sekä muun muassa televisiosarjoissa Miami Vice ja Katuhaukka. 2000-luvulla hän on esiintynyt Yhdysvaltain vuoden 2000 presidentinvaaleista kertovassa dokumentissa Last Party 2000 sekä viimeksi saksalaisessa dokumenttielokuvassa Die 4. Revolution – Energy Autonomy, joka käsittelee uusiutuvaa energiaa.

Elokuvat 
Cocksucker Blues (1972)
Couleur Chair (1978)
All You Need Is Cash (1978)
The American Success Company (1979)
Kanuunankuularalli (1981)
In Our Hands (1984)
Erfolg (1989)
C.H.U.D. II: Bud the C.H.U.D. (1989)
Last Party 2000 (2001)
Die 4. Revolution – Energy Autonomy (2011)

Lähteet 

Nicaragualaiset näyttelijät
Brittiläiset näyttelijät
Politiikan tutkijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Brittiläiset kansalaisaktivistit
The Rolling Stones
Synefriini

Synefriini, p-synefriini, on alkaloidi, jota on luonnostaan joissakin kasveissa ja eläimissä. Sitä valmistetaan myös synteettisesti.

Synefriiniä käytetään ravintolisissä. Sen korkeat pitoisuudet voivat aiheuttaa muutoksia sydämen ja verisuoniston toimintaan sekä myös keskushermostoon. Kofeiini vahvistaa sen vaikutusta. 

Ainetta on monissa rasvanpolttoon käytetyissä valmisteissa.

Synefriini on efedriinin kaltainen aine, jota esiintyy luonnostaan Citrus-sukuun kuuluvien kasvien hedelmien kuorikerroksessa. Pomeranssinkuorivalmisteissa sitä voi olla merkittäviä määriä. 

Synefriinin kemiallinen kaava on C9H13NO2, moolimassa 167,205 g/mol ja CAS-numero 94-07-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Synephrine 
Human Metabolome Database: p-Synephrine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Synephrine 
ChemBlink: Synephrine 
Liber Herbarum II: Synefriinia sisältäviä kasveja

Alkoholit
Fenetyyliamiinit
Fenolit
Verbenat

Verbenat eli rautayrtit eli rautaverbenat (Verbena) on verbenakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 250 luonnonvaraisena elävää lajia. Luonnonvaraiset lajit ovat monivuotisia, mutta puutarhoissa koristekasveina käytettyjä lajeja kasvatetaan usein yksivuotisina. Verbenoiden lähisukulaisia ovat liuskaverbenat eli liuskarautayrtit (Glandularia).

Ulkonäkö ja koko 
Tarhaverbenat kasvavat vain 20–40 cm:n korkuisiksi, kun taas rohtoverbena on 60 cm:n korkuinen ja jättiverbena on 70–120 cm korkea. Koristekasveina kasvatettujen lajien kukkien väri on violetti, sininen, punainen, vaaleanpunainen tai valkoinen.

Levinneisyys 
Luonnonvaraisena verbenoita tavataan lähinnä läntisellä pallonpuoliskolla kuumalla ja lämpimällä vyöhykkeellä. Myös itäisellä pallonpuoliskolla esiintyy kaksi lajia luonnonvaraisina.

Käyttö 
Tarha-, sametti-, riippa-, tuoksu-, sini- ja jättiverbenoita käytetään koristekasveina puutarhoissa. Riippa- ja samettiverbena sopivat maanpeittokasveiksi sekä kasvatettaviksi amppelissa. Jättiverbena soveltuu leikkokukaksi.

Viljellyt verbenat viihtyvät kosteahkossa hyvin ravitussa maassa aurinkoisella kasvupaikalla. Niiden taimet pitää taimikasvattaa.

Lajeja 
 riippaverbena (Verbena bipinnatifida, syn. Glandularia bipinnatifida)
 jättiverbena (Verbena bonariensis)
 tuoksuverbena (Verbena canadensis, syn. Glandularia canadensis)
 tähkäverbena (Verbena hastata)
 rohtoverbena eli rohtorautayrtti (Verbena officinalis)
 siniverbena (Verbena rigida)
 komeaverbena (Verbena speciosa)
 villaverbena (Verbena stricta)
 rentoverbena (Verbena supina)
 nokkosverbena (Verbena urticifolia)
 tarhaverbena (Verbena-lajikkeet)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Rautaverbenat – Verbena
 Den virtuella floran: Verbena 
 ITIS: Verbena 
 United States Department of Agriculture (USDA): Verbena 
 Flora of China: Verbena 

Verbenakasvit
HC Panter

HC Panter (vuosina 2011–2015 HC Panter/Purikad) on virolainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Tallinnasta. Se on pelannut Viron pääsarjassa Meistriliigassa, mutta jätti sen kaudella 2016–2017 väliin keskittyen nuorisotoimintaan. Joukkue ei osallistunut Meistriliigaan myöskään kausilla 2017–2018 ja 2018–2019.

Joukkueella on yksi Meistriliigan mestaruus, kaudelta 2003–2004 nimellä Tallinna HC Panter/Hansa Sport. Seuraavalla kaudella se saavutti hopeaa, kaudella 2005–2006 pronssia. Kaudella 2005–2006 HC Panter pelasi Suomen II-divisioonan Etelä-lohkossa sijoittuen neljänneksi. Kaudella 2021–2022 joukkue saavutti Meistriliigan pronssia.

Muut joukkueet 
Seuralla on nuorisojoukkueita C-, D-, E- ja F-junioireissa. Joukkueen B-juniorit pelaavat Suomen jääkiekkoliiton alaisuudessa B2-nuorten Mestiksessä lohkossa 1. ja C-juniorit CAA-sarjan lohkossa 3.

Tämän lisäksi seuralla on naisten ja tyttöjen joukkue.

Katso myös 

 Tallinn Purikad

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Virolaiset jääkiekkoseurat
Tallinnan urheilu
Vuonna 2001 perustetut urheiluseurat
Teppo Samooja

Teppo Samooja (sukunimi aik. Savolainen; 30. toukokuuta 1890 Skuoritsa, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 18. kesäkuuta 1978 Turku, Suomi) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja kirjastoneuvos.

Samoojan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Juhana Savolainen ja Anna Pokkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919 ja maisteriksi 1921. 

Samooja toimi Turun suomalaisen klassillisen lyseon saksan- ja ranskankielen vt. vanhempana lehtorina 1919–1921 ja oli kieltenopettajana Turun eri oppi- ja ammattikouluissa 1919–1941. Hän oli Turun kaupunginkirjastossa osastonhoitajana vuodesta 1924, apulaisjohtajana vuodesta 1925 ja kirjastonjohtajana vuodesta 1928. Samooja jäi eläkkeelle 1957.

Samooja oli Turun Sanomain teatteriarvostelijana vuodesta 1919 alkaen ja hän toimi Turun Teatterin radiokatsausten hoitajana 1933–1935, 1943 ja vuodesta 1946 eteenpäin. Hän oli Kirjastovirkailijain yhdistyksen puheenjohtajana 1945 ja Suomen kirjastoseuran keskustoimikunnan jäsenenä vuodesta 1941. Samooja oli myös Inkeriläisten Yhdistyksen johtokunnan jäsen ja Inkeriläisten Sivistyssäätiön hallintoneuvoston jäsen.

Teppo Samooja oli naimisissa vuodesta 1917 alkaen kieltenopettaja Taimi Maria Suomisen kanssa. Hänen isänsä oli raittiusmies Kaarlo Suominen. Runoilija ja kääntäjä Anja Samooja oli heidän tyttärensä.

Teoksia 
Nimellä Teppo Savolainen:
 Teatteri, yleisö, arvostelu : esseitä. Kustannus Oy Smia, Helsinki 1943
 Turun teatteri 1918-1943. Turun teatteri, Turku 1943

Lähteet 
 
 Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
 Inkeriläisten Viesti 9/1978, Kirjastoneuvos Teppo Samooja poissa, s. 13

Suomalaiset kirjastonhoitajat
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Rheydt

Rheydt on Saksassa sijaitseva entinen kaupunki, joka on nykyisin osa Mönchengladbachin kaupunkia. Siellä sijaitsee Rheydtin linna.

Aiheesta muualla
 Rheytdt online 

Nordrhein-Westfalen
Saksan entiset kunnat
Kirsti Toppari

Kirsti Hilja Julia Toppari (o.s. Harmaja, ent. Joutsia; 31. elokuuta 1923 Helsinki – 1. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa vuodesta 1950 alkaen ja Aku Ankan päätoimittajana vuosina 1978–1988.

Työura 
Toppari aloitti työskentelyn Sanoma-yhtiössä vuonna 1950 ja loi uransa Helsingin Sanomien palveluksessa. Hän oli Helsingin Sanomien ”Nuorten posti” -palstan ensimmäinen toimittaja vuosina 1954–1968, ja vastasi lähes 20 vuotta yksinään myös lehden yleisönosaston toimittamisesta ennen siirtymistään vuonna 1978 saman yhtiön julkaisemaan Aku Ankkaan.

Yhdessä Kaija Hackzellin kanssa Toppari toimitti Helsingin Sanomissa vuosina 1966–2001 ilmestynyttä paikallishistoriallista ”Helsingin vanhoja kortteleita” -artikkelisarjaa, jonka sisältö koottiin kuudeksi kirjaksi. Loppuvaiheessa Hackzell teki sarjaa yksin, ja kaksi viimeistä kirjaa ovat kokonaan hänen kirjoittamiaan. Toppari ja Hackzell palkittiin molemmat työstään vuonna 2001 kultaisella Helsinki-mitalilla.

Toppari myös toimitti isosisaruksestaan Saima Harmajasta kertovat teokset Palava elämä: Saima Harmajan päiväkirjaa ja kirjeitä (1985) sekä Varhainen kevät: lisälehtiä Saima Harmajan päiväkirjoihin (1977). Lisäksi hän kirjoitti helsinkiläisistä rakennuksista kertovat historiikit Vanha kauppahalli (1979), Vinttikamarista se alkoi: Pohjolan tie talosta taloon (yhdessä Kaija Hackzellin kanssa, 1982) ja Satavuotias Ulrikasborg (2007) sekä suomensi useita Disneyn sarjakuva- ja kuvakirjoja.

Yksityiselämä 
Kirsti Topparin vanhemmat olivat kansantaloustieteen professori Leo Harmaja ja taloustieteilijä Laura Harmaja. Topparilla oli yksi isoveli, Tapani Harmaja, joka kuoli hävittäjälentäjänä talvisodassa. Topparilla oli myös kaksi isosiskoa, Outi Harmaja sekä runoilijana tunnettu Saima Harmaja. Topparin elämää varjostivat sisarusten nuoret kuolemat: Outi kuoli 1936, Saima 1937 ja Tapani 1940. Muiden Harmajan perheen jäsenten kuoltua Toppari tarjosi jälkipolville ensi käden tietoa Saima Harmajan elämästä teoksillaan. 

Topparin ensimmäinen puoliso oli tehtaanisännöitsijä Gösta Vilhelm Joutsia (ent. Johansson). Kasvitieteilijä Harri Harmaja on heidän poikansa. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1950 oli ekonomi Unto Toppari.

Sota-aikana Toppari palveli lottana.

Lähteet

Aiheesta muualla
Saiman sisar muistelee. Saimaharmaja.fi.
 Kirsti Topparin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset päätoimittajat
Helsingin Sanomien toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Sarjakuvien suomentajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Vladimir Ghika

Vladimir Ghika (1873 Konstantinopoli – 1954 Jilava, Romania) oli romanialainen diplomaatti. Hän kuoli vankilassa kommunismin uhrina, kun hän kieltäytyi luopumasta katolisesta uskostaan. Paavi julisti hänet autuaaksi vuonna 2013.

Ghika oli kääntynyt ortodoksista katoliseksi vuonna 1902, ja hänet vihittiin roomalaiskatoliseksi papiksi vuonna 1923. Hän luopui omaisuudestaan köyhien hyväksi ja auttoi koleran, tuberkuloosin ja maanjäristysten uhreja.

Romanian kommunistinen hallinto syytti häntä "Vatikaanin vakoojaksi", ja vankilassa häntä kidutettiin. Hän kuoli Jilavan vankilassa 1954.

Lähteet

Romanialaiset henkilöt
Romanialaiset papit
Vuonna 1873 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Cody Goloubef

Cody Goloubef (s. 30. marraskuuta 1989 Oakville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa  NHL-joukkue Ottawa Senatorsissa.

Ura
Amatöörinä Goloubef pelasi University of Wisconsin–Madisonin miesten jääkiekkojoukkueessa. Hänet valittiin edustamaan Kanadaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, jossa joukkue voitti kultaa.
Goloubef valittiin toisen kierroksen seitsemäntenä pelaajan vuoden 2008 varaustilaisuudessa Columbus Blue Jacketsin toimesta. Hän allekirjoitti kolmen vuoden tulokassopimuksen 29. huhtikuuta 2010. Goloubef teki uransa ensimmäisen NHL-maalin San Jose Sharksia vastaan 11. helmikuuta 2013. Blue Jackets jatkoi kesällä 2013 Goloubefin sopimusta vuodella.

Tilastot

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Ottawa Senatorsin pelaajat
Columbus Blue Jacketsin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Federal

Federal oli vuosina 1901-1903 sekä 1907-1909 valmistettu automerkki, jota valmisti kaksi eri yhdysvaltalaista autotehdasta.

1901-1903 valmistetut Federal-autot olivat höyryautoja. Autotehdas valmisti höyrymoottorisia Federal-autoja Brooklynissa. Niissä oli 2-sylinterinen 10 hevosvoiman eli 7 kilowatin moottori, ja voimansiirto oli ketjun välityksellä.

1907-1909 valmistetut Federal-autot olivat bensiinikäyttöisiä autoja ja niitä valmisti toinen
Federal-autotehdas Chicagossa. Ensimmäisissä malleissa oli kaksitahtinen 9 kilowatin (12 hevosvoiman) ottomoottori. Myöhempiin malleihin laitettiin 10 kilowatin (14 hevosvoiman) 2-sylinterinen ilmajäähdytteinen bokser-moottori.

Lähteet 
Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987

Aiheesta muualla 
 Early American Automobiles, 1901 Models
 Early American Automobiles, Advertisements

Yhdysvaltalaiset automerkit
1900-vuosikymmenen autot
Plaza de España

Plaza de España voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin:

Espanja:
 Plaça d’Espanya, aukio Barcelonassa
 Plaça d'Espanya, aukio Palmassa, Mallorcalla
 Plaza de España, aukio Madridissa
 Plaza de España, aukio Santa Cruz de Tenerifessä
 Plaza de España, aukio Sevillassa
 Plaza de España, aukio Cádizissa
 Plaza de España, aukio A Coruñassa

Dominikaaninen tasavalta:
 Plaza de España, aukio Santo Domingossa

Portugal:
 Praça de Espanha (Lissabon), aukio Lissabonissa

Guam:
 Plaza de España (Hagåtña), aukio Hagåtñassa

Chile:
 Plaza España, aukio Concepciónissa

Yhdysvallat:
 Plaza de España, aukio South Beachissa, Miamissa

Italia:
 Piazza di Spagna, aukio Roomassa

Romania:
 Piața Spaniei, aukio Bukarestissa.
Lielahden voimalaitos

Lielahden voimalaitos on Tampereen Sähkölaitoksen yhteistuotantovoimalaitos Tampereen Lielahdessa. Voimalaitoksen pääpolttoaine on maakaasu ja varapolttoaine kevyt polttoöljy. Laitos on otettu tuotantokäyttöön vuonna 1988. Sen sähköteho on 147 MW ja lämpöteho 160 MW.

Lähteet

Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Suomen voimalaitokset
Voimalaitos
Vanajan voimalaitos

Vanajan voimalaitos on Elenia Lämmön yhteistuotantovoimalaitos Hämeenlinnassa. Vanajan kaupunginosassa sijaitsevan voimalaitoksen polttoaineina ovat  biopolttoaineet, maakaasu, turve ja moottoripolttoöljy. Sen sähköntuotannon kapasiteetti on 61 MW ja kaukolämmöntuotannon 105 MW.

Lähteet

Hämeenlinnan rakennukset ja rakennelmat
Suomen voimalaitokset
Vanaja (Hämeenlinna)
Mihail Šatrov

Mihail Filippovitš Šatrov (, oikea sukunimi Maršak, Марша́к; 3. huhtikuuta 1932 Moskova – 23. toukokuuta 2010 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, koulutukseltaan vuori-insinööri. Hän kuului Luottamuksen käsikirjoittajaryhmään.

Mihail Šatrov syntyi insinöörin perheeseen. Hänen isänsä, puoluejohtaja Aleksei Rykovin lanko, menehtyi 1930-luvun lopulla Stalinin vainoissa ja äiti vangittiin vuonna 1949. Šatrov valmistui Moskovan vuori-instituutista vuonna 1956 ja liittyi NKP:hen vuonna 1961.

Šatrov tunnetaan parhaiten vallankumoushistoriallisista ja Lenin-aiheisista näytelmistään kuten Šestoje ijulja (”Heinäkuun kuudes”, 1964), Sinije koni na krasnoi trave (”Sinisiä hevosia punaisella nurmella”, 1979), Tak pobedim! (”Näin me voitamme”, 1982, Neuvostoliiton valtionpalkinto 1983) ja Eteenpäin… eteenpäin… eteenpäin! (Dalše… dalše… dalše!, 1988). Hän on laatinut käskirjoituksen suomalais-neuvostoliittolaiseen elokuvaan Luottamus (1976). Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Šatrov keskittyi Moskovaan vuonna 2003 avatun kulttuurikeskus Krasnyje Holmyn rakentamiseen.

Suomennettu teos
 Eteenpäin… eteenpäin… eteenpäin!: kaksinäytöksinen näytelmä. Suom. Tuomo-Pekka Kalliomäki. Helsinki: SN-kirjat, 1988.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset elokuvakäsikirjoittajat
Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset elokuvakäsikirjoittajat
Venäläiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Topi Salmi

Topi Salmi (s. 15. helmikuuta 1972 Vantaa) on suomalainen sanoittaja ja Vexi Salmen poika.

Hänen sanoituksiaan ovat esittäneet ja levyttäneet Heikki Koskelo, Eino Grön, Johnny & the Dodgers, Pekka Mikkola, Karim Z. Yskowicz, Bablo, Jani Jalkanen ja Hänen orkesterinsa, Jorma Uotinen, Sani, Markojuhani Rautavaara, Joel Hallikainen, Suora lähetys, Pekka Tiilikainen ja monet muut. Salmen sanoittamia laulutekstejä on levytetty vuoden 2022 kevääseen mennessä 15 vuoden aikana noin 200.

Säveltäjistä hänen yhteistyökumppaneinaan ovat toimineet muun muassa Pertti Jalonen, Janne Saksa, Risto Asikainen, Costello Hautamäki ja Esa Nieminen. Einojuhani Rautavaara on tehnyt jousisovitukset kahteen Salmen sanoitukseen, ”Unten mailla” ja ”Viimeisen virran soutaja”.

Salmi on sanoittanut myös salanimillä Eemeli Köngäs ja Geijo Geihäs. Salanimillä sanoitetuista teoksista lienee tunnetuin kaksi miljoonaa katselukertaa YouTubessa kerännyt ”Tulin minä kaapista ulos”.

Salmi on osakkaana vuonna 2010 perustetussa Turenki Records Oy levy-yhtiössä ja toimii sen hallituksen jäsenenä. Hän osakkaan myös toisessa levy-yhtiössä Emsalö Musicissa, joka on perustettu vuonna 2020. Hän on myös Suomen Musiikintekijät -etujärjestön ja Georg Malmstén -säätiön hallitusten jäsen. Salmi on naimisissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Topisalmi.fi
 Turenki Records

Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Miguel Díaz-Canel

Miguel Díaz-Canel Bermúdez (s. 20. huhtikuuta 1960 Placetas, Villa Clara, Kuuba) on kuubalainen poliitikko, Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri ja maan presidentti. Hänet valittiin Kuuban ensimmäiseksi varapresidentiksi helmikuussa 2013, ja sitä ennen hän oli vuosina 2009–2012 opetusministerinä.

Díaz-Canel valmistui 1982 sähköinsinööriksi ja heti opintojen päätyttyä liittyi armeijaan suorittamaan asevelvollisuutta. Hän oli armeijassa vuoteen 1985 asti. Armeijan aikana hän aloitti myös opettajan opinnot Marta Abreu -yliopistossa Las Villasissa. Vuodesta 1987 hän johti Kuuban kommunistista nuorisoliittoa pääsihteerinä.

Vuonna 1993 Díaz-Canel sai työpaikan kommunistisessa puolueessa ja vuotta myöhemmin hänet valittiin kommunistisen puolueen Villa Claran alueen pääsihteeriksi. Vuonna 2003 hänet äänestettiin huomattavasti suuremman Holguínin provinssin pääsihteeriksi. Hän saavutti tehtävässään vankan suosion alueen asukkaiden keskuudessa. Vuodesta 2003 Díaz-Canel on ollut Kuuban kommunistisen puolueen politbyroon jäsen.

Díaz-Canel valittiin vuonna 2009 korkeakouluministeriksi ja 2012 hän nousi ministerineuvostoon. Varapresidentiksi hänet valittiin vuonna 2013. Díaz-Canel oli vielä tuolloin melko tuntematon, mutta sen jälkeen hänestä on tullut presidentin ja puolueen pääsihteerin Raúl Castron oikea käsi. Díaz-Canelia koulutettiin viiden vuoden ajan Kuuban johtoon, ja vuonna 2018 Castro siirtyi sivuun presidentin paikalta ja Díaz-Canelista tuli hänen seuraajansa.  Díaz-Canel astui virkaan 19. huhtikuuta 2018.

Díaz-Canel nimettiin huhtikuussa 2021 Kuuban uudeksi johtajaksi eli kommunistisen puolueen pääsihteeriksi Raúl Castron seuraajana. Castro ilmoitti 16. huhtikuuta jäävänsä eläkkeelle, ja muutama päivä myöhemmin Díaz-Canelin valinta uudeksi pääsihteeriksi varmistettiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuuban presidentit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Henna Haverinen

Henna Haverinen (s. 9. kesäkuuta 1982) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupunginteatterissa. Haverinen on valmistunut teatteritaiteiden maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Kuopiossa Haverinen esitti pääosaa näytelmässä Piina.

Venäjällä asuessaan Haverinen työskenteli näyttelijänä Petroskoin kansallisessa teatterissa. Haverinen on näytellyt Venäjän televisiossa Kun lumi sulaa -nimisessä televisiosarjassa, jossa hän esitti suomalaista Olgaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuopion kaupunginteatteri
 Oletko näytellyt eläimen kanssa - Savon sanomat
 Suomen ulkoasiainministeriö - Suomalais-venäläistä teatteriyhteistyötä Pietarissa

Teatteriarvosteluja 

 Savon sanomat - Naisten maailma järkkyy 
 Demari - Muka-maailmaan voi hukkua

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Lac-Méganticin öljyjunaturma

Lac-Méganticin öljyjunaturma tapahtui Kanadan Quebecissä 6. heinäkuuta 2013. Onnettomuus johtui siitä, että öljyjuna lähti kiihtyvällä vauhdilla vyörymään kiskoja pitkin ilman kuljettajaa, kunnes se kovan vauhdin takia putosi raiteilta ja aiheutti Lac-Méganticissa valtavan tulipalon. Onnettomuus vaati 42 ihmisen hengen, ja viisi ihmistä katosi.

Kuljettaja oli pysäköinyt 74-vaunuisen junan 12 kilometrin päähän Lac-Meganticista. Hän odotti, että seuraavaksi työvuorossa oleva ottaisi hänen paikkansa junan kuljettajana muutaman tunnin kuluttua. Hän oli pikkukaupungin hotellissa samaan aikaan, kun juna lähti itsekseen liikkeelle. Kuljettaja oli lukinnut jarrut ja varmistanut, että vaunut olivat kiinni toisissaan. Tästä huolimatta juna lähti liikkeelle. Veturi irtosi vaunuista kaupungin ulkopuolella, mutta lukuisat öljylastissa olleet vaunut jatkoivat kohti kaupungin keskustaa ja syöksyivät siellä ulos radalta.

Lähteet 

Québecin historia
Vuoden 2013 junaonnettomuudet
Kanadan rautatieliikenne
Onnettomuudet Kanadassa
Pentti Heikkilä

Pentti Reino Heikkilä (16. heinäkuuta 1915 Vihti – 7. helmikuuta 1997 Helsinki) oli vuorineuvos, joka toimi Amer-Tupakan toimitusjohtajana 1955–1972, Sitä ennen hän oli Lemminkäisen palveluksessa, vuodesta 1945 toimitusjohtajana.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Taisto Heikkilä

Leo Taisto Antero Heikkilä (1930 – 19. maaliskuuta 2010) oli Kuopion teknillinen apulaiskaupunginjohtaja 1975–1979 ja työministeriön kansliapäällikkö 1980–1988. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän sai kanslianeuvoksen arvon 1988.

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
 Suomalaiset kansliapäälliköt 
Valtionlaitosten johtajat‎
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Eino Heikkinen

Eino Matti Heikkinen (s. 26. maaliskuuta 1939 Ristijärvi) on suomalainen lääkäri. Hän oli Tampereen yliopiston gerontologian professori 1976–1979 ja Jyväskylän yliopiston liikuntatieteen professori vuodesta 1980 vuoteen 2004. Hän tutki sidekudoskemiaa ja liikuntafysiologiaa ja julkaisi yli 300 tieteellistä kirjoitusta. Hän sai elämäntyöstään Valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 2004.

Lähteet 

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Tampereen yliopiston professorit
Jyväskylän yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Piritta Sorsa

Piritta Kristiina Sorsa (s. 6. elokuuta 1955) on suomalainen taloustieteilijä, joka työskenteli 1980-luvun puolivälistä alkaen Maailmanpankissa ja Kansainvälisessä valuuttarahastossa Yhdysvaltain Washingtonissa. Vuodesta 2008 hän on toiminut OECD:n maatutkimusten yksikönjohtajana Pariisissa.

Sorsa opiskeli Turun kauppakorkeakoulussa ja väitteli taloustieteen tohtoriksi Geneven yliopistosta. Hänen erikoisalansa on kehittyvien markkinoiden makrotaloustiede.

Sorsa työskenteli Maailmanpankissa vuosina 1985–1988 ja 1990–1994 sekä OECD:ssä vuosina 1988–1990 ja uudelleen vuodesta 2008 lähtien.
Kansainvälisessä valuuttarahastossa Sorsa toimi vuosina 1994–2008 muun muassa IMF:n maaedustajana Bulgariassa 2001–2003.

Lähteet

Aiheesta muualla
Piritta Sorsan julkaisuja

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskansuomalaiset
Karelia Expert Matkailupalvelu

Karelia Expert Matkailupalvelu Oy on Pohjois-Karjalan matkailun asiantuntijaorganisaatio, jonka perustehtävä on Pohjois-Karjalan maakuntaan kohdistuvan matkailukysynnän kasvattaminen. Karelia Expert on Visitkarelia.fi-brändin perustaja.

Historia

Yhtiö on perustettu 1.6.1993 nimellä P-K MatkailuMarkkinointi Oy ja vuonna 2001 aputoiminimeksi vakiintui Karelia Expert Matkailupalvelu. Vuodesta 2004 asti yhtiö on toiminut nimellä Karelia Expert Matkailupalvelu Oy. Vuonna 2005 Lieksan Matkailu Oy ja Ilomantsin Matkailu Oy fuusioituivat Karelia Expertin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Karelia Expert Matkailupalvelu Oy:n kotisivu
 VisitKarelia.fi

Matkailualan yritykset
Suomalaiset yritykset
Kolhon ortodoksinen kirkko

Kolhon ortodoksinen kirkko eli  Karjalan valistajain kirkko tai Pyhien pyhittäjien Sergei ja Herman Valamolaisten kirkko on Mänttä-Vilppulan Kolhossa sijaitseva pieni ortodoksinen kirkko, joka rakennettiin puusta vuonna 1954 alun perin rukoushuoneeksi ja muutettiin kirkoksi 1977-78, jolloin sinne rakennettiin hirsinen alttaripöytä. Kirkon piirustukset ovat rakennusneuvos Heimo Kautosen käsialaa. Kirkko on pohjaratkaisultaan suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko jossa tila on jaettu kahtia alttarihuoneeseen ja varsinaiseen kirkkosaliin. Kirkon ikonostaasi on rovasti M. Miikkolan käsialaa. Kirkon Pyhän Sergein ja Herman Valamolaisen ikonit ovat peräisin Valamon luostarista.

Kirkon länsipäädystä kohoaa satulakattoinen kellotorni.

Kirkko on Tampereen ortodoksiseen seurakunnalle kuuluva pyhäkkö.

Aiheesta muualla
Kolhon ortodoksisen kirkon kuva ja yhteystiedot

Lähteet

Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Mänttä-Vilppulan rakennukset ja rakennelmat‎
Vilppula
Luka Mezgec

Luka Mezgec (s. 27. kesäkuuta 1988) on slovenialainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän edusti slovenialaisjoukkueita Zheroquadro Radenskaa 2010 ja Savaa 2011–2012 ennen kuin aloitti korkeimmalla ammattilaistasolla Argos-Shimano / Giant-Alpecin -tallissa 2013. Hän siirtyi Orica-GreenEDGE-joukkueeseen 2016, ja edustaa edelleen samaa tallia, nykyiseltä nimeltään Team BikeExchange-Jayco.

Saavutuksia 
Lähteet: Cycling Archives, ProCyclingStats, Cyclingbase

2010
Coupe des Nations Ville Saguenay, kokonaiskilpailun voitto
2011
Istrian Spring Trophy, 1. etapin voitto
GP Kranj, toinen
Memorial Henryka Lasaka, voitto
2012
Five Rings of Moscow, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
Tour of Qinghai Lake, pistekilpailun sekä 2., 4., 6., 11. ja 13. etapin voitto
Memorial Henryka Lasaka, voitto
2013
Italian ympäriajo, 12., 13. ja 17. etapilla kolmas 
Halle–Ingooigem, toinen
Pekingin ympäriajo, 5. etapin voitto
2014
Handzame Classic, voitto
Katalonian ympäriajo, 1., 2. ja 5. etapin voitto
Italian ympäriajo, 21. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
Pekingin ympäriajo, 1. etapin voitto
2015
Tour du Haut-Var, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, 17. etapilla kolmas
2017
Slovenian ympäriajo, 2. etapin voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
EM-kilpailut, maantieajossa viides
Arnhem–Veenendaal Classic, voitto
2019
Clasica de Almeria, kolmas
Slovenian ympäriajo, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Puolan ympäriajo, 2. ja 5. etapin voitto
EM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
Espanjan ympäriajo, 3. etapilla kolmas
2020
Puolan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Bretagne Classic Ouest-France, toinen
Ranskan ympäriajo, 14. ja 19. etapilla toinen
2022
EM-kilpailut, maantieajossa kuudes

Lähteet 

Slovenialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Myyrinpuhos

Myyrinpuhos on Vantaan Myyrmäessä, aivan Myyrmäen aseman vieressä sijaitseva kolmikerroksinen ostoskeskus, joka valmistui vuonna 1975. Ostoskeskuksen suunnitteli arkkitehti Eero Kostiainen. Kiinteistön nykyinen omistaja on Taitokaari Oy.

Ostoskeskuksessa toimi sen alkuaikoina muun muassa Alko, elokuvateatteri, Osuuspankki, ravintola Toppari, Valintatalo ja yksityinen lääkäriasema. Talon suurin käyttäjä on kulttuuritalo Myyräncolo, jonka käytössä on noin 70 % kliinteistön tiloista. Muita käyttäjiä ovat Vuonna 2020  Myyrmäen apteekki, ravintolat Molly Malone's Toppari, R-kioski, parturi sekä Ladyt-kuntosali. 

Myyrinpuhoksen läheisyydestä löytyy kaksi sitä uudempaa ostoskeskusta: Isomyyri ja Myyrmanni.


Tyyli 

Rakennuksen ilme on futuristinen, ja arkkitehtonisesti se edustaa harvinaista konstruktivismia. Sen yksityiskohtien on sanottu muistuttavan hieman Matti Suurosen muoviarkkitehtuuria. Julkisivun punaiset ja keltaiset väripaneelit ovat rakennusajankohdalle hyvin tunnusomaisia. Myös katolle rakennettu ilmastointihuone viittaa 1970-luvun tyyliin, ja siitä on tullut myös alueen maamerkki. 1990-luvulla kauppakeskuksen alkuperäiset katokset purettiin ja julkisivun ilmettä muutettiin. Katosten väri vaihtui punaisesta vaalean harmaaseen.

Ostoskeskus on säilynyt melko hyväkuntoisena ja se on arvioitu rakennushistoriallisesti kansainvälisesti tai valtakunnallisesti merkittäväksi, 1. arvoluokkaan kuuluvaksi kohteeksi.

Tulevaisuus 
Myyrinpuhos on purku-uhan alla. Myyr York Downtown -nimisen suunnittelukilpailun voittajaehdotuksen mukaan Myyrinpuhoksen ja Isomyyrin paikalle rakennetaan korkeita tornitaloja ja alueelle kokonaisuudessaan paljon uusia asuntoja. Vantaan kaupunginmuseo on esittänyt Myyrinpuhoksen suojelua tai osittaista suojelua, mutta yhtään ostoskeskusta Vantaalla ei ole kuitenkaan suojeltu, ja moni niistä on katoamassa kaupunkikuvasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vantaan kauppa- ja ostoskeskukset
Myyrmäki
Vahvaa väkeä

Vahvaa väkeä on tutkija Merja Leppälahden kirjoittama vuonna 2012 ilmestynyt tietokirja, joka käsittelee suomalaisia uskomusolentoja fantasian näkökulmasta.

Lähteet 

Kustantajan sivut http://www.finnlectura.fi/uusia-tuotteita/283-vahvaa-vaekeae-kotimaisia-uskomus-ja-fantasiaolentoja-.html 

Kansanperinne
Taruolennot
fantasia
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2012 kirjat
Keijo Heikola

Keijo Kalevi Heikola (31. tammikuuta 1920 Turku – 10. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman oikeuden jäsen 1966–1972 ja Turun hovioikeuden presidentti 1972–1988.

Heikola valmistui ylioppilaaksi 1938, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1946 Helsingin yliopistossa, sai varatuomarin arvon 1948 ja toimi Turun hovioikeuden ylimääräisenä viskaalina 1946–1950 ja viskaalina 1950–1959. Samaan aikaan hän oli Asianajotoimisto Jaakkola & Piintilän asianajaja 1947–1959. Kanneviskaalina hän toimi 1959–1960 ja hovioikeuden jäsenenä 1960–1966. Keijola oli tuomioita koskevien säännösten uudistamistoimikunnan puheenjohtaja vuosina 1964–1966 ja nuorisorikoskomitean puheenjohtaja 1967–1970. Hän oli myös Auraprint Oy:n hallituksen puheenjohtaja.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomen hovioikeuksien presidentit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Merja Leppälahti

Merja Leppälahti (s. 1956) on turkulainen perinteen- ja kulttuurintutkija, tietokirjailija ja kriitikko. Hän on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti (folkloristiikka, Turun yliopisto). Kriitikkona hänen erikoisalojaan ovat toisaalta tiede- ja tietokirjallisuus, toisaalta lasten ja nuorten kirjallisuus, erityisesti fantasia. Leppälahden pro gradu- ja lisensiaattityöt keskittyivät roolipelaamiseen, ja hän kuuluu Suomen pelitutkimuksen seuran hallitukseen. Sen lisäksi Leppälahti on luottamustehtävissä myös Turun Uusikirkossa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015−2020, sekä Turun seudun kalevalaisissa ja Karjalaisten Pitäjäyhdistysten liitossa. Uusikirkko-seura myönsi Leppälahdelle vuonna 2018 kultaisen ansiomerkin hänen toimistaan perinneaineiston siirrosta Tampereen yliopiston kansanperinnearkistoon.

Julkaisuja 
 Kirjallinen nimipäiväkalenteri. Helmivyö 2020.
Perinnejoulu. Käsikirja kaikille. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2019.
 Kaiken maailman kauhua. Apatura 2018.
 Kasvit entisajan elämässä. Apatura 2015.
 Karjala sydämessä: Ulla Mannonen Kannakselta. Apatura 2014.
 Viisas matkassa, vara laukussa: Näkökulmia kansanperinteen tutkimukseen. Toim. Tuomas Hovi, Kirsi Hänninen, Merja Leppälahti & Maria Vasenkari. Turun yliopisto 2013. 
 Vahvaa väkeä: Kotimaisia uskomus- ja fantasiolentoja. Finn Lectura 2012. 
 Vampyyrit kansanperinteestä populaarikulttuuriin. Toim. Tuomas Hovi ja Merja Leppälahti. Turun yliopisto 2011. 
 Roolipelaaminen - Eläytymistä ja fantasiaharrastusverkostoja. Nuorisotutkimusverkosto 2009.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Merja Leppälahti haastattelussa Viiden jälkeen-ohjelmassa: Viisi pääsiäisperinnettä
Merja Leppälahti: "Käärmeellä erityisasema kansanperinteessä" Turun Sanomat, 1.9.2007
Merja Leppälahti: "Hiirenhännästä sammaltähteen – kansanomaisia kasvien nimiä" Kielikello, 2/2016

Suomalaiset folkloristit
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Isai Scheinberg

Isai Scheinberg (syntynyt 1946 tai 1947) on israelilais-kanadalainen PokerStars nettipokerihuoneen perustaja ja entinen omistaja. Kesäkuussa vuonna 2014 Amaya Gaming Group osti PokerStarsin sekä PokerStarsin omistaman sisarsivuston Full Tilt Pokerin 4,9 miljardilla dollarilla. Scheinberg on toiminut ennen IBM:n ohjelmoijana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 A look at the mysterious Canadian founder of PokerStars theglobeandmail.com 
 The Scheinberg Family and Poker Stars gamblingsites.com 

Kanadalaiset liikemiehet
Kanadalaiset miljardöörit
Elävät henkilöt
Leo Heikurainen

Leo Olavi Heikurainen (22. syyskuuta 1920 Alatornio – 26. huhtikuuta 1985 Bad Alexanderbad, Saksa) oli suomalainen metsätieteilijä ja Helsingin yliopiston suometsätieteen professori vuodesta 1958. Hän oli Suoman Akatemian tutkijaprofessori vuosina 1972 - 1976 ja tutki metsien ojitusta ja kuivatusta.

Alatornion Pirkkiöstä syntyisin oleva Leo Heikurainen kävi alaluokat Kemin lyseossa vuosina 1934-37 ja siirtyi sen jälkeen Tornion yhteislyseoon. Lukiovuosien koulunkäynnin keskeytti talvisota, jossa hän oli sodan loppuvaiheessa Erillinen pataljoona 37:ssä. Sen jälkeen hän jatkoi lukio-opiskeluaan ja valmistui keväällä 1941 ylioppilaaksi. Sen jälkeen alkoi kausi Suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa, joka kesti kesästä 1941 kesään 1943. Suomeen palattuaan hän siirtyi Suomen armeijaan JP 3:een ja edelleen Er.P 13:een taistellen sodan loppuvaiheessa Karjalan kannaksella. Siellä hän haavoittui kesäkuussa 1944.

Syksyllä 1945 Heikurainen aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa sekä metsätieteessä että kasvitieteessä.  Sen jälkeen hän suoritti maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon 1948; metsänhoitaja 1950 ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1954. Vuonna 1958 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suometsätieteen professoriksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa vuoteen 1985 asti. Suomen Akatemian tutkijaprofessori hän toimi 1972 - 1975.

Heikurainen toimi syntymäseutunsa Peräpohjolan perusteella Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtorina 1959 - 1969. Asiantuntijuutensa mukaisesti hän toimi Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtajana 1961 - 1962, Suoseuran puheenjohtajana 1968 - 1970 ja Professoriliiton puheenjohtaja 1971 - 1973. Tieteenalan kansainvälisen järjestön International Peat Societyn varapresidenttinä hän toimi 1973 - 1980 ja edelleen presidenttinä 1980 - 1985. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenenä oli 1974.

Lähteet

Muut lähteet 
 Kansallisbiografia

Suomalaiset metsätieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset SS-sotilaat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Suomalaiset professorit
One Drop -säätiö

One Drop -säätiö, One Drop Foundation (alkup.) on hyväntekeväisyysjärjestö, jonka on perustanut vuonna 2007 Kanadan Montrealissa Cirque du Soleil'n omistaja-perustaja Guy Laliberté. 
Säätiön tehtävä on pyrkiä tukemaan puhtaan veden saantia maailmanlaajuisesti ja lisät yksittäisten ihmisten ja yhteisöjen tietoisuutta köyhyydestä johtuvaa puutetta puhtaasta juomavedestä.

Hyväntekeväisyyspokeriturnaukset 
One Drop -säätiö ja World Series of Poker ovat järjestäneet kesästä 2012 alkaen hyväntekeväisyyspokeriturnauksia, joiden sisäänostosta on mennyt osa hyväntekeväisyyteen. Vuoden 2012 WSOP yhteyteen järjestetty The Big One for One Drop -pokeriturnaus tuotti yli 5 miljoonaa dollaria hyväntekeväisyyteen.

One Drop -säätiön ja WSOP:n yhteistyöllä järjestetyt hyväntekeväisyyspokeriturnaukset: 
 The Big One for One Drop (vuoden 2012 WSOP turnaus nro 55 ) - miljoonan dollarin sisäänostolla, 111 111 dollaria hyväntekeväisyyteen
 The Little One for One Drop (vuoden 2013 WSOP turnaus nro 58) - 1 111 dollarin sisäänostolla, 111 dollaria hyväntekeväisyyteen
 One Drop High Roller (vuoden 2013 WSOP turnaus nro 47) - 111 111 dollarin sisäänostolla, 3 333 dollaria hyväntekeväisyyteen

Lähteet

Aiheesta muualla 

  One Drop:n viralliset kotisivut

Hyväntekeväisyysjärjestöt
Kanadalaiset järjestöt
Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikerho

Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikerho (TVIK) oli Tampereen teknillisen yliopiston (TTY) tekstiilialan opiskelijoiden ammattiainekerho. Aiemmin kerho oli Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikilta (TVIK), mutta menetti kilta-statuksensa 7.9.2011 yliopiston lakkautettua kuitu- ja tekstiilitekniikan koulutusohjelman, kuitumateriaalitekniikan laitoksen yhdistyessä materiaalitekniikan laitoksen kanssa. TVIKin toiminta loppui tekstiilipuolen opetuksen loppumisen mukana 2017.

TVIK Alumnit ry perustettiin vuonna 2015. Yhdistys sai alkunsa TVIKin 60-vuotisjuhlissa tammikuussa 2015. TVIK Alumnit ry:n perustava kokous pidettiin saman vuoden huhtikuussa ja patentti- ja rekisterihallituksen hyväksyntä yhdistykselle saatiin elokuussa. 

TVIK Alumnit ry:n tarkoituksena on toimia yhdyssiteenä Teknillisessä korkeakoulussa, Tampereen teknillisessä korkeakoulussa ja/tai Tampereen teknillisessä yliopistossa tekstiilitekniikkaa opiskelleiden ja Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikillan ja/tai kerhon (TVIK) toiminnassa mukana olleiden välillä, ylläpitää vuorovaikutusta yliopiston, nykyisten opiskelijoiden ja muiden alumnien kanssa, ja pitää yllä ”tvikkarihenkeä”.

Historia 
Tekstiili- ja vaatetusinsinöörikillan juuret ulottuvat Otaniemeen ja Koneinsinöörikiltaan (KIK). Tekstiilialan opiskelijat olivat aluksi osa koneinsinöörikiltaa, toimien tekstiilikerhona. Tekstiili-insinöörikilta (TIK) perustettiin 10.2.1955. Tekstiili- ja vaatetustekniikan opetus siirtyi vuosina 1974–77 Helsingistä Tampereelle. 

Killan nimi muuttui Tekstiili-ja vaatetusinsinöörikillaksi (TVIK) 7.4.1978, jolloin kaikki tekstiililaitoksen toiminta oli siirretty Tampereelle.

Katso myös  
Teekkarikulttuuri
Kilta (ainejärjestö)
Luettelo Suomen teekkarikilloista
Tampereen teknillinen yliopisto

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kerhon kotisivut internet archivessa

TVIK Alumnit ry Facebookissa

Teekkarikulttuuri
Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Tampereen teknillinen yliopisto
Shining (ruotsalainen yhtye)

Shining on Niklas Kvarforthin luotsaama, vuonna 1996 perustettu, ruotsalainen black metal -yhtye. 
Shiningin sanoitukset käsittelevät pääasiallisesti huumeita, itsemurhaa, masennusta ja kuolemaa.  22. syyskuuta 2013 julkaistu 8 ½ – Feberdrömmar i vaket tillstånd on yhtyeen järjestyksessä yhdeksäs studioalbumi. 

Yhtyeen keikkarumpalina toimi suomalainen Rainer "Raikku" Tuomikanto vuosina 2012-2016.

Julkaisut/Tuotanto

Studioalbumit
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 X - Varg Utan Flock (Season of Mist, 2018)
 Oppression MMXVIII (2020)

EP:t 
 Submit to Selfdestruction (1998)
 Dolorian/Shining (2004)
 Shining/Den Saakaldte (2008)
 Lots of Girls Gonna Get Hurt (2012)
 In the Eerie Cold Where All the Witches Dance (2013)
 Shining On The Enslaved (2015)
 Fiende (2017)

Kokoelmat 
 Through Years of Oppression (2004)
 The Darkroom Sessions (2004)
 8 ½ – Feberdrömmar i vaket tillstånd (2013)

Lähteet 

Ruotsalaiset metalliyhtyeet
Riihimäen varuskuntakirkko

Riihimäen varuskuntakirkko on vuonna 1913 valmistunut Riihimäen varuskunnan alueella sijaitseva kirkkorakennus. Kirkko oli alun perin ortodoksisen varuskunnan kirkko ja vihitty nimelle Kristuksen kirkastumisen kirkko.

Suomen itsenäistymisen jälkeen se kuten muutkin ortodoksiset varuskuntakirkot riisuttiin kirkollisista tunnuksista. Riihimäellä hävitettiin tornit, ikonostaasi ja muu sisustus tuhottiin, ikonit katosivat. Kirkon kellot myytiin lukuun ottamatta nykyisin käytössä olevia kolmea pikkukelloa. Rakennus oli vuosikymmeniä varastona. Jatkosodan päätyttyä kirkko päätettiin kunnostaa, ettei sen kohtalo olisi samanlainen kuin monien rajan taakse jääneiden kirkkojen.

Kirkko edustaa tsaarinajan kasarmityyliä. Sen omistaa puolustusministeriö, ja se oli vuoteen 2009 vuokrattuna Riihimäen seurakunnalle ylläpitoa vastaan. Korjaukset suunnitteli arkkitehti Kalevi Väyrynen ja ne tehtiin suurelta osin talkootyönä. Kirkon vihki piispa E. G. Gulin vuonna 1960. Kirkossa ei järjestetä sunnuntaijumalanpalveluksia, mutta siellä pidetään iltahartauksia ja erilaisia varuskunnan väen perhepiirin kaste- ja muita tilaisuuksia. Vuonna 2009 kirkko palautui varuskunnalle, mutta seurakunta järjestää siellä joitakin tilaisuuksia ja vastaa uruista ja esineistöstä.

Kirkko rakennettiin 1880-luvulla tehtyjen tyyppipiirustusten mukaan. Samoilla piirustuksilla on rakennettu aikoinaan myös Kouvolaan varuskuntakirkko, joka on nykyisin palautettu ortodoksiseksi kirkoksi.

Kirkossa on vuonna 1993 valmistuneet urkurakentamo Veikko Virtasen 8-äänikertaiset urut. Kirkossa on hyvä akustiikka, ja siksi sen on suosittu konserttikirkko.

Kirkon seinässä paljastettiin 11. syyskuuta 1967 Jyrki Sailon suunnittelema eversti Fjodor Znamenskin pronssinen reliefi. Hänet on todennäköisesti haudattu kirkon lähellä olevan kuusen viereen, mutta paikalla olleet nurkkakivet ja ketjut hävitettiin 1940-luvulla puuvaraston tieltä.

Lähteet

Varuskuntakirkko
Kanta-Hämeen kirkkorakennukset
Suomen kivikirkot
Matt Calvert

Matthew Calvert (s. 24. joulukuuta 1989 Brandon, Manitoba) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Columbus Blue Jackets varasi hänet vuoden 2008 varaustilaisuudessa viidennen kierroksen seitsemäntenä pelaajana.

Ura
Calvert aloitti junioriuransa lyhyellä visiitillä Manitoba Hockey Leaguen Winkler Flyers -joukkueessa, jossa hän pelasi vain yhden pelin. Tämän jälkeen hän pelasi kolme kautta Western Hockey Leaguen Brandon Wheat Kings -joukkueessa.
Calvert teki alivoimalla kypärätempun Calgary Hitmeniä vastaan vuoden 2010 WHL:n itäisen konferenssin finaaleissa. Tämän ansiosta Calvertista tuli ainoa pelaaja, joka on tehnyt kolme alivoimamaalia saman erän aikana WHL:n playoffeissa.

Calvert aloitti ammattilaisuransa Blue Jacketsin yhteistyöjoukkueessa, AHL-liigan Springfield Falconsissa, kaudella 2010–2011. Calvert pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 8. tammikuuta 2011. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki seuraavassa pelissä Los Angeles Kingsiä vastaan. Calvertin ensimmäinen kypärätemppu NHL-urallaan tuli Phoenix Coyotesia vastaan 25. helmikuuta 2011. Tämä oli Blue Jacketsin 19. kypärätemppu.

Tilastot

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Columbus Blue Jacketsin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Simo Heininen

Simo Kaarle Matias Heininen (s. 23. huhtikuuta 1943 Lahti) on suomalainen historioitsija. Hän on ollut Helsingin yliopiston yleisen kirkkohistorian professori. Hänen tutkimuskohteensa on ollut erityisesti Mikael Agricola.

Heininen väitteli vuonna 1976. Hän oli vuosina 1975–1983 Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosentti ja 1983–2009 yleisen kirkkohistorian professori.

Heininen sai vuonna 2004 Suomen tietokirjailijoiden jakaman oppikirjailijapalkinnon.

Heininen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1989.

Julkaisuja 
 
Nuori Mikael Agricola (1976)
Mikael Agricolan psalmisummaariot (1992)
Mikael Agricolan Vanhan testamentin summaariot (1993)
Mikael Agricolan psalttarin reunahuomautukset (1994)
Mikael Agricola raamatunsuomentajana (1999)
Kansallispyhäkkö : Turun tuomiokirkko 1300-2000 (2000, yhdessä C. J. Gardbergin ja P. O. Welinin kanssa)
 
 
Turun piispat Pyhästä Henrikistä Mikko Juvaan (2008)
Mikael Agricolan Vanhan testamentin reunahuomautukset (2008)
Agricolan perintö : Paulus Juustenin elämä (2012)

Lähteet 

Suomalaiset historioitsijat
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit