joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
KwK 42

Saksalainen 7,5 cm Kampfwagenkanone 42 (L/70) oli toisen maailmansodan aikainen 75 mm panssarivaunukanuuna. Aseesta käytetään usein nimitystä 7,5 cm KwK 42. Tykin oli kehittänyt Rheinmetall-Borsig AG ja sitä valmistettiin Rheinmetallin Unterlüßin tehtailla Saksassa. KwK 42:ta käytettiin myös panssarintorjuntavaunujen panssarintorjuntatykkinä Jagdpanzer IV/70 (A):ssa ja IV/70 (V):ssä, mutta tällöin sitä kutsuttiin Pak 42:ksi.

Tykin tärkein ominaisuus oli suuri lähtönopeus, jonka pitkä putki ja hylsy mahdollistivat. Suuri lähtönopeus johti hyvin laakaan lentorataan, joka helpotti merkittävästi tähtäämistä ja takasi mahtavan panssarinläpäisyn. Tullessaan palveluskäyttöön vuoden 1943 kesällä, Kwk 42 oli tehokkaampi kuin yksikään liittoutuneiden panssarintorjunta- tai panssarivaunukanuuna. KwK 42 ja aikansa parasta sotilasoptista osaamista edustaneet Pantherin Leitz TZF 12 -sarjan tähtäyskaukoputket olivat tehokas yhdistelmä. 

Tykissä oli puoliautomaattinen lukko ja siinä käytettiin kolmea erilaista ampumatarviketta: panssarikranaattia, alikaliiperiammusta ja sirpalekranaattia.

Tekniset tiedot

Tyyppi: panssarivaunukanuuna (KwK 42), panssarintorjuntakanuuna (Pak 42)
Kaliiperi: 75 mm
Putken pituus: 70 kaliiperia / 5250 mm
Lukko: puoliautomaattinen kiilalukko, pystysuunnassa liikkuva sulkukappale
Paino lukon ja suujarrun kanssa: 1 000 kg
Rekyylin pituus: 400 mm (normaali), 430 mm (maksimi)
Tähtäimet: TZF 12 tai 12a (Panther), Sfl.ZF 1a (Jagdpanzer IV/70 (A) ja (V))

Ampumatarvikkeet

Panzergranatpatrone 39/42 (Pzgr. Patr. 39/42)
Tyyppi: patrunoitu panssarikranaattilaukaus valojuovalla
Ammus: Panzergranate 39/42 (Pzgr. 39/42)
Ammuksen paino: 6,8 kg
Räjähdysainelataus: 18 g heksogeenia
Patruunalaukauksen paino: 14,3 kg
Patruunalaukauksen pituus: 893,2 mm 
Hylsyn pituus: 640 mm
Lähtönopeus: 925 m/s
Läpäisyarvot, Pzgr. 39/42, panssariteräslevy, iskukulmat 90 ja 60°
0 m:    167/133 mm
450 m:  149/121 mm
900 m:  133/110 mm
1 350 m: 118/99 mm
1 850 m: 104/89 mm
2 300m : 91/79 mm

Panzergranatpatrone 40 (Hk) (Pzgr. Patr. 40/42)
Tyyppi: patrunoitu alikaliiperiammuslaukaus, kiinteä kuori
Ammus: Panzergranate 40 (Hk) (Pzgr. 40 [Hk])
Ammuksen paino: 4,75 kg
Räjähdysainelataus: 0
Patruunalaukauksen paino: 11,55 kg
Patruunalaukauksen pituus: 875,2 mm
Hylsyn pituus: 640 mm
Lähtönopeus: 1 120 m/s
Läpäisyarvot, Pzgr. 40/42, panssariteräslevy, iskukulmat 90 ja 60°
0 m:    230/197 mm
450 m:  198/154 mm
900 m:  170/123 mm
1 350 m: 145/99 mm
1 850 m: 122/80 mm
2 300 m: 103/65 mm

Sprenggranatpatrone 42 (Sprgr. 42)
Tyyppi: patrunoitu sirpalekranaattilaukaus
Ammuksen paino: 5,74 kg
Patruunalaukauksen paino: 11,14 kg
Patruunalaukauksen pituus: 929,2 mm
Hylsyn pituus: 640 mm
Lähtönopeus: 700 m/s

Kyseiset läpäisytiedot on esitetty alun perin Ranskan puolustusministeriön julkaisussa "Le Panther" Ministere de la Guerre, Section Technique de l'Armee, Groupement Auto-Chars, 1947.

Rheinmetall
Panssarintorjuntakanuunat
Panssarivaunukanuunat
Taistelevien jumalattomien liitto

Jumalattomien liitto () eli Jumalattomien yhdistys (, myöhemmin Taistelevien jumalattomien liitto) oli Neuvostoliitossa vuosina 1925–1947 toiminut uskonnonvastainen järjestö.

Järjestön johtoon nousi Jemeljan Jaroslavski. Vuodesta 1926 vuoteen 1932 järjestön jäsenmäärä kasvoi 87 000:sta 5,6 miljoonaan jäseneen. Järjestö toimi pitkälti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ohjauksessa, ja puolueen omaa propagandaa sisällytettiin myös järjestön lehtiin.

Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 prosenttia neuvostoliittolaisista edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi.

Neuvostoliiton ja Saksan 31.8.1939 solmiman Molotov-Ribbentrop-sopimuksen jälkeen Jaroslavski julisti, että vuodella 1940 tulee olemaan suuri merkitys koko maailmalle, että jumalattomuusliike tulee pian näyttelemään pääosaa  Euroopan poliittisessa ja henkisessä elämässä ja että Saksan ja Neuvostoliiton yhteistyöllä on suuri merkitys taistelussa kristinuskoa vastaan Euroopassa.  

Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen. Neuvostohallinto näki kirkon tuen hyödyllisyyden sotaponnisteluissa, ja ortodoksinen kirkko julkisesti toivoikin Jumalan tuovan Neuvostoliitolle voiton sodassa. Vuonna 1943 toimintansa lopettaneen järjestön työn jatkajaksi perustettiin 1947 Poliittisen ja tieteellisen tiedon levittämisyhdistys eli Znanie (, ).

Katso myös 
 Islam Neuvostoliitossa
Uskonto Neuvostoliitossa

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Froese, Paul: The Plot to Kill God: Findings from the Soviet Experiment with Secularization. University of California Press, Los Angeles, 2008.

Uskonto Neuvostoliitossa
Neuvostoliittolaiset järjestöt
Uskonnottomien järjestöt
Ruusukvittenit

Ruusukvittenit (Chaenomeles) on Itä-Aasiasta kotoisin oleva ruusukasvisuku, jossa on matalina pensaina kasvavia kasveja. Viisiterälehtiset kukat ovat halkaisijaltaan noin 3–4,5 cm.

Ruusukvittenipensaat tuottavat ulkomuodoltaan omenaa muistuttavia happamia hedelmiä, jotka sisältävät paljon orgaanisia happoja, kuten C-vitamiinia. Ruusukvitteneiden hedelmät sopivat hyytelöiden ja hillojen valmistamiseen hyvin, sillä niissä on voimakas aromi ja ne sisältävät pektiiniä. Hedelmistä voidaan tehdä myös esimerkiksi marmeladia ja mehua. Hedelmät kypsyvät myöhään syksyllä. Ruusukvitteniä voidaan käyttää myös koristekasvina ja kasvattaa bonsaina.

Ruusukvittenit eivät tuota hedelmää, jos kukkia ei ole pölyttänyt siitepöly toisesta yksilöstä.

Lajit
Ruusukvitteneihin kuuluu kolme lajia:

 Chaenomeles cathayensis
 Chaenomeles japonica – japaninruusukvitteni
 Chaenomeles speciosa – kiinanruusukvitteni

Nimettyjä lajien välisiä risteymiä on neljä:

 Chaenomeles × superba (C. speciosa × C. japonica) – tarharuusukvitteni
 Chaenomeles × vilmoriana (C. speciosa × C. cathayensis)
 Chaenomeles × clarkiana (C. japonica × C. cathayensis)
 Chaenomeles × californica (C. × superba × C. cathayensis)

Katso myös
 Kvitteni

Lähteet
Kellosaari

Kellosaari oli Helsingin edustalla sijainnut saari. Sen ruotsinkielinen nimi Skällarn – "Haukkuja" – saattaa viitata koiriin, jotka kesäisin paimensivat saarelle vietyä karjaa. Toisaalta, substantiivi skälla tarkoittaa lehmänkelloa, mikä sekin viittaisi jonkinlaiseen laidunmaahan. Kellosaari yhdistettiin 1910-luvulla täyttömaalla osaksi nykyistä Ruoholahtea. Ruoholahteen yhdistettiin myös Jätkäsaari, Hietasaari, Saukko ja Salmisaari. Nykyään saaren paikalla on Kellosaaren puisto.

Kellosaaren varavoimalaitos 

Kellosaari on antanut nimensä paikalla nykyään sijaitsevalle Helenin varavoimalaitokselle. Voimalaitosta käyttää Fingrid. Kellosaaren voimalaitos valmistui vuonna 1974, ja siinä on kaksi polttoöljykäyttöistä, Kraftwerk Unionin valmistamaa kaasuturbiiniyksikköä sähköntuotantoon, yhteisteholtaan 120 megawattia.

Kellosaaren voimalaitoksen käyttö on erittäin epätaloudellista verrattuna Helenin muihin yksiköihin, joten sitä käytetään ainoastaan poikkeustilanteissa, kuten laajamittaisissa sähköntuotannon häiriötilanteissa. Ruoholahden 1990-luvulla rakennetut kerrostalot ulottuvat aivan voimalan viereen.

Kellosaaren lentosatama 
Kellosaaressa toimi 1930-luvulla lentosatama, josta muun muassa Aero OY:n lentokoneet liikennöivät. Se ei kuitenkaan saavuttanut merkittävää asemaa, vaan Katajanokan lentosatama säilyi kaupungin päälentosatamana kunnes Malmin lentoasema avattiin. Lentosataman käyttöön rakennettu lentokonehalli, joka sijaitsi varavoimalaitoksen itäpuolella, säilyi ilmakuvien perusteella aina 1990-luvulle saakka. Lentokonehallin pituus oli 30 metriä ja leveys 40 metriä. Halli valmistui syksyllä 1928 ja myöhemmin rakennettiin vielä paviljonki ja laituri.

Lähteet 

Helsingin entiset saaret
Ruoholahti
Suomen entiset lentoasemat
Suomen sisällissodan aikaiset ja sen jälkeiset 1920-luvun lentokentät‎
Helsingin liikenne
Köyhyysraja

Köyhyysraja tarkoittaa hyvinvointiyhteiskunnan kansalaisen tulotasoa, jonka alapuolella ihmisen katsotaan olevan köyhä.

Köyhyysraja kuvaa tulotasoa, jonka alapuolella olevalla henkilöllä ei ole varaa hankkia välttämättömiä hyödykkeitä siedettävän elintason ylläpitämiseksi. Siitä, mihin köyhyysraja pitäisi asettaa, on käyty laajaa keskustelua, ja käytännössä eri maat käyttävät eri köyhyysrajoja. 

Köyhyyttä voi mitata suhteellisesti tai absoluuttisesti. Suhteellinen mittaustapa, joka on yleisesti käytössä mm. Euroopassa, mittaa köyhän väestönosan tulotasoa verrattuna muuhun väestöön. Absoluuttinen mittaustapa, jota suositaan esimerkiksi Yhdysvalloissa, mittaa esimerkiksi ruokakorin avulla henkilön toimeentuloa. OECD mittaa köyhyyttä siten, että tulojen ollessa alle 50% mediaanitulosta ihminen on köyhä. Näin ollessa köyhyys on yleistä esimerkiksi Yhdysvalloissa ja harvinaisempaa Pohjoismaissa.

Euroopan komission käyttämä köyhyysraja on 60 prosenttia mediaanitulosta eli ihmistä pidetään köyhänä, jos hänen nettotulonsa ovat alle 60 prosenttia keskimmäisen tulonsaajan nettotuloista. Vuonna 2017 Suomen koko väestön mediaanitulo oli 24 580 euroa vuodessa eli n. 2 048 euroa kuukaudessa, joten pienituloisuusraja oli 14 750 euroa vuodessa eli n. 1 229 euroa kuukaudessa. Rajan alapuolelle jäi tuona vuonna 654 000 henkilöä eli 12,1 % väestöstä.  

Pienituloisten osuus Suomen väestöstä oli pienimmillään vuonna 1993, jolloin vain 7,2 % väestöstä oli pienituloisia. Köyhyysrajan alapuolella elävien henkilöiden määrä lähes kaksinkertaistui n. vuosina 1999–2009 ja oli vuonna 2009 jo 700 000 henkeä. Osuus saavutti huippunsa 13,9 % vuonna 2008. Sittemmin köyhien määrä on jälleen vähentynyt.

Köyhyyden määrittelyssä väestö jaetaan usein myös kymmenyksiin eli desiileihin tulotason mukaan. Silloin puhutaan tulotasoltaan alimmasta ja ylimmästä kymmenyksestä eli väestön kymmenestä köyhimmästä ja rikkaimmasta prosentista. Näiden kymmenysten tulojen osuus koko kansan tuloihin verrattuna kertoo tulojakautuman tasaisuudesta tai eriarvoisuudesta.

Maailmanpankki mittaa köyhyyttä julkaisemalla tilastoja alle yhdellä Yhdysvaltain dollarilla päivässä elävistä henkilöistä (nykyään 1,9$). Tällaiset tulotasot ovat yleisiä kehitysmaissa. Tilastoa on laajennettu myös kahteen ja neljään dollariin päivässä. Maailmanpankin mukaan kymmenes elää yhä äärimmäisessä köyhyydessä.

Katso myös
 Äärimmäinen köyhyys
Köyhyys
Matalan tulotason maat
Taloudellinen epätasa-arvo

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tilastokeskus

Hyvinvointivaltio
Seulonnan keskeiset artikkelit
ITTF

ITTF eli International Table Tennis Federation on pöytätenniksen ja kansallisten pöytätennisliittojen kansainvälinen kattojärjestö.

ITTF vastaa lajin säännöistä ja teknisestä kehityksestä. Se järjestää monia kansainvälisiä kilpailuja, muun muassa maailmanmestaruuskilpailut. Ensimmäinen kansainvälinen turnaus järjestettiin vuonna 1926 Berliinissä ja siihen osallistuivat Itävalta, Saksa, Unkari ja Ruotsi.

Nykyään ITTF:lla on 217 jäsenmaata. ITTF pitää kotipaikkaansa monien muiden urheilujärjestöjen tavoin Sveitsin Lausannessa. ITTF:n puheenjohtajana toimii saksalainen Thomas Weikert.

Katso myös 
 ITTF Hall of Fame
 Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut

Lähteet

Aiheesta muualla
ITTF:n virallinen sivusto 

Kansainväliset urheilujärjestöt
Pöytätennis
Vihovuonteen kanava

Vihovuonteen kanava sijaitsee Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. Yksisulkuinen kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Kerman ja Pilpan kanavien kanssa. Kanava on 250 metriä pitkä ja pudotuskorkeudeltaan 0,8–1,0 metriä. Kanava on rakennettu 1903–1905. Kanava kaivettiin Vihovuonteen kosken länsipuolelle Kaivannonniemen halki. Vuoden 1903 lopulla rakennustyöt alkoivat ja kivisulku rakennettiin syys-marraskuussa 1905. Rakennuskustannukset olivat kokonaisuudessaan 155 794 markkaa. 

Kanavalla on nykyään itsepalvelukanava. Kanavan etävalvonta suoritetaan Varistaipaleen kanavalta. Kanavasta voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja korkeus 9,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat sähkömekaanisia. 

Vihovuonteen kanavalta on kaukokäyttöyhteys noin kilometrin päässä alavirrassa sijaitsevalle Vääräkosken avokanavalle.

Vihovuonteen kanava on osa historiallista kansallismaisemaksi valittua Heinäveden reittiä.

Heinäveden reitin sekä Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet 

Heinäveden nähtävyydet
Heinäveden kanavat
Pilpan kanava

Pilpan kanava sijaitsee Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. Kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Kerman ja Vihovuonteen kanavien kanssa. Pituutta yksisulkuisella kanavalla on 250 metriä ja pudotusta 0,40–0,95 metriä. Kanavan läpi voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja korkeus 8,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat sähkömekaanisia. Kanava on nykyään itsepalvelukanava. Kanavan etävalvonta suoritetaan Varistaipaleen kanavalta.

Kanava rakennettiin vuosina 1903–1904. Sulku rakennettiin Pilpankosken itäpuolelle. Tammikuussa 1903 aloitettiin rakentaminen ja maaliskuusta kesäkuuhun rakennettiin väliaikaista patoa. Pohjaa kaivettiin 1903 tammikuusta lähtien vuoteen 1904, ja sulku portteineen valmistui elokuussa 1904. Liikenteelle kanava avautui lokakuussa. Rakentaminen maksoi yhteensä 204 578 markkaa.

Kanava on osa historiallista, yhdeksi kauneimmista kansallismaisemista valittua Heinäveden reittiä. Itse kanava on erinomaisessa kunnossa ja ahkerassa käytössä, sillä Heinäveden reitti on yksi Suomen suosituimmista venereiteistä.

Heinäveden reitin sekä Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Heinäveden nähtävyydet
Heinäveden kanavat
Suomen kanavat
Taivallahden kanava

Taivallahden kanava on kaksisulkuinen kanava Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. Kanava sijaitsee lähellä Varistaipaleen kanavaa ja se yhdistää Juojärven Varisveteen yhdessä Varistaipaleen kanavan kanssa. Kanava on noin 800 metriä pitkä ja rakennettiin vuosina 1911–1914. Kanava on itsepalvelukanava, mutta sitä valvotaan ja tarvittaessa ohjataan kaukokäytöllä Varistaipaleen kanavalta. Pudotuskorkeutta kahdella sululla on 4,95–5,45 metriä. Kanavan ylittävän kääntösillan alikulkukorkeus suljettuna ja alimman sulun ollessa täynnä on 0,6 metriä. Kanavasta voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja korkeus 12,5 metriä. Kanavan portit ovat tyypiltään salpausportit. Kanavan ylä- ja alaportit ovat puisia ja keskiportit teräksisiä.

Kanava kuuluu Kallaveden reitin itäiseen laskuhaaraan Juojärven reittiin, joka yhtyy Varisvedellä historialliseen, kansallismaisemaksikin valittuun Heinäveden reittiin.

Heinäveden ja Juojärven reittien kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Oy.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen kanavat: Taivallahden kanava

Heinäveden nähtävyydet
Heinäveden kanavat
Juojärven reitin valuma-alue
Simona Amânar

Simona Amânar (s. 7. elokuuta 1979 Constanța) on romanialainen entinen telinevoimistelija.

Amânar aloitti voimistelun kuusivuotiaana. Maajoukkueeseen hän nousi vuonna 1994 ja voitti jo samana vuonna Romanian joukkueessa sekä Euroopan- että maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa. Seuraavan vuoden MM-kisoissa hän voitti kultaa hypyssä, joka oli hänen paras telineensä, ja toistamiseen joukkuekilpailussa. Atlantan olymipalaisissa 1996 Amânar voitti kultaa hypystä, hopeaa permannolta ja pronssia joukkuekilpailussa sekä neliottelussa. Aluksi hän karsiutui neliottelufinaalista, mutta pääsi mukaan, kun Alexandra Marinescu hylättiin. Saman vuoden MM-kisoissa hän saavutti hopeaa hypystä.

Myös vuonna 1997 Marinescu joutui antamaan tilaa Amânarille MM-kisojen neliottelussa, jossa Amânar saavutti hopeaa Svetlana Horkinan takana. Samoissa kisoissa Amânar saavutti kultaa hypyssä ja joukkuekilpailussa. Vuoden 1998 EM-kisoissa Amânar voitti kultaa joukkuekilpailusta, hopeaa neliottelusta ja hypystä sekä pronssia puomilta sekä permannolta. Vuoden 1999 MM-kisoista irtosi kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa hypystä sekä permannolta. Neliottelussa hän putosi nojapuilta ja jäi sijalle 14.

Sydneyn olympialaisissa 2000 neliottelun ennakkosuosikki Horkina epäonnistui ja kultamitalista kamppailivat romanialaiset Amânar, Andreea Răducan ja Maria Olaru. Alun perin kisan voitti Răducan, mutta hän kärähti kiellettyjen lääkeaineiden käytöstä, jolloin Amânar nousi kilpailun voittajaksi. Samoissa kisoissa Amânar voitti kultamitalin myös joukkuekilpailusta ja pronssia permannolta. 

Amânar lopetti uransa pian Sydneyn olympialaisten jälkeen. Hän asuu yhä kotimaassaan Romaniassa, missä hänellä on aviomies ja yksi lapsi.

Aiheesta muualla
Simona Amănar – Sports Reference LLC.  
Simona Amânar Gymnastica.com -sivustolla 

Romanialaiset telinevoimistelijat
Romanialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Savolainen

Veikko Sakari ”Joonas” Savolainen (9. tammikuuta 1929 Kymi – 24. syyskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen pilapiirtäjä ja sarjakuvantekijä, sekä piirtäjä että käsikirjoittaja.

Ura
Savolainen alkoi piirtää Joonas-sarjakuvaa Helsingin Sanomiin vuonna 1950. Hän käytti aluksi nimimerkkiä VeSa, kunnes alkoi signeerata sarjansa nimellä Joonas 1950-luvun lopulla. 

Savolainen jätti oppikoulun kesken 17-vuotiaana, vaikka oli luokkansa parhaita oppilaita. Armeijaan mennessä jo neljä lehteä oli julkaissut hänen pilapiirroksiaan ja sarjakuviaan. Vuonna 1945 aloittaneessa Harrastelija-lehdessä (Tekniikan Maailma -lehden edeltäjä) ilmestyi kolme Savolaisen piirtämää, varsin vauhdikasta sarjaa: X-tulevaisuuden keksintö (1947), Maa meren alla (1948) ja Huomio Piippu – täällä Sauhu (1949). Sarjakuvastrippi Heikki ja Esa ilmestyi vuonna 1948 Karjala-lehdessä. Sen jälkeen hän piirsi kymmeniä eri sarjakuvia, joista tunnetuimmat ovat Joonas (Helsingin Sanomat, Seura ja Koti-Posti 1950–1972), Unto Uneksija (Pellervo 1966–2010) ja Hirnu. Näistä Unto Uneksija oli vuonna 2010 Savolaisen lopettaessa sen piirtämisen eräs pisimpään ilmestyneistä suomalaisista sarjakuvista. Hirnua ja Sirkus Napoleonia julkaistiin ainakin viidessä maassa. Muita tuotteliaan Savolaisen sarjoja olivat Ruutinyrkki, Toope, Virnu, Lepsu, Kaista, Peikkomaailma ja Tallinjengi.

1960-luvulla Savolainen teki kolmisenkymmentä mainoselokuvaa animaatiotekniikalla ja toimi pari vuotta Ilta-Sanomien poliittisena pilapiirtäjänä. Vuonna 1972 Kustannus Oy Williams värväsi Savolaisen vetämään suomalaista sarjakuvalehteä Sarjista (1972–74), jonka historia jäi kymmenen numeron mittaiseksi kymmenentuhannen kappaleen levikistä huolimatta. Savolainen teki myös kirjankuvituksia.

Vuonna 1973 Savolainen sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali ensimmäisenä sarjakuvataiteilijana.

Bibliografia

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 Veikko Savolaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Ronkainen, Timo: Vanha kunnon Joonas. Kvaak.fi 11.11.2004.

Suomalaiset sarjakuvantekijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Harakka (saari)

Harakka () on saari Helsingin Kaivopuiston edustalla. Saari on noin 500 metriä pitkä, kahdeksan hehtaarin kokoinen ja sadan metrin päässä Kaivopuiston rannasta. Saaren välittömässä läheisyydessä ovat Uunisaaret ja Särkkä. Harakkaan pääsee yhteysveneellä Kaivopuiston rannasta.

Saaren nimenä on ollut asiakirjoissa ja kartoissa Räntan eli Stora Räntan (1736), yhteisnimenä viereisten saarien kanssa Små Räntor (1750), Haraka eller Båkhollmen (1775; saaressa oli kummeli eli pieni majakka 1700-luvun puolivälissä), Räntan (1808), Stora Räntan (1837) ja Harakka (1842), minkä jälkeen ovat vakiintuneet nykyiset nimet. Harakka mainitaan eräässä meriselityksessä myös tästä saaresta 3–4 kilometriä etelään sijaitsevan pienen luodon nimenä. Harakka-nimen aiheena lienee ollut se, että jokin paikka saarella on muistuttanut harakkaa. 

Harakka on entinen Puolustusvoimien saari, joka avattiin yleisölle vuonna 1989. Puolustusvoimilla oli ollut saarella kemian koelaboratorio Oiva Kallion suunnittelemassa, vuonna 1928 valmistuneessa rakennuksessa. Lisäksi saarella on venäläisten vuonna 1908 rakentama kasarmi, joka nykyisin toimii Helsingin kaupungin luontokeskuksena, sekä muita 1800-luvulla rakennettuja puurakennuksia. Harakan saarella toimii lisäksi taiteilijoiden Harakka-yhdistys. Saarella on Alien-elokuvan hirviön suunnitelleen sveitsiläisen taiteilijan H.R. Gigerin veistos Sabotage.

Luonto 

Saarelle järjestetään opastettuja retkiä, sillä rantaniittyjen, kallioketojen ja pienten soiden muodostamat biotoopit toimivat monipuolisena elinympäristönä linnuille ja mahdollistavat monipuolisen kasviston. Linnut ovat myös melko pelottomia, joten niitä pääsee tarkkailemaan ja valokuvaamaan läheltä.

Linnuista Harakan tyyppilajeina voidaan pitää lokkeja, joita esiintyy saarella viittä lajia: harmaa-, kala-, meri-, nauru- ja selkälokki. Saarella pesii haahka ja valkoposkihanhi, mutta saarella saattaa nähdä myös iso- ja tukkakoskelon, meriharakan, rantasipin, tukkasotkan, lapin- ja kalatiiran. Pikkulinnuista mainittakoon kivitasku, pajulintu ja västäräkki.

Harakka on myös hyvä muutonseurantapaikka toukokuiseen arktikaan, jolloin parhaimpina päivinä saarelta on nähty kymmeniätuhansia sepel- ja valkoposkihanhia sekä useita satoja muuttavia kuikkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Harakan luontokeskus (Luontokeskuksen aukioloajat, saaren kulkuyhteydet, kartta, tapahtumakalenteri, ym.)
 Harakan taiteilijat

Helsingin saaret
Suomenlinna
Nilsiän reitti

Nilsiän reitti on Kallaveden reitin keskimmäinen latvaosa ja kuuluu Vuoksen vesistöön. Reitti alkaa Kajaanin, Rautavaaran, Sonkajärven ja Sotkamon alueilta  Laakajärveen laskevista joista ja puroista ja kulkee Kuopioon Nilsiän ja Kuopion Juankosken alueilla olevien Syvärin, Vuotjärven, Akonveden, Muuruveden, Juurusveden ja Kotkatveden läpi päätyen Kallaveteen. Korkeuseroa Laakajärven ja Kallaveden välillä on noin 83 metriä.

Reitin varrella on kolme sulkukanavaa: Lastukosken, Juankosken ja Karjalankosken kanavat. 

Vesivoimaloita sijaitsee reitillä viisi: Karjalankoski, Juankoski, Atro, Sälevä ja Kiltua.

Nilsiän reitin voimalat

Aiheesta muualla 

 Tahkon vesireitti 

Kallaveden reitti
Iztok Čop

Iztok Čop (s. 17. kesäkuuta 1972 Kranj, Jugoslavia) on slovenialainen soutaja. Hän on olympiavoittaja ja nelinkertainen olympiamitalisti sekä nelinkertainen maailmanmestari. 

Čop, joka asuu Radovljicassa, aloitti soudun harrastamisen 13-vuotiaana Slovenian johtavassa soutuseurassa Bledissä. Sittemmin hän on saavuttanut soudussa lukuisia arvokisamitaleita yksikössä, kaksikossa, pariairokaksikossa ja pariaironelosessa.

Arvokisasaavutukset
Olympialaiset 
1992 Barcelona  – pronssia kaksikossa Denis Zvegeljin kanssa
1996 Atlanta  – 4. sija yksikössä
2000 Sydney  – kultaa pariairokaksikossa Luka Spikin kanssa  
2004 Ateena - hopeaa pariairokaksikossa Luka Spikin kanssa  
2008 Peking - 6. sija pariairokaksikossa Luka Spikin kanssa  
2012 Lontoo - pronssia pariairokaksikossa Luka Spikin kanssa 

MM-kisat: 
 1990: Lake Barrington (AUS) – 7. sija (nelonen)
 1991: Wien (AUT) – hopeaa (kaksikko)
 1993: Roudnice (CZE) – pronssia (kaksikko)
 1994: Indianapolis (USA) – pronssia (yksikkö)
 1995: Tampere (FIN) – kultaa (yksikkö)
 1997: Aiguebelette (FRA) – 4. sija (yksikkö)
 1998: Köln (GER) – 4. sija (yksikkö)
 1999: St. Catharines (CAN) – kultaa (pariairokaksikko)
 2001: Luzern (SUI) -  hopeaa (yksikkö)
 2002: Sevilla (ESP) –  hopeaa (yksikkö)
 2003: Milano (ITA) –  pronssia (yksikkö)
 2005: Gifu (JPN) – kultaa (pariairokaksikko), hopeaa (pariaironelonen)
 2006: Eton (GBR) – hopeaa (pariairokaksikko)
 2007: München (GER) – kultaa (pariairokaksikko)
 2009: Poznań (POL) – 7. sija (pariaironelonen)
 2011: Bled (SLO) – 5. sija (pariairokaksikko)

Juniorien MM-kisat: 
 1989: Szeged (HUN) – kultaa (kaksikko) 
 1990: Aiguebelette (FRA) – kultaa (kaksikko)

Lähteet 
Profiili worldrowing.com-sivustolla

Aiheesta muualla
 http://www.iztokcop.com/

Cop, Iztok
Cop, Iztok
Cop, Iztok
Elävät henkilöt
Tijuana

Tijuana ] on Meksikon osavaltion Baja Californian suurin kaupunki, joka sijaitsee Meksikon ja Yhdysvaltojen rajalla. Se on maansa läntisin ja yksi pohjoisimmista kaupungeista; ja sitä kutsutaankin Meksikon nurkaksi.
Kaupungissa on yhteensä 1,6 miljoonaa asukasta (tieto vuodelta 2010).

Kaupunki on perustettu vuonna 1889.

Tijuanassa on toiminut 1950-luvulta alkaen monia kansainvälisiä teollisuusyrityksiä kuten Panasonic ja Sony.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon kaupungit
Universiadit

Universiadit ovat kansainvälinen opiskelijoiden monilajinen urheilutapahtuma, joka järjestetään Kansainvälisen opiskelijaurheiluliiton FISUn (Fédération Internationale du Sport Universitaire) alaisuudessa. Universiadit järjestetään aina parittomina vuosina, ja olympialaisten tapaan kesä- ja talvilajien kisat järjestetään toisistaan erillään.

Kilpailut

Kesäuniversiadit

Talviuniversiadit

Aiheesta muualla
 FISUn virallinen sivu
 Opiskelijoiden Liikuntaliitto ry:n (OLL) virallinen sivu
Salon International de l’Auto et accessoires

Salon International de l’Auto et accessoires eli Geneven autonäyttely on Sveitsissä, Geneven naapurikaupungissa Le Grand-Saconnex’ssa vuosittain maaliskuun alussa järjestettävä tapahtuma. Näyttely on erittäin suosittu, ja se on yksi automaailman tärkeimmistä tapahtumista. Ensimmäisen kerran näyttely järjestettiin vuonna 1905. Näyttely pidetään Palexpo-messukeskuksessa, joka sijaitsee Geneven lentoaseman vieressä. Näyttelytilojen yhteydessä on myös automuseo, Musée International de l’Automobile.

Genevessä on vuosien mittaan esitelty lähes kaikki merkittävät automallit, bensiinikoneista höyrykäyttöisiin saakka. Monet eksoottiset ja niin sanotut superautot ovat vuosi toisensa perään varastaneet show’n. Prototyypit, konseptiautot, uudet teknologiat ja tekniset läpimurrot, kansainväliset yhteistyösopimukset sekä poliittiset ja yhteiskunnalliset kysymykset ovat kaikki tämän kansainvälisen tapahtuman tuntomerkkejä.

Aiheesta muualla 

 Salon International de l’Auto et accessoires – viralliset sivut
 Geneve Motor Show 2008 pictures

Autonäyttelyt
Sveitsin tapahtumat
Geneve
Le Grand-Saconnex
Nadzeja Astaptšuk

Nadzeja Astaptšuk (, , s. 12. lokakuuta 1980 Stolin, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kuulantyöntäjä. Hän saavutti useita arvokisamitaleita vuosina 2001–2012, mutta menetti näistä suurimman osan dopingin takia.

Urheilu-ura
Vuonna 1998 Astaptšuk voitti Ranskan Annecyssä nuorten maailmanmestaruuden silloisella ennätystuloksellaan 18,23 m ja vuonna 1999 Latvian Riiassa nuorten Euroopan-mestaruuden tuloksella 18,20 m. Lissabonin halli-MM-kisoissa 2001 hän oli hopealla Larisa Pelešenkon takana, samoin kuin kaksi vuotta myöhemmin Birminghamin halli-MM-kisoissa Irina Koržanenkon voittaessa. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 2003 hän työnsi silloisen ennätyksensä 20,12 m, mikä sekin riitti hopeasijaan, tällä kertaa kultamitalin mentyä Svetlana Kriveljovalle.

Ateenan olympialaisissa 2004 Astaptšuk oli neljäs tuloksella 19,01 m. Madridin halli-EM-kisoissa 2005 hän voitti kultaa tuloksella 19,37 m. Saman vuoden heinäkuussa hän työnsi Minskissä silloisen ennätyksensä 21,09 m, ja muutaman viikon kuluttua tästä Helsingin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin tuloksella 20,51 m. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän voitti hopeaa, kuten myös seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Osakassa. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän sai hopeaa. Pekingissä 2008 Astaptšuk voitti ensimmäisen olympiamitalinsa, kun hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 19,86 m. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa tuloksella 20,85 m. Saman vuoden EM-kilpailuissa Barcelonassa hän voitti kultaa tuloksella 20,48 m. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa tuloksella 20,05 m. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti niin ikään hopeaa tuloksella 20,42 m. Lontoon olympialaisissa 2012 Astaptšuk voitti kultaa tuloksella 21,36 m., mutta hänen voittonsa mitätöitiin kun selvisi hänen antaneen positiivisen doping-näytteen 5. elokuuta.

Astaptšukin säilötyistä dopingnäytteistä Helsingin MM-kilpailuista 2005, Osakan MM-kilpailuista 2007 ja Pekingin olympialaisista 2008 löytyi vuosina 2014–2017 tehdyissä uusintatutkimuksissa merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai vuonna 2014 neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 15.8.2012–14.8.2016. Kaikki hänen suorituksensa 13.8.2005 lähtien on hylätty.

Saavutukset
Lähde: IAAF

Lähteet

Valkovenäläiset kuulantyöntäjät
Dopingrikkomuksesta tuomitut valkovenäläiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Svetlana Masterkova

Svetlana Aleksandrovna Masterkova (s. 17. tammikuuta 1968 Atšinsk) on venäläinen keskimatkojen juoksija.

Vuonna 1991 Masterkova voitti 800 metrillä Neuvostoliiton mestaruuden ja pääsi edustamaan maataan Tokion MM-kisoihin, missä hän sijoittui kahdeksanneksi. Sisäratojen MM-kisoissa Torontossa 1993 hän saavutti 800 metrillä hopeaa. Vuodet 1994 ja 1995 hän piti taukoa urheilusta synnytettyään lapsen. 1996 Masterkova palasi takaisin huippu-urheilun pariin ja voitti Venäjän mestaruuden sekä 800 että 1 500 metrillä. Kaikkien yllätykseksi hän voitti molemmat matkat myös Atlantan olympialaisissa ja jätti varjoonsa ennakkosuosikit Maria Mutolan ja Ana Fidelia Quirotin. Samana vuonna hän juoksi myös 1 000 metrillä ja maililla uudet maailmanennätykset.

Ateenan MM-kisat 1997 menivät Masterkovalta pilalle akillesjännevamman takia, mutta Sevillan MM-kisoissa 1999 hän palasi jälleen huipulle ja voitti kultaa 1 500 metrillä ja pronssia 800 metrillä. Masterkova osallistui vielä Sydneyn olympialaisiin 2000, mutta keskeytti 1 500 metrin alkuerässään ja lopetti pian tämän jälkeen uransa.

Venäläiset keskimatkojen juoksijat
Venäläiset olympiavoittajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Suggestio

Suggestio on erään yksinkertaisen määritelmän mukaan toimintaa, jolla ihmisen aivoihin juurrutetaan jokin ajatus. Hypnoositutkija André Muller Weitzenhofferin määritelmän mukaan suggestio on mikä tahansa viestinnän muoto – verbaalinen tai nonverbaalinen, yksinkertainen tai monimutkainen – jonka tarkoituksena on saada kohdehenkilö kokemaan asioita tai toimimaan tietyllä tavalla, joko tahtonsa mukaisesti tai sen vastaisesti. Kehotuksesta suggestio eroaa siinä, että suggestiota hoitaa egon alitajuinen osa mutta kehotusta käsittelee pääasiassa egon tietoinen osa.

Suggestioita tavataan monella alueella, kuten opetuksessa, mainonnassa, politiikassa, uskonnoissa ja ideologioissa.

Ihminen on hypnoositilassa altteimmillaan vastaanottamaan suggestioita. Suggestiolla voidaan myös auttaa henkilöä vaipumaan hypnoositilaan.

Suggestioherkkyys 
Suggestioherkkyys on alttiutta reagoida informaatioon ja annettuihin suggestioihin. Suggestioherkkyys on pysyvä persoonallisuuden ominaisuus, joka on herkimmillään noin 10 vuoden iästä murrosikään. Naiset ovat miehiä herkempiä suggestioille. Herkät ihmiset hyötyvät suggestioista eniten.

Hypnoosin vaikutus suggestioalttiuteen 
Psykologit Wayne Braffman ja Irving Kirsch havaitsivat eräässä tutkimuksessa, että 54 prosenttia hypnotisoiduista koehenkilöistä ei reagoinut annettuihin suggestioihin sen voimakkaammin kuin pelkän mielikuvituksen varassa toimineet. He yllättyivät myös huomatessaan, että 25 prosenttia hypnotisoiduista reagoi annettuihin suggestioihin jopa heikommin kuin pelkkää mielikuvitustaan käyttäneet. Hypnotisointi ei siis välttämättä tuo mitään lisää mielikuvituksen käyttöön, ja voi jopa heikentää suggestioiden vaikutusta.

Lajit

 Heterosuggestio
 Itsesuggestio
Ideomotoriset suggestiot ovat suggestioita mielikuvan seurauksena tapahtuvasta automaattisesta motorisesta muutoksesta. Oleellista on se, että koehenkilö kokee motorisen muutoksen tapahtuvan ilman tahdonalaista ponnistusta ikään kuin itsestään. Tällainen mielikuva voisi olla vaikka ranteen ympärille sidottu naru, joka nostaa kättä vähitellen ilmaan.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla  

 Skepsiksen suggestioartikkeli

Sosiaalipsykologia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Itsesuggestio

Itsesuggestio on suggestiotapa tai -menetelmä, jossa henkilö pyrkii vaikuttamaan mieleensä. Itsesuggestiota käytetään esimerkiksi rituaaleissa. Niissä henkilö tietyin menetelmin, esimerkiksi mantroja toistamalla, pyrkii muokkaamaan tietoisuudentilaansa.

Itsesuggestiota voidaan käyttää myös keskittymisen kohentamiseen. Esimerkiksi shaolin-munkit suggestoivat itselleen kivuttoman tilan. Menetelmänä käytetään mm. meditaatiota. Itsesuggestiota käytetään myös lisäämään mahdollisuutta nähdä selkounia.

Itsesuggestio voi olla apuna myös painon sekä addiktioiden hallinnassa. Sen tarkoitus on ohjata ihmisen mieltä positiiviseen suuntaan.

Katso myös 
 Heterosuggestio

Aiheesta muualla 
 Autogenic Training: A Meta-Analysis of Clinical Outcome (abstrakti) 
 Imagining Can Heighten or Lower the Perceived Likelihood of Contracting a Disease (abstrakti)  

Hypnoosi
Psykoterapia
Xing Huina

Xíng Huìnà (, s. 25. helmikuuta 1984 Wéifāng, Shandong, Kiina) on kiinalainen kestävyysjuoksija.

Ensimmäisessä aikuisten arvokisojen loppukilpailujuoksussaan, Pariisin 2003 MM-kisojen 10 000 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi uudella juniorien maailmanennätysajalla 30.31,55. Vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa hän voitti 10 000 metrillä olympiakultaa ajalla 30.24,36. Hänen voittonsa oli suuri yllätys, ja hopealle sijoittunut Etiopian Ejegayehu Dibaba kuvitteli aluksi voittaneensa kilpailun, sillä hän luuli Xíngin olleen hänen edellään maaliin tullessa kierroksen jäljessä. Helsingin MM-kisoissa 2005 Xíng oli kympillä neljäs.

Xíng Huìnà on 166 senttimetriä pitkä ja painaa 50 kilogrammaa. Hänen juoksutyylinsä on varsin omintakeinen, sillä hänen kätensä eivät tee silminnähtävää liikettä, vaan roikkuvat lähes velttoina sivuilla.

Kiinalaiset kestävyysjuoksijat
Kiinalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Tukaani (käyttöjärjestelmä)

Tukaani oli pääosin suomalaisvoimin kehitetty Slackware Linux -pohjainen ja yhteensopiva Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti.

Eroavaisuudet Slackwareen 
 Mahdollisuus asentaa suoraan FTP/HTTP-lähteestä.
 Kehittyneempi paketinhallintajärjestelmä, jossa on tuki LZMA-pakkaukselle. (30 prosenttia tehokkaampi kuin gzip)
 Vakaa versio mahtuu yhdelle CD:lle.
 Mahdollisimman tuoreet ohjelmaversiot sekä monia ohjelmistoja, joita ei Slackwaren mukana tule; toisaalta Tukaanissa ei ole kaikkia Slackwaren mukana tulevia paketteja.
 Parannuksia turvallisuuteen. Tukaani on oletuksena mahdollisimman turvallinen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Tukaanin kotisivut
 Tukaanin wiki 

Linux-jakelupaketit
Jahnukaiset

Jahnukaiset on vuonna 1995 perustettu jazz-yhtye, jonka tyyliä on luonnehdittu mm. selkojazziksi, "jokamiesluokan swingiksi" ja "päiväkerhojatsiksi" (kaiketi erotukseksi yökerhojazzista). 

Orkesterin vakiokokoonpano (2022): Jukka Tilsa, klarinetti; Antti Seppänen, marimba; Pasi Heikura, kitara; Juha Vihusaari, basso; Juppo Paavola, rummut.

Yhtyeen nimi on hatunnosto Levyraati-ohjelman alkuperäiselle (1961–1980) juontajalle Jaakko Jahnukaiselle. Hänellä oli tapana ujuttaa ohjelmassa pop- ja iskelmälaulujen sekaan yksi jazzkappale, joka lähes poikkeuksetta voitti kisan – raatilaiset kun halusivat esittää kulturellia ja antoivat varmuuden vuoksi 10 pistettä, vaikka eivät olisi ymmärtäneet kappaleesta hiventäkään.

Harvakseltaan keikkailevan orkesterin vakio-ohjelmistoa ovat mm. kappaleet "Lassie ja Rin Tin Tin", "Piimälimppu" ja "Café con carne". Nimet jo viittaavat, ettei kyse ole tyypillisesti "vaikeana" pidetystä jazzista, jossa soittajien tekninen briljeeraus saattaa maallikosta tuntua olevan itseisarvo.

Jahnukaisten viehätys syntyy sarjakuvapiirtäjä Tilsan säveltämistä lyhyistä, yksinkertaisista ja hilpeistä kappaleista, joissa tekninen alkeellisuus ei ole puute vaan pikemminkin voimavara. Musiikintutkija Jarkko Niemi kirjoittaa Neljä esinettä -levyn esittelytekstissä:
"Yhtyeen ideassa ja musisoinnissa voi kokea laajemman yhteiskunnallisen sanoman, jota kiristyvän kilpailun ja kaikenlaisen meritokraattisen pinnistelyn turruttamien kansalaisten olisi erittäin terapeuttista pysähtyä kuuntelemaan: “älkää hermoilko, kyllä kaikki järjestyy”.

Omien instrumentaalikappaleiden lisäksi Jahnukaiset on sovittanut ja levyttänyt singleinä lainakappaleita vierailevien laulaja/lauluntekijöiden kuten Janne Laurilan, Jukka Nousiaisen ja Miika Söderholmin kanssa. Näistä singleistä on myös koostettu digi-EP suoratoistopalveluihin kesäkuussa 2021.

Diskografia

Uh Am (EP, kokoomalevyllä Zuurehkot Zetelit, Wood, 2000)
Beverly Hills (albumi, Wood, 2007)
Santsikuppi ilmainen (CD-single, Wood, 2009)
Neljä esinettä  (albumi, Wood, 2010)
Juhannus Las Vegasissa (albumi, Hiljaiset Levyt, 2016)
Anarchy In The UK / Laura (Jahnukaiset & Janne Laurila), (vinyylisingle, Hiljaiset Levyt, 2017)
Ramblin' Rose / Missä olet, Rapa-Eini? (Jahnukaiset & Jukka Nousiainen), (vinyylisingle, Hiljaiset Levyt, 2019)
Brickfield Nights / Mikkitelineestä on puolet minun (Jahnukaiset & Miika Söderholm), (vinyylisingle, Hiljaiset Levyt, 2020)
Anarchy in the Key of C (Jahnukaiset & Janne Laurila, Jukka Nousiainen, Miika Söderholm), (digi-EP, Hiljaiset Levyt, 2021)

Aiheesta muualla
 Jahnukaiset Facebookissa
 Jahnukaiset levy-yhtiön sivuilla

Lähteet

Suomalaiset jazzyhtyeet
The Principle of Evil Made Flesh

The Principle of Evil Made Flesh (Nihil 1 CD) on Cradle of Filthin debyyttialbumi. Levyn kappaleet ovat yhtyeen omia. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja ne sanoitti laulaja Dani Filth.

Levy on nauhoitettu vuoden 1993 syksyllä ja julkaistu vuonna 1994. Levyn on miksannut ja tuottanut Mags Academy Studioilla Englannissa. Levyn masteroi The Exchangen Nilesh. Kansikuvat on ottanut Chris Bell, ja artistisesta ohjauksesta on vastannut Nigel Wingrove. Yhtyeen yhteiskuvat on ottanut Paul Harries ja yksittäiskuvat Mark.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Dani Filth – laulu
 Paul Allender – kitara
 Paul Ryan – kitara
 Robin Eaglestone – basso
 Benjamin Ryan – koskettimet
 Nicholas Barker – rummut

Vierailijat 
 Andrea Meyer – laulu
 Soror Proselenos – sello
 Darren White – rummut

Erikoispainoksia 
 The Principle of Evil Made Flesh Vinyyli LP

Audionäytteitä saatavilla 
 Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla 

Vuoden 1994 albumit
Vuoden 1994 esikoisalbumit
Cradle of Filthin albumit
Dusk and Her Embrace

Dusk and Her Embrace (CDMFN 208) on Cradle of Filthin toinen albumi. Levyn kappaleet ovat kokonaisuudessaan yhtyeen tekemiä. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä ja sanoitti laulaja Dani Filth.

Levy on nauhoitettu vuoden 1996 syksyllä ja julkaistu samana vuonna.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dani Filth – laulu
 Gian Pyres – kitara
 Stuart Anstis – kitara
 Robin Eaglestone – basso
 Damien Gregori – koskettimet
 Nicholas Barker – rummut

Vierailijat 
 Sarah Jezebel Deva – laulu
 Danielle Cneajna Cottington – laulu
 Cronos / Conrad Lant – laulu

Erikoispainoksia 

 Dusk And Her Embrace Digipack
-Bonusraita: Nocturnal Supremacy '96
 Dusk and Her Embrace Coffin Pack, 
- 3 Bonusraitaa. 
Dusk and Her Embrace Vinyyli LP 
Dusk and Her Embrace Kuvavinyyli 
Dusk and Her Embrace Promo

Audionäytteitä saatavilla 
Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla

Lähteet 

Vuoden 1996 albumit
Cradle of Filthin albumit
Cruelty and the Beast

Cruelty and the Beast (CDMFN 242) on Cradle of Filthin kolmas täyspitkä albumi.
Levyn kappaleet ovat kokonaisuudessaan yhtyeen omaa käsialaa. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja sanoituksista vastasi laulaja Dani Filth. Albumin konsepti käsittelee 1500-luvulla elänyttä unkarilaista kreivitärtä Erzsébet Báthorya.

Levy on nauhoitettu vuoden 1998 alkupuoliskolla ja julkaistu saman vuoden toukokuussa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Dani Filth – laulu
 Gian Pyres – kitara
 Stuart Anstis – kitara
 Robin Eaglestone – basso
 Les Smith – koskettimet
 Nicholas Barker – rummut

Vierailijat 
 Sarah Jezebel Deva – laulu
 Danielle Cneajna Cottington – laulu
 Ingrid Pitt – laulu

Erikoispainoksia 

Cruelty and the Beast 2 CD
-5 Bonusraitaa.
Cruelty and the Beast Japan Edition 
-Bonusraitoja.
Cruelty and the Beast - Limited Edition Crossbox
-Bonusraitoja.
Cruelty and the Beast Vinyyli LP
Cruelty and the Beast Kuvavinyyli
Cruelty and the Beast Promo

Audionäytteitä saatavilla 

Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla

Lähteet 

Vuoden 1998 albumit
Cradle of Filthin albumit
Gelindo Bordin

Gelindo Bordin (s. 2. huhtikuuta 1959 Vicenza, Italia) on entinen italialainen kestävyysjuoksija.

Bordin voitti maratonilla kultaa sekä 1986 Stuttgartin EM-kisoissa, 1988 Soulin olympialaisissa että 1990 Splitin EM-kisoissa. 1987 Rooman MM-kisoissa hän oli pronssilla ja 1991 Tokion MM-kisoissa kahdeksas. Soulin olympiamaratonilla Bordin pysytteli kärjen mukana, 25 kilometrin kohdalla joukko alkoi vähitellen harventua ja viisi kilometriä ennen maalia kärkiporukassa oli vain kolme juoksijaa. Bordin meni omia menojaan kun maaliin oli matkaa kilometrin verran. 

1992 Barcelonan olympialaisten maratonilla hän joutui keskeyttämään loukattuaan itseään hypätessään kaatuneen juoksijan yli. Pian Barcelonan jälkeen hän lopetti uransa.

Italialaiset kestävyysjuoksijat
Italialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Ninja Sarasalo

Ninja Bettina Elisabeth Sarasalo-Tamura (s. 8. toukokuuta 1982 Helsinki) on suomalainen malli, poplaulaja ja hyvinvointiyrittäjä. 

Mallin uran Sarasalo aloitti 14-vuotiaana ja muutti vuoden kuluttua Pariisiin. Mallivuosinaan Sarasalo esiintyi muun muassa Jean-Paul Gaultierin kasvona ja työskenteli mallina myös New Yorkissa, Tokiossa ja Helsingissä. Hänen kuviaan on julkaistu muun muassa Ellessä, GQ:ssa ja Voguessa ja hänellä oli mallisopimus kosmetiikkamerkki Garnierin kanssa. Sarasalo on myös esiintynyt HIMin musiikkivideolla ”Right Here in My Arms”. Sarasalo kertoo eksoottisen ulkonäkönsä periytyvän Venäjältä ja Ruotsista. 

Musiikkiurallaan Ninja Sarasalo on käyttänyt taiteilijanimeä Ninja. Ensimmäinen single ”Fashion” ilmestyi vuonna 2006 ja nousi Suomen singlelistan ykköseksi viikolla 11. Toinen single ”Hush Hush” ilmestyi syyskuussa 2006 ja kolmas ”Champagne” tammikuussa 2007. Ninjan esikoisalbumi I Don’t Play Guitar julkaistiin 31. tammikuuta 2007. Syyskuussa 2007 Ninjan Suomessa toisena singlenä julkaistu ”Hush Hush” debytoi Ruotsin virallisen singlelistan 17. sijalla. Parhaimmillaan se nousi listan 11:nneksi. Keväällä 2008 Ninja otti osaa Suomen euroviisukarsintoihin kappaleella ”Battlefield of Love”.

Mallin- ja laulajanuransa jälkeen Sarasalo perusti kasvisruokayritys Soul Mama’s Kitchenin, jossa hän oli mukana vuoteen 2015 asti. Sarasalo kertoi vuonna 2018 aloittaneensa joogaohjaajan opinnot. Vuonna 2022 hän perusti ystävättärensä kanssa naisille suunnatun hyvinvointiyrityksen Villisti Venus.

Yksityiselämä
Sarasalo oli vuosina 2013–2022 naimisissa suomalais-japanilaisen Yoshiki Tamuran kanssa. Heillä on vuosina 2009 ja 2019 syntyneet pojat.

Diskografia

Albumit

Singlet

Musiikkivideot 
 Fashion (ohj. Miikka Lommi)
 Hush Hush

Lähteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto: Ninja Sarasalon haastatteluja

Suomalaiset mallit
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Ralf Sund

Ralf Sund (s. 30. toukokuuta 1955 Vaasa) on suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja. Hän toimii Tehy ry:n (sosiaali-, terveys- ja kasvatusalan ammattijärjestö) pääekonomistina (alk. 2020). Sund oli Vasemmistoliiton puoluesihteeri vuosina 1995–2001.

Sund on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän on työskennellyt opettajana ja tutkijana, SAK:n ekonomistina (1986–1988) ja Kemianliiton liittosihteerinä (1989–1995). Hän on toiminut myös muun muassa STTK:n työvoimapoliittisena asiamiehenä, STTK:n pääekonomistina sekä kolumnistina Metro-lehdessä.

Vasemmistoliiton puoluesihteerinä Sund vastusti jyrkästi vasemmistoryhmäläisten osallistumista vuoden 1999 eduskuntavaaleihin puolueen listoilla.

Sundilla oli keskeinen rooli vuosina 2018 ja 2019 koko Suomessa käytössä olleen aktiivimallin ideoinnissa.

Sund on omistautunut miesasialle kirjoittamalla aiheesta kirjoja ja toimimalla Miessakeissa. Tasa-arvoasiain neuvottelukunta myönsi hänelle vuonna 2011 Miehen työ -palkinnon, jonka perusteena oli Sundin kiinnittämä huomio miesten heikkoon asemaan huoltajuuskysymyksissä avioerojen jälkeen.

Ralf Sundin isä oli Suomen Elintarviketyöläisten Liiton puheenjohtaja Jarl Sund.

Teokset

Lähteet 

Vasemmistoliiton puoluesihteerit
Vasemmistoliiton poliitikot
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Iván Pedroso

Iván Lázaro Pedroso Soler (s. 17. joulukuuta 1972 Havanna, Kuuba) on kuubalainen pituushyppääjä.

Pedroso ylitti kahdeksan metriä jo heinäkuussa 1990, 17 vuoden iässä. 1990-luvulla hän kamppaili kansainvälisellä huipulla Carl Lewisin ja Mike Powellin kanssa, mutta kun he lopettivat, ei Pedrosolle tahtonut löytyä varteenotettavia haastajia. Vuonna 1995 Pedroso hyppäsi Sestrieressä 1,2 metrin myötätuuleen tuloksen 896 cm, joka oli senttimetrin pitempi kuin Powellin nimissä ollut maailmanennätys. Ennätystä ei kuitenkaan hyväksytty, koska virkailija oli seissyt tuulimittarin edessä.

Pedroso on 176 senttimetriä pitkä ja painaa 66 kilogrammaa.

Silmämääräisesti arvioituna Pedroso on hypännyt yli 9 metrin, tosin yliastutun, hypyn.

Syyskuussa 2007 Pedroso ilmoitti lopettavansa uransa, mutta helmikuussa 2010 hän osallistui pituuskilpailuun Valenciassa.

Hänen ennätyksensä on 871 cm, jonka hän hyppäsi Salamancassa 18. heinäkuuta 1995. Sisäradoilla hän on hypännyt 862 cm Maebashissa 7. maaliskuuta 1999. Kolmiloikkaa hän on hypännyt sisäradoilla 16,05 m Havannassa 9. helmikuuta 1991.

Saavutukset
 Kesäolympialaiset
 Barcelona 1992: neljäs
 Atlanta 1996: kahdestoista
 Sydney 2000: kultaa
 Ateena 2004: seitsemäs
 Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut
 Göteborg 1995: kultaa
 Ateena 1997: kultaa
 Sevilla 1999: kultaa
 Edmonton 2001: kultaa
 Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
 Toronto 1993: kultaa
 Barcelona 1995: kultaa
 Pariisi 1997: kultaa
 Maebashi 1999: kultaa
 Lissabon 2001: kultaa
 Muuta
 Yleisurheilun maailmancup 1992: 1. sija
 Yleisurheilun maailmancup 1998: 1. sija
 Yleisurheilun GP-finaali 1995: 1. sija
 Yleisurheilun GP-finaali 1997: 1. sija
 Yleisurheilun GP-finaali 1999: 1. sija
 Pan-Amerikan kisat 1991: pronssia
 Pan-Amerikan kisat 1995: kultaa
 Pan-Amerikan kisat 1999: kultaa
 Pan-Amerikan kisat 2003: kultaa

Lähteet

Viitteet 

Kuubalaiset olympiavoittajat
Kuubalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Bob Richards

Robert Eugene ”Bob” Richards (s. 20. helmikuuta 1926 Champaign) on yhdysvaltalainen pastori ja poliitikko sekä yleisurheilun olympiavoittaja.

Richards osallistui kolmiin olympialaisiin: Lontoossa 1948, Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956 seiväshyppyyn sekä vuoden 1956 kisoissa myös kymmenotteluun. Lontoossa hän voitti seiväshypyssä pronssia tuloksella 420, kaksissa seuraavissa kisoissa hän oli kultamitalisti. Richards on toistaiseksi ainoa miesten seiväshypyn kaksinkertainen olympiavoittaja ja kolminkertainen olympiamitalisti. 

Richards oli vuoden 1952 Helsingin kisoihin osallistuessaan jo pappi ja teologian professori Kaliforniassa. Vuonna 1958 hänestä tuli ensimmäinen Wheaties-muropaketin kannessa esiintynyt urheilija. Hän oli fyysisen kunnon puolestapuhuja, ja oli mukana perustamassa Wheaties Sporting Foundationia. 

Myös Richardsin pojat ovat kumpikin harrastaneet seiväshyppyä. Brandon Richards teki siinä muun muassa kansallisen high schoolien ennätyksen. Bob Richards valittiin Yhdysvaltain Olympic Hall of Fameen vuonna 1983. 

Vuonna 1984 Bob Richards oli ehdokkaana Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa, joissa hän edusti uutta äärioikeistolaista Yhdysvaltojen populistipuoluetta. Hän sai yhdessä Maureen Salamanin kanssa 66 324 ääntä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bob Richards olympic.org:ssa 
 

Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Yhdysvaltalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1926 syntyneet
Elävät henkilöt