joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jean Todt

Jean Todt (s. 25. helmikuuta 1946 Pierrefort, Ranska) on ranskalainen autourheiluvaikuttaja ja entinen FIA:n puheenjohtaja. Hän on myös toiminut Peugeot'n rallitallin ja Ferrarin Formula 1 -tallien päällikkönä (vuodet 1993–2007). Hän toimi myös lyhyen ajan Ferrarin toimitusjohtajana. Vuoden 2008 Todt toimi Ferrarin F1-tallin neuvonantajana.

Jean Todt on valmistunut EDC Paris Business Schoolistä.

Ura

Rallin MM-sarja 

Jean Todt aloitti autourheilu-uransa rallin maailmassa. Hän toimi kymmenen vuoden ajan kartanlukijana useille suomalaisille kuljettajille (Timo Mäkinen, Rauno Aaltonen ja Hannu Mikkola) vuoteen 1981 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi johtotehtäviin Peugeot'n rallitalliin. Hänen kaudellaan Peugeot voitti rallin maailmanmestaruudet vuosina 1985 ja 1986. B-ryhmän autojen kieltämisen jälkeen Peugeot siirtyi Todtin johdolla maastoralleihin käyttäen Peugeot 205 Turbo 16 -mallia pohjana. Maastoralleista vetäytymisen jälkeen Peugeot siirtyi prototyyppien MM-sarjaan 905-mallillaan. Tältä ajalta sen saavutuksiin kuuluu muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon voitot vuosina 1992 ja 1993, joista jälkimmäisenä Peugeotin onnistui valloittaa kolme ensimmäistä sijaa.

Ferrarin tallipäällikkönä 

Ferrari oli Todtin liityttyä talliin kriisissä, sillä se oli voittanut kuljettajien mestaruuden viimeksi vuonna , kun Jody Scheckter oli ajanut mestaruuteen tallin autolla. Todt alkoi uudistaa Ferrarin italialaista ilmapiiriä kansainvälisemmäksi ja palkkasi talliin huippunimiä maailmanmestaruuksia voittaneesta Benetton-tallista. Sieltä Ferrarille siirtyivät kaksinkertainen maailmanmestari Michael Schumacher ja tallin tekninen johtaja Ross Brawn. Yhteistyö tuotti hedelmää, kun Ferrari hallitsi valmistajien sarjaa voittamalla mestaruudet kausina –. Kaiken lisäksi Schumacher voitti kuljettajien mestaruudet kausina –2004. Lokakuussa 2006 Todt nimitettiin Ferrarin toimitusjohtajaksi, mutta hän jatkoi yhä tallipäällikön tehtävissä kauden  loppuun. Todtin viimeinen kausi tallipäällikkönä päättyi menestyksekkäästi, kun Ferrari voitti valmistajien ja sen kuljettaja Kimi Räikkönen kuljettajien mestaruuden.

FIA:n puheenjohtajana 

Huhtikuussa 2009 Jean Todt ilmoitti asettuvansa ehdolle FIA:n presidentti Max Mosleyn seuraajaksi. Lokakuussa pidetyissä FIA:n puheenjohtajavaaleissa hän voitti Ari Vatasen äänin 135-49 ja tuli valituksi FIA:n puheenjohtajaksi. Hänet on valittu uudelleen  puheenjohtajaksi kahdesti (vuosina 2013 ja 2017).

Muuta 

Jean Todt on toiminut myös elokuvien parissa, mm. esiintymällä elokuvassa Asterix olympialaisissa, jossa hän näytteli Michael Schumacherin roolihahmon Schumixin hevosvaljakon tallipäällikköä. Lisäksi Todt on kihloissa näyttelijä Michelle Yeohin kanssa. Hän toimi myös apulaistuottajana elokuvassa The Lady, jossa Yeoh näytteli päähenkilöä myanmarilaista kansalaisaktivistia Aung San Suu Kyitä.

Lähteet

Ranskalaiset kartanlukijat
Formula 1 -tallipäälliköt
Formula 1 -taustavaikuttajat
Formula E -taustavaikuttajat
Ranskalaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Rosenrot

Rosenrot () on saksalaisen industrial metal -yhtye Rammsteinin viides studioalbumi. Se ilmestyi 28. lokakuuta 2005. Albumin ensimmäinen single oli Benzin, joka julkaistiin 7. lokakuuta 2005. 

Albumin on sanoittanut kokonaan laulaja Till Lindemann, mutta muut yhtyeen jäsenetkin vaikuttivat niihin. Rosenrot on laulettu muiden Rammsteinin albumien tavoin pääosin saksaksi. Kappale "Stirb nicht vor mir" on osittain englanninkielinen ja "Te quiero puta!" on espanjaksi. Yhtye on kutsunut Rosenrotia "romanttiseksi hetkekseen."

Taustaa 
Albumin nimeksi ajateltiin aluksi antaa Reise, Reise Vol. 2, mutta se muutettiin Rosenrotiksi 18. elokuuta 2005. Rammsteinin jäsenet ovat kuvailleet levyä eräänlaiseksi Reise, Reise -albumin jatko-osaksi, tai toiseksi osaksi. Albumi on koottu pääosin Reise, Reisen lopulliselta julkaisulta pois jätetyistä kappaleista (kuusi kappaletta), mikä osakseen selittää sen yleisesti Rammsteinin perinteisestä tyylistä poikkeavana pidetyn tyylin.

Albumin kansi on sama kuin Reise, Reise -albumin japanilaisessa versiossa. Siinä on jäänmurtaja USS Atka kuvattuna 13. maaliskuuta 1960 McMurdo Stationilla, Rossin jäähyllyllä, Etelämantereella.

Julkaisu 
Rammstein ei juurikaan markkinoinut tätä albumia vaan yhtye nosti fanien odotuksia muilla tavoilla. Albumin ensimmäinen single "Benzin" sai ensiesityksensä 70 000:n ihmisen edessä, Berliinin Wuhlheidella kesäkuussa 2005 neljän konsertin putkessa. Rammsteinin omalla virallisella nettisivulla oli laskuri julkaisupäivään sekä minuutin mittaisia pätkiä kuultavana kuudesta kappaleesta. Sähköisessä postikortissa oli pätkä "Rosenrot"-laulua sekä kuvia yhtyeestä ja perustietoa levystä.

Rosenrotista on saatavilla myös rajoitettu painos. joka sisältää bonus-dvd:n.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonus-DVD
Rajoitettu painos sisältää normaalin CD:n lisäksi DVD:n, jossa on kolme live-esitystä
 Reise, Reise (Arenes De Nimes, Nimes/Ranska heinäkuu 2005 )
 Mein Teil (Club Citta, Kawasaki/Japani kesäkuu 2005 )
 Sonne (Brixton Academy, Lontoo/Englanti helmikuu 2005 )

Kokoonpano 
Rammstein
 Till Lindemann – laulu
 Christoph Schneider – rummut
 Christian Lorenz – koskettimet
 Oliver Riedel – baso
 Richard Z. Kruspe – soolokitara, taustalaulu
 Paul Landers – kitara, taustalaulu

Muut muusikot
 Sharleen Spiteri – laulu (kappale 6)
 Bobo – taustalaulu (kappale 6)
 Christo Hermanndos – trumpetti (kappale 9)
 Carmen Zapata – laulu (kappale 9)
 Olsen Involtini – jousisovitus (kappale 8)
 Sven Helbig – trumpetti (kappale 9)
 Matthias Wilke – kapellimestari (kappaleet 1, 2 ja 4)

Arviot 
 Allmusic: 
 Soundi: 
 Nyt.fi: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
Rosenrot-albumi Rammsteinin kotisivuilla

Vuoden 2005 albumit
Rammsteinin albumit
Joulukärpänen

Joulukärpänen oli vuosina 1927–1967 ilmestynyt Otavan kustantama joululehti. 

Lehden toimittajina olivat Veli Giovanni ja Olli ja Juuri.

Joululehdet eivät suinkaan aina ole olleet uskonnollisia, vaan niissä on usein tehty pilaa poliitikoista, yleisestä maailmanmenosta ja itse jouluunkin on suhtauduttu humoristisesti.

Joulukärpänen oli aikoinaan hyvin suosittu, kuten myös Joulupippuri ja Lipeäkala. Monet humoristiset joululehdet lopettivat ilmestymisensä 60-luvun loppupuolella (Arijoutsin Joulupippuri ilmestyi vuoteen 1974).

Suomalaiset pilalehdet
Joululehdet
Vipu

Vipu tai vipuvarsi on yksinkertainen mekaaninen kone. Vipua käytetään, kun tarvitaan suurta voimaa. Vivun avulla voidaan pienellä voimalla ja suurella liikkeellä tuottaa suuri voima ja pieni liike periaatteella: "mikä matkassa hävitään se voimassa voitetaan."

Vipu pysyy tasapainossa, jos siihen kohdistuvien momenttien summa on nolla tukipisteen suhteen. Yksinkertainen vipu, jonka molempiin päihin vaikuttaa voima, on tasapainossa, jos
 
missä  on vipuun kohdistuva voima ja
 on vipuvarren pituus, eli voiman kohdistuspisteen ja tukipisteen välinen etäisyys. Tämä vipusääntö tunnettiin jo antiikin Kreikassa. Esimerkiksi Arkhimedes esittää geometrisen todistuksen sille teoksessaan Tasapainosta (kreik. Περὶ ἐπιπέδων ἱσορροπιῶν).

Metrin pituisella vipuvarrella ja kymmenen newtonin voimalla väännettäessä vipuun kohdistuu kymmenen newtonmetrin momentti tukipisteen suhteen. Säännön mukaan vastaava momentti voidaan tuottaa kymmenen metrin pituisella vipuvarrella ja yhden newtonin voimalla.

Erilaisia vipuja 
Vivut voidaan jakaa kahteen ryhmään, yksi- ja kaksivartisiin vipuihin. Vipu on yksivartinen, jos kaikki siihen vaikuttavien voimien vaikutuspisteet ovat tukipisteen samalla puolella, muussa tapauksessa kaksivartinen.

Vipuvarteen perustuvia laitteita 
Vipuvartta voidaan käyttää myös esimerkiksi maalipurkkien avaamisessa, jolloin akselin tukipiste on lähellä sen toista päätä. Toisesta päästä painamalla saadaan moninkertainen nostovoima, joka nostaa maalipurkin kannen pois paikoiltaan. Vipuvarren ideaa hyödynnetään myös monissa työkaluissa ja mekaanisissa laitteissa.

 Airo
 Rautakanki
 Keinulauta
 Tasapainovaaka
 Pähkinänsärkijä
 Sakset
 Sorkkarauta
 Lenkkiavain
 Kottikärry
 Vipukeihäs

Lähteet

Aiheesta muualla 

Astel-hanke: Vipu

Klassinen mekaniikka
Tekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lawrence Kohlberg

Lawrence Kohlberg (25. lokakuuta 1927 Bronxville, New York – 19. tammikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän toimi professorin ammatissa sekä Chicagon että Harvardin yliopistoissa, ja hänet tunnetaan erityisesti työstään moraalisen kehityksen tutkimusten parissa. Kohlbergin työt heijastavat ja laajentavat edeltäjänsä, Jean Piagetin, kognitiivisen kehityksen teoriaa. Hänen töilleen perustivat työnsä uudet tutkijat kuten Carol Gilligan.

Kohlberg tunnetaan parhaiten teorisoimistaan moraalin tasoista joita oli alun perin kuusi. Kohlbergin mukaan aikuinen ihminen saavuttaa tyypillisesti neljännen tason; tasoja 3–4 kutsutaankin yhteisesti konventionaaliseksi tasoksi. Kuudes taso yhdistyi myöhemmin sitä edeltävään tasoon, koska näihin niin kutsuttuihin postkonventionaalisiin tasoihin ei kovin moni ihminen koskaan yllä. Teoria perustuu Kohlbergin väitöskirjaan, jossa hän tutki 72 chicagolaista nuorta valkoihoista miestä. Myöhemmin hän laajensi tutkimusjoukkoaan. 

Tasot:
 Auktoriteetin rangaistuksen uhalla synnyttämä tottelevaisuus.
 Oman edun tavoittelu reilun pelin säännöillä tapahtuvana, kaikkia osapuolia hyödyttävänä vaihtona.
 Hyvien ihmissuhteiden moraali, johon kuuluvat kiltteyden ja yleisemmin hyvän maineen käsitteet sekä huolenpito toisesta. Tässä vaiheessa tärkeiksi käsitteiksi kehittyvät myös luottamus, uskollisuus, kunnioitus ja kiitollisuus.
 Moraali vastuuna yhteiskunnan hyvinvoinnista; sääntöjen ja lakien noudattaminen yhteiseksi hyväksi.
 Moraali yhteiskuntasopimuksena ja abstraktina yksilön oikeuksien hyväksymisenä.
 Yleisiin oikeudenmukaisuuden periaatteisiin nojautuva moraali, jossa yksilöillä on arvo itsessään.

Nykyään tasot luokitellaan kolmeen osaan, joissa on jokaisessa kaksi vaihetta.
Esimoraalinen, esisovinnainen taso
Sovinnaisen moraalin taso
Periaatteellisen moraalin taso

Aiheesta muualla 

 Anu Pietikäinen: Lawrence Kohlberg ja moraalikehityksen vaiheet. Tampereen yliopisto, Avoin yliopisto.

Yhdysvaltalaiset psykologit
Yhdysvaltalaiset filosofit
Moraalifilosofit
Yhdysvaltalaiset professorit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Kazakit

Kazakit (myös kazahit, qasaqit,  []) ovat turkkilainen kansa Keski-Aasiassa, pääasiassa Kazakstanissa, sekä ympäröivillä alueilla kuten Venäjällä, Mongoliassa ja Kiinassa. Kazakkeja on noin 13 miljoonaa.

Asuinalue 

Suurin osa kazakeista asuu Keski-Aasian pohjoisosassa Kazakstanissa, jonka väestöstä kazakit muodostavat 63 prosenttia. Merkittäviä kazakkivähemmistöjä on myös Sinkiangin autonomisessa provinssissa Kiinassa, Uzbekistanissa, Mongoliassa ja Venäjällä. Venäjän kazakkivähemmistö on keskittynyt Kazakstaniin rajoittuville alueille, kuten Astrahanin, Orenburgin, Saratovin ja Omskin alueilla sekä Kalmukian ja Altain tasavalloissa. Pienempiä kazakkivähemmistöjä on Turkmenistanissa, Kirgisiassa, Tadžikistanissa, Afganistanissa, Ukrainassa, Turkissa ja Iranissa.

Termin alkuperä 

Sana kazakki esiintyy ensi kerran 1200-luvulla turkkilais-arabialaisessa sanakirjassa, jossa se tarkoitti itsenäistä tai vapaata. Sanan todellisesta merkityksestä ei ole päästy yksimielisyyteen. Yhden teorian mukaan se tulee sanasta Ak Kaz, mikä tarkoittaa valkoista joutsenta. 

Venäjän kielessä ei käytetty sanaa kazakki ennen kuin 1920-luvun puolivälistä alkaen. Tätä ennen venäläiset kutsuivat sekä kazakkeja että kirgiisejä kirgiiseiksi.

Kieli 

Suurin osa kazakeista puhuu äidinkielenään kazakkia, joka kuuluu turkkilaiseen kieliryhmään.

Kulttuuri 

Kazakkien kulttuurissa on vaikutteita venäläisestä ja persialaisesta kulttuurista sekä jonkin verran arabialaisesta kulttuurista. Kazakit on perinteisesti tunnettu vapaudenrakkaudestaan, ratsastustaidostaan ja puolikesyjen kotkien kanssa harrastetusta metsästyksestä.

Heimojärjestelmä 

Perinteisesti kazakit ovat tietoisia juuristaan ja omasta heimostaan. Varhemmin jokaisen kazakin oletettiin tietävän oman heimonsa sekä esivanhempien heimot aina seitsemän sukupolvea taaksepäin. Tämä tieto oli myös edellytys naimisiinmenolle, sillä henkilö, joka ei tiennyt omaa heimotaustaansa ei ollut kelvollinen aviopuoliso. Lapset tulivat yleensä kuulumaan isänsä heimoon. Heimojen välisiä avioliittoja suosittiin. 

Nyky-Kazakstanissa heimojärjestelmä on virallisesti kielletty ja käytännössä lähes merkityksetön. Varsinkin taloudellisessa ja valtiollisessa elämässä se on häviämässä pois. Se on kuitenkin edelleen olemassa ja kulttuurielämässä sillä on joskus aika suurikin merkitys. On varsin tavallista, että kazakit tavatessaan tiedustelevat toistensa heimoja. Heimojen välit eivät ole vihamieliset, ja vaikka kazakit katsovatkin kuuluvansa johonkin tiettyyn heimoon, pitävät he silti kaikkia heimoja yhtenä kansallisuutena.

Huomioitavaa 
Kazakkeja ei pidä sekoittaa kasakoihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkkilaiset kansat
Kazakstanin etniset ryhmät
Kiinan etniset ryhmät
Keski- ja Etelä-Venäjän etniset ryhmät
Siperian etniset ryhmät
Mongolian etniset ryhmät
Uzbekistanin etniset ryhmät
Kirgisian etniset ryhmät
Turkmenistanin etniset ryhmät
Kalmukia
Altain tasavalta
Sata

Sata (100) on luonnollinen luku. Se tarkoittaa kymmentä kymmentä. Sitä edeltää luku 99 ja seuraa luku 101.

Sanan alkuperä 
Luvun nimi on peräisin arjalaiskielistä (esimerkiksi sanskritin śatam, avestan satəm), joista sen kantamuotoja on lainattu ehkä useampaankin kertaan suomensukuisiin kieliin jo tuhansia vuosia sitten. Sanana sata on mielenkiintoinen, koska indoeurooppalaiset kielet jaetaan ns. satem- ja centum-kieliin sen mukaan perustuuko sataa tarkoittava sana latinan sanaan centum vai avestan sanaan satəm. Nämä ryhmät ovat muodostuneet alkuperäisen *ḱ-konsonantin muututtua velaariksi tai sibilantiksi. Suomen sata-sanalle sukua ovat mm. romanian sută ja slaavilaisten kielten sto.

SI-järjestelmässä 
SI-järjestelmässä lukua 100 vastaa kerrannaisetuliite hehto (h) ja yhtä sadasosaa etuliite sentti (c). Hehto- tai heht-alkuisista yksiköistä ovat kuitenkin yleisesti käytössä vain hehtaari, hehtolitra ja hehtopascal. Monet rahayksiköt jakautuvat sataan pienempään yksikköön – esimerkiksi eurossa samoin kuin dollarissa on sata senttiä, Englannin punnassa on sata penniä (, vuodesta 1971). Myös Suomen markassa oli sata penniä.

Matematiikassa 
 100 on yhdistetty, runsas ja puolitäydellinen luku.
 100 on neliöluku: .
 100 on neljän ensimmäisen kuutioluvun summa: .
 100 on yhdeksän ensimmäisen alkuluvun summa: .
 100 voidaan muodostaa kahden neliöluvun summana: .
 100 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen alkuluvun summana: .
 100 on kahden Pythagoraan kolmikon hypotenuusa: .
 100 on Leylandin luku: .
 100 ensimmäisen alkuluvun summa (24 133) on alkuluku.
 100 on palindromi kolmijärjestelmässä: .
 100 on onnellinen luku kymmenjärjestelmässä.

Luonnontieteissä 
 Jaksollisessa järjestelmässä 100 on fermiumin järjestysluku.
 Rutenium-100 on ruteniumin vakaa isotooppi.
 Veden kiehumispiste on noin 100 celsius-astetta.
 100 kilometrin korkeudella merenpinnan tasosta on Kármánin raja, jota pidetään usein Maan ilmakehän ja avaruuden rajana.

Muissa yhteyksissä 
 Seututie 100 eli Hakamäentie kulkee Helsingissä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Tuhat

Tuhat on luonnollinen luku 1 000. Se tarkoittaa kymmentä sataa. SI-järjestelmässä sitä vastaava kerrannaisyksikkö on kilo, ja tuhannesosaa vastaa milli.

Tuhat on suurin jo muinoin suomen kielessä tunnettu tasaluku. Siitä on kuitenkin saatu yhdistelemällä ja kertomalla vielä suurempia lukuja, kuten kaksituhatta. Tuhannen alkuperä on balttilaisissa kielissä, joista se on lainautunut ehkä pronssikaudella. Miljoona sen sijaan on uudehko laina; se on tunnettu vasta suomen kirjakielessä.

Kaikilla suuremmilla tasaluvuilla, kuten 10 000 ja 100 000, ei enää ole omaa sanaa, vaan vain tietyillä tuhannen kerrannaisilla kuten miljoonalla ja miljardilla. Samoin tuhatta suurempia ja tuhannesosaa pienempiä kerrannaisyksiköitä on vain tuhannen ja tuhannesosan kerrannaisille.

Luonnolliset luvut
Dnipropetrovskin alue

Dnipropetrovskin alue () on Ukrainan keskiosassa Dneprjoen molemmin puolin sijaitseva hallinnollinen alue. Alueen hallinnollinen keskus on Dnipro. Alueella oli vuoden 2021 alun arvion mukaan 3 142 035 asukasta.

Alueen maantieteellinen ulottuvuus pohjois-eteläsuunnassa on runsas 180 kilometriä ja itä-länsisuunnassa runsas 300 kilometriä. Naapurialueina ovat lännessä Mykolajivin ja Kirovohradin alueet, pohjoisessa Pultavan ja Harkovan alueet, idässä Donetskin alue ja etelässä Zaporižžjan ja Hersonin alueet.

Väestö ja kaupungit

Dnepropetrovskin alue on asukasmäärältään Ukrainan toiseksi väkirikkain. Vuoden 2021 alussa asukasluvuksi arvioitiin 3 142 035, mikä oli 7,6 % koko Ukrainan väestöstä. Tässä osuuslaskelmassa Venäjän vuonna 2014 sotilaallisesti miehittämän Krimin niemimaan asukkaat eivät ole mukana; vuoden 2014 alussa tuolla alueella asui yli 5 prosenttia Ukrainan väestöstä. Dnepropetrovskin alueen asukkaista 84,1 oli kaupunkilaisia, eli asui kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa.

Alueen keskus on Ukrainan 4. suurin kaupunki Dnipro (980 948 asukasta vuoden 2021 alussa). Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Kryvyi Rih (612 750 as., maan 8. suurin kaupunki), Kamjanske (229 794 as.), Nikopol (107 464 as.), Pavlohrad (103 073 as.), Novomoskovsk (70 230 as.), Marhanets (45 718 as.), Žovti Vody (42 509 as.), Pokrov (38 111 as.) ja Synelnykove (30 021 as.). Kooltaan 10 000-30 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia ovat Peršotravensk (27 573 as.), Ternivka (27 305 as.),  Vilnohirsk (22 458 as.), Pidhorodne (19 336 as.), Pjatyh’atky (18 457 as.), Verh’nodniprovsk (15 749 as.), Slobožanske (14 293 as.), Apostolove (13 246 as.), Zelenodolsk (12 874 as.), Vasylkivka (ktt, 11 439 as.), Verh’ivtseve (10 081 as.).

Hallinnollinen jako

Dnepropetrovskin alue jaettiin vuoden 2020 aluehallinnon uudistuksessa seitsemään piiriin (raion). Piireissä sijaitsevat alueen 20 kaupunkia (joissa on yhteenä 18 kaupunkipiiriä), samoin 45 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 436 kylää tai muuta maaseutuasutusta. Piirien perustietoja löytyy oheisesta taulukosta; Väkilukuna on ilmoitettu Ukrainan tilastokeskuksen vuoden 2021 alun arvio:

Hallinnollinen jako ennen vuoden 2020 uudistusta 
Vuoteen 2020 saakka Dnepropetrovskin alue oli jaettu 22 piiriin (raion) ja 13 kaupunkipiiriin. Näiden alaisuudessa sijaitsivat alueen 20 kaupunkia, 46 kaupunkityyppistä taajamaa (селище міського типу) ja 1 435 kylää (селище):

Piirit

Kaupunkipiirit

Tapahtumia alueella
Tasoristeysonnettomuudessa Marhanetsin kaupungissa kuoli yli 40 ihmistä 12. lokakuuta 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla
Droidit

Droidit on  Tähtien sota -elokuvien maailmaan sijoittuva animaatiosarja, jossa pääosissa ovat robotit C-3PO ja R2-D2. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin 7. syyskuuta 1985 – 7. kesäkuuta 1986. Suomessa sarjaa esitettiin 1990-luvun puolivälissä MTV3-kanavalla. Sarjaa tuotettiin yhden tuotantokauden verran, mutta se ei saanut menestystä televisiossa. Myöhemmin VHS- ja DVD-julkaisut saivat huomattavasti enemmän huomiota. Sarjan tunnusmusiikin ”Trouble Again” esittää The Policen rumpali Stewart Copeland. Vuonna 1986 sarjasta tehtiin myös televisioelokuva.

Jaksot 
”Valkea noita”
”Trigon ykkönen”
”Trigonin Vapautuminen”
”Kisan Loppuun”
”Kadonnut Prinssi”
”Uusi Kuningas”
”Tarnoogan Merirosvot”
”Kybo-Renin Kosto”
”Coby ja Tähtien metsästäjät”
”Komeetan Taru”
”Kovaa Peliä”
”Roonin Meren Yli”
”Jäätynyt Vesistö”

Rooleissa

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää Droidien seikkailuja sympaattisina ja antaa niiden VHS-julkaisulle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

1980-luvun piirrossarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
Kanadalaiset scifi-sarjat
Tähtien sota
Elokuviin perustuvat televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Ratatyökone

Ratatyökone on rautatien kunnossapitotehtävissä käytettävä, yleensä omalla konevoimallaan raiteilla liikkuva työkone.

Ratatyökoneet on yleensä rakennettu tiettyä tarkoitusta varten, sillä monikäyttöisen ratatyökoneen rakentaminen, käyttö sekä ylläpito olisi monimutkaista ja kallista.

Ratatyökoneen kuljettajana voi toimia lyhyen kurssin käynyt henkilö, joka on antanut hyväksytyn ajonäytteen; veturia saa ajaa vain veturinkuljettaja, jonka koulutus ajosummamäärineen on huomattavasti pitempi.

Ratatyökoneet

Yleisimmät käytössä olevat ratatyökoneet

Ratakuorma-auto
Ratakuorma-auto on yleensä nosturilla tai nostolaitteella varustettu pieni työkone, jolla voidaan siirtää vaunuja työkohteeseen sekä suorittaa keveitä ja osin myös keskiraskaita nostotehtäviä. Ratakuorma-autoa käytetään myös lumenauraustehtävissä, jolloin siihen liitetään hydraulisesti ohjattava kaksisiipinen lumiaura. Nykyisin ratakuorma-autot ovat lähinnä pienvetureita, sillä niiden teho riittää siirtämään pitkiäkin junia. Nykyisin Suomessa on käytössä sarjojen Tka6, Tka7, Tka8 ja Tka9 ratakuorma-autoja.

Raiteentukemiskone

Raiteentukemiskoneella tuetaan uudelleen sepelöity tai kokonaan uusittu raide, ennen kuin se otetaan junaliikenteen käyttöön. Raiteentukemiskoneessa on hydrauliset täristimet, jotka tunkeutuvat raidepatjana toimivaan sepeliin ja tiivistävät sepelikerroksen. Tuennan yhteydessä raide myös oikaistaan.

Pääosa raiteentukemiskoneista on leveäraiteisia; eräs yksilö on muutettu soveltuvaksi 750 mm raideleveydelle; työ tehtiin Jokioisten Museorautatien Minkiön konepajalla ja valmistui syyskuussa 2009. Onnistunut koekäyttö tehtiin 13. syyskuuta 2009. Liikennekauden 2010 koetyöt onnistuivat hyvin, joskin varsinainen käyttöönotto odottaa vielä käyttäjäkoulutuksen toteutumista. 

Raiteentukemiskoneet liikkuvat työmaalla omin voimin, siirtoajot tehdään hinauksessa.

Sepeliaura
Sepeliauralla tasoitetaan radan sepelikerrosta. Aura voi olla erillinen kone tai työkoneeseen liitetty.

Sepelinpuhdistuskone
Sepelinpuhdistuskoneella käydään tarvittaessa läpi rataosien sepelöintiä: sepeli imuroidaan koneeseen erityisen hihnakuljettimen avulla, puhdistetaan ja lajitellaan koneellisesti. Samalla poistuu myös mm. veturien hiekoituslaitteista peräisin ollut, sepelöinnin tasoa huonontava hiekka. Tämän jälkeen kelvollisiksi todetut sepelit ajetaan takaisin ratapenkkaan.

Nämä koneet ovat kaikki itsenäisiä, omaan vaunuunsa asennettuja; ne voivat liikkua tarvittaessa omin voimin, joskin siirtoajot tehdään hinauksessa.

Vaihteentukemiskone
Vaihteentukemiskone poikkeaa raiteentukemiskoneesta mm. monimutkaisempien mittalaitteidensa sekä laajemman tukemisalan suhteen. Tuennan periaate on sama.

Katso myös
 Rata-auto

Rautatieliikenne
Päivi Kautto-Niemi

Päivi Kautto-Niemi (s. 17. marraskuuta 1952 Äänekoski) on suomalainen iskelmälaulaja.

Päivi Kautto-Niemen laulajanura alkoi TV2:n Hiltuset-ohjelmasta. Hiltuset-yhtyeen jäsenenä hän esiintyi Laulunsekainen soittotunti -nimisessä ohjelmassa. Hänen levytysuransa sooloartistina alkoi sanoittaja-tuottaja Vexi Salmen johdolla Finnlevyssä. Kautto-Niemen ensimmäinen levytys Sunny äänitettiin keväällä 1977. Varsinainen läpimurto tuli kappaleella ”Liljankukka”, joka oli diskoversio vanhasta Toivo Kärjen tangosta. Kautto-Niemen uran isoin hitti oli ”Suoraan suoneen”, joka on Juha Vainion suomeksi sanoittama versio laulaja Judy Cheeksin hitistä ”Mellow Lovin’”. Kautto-Niemen muita tunnettuja 1970-luvun levytyksiä ovat ”Palaa”, ”Sillä siisti”, ”Miksi jouduit sä naimisiin” sekä Syksyn sävel -kilpailussa vuonna 1979 neljänneksi sijoittunut ”Pakoon”. Päivi Kautto-Niemi julkaisi Finnlevy-kautenaan kolme albumia vuosina 1977–1979.

1980-luvulla Kautto-Niemen levytystahti hiljeni. Keväällä 1984 hän teki paluun levymarkkinoille uuden Mikä tämä leikki on -nimisen levyn myötä.  Vuonna 1985 hän oli mukana Syksyn sävelessä kappaleella ”Sadun maailma”, joka sijoittui seitsemänneksi. 

Päivi Kautto-Niemen myöhempiä levytyksiä ovat muun muassa ”Kuinka sua kaipaan” (”Wild World”), ”Sä katseellasi saat” (Maggie Reillyn ”Everytime We Touch”) ja ”Tuuli alla siipien” (Bette Midlerin ”Wind Beneath My Wings”).

Kautto-Niemi on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri Jyväskylän yliopistosta 1970-luvulta. Siinä vaiheessa kun toiset jäävät eläkkeelle, Kautto-Niemi aloitti työskentelyn itsetuntemusta opettavana uravalmennuskouluttajana Koulutuspalvelu Saarenpää Oy:ssä. Hän valmensi vielä seitsemänkymppisenä muun muassa työttömiä, ammatinvaihtajia ja nuoria työuran edistämisessä. Ja silloin tällöin hän esiintyi myös laulajana, mutta ei enää päätyönään.

Albumit 

 Päivi (1977)
 Sun luokses jään (1978)
 Sillä siisti (1979)
 Mikä tämä leikki on (1984)
 Elämää eteenpäin (1993)
 Liljankukka (1998)
 Et yksin jää (1999) 
 Päivi Kautto-Niemi (2005)
 Joulusta jouluun (2006)
 C est la vie (2012)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Vanha kauppahalli

Vanha kauppahalli on vuonna 1889 avattu helsinkiläinen kauppahalli, joka sijaitsee Etelärannassa lähellä Kauppatoria. Se on kaupungin kauppahalleista vanhin. Rakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström. 

Nykyään halli on myös suosittu matkailunähtävyys.

Hallissa on yhteensä noin 25 eri kauppiasta ja kahvilaa, joiden tuotevalikoima koostuu enimmäkseen elintarvikkeista. Niiden joukossa on yksi Suomen pienimmistä Alkon myymälöistä.

Hallin talotekniikkaa remontoitiin vuosina 2012–2014, jolloin halli oli puolitoista vuotta suljettuna.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vanha kauppahalli

 Vanhan Kauppahallin virtuaalikierros

Kauppahallit
Helsingin kauppa- ja ostoskeskukset
Kaartinkaupunki
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Ranskan Indokiina

Ranskan Indokiina oli Ranskan siirtomaa vuosina 1887–1954. Sen alue käsitti nykyisten Vietnamin, Laosin ja Kambodžan valtioiden alueet. Siirtomaan pääkaupunkina toimi ensin Saigon vuosina 1887–1901, minkä jälkeen pääkaupunki siirrettiin Hanoihin.

Alue joutui Japanin haltuun toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Ranska ei enää saanut aluetta takaisin hallintaansa yrityksestä huolimatta (Indokiinan sota). Geneven konferenssissa vuonna 1954 Ranska joutui viimein luopumaan alueesta, jolloin Vietnam, Laos ja Kambodža itsenäistyivät.

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Origin of Symmetry


Origin of Symmetry on Musen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. heinäkuuta 2001. Tuottajana oli jälleen John Leckie. Matthew Bellamy on säveltänyt ja kirjoittanut kaikki kappaleet paitsi Feeling Goodin, joka on cover Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn 1965 säveltämästä kappaleesta. Singleinä levyltä julkaistiin raidat Plug in Baby, New Born, Bliss, Hyper Music ja Feeling Good, joista kaksi viimeksi mainittua kahden A-puolen singlenä.

Kappalelista

Kokoonpano 
Matthew Bellamy – laulu, kitara, piano, syntetisaattori
Chris Wolstenholme – taustalaulu, basso, elektroninen kontrabasso kappaleessa "Micro Cuts", syntetisaattori kappaleessa "Darkshines"
Dominic Howard – rummut, lyömäsoittimet

Vierailevat muusikot 
 Clare Finnimore – viulu
 Sara Herbert – viulu
 Caroline Lavelle – sello
 Jacqueline Norrie – viulu

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Musen albumit
Vuoden 2001 albumit
John Leckien tuottamat albumit
Absolution


Absolution on brittiläisen rockyhtye Musen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2003. Yhdysvalloissa julkaisijana toimi Taste Music Limited 23. maaliskuuta 2004. Matthew Bellamy sai kirjoitus- ja sävellysapua ensi kertaa Dominic Howardilta ja Chris Wolstenholmelta, yhtyeen rumpalilta ja basistilta.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12 ja pysyi listalla kymmenen viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matthew Bellamy – laulu, kitara, koskettimet
 Christopher Wolstenholme – basso, taustalaulu
 Dominic Howard – rummut, lyömäsoittimet

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Musen albumit
Vuoden 2003 albumit
Kansanturvamusiikkikomissio

Kansanturvamusiikkikomissio eli KTMK on Oulussa vuosina 1983–1986 toiminut hardcore punk -yhtye. Yhtye julkaisi olemassaolonsa aikana kaksi levyä, LP:n 666 (1985) sekä EP:n Seitsemäs pasuuna (1986). Lisäksi yhtye soittaa vuonna 1984 julkaistulla kokoelmalla Yalta Hi-Life. 

Kansanturvamusiikkikomisio soitti viimeisen keikkansa Muhoksella maaliskuussa 1986. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Jarno Mällinen, Jyrki Raatikainen ja Jukka Kangas perustivat edelleen toimivan  Radiopuhelimet-yhtyeen. Radiopuhelimet on soittanut joitain kertoja pelkistä KTMK:n biiseistä koostuvia keikkoja, joista yksi on julkaistu DVD:nä. Radiopuhelimet on levyttänyt KTMK:n kappaleet "K" sekä "Joskus olen leivonnainen", joista aiempaa KTMK ei levyttänyt olemassaolonsa aikana.

Diskografia 
666 (albumi, 1985)
Seitsemäs pasuuna (pienoisalbumi, 1986)
Valkenee – Koko tuotanto (kokoelma, 2007)

Yhtyeen kokoonpano 
 Jarno Mällinen – kitara, urut
 Jyrki Raatikainen – rummut
 Pekka Salonsaari – basso, laulu
 Antti "Penttla" Penttilä – laulu
 Jukka Kangas – kitara (kesästä 1985)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Radiopuhelinten kotisivu - tietoa Kansanturvamusiikkikomissiosta. Sivuilla on ladattavana yhtyeen pitkäsoitto 666. 

Suomalaiset hardcore punk -yhtyeet
Mylly (kauppakeskus)

Mylly on Raisiossa sijaitseva kauppakeskus. Se on Varsinais-Suomen suurin kauppakeskus. Myllyssä sijaitsee Prisma-hypermarket, Emotion Mylly sekä noin 150 erikoisliikettä. Mylly aloitti toimintansa lokakuussa 2001. Myllyntorni sai kokonaan uuden ilmeen syksyllä 2021. Kauppakeskusta laajennettiin 2016 lähes sadalla liikkeellä ja uudella pysäköintialueella.

Finnkino avasi Myllyyn kuusisalisen elokuvateatterin Finnkino Luxe Myllyn toukokuussa 2022.

Kulkuyhteydet 

Turusta Myllyyn pääsee bussilinjoilla 220, 221 ja 300. Linja 220 lähtee Hotelli Caribialta ja 221 Kaarinasta. Molemmat linjat ajavat Turun keskustan, Ihalan ja Raision keskustan kautta. Linja 300 lähtee Turun Puutorilta ja ajaa Kuninkojan ja Raision Ikean kautta Myllyyn ja edelleen Raision keskustan kautta Petäsmäkeen.

Kauppakeskuksen pysäköintitiloissa on tilaa noin 3000 autolle. Pysäköintitilat ovat jakautuneet kolmeen kerrokseen, joista kaksi alinta on katettu. Syksyllä 2009 pysäköintitilojen 1 ja 2 väliin valmistui liukuportaat, joista pääsee suoraan alaovelle. Myös suuri osa ostoskärryistä siirtyi liukuporrastilaan. Lisäksi kauppakeskuksen edessä on ulkopaikoitusalue. Myllyyn pääsee autolla Turun ohikulkutieltä (kt 40). Ohikulkutielle pääsee valtateiltä 1 (Turku–Helsinki), 8 (Turku–Pori–Vaasa–Kokkola–Oulu), 9 (Turku–Tampere–Jyväskylä–Kuopio–Joensuu-Niirala) ja 10 (Turku–Forssa–Hämeenlinna-Tuulos).

Kauppakeskuksen tunnistaa kauaksi näkyvästä maamerkistä, mainostornista, jonka päässä pyörii kaksi suomalaisvalmisteista tuuliturbiinia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Myllyn kotisivut
 Teräsrakenneyhdistys: Kauppakeskus Mylly, Raisio 

Suomen kauppakeskukset
Raision rakennukset ja rakennelmat
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw

Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS) Saksan merivoimien sukellusvene- ja sotalaivanrakennustaidon ylläpitämiseen ja kehittämiseen perustama peiteyritys, jonka kotipaikka oli Alankomaissa. Yrityksen rahoitus tuli todellisuudessa Saksan merivoimilta, mutta sen osakkeet omistivat saksalaiset telakkayhtiöt: AG Vulcan Stettin, Friedrich Krupp Germaniawerft ja AG Weser. Yritys perustettiin puolueettomiin Alankomaihin heinäkuussa 1922 12 000 guldenin tasaomisteisella osakepääomalla.

Versailles’n rauhanopimuksen mukaan Saksa ei saanut ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakentaa, eikä pitää hallussaan sukellusveneitä, eikä se myöskään saanut rakentaa uusia yli 10 000 tonnin panssaroituja sotalaivoja. Saksalaisten sukellusveneosaaminen oli maailmansotaan osallistuneista maista paras. Saksan sukellusveneet upottivat ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvaltojen ja puolueettomien maiden laivoja 12,9 miljoonan bruttorekisteritonnin edestä. Määrä vastasi yli puolta Yhdistyneen kuningaskunnan sotaa edeltäneestä kauppalaivatonnistosta. Huhtikuussa 1917 Saksan upotustoiminta oli niin tehokasta, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli jäljellä elintarvikkeita kymmenen päivän kulutukseen. Tämän vuoksi Entente halusi varmistautua siitä, ettei Saksassa kyetä enää ylläpitämään sukellusveneosaamista.

Saksa puolestaan pyrki siihen, ettei sillä oleva sukellusvene- ja laivanrakennusosaaminen katoa ankarista rajoituksista huolimatta. Koska suunnittelutyötä ei voinut – ainakaan nimellisesti – jatkaa Saksassa, tarkoitukseen soveltuva peiteyritys perustettiin Alankomaihin.

Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw tarjosi Virolle mahdollisuutta osallistua saksalaisten sukellusveneiden kehittämisohjelmaan, mutta maa kieltäytyi. Suomi hyväksyi ehdotuksen, minkä seurauksena IvS tilasi Crichton-Vulcanin telakalta suunnittelemansa CV707-sukellusveneen, joka sai myöhemmin nimen Vesikko.

Suunnittelu- ja konsultointitoimistot
Aseteollisuusyritykset
Anne Brunila

Anne Maritta Brunila (s. 31. elokuuta 1957 Kankaanpää) on suomalainen ekonomisti. Brunila on mm. Sampo-konsernin, Koneen, Sanoman ja Stora Enson hallitusten jäsen.

Hän toimi myös vuodet 2014-2016 Svenska handelshögskolanin kolmevuotisessa osa-aikaisessa "Professor of Practice" -tehtävässä.

Ura
Brunila väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta aiheella "Eurooppalaista evidenssiä finanssipolitiikan ja kulutus-säästämispäätösten yhteydestä" ("Fiscal policy and private consumption-saving decisions: European evidence"). Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi Brunilalle keväällä 2008 kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen.

Vuosina 1990–2002 Brunila työskenteli tutkijana Työväen taloudellisessa tutkimuslaitoksessa ja neuvonantajana Suomen Pankissa ja Euroopan komissiossa. Hän oli valtiovarainministeriön apulaisosastopäällikkö vuosina 2002–2003 ja ministeriön kansantalousosaston ylijohtajana vuosina 2003–2005. Vuosina 2006–2009 hän oli Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Brunila aloitti Fortumin yhteiskuntasuhteiden ja kestävän kehityksen johtajana. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2013 asti.

Brunila on Sampo-konsernin (2003–), Koneen (2009–), Sanoman (2013–) sekä Stora Enson (2013–) hallituksen jäsen. Talouselämä-lehti nimesi hänet Suomen vaikutusvaltaisimmaksi päättäjänaiseksi vuoden 2014 selvityksessään.

Brunila valitsi vuoden 2014 Finlandia-palkinnon saajan.

Yksityiselämä
Vuosina 2003–2008 Brunila oli naimisissa Keravan ja Jyväskylän kaupunginjohtajana toimineen diplomi-insinööri Pekka Kettusen kanssa. Brunilalla on aiemmasta suhteestaan aivovammainen lapsi.

Bibliografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arkkipiispalla vieraana tj. Anne Brunila: "Suomalaisen metsäklusterin uudet menestystekijät: puhdas teknologia, uusiutuva energia ja biomateriaalit" (1h luentotallenne, .mp3)

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset taloustieteilijät
Ministeriöiden osastopäälliköt
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Muriel Spark

Muriel Sarah Spark, o.s. Camberg, (1. helmikuuta 1918 Edinburgh, Skotlanti – 13. huhtikuuta 2006 Firenze, Italia) oli skotlantilainen kirjailija. Englanninkielisessä maailmassa Spark on hyvin arvostettu. Hänen romaaneistaan on suomennettu yksi, Mandelbaumin portti.

Spark asui jonkin aikaa Keski-Afrikassa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Britannian ulkoministeriön tiedosteluosastolla. Hän kääntyi 1954 katoliseksi. Spark oli Royal Society of Literaturen jäsen. Spark kirjoitti romaaneja, näytelmiä, runoja, elämäkertoja ja tutkielmia, joissa katolisuuden vaikutusta ei kuitenkaan näy.

Suomennettu teos
 Mandelbaumin portti (The Mandelbaum gate), suom. Juhani Jaskari, WSOY 1966

Lähteet

Aiheesta muualla
 Helen T. Verongos ja Alan Cowell, Muriel Spark, Novelist Who Wrote 'The Prime of Miss Jean Brodie,' Dies at 88, New York Times 16.4.2006 

Skotlantilaiset kirjailijat
Royal Society of Literaturen jäsenet
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Fjodor III

Fjodor III (; 9. kesäkuuta (J: 30. toukokuuta) 1661 Moskova – 7. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1682 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1676–1682. Hän oli tsaari Aleksei I:n ja Maria Miloslavskajan jälkeläinen.

Fjodor astui valtaistuimelle vain 14-vuotiaana. Sairaalloisen Fjodorin hallitsijakautena kamppaili vallasta kolme puoluetta: Fjodorin äidin sukulaiset Miloslavit, hänen velipuolensa Pietarin äidin sukulaiset Naryškinit ja hovipuolue, johon kuului Fjodorin nuoria ystäviä. Hovipuolue jäi lopulta voitolle.

Fjodor poltti pajarien sukukirjat, jotka määräsivät eri sukujen keskinäisen arvoasemat 1682. Näin hän sai asetettua kyvykkäimmät haluamiinsa virkoihin.

Venäjän tsaarit
Romanov-suku
Vuonna 1661 syntyneet
Vuonna 1682 kuolleet
Seija Paakkola

Seija Paakkola-Kuusinen (o.s. Paakkola, s. 1959 Oulu) on vuoden 1978 Miss Suomi, malli, laulaja ja showesiintyjä. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli toinen perintöprinsessa. Vuosina 1978–1980 Paakkola esiintyi Dannyn ja Armi Aavikon kesäshow’ssa Danny ja Armi laserajassa (1978), Frendit (1979) sekä ravintolashow’ssa Hellät paikat. Paakkola ei tehnyt levytyksiä, mutta saavutti suosiota lavaesiintyjänä ja komediennena. 

Paakkola vetäytyi showbisneksestä vuonna 1980. 1990-luvulla hän perusti Wanha Pehtoori -nimisen ravintolan Helsingin Haltialaan. Paakkolalla on aiemmasta suhteestaan Jenni-niminen tytär. Paakkola avioitui vuonna 1992 Haltialan tilan pehtorin Jari Kuusisen kanssa ja he muuttivat vuoden 2020 lopulla Posiolle, jossa heillä on myös erillinen kesämökki.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ylen Elävä arkisto: Seija Paakkola, Miss Suomi 1978

Miss Suomi -kilpailun voittajat
Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksei Mihailovitš

Aleksei Mihailovitš Romanov (venäjäksi Алексей Михаилович Романов, 29. maaliskuuta (J: 19. maaliskuuta) 1629 Moskova – 8. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1676 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1645–1676. Hänestä tuli tsaari 16-vuotiaana.

Aleksein valtakauden alussa vallan sai hänen kasvattajansa Boris Morozov. Morozovin ympärille kertyneisiin suosikkeihin kuului muun muassa molempien yhteinen lanko Ilja Miloslavski.

Moskovassa puhkesi kesällä 1648 monipäiväinen suolakapina. Tsaari joutui kiinnittämään huomiota hänelle jätettyihin anomuksiin ja kutsui zemski soborin jälleen koolle. Sen noin 350 edustajaa laativat uuden lakikokoelman Sobornoje uloženije, joka julkaistiin 1649. Laki korosti tsaarin asemaa ja antoi toisaalta maaseudun aatelistolle ja kaupunkilaisille etuja kirkon tappioksi.

Venäjän kirkon patriarkan tehtävä vapautui vuonna 1652, ja Aleksei järjesti paikan munkki Nikonille, jonka oli jo aiemmin nimittänyt Novgorodin metropoliitaksi. Nikon vastusti vuoden 1649 lakia ja vaati aatelilta ja tsaarilta valan ennen suostumistaan tehtävään. Sotaan lähtiessään Aleksei antoi Nikonille arvonimen Veliki gosudarin ja valtionhoitajan aseman.

Aikuistuttuaan Aleksei nousi kuitenkin vuonna 1658 vastustamaan Nikonia, joka vetäytyi perustamaansa luostariin mutta ei luopunut patriarkan arvonimestä. Tilanne ratkaistiin lopulta vuonna 1666 Moskovan suuressa kirkolliskokouksessa, jossa Nikon tuomittiin ja erotettiin. Idän kreikkalaiset patriarkat lausuivat vastoin piispojen kantaa, että patriarkan piti olla hallitsijalle kuuliainen. Näin omaksuttiin vanha bysanttilainen käytäntö, jossa kirkko oli hallitsijan alainen.

Zemski sobor kutsuttiin koolle enää vain kerran, vuonna 1653. Aleksei otti tavakseen ratkaista asiat omassa ”kamariduumassaan”. Seurauksena oli itsevaltiuden vahvistuminen, mikä oli jo Länsi-Euroopassakin yleistymässä.

Lähteet 

Venäjän tsaarit
Romanov-suku
Vuonna 1629 syntyneet
Vuonna 1676 kuolleet
Vladislav IV Vaasa

Vladislav IV Vaasa eli Ladislaus Puolalainen (, ) (9. kesäkuuta 1595 Krakova – 20. toukokuuta 1648 Merkinė) oli Puola-Liettuan kuningas 8. marraskuuta 1632 alkaen kuolemaansa asti. Hän oli Sigismund III Vaasan poika, hänen isovanhempansa olivat Ruotsin kuningas ja Suomen herttua Juhana III ja Katariina Jagellonica.

Vladislav oli laillinen Ruotsin kuningas, mutta Kaarle IX syrjäytti Ruotsissa hänen isänsä Sigismund III Vaasan 1599. Vladislav otettiin Ruotsin kruununperilliseksi 1599, jos hän saapuisi vuoden kuluessa Ruotsiin kasvatettavaksi, mitä ei tapahtunut. Vaatimus Ruotsin kruunuun pysyi voimassa vuoden 1660 Olivan rauhaan asti.

Hän oli myös nimellisesti Venäjän hallitsija sekasorron aikana, vuosina 1610–1613. Kun moskovalaiset nousivat kapinaan ja karkottivat Puolan joukot, valitsi neuvoa-antava säätykokous zemski sobor vuonna 1613 tsaariksi Mikael Romanovin. Vladislav lakkasi virallisesti vaatimasta Venäjän kruunua vuonna 1634.

Puolan valtaistuimelle Vladislav valittiin isänsä jälkeen 1632.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puolan kuninkaat
Venäjän tsaarit
Vuonna 1595 syntyneet
Vuonna 1648 kuolleet
Paddingtonin rautatieasema

Paddingtonin rautatieasema on Lontoosta länteen suuntautuvan rautatieliikenteen pääteasema. Se sijaitsee Lontoon keskusta-alueen länsipuolella ja avattiin vuonna 1854. Asemalta on junayhteyksiä esimerkiksi Heathrow’n lentokentälle, Cornwalliin, Plymouthiin, Exeteriin, Bathiin, Bristoliin ja Etelä-Walesiin sekä moniin Lontoon länsipuolisiin lähikaupunkeihin ja lähiöihin. Asemaa käyttää vuosittain yli 34 miljoonaa matkustajaa. Crossrailin valmistumisen noin vuonna 2018 odotetaan kasvattavan matkustajamääriä entisestään.

Aseman historiaa
Ensimmäinen rautatieasema nykyisen aseman läheisyydessä oli Great Western Railwayn väliaikainen pääteasema, joka avattiin vuonna 1838.

Isambard Kingdom Brunel sai vuonna 1849 tehtäväkseen suunnitella uuden aseman, josta piti tulla riittävän iso vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn väkijoukoille, ja lisäksi hienompi kuin GWR:n kilpailijan Great Northern Railwayn Eustonin rautatieasemasta. Brunel käytti lasi- ja teräsrakenteissa samaa rakennusyhtiötä, joka oli toteuttanut Joseph Paxtonin suunnitteleman Crystal Palacen. Asemaan tuli 69 valurautaista pylvästä kolmeen riviin, ja niiden varaan 189 takorautaista kaarta.

Brunelin suunnitteleman asemarakennuksen monet arkkitehtuuriset yksityiskohdat suunnitteli Brunelin avustaja Matthew Digby Wyatt. Alkuperäisen asemarakennuksen lasikattoa kannatteli kolme valurautaista 213 metriä pitkää kaarta. Aseman laajennuksen yhteydessä vuosina 1906–1915 rakennukseen lisättiin neljäs kaari.

Edellisen aseman aluetta käytettiin pitkään tavarapihana nykyisen,suunnitteleman, aseman käyttöönoton jälkeen. Nykyisin tätä aluetta kehitetään asuin- ja liikealueeksi.

Paddington vaihtoasemana 
Heathrow’n lentoasemalta on junayhteys Paddingtoniin, jossa on myös neljän
metrolinjan asema: Bakerloo, Circle, District ja Hammersmith & City. Paddington oli Lontoon ensimmäisen metrolinjan läntinen pääteasema. Crossrailin rakennustyön yhteydessä myös metroasemia uusitaan, jalankulkureittejä lisätään ja taksien tiloja parannetaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Tietoja asemasta aseman omistajan Network Railin sivuilla

Grade I -luokan rakennukset City of Westminsterissä
Lontoon rautatieliikennepaikat
City of Westminsterin metroasemat
Crossrailin asemat
Vasili Šuiski

Vasili IV Ivanovitš Šuiski (; 1552 – 16. syyskuuta 1612 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1606–1610 ja viimeinen Rurikin dynastiaan kuulunut Venäjän hallitsija. Hänet syöstiin vallasta vuonna 1610 sekasorron aikana. Vasili IV pakeni Venäjältä ja kuoli vuonna 1612 Varsovassa.

Valtaannousu petoksen kautta 

Ennen hallitsijakauttaan Vasili tutki Boris Godunovin salaisesta käskystä kruununperijä Dmitri Ivanovitšin, Iivana Julman pojan, kuolemaa. Vaikka on epäilty, että Boris murhautti Dmitrin, Vasili ilmoitti, että kyseessä oli itsemurha. 

Tästä huolimatta Vasili Šuiski muutti lausuntoaan Boris Godunovin seuraajan ja pojan Fjodor II:n kruunajaisten aikaan 1606 tukeakseen omia valtapyrkimyksiään – hän väittikin nyt, että esiin tullut kruununtavoittelija, Grigori Otrepjev eli "vale-Dmitri", olikin oikea Iivana Julman poika. Tästä seurannut kohu johti nuoren ja epäsuositun Fjodorin murhaan.

Tämän jälkeen Vasili teki jälleen täyskäännöksen ja väitti, että Dmitri oli sittenkin murhattu lapsena ja kruununtavoittelija olikin huijari. Seurauksena Vale-Dmitri mestattiin. Tapahtumien kulku asetti Vasili Šuiskin suotuisaan asemaan ja hänet kruunattiin toukokuussa 1606.

Šuiski vallassa 

Hän hallitsi siitä lähtien kesään 1610 asti, mutta kansa ei koskaan suostunut hyväksymään hänen nimitystään. Hänen valtansa oli olematonta jopa Moskovassa ja todennäköisesti ainoa syy mikseivät pajarit syösseet häntä vallasta oli pätevän vastaehdokkaan puute. Ainoastaan Šuiskin sankarillinen serkku Mihail Skopin-Šuiski sekä Ruotsin sotilaallisen tuen ostaminen alueluovutuksilla (Vasilin tukemiseen liittyi Jakob De la Gardien johtaman joukon Moskovan miehitys) onnistui pitämään Vasilin vallassa vuoteen 1610 asti.

Vuonna 1610 Vorotinskin ja Mstislavskyn pajarisuvut suistivat Vasilin vallasta. Puolalaiset joukot vangitsivat hänet ja veivät Gostyninin linnaan Varsovan lähelle, jossa Šuiski kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen seuraajakseen asetettiin puolalais-ruotsalainen Vladislav IV Vaasa.

Venäjän tsaarit
Vuonna 1552 syntyneet
Vuonna 1612 kuolleet
Autotalli

Autotalli (lakitekstissä autosuoja) on auton säilytykseen tarkoitettu tila. Autotalli voi olla osa taloa tai erillinen rakennus. Autotallista kevyempi versio on autokatos, joka ei ole suljettu tila. Autokatoksessa ei tyypillisesti ole ovea eikä väliseiniä autojen välillä.

Autotallin käyttötarkoitus mainitaan rakennusluvassa, eikä sitä saa käyttää rakennusluvan vastaisesti, esim. varastona, toimistona, korjaamona, asumistilana, tulityöpaikkana, liike- tai kokoontumistilana tai työpajana. Esimerkiksi Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan autotallissa saa kuitenkin säilyttää kohtuullisessa määrin työkaluja, lisävarusteita, ulkoiluvälineitä yms.

Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan alle 60 m2:n autosuojassa saa säilyttää korkeintaan 60 litraa helposti syttyviä nesteitä (bensiini, tinneri), enintään 200 litraa palavia nesteitä, joiden leimahduspiste on yli 55 °C (kevyt polttoöljy ja diesel) ja maanpäällisessä autosuojassa enintään 25 kiloa nestekaasua. Autosuojassa ei tule käyttää sähkölaitteita, jotka eivät kuulu sen käyttötarkoitukseen.

Erilaisista tietotekniikka-alan yrityksistä ainakin Apple toimi aluksi Steve Jobsin vanhempien autotallissa, Google alkoi toimia Susan Wojcickin autotallissa syyskuussa 1998, ja Hewlett-Packardin ensimmäinen laite rakennettiin sittemmin museoidussa autotallissa Palo Altossa.

Eräitä autotalleja

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tilat
Pysäköinti