joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Polkupyörän pumppu

Polkupyörän pumppu on erityisesti polkupyörän renkaiden ilmalla täyttämiseen kehitetty ilmapumppu.

Jos pumppu tai kompressori ilmaisee paineen, yksikkö on psi:nä tai baareina

Jos pyörä on pitkään käyttämättä, voi tyhjentymistä ilmetä itsestäänkin mutta jos sisäkumi on rikki, täytyy se paikata tai korvata uudella.

Tyyppejä
Käsipumppu
Kompressori
Jalkapumppu

Jalkapumppu kehitettiin alun perin autoja varten, joten siinä on vakiona Schrader venttiili. Tämä pumpputyyppi ei tuota kovin korkeaa painetta joten ei sovi kovin hyvin polkupyörille joissa on kapeat renkaat mutta voi soveltua maastopyörille.

Venttiilit
Venttiilejä on erityyppisiä: Schrader, Presta, Dunlop. Pumppua voi käyttää venttiiliadapterilla vaikka siinä ei olisikaan alun perin sopivaa vastinetta.

Pumput
Polkupyörät
Alfe Menashe

Alfe Menashe on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla Israelin vastaisen rajan tuntumassa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 865.

Maantiede

Alfe Menashe sijaitsee Israelin miehittämällä Palestiinan Länsirannalla. Paikan korkeus merenpinnasta on noin 330 metriä.

Historia
Alfe Menashen perustaminen oli osa vuoden 1981 niin sanottua seitsemän tähden suunnitelmaa, jonka laatijoita olivat tuolloiset puolustusministeri Ezer Weizman ja maatalousministeri Ariel Sharon. Suunnitelman mukaan Israel perusti useita siirtokuntia pitkin Länsriannan rajaa. Kansainvälisen lain mukaan miehitetyille alueille perustetut siirtokunnat ovat laittomia. 

Ensimmäiset siirtolaiset saapuivat joka tapauksessa Alfe Menasheen vuonna 1983. Nimensä paikka sai viidennen Mooseksen kirjan kohdan 33:17 mukaan, jossa puhutaan "Manassen tuhatpäisistä joukoista". Oman kunnallisvaltuustonsa se sai vuonna 1985. Seuranneiden vuosien aikana siirtokunta joutui useiden terrori-iskujen kohteeksi ja huono turvallisuustilanne hidasti sen kasvua.

Väestö
Alfe Menashen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 865. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 5 250.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelin kaupungit
Israelin siirtokunnat
Dred Scott

Afroamerikkalaiset
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1858 kuolleet

Dred Scott (n. 1799–17. syyskuuta 1858) oli afroamerikkalainen orja, joka taisteli oikeusteitse vapaudestaan Yhdysvalloissa 1800-luvun puolessa välissä. Hänen mukaansa on nimetty maan korkeimman oikeuden päätös Dred Scott vastaan Sandford.

Varhainen elämä 
Scott syntyi oletettavasti vuonna 1799 Southamptonin piirikunnassa Virginiassa. Hänen alkuperäinen omistajansa, Peter Blow, muutti St. Louisiin vuonna 1930, jossa Blow kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen paikallinen armeijan palveluksessa ollut kirurgi John Emerson osti Scottin.

Emerson muutti Scott mukanaan ensin Missourista Illinoisihin ja sitten Wisconsiniin. Orjuus oli laillista Missourissa ja Wisconsinissa, mutta laitonta Illinoisissa. Näiden muuttojen aikana Scott myös tapasi vaimonsa Harriet Robinsonin, joka siirtyi Emersonin omistukseen. Emerson orjineen palasi Missouriin 1840-luvun alussa ja Emersson kuoli 1843. Tämän jälkeen Scott yritti väitetysti ostaa vapautensa Emersonin leskeltä, mutta tämä kieltäytyi.

Oikeustaistelu 

Kun Scott ei pystynyt ostamaan vapauttaan, hän päätti haastaa Emersonin lesken oikeuteen vuonna 1847, mutta hävisi, koska ei pystynyt todistamaan, että Emersonin leski virallisesti omisti hänet. Kolme vuotta myöhemmin tapaus käsiteltiin uudelleen ja St. Louisin tuomioistuin määräsi Scottin ja tämän perheen vapautettavaksi. 

Emersonin leski valitti päätöksestä Missourin korkeimpaan oikeuteen. Kaksi vuotta myöhemmin se pyörsi alemman oikeusasteen päätöksen. Tällä kertaa Scott valitti päätöksestä Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen. Näihin aikoihin New Yorkissa asuva John Sanford alkoi väittää olevansa Scottin uusi omistaja. Korkein oikeus päätti 6. maaliskuuta 1857, että Scott perheineen ei ollut vapaa

Korkein oikeus perusteli päätöstään sillä, että perustuslain "suvereenit kansalaiset" eivät viitanneet mustiin. Näin ollen Scottin ei olisi pitänyt pystyä haastamaan Emersonin leskeä oikeuteen. Se, että Scott oli asunut Illinoisissa ei myöskään oikeuden mukaan tarkoittanut sitä, että hän vapautuisi orjuudesta.

Pian korkeimman oikeuden päätöksen julkaisemisen jälkeen Sanford kuoli, ja Scott päätyi takaisin Emersonin leskelle. Tämä oli mennyt uusiin naimisiin orjuutta vastustavan poliitikon, Calvin Chaffeen, kanssa. Pariskunnan oli tarkoitus lahjoittaa Scott perheineen Yhdysvaltain edustajainhuoneessa istuvalle Taylor Blowlle. Rouva Chaffee kuitenkin vaati, että Scottin šeriffin holhouksen alaisuudessa kerryttämät ansiot (750 $) kuuluisivat hänellä.

Myöhäiset vaiheet 
Kun Scott perheineen oli virallisesti siirretty Blown omistukseen, hän vapautti koko perheen. Scott vaimoineen saapuivat St. Louisin raatihuoneelle, jossa heidät vapautettiin virallisesti 26. toukokuuta 1857. Scott alkoi tämän jälkeen työskennellä hotellin ovimiehenä, mutta kuoli 17. syyskuuta 1958 tuberkuloosiin.

Lähteet 

Orjuuden vastustajat
Billie Eilishin diskografia

Yhdysvaltalaisen laulajan Billie Eilishin diskografia koostuu yhdestä studioalbumista, neljästä EP:stä, 32 singlestä ja 21 musiikkivideosta. Eilishin ensimmäinen EP-levy Don’t Smile at Me julkaistiin elokuussa 2017. Ensimmäinen studioalbumi When We All Fall Asleep, Where Do We Go? julkaistiin maaliskuussa 2019.

Albumit

Studioalbumit

Livealbumit

EP-levyt

Singlet 

 ”Ocean Eyes” (2015)
 ”Six Feet Under” (2016)
 ”Bellyache” (2017)
 ”Bored (2017)
 ”Watch” (2017)
 ”Copycat” (2017)
 ”Idontwannabeyouanymore” (2017)
 ”My Boy” (2017)
 ”&Burn” (Vince Staplesin kanssa) (2017)
 ”Bitches Broken Hearts” (2018)
 ”Lovely” (Khalidin kanssa) (2018)
 ”Party Favor” (2018)
 ”You Should See Me in a Crown” (2018)
 ”When the Party’s Over” (2018)
 ”Come Out and Play” (2018)

 ”When I Was Older” (2019)
 ”Bury a Friend” (2019)
 ”Wish You Were Gay” (2019)
 ”Bad Guy” (2019)
 ”All the Good Girls Go to Hell” (2019)
 ”Everything I Wanted” (2019)
 ”No Time to Die” (2020)
 ”Ilomilo” (2020)
 ”My Future” (2020)
 ”Therefore I Am” (2020)
 ”Lo vas a olvidar” (Rosalían kanssa) (2021)
 ”Your Power” (2021)
 ”Lost Cause” (2021)
 "NDA” (2021)
 ”Happier Than Ever” (2021)
 "TV” (2022)
 "The 30th” (2022)

Lähteet
 Billie Eilish Discogs.comissa

Viitteet

Diskografiat
Lego Star Wars: The Freemaker Adventures

Lego Star Wars: The Freemaker Adventures on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja, joka vie Freemakers-perheen sisarukset seikkailulle uusiin maailmoihin ympäri galaksia. Kun mystinen esine tuo Voiman mukaan matkalle, sisarukset huomaavat olevansa mukana taistelussa Imperiumia vastaan. Sarja sijoittuu Imperiumin vastaiskun ja Jedin paluun väliin ja seikkailuissa nähdään useita tuttuja hahmoja Star Wars -universumista.

Jaksot

1. tuotantokausi
Uusi sankari
Graballan kaivokset
Zanderin karussa
Pilvikaupungin kadonnut aarre
Kahina Kashyyykissa
Polut risteävät
Tatooinen kisat
Koitos
Kristallijahti
Tekijä
Kuumat paikat Hothilla
Kohtalon kaksintaistelu
Universumin mahtavin olento

2. tuotantokausi:
Uusi koti
Tibaltin turmio
Alistan Norin torni
Hehkuteräs
Myrskyn keskellä
Kotiinpaluu
Qalydonin kadonneet kristallit
Kristallin salaisuus
Arrowhead lentää
Pelastaja pulassa
Pako Coruscantilta
Vapaapudotus
Jedin paluun paluu

Hahmot

Päähahmot
Rowan Freemaker
Kordi Freemaker
Zander Freemaker
R0-GR (lausutaan Roger)

Imperiumi
Naare
Darth Vader
Keisari Palpatine
Durpin
Plumestriker
Luutnantti Estoc

Rikollisjohtajat
Graballa the Hutt
Jabba the Hutt

Palkkionmetsästäjät
Dengar
Baash and Raam
Boba Fett

Kapinaliitto
Lando Calrissian
Luke Skywalker
Prinsessa Leia Organa
Amiraali Gial Ackbar
Luutnantti Valeria
Hera Syndulla
Quarrie

Voiman käyttäjät
Jek-14
Baird Kantoo

Droidit
N3-R0
BL-OX
M-OC

Kansalaiset
Wick Cooper
Ignacio Wortan
Furlac
Hondo Ohnaka
Maz Kanata

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tietokoneanimaatiosarjat
2010-luvun piirrossarjat
Lastenohjelmat
Lego
Leluihin pohjautuvat televisiosarjat
Arpalahti (Perniö)

Arpalahti on kylä Perniön Yliskylässä, nykyisessä Salon kaupungissa. Kylä sijaitsee Perniön pohjoisosassa Perniönjoen varrella.

Arpalahti on olennainen osa Yliskylän kokonaisuutta, jonka alue on yhtä Perniön vanhimmista asuinseuduista. Vanhojen käräjäpöytäkirjojen perusteella Arpalahti, Kieronperä ja Kuhminen ovat olleet alkujaan samaa kylää. Arpalahdesta on löytynyt laaja rautakautinen kalmisto, jonka yhteyteen on rakennettu kirkko perimätiedon mukaan jo 1200-luvulla. Nykyinen 1750-luvulta peräisin oleva Yliskylän kirkko sijaitsee samalla paikalla mäen päällä Perniönjoen itärannalla. Viereisellä mäellä idempänä sijaitsee Arpalahden kantatila, joka on sijainnut paikalla ainakin keskiajalta lähtien.

Arpalahdessa on kantatilan lisäksi kymmenkunta muuta tilaa, joista osaa ei enää asuteta ympärivuotisesti. Kyläalueen eteläosa on viljelysmaata, pohjoisosaa hallitsee kallioinen metsäalue, jonka laaksoihin on muodostunut kosteikkoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
Arpalahden tila

Perniön kylät
Enersense

Enersense International Oyj on vuonna 2005 perustettu suomalainen yritys, jonka toimialoja ovat teollisuus, rakentaminen, energia ja tietoliikenne. Yhtiön markkina-arvo oli 31.12.2020 noin 79 miljoonaa euroa. Enersense-konsernin liikevaihto oli vuonna 2020 noin 144 miljoonaa euroa ja liikevoitto 1,6 miljoonaa euroa. Vuonna 2020 yhdistyneen Enersense-Empower-konsernin pro forma -liikevaihto oli vuonna 2020 noin 241 miljoonaa euroa 

Enersense työllistää yhteensä noin 2 200 henkilöä ja sen toiminnot keskittyvät pääasiassa Suomeen, Saksaan, Ranskaan, Isoon-Britanniaan sekä Baltian maihin. Yhtiön kotipaikka on Porissa. 

Enersensen osake noteerataan Nasdaq Helsingissä (ESENSE). Yhtiön suurin yksittäinen omistaja on MBÅ Invest Oy, joka omisti 20,55 prosenttia yrityksen osakekannasta 31.7.2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön kotisivut

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Suomalaiset teollisuusyritykset
Eva Clayton

Eva McPherson Clayton (s. 16. syyskuuta 1934 Savannah, Georgia, Yhdysvallat)  on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Pohjois-Carolinan 1. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1992–2003. 

Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen nainen, joka on edustanut Pohjois-Carolinaa kongressissa.

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Afroamerikkalaiset
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Will Hurd

William Ballard Hurd (s. 19. elokuuta 1977 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen CIA:n virkamies. Hän on republikaanisen puolueen jäsen ja on edustanut Texasin 23. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 2015 lähtien. Vaalipiiriin kuuluu El Pason ja San Antonion välinen alue Meksikon ja Yhdysvaltain rajalla.

Hurd opiskeli Texas A&M University -yliopistossa ja työskenteli CIA:lla vuoteen 2009 asti. Hän voitti demokraattipuolueen Pete Gallegon vuoden 2014 edustajainhuonevaaleissa.

Tammikuusta 2019 lähtien Hurd on ollut ainoa afroamerikkalainen republikaani edustajainhuoneessa.

1. elokuuta 2019 Hurd ilmoitti, ettei hae kolmatta kautta vuoden 2020 vaaleissa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Hurdin viralliset kotisivut

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet
Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
Afroamerikkalaiset
Texasilaiset poliitikot
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Illinois'n kuvernööreistä

Tämä on luettelo Illinois'n kuvernööreistä.

Illinois'n kuvernööri on Illinois'n hallinnon päämies ja asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus osavaltion uusiin lakiesityksiin.

Luettelo

Lähteet

Illinois’n kuvernöörit
Kiinanruusukvitteni

Kiinanruusukvitteni (Chaenomeles speciosa) on ruusukasveihin kuuluva piikikäs kesävihanta tai puoli-ikivihreä pensas, joka kasvaa luonnonvaraisena Itä-Aasiassa. Suomessa se menestyy vain eteläisimmässä osassa maata talvenarkuutensa vuoksi. Kiinan- ja japaninruusukvittenin risteytymistä kehitettyjä lajikkeita kutsutaan tarharuusukvitteneiksi (Chaenomeles x superba).

Ulkonäkö ja koko 
Kiinanruusukvitteni on korkeampi kuin yleisesti viljelty sukulaislajinsa japaninruusukvitteni; jälkimmäinen kasvaa 0,5–0,8 metrin korkuiseksi, kun taas kiinanruusukvitteni kasvaa yleensä korkeintaan kahden metrin korkuiseksi. Joissain tapauksissa kiinanruusukvitteni voi kasvaa jopa yli viiden metrin korkuiseksi. Kasvissa on vahvoja piikkejä ja lukuisia ylöspäin kasvavia haaroja. Nuoret oksat ovat hieman karvaisia tai kaljuja, edellisen vuoden oksat ovat aina kaljuja. Lehdet ovat puikeita tai pitkänomaisia, hammaslaitaisia, 4,5–10 senttimetriä pitkiä ja 2–4 senttimetriä leveitä. Korvakkeet ovat 0,5–1 senttimetriä pitkiä ja 1,2–2 senttimetriä leveitä, munuaismaisia ja sahalaitaisia.

Punaisia tai valkoisia, ei koskaan oransseja, kukkia on yleensä 2–3 yhdessä, joskus voi löytyä myös yksittäisiä kukkia. Avonainen kukka on 4–5 senttimetriä leveä. Hedelmä on tuoksuva, mutta kova omenan tapainen pohjushedelmä, joka muistuttaa kvitteniä. Kypsät hedelmät ovat 4–7 senttimetriä pitkiä, 3–6 senttimetriä leveitä ja muodoltaan hyvin vaihtelevia.

Kiinanruusukvittenin kromosomiluku on 2n = 34.

Levinneisyys 

Laji on kotoisin Kiinan kansantasavallasta (Fujian, Gansu, Guangdong, Guizhou, Hubei, Jiangsu, Shaanxi, Sichuan, Tiibet, Yunnan), pohjoisesta Myanmarista ja Japanista, joissa sitä kutsutaan nimellä Haitang ja Boke , ). Perinteisessä kiinalaisessa lääketieteessä kasvi tunnetaan nimellä zhou pi mugua.

Käyttö 
Kiinanruusukvitteniä viljellään laajalti koristepensaana lauhkealla vyöhykkeellä köynnösmäisen kasvutapansa ja kasvukauden alussa, joskus jopa talvella, ilmestyvien näyttävien kukkiensa vuoksi. Sitä kasvatetaan usein epämuodollisissa matalissa pensasaidoissa. Kiinanruusukvitteniä on viljelty vuodesta 1796 alkaen.

Kiinanruusukvittenistä on lukuisia lajikkeita, joiden kukat ovat vaaleanpunaisia, punaisia tai valkoisia. Seuraavat lajikkeet ja risteymät ovat saaneet Royal Horticultural Societyn palkinnon Award of Garden Meritin:

Katso myös 
 Pseudocydonia sinensis, myös kutsuttu nimellä mugua ja myös runsaasti käytetty perinteisessä kiinalaisessa lääketieteessä
 Papaija, trooppinen hedelmä, jota myydään myös nimellä mugua
 Baikalinvuohennokka (Scutellaria baicalensis), , toinen perinteinen kiinalainen yrtti, joka sisältää myös dopamiinin takaisinoton inhibiittoria

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viherpeukalot: Kiinanruusukvitteni (Chaenomeles speciosa)
ITIS: Chaenomeles speciosa 
United States Department of Agriculture (USDA): Chaenomeles speciosa 
Flora of China: Chaenomeles speciosa 

Ruusukvittenit
Chaenomeles cathayensis

Chaenomeles cathayensis on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa, Bhutanissa ja Burmassa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.

Ulkonäkö ja koko 
Chaenomeles cathayensis on piikikäs kesävihanta pensas tai puu, joka kasvaa jopa 6 metrin korkuiseksi. Lehdet ovat teräviä, usein hammaslaitaisia, muodoltaan soikeasta peitsimäisiin. Erityisesti nuorien lehtien alapinnat ovat villakarvaisia. Vaaleanpunaiset tai valkoiset kellon muotoiset kukat ovat jopa 4 senttimetriä leveitä. Hedelmä on 6-7 senttimetriä leveä, tuoksuva, punakeltainen omenaa muistuttava pohjushedelmä.

Käyttö 
Kasvia viljellään koristepuuna ja bonsaina.

Lähteet 

Ruusukvittenit
Demokraattinen puolue (Korea)

Demokraattinen puolue (, hanja ) on eteläkorealainen liberaali puolue.

Historia 
Puolue aloitti toiminnan nykyisessä muodossaan maaliskuussa 2014, kun aikaisempi, vuonna 2011 perustettu Demokraattinen puolue yhdistyi Uuden demokraattisen allianssi -puolueen kanssa. Puolueen sisäisten johtajuuskiistojen jälkeen sen puheenjohtajaksi nousi Moon Jae-in. Joulukuusta 2015 alkaen puolueen nimi on Demokraattinen puolue.

Näkemyksiä 
Demokraattisen puolue puolustaa ihmisoikeuksia ja kannattaa suhteiden parantamista Pohjois-Koreaan. Pitkällä tähtäimellä puolue kannattaa myös jälleenyhdistymistä Pohjois-Korean kanssa ja niemimaan ydinaseriisuntaa.

Lähteet 

Eteläkorealaiset puolueet
Liberaalit puolueet
Helprint

Helprint oli suomalainen painotalo. Sen omistajia olivat muun muassa suuret lehtikustantajat Urpo Lahtisen Lehtimiehet ja Lyytikäisen suvun A-lehdet. Painoala kriisiytyi, kun painotyöt siirtyivät halvempiin maihin, ja yritys ajautui vaikeuksiin. Yrityksen osti alkuvuodesta 2019 Erki Katkosild, jonka aikana yritys haettiin konkurssiin ja toiminta päättyi kesällä 2019.

Lähteet 

Suomalaiset kirjapainot‎
Josh Mahura

Josh Mahura (s. 5. toukokuuta 1998 St. Albert, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelaava Mahura edustaa NHL-seura Anaheim Ducksia. Mahura on Ducksin kolmannen kierroksen varaus vuoden 2016 varaustilaisuudesta. Kaudella 2018–2019 alkaneella NHL-urallaan Mahura on pelannut 28 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia ja seitsemän syöttöä eli yhdeksän tehopistettä. Tilastot päivitetty 21. joulukuuta 2019. Elokuussa 2021 Mahura teki Ducksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Lähteet
 https://www.nhl.com/player/josh-mahura-8479372

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Anaheim Ducksin pelaajat
Anaheim Ducksin varaamat pelaajat
Ernst Kirchsteiger

Ernst Kristian Johann Kirchsteiger (s. 1957) on ruotsalainen sisustussuunnittelija, kokki, televisioesiintyjä ja tietokirjailija. Hän on juontanut asumis- ja elämäntapa-aiheisia tv-sarjoja ensin vuodesta 2000 SVT:lle ja sitten vuodesta 2007 Ruotsin neloskanavalle. Niitä ovat olleet Sommartorpet, Nya rum, Ernst i Toscana ja Sommar med Ernst. Kirchsteigerista on tullut Ruotsissa paitsi erittäin suosittu tv-esiintyjä, myös eräänlainen nykyaikaisen miehen malli: komea heteromies sisustaa, nikkaroi, ompelee, laittaa ruokaa ja hoitaa puutarhaa. Ohjelmissaan hän esiintyy usein paljain jaloin. Vuonna 2004 Tara-lehti valitsi hänet Ruotsin seksikkäimmäksi mieheksi. Kirchsteigerin jokavuotisesta joulunalusohjelmasta Jul med Ernst on tullut ruotsalaisille suosittu tapa valmistautua joulunviettoon.

Kirchsteiger syntyi itävaltalaisen isän ja puolalaisen äidin pojaksi Värmlannin Degerforsissa, jonne vanhemmat olivat tulleet siirtolaisina työskentelemään rautatehtaassa. Ennen tv-uraansa hän työskenteli Ikean sisustussuunnittelijana Örebrossa, jossa hän yhä asuu vaimonsa Ullan kanssa. Heillä on kaksi aikuista poikaa. Televisio-ohjelmiin Kirchsteiger kertoo ajautuneensa sattumalta erään Ikean ja SVT:n yhteisen tv-projektin myötä. Hän on työskennellyt nuoruudessaan myös mielisairaalassa ja 16 vuotta kokkina.

Kirchsteigerin neuvoista ja ideoista on koostettu kirjoja, ja vuosina 2012–2015 julkaistiin hänen nimeään kantavaa aikakauslehteä Hemma med Ernst. Hänellä on myös oma sisustustuotemerkki Ernst.

Kirjoja 
 Jul med Ernst : mat, blommor & fix. Yhdessä Mia Gahnen ja Roland Perssonin kanssa. ICA 2009.
 I det enkla bor det goda. Valokuvat Ulrika Ekblom. Bonnier Fakta 2018.
 Ärliga material : mina tankar om järn, sten, trä, ull och glas. Yhdessä Åsa Ottossonin kanssa. Valokuvat Helén Pe. Bonnier Fakta 2019.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirchsteigerin verkkosivusto 

Sisustusarkkitehdit
Vuonna 1957 syntyneet
Televisiotoimittajat
Ruotsalaiset kokit
Elävät henkilöt
Neilliat

Neilliat (Neillia) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Suvun lajit kasvavat luonnonvaraisina Keski-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa.

Kuvaus 
Neilliat ovat kesävihantia pensaita tai varpuja, joilla on ohuet, ulkonevat oksat. Oksanhaarojen kärjet kuolevat usein. Silmut ovat munanmuotoisia, silmusuomujen reunat ovat valkeahkoja, kärkisilmut puuttuvat. Lehdet ovat vuorottaisia, usein kahdessa rivissä. Niillä on suuret ja helposti putoavat korvakkeet. Kaksinkertaisesti sahalaitainen lehtilapa on yksinkertainen ja soikea.

Kaksineuvoiset kukat kasvavat tertuissa versojen latvoihin tai oksanhaaroihin. Suojuslehdet ovat pieniä, suoria ja putoavat nopeasti pois. Kukkapohjus on lieriömäinen tai kellonmuotoinen ja määrittää usein kukan värin ja muodon. Viisi pientä verholehteä nousevat pystyyn hedelmän kypsyessä ja pysyvät kiinni kypsässä hedelmässä. Terälehdet ovat valkoisia tai punertavia ja suunnilleen yhtä pitkiä kuin verholehdet. 10–30 hedettä ja yksi tai kaksi, joskus viisi emiä ovat suljettuina verhiöputkeen. Niistä muodostuu yksi tai kaksi karvaista tuppiloa, jotka ovat suljettuina verhiöputken sisällä. Jokaiseen hedelmään muodostuu yksi tai kolme, harvoin viisi noin 2 millimetriä pitkää, sileää ja kiiltävää siementä.

Levinneisyys 
Sukuun kuuluvien noin 20 lajin levinneisyysalue ulottuu Keski-, Itä- ja Kaakkois-Aasiasta Himalajan itäosaan. Erityisesti lajeja on Koreassa, Indokiinassa, Sumatralla ja Jaavalla. 15 lajia on kotoisin Kiinasta; näistä 12 on siellä kotoperäisiä.

Luokittelu 
Neilliat kuuluvat ruusukasvien heimoon (Rosaceae), alaheimoon Amygdaloideae ja tribukseen Neillieae. Suvun löysi David Don vuonna 1825. Hän antoi suvulle skotlantilaisen kirjanpainajan ja kasvitieteilijän Patrick Neillin (1776–1851) mukaan nimen Neillia.

Lajeja 
Sukuun kuuluu noin 20 lajia. Viimeaikaiset fylogeneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että seppelvarpujen suku (Stephanandra) kuuluu neillioihin ja on ehkä syntynyt neillioiden risteytyessä sukulaistensa kanssa. Tämän vuoksi aiemmin Stephanandra-sukuun luokitellut lajit luetaan tässä neillioihin.

Seuraavat lajit luokitellaan neillioiden sukuun:

 Neillia affinis
 Neillia breviracemosa
 Neillia densiflora
 Neillia fugongensis
 Neillia gracilis
 Neillia grandiflora
 Neillia hanceana: Kotoisin Kiinasta.
 Siroseppelvarpu (Neillia incisa): Kotoisin Kiinasta, Japanista, Koreasta ja Taiwanilta.
 Neillia jinggangshanensis
 Neillia nakatsu-riparia
 Neillia ribesioides: Kotoisin Kiinasta.
 Neillia rubiflora
 Neillia serratisepala
 Rusoneillia eli neillia (Neillia sinensis): Kotoisin Kiinasta.
 Neillia sparsiflora
 Isoseppelvarpu (Neillia tanakae)
 Puuntoneillia (Neillia thibetica): Kotoisin Sichuanista ja Yunnanista.
 Neillia thyrsiflora: Kotoisin Intiasta, Nepalista, Bhutanista, Indonesiasta, Myanmarista, Vietnamista ja Kiinasta.
 Neillia uekii: Kotoisin Liaoningista ja Koreasta.
 Neillia velutina

Käyttö 
Suvun edustajia käytetään ryhmä- ja aitapensaina. Keski-Euroopassa oksat usein paleltuvat ankarina talvina, mutta kasvavat yleensä uudelleen. Suomen oloissa neilliat eivät menesty.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Neillia 
Flora of China: Neillia
Mikrokasetti

Mikrokasetti on äänen tallennusväline, jonka Olympus esitteli vuonna 1969. Se käyttää saman levyistä magneettinauhaa kuin C-kasetti, mutta on paljon pienempi kasetti. Käyttämällä ohuempaa nauhaa ja puoli- tai neljännesnauhannopeutta, Mikrokasetti voi tarjota vertailukelpoisen tallennusajan C-kasettiin. Alkuperäinen vakiomikrokasetti, MC60, tarjoaa 30 minuuttia äänitystä per puoli sen vakionopeudella 2.4 cm/s, ja kaksinkertaista kestoa 1.2 cm/s; MC90, joka on saatavilla muutamilta valmistajilta, tarjoaa 45 minuuttia per puoli 2.4 cm/s. Toisin kuin C-kasetissa, tallennusnopeuden valinta oli tarjolla alkuperäisille tallentimille ja monille muille; nauha myös kelautui vastakkaiseen suuntaan, oikealta vasemmalle. Monissa soittimissa oli tarjolla jatkuvasti vaihteleva nopeus transkriptiota varten. Mikrokasetteja on enimmäkseen käytetty äänen nauhoittamiseen. Erityisesti ne ovat yleisessä käytössä sanelukoneissa ja vastaajissa. Mikrokasetteja on myös käytetty tietokoneiden tietojen tallennuksessa ja musiikin tallentamisessa. Jälkimmäisessä tarkoituksessa stereolaitteiston tallennuslaitteet on valmistettu 1982, ja Hifi-tyyppiä varten myytiin Mikrokasetteja, jotka käyttävät Type IV ("Metallia", ts. päällystetty puhtaalla metallilla) -nauhaa. Tämä oli Olympukselta yritys ansaita rahaa Walkman-markkinoilla; yksi malli, Olympus SR-11, jossa oli sisäänrakennettu radio ja joka tarjosi lisävarusteena stereo Tie-Clip-mikrofonin, joka teki yksikön jossain määrin suosituksi konserttikävijöiltä, jotka halusivat nauhoittaa konsertit, joihin osallistuivat ilman, että kiinnittävät huomioita suuremmilla, täysikokoisilla kasettinauhureilla. Molemmat näistä "High-Fidelity"-Mikrokasettinauhureista ja erityisistä Type IV-nauhoista, joita he tarvitsivat, olivat suhteellisen kalliita ja rajoitetusti saatavilla, joten järjestelmää ei siis hyväksytty laajalti ja Olympus lakkautti ne kahden vuoden kuluttua. Paristojen käyttöikä oli myös ongelma, koska Type IV-nauhan vaatima korkea virta yhdistettynä tuon ajan paristotekniikkaan, tarkoittaen, että uudet alkaliparistot saattoivat loppua kahdessa tunnissa, kun laite oli tallennustilassa. "Vakiomikrokasetteja” käytetään edelleen underground-musiikkipiireissä kokeellisten musiikki ja kenttätallenteiden/äänen tallentamiseen ja jakeluun, lähinnä niiden Lo-Fi- ominaisuuksien vuoksi. Mikrokasettiin verrattava tuote on Philipsin kehittämä Minikasetti ja Dictaphonen kehittämä Picokasetti. Näistä kolmesta formaatista Mikrokasetti on yleisin. Vuonna 1992 Sony julkaisi NT memo-tallennus järjestelmän, joka mahdollistaa pienen kasetin digitaaliselle tallennukselle. Mikrokasetin tasaus aika vakio: Type I (Rauta) 200 μs ja Type IV (Metalli) 120 μs.

Tallennusvälineet
Äänentoistotekniikka
Rúben Vinagre

Rúben Gonçalo Silva Nascimento Vinagre (s. 9. huhtikuuta 1999 Charneca de Caparica) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen puolustaja tai vasen keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Sporting Lissabonin organisaatioon mutta pelaa kauden 2022–2023 lainalla Englannin Valioliigan Evertonissa. Aiemmin hän on pelannut Englannissa Wolverhampton Wanderersin joukkueessa.

Vinagre siirtyi vuonna 2015 Sportingista ranskalaisseura AS Monacon junioreihin. Vuonna 2017 hän siirtyi Englantiin Wolverhampton Wanderersiin lainalle ja vuosi myöhemmin Wolverhamptonin omistukseen. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Englannin mestaruussarjassa yhdeksän ottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella Wolverhampton pelasi Valioliigaa, jossa Vinagre pelasi 17 ottelua ja niissä seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 16 ottelua, joista kuusi avauskokoonpanossa. Wolverhampton ylsi Eurooppa-liigassa puolivälieriin ja Vinagre pelasi siinä kahdeksan ottelua, joista kuusi ottelua avauskokoonpanossa.

Vinagre on pelannut Portugalin eri juniorimaajoukkueissa kymmeniä otteluja. Hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2016 ja pelasi täydet minuutit Portugalin kaikissa viidessä ottelussa joukkueen voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2018. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Pedro Neto

Pedro Lomba Neto (s. 9. maaliskuuta 2000 Viana do Castelo) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Wolverhampton Wanderersia.

Neto aloitti liigauransa Bragan joukkueessa toukokuussa 2017 ja teki maalin ensimmäisessä liigaottelussaan Nacionalia vastaan. Kausina 2017–2019 hän oli lainalla italialaisseura Laziossa ja pelasi jälkimmäisellä kaudella Serie A:ssa neljä ottelua, yhteensä runsaat 40 minuuttia. Kesällä 2019 Lazio osti hänet omakseen mutta myi pian Englantiin Wolverhampton Wanderersille. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 29 ottelua, joista yhdeksän ottelua avauskokoonpanossa. Kauden ensimmäisen liigamaalinsa hän teki uudenvuodenpäivänä Watfordia, toisen tammikuun puolivälissä Southamptonia ja kolmannen kesäkuussa West Ham Unitedia vastaan. Syksyllä 2019 hän pelasi Eurooppa-liigan karsinnoissa kolme ottelua ja teki maalin armenialaista Pyunik Jerevania vastaan. Varsinaisessa Eurooppa-liigassa hän pelasi kauden aikana kahdeksan ottelua, joista kolmesti avauskokoonpanossa, ja teki maalin ensimmäisessä neljännesvälieräottelussa kreikkalaista Olympiakosia vastaan.

Neto on pelannut Portugalin eri juniorimaajoukkueissa kolmisenkymmentä maaottelua. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019 hän tuli vaihtopelaajana kentälle Portugalin kaikissa kolmessa ottelussa.

Lähteet 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Kurjenjalat

Kurjenjalat (Comarum) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, joka aiemmin luokiteltiin osaksi hanhikkien (Potentilla) sukua.

Kuvaus 
Kurjenjalat ovat monivuotisia pystyvartisia ruohoja tai varpuja. Vuorottaiset lehdet ovat sulkasuonisia. Kukat kerääntyvät yleensä pieniksi kukinnoiksi. Vaalea tai punertava kukkapohjus on muodoltaan litteä tai lautasmainen ja turpoaa hedelmien kypsyessä. Verholehtiä on viisi; toisin kuin monilla muilla kasveilla ne eivät putoa pois. Punaisia, violetteja tai valkoisia terälehtiä on myös viisi. Heteitä on jopa 25, palhot ovat säiemäisiä tai rihmamaisia ja ponnet pallomaisia. Emejä on lukuisia. Kromosomiluku on n = 7.

Lajit 
Suku sisältää yhden tai kaksi lajia:
 Comarum palustre – kurjenjalka eli suokurjenjalka
 Comarum salesovianum (joskus sisällytetty edelliseen)

Lähteet
Jokelainen

Jokelainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

Aili Jokelainen (1924–2019), professori ja kodin teknologian tutkija
Frans Jokelainen (1890–1933), jääkärivänrikki
Jarkko Jokelainen (s. 1970), toimittaja ja rumpali
Niklas Jokelainen (s. 2000), jalkapalloilija
Mikonkorpi

Mikonkorpi on Järvenpään 17. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin itärajalla. Se rajoittuu idässä Sipooseen, etelässä Tuusulaan. Mikonkorven kautta kulkee 1950-luvulla rakennettu Lahdentie, joka alun perin oli valtatie mutta nykyisin seututie 140. Myöhemmin rakennettu moottoritie, Lahdenväylä, joka on osa valtatietä 4, on Mikonkorven länsirajana Satumetsän ja Satukallion kaupunginosia vastaan.  Myös Keravanjoki kulkee Mikonkorven kautta lähellä Sipoon rajaa.

Historia 
Mikonkorven alueen länsiosaan Sotakylään rakennettiin kaikkiaan 11 taloa 1940-luvun alussa sotainvalideille ruotsalaisin lahjoitusvaroin. Rakennukset sijoittuvat vapaasti rinnemaastoon. Myöhemmin alueelle on rakennettu piharakennuksia, laajennusosia sekä uusia asuinrakennuksia. Alueen perusluonne on kuitenkin säilynyt alueella Tokkakujan ja Hirvikadun välissä korttelissa 1713. Sotakylän omakotialue on maakunnallisesti arvokas kulttuuriympäristö.

Lähteet 
 Kaavaselostus 
 Asemakaavan selostus, Mikonkorven omakotitontit 12.11.2015
 Keski-Uudenmaan maakuntamuseon lausunto Järvenpään Mikonkorven asemakaavan muutosluonnoksesta 9.10.2015

Viitteet 

Järvenpään kaupunginosat
Rautajärvi (täsmennyssivu)

Rautajärvi voi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimenä 
 Rautajärvi, järvi Enontekiöllä
 Rautajärvi, kuivatettu järvi Humppilassa
 Rautajärvi, järvi Pälkäneellä
 Rautajärvi, kylä Pälkäneellä
 Rautajärvi, järvi Tampereella.

Sukunimenä
 Martti Rautajärvi, ent. Blomgren (1868–1927), opettaja ja koulunjohtaja, maanviljelysneuvos

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Pentti Rautajärvi, kansakoulunopettaja ja suojeluskuntalainen Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla

Katso myös 
 Rautjärvi (täsmennyssivu)

Järvien täsmennyssivut
Arvo Wiitanen

Arvo Oskar Wiitanen (8. heinäkuuta 1902 – 8. syyskuuta 1961) oli suomalainen eversti ja sotilasasiamies.

Wiitanen ylennettiin everstiksi 1954. Hän oli Topografikunnan päällikkönä 1954–1956 ja sen jälkeen Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa vuosina 1956–1959. Hän toimi yhteysupseerina, kun Neuvostoliiton puolustusministeri marsalkka Rodion Malinovski vieraili Suomessa 23. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 1961. Heti vierailun jälkeen Wiitanen sairastui vakavasti ja kuoli syyskuun alkupuolella. Sairaalassa ollessan hän kertoi vierailun kokemuksista 14. heinäkuuta puolustusvoimain komentajan sijaiselle kenraaliluutnantti Viljaselle. Viljanen laati keskustelun perusteella raportin, jonka vastaanottajina olivat kenraali Sakari Simelius ja puolustusministeri Lars Björkenheim.

Wiitasen puoliso oli venäläissyntyinen Elisabeth Wiitanen, o.s. Kozlowsky (1908–1995), jonka isä oli Suomessa emigranttina asunut kenraalimajuri Aleksandr Kozlowsky.

Julkaisuja 
Nimellä A. O. Wiitanen :
 Puna-armeijan tykistö ja sen taisteluohjesääntö vertailun valossa. Tiede ja ase 3/1935

Lähteet 

Suomalaiset everstit
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1961 kuolleet
Näkinpuisto

Näkinpuisto on Helsingin Sörnäisiin 1980- ja 1990-luvulla rakennettu kerrostaloalue. Se nousi purettujen Wärtsilän teollisuuslaitosten paikalle. Hakaniemen torilta koilliseen sijaitseva Näkinpuisto rajautuu luoteessa Hämeentiehen, koillisessa Haapaniemenkatuun, kaakossa Sörnäisten rantatiehen ja lounaassa Näkinkujaan.

Suunnitteluvaiheessa Merihaka II -työnimellä tunnetun alueen rakentamisen piti alkaa jo vuonna 1976, mutta kaavoitusriitojen, tehdasrakennusten suojelupyrkimysten ja valitusten vuoksi kaava valmistui vasta 1981 ja ensimmäinen talo 1983. Alueen ensimmäisestä korttelista käydyn suunnittelukilpailun voitti arkkitehtitoimisto Gullichsen-Kairamo-Vormala, kilpailun toisesta korttelista arkkitehdit Matti K. Mäkinen, Erkki Forsman ja Mauri Tommila. Kolmas kortteli annettiin Eero Valjakan suunniteltavaksi.  Alueen rakensi valtaosin Rakennuskunta Haka, joka oli tehnyt myös viereisen Merihaan. Suomen 1990-luvun alun lama kaatoi Hakan, ja Skanska teki valmiiksi kesken jääneen Näkinkuja 6:n vuokratalon. Viimeinen alueen tonteista, Näkinkuja 8, myytiin Alfred A. Palmbergille, joka rakensi sille omistusasuntoja. Valmiiksi alue saatiin 1996. 

Valtiokonttorille rakennettiin Näkinpuiston eteläkulmaan toimitalo Sörnäisten rantatien varrelle. Rakennuksen eteläpuolelle rakennettiin kevyen liikenteen pitkä Näkinsilta, joka johtaa Sörnäisten rantatien yli Merihakaan. Vuosien 2022–2023 aikana Näkinsilta korvataan uudella.

Gullichsen-Kairamo-Vormalan alkuperäisessä suunnitelmassa joitakin teollisuusrakennuksia ja savupiippu olisi säilytetty, mutta lopulta niistä säilyi vain Haapaniemenkadun ja Sörnäisten rantatien kulman rakennus, joka muutettiin toimistotiloiksi. Ne eivät menneet kaupaksi ja taloon muutti rakennusliike Haka.

Historiaa
Alueen vanhimmat teollisuusrakennukset oli rakennuttanut 1860-luvulla Oskar Osberg ja August Baden Hämeentien eli silloisen Itäisen Viertotien varrelle. 1880-luvulla teollisuusalueella alkoi toimia Osbergin ja Baden konepajasta ja Siltarakennus Oy:stä syntynyt Kone- ja Siltarakennus Oy, joka liitettiin 1930-luvulla Wärtsilään. Jo 1940-luvun taitteessa aluetta kaavailtiin asuinkäyttöön arkkitehti Dag Englundin toteutumattoman suunnitelman mukaisesti. Kun Wärtsilä siirtyi alueelta muualle, alueen omistajaksi tuli Rakennuskunta Haka vuonna 1974.

Tunnettuja asukkaita
Presidentti Tarja Halonen ja hänen puolisonsa Pentti Arajärvi ovat asuneet Näkinpuistossa vuodesta 2012 lähtien.

Katso myös
Elannon kortteli

Lähteet

Sörnäinen
Helsingin korttelit
Wärtsilä
Rasmus Kainulainen

Rasmus Kainulainen (s. 1. helmikuuta 1997 Hollola) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa F-liigassa pelaavaa Esport Oilersia, jonne hän siirtyi vuonna 2019. Aiemmin hän pelasi liigaa lahtelaisessa LASB:ssa.

Kainulainen aloitti salibandyn pelaamisen Hollola-46 juniorijoukkueessa, jossa pelasi kaksi vuotta vanhempien kanssa. Sieltä hän siirtyi LASB:iin, jossa hän pelasi kauteen 2018–2019 saakka. Kainulainen on pelannut 31 ottelua kansainvälisellä tasolla. Rasmus on erityisesti tunnettu juoksutaidostaan.

Rasmus Kainulaisen pikkuveli Justus Kainulainen on myös maajoukkuepelaaja, ja veljekset ovat pelanneet samoissa liigajoukkueissa.

Lähteet 
 Kuka oli maajoukkueen nopein, kestävin tai ketterin? - Katso tulokset ja kuinka kehittymistä seurataan
 Kaksi Kainulaista pelaa Ruotsia vastaan viikonloppuna
 Positiivinen velikulta” - luonnonlapsi Rasmus Kainulainen johdattaa LASB:ia kohti Salibandyliigan pudotuspelejä

Viitteet 

Suomalaiset salibandyn pelaajat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Pra di Tori

Pra di Tori on laskettelurinne Skiarea Carezzan talviurheilukeskuksessa San Giovanni di Fassassa Italiassa.

Pra di Tori -rinteessä järjestetään lumilautailun maailmancupin parisuurpujottelu- ja paripujottelukilpailuja.

Lähteet 
 Lifts & Slopes carezza.it 
 Carezza Slope Map dolomitisuperski.com 
 FIS Snowboard World Cup 2019 in Carezza carezza.it 
 Results – Carezza fis-ski.com 

Italian laskettelurinteet
Trenton maakunta
Historia (kaunokirjallisuus)

Historia (history) oli varhaismodernissa englannissa käytetty kaunokirjallisuuden genremääritelmä. Sillä kuvattiin sellaista proosamuotoista fiktiota, joka sijoittui menneeseen aikaan ja joka väitti kuvaavansa tarkasti ja luotettavasti todellisia tapahtumia.

Historia ymmärrettiin romaanista erilliseksi lajityypiksi, sillä romaanilla tarkoitettiin lähinnä aikalaisyleisölle tuttuun aikaan ja paikkaan sijoittuvaa realistista proosaa. Teoksen pituudella ei ollut väliä, eli novellimittainenkin teksti saattoi olla ”romaani”. Romaanista ja historiasta erillinen lajityyppi oli vielä romanssi, joka historian tavoin sijoittui menneisyyteen, mutta oli avoimen fantastinen ja seikkailullinen kertomus rakkaudesta ja sankarillisista urotöistä.

Siinä missä romanssigenre palautui keskiajan ritariromantiikkaan, kaunokirjallinen historia vertautui tieteelliseen historiankirjoitukseen ja sekoitti todellisia ja keksittyjä tapahtumia. Toden ja sepitteen rajaa hämmensi se, että aikakauden historiankirjoitus oli hyvin spekulatiivista ja tieteellinen käytäntö salli kerronnan täydentämisen tutkijan uskottaviksi katsomilla otaksumilla. Lisäksi historiankirjoitukselta edellytettiin kronologisessa järjestyksessä etenevää tarinallista narratiivia ja opettavaista sisältöä. Tieteellinen historiankirjoitus olikin tyylillisesti lähellä elämäkerran, muistelman ja romaanin kaltaisia genrejä. Vastaavasti kaunokirjallisuuden yläkäsitettä ei vielä ollut, vaan romaanikirjallisuus ymmärrettiin historiallisen elämäkerran sepitteelliseksi vastineeksi.

Kaunokirjallisuuden määritteleminen historiaksi yleistyi 1700-luvulla, kun tositarinoiksi väitettyjen romaanien ja romanssien esiinmarssi oli heikentänyt elämäkertojen uskottavuutta. Käytännössä genrerajat olivat kuitenkin hyvin epämääräisiä ja määritelmiä käytettiin usein keskenään ristiriitaisissa merkityksissä. Esimerkiksi Ephraim Chambersin Cyclopædia, or an Universal Dictionary of Arts and Sciences mainitsee historian eräänä merkityksenä romanssin: satumaisen mutta sisäisesti johdonmukaisen kuvauksen kirjailijan sepittämistä seikkailuista. Fiktion järjestelmällinen markkinointi joko tositarinoina tai käännöksinä vanhoista käsikirjoituslöydöistä hämärsi toden ja tarun rajaa entisestään. Myöskään tiede ja retoriikka eivät vielä olleet eriytyneet selvästi omiksi traditioikseen. Vuosisadan loppuun mennessä romaanikirjallisuuden ja historiankirjoituksen erot olivat kuitenkin muodostuneet jo varsin selkeiksi.

Historian kaunokirjalliseksi perilliseksi muotoutui nykyaikainen historiallinen romaani. Toisin kuin ”historia”, historiallinen romaani ei pelkästään sijoitu menneeseen vaan sen kuvaamat fiktiiviset tapahtumat nivoutuvat elimellisesti todellisen historian käännekohtiin. Tällaisen kirjallisuuden ajatellaan yleensä syntyneen vasta Ranskan suuren vallankumouksen (1789–1799) jälkeen, jolloin ymmärrettiin, että menneisyys ei ole pelkästään staattinen miljöö vaan maailma voi muuttua nopeasti ja radikaalisti.

Katso myös 

 Pseudokäännös

Lähteet

Viitteet 

Kaunokirjallisuuden lajityypit
Näennäishistoria
Adenostoma

Adenostoma  on ruusukasvien heimoon kuuluva pensassuku, joka sisältää vain kaksi lajia:
 Adenostoma fasciculatum – chamissepensas
 Adenostoma sparsifolium

Molemmat lajit kasvavat luonnonvaraisina Kalifornian rannikolla ja Baja Californiassa. Lisäksi chamissepensas kasvaa luonnonvaraisena Kalifornian Sierra Nevadassa.

Suvun molemmilla lajeilla on jäykät, lineaariset lehdet, jotka ovat järjestäytyneet vuorottain tai rykelmiin oksia pitkin. Kermanvalkoiset kukat kasvavat huiskilomaisissa kukinnoissa; niillä on kukkapohjus kuten kaikilla muillakin ruusukasveilla.

Lähteet
Adenostoma sparsifolium

Adenostoma sparsifolium on ruusukasvien heimoon kuuluva monirunkoinen puu tai pensas, joka on kotoisin Etelä-Kalifornian ja pohjoisen Kalifornian niemimaan kuivilta rinteiltä. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.

Kuvaus 
Adenostoma sparsifolium -lajin tunnistaa etenkin pitkistä roikkuvista varsista ja kuoresta irtoavista nauhoista. Kuten lajinimi sparsifolium kertoo, kasvilla on pienet, rihmamaiset lehdet. Adenostoma sparsifolium -lajin läheisin sukulainen on samaan sukuun kuuluva ja huomattavasti yleisempi chamissepensas (Adenostoma fasciculatum).

Ekologia 
Adenostoma sparsifolium esiintyy chaparralin korkeimmissa kerroksissa juuri lumirajan ylä- ja alapuolella. Parhaiten laji viihtyy pohjoiseen suuntautuvilla ubac-rinteillä noin 4 000 metrin korkeudessa. Alempana se kasvaa samoilla alueilla Quercus berberidifolia ja Ceanothus crassifolius -lajien kanssa, ylempänä se sekoittuu sianpuolukkakasvustoihin.

Kuten sukulaisensa chamissepensas, Adenostoma sparsifolium kykenee nopeasti kasvamaan uudelleen tulipalon jälkeen.

Lähteet 
 

sparsifolium
Fallon Sherrock

Fallon Sherrock (s. 1. heinäkuuta 1994) on englantilainen dartsinpelaaja.

Sherrock on voittanut naisten sarjassa Zuiderduin Mastersin vuonna 2015 ja BDO World Trophyn vuonna 2018 sekä yltänyt loppuotteluun World Mastersissa vuonna 2014 ja BDO-liiton MM-kilpailuissa vuonna 2015.

Sherrock kilpaili joulukuussa 2019 kaikkien aikojen viidentenä naisena PDC-liiton MM-kilpailuissa ja ylsi ensimmäisenä naisena otteluvoittoon. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella englantilaisen Ted Evettsin 3–2 ja toisella kierroksella 11:nneksi sijoitetun itävaltalaisen Mensur Suljovićin 3–1. Kolmannella kierroksella Sherrock hävisi maailmanrankingissa sijalla 22 olevalle Englannin Chris Dobeylle erin 2–4.

Lähteet 

Englantilaiset dartsinpelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Siroseppelvarpu

Siroseppelvarpu eli pikkuseppelvarpu (Neillia incisa) on ruusukasvien heimoon ja neillioiden sukuun kuuluva koristekasvi, joka aiemmin luokiteltiin kuuluvaksi seppelvarpujen (Stephanandra) sukuun.

Ulkonäkö ja koko 
Siroseppelvarpu on 1,5–2,5 metriä korkea kesävihanta ja nopeakasvuinen pensas, jolla on ohuet, kaarevat, karmiininpunaiset versot. Kasvin lehdet ovat 2–4,5 senttimetriä pitkät, syvälohkoiset; syksyllä niissä on voimakas ruskaväri.

Kaksineuvoiset, toukokuun loppupuolella tai alkukesällä puhkeavat kukat ovat valkoisia, halkaisijaltaan noin 5 millimetriä; ne ovat kerääntyneet kukkasarjoiksi versojen päihin. Karvainen, noin 2 millimetriä pitkä hedelmä kypsyy syys-lokakuussa. Siemenet ovat pallomaisia.

Levinneisyys 
Siroseppelvarpu on kotoisin Kiinasta (Liaoning, Shandong) ja muualta Itä-Aasiasta Japanista (Hokkaidō, Honshū, Kyūshū, Shikoku), Koreasta ja Taiwanilta. Japanissa laji on erittäin yleinen.

Elinympäristö 
Laji kasvaa luonnossa matalien vuorten rinteillä, usein purojen varsilla.

Käyttö 

Siroseppelvarpua on viljelty koristekasvina Pohjois-Amerikassa vuodesta 1872 lähtien. Nykyisin taimitarhat viljelevät lajia yleisesti koristeeksi Yhdysvalloissa ja laji on levinnyt luontoon Yhdysvaltain Virginian osavaltiossa. Lajin arvellaan tulevaisuudessa valtaavan kaikki Pohjois-Amerikan lauhkeat metsät.

Venäjälle laji vietiin vuonna 1959; ensimmäisen yksilön korkeus oli 33-vuotiaana 1,5 metriä, latvan halkaisija 220 senttimetriä.

Lisääminen 
Kasvia on helppo lisätä siemenistä ja pistokkaista, jotka juurtuvat hyvin ilman esikäsittelyä.

Talvenkestävyys 
Talvenkestävyys on keskimääräinen. Vaikeina talvina kasvi jäätyy lumen yläpuolella, mutta toipuu nopeasti keväällä. Oksat on suositeltavaa taivuttaa maahan loppusyksyllä. Menestymisvyöhykkeet Venäjällä: 3a (-37,2 – -40 °C), 7b (-12,2 – -15 °C).

Lajikkeita 
 Neillia incisa 'Crispa'. Korkeus 50–80, latvan halkaisija 150 senttimetriä. Ryppyiset lehdet ja pienet, huomaamattomat kukat. Käytetään maanpeitekasvina.

Lähteet 

Neilliat
Matti Oinonen

Niilo Matti Oinonen (23. joulukuuta 1897 Tampere – 25. syyskuuta 1946) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, pioneeriupseeri ja pioneeritaktiikan opettaja ja uudistaja. 

Matti Oinonen suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin B-kurssin Markovillassa 1918–1919. Hän kävi Sotateknillisen koulun 1927–1929 ja Sotakorkeakoulun 1933–1935 saaden yleisesikuntaupseerin arvon 1937. Oinonen oli 1935–1939 Sotakorkeakoulun ja Sotateknillisen koulun linnoitusopin ja pioneeritaktiikan opettajana. Opettajana ollessaan hän uudisti pioneeritaktiikan opetuksen Suomessa. Sotavuosina Oinonen toimi muun muassa IV armeijakunnan ja Kannaksen Ryhmän pioneerikomentajana.

Oinonen joutui sotavuosien jälkeen syytteeseen ns. Oeschin-Neron tapauksessa jonka yhteydessä oli vuosina 1941–1942 ammuttu laittomasti 51 venäläistä sotavankia Kannaksen Ryhmän alaisissa sotavankikomppanioissa. Oinosen allekirjoittama käsky linnoitustöissä käytettyjen vankien kohtelusta edellytti äärimmäistä ankaruutta ja välitöntä teloitusta niskurointitapauksissa. Oinonen tuomittiin 23. helmikuuta 1945 kahden vuoden ja kuuden kuukauden vankeusrangaistukseen tahallisesta virkarikoksesta. Oikeusministeri Urho Kekkonen piti tuomiota liian lievänä ja Korkein oikeus palautti jutun takaisin sotaylioikeuden uuteen käsittelyyn huhtikuussa 1945. Oinosta syytettiin nyt yllytyksestä 18 sotavangin murhaan. Tässä vaiheessa Oinonen ilmoitti että aloite kyseisiin käskyihin oli tullut kenraaliluutnantti Lennart Oeschilta. Oinonen joutui jutun käsittelyn aikana syyskuussa 1945 sairaalahoitoon ruuansulatusvaivojen takia ja hänellä todettiin kasvain. Sotaylioikeus tuomitsi Oinosen heinäkuussa 1946 11 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Oinonen kuoli syyskuussa 1946 oltuaan vangittuna vuoden ja yhdeksän kuukauden ajan. Matti Oinonen on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.

Julkaisuja 
 Kenttätyöohjesääntö II, Teknillinen osa. 1931, Väinö Vainion kanssa
 Vesistötaisteluohjeita. 1939, Nordgrenin kanssa
 Kenttätyöopas. 1939
 Taktillinen opas XII, Vesistötaistelu. 1940
 Kenttävarustustyöt. 1941
Nimellä N. M. Oinonen:
 Kenttävarustus- ja tietöiden suunnitteleminen ja johtaminen divisioonassa, huomioon ottaen nykyiset esikunnan vahvuudet ja työnjaon. Tiede ja ase 3/1935

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pioneerit historian kuvastimessa. Kirjoittanut majuri M. Oinonen, Hakkapeliitta, 23.06.1936, nro 25-26, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset everstit
Suomalaiset opettajat
Sotarikoksista vankeuteen tuomitut
Pioneerijoukot
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
Papu Gómez

Alejandro Darío Gómez eli Papu Gómez (s. 15. helmikuuta 1988 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa.

Gómez edusti kotimaassaan Arsenal de Sarandía ja San Lorenzoa. Kesällä 2010 hän siirtyi italialaisseura Cataniaan, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana Serie A:ssa 106 ottelua ja teki niissä 16 maalia. Kauden 2013–2014 hän edusti ukrainalaisseura Metalist Harkovaa ja pelasi Ukrainan jalkapalloliigassa 23 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Elokuussa 2014 Gómez siirtyi italialaiseen Atalantaan. Kaudella 2016–2017 hän teki Serie A:ssa 37 ottelussaan 16 maalia, muun muassa hattutempun huhtikuussa Genoaa vastaan. Tuosta kaudesta alkaen hän toimi joukkueen kapteenina. Gómez pelasi Atalantassa kaikkiaan 209 pääsarjaottelua ja teki niissä 50 maalia. Kaudella 2018–2019 Atalanta ylsi Italian cupissa loppuotteluun ja Gómez teki molemmissa välieräotteluissa Fiorentinaa vastaan maalin.

Gómez pelasi kaudella 2017–2018 Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua ja teki maalin Evertonia sekä Lyonia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Mestarien liigan alkulohkossa joukkueensa kaikki kuusi ottelua sekä kolme pudotuspeliä ja teki maalin alkulohkon kotiottelussa Dinamo Zagrebia vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Mestarien liigan alkulohkossa joukkueensa kaikki kuusi ottelua ja teki maalin vierasottelussa FC Midtjyllandia vastaan.

Tammikuussa 2021 Gómez siirtyi espanjalaisseura Sevillaan.

Gómez pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 kaksi ottelua, joissa molemmissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle. Argentiina voitti kisoissa kultaa. Argentiinan A-maajoukkueessa Gómez on pelannut neljä ottelua. Ensimmäisessä maaottelussaan kesäkuussa 2017 Singaporea vastaan hän teki maalin. Myöhemmin samana vuonna hän pelasi myös Perua, Venäjää ja Nigeriaa vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Papu Gómezin tilastot Soccerway-sivustolla 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt