joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karbamaatit

Karbamaatit ovat karbamiinihaposta (NH2COOH) johdettuja orgaanisia yhdisteitä. Karbamaatti, karbamaattiesteri ja karbamiinihapot ovat orgaanisessa synteesissä läheisesti toisiinsa liittyviä funktionaalisia ryhmiä. Karbamaattiestereitä nimitetään myös uretaaneiksi.

Karbamaatteja käytetään monipuolisesti muun muassa lääketieteessä ja hyönteismyrkkyinä.

Karbamaatit ovat koliiniesteraasi-inhibiittoreita eli ne heikentävät hermosoluissa toimivan koliiniesteraasin toimintaa. Karbamaatit eivät rikastu vaan ne hajoavat helposti. Torjunta-aineina karbamaatteja pidetään hieman turvallisempina verrattuna organofosfaatteihin, koska ensimmäisten myrkytysoireiden ja tappavan annoksen väli on pidempi.

Karbamaatteja 
Aldikarbi (C7H14N2O2S), CAS-numero 116-06-3
Karbaryyli (C12H11NO2), CAS-numero 63-25-2
Karisoprodoli (C12H24N2O4), CAS-numero 78-44-4
Metyylikarbamaatti (C2H5NO2), CAS-numero 598-55-0
Etyylikarbamaatti (C3H7NO2), CAS-numero 51-79-6
Propyylikarbamaatti (C4H9NO2), CAS-numero 627-12-3
Butyylikarbamaatti (C5H11NO2), CAS-numero 592-35-8
Pentyylikarbamaatti (C6H13NO2), CAS-numero 638-42-6
Heksyylikarbamaatti (C7H15NO2), CAS-numero 2114-20-7
Heptyylikarbamaatti (C8H17NO2), CAS-numero 4248-20-8
Oktyylikarbamaatti (C9H19NO2), CAS-numero 2029-64-3
Nonyylikarbamaatti (C10H21NO2), CAS-numero 6319-49-9
Dekyylikarbamaatti (C11H23NO2), CAS-numero 39819-61-9
Bentsyylikarbamaatti (C8H9NO2), CAS-numero 621-84-1

Aiheesta muualla 

Biomi.org: Ympäristömyrkyt
Medicina.fi: Torjunta-aineet, Orgaaniset ympäristömyrkyt, Karbamaatit  (pdf)
IUPAC Gold Book: Carbamates 

Funktionaaliset ryhmät
Karbamaatit
Hyönteistorjunta-aineet
Atlético de Rafaela

Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela on argentiinalainen jalkapalloseura, joka pelaa tällä hetkellä Argentiinan  pääsarjassa. Seura tunnetaan paremmin nimellä Atlético de Rafaela. Se on perustettu 13. tammikuuta 1907.

Historia lyhyesti 

Joukkue perustettiin Rafaelan kaupungissa Santa Fe Provincessa 1907 nimellä Club Atlético de Rafaela. Nimi muutettiin vuonna 1915 Club Atlético de Rafaelaksi. Vuonna 1988 nimeksi tuli nykyinen nimi Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela.

Joukkue nousi  Argentiinan 1.divisioonaan vuonna 2003 pelattuaan 14 vuotta 2. divisioonassa. Vierailu pääsarjatasolla jäi kuitenkin lyhyeksi, koska seura putosi takaisin 2.divisioonaan heti ensimmäisen kauden päätteeksi. 2009 seura oli taas lähellä nousua takaisin 1.divisioonaan, mutta nousu toteutui vasta toukokuussa 2011.

Lähteet

Aiheesta muualta  
 Seuran virallinen sivusto

Argentiinalaiset jalkapalloseurat
Markku Nieminen

Markku Nieminen -nimisiä henkilöitä ovat:

 Markku Nieminen, kulttuurintutkija ja kirjailija
 Markku Nieminen (s. 1987), lentopalloilija
 Markku Nieminen (s. 1956), raviohjastaja
 Markku Nieminen, näyttelijä
 Markku S. Nieminen (s. 1948), kardiologi ja professori
Luumukehrääjä

Luumukehrääjä (Odonestis pruni) on kookas, oranssinruskea yöperhoslaji. Se on Euroopassa eteläinen laji, jota on tavattu Suomesta vain muutaman kerran.

Koko ja ulkonäkö 
Luumukehrääjä on lämpimän oranssinruskea, kookas perhonen, jonka naaras on selvästi koirasta kookkaampia ja rotevaruumiisempi. Etusiipien poikki kulkee kaksi tummanharmaata poikkiviirua, ja siiven kärkiosassa erottuu heikosti punaruskea aaltoviiru. Siiven keskellä on valkoinen, ohuelti tummareunainen ja muodoltaan pyöreä keskitäplä. Naaraan etusiiven kärki on hieman ulkoneva ja siiven ulkosyrjä aaltoileva. Koiraan siiven reuna on suora. Takasiivet ovat jokseenkin yksivärisen oranssinruskeat. Ruumis on tukeva, kauttaaltaan karvainen ja siipien tapaan oranssi. Huulirihmat ovat pitkät mikä tekee päästä pitkänomaisen. Koiraan tuntosarvet ovat naaraan tuntosarvia leveämmin sulkamaiset.

Levinneisyys ja lentoaika 
Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja jatkuu idässä Venäjän ja Keski-Aasian poikki Japaniin, Himalajalle ja Intiaan asti. Pohjoismaissa se on tavattu vain Tanskan Bornholmista vuonna 1954 ja Suomesta muutamia kertoja. Suuressa osassa Länsi-Eurooppaa luumukehrääjä on hävinnyt 1950-luvun jälkeen. Suomessa luumukehrääjä on erittäin harvinainen harhailija, jota on tavattu alle 20 kertaa Etelä-Karjalan ja itäisen Uudenmaan rannikkoseudulta, ensimmäisen kerran vuonna 1999. Kaikki suomalaiset yksilöt on tavattu elo-syyskuun vaihteessa Virolahdelta Pernajaan ulottuvalta alueelta. Etelämpänä Euroopassa se lentää kahtena sukupolvena ensin touko-kesäkuussa ja uudelleen elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Luumukehrääjä elää lehtimetsissä, pensaikkoisilla niityillä ja hedelmätarhoissa. Molemmat sukupuolet lentävät yöllä, ja koiraita tulee valolle, naaraita hyvin harvoin. Nopea parittelu tapahtuu aamuyöllä ja paritellut naaras munii noin 300 munaa yksittäin tai pieninä ryhminä puiden oksille ja lehdille. Toukat kuoriutuvat pari viikkoa myöhemmin ja kasvavat noin 30 mm:n pituisiksi ennen talvehtimistaan. Toukka talvehtii silkistä rakentamansa kotelon sisällä ja aktivoituu uudelleen keväällä. Talvehtimisen jälkeen toukka on aktiivinen öisin ja viettää piilottelevaa elämää. Täysikasvuinen toukka koteloituu oksistoon rakentamansa kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää kolmesta neljään viikkoa.

Ravintokasvi 
Toukka syö monien lehtipuiden lehtiä, aivan erityisesti kuitenkin kirsikoita (Prunus) ja muita hedelmäpuita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Karvakehrääjämäiset
Yleisö

Yleisö on joukko ihmisiä, jotka seuraavat esitystä, puhetta tai tapahtumaa. Joskus yleisö myös osallistuu tapahtumaan, esimerkiksi improvisaatioteatteriin.

Mediatutkimus
Teatteri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Jesús Agustín López de Lama

Jesús Agustín López de Lama (s. 25. joulukuuta 1929) on espanjalaissyntyinen, Boliviassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin passionistien papiksi 14. maaliskuuta 1954 ja nimitettiin Corocoron prelaatiksi sekä Casae Calanaen titulaaripiispaksi 10. kesäkuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Jorge Manrique Hurtado ja Gennaro Maria Prata Vuolo.

López de Lama erosi titulaaripiispan arvostaan 5. marraskuuta 1977 ja prelaatin tehtävistä 5. syyskuuta 1991.

Lähteet 

Espanjalaiset papit
Bolivialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Moskovan juutalainen teatteri

Moskovan valtiollinen juutalainen teatteri (, lyhenne GOSET, ГОСЕТ) oli Moskovassa 1920–1940-luvuilla toiminut neuvostoliittolainen jiddišinkielinen ammattiteatteri.

Teatteri sai alkunsa Aleksei Granovskin Pietarissa vuonna 1918 perustamasta valistusasiain kansankomissariaatin juutalaisesta teatteristudiosta. Vuonna 1920 se siirrettiin Moskovaan, jossa se nimettiin Moskovan valtiolliseksi juutalaiseksi kamariteatteriksi. Vuonna 1925 siitä tuli Moskovan valtiollinen juutalainen teatteri. Granovskin ohjaaman näyttelijäryhmän tunnetuimpia jäseniä olivat Solomon Mihoels ja Veniamin Zuskin. Lavastajina toimivat muun muassa Marc Chagall, Natan Altman ja Robert Falk. Šolom Aleichemin, Abraham Goldfadenin, Itshok Leibuš Peretsin ja Mendele Moiher-Sforimin kansanomaisten näytelmien pääteemana oli vallankumousta edeltäneen juutalaisyhteisön elämä.

Vuonna 1928 juutalainen teatteri teki menestyksekkään vierailun Itävaltaan, Saksaan ja Ranskaan. Ohjaaja Granovskin jäätyä länteen teatterin johtajaksi tuli Mihoels. Vuonna 1930 sen yhteyteen perustettiin näyttelijäkoulu, josta myöhemmin muodostettiin Moskovan juutalainen teatteriopisto. Mihoelsin ja ohjaaja Sergei Radlovin tavoittelemaa uutta neuvostoliittolaista ohjelmistoa edustivat muun muassa Ijehezkil Dobrušinin, David Bergelsonin ja Perets Markišin näytelmät. Suurimmaksi taiteelliseksi menestykseksi muodostui kuitenkin Shakespearen Kuningas Lear vuonna 1935.

Lokakuussa 1941 teatteri evakuoitiin Taškentiin, josta se palasi Moskovaan vuonna 1943. Teatterin viimeiseksi menestyskappaleeksi jäi Mihoelsin ohjaama musiikkinäytelmä Freilehs. Mihoelsin murhan jälkeen taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Zuskin, joka pidätettiin joulukuussa 1948. Teatteri lakkautettiin vuonna 1949 Stalinin juutalaisvastaisen kampanjan aikana.

Moskovan lisäksi valtiollisia juutalaisteattereita toimi 1920–1940-luvuilla myös Ukrainassa ja Valko-Venäjällä.

Lähteet

Neuvostoliiton teatterit
Moskovan historia
Juutalaisuus
Under Lock and Key

Under Lock and Key on yhdysvaltalaisen glam metal -yhtye Dokkenin kolmas studioalbumi. Albumin julkaisi Elektra Records vuonna 1985.

Albumilta julkaistiin kolme singleä: ”In My Dreams”, ”It’s Not Love” ja ”The Hunter”, jotka menestyivät kohtalaisesti. Albumin avausraita ”Unchain the Night” sai jonkin verran radiosoittoa.

Albumi saavutti Yhdysvalloissa platinarajan myytyään yli miljoona kappaletta. Se nousi korkeimmillaan 32. sijalle Billboard 200 -listalla.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. Mick Brown, Don Dokken, George Lynch ja Jeff Pilson.

Kokoonpano
Don Dokken – laulu, kitara
George Lynch – kitara
Jeff Pilson – basso, koskettimet, taustalaulu
Mick Brown – rummut, taustalaulu

Dokkenin albumit
Vuoden 1985 albumit
Benjamin Bailly

Benjamin Bailly (s. 22. toukokuuta 1990 Liège) on belgialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2004. Vuonna 2007 hän sijoittui kolmanneksi Ranskan Elite-mestaruussarjassa. Samana vuonna Bailly sijoittui viidenneksi Formula A -mestaruussarjassa. Vuonna 2008 hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault WEC -sarjassa. Seuraavana vuonna Bailly voitti Ranskan Formula 4 -sarjan mestaruuden. Vuonna 2010 hän kilpaili F2-sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Vuonna 2013 Bailly kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa saavuttamatta pisteitä.

Belgialaiset autourheilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Scurrilous

Scurrilous on kanadalaisen metalliyhtye Protest the Heron kolmas kokopitkä albumi. Se julkaistiin 22. maaliskuuta 2011, Kanadassa Underground Operationsin ja Yhdysvalloissa Vagrantin kautta. Albumin ensimmäinen single ”C’est La Vie” julkaistiin 3. helmikuuta 2011. Yhtyeen mukaan albumi on tähän asti heidän progressiivisin tuotoksensa. Albumin kansitaide on otettu ”Scurrilous”-nimisestä maalauksesta, jonka on maalannut yhtyeen basistin Arif Mirabdolbaghin isoisä Jafar Petgar.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Japanin-versio

Kokoonpano 
Yhtye
 Rody Walker – laulu
 Luke Hoskin – kitara, laulu
 Tim Millar – kitara, laulu
 Arif Mirabdolbaghi – bassokitara, laulu
 Moe Carlson – rummut

Vierailevat muusikot
 Jadea Kelly – laulu kappaleessa ”Hair-Trigger”
 Chris Hannah – laulu kappaleessa ”Sex Tapes”
 Julius Butty – taustalaulu
 Porter Hoskin

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Protest the Heron albumit
Vuoden 2011 albumit
Ismail ibn Sharif

Ismail ibn Sharif eli Ismail Verenhimoinen (1645 tai 1646–1727) oli Marokon sulttaani 1672–1727. Euroopassa koulutetun armeijan avulla hän sai kuriin maata vaivanneen anarkian.

Sulttaanilla kerrotaan olleen sadoittain lapsia. Vuodelta 1703 on tieto, että hänellä olisi ollut 867 lasta, joista 525 poikaa ja 342 tytärtä, ja hänen 700. poikansa syntyi 1721.

Lähteet

1640-luvulla syntyneet
Vuonna 1727 kuolleet
Marokon sulttaanit
Talk That Talk

Talk That Talk on barbadoslaisen laulaja Rihannan kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 18. marraskuuta 2011. Levyn julkaisi Def Jam Recordings. Levy vuodettiin Internettiin 12. marraskuuta.

Kappaleet

Arvostelut 
 Allmusic: 
 The Daily Telegraph: 
 Pitchfork Media: 6/10
 Rolling Stone:

Julkaisut

Lähteet 

Rihannan albumit
Vuoden 2011 albumit
R&B-albumit
Hong Kong Catholic Cathedral of the Immaculate Conception

Hong Kong Catholic Cathedral of the Immaculate Conception () on roomalaiskatolinen kirkko, joka kuuluu Hongkongin roomalaiskatoliseen hiippakuntaan. Kirkko sijaitsee Hongkongissa Kiinan kansantasavallassa. Alkuperäinen kirkko rakennettiin vuonna 1859, mutta se paloi maan tasalle. Nykyistä kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1883 ja se vihittiin käyttöön vuonna 1888. Vuonna 1952 kirkon katto korjattiin ja vuonna 1980 kirkon alttari restauroitiin.

Lähteet 

Hongkongin rakennukset ja rakennelmat
Katedraalit
Kiinan kirkot
Kivikirkot
Porte d’Aix

Porte d’Aix tai Porte Royale on riemukaari Marseillen kaupungissa Ranskassa. Porttia alettiin rakentaa 6. marraskuuta 1825, ja se valmistui vuonna 1839. Porte d’Aix’n riemukaari rakennettiin Ludvig XVI:n muistolle. Porte d’Aix’n ulkoasu on kopioitu Tituksen riemukaaresta, joka sijaitsee Roomassa. Riemukaaren arkkitehtina toimi Michel-Robert Penchaud. Riemukaari restauroitiin vuonna 2003.

Galleria kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Riemukaaret
Marseille
Ranskan rakennukset ja rakennelmat
Seksin ABC

Seksin ABC on suomalainen animaatiosarja, jota esitettiin vuonna 2010 Yle TV2 -kanavalla.

Äänirooleissa

Jaksot

Lähteet 
 Sarjan kotisivut

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Bianchi (täsmennyssivu)

Bianchi voi tarkoittaa seuraavia:

 Bianchi, italialainen polkupyörävalmistaja
 Bianchi Bisiklet, turkkilainen polkupyörävalmistaja
 Bianchi, kunta Italian Calabriassa
 Bianchi, muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Andrea Bianchi (s. 1925), italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
 Bruno Bianchi (1955–2011), ranskalainen sarjakuvataiteilija
 Carlos Bianchi (s. 1949), argentiinalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Daniela Bianchi (s. 1942), italialainen näyttelijä
 Emilio Bianchi di Cárcano (1930–2021), argentiinalainen katolinen piispa
 Enrico Bianchi (s. 1930), sveitsiläinen soutaja
 Gabriele Bianchi (1901–1974), italialainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikin opettaja
 Giovanni Bianchi (1918–2003), italialainen katolinen piispa
 Jules Bianchi (1989–2015), ranskalainen autourheilija
 Kenneth Bianchi (s. 1951), yhdysvaltalainen sarjamurhaaja
 Lucien Bianchi (1934–1969), belgialainen autourheilija
 Mansueto Bianchi (1949–2016), italialainen katolinen piispa
 Mauro Bianchi (s. 1937), italialais-belgialainen kilpa-autoilija
 Ottavio Bianchi (s. 1943), italialainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Pierpaolo Bianchi (s. 1952), italialainen ratamoottoripyöräilijä
 Pietro Bianchi (1895–1962), italialainen painonnostaja
 Pietro Bianchi (1883–1965), italialainen telinevoimistelija
 Rolando Bianchi (s. 1983), italialainen jalkapalloilija
 Valentin L. Bianchi, Valentin Bianki (1857–1920), venäläinen lintutieteilijä.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Pyynikin seurakunta

Pyynikin seurakunta oli Tampereella toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta kuului Tampereen seurakuntayhtymään.

Pyynikin seurakunnan alueeseen kuuluivat Pyynikin, Pyynikinrinteen, Amurin, Särkänniemen ja Kaakinmaan kaupunginosat Hämeenpuiston länsipuolella. Pyynikin seurakuntaan kuului vuoden 2013 alussa 7 613 jäsentä .

Pyynikin seurakunnan vt. kirkkoherrana toimi seurakunnan loppuvuosina Ari Rantavaara.

Historia 
Pyynikin seurakunta on perustettu vuoden 1953 seurakuntajaossa, jolloin Tuomiokirkkoseurakunnasta erotettiin Härmälän, Kalevan, Pyynikin ja Viinikan seurakunnat. Seurakunta lakkautettiin 7. tammikuuta 2014 ja samalla perustettiin uusi Tampereen tuomiokirkkoseurakunta, joka koostuu aiemmista Kalevan ja Pyynikin seurakunnista ja Tampereen tuomiokirkkoseurakunnasta.

Kirkko ja muut tilat 
Aleksanterin kirkko sijaitsee Pyynikin kirkkopuistossa. Kirkko vihittiin käyttöön 1881 ja arkkitehtuuriltaan se edustaa lähinnä uusgotiikkaa, jossa on eri tyylisuuntien vaikutusta. Kirkkoon mahtuu 1 300 henkeä. Aleksanterin kirkon vuonna 2008 valmistuneessa kryptassa on seurakuntasali 80 hengelle. 
Pyynikin kirkontupa sijaitsee osoitteessa Mustanlahdenkatu 21 A. Kirkontuvan saliin mahtuu 60 henkeä. 
Pyynikin seurakuntakoti sijaitsee osoitteessa Kisakentänkatu 18. Rakennuksessa on aiemmin sijainnut pappila, joten talo tunnetaan Pyynikin pappilana. Seurakuntasaliin mahtuu 50 henkeä, Roosaan huoneeseen 20 henkeä. Alakerrassa sijaitsee partiotiloja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Panoraamakuvia Aleksanterin kirkosta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Pyynkin seurakunnan verkkosivut

Tampereen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Talentia (lehti)

Talentia-lehti on sosiaalialan edunvalvonta- ja ammattilehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1974 lähtien ja sitä julkaisee Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia ry.

Päätoimittajana toimii Kaisa Yliruokanen. 

Lehti ilmestyi aiemmin Sosiaalityöntekijä-nimisenä. Nimimuutos tehtiin vuonna 2002 samassa yhteydessä, kun Sosiaalityöntekijäin Liitto ry muutti vuonna 2002 nimensä Talentiaksi.

Talentia-lehti käsittelee sosiaali- ja varhaiskasvatusalan edunvalvontaa ja työhyvinvointia, sosiaali- ja varhaiskasvatusalalla tehtävää työtä ja ihmisiä sekä alan koulutusta ja tutkimusta sekä kansainvälisiä virtauksia. Lehti ilmestyy 8 kertaa vuodessa yleensä 52-sivuisena. Sen painos on 27 500. Lehti on Talentian jäsenlehti.

Talentia-lehden lukijoista yli 90 prosenttia on naisia. Lukijoiden keski-ikä on noin 40 vuotta.  Lukijat työskentelevät sosiaali- ja varhaiskasvatusalan ohjaus-, asiantuntija-, lähiesimies- ja johtotehtävissä. Lukijoista 4 500 on sosiaalialan korkeakouluopiskelijoita ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa.

Talentia-lehti on Aikakauslehtien Liiton jäsen.

Talentia-lehden erikoisnumerot

30 päivää 
30 päivää -lehti on Talentia-lehden lastensuojeluun keskittyvä erikoisjulkaisu, jossa käsitellään laajaa lastensuojelun kenttää ehkäisevästä työstä sijaishuoltoon, unohtamatta alan tutkimusta ja kansainvälisiä virtauksia, rahoitusta ja politiikkaa. Lehti ilmestyy kerran vuodessa. Sen saavat lastensuojelussa työskentelevät Talentian jäsenet Talentia-lehden liitteenä. Lehti on luettavissa myös sähköisesti. Lehden painos on 7 000 kappaletta.

Kasvu 
Kasvu on erikoisammattilehti, joka käsittelee päivähoidon ja varhaiskasvatuksen ammatillisia asioita lapsen ja päivähoidon työntekijöiden, perheiden ja laajemmin perhepalveluiden näkökulmasta – unohtamatta lastenkulttuuria, tutkimusta ja kehittämistä. Kasvu postitetaan Talentia-lehden mukana varhaiskasvatuksen opettajille, päiväkodin ja varhaiskasvatuksen johtajille ja asiantuntijoille, jotka ovat Talentian jäseniä. Lehti ilmestyy 2 kertaa vuodessa. Lehti on luettavissa myös sähköisesti. Lehden painos on 11 200 kappaletta.

Jane&Paulo 
Jane&Paulo on nykyisille ja tuleville sosiaalialan korkeakouluopiskelijoille suunnattu julkaisu, joka tarjoaa lukijoille näkökulmia ja ideoita sosiaalialan opiskeluun ja opiskeluaikana tehtyihin valintoihin, työelämään sijoittumiseen ja työelämässä toimimiseen sekä ammatti-identiteetin kasvuun. Jane&Paulo postitetaan Talentia-lehden mukana Talentian opiskelijajäsenille. Irtonumerot jaetaan oppilaitosvierailuilla uusille sosiaalityön ja sosionomi (AMK) -opiskelijoille ja opettajille. Ilmestyy kerran vuodessa. Lehti on luettavissa sähköisesti. Lehden painos on 6 500 kappaletta.

Tutkiva sosiaalityö 
Talentia-lehti ja Sosiaalityön tutkimuksen seura julkaisevat yhteistyössä kerran vuodessa ilmestyvän verkkojulkaisun Tutkiva sosiaalityö. Julkaisu on katsaus siihen, mitä sosiaalityössä tutkitaan juuri nyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Talentia-lehti verkko: Talentia-lehti.fi
Julkaisija: Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia ry
Talentia eJulkaisut

Suomalaiset ammattilehdet
Suomalaiset yhteiskunnalliset lehdet‎
Valkama

Valkama tai Walkama on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aarne Valkama (s. 1969), yhdistetyn hiihtäjä
 Antti Valkama (1889–1974), metsänhoitaja ja ampuja, metsäneuvos
 Elisa Valkama (1861–1937), arkkiveisujen tekijä
 Erik Valkama (s. 1970), kitaristi
 Esko Valkama (1924–2007), jalkapalloilija
 Hannes Valkama (1876–1952), kirkkoherra, rovasti ja kansanedustaja (kansallinen edistyspuolue)
 Heikki Valkama (s. 1975), Image-lehden päätoimittaja
 Hilda Valkama-Mantsinen (1899–1991), runoilija
 Johanna Valkama (s. 1982), kirjailija
 Jorma Valkama (1928–1962), korkeushyppääjä
 Jouni Valkama (s. 1972), säveltäjä, sanoittaja ja kitaristi
 Juha Valkama (s. 1973), koripalloilija ja valmentaja
 Juhani Valkama (s. 1981), laulaja, lauluntekijä ja muusikko
 Kaarlo Valkama (1908–1980), sovittaja, saksofonisti, trumpetisti, viulisti, säveltäjä, sanoittaja ja musiikkipedagogi
 Leevi Valkama (1915–2000), kirjallisuudentutkija, professori
 Maria Valkama, televisio- ja radiotoimittaja
 Martti Valkama (1912–1994), varatuomari, pankinjohtaja ja Kokoomuksen kansanedustaja
 Meri Valkama (s. 1980), tutkiva journalisti, kirjailija ja viestinnän asiantuntija
 Pentti Valkama (1916–1939), yleisurheilija, aitajuoksija
 Reino Valkama (1906–1962), näyttelijä
 Reino Valkama (1909–1979), jalkapalloilija ja urheilujohtaja
 Ritva Valkama (1932–2020), näyttelijä ja koomikko
 Saana Valkama (s. 1994), suomalainen jääkiekkoilija
 Saana Valkama (s. 2003), suomalainen jalkapalloilija.
 Samuli Valkama (s. 1974), elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Sisko Valkama (1931–1996), kirjailija
 Tauno Valkama (1923–2001), uimari ja paralympiavoittaja
 Tuija Valkama (s. 1934), pikajuoksija
 Tuula Valkama (1937–2018), iskelmäsanoittaja
 Urho Walkama (1916–1974), laulaja ja elokuvanäyttelijä
 Utria Valkama (1931–2008), soitinrakentaja
 Wäinö Valkama (1877–1948), kansakoulunopettaja, pankinjohtaja, kunnallisneuvos ja Kokoomuksen kansanedustaja
 Yrjö Valkama (1887–1944), poliitikko ja Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja
 Yrjö Valkama (1894–1975), kenraalimajuri
 Yrjö Valkama (1913–1986), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos.
Kotihoidon tuki

Kotihoidon tuki on avustus, jonka Suomessa Kansaneläkelaitos maksaa alle kolmevuotiaan lapsen hoitamiseen. Lasta voi hoitaa isä, äiti tai muu hoitaja, kuten sukulainen. Lapsi voi olla myös yksityisen päivähoidon tuottajan hoidossa, jolloin perhe voi hakea joko kotihoidon tukea tai yksityisen hoidon tukea.

Kotihoidon tuki maailmalla
Norjassa kotihoidon tukea (kontantstøtte) maksetaan alle kaksivuotiaan lapsen kotona hoitamisesta. Ruotsissa ja Tanskassa kotihoidon tuki riippuu asuinkunnasta. Saksassa on elokuussa 2013 otettu käyttöön kotihoidon tuki alle kolmevuotiaan lapsen hoitamiseksi, ja se on suuruudeltaan 150 euroa.

Kotihoidon tuki Suomessa
Kotihoidon tuki jakaantuu hoitorahaan ja hoitolisään, joista hoitolisä riippuu perheen tuloista. Perheen yli kolmevuotiaista lapsista voi saada kotihoidon tukea, mikäli perheessä on vähintään yksi alle kolmevuotias lapsi, josta kotihoidon tukea maksetaan.

Kotihoidon tuki maksetaan Kelan kautta, mutta kustannuksista vastaa kunta. Useat kunnat maksavat lakisääteisen vähimmäismäärän ylittävää kuntalisää, jonka ehdot vaihtelevat. Joillakin paikkakunnilla erillistä kuntalisää haetaan suoraan kunnalta tai kaupungilta (esim. Tuusula), kun taas toiset kunnat ovat tehneet Kelan kanssa kuntalisäsopimuksen, jonka perusteella Kela maksaa kuntalisän yleisen kotihoidon tuen yhteydessä ilman erillistä hakemusta.

Kotihoidon tuen määrä

 yhdestä alle kolmevuotiaasta 341,06 €/kk
 muista alle kolmevuotiaista sisaruksista kustakin 102,11 €/kk
 yli kolmevuotiaista, alle kouluikäisistä sisaruksista 65,61 €/kk kustakin.

Vaikutus maahanmuuttajien kotoutumiseen 
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) on vuonna 2018 julkaisemassaan tutkimuksessa kritisoinut kotihoidon tukea sen maahanmuuttajanaisia passivoivasta vaikutuksesta Suomessa. Kotihoidon tukea saavat maahanmuuttajaäidit pysyvät kotonaan, minkä johdosta lapsien osallistuminen esikouluun on matalammalla tasolla, ja näin esimerkiksi kielen oppiminen viivästyy.

Vaikutus lapsiin 
Palkansaajien tutkimuslaitos on vuonna 2018 julkaissut tutkimuksen kotihoidon tuen vaikutuksista lapsiin yhdessä Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT:n) kanssa. Kotihoidon tuen käytön ja kuntalisien aineiston pohjalta havaittiin suuremman kotihoidon tuen vähentävän äitien työllisyyttä ja pidentävän kotihoidon jaksojen pituutta. Lapsiin pidempien kotihoidon tuen jaksojen puolestaan havaittiin vaikuttavan suurempana todennäköisyytenä saada huonompi tulos neuvolan testeissä varhaiskasvatukseen osallistuneisiin verrattuna. Toisaalta vaikutusta peruskoulun päättötodistukseen, ylioppilaskirjoitusten arvosanoihin tai toisen asteen kouluvalintaan ei havaittu.

Historia
Ensimmäinen laki lapsen kotihoidon tuesta säädettiin vuonna 1985. Vuonna 1993 lapsen kotihoidontuki tuki yhdessä lapsilisän kanssa siirrettiin Kelan kautta maksettavaksi. Vuonna 1997 lakia uudistettiin niin, että se kattaa myös yksityisen hoidon tuen.

Katso myös
 Subjektiivinen päivähoito-oikeus
 Hyvinvointivaltio

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kela – Kotihoidon tuki
 Findikaattori - kotihoidon tukea saaneiden määrä sukupuolittain

Kansaneläkelaitos
Lastenhoito
Subjektiivinen päivähoito-oikeus

Subjektiivinen päivähoito-oikeus tarkoittaa lasten oikeutta varhaiskasvatukseen, vaikka heidän vanhempansa eivät ole työssä kokopäiväisesti, opiskele päätoimisesti tai ole yrittäjiä. Subjektiivisesta päivähoito-oikeudesta säädettiin vuoden 1985 päivähoitolain uudistuksessa, ja se on koskenut kaikkia alle kouluikäisiä lapsia vuodesta 1996. Vuonna 1973 lasten päivähoidosta säädettiin ensimmäisen kerran tavoitteena tarjota sitä kaikille yleisenä sosiaalipalveluna.

Sipilän hallitus muutti subjektiivista varpäivähoito-oikeutta niin, että se antoi kunnille oikeuden rajoittaa varhaiskasvatusoikeutta kokoaikaisesta 20 tuntiin viikossa esimerkiksi työttömien lapsilta. Eduskunta päätti 11. joulukuuta 2019 poistaa subjektiivisen päivähoito-oikeuden rajoituksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Varhaiskasvatuslaki 540/2018

Lastenhoito
Varhaiskasvatus
Lustdriven

Lustdriven on metallimusiikkia soittavan Kiuas-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin suomessa 31. maaliskuuta 2010. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat mm. 'Winter's Sting' ja 'Kiuassault'.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ilja Jalkanen – laulu
 Markku Näreneva – rummut
 Atte Tanskanen – kosketinsoitin
 Teemu Tuominen – bassokitara, taustalaulu
 Mikko Salovaara – kitara, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Janne Joutsenniemi – kuorolaulu
 Jussi Hultman – kuorolaulu

Tuotanto 
 Janne Joutsenniemi – tuottaja, äänittäjä
 Nino Laurenne – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija
 Sami Boman – orkestraatio (kappaleet 3, 6 & 10)
 Terhi Ylimäinen – valokuvat
 Gustavo Sazes – kansikuva, layout
 Ossi Tuomela – editoija

Arvostelut 
 Angry Metal Guy: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Aiheesta muualla 
 Lustdriven discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2010 albumit
Kiukaan albumit
Janne Joutsenniemen tuottamat albumit
Ihmisen poika (romaani)

Ihmisen poika on Mike Pohjolan vuonna 2011 ilmestynyt kirja, ”omaelämäkerrallinen Jeesus-romaani”. Teoksen elokuvausoikeudet on myyty Hollywood-tuottajalle.

Vastaanotto 
Tähtivaeltajan Elli Leppä nostaa kirjan ongelmista esiin muun muassa juonen toiston ja liiallisen uppoutumisen päähenkilön elämänvaiheiden kuvaukseen. Toistuvat Jeesus-kriisit eivät tarjoa aiheeseen mitään uutta näkökulmaa. Liian yksinkertainen kirjoitustyyli ei päästä lukijaa syvälle päähenkilön ajatuksiin. Juonen olisi pitänyt olla tarinallisempi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ann-Mari Huhtanen: Toinen Jeesus. Ylioppilaslehti 18.3.2011.
 Lauri Keskinen: Mike Pohjolan Pyhä henki. City-lehti 19/2011.
 Ajankohtainen Ykkönen: Mike Pohjola – Ihmisen poika 22.9.2011. Yle Areena.
 Markku Soikkeli: Nuori messias taistelee Turun tautia vastaan. Turun sanomat 2.10.2011.
 Juhani Brander: Väärä profeetta Suamen Turus. Satakunnan kansa 5.10.2011.
 Kuisma Korhonen: Parantaako Jeesus Turun taudin? Helsingin Sanomat 10.10.2011.
 Pasi Ahtiainen: Ihmisen poika. Savon sanomat 10.10.2011.
 Kati Saonegin: Jeesus tulee turkuun. Turun ylioppilaslehti 26.10.2011.
 Otto Lappalainen: Taistelua sieluista Turun kaupunkimaisemassa. Kiiltomato.net 23.11.2011. 
 Kyösti Hagert: Turha tuleminen. Pohjalainen 1.12.2011.

Suomalaiset romaanit
Vuoden 2011 kirjat
Kasvissosekeitto

Kasvissosekeitto on soseutetuista kasviksista valmistettu keitto. Porkkanasta valmistettua kasvissosekeittoa kutsutaan porkkanakeitoksi.

Sosekeitto voidaan tehdä muista ruoista yli jääneistä kypsistä kasviksista, jolloin se pienentää ruoan hävikkiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasvissosekeitto lämmittää Kotiliesi

Keitot
Kasvisruoat
Lääkärien salaliitto

Lääkärien salaliitto tai lääkärisalaliitto oli Neuvostoliitossa hieman ennen Josif Stalinin kuolemaa 1952–1953 paljastettu kuvitteellinen juutalaisten lääkärien salaliitto neuvostojohtajien salamurhaamiseksi. On arveltu, että tapauksen varjolla aiottiin käynnistää uudet, mahdollisesti juutalaisvastaiset poliittiset vainot. Stalinin kuoltua hänen seuraajansa kuitenkin hautasivat asian.

Tapahtumien kulku 

Vuonna 1952 Stalin mainitsi politbyroon istunnossa juutalaisten lääkärien olevan amerikkalaisten ja sionistien agentteja.

Stalin aloitti vainon 13. tammikuuta 1953 julkaisemalla uutistoimisto TASS:in välityksellä Pravdassa artikkelin, jossa väitetty salaliitto paljastettiin. Välittömästi vangittiin 37 henkilöä, mutta lukumäärä kasvoi nopeasti satoihin. Monet juutalaiset lääkärit menettivät työnsä ja heidät vangittiin, lähetettiin GULAGiin tai teloitettiin. Pravda keräsi allekirjoituksia avoimeen kirjeeseen, jossa tunnetut neuvostokansalaiset, mukana useita juutalaisia, tuomitsivat salaliiton. Muun muassa kenraali Jakov Kreizer, laulaja Mark Reizen sekä kirjailijat Veniamin Kaverin ja Ilja Ehrenburg kieltäytyivät allekirjoittamasta kirjettä, eikä sitä lopulta julkaistu.
 
Neuvostoliiton Israelin lähetystössä tapahtui räjähdys 9. helmikuuta 1953. Neuvostoliitto katkaisi diplomaattisuhteet Israelin kanssa 11. helmikuuta. Seuraavana päivänä vangittiin Maria Weizmann, moskovalainen lääkäri ja Israelin ensimmäisen presidentin Chaim Weizmannin sisko.

Stalinin kuoleman jälkeen 
Stalinin kuoltua vangitut lääkärit vapautettiin 31. maaliskuuta sisäministeri Berijan määräyksestä. Neuvostoyleisölle asiasta ilmoitettiin Pravdassa 6. huhtikuuta.  Valtionturvallisuusministeri Mihail Rjumin erotettiin ja myöhemmin teloitettiin syyllisyydestä aiheettomaan vainoon.

Lähteet 

Neuvostoliiton historia
Antisemitismi
Chiriquí

Chiriquí on maakunta Panaman länsiosassa, Costa Rican vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on David, pinta-ala 6 491 km2 ja vuonna 2010 arvioitu väkiluku 416 873.

Alueella on kaksi luonnonsuojelualuetta, meikilpikonnien pesimispaikka La Barquetan luonnonsuojelualue ja merialueelta rajattu Chiriquínlahden kansallispuisto, jossa tavataan valaita, haita, rauskuja ja delfiineitä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Panaman maakunnat
Colón (maakunta)

Colón on maakunta Panaman pohjoisrannikolla. Sen pääkaupunki on  Colón, pinta-ala 4 576 km2 ja vuonna 2010 arvioitu väkiluku 241 928.

Pääkaupunki Colon sijaitsee Panaman kanavan suulla Karibianmeren rannikolla. Maakunnan toinen tunnettu satamakaupunki on Portobelo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Panaman maakunnat
Jeu de paume kesäolympialaisissa 1924

Jeu de paume järjestettiin näytöslajina vuoden 1924 kesäolympialaisissa. Tämä oli toinen ja toistaiseksi viimeinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Aiemmin jeu de paume oli mukana vuonna 1908, jossa se oli mukana virallisena lajina.

1924
Kesäolympialaiset 1924
Sonmoro senjoro

Sonmoro senjoro on Lord Estin viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2011 Hype Recordsin kautta. Albumin ensimmäinen single ”Reggaerekka” julkaistiin 30. toukokuuta 2011. Se sijoittui parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan ykköspaikalle. Reggaerekka-sinkku on myynyt noin 7000 kpl lokakuuhun 2011 mennessä, joka oikeuttaa kultalevyyn. Kappaleen on tuottanut MMEN ja siitä julkaistiin musiikkivideo kesäkuussa. Albumin toinen single ”Juoksen vapaana kaupunkiin” julkaistiin 3. lokakuuta 2011. Musiikkivideon ohjasi 2KG Productions. Albumin kolmantena singlenä julkaistiin kappale "Vuosi vaihtuu" (mukana Mikael Gabriel). Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 33. sijalle ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.

Kappaleet

Tuotanto 
 MMEN 1, 2, 4, 5, 6, 8, 11
 MGI: 3, 10
 Sakke: 7
 S2Sounds: 9

Lähteet 

Lord Estin albumit
MMENin tuottamat albumit
MGI:n tuottamat albumit
Sakke Aallon tuottamat albumit
Vuoden 2011 albumit
Liekkikalat

Liekkikalat (Cepolidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Välimerestä, Atlantista ja indopasifiselta merialueelta.

Lajit ja anatomia
Varhaisimmat liekkikalafossiilit on ajoitettu myöhäiselle eoseenikaudelle. Heimo voidaan jakaa kahteen alaheimoon Cepolinae ja Owstoninae, joissa kummassakin on kaksi sukua. Lajeja heimossa on lähteestä riippuen 7–20, muun muassa intianliekkikala (Acanthocephala indica), liekkikala (Cepola macrophthalma) ja punanuolipyrstö (Owstonia grammodon). Liekkikalat ovat pääasiassa melko pieniä ja harva laji kasvaa yli 40 cm:n mittaiseksi. Suurin laji Cepola rubescens voi saavuttaa 70 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan liekkikalalajit ovat pitkulaisia ja kapenevat pyrstöä kohti. Selkäevä on hyvin pitkä ja melko korkea, ja on eräillä lajeilla yhtenäinen perä- ja pyrstöevän kanssa. Kuono kaloilla on lyhyt ja suu sekä silmät kookkaat. Väriltään liekkikalalajit ovat tyypillisesti keltaisia tai vaaleanpunaisia.

Levinneisyys
Liekkikaloja tavataan Atlantin Euroopan rannikolta, Välimerestä sekä indopasifiselta merialueelta ja Uuden-Seelannin rannikolta. Ne elävät tyypillisesti 30–475 metrin syvyydessä hiekka- tai mutapohjilla. Kalat kaivelevat pehmeään pohjaan käytäviä ja ovat usein kaivautuneena hiekkaan tai mutaan. Lajien ravintoa on eläinplankton. Paikoitellen liekkikaloja kalastetaan ravinnoksi, mutta kaupallisesti ne eivät ole erityisen merkittäviä.

Lähteet

Percoidei
Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinto

Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinto on uusin Pohjoismaiden neuvoston palkinnoista. Se jaettiin ensimmäisen kerran Pohjoismaiden neuvoston 50-vuotisjuhlan yhteydessä 2002, minkä jälkeen palkinto on jaettu vuosittain vuodesta 2005 alkaen. Palkintosumma on 350 000 Tanskan kruunua (noin 47 000 euroa), ja summa jaetaan tasan käsikirjoittajan, ohjaajan ja tuottajan kesken.

Palkinnon tarkoitus on edistää pohjoismaisen elokuvan tuotantoa ja kehittää pohjoismaisia elokuvamarkkinoita sekä pitkällä aikavälillä myös vahvistaa pohjoismaista elokuvaa kansainvälisesti. 

Palkinto myönnetään pitkälle elokuvalle, joka ankkuroituu pohjoismaiseen kulttuuriin, on taiteellisesti arvokas, on ansioitunut taiteellisella omaperäisyydellään ja muodostaa yhtenäisen teoksen. Elokuvia verrattaessa myös luovuus on vaikuttava tekijä. Elokuvan kielen on mieluiten oltava pohjoismainen kieli, jotta se otettaisiin huomioon palkintoa myönnettäessä.

Palkintoa hallinnoi Pohjoismaiden neuvoston lukuun Nordisk Film- & TV-fond. Voittajan valitsee kriitikoista muodostuva tuomaristo, ja heidät on valinnut kunkin maan kansallinen instituutti. Tuomariston jäsenet ovat elokuvan asiantuntijoita. Heidän on oltava riippumattomia oman maansa elokuva-alasta ja heillä ei myöskään saa olla taloudellisia intressejä ehdokaselokuvissa. Kunkin maan ehdokkaan valitsee kansallinen tuomaristo.

Palkitut ja ehdokkaat

Katso myös 
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto

Lähteet

Aiheesta muualla
Pohjoismaiden neuvosto
Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinto
Nordisk Film- & TV-fond
Nordisk Film- & TV-fondin elokuvapalkintosivu

Pohjoismaiden neuvoston palkinnot
Elokuvapalkinnot
Don (vuoden 2006 elokuva)

Don (myös Don: The Chase Begins Again) on Farhan Akhtarin ohjaama intialainen toimintaelokuva vuodelta 2006. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1978 Don-elokuvasta. Elokuva menestyi Intiassa ja ulkomailla. Don esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2007. Se voitti kolme Filmfare Awards -palkintoa; parhaasta elokuvasta, parhaasta miespääosasta ja parhaasta musiikista.

Elokuvassa tavallinen mies Vijay värvätään esittämään alamaailman johtaja Donia.

Näyttelijät

Soundtrack

Palkinnot 
 Asian Film Awards
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan

 Filmfare Awards
 Paras elokuva
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan
 Paras musiikki – Shankar-Ehsaan-Loy

 International Indian Film Academy Awards
 Paras miespääosa – Shah Rukh Khan

 Neuchâtel International Fantastic Film Festival
 Paras aasialainen elokuva

Jatko-osa 
Don 2 sai ensi-iltansa 23. joulukuuta 2011. Shah Rukh Khan, Priyanka Chopra, Boman Irani ja Om Puri jatkoivat rooleissaan. Uusia näyttelijöitä olivat Lara Dutta ja Kunal Kapoor.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 
 

Vuoden 2006 intialaiset elokuvat
Intialaiset toimintatrillerit
Intialaiset uudelleenfilmatisoinnit
Hindinkieliset elokuvat
1202 Marina

1202 Marina on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi G. Neujmin vuonna 1931. Pikkuplaneetta sai nimensä Marina Davidovna Lavrova-Bergin mukaan, joka työskenteli Pulkovon observatoriossa. Ennen kuin tämä asteroidi sai varsinaisen nimensä, se tunnettiin vain tunnuksella 1931 RL. Marina kiertää Aurinkoa päävyöhykkeen ulko-osissa ja on noin 55 kilometrin läpimittainen kappale. Sen pyörähdysaika on noin 9,45 tuntia.

Lähteet
JPL Small-Body Database Browser: 1202 Marina (1931 RL) 
 
IAU Minor Planet Center: Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets 
Numbered minor planets 

Päävyöhykkeen asteroidit
Y Kant Tori Read

Y Kant Tori Read oli yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin 1980-luvun loppupuolella toiminut yhtye.

Historiaa
Amos perusti Y Kant Tori Read -yhtyeen vuonna 1986. Yhtyeeseen kuuluivat alun perin kitaristi Steve Caton, basisti Brad Cobb ja myöhemmin Guns N’ Roses - ja Velvet Revolver -yhtyeissä vaikuttanut Matt Sorum. Yhtyeen albumilla soittivat myös Steve Farris ja Paulinho da Costa. Y Kant Tori Read työskenteli muun muassa tuottaja Joe Chiccarellin ja lauluntekijä Kim Bullardin kanssa. Yhtyeen nimi Y Kant Tori Read (”why can’t Tori read”, suom. ”miksei Tori voi lukea”) tulee siitä, että Amos erotettiin nuorena Peabodyn musiikkikoulusta, koska hän ei halunnut lukea nuotteja vaan soittaa korvakuulolta.

Yhtye julkaisi albumin Y Kant Tori Read vuonna 1988. Albumilta julkaistiin singlet ”The Big Picture” ja ”Cool On Your Island”. Kappaleesta ”The Big Picture” tehtiin musiikkivideo. Albumi ei menestynyt kaupallisesti ja yhtye hajosi pian sen julkaisemisen jälkeen.

Levy-yhtiö Atlantic Records halusi kuitenkin pitää Amosin listoillaan sooloartistina. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Little Earthquakesin vuonna 1992. Amosin saavutettua menestystä sooloartistina monet kuuntelijat kiinnostuivat Y Kant Tori Readin musiikista. Yhtyeen albumista ja singleistä tuli keräilyharvinaisuuksia, koska Amos kieltäytyi julkaisemasta niitä uudelleen. Hän on kuitenkin esittänyt myöhemmin livenä muutamia yhtyeen kappaleita kuten ”Cool On Your Island”. Kappaleen liveversio julkaistiin Amosin kokoelmaboksissa The Original Bootlegs.

Diskografia

Albumit
 Y Kant Tori Read (1988)

Singlet
 The Big Picture (1988)
 Cool On Your Island (1988)

Lähteet

1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Yhdysvaltalaiset popyhtyeet
Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Tori Amos
Cameron Earl

Cameron Earl (1923 Sculcoates, Yorkshire – 18. kesäkuuta 1952 Nuneaton, Warwickshire) oli brittiläinen insinööri. Toisen maailmansodan jälkeen hänet lähetettiin Saksaan opiskelemaan saksalaisten 1930-luvun Grand Prix-autojen tuotantoa. Hän kirjoitti raportin haastattelemistaan Mercedes Benzin ja Auto Unionin suunnittelijoista ja autojen sinikopioista huhti-toukokuussa 1947 ja raportti päätyi myöhemmin brittiläisille moottorisuunnittelijoille. Earl kuoli vuonna 1952 kun hänen testaamansa ERA:n auto kääntyi ympäri Motor Industry Research Associationin testiradalla. Earl kuoli myöhemmin sairaalassa kallonmurtumaan 29-vuotiaana. Earl on epävirallisesti ensimmäinen F1-turmassa kuollut kuljettaja.

Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Brittiläiset insinöörit
Lumi (yritys)

Lumi on suomalainen asustealan yritys, jonka tunnetuimpia tuotteita ovat laukut. Yritys sai syksyllä 2011 muotialan Kultainen vaatepuu -palkinnon.

Yrityksen omistajat ovat Sanna Kantola ja Bruno Beaugrand. He tutustuivat vuonna 1997 opiskellessaan Pariisissa ja menivät sitten Yhdysvaltoihin, jossa Kantola työskenteli laukkusuunnittelijana Ralph Laurenilla ja Beaugrand kellojen suunnittelijana Tiffanylla. Lumi-yrityksen toiminta alkoi saunahatusta, mutta siirtyi pian laukkuihin. Kun yrityksen toiminta laajeni he luopuivat vakityisista työpaikoistaan. Pian he siirtyivät yrityksensä kanssa ensin Pariisiin, sitten Amsterdamiin ja lopulta Suomeen.

Kantola on koulutukseltaan vaatesuunnittelija, Beaugrand teollinen muotoilija. He ovat pariskunta, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet

Suomalaiset vaatetusalan yritykset
Ty the Tasmanian Tiger

Ty the Tasmanian Tiger on kolmiulotteinen tasohyppelypeli PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo GameCubelle. Pelin on kehittänyt Krome Studios ja Electronic Arts julkaisi sen vuonna 2002. Pelille on tehty kolme jatko-osaa.

Pelistä julkaistiin remasteroitu versio PC:lle 21. maaliskuuta 2016. Peli julkaistiin Steam Early Access alustalle. 25. heinäkuuta 2020 julkaistiin remasteroitu versio PlayStation 4:lle.

Pelattavuus 

Pelissä ohjataan Tyta, jonka täytyy kerätä 72 sähkömunaa, joilla käynnistetään talismaanikone, millä paikannetaan viisi talismaania. Talismaaneilla pelastetaan Tyn perheenjäseniä uniajasta. Peli tapahtuu "Rainbow Cliffs" -kallioilla, jotka puolestaan jakautuvat vyöhykkeisiin (zones). Jokaisella vyöhykkeellä on kolme portaalia, joista pääsee eri tasoihin. Tasojen tavoitteena on kerätä sähkömunia, joita voi saada tekemällä tehtäviä, läpäisemällä aikahaasteen, vapauttamalla viisi isopussikaniinia, tai löytämällä tason lopusta. Ty palautuu vyöhykkeelle, kun on löytänyt sähkömunat tai mennyt tason loppuun. Kun Ty on keränyt ainakin 17 sähkömunaa, pelaajan on suunnistettava talismaanikoneelle; kun kone paikantaa talismaanin, se avaa toisen portaalin alkuperäiseen paikkaan, missä täytyy voittaa pomovastus.

Pelaajalla on aluksi annettu 5 elämää. Elämiä voi menettää, jos vastustaja saa lyötyä tarpeeksi monta kertaa tai jos Ty putoaa korkealta. Jos menettää kaikki elämät, ruudulle ilmestyy "Game Over" ruutu. Ty osaa hypätä, uida, purra ja heitellä bumerangeja. Pelaaja aloittaa pelin yleisellä bumerangilla. Bumerangeja voi kehittää keräämällä kultaisia hammasrattaita, joita saa tasoilta. Ne vaihdetaan keksijä koala, Juliukselle vaihdossa.

Juoni 

Muutamia vuosia sitten Cass-johtaja taisteli pussihukkaperhettä vastaan viidestä talismaanista. Cass sai vangittua tiikerit uniaikaan käyttämällä talismaaneja, mutta portaali tuhottiin ja talismaanit hajaantuivat, kiitos Tyn isän. Isopussikaniiniperhe adoptoi viimeisen tasmaniantiikerin, Tyn. Vuosia myöhemmin, bunyip ilmoitti Tylle hänen perinnöstä ja Cass-johtajasta. Tämän jälkeen Ty päätti pelastaa perheensä ja muut. Tyn vanha kaveri, Maurie esittelee hänelle tiedemiehen nimeltään Julius, joka on keksinyt koneen, jolla paikallistetaan talismaanit, ja siirtää hänet niiden luokse. Tyn ystävien avustuksella Ty pääsee lähemmäs Cassia, kunnes he kohtaavat. Kun Ty on taistelemassa Cassin suurta robottia vastaan, ilmestyy tasmaniantiikeri Sly, entinen Cassin puolulainen. Sly pettää Cassin ja heittää Tylle Doomerangin, jolla Tyn isä erotti talismaanit. Ty kukistaa Cassin ja pelastaa perheensä.

Vastaanotto

 GameSpot – 7,5/10
 IGN – 6,8/10
 GamePro – 3,5/5
 Eurogamer – 5/10

Lähteet

Muut lähteet 

 Krome Studiosin sivut
 Ty the Tasmanian Tiger EA sivulla
 Ty the Tasmanian Tiger MobyGamesissa

Vuoden 2002 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Nintendo GameCube -pelit
Xbox-pelit
Windows-pelit
Tasohyppelyt
Pieni runotyttö (televisiosarja)

Pieni runotyttö () on L. M. Montgomeryn Pieni runotyttö -kirjaan ja sen jatko-osiin perustuva kanadalainen televisiosarja. Pääosaa sarjassa näytteli Martha MacIsaac. 

Kanadan valtiollinen televisioyhtiö CBC Television esitti sarjaa 46 jaksoa vuosina 1998–2000. Suomessa Yleisradio esitti sarjan ensimmäisen kerran 2000-luvun alussa ja myöhemmin vuosina 2009-2010 ja 2013.

Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.

Sarja kertoo orvoksi jääneen Emily Byrd Starrin kasvutarinan lapsesta teini-ikään 1800-luvun Kanadassa, pienellä Prinssi Edwardin saarella. Emilyn isä kuolee tapaturmaisesti tytön ollessa 10-vuotias, ja sukulaiset joutuvat paineen alla ottamaan tytön huostaansa. Emily muuttaa asumaan pieneen Blair Waterin kylään Uusi Kuu -nimiselle sukutilalle yhdessä Elisabet-tädin, Laura-tädin ja Jimmy-serkun kanssa, jotka ovat kaikki naimattomia ja lapsettomia. Emily oppii hyvin nopeasti, että hänen tätinsä Elisabet on perheen pää, ja että tädillä on hyvin vahva auktoriteetti muihin sisaruksiin. Emilyn tulinen ja avarakatseinen luonne joutuu heti törmäyskurssille tätinsä konservatiivisen elämänkatsomuksen kanssa, varsinkin kun täti ei siihen saakka ole juurikaan joutunut tekemisiin lasten kanssa. Emilyllä on vaikeuksia sopeutua yhteiseloon Elisabetin kanssa, kun taas Laura-täti ja Jimmy-serkku tuleva tytön kanssa mainiosti toimeen alusta asti.

Aiheesta muualla

Kanadalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
CBC:n televisio-ohjelmat
Mäntynummen koulu

Mäntynummen yhtenäiskoulu on Lohjan Mäntynummen kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 1-9. Koulu on perustettu 1962 Lohjan yhteiskoulu -nimellä ja toimi alkuun Lohjan kauppalassa. Sittemmin koulu on tunnettu Mäntynummen yläasteena, kouluna ja viimeisimmin yhtenäiskouluna ja on sijainnut jo vuosikymmenien ajan Lohjan asemalla. Koulun rehtorina toimii Päivi Tuomi. Koulun hallinnon alaisuuteen kuuluvat myös Pullin ja Lehmijärven koulut. Koulun yhteydessä toimii Mäntynummen päiväkodin esikouluryhmä sekä iltapäiväkerho.

Ylätalo 

Ylätalon puolella ei ole homeongelmia. Siellä on 15 luokkaa (lisäksi terveydenhoitaja, lääkäri ja koulukuraattori). Huoneet on merkitty y-kirjaimella ja luokan numerolla (esimerkki: y 14).

Alatalo 

Mäntynummen yhtenäiskoulun alatalo suljettiin vuoden 2018 keväällä homeongelmien takia ja korvattiin väistötiloilla, jotka on rakennettu koulun hiekkakentälle. Alatalossa oli yhteensä 13 opetusryhmää, jotka kaikki ovat nykyisin väistötiloissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Peda.net: Mäntynummen yhtenäiskoulu esi-6.lk 
Peda.net: Mäntynummen yhtenäiskoulu 7.-9.lk 

Lohjan peruskoulut
Pallopelit kesäolympialaisissa 1924

Pallopelit järjestettiin näytöslajina vuoden 1924 kesäolympialaisissa Stade Olympique Yves-du-Manoirissa, Pariisissa. Lajeina olivat muun muassa baseball, koripallo, lentopallo ja erilaiset viestikilpailut. Tapahtumat pidettiin kolmipäiväisenä 18.–20. heinäkuuta.

Lähteet
VIIIME Olympiade , sivut 627–628 

Kesäolympialaiset 1924
Komppa

Komppa voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimi
 Gustaf Komppa (1867–1949), suomalainen kemisti, Turun yliopiston kansleri 1935–1945
 Ilona Komppa (1912–2002), suomalainen kirjailija
 Jukka Komppa (s. 1958), suomalainen kirjailija
 Kari Komppa (s. 1939), suomalainen jazzsaksofonisti, -säveltäjä, -sovittaja ja yhtyeenjohtaja
 Keijo Komppa (1928–2009), suomalainen näyttelijä
 Petter Komppa, Hassun-Pekko (1852–1922), suomalainen kansanmuusikko ja viulupelimanni
 Ville Komppa (s. 1977), musiikkitoimittaja ja Sibelius-Akatemian opettaja
 Ville Komppa, Directa Oy:n toimitusjohtaja

Muut
 1406 Komppa, päävyöhykkeen asteroidi
Kaulussienet

Kaulussienet (Stropharia) on helttasienisuku. Sukuun kuuluvia lajeja ovat muun muassa isokaulussieni, nurmikaulussieni ja lantakaulussieni.

Osa kaulussienistä, esimerkiksi rikkakaulussieni (Leratiomyces percevalii) ja rantakaulussieni (Leratiomyces magnivelaris), on siirretty toiseen sukuun pengerkaulussienet (Leratiomyces). Lisäksi muun muassa lantakaulussieni (Protostropharia semiglobata) ja haisukaulussieni (Protostropharia umbonatescens) on siirretty sittakaulussienten sukuun (Protostropharia).

Lajeja 
 Isokaulussieni (Stropharia hornemannii)
 Kalvaskaulussieni (Stropharia albonitens)
 Korpikaulussieni (Stropharia pseudocyanea)
 Nuhrukaulussieni (Stropharia inuncta)
 Nurmikaulussieni (Stropharia coronilla)
 Tarhakaulussieni (Stropharia cyanea)
 Viherkaulussieni (Stropharia aeruginosa)
 Viljelykaulussieni (Stropharia rugosoannulata)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 UniProt, Taxonomy: Stropharia