joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Quinton Flynn

Quinton Joseph Flynn (s. 10. lokakuuta 1964 Cleveland, Ohio) on  yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan muun muassa Timonin (Timon ja Pumba) ja Jonny Questin (The Real Adventures of Jonny Quest) äänirooleista 1990-luvulla.

Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi Flynnin sijalle seitsemän laatimassaan kymmenen parhaan videopelien ääninäyttelijän listassa.

Elämäkerta
Flynn opiskeli Bowling Greenin ja Kentin osavaltion yliopistoissa, joista jälkimmäisestä hän valmistui television, radion, elokuvan ja teatterin pariin. Ollessaan vielä Kentin osavaltion yliopistossa hän toimi käsikirjoittajana ja esiintyjänä sketsiohjelmassa Something/Anything, jota esitettiin WKSR-radiokanavalla, jossa Flynn toimi myös DJ:nä. High schoolin aikana Flynn toimi muusikkona perustamassaan The Stop -yhtyeessä. Flynn oli myös isäntänä 120-minuuttisessa The Alternate Beat -ohjelmassa MTV:llä. 

Myöhemmin Flynn matkasi yhdessä serkkunsa kanssa Los Angelesiin, mistä hänen tiensä vei Hollywoodiin. Onni ei kuitenkaan ollut mukana, ja Flynn sai kokea köyhää elämää onnistuen kuitenkin saamaan rooleja teatterinäytelmissä. Samalla Flynn kokeili stand up -komiikkaa yökerhoissa ja onnistui saamaan esisopimuksen Saturday Night Liven ja Jimmy Kimmel Liven ohjelmiin tekemään omia sketsejä. Flynn alkoi myös luomaan omaa sketsikomediasarjaa yhdessä Emmy-palkitun käsikirjoittaja/tuottaja Jeff Nimoyn kanssa. Ohjelman nimeksi tuli In Like Flynn!.

Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelemiseen Flynn päätyi 1990-luvulla, ja hän teki aluksi sivuääniä Aladdiniin ja saman tien päärooleja Katuhaihin sekä Ihmenelosiin, jossa hän korvasi toisella tuotantokaudella Liekkiä ääninäytelleen Brian Austin Greenin. Samoihin aikoihin vuonna 1995 Flynn sai ensimmäisen merkittävän ääniroolinsa, kun Leijonakuningas elokuvista tutut Timon ja Pumba saivat oman televisiosarjansa, jossa Flynn ääninäytteli Timonia. 

Vuotta myöhemmin Flynn sai toisen merkittävän roolinsa sarjasta The Real Adventures of Jonny Quest, jossa Flynn ääninäytteli jälleen sarjan nimikkohahmoa. Sarjan päätyttyä Flynn teki useammin vierailevia rooleja eri animaatiosarjoissa, kuten Akun tehdas ja Jackie Chan seikkailee. 2000-luvulla Flynn alkoi tehdä äänirooleja videopeleihin sekä dubbauksia animesarjoihin. 

Videopeleistä Flynn tunnetaan parhaiten Metal Gear -pelisarjasta tutun Raidenin äänenä. Dubbauksia Flynn on tehnyt muun muassa Narutoon, Bleachiin ja Blood+:aan. Nykyisin Flynn on enimmäkseen tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten Metal Gear Solid 2, Marvel: Ultimate Alliance, Spider-Man: Friend or Foe ja Crash of the Titans. Flynn toimi myös World of Warcraft roolipelin The Burning Crusade -lisäosassa prinssi Kael'thas Sunstriderin ääninäyttelijänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 TV.com
 Anime News Network
 Quinton Flynnin fanilista
 CrystalAcids

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Lucius Aemilius Paullus Macedonicus

Lucius Aemilius Paullus Macedonicus (229 – 160 eaa.) oli roomalainen sotapäällikkö ja valtiomies. Hän voitti Makedonian kuninkaan Perseuksen Pydnan taistelussa 168 eaa. jolloin hän sai lisänimensä Macedonicus.

Hänen isänsä Lucius Aemilius Paullus oli kuollut konsulina Cannaen taistelussa ja hänen sisarensa oli avioitunut Publius Cornelius Scipio Africanuksen kanssa. 

Paullus valittiin ediiliksi vuonna 193 eaa. ja vuonna 191 preettoriksi, minkä jälkeen hän taisteli Hispaniassa lusitaaneja vastaan aina vuoteen 189 eaa. asti. Useiden tuloksettomien vaalikampanjoiden jälkeen hänet valittiin konsuliksi vuonna 182 eaa. yhdessä Gnaeus Baebius Tamphiluksen kanssa, minkä jälkeen Paullus lähetettiin sotaretkelle Lugiaan.

Kolmas makedonialaissota 

Kolmas makedonialaissota syttyi vuonna 171 eaa. Senaatin julistettua sodan Makedonian kuninkaalle Perseukselle, joka oli vahvistanut sotilaallista asemaansa Makedoniassa. Heti samana vuonna Perseus kukisti Publius Licinius Crassuksen johtaman roomalaisen armeijan Kallinikoksen taistelussa.

Vuonna 168 eaa. Paullus valittiin toisen kerran konsuliksi. Tämän jälkeen senaatti käski hänet Rooman armeijan johtoon Makedoniassa. Saman vuoden kesäkuussa Paullus voitti makedonialaiset Pydnan taistelussa päättäen sodan ja vangiten Perseuksen.

Taistelun jälkeen Paullus rankaisi useita makedonialaiskaupunkeja ryöstämällä niitä sekä surmaten ja myyden orjiksi roomalaisvastaisia. Delfoihin hän pystytti Aemilius Paulluksen pylvään voittonsa muistomerkiksi. Kun hän viimein palasi Roomaan suuren sotasaaliinsa kanssa, hän sai voitontriumfin ja lisänimen: Macedonicus (Makedonialainen).

Myöhempi elämä 
Paullus valittiin kensoriksi vuonna 164 eaa., mutta hän sairastui sen jälkeen ja kuoli vuonna 160 eaa.

Hänen elämästään on kirjoittanut muun muassa kreikkalainen historioitsija Plutarkhos.

Lähteet 

 Plutarkhos, Aemilius Paullus
 Poybios Histories XXXII, 8

Viitteet

Kirjallisuutta 

Roomalaiset sotilaat
Roomalaiset poliitikot
200-luvulla eaa. syntyneet
100-luvulla eaa. kuolleet
Circus Maximus (yhtye)

Circus Maximus on vuonna 2000 perustettu norjalainen progressiivista metallia soittava yhtye.

Yhtye aloitti uransa cover-yhtyeenä soittaen esimerkiksi Dream Theaterin ja Symphony X:n kappaleita. Pian he alkoivat tehdä myös omia sävellyksiä. He äänittivät kaksi demoa, jotka saivat kumpikin kriitikoilta hyviä arvosteluja. Lopulta yhtye solmi levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen levy-yhtiön, Sensory Recordsin kanssa. Tämän seurauksena myös italialaisyhtiö Frontiers Records kiinnostui yhtyeestä. Debyyttialbumi The 1st Chapter julkaistiin vuonna 2005 ja toinen albumi Isolate ilmestyi 2007. Levyltä The 1st Chapter kuuluisin kappale on yli 10 minuuttia pitkä Glory Of The Empire. 

Yhtye on saanut valmiiksi kolmannen studioalbuminsa, Nine, työstämisen. Albumin julkaisupäivä on Euroopassa 1. kesäkuuta, ja Yhdysvalloissa 5. kesäkuuta. Albumilta on julkaistu singlenä kappale Reach Within. Albumin on kuvailtu olevan melodisempi mitä edeltävät albumit. Alun perin albumille kaavailtiin nimeä Architect of Fortune, joka onkin intron jälkeen levyn avaava raita.

Diskografia
The 1st Chapter – 2005
Sin 5:53
Alive 5:38
Glory Of The Empire 10:27
Biosfear 5:22
Silence From Angels Above 4:07
Why Am I Here? 6:05
The Prophecy 6:44
The 1st Chapter 19:07
Haunted Dreams 7:12

Isolate – 2007
 A Darkened Mind
 Abyss
 Wither
 Sane No More
 Arrival of Love
 Zero
 Mouth of Madness
 From Childhood's Hour
 Ultimate Sacrifice

NINE – 2012
 Forging" - 1:16
 Architect of Fortune" - 10:12
 Namaste" - 4:02
 Game of Life" - 5:01
 Reach Within" - 4:59
 I Am" - 4:20
 Used" - 4:52
 The One" - 4:00
 Burn After Reading" - 8:48
 Last Goodbye" - 9:59

Norjalaiset progressiiviset metalliyhtyeet
Roctum

Roctum on vuonna 2002 perustettu hämeenlinnalainen rock-yhtye, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa Roctumania vuonna 2006.

Historia

Roctumin nykyinen kokoonpano muodostui vuodesta 2002 alkaen laulaja Stunk Manista, hänen vanhemmasta veljestään, rumpalista The Beastistä, basistista Banana Boysta ja kitaristista nimeltänsä Zikk Brutal, joka korvasi alkuperäisen kitaristin Riku Mäkisen. Vuonna 2003 yhtyeen esiintymiset julkisuudessa jäivät suhteellisen matalaprofiilisiksi Zikkin armeija-ajan takia. Tästäkin pienestä epäkohdasta huolimatta yhtye oli jo ensimmäisenä puolenatoista vuotenaan ehtinyt levyttää kolme demonauhaa: "First Demolition" (2002), "We'll Never Leave You Alone" (2002) ja "Earbreaker" (2003). Kaikki nämä demot nauhoitettiin Hämeenlinnassa paikallisella studiolla ja hyvin minimaalisilla budjeteilla.

Tiiviin keikkailun jälkeen Roctum osallistui Ääni ja Vimma -laulukilpailuun vuonna 2004. Kilpailussa yhtye ylsi välieriin asti, mutta ei päässyt finaaliin. Huomiota kuitenkin herätti epänormaali lavakäyttäytyminen ja vähintäänkin oudot lava-asut. Tästä esimerkkinä basisti Banana Boyn pukeutuminen keijuksi.

Syksyllä 2004 Roctum kirjoitti sopimuksen tamperelaisen levy-yhtiön Turban Recordsin kanssa. Yhtye julkaisikin tätä kautta ensimmäisen CD-singlensä "Sandwich":in kesällä 2005.

Roctumin esikoisalbumi Roctumania julkaistiin kesällä 2006. Kuten jo yhtye itse, myös levy jakoi voimakkaasti mielipiteitä. Vain viikossa levytetty albumi esitti Roctumin suurelle yleisölle likaisilla soundeilla varustettuna hard rockia, metallia, glam- ja punk rockia yhdistelevänä kummajaisyhtyeenä. Levy sisälsi mm. klassikkokappaleet ”What the Fuck”, ”Everything Disappears”, ”The Sailor”, ”Sweet Insanity” ja nimikkokappaleen ”Roctum”.

Promootiovaikeuksien takia yhtye ei saanut esikoisalbumilleen kaipaamaansa huomiota. Tämän vuoksi yhtyeen ja levy-yhtiön Turban Recordsin tiet erkanivatkin vuonna 2007.

Roctum solmi levytyssopimuksen VMC-recordsin kanssa vuonna 2014. Ensimmäinen single "You're An Ass" julkaistiin tammikuussa. Toinen single "So Called Stay" ilmestyi Huhtikuussa 2014.

Diskografia

Albumit 

 Roctumania (2006)
 Domination (2014)
 The Gods of Rock n Roll (2020)

CD-singlet 

 "So Called Stay" (2014)
 "You're An Ass" (2014)
 "Buck Angel" (2010)
 "The City of the Living Dead" (demo 2007)
 "Nothing for X-mas" (2006)
 "Sandwich" (2005)
 "Earbreaker" (Demo), (2003)
 "We'll Never Leave You Alone" (Demo) (2002)
 "First Demolition" (Demo) (2002)

Aiheesta muualla 
 Roctumista koko illan elokuva Muusikoiden.net 30.9.2007
 Rockin jumalat ovat saapuneet Muusikoiden.net 9.5.2006
 Yle - Free Your Mind, 22.4.2004, Roctum Äänessä ja Wimmassa

Suomalaiset rockyhtyeet
Ur jordens djup


Ur jordens djup on Finntrollin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2007. Levy on ensimmäinen, jolla esiintyy yhtyeen nykyinen laulaja Vreth eli Matthias Lillmåns. Levy toi hänen myötä Finntrollin soundiin tummempia vivahteita mm. black metalista. Albumia sanoittamassa oli yhtyeen alkuperäinen laulaja Katla.

Levy sai enimmäkseen hyvää palautetta faneilta tuodessaan vaihtelua Finntrollin soundiin. Levyn kappaleesta ”Nedgång” julkaistiin myös musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Vreth – laulu
 Routa – kitarat
 Skrymer – kitarat, taustalaulu
 Tundra – basso, taustalaulu
 Trollhorn – kosketinsoittimet, akustiset kitarat, banjo, munniharppu, puhdas laulu, taustalaulu
 Beast Dominator – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
 Katla – sanoitukset

Vierailevat muusikot 
 Petri Eskelinen – taustalaulu
 Antti ”Perish” Eräkangas – kitarasoolo kappaleessa ”Maktens spira”

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 7+/10
 Soundi:

Lähteet 

Finntrollin albumit
Vuoden 2007 albumit
Live Extreme, Vol. 2

Live Extreme, Vol. 2 on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Racer X:n vuonna 1992 julkaistu albumi. Albumi on järjestyksessään yhtyeen neljäs albumi ja toinen live-albumi.

Kappaleet 

 "Hammer Away"
 "Poison Eyes"
 "Heart of a Lion (Judas Priest cover)"
 "Moonage Daydream (David Bowie cover)"
 "Sunlit Nights"
 "Give it to Me"
 "On the Loose"
 "Rock It"
 "Detroit Rock City (Kiss cover)"

Kokoonpano 

 Jeff Martin - laulu
 Bruce Bouillet - kitarat
 Paul Gilbert - kitarat
 John Alderete - basso
 Scott Travis rummut

Lähteet 

 Guitar9.com 

Vuoden 1992 konserttitallenteet
Racer X:n albumit
Carl Henrik Ehrenstolpe

Carl Henrik Ehrenstolpe (1753 tai 1754 Ruotsi – 1825 Pärnu, Viro) oli Ruotsissa syntynyt ja Suomeen muuttanut sotilas ja virkamies. Hän oli everstiluutnantti, Haapaniemen kadettikoulun johtaja 1781–1782 ja Oulun läänin maaherra 1809–1820.

Elämäkerta 

Ehrenstolpen sukujuuret ulottuvat Saksan Pommeriin, jossa suvun nimenä oli Brandenburg. Eräs Ruotsiin muuttaneen sukuhaaran jäsen aateloitiin vuonna 1691, jolloin hän otti sukunimekseen Ehrenstolpe. Carl Henrik Ehrenstolpe syntyi aatelisperheeseen Länsi-Götanmaalla 1754. Monien sukulaistensa tavoin Ehrenstolpe muutti Suomeen, jossa hän meni kolmetoistavuotiaana armeijan palvelukseen Turun läänin rykmenttiin.

Ehrenstolpe osallistui Viaporin valtaukseen vuonna 1772. Jakob Magnus Sprengtportenin ja Georg Magnus Sprengtportenin johtama valtaus liittyi kuningas Kustaa III:n tekemään vallankaappaukseen, jolla säätyvallan aika Ruotsissa lopetettiin. Ansioistaan kaappauksessa nuori Ehrenstolpe ylennettiin aliluutnantiksi. Ehrenstolpe sai siirron Savon jalkaväkirykmentin tykistöupseeriksi ja toimi myöhemmin myös opettajana Haapaniemen kadettikoulussa. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan vuosina 1788–1789 ollen uskollinen kuninkaalle koko sodan ajan. Ehrenstolpe erosi armeijasta everstiluutnanttina vuonna 1796.

Kun Suomen sota alkoi, Ehrenstolpe meni suomalaisen lähetyskunnan kanssa Pietariin päästäkseen hyviin väleihin venäläisten kanssa. Georg Magnus Sprengtporten nimitettiin sodan päätyttyä Suomen ensimmäiseksi kenraalikuvernööriksi ja tämän avulla Ehrenstolpe sai nimityksen Oulun läänin maaherraksi tammikuussa 1809.

Ehrenstolpen maaherrakausi kesti vuodesta 1809 vuoteen 1820. Käytännössä Ehrenstolpe erosi tehtävistään jo 1819, jolloin hänen sijaisekseen tuli Oulun läänin seuraava maaherra Samuel Fredrik von Born. Ehrenstolpe ei ollut maaherrana kovinkaan suosittu, mikä johtui toisaalta vaikeista ajoista ja toisaalta Ehrenstolpen omasta luonteesta ja käytöksestä. Sodan jäljiltä koko maan virkakunta oli hajallaan ja lisäksi Ehrenstolpen maaherrakauden alkuvuosiin sattui useita katovuosia. Ehrenstolpe oli aatelissukua eikä epäröinyt näyttää muille ”ylemmyyttään”. Oulussa tällaiseen ei ollut totuttu ja maaherran käytöstä paheksuttiin. Maaherran ja kaupunkilaisten välinen juopa kasvoi niin suureksi, että Ehrenstolpe erosi vuonna 1819.

Ehrenstolpe muutti Viroon, jossa hän kuoli marraskuussa 1825.

Carl Henrik Ehrenstolpen pojasta Carl Johan Ehrenstolpesta tuli kenraalimajuri Venäjän keisarikunnan armeijassa.

Lähteet 

Oulun läänin maaherrat
Ruotsalaiset sotilaat
Suomalaiset everstit
Vuonna 1754 syntyneet
Vuonna 1825 kuolleet
Guatemalan vaakuna

Guatemalan vaakuna on keskiamerikkalaisen Guatemalan valtion virallinen vaakuna. Siinä kaksi kivääriä ja miekkaa nojaavat toisiaan vasten muodostaen kaksi ristiä. Kiväärien muodostaman ylemmän ristin päällä on pergamenttirulla, johon on merkitty päivämäärä 15. syyskuuta 1821, jolloin Väli-Amerikka itsenäistyi Espanjasta. Rullan vieressä on vihreä mayaketsaali. Vaakunaa ympäröi laakeriseppele. Vaakunan suunnitteli sveitsiläissyntyinen taiteilija Jean-Baptiste Frener, joka asui Guatemalassa vuodesta 1854 kuolemaansa 1897 asti.

Laakeriseppele on voiton symboli. Pistimin varustetut Remingtonin kiväärit edustavat Guatemalan tahtoa puolustaa itseään. Miekat kuvastavat kunniaa.

Mayaketsaali on ollut vaakunassa vuodesta 1871, kun presidentti Miguel García Granados määräsi sen. Se symboloi vapautta ja guatemalalaisten itsenäisyyttä ja riippumattomuutta.

Guatemalan vaakuna on myös Guatemalan lipussa. Myös Los Altosin valtio käytti mayaketsaalia lipussaan.

Lähteet

Guatemala
Valtioiden vaakunat
Jukka Tuovinen

Jukka Tuovinen (s. 1965) on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta (2003, 2004, 2005), kolme SM-hopeaa (2002, 2007, 2008) ja yhden SM-pronssin (2017) valmennusurallaan lentopallon Mestaruusliigassa. Lisäksi Tuovinen on voittanut kahdesti Suomen Cupin (2006, 2007).

Tuovisen alaisuudessa keväällä 2001 Rovaniemeltä noin 38 kilometriä sijanneen Perunkajärven urheiluseura Perungan Pojat nousi lentopalloliigaan ja voitti heti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa. Vuosikymmen aiemmin Tuovinen oli aloittanut valmennusuransa Pöljän Ponnistuksessa ykkössarjassa ja valmensi pian Pielaveden Sammon liigakentille. Hänen kolmevuotinen valmennusprojektinsa napapiirillä päättyi keväällä 2003 Suomen mestaruuteen. Tänä aikana PerPo nostettiin Suomen lisäksi myös Euroopan lentopallokartalle. Eurocupissa se kaatoi kotikentällään 2003 Lube Maceratan, joka oli siihen aikaan yksi maailman kovimmista seurajoukkueista. Lapin Kansan mukaan italialaisjoukkueen kaataminen on yksi suomalaisen seurajoukkuelentopallon tähtihetkiä.

Vuotta myöhemmin Tuovinen voitti valmentajana SM-kullan Pielaveden Sammossa. Myös seuraavana keväänä koittivat kultajuhlat. Tuovinen on valmentanut ylimmällä sarjatasolla myös LEKA Volleyta ja Savo Volleyta. Toukokuussa 2020 Lapin Kansa uutisoi Tuovisen palaavan PerPon peräsimeen. Edellisen kerran Tuovinen valmensi PerPoa yhden ottelun verran keväällä 2010, kun PerPo oli potkinut tšekkivalmentaja Pavel Tresnakin tehtävästä.

Peliurallaan Jukka Tuovinen pelasi yleispelaajan ja liberon rooleissa. Hänet tunnettiin pedanttina urheilijana. Lentopallojulkaisu Kiilan mukaan Tuovinen harjoitteli 12 kertaa viikossa, vaikka pelasi lähinnä kolmos- ja kakkossarjan tasolla. Aikuisiällä Tuovinen edusti Pielaveden Sammon lisäksi kasvattajaseuraansa Pöljän Ponnistusta ja kuopiolainen Puijo Wolleyta. Hänen valmennusuransa alkoi kaudella 1991–1992 Pöljän Ponnistuksessa miesten ykkössarjassa pelaajavalmentajana.

Saavutuksia 

 Suomen mestaruus 2003, 2004, 2005
 SM-hopeaa 2002, 2007, 2008
 SM-pronssi 2017
 Suomen Cupin voitto 2006, 2007

Valmennusura 

 1997-1999 Pielaveden Sampo
 2001-2003 Perungan Pojat
 2003-2008 Sampo
 2009-2010 Puijo Wolley (2-sarja)
 2010-2017 Sampo
 2017-2018 LEKA Volley
 2018-2020 SaVo Volley

Lähteet 

Suomalaiset lentopallovalmentajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Vinttikoira

Vinttikoirat kuuluvat FCI:n roturyhmään 10. Vinttikoirien roturyhmään kuuluu FCI:n luokittelun mukaan 13 koirarotua, mutta yleensä vinttikoiriin luetaan kuuluvan myös ryhmään FCI 5 (pystykorvat ja alkukantaiset koirat) kuuluvat vinttikoirat. Vinttikoirien ulkonäkö vaihtelee sileäturkkisesta karheaan ja painon mukaan muutamasta kilosta jopa kuuteenkymmeneen.

Vinttikoirat ovat olleet metsästyskoiria, sillä ne ovat nopeita ja kestäviä juoksemaan riistaa kiinni. Ulkonäöltään nämä koirat ovat pitkäraajaisia ja linjakkaita. Ulkonäöstä näkee, että koirien ruumiinrakenne sopii nopeaan liikkumiseen. Vinttikoirille yleinen harrastus onkin vinttikoirakilpailut, joiden tarkoituksena on selvittää koirien metsästys- ja juoksuominaisuuksia. Eri vinttikoirarodut poikkeavat toisistaan ominaisuuksiltaan ja taipumuksiltaan ja saattavat siksi soveltua paremmin jompaankumpaan vinttikoiraurheilun muodoista: rata- tai maastojuoksuun.

Vinttikoirarodut

FCI 10 – vinttikoirat 

 afgaaninvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 39,8 sekuntia)
 azawakh (käyttövalioaika 480 metrillä 35,0 sekuntia)
 englanninvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 30,0 sekuntia)
 espanjanvinttikoira 
 irlanninsusikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 42,5 sekuntia) 
 italianvinttikoira 
 puolanvinttikoira 
 saluki (käyttövalioaika 480 metrillä 34,0 sekuntia)
 skotlanninhirvikoira 
 sloughi 
 unkarinvinttikoira 
 venäjänvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 35,5 sekuntia) 
 whippet

FCI 5 – pystykorvat ja alkukantaiset koirat 

Vinttikoiriksi lasketaan usein myös FCI:n ryhmään 5 kuuluvat ”vinttikoirat”.

 etnankoira  
 faaraokoira
 ibizanpodenco
 kanarianpodenco
 portugalinpodengo
 basenji

FCI:n ulkopuolisia rotuja 
 andalusianpodenco
 chortai
 keskiaasianvinttikoira
 kirgisianvinttikoira
 kreetankoira
 rampurinvinttikoira
 silkkivinttikoira

Aiheesta muualla 

 Suomen vinttikoiraliitto – SVKL
 Rotumääritelmät 
 Ylen Elävä arkisto: Tuulta nopeammat vinttikoirat

Vinttikoirat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2006

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2006 järjestettiin 12. maaliskuuta 2006 Pokljukassa, Sloveniassa. Kilpailujen ohjelmassa oli olympiavuodesta johtuen vain sekaviesti.

4 x 6 km sekaviesti

Lähteet 
Biathlon World Championships Mixed Relay 2006 at Pokljuka (svn) Sports 123 

2006
Maailmanmestaruuskilpailut
Maailmanmestaruuskilpailut 2006
Slovenian urheilutapahtumat
Knuut Pyhä

Knuut Pyhä (Knud IV den Hellige, 1043–1086) oli Tanskan kuningas 1080–1086.

Knuut nousi kuninkaaksi kun hänen veljensä Harald kuoli lapsettomana vuonna 1080. Ennen kuninkaaksi tuloaan Knuut johti Anglosaksien kronikan mukaan viikinkiretkeä Englantiin vuonna 1075. Kuninkaana hän pyrki kasvattamaan valtaansa, ja julisti kaiken käyttämättömän maan ja hylkytavaran kuuluvan kruunulle. Hän sääti myös lakeja köyhien, leskien ja orpojen suojaksi ja pyrki vakiinnuttamaan kirkollisveron eli kymmenysten maksun.

Koska Knuut Pyhä oli sukua Knuut Suurelle, hän katsoi olevansa oikeutettu Englannin kruunuun, ja suunnitteli laivastohyökkäystä Vilhelm Valloittajaa vastaan. Ennen kuin laivasto pääsi liikkeelle, Juutinmaan eteläosassa syttyi talonpoikaiskapina. Kuninkaan miehet pakenivat kirkkoon Odensessa, mutta kapinalliset murtautuivat sisään ja tappoivat Knuutin ja koko seurueen. Tämän marttyyrikuoleman ja kirkon hyväksi tekemänsä työn takia Knuut julistettiin pyhäksi vuonna 1101. Knuut on Tanskan suojeluspyhimys.

Avioliitostaan Flanderin Alicen kanssa hänellä oli lapset: Karl Flanderilainen. Cecilia Tanskalainen sekä Ingegerd Tanskalainen.

Roomalaiskatolinen kirkko muistaa Knuut Pyhää tammikuun 19. päivä, Ruotsin ja Suomen kirkot tammikuun 13. päivä jolloin on samalla kulunut 20 päivää joulupäivästä.

Lähteet 

Tanskan kuninkaat
Pyhimykset
Vuonna 1043 syntyneet
Vuonna 1086 kuolleet

hu:II. Knut dán király
Anne-Marie Duff

Anne-Marie Duff (s. 8. lokakuuta 1970 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka on näytellyt teatterissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa. 

Duff syntyi ja kasvoi Lontoossa, mutta hänen molemmat vanhempansa ovat irlantilaisia. Hän oli vuosina 2006–2016 naimisissa näyttelijä James McAvoyn kanssa, ja heillä on vuonna 2010 syntynyt poika.

Osittainen filmografia
 Peter Pan (1995–1996, teatteri) – Wendy 
 Sota ja rauha (1996, teatteri) – Natasha 
 Kuningas Lear (1997–1998, teatteri) – Cordelia 
 The Aristocrats (1999, minisarja) – Louisa 
 Nukkekoti (2000, teatteri) – Nora 
 Magdalena-sisaret (2002, elokuva) – Margaret 
 Tohtori Zivago (2002, minisarja) – Olja 
 Hävytöntä (2004–2005, televisiosarja) – Fiona 
 Neitsytkuningatar (2005, minisarja) – kuningatar Elisabet I
 Nowhere Boy (2009, elokuva) – Julia Lennon
 Viimeinen asema (2009, elokuva) – Sasha Tolstoi
 Suffragette (2015, elokuva) – Violet Miller
 Pako pimeydestä (2015, minisarja) – Claire Church
 Rannalla (2017, elokuva) – Marjorie Mayhew
Universumien tomu (2019-, televisiosarja) -Ma Costa

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Panssarivaunukanuuna

Panssarivaunukanuuna on taistelupanssarivaunun pääase. Ensimmäisten panssarivaunujen kanuunat eivät olleet erikoisvalmisteisia, vaan muusta käyttötarkoituksesta niihin sovitettuja. Myöhemmin panssarivaunukanuunat kehittyivät omaan suuntaansa. Saksalaiset alkoivat käyttää toisen maailmansodan aikana rihlaamattomia sileäputkisia panssarivaunukanuunoita.

Lataamisensa perusteella panssarivaunukanuunat voidaan jakaa käsin ladattaviin ja automaattisesti ladattaviin. Automaattisesti ladattavista kanuunoista yleinen on neuvostoliittolais-venäläinen 2A46M ja käsin ladattavista saksalainen Rheinmetall L44. Automaattilatauksen etuna on se, että taistelupanssarivaunun miehistön lukumäärää voidaan vähentää lataajan tarpeettomuuden vuoksi yhdellä, yleensä kolmeen.
Pääskyvuoren kasarmi

Pääskyvuoren kasarmi on Pääskyvuoressa, Turussa sijaitseva kasarmialue. Kasarmialue on rakentunut toisen maailmansodan aikana Pääskyvuoren rinteeseen ammustuotantoa varten louhittujen luolien ympärille. Vuonna 1945 alueelle rakennettiin kasarmirakennus Turun Ilmatorjuntapatteristolle (TurItPsto). Patteristo toimi kasarmilla vuoteen 1963 kunnes se siirtyi suurempiin tiloihin Heikkilän kasarmille. Samana vuonna tiloihin siirtyi 2. Erillinen Viestikomppania (2.ErVK). 

Viestikomppania yhdistettiin Heikkilässä sijaitsevien ilmatorjuntapatteriston ja Toisen Erillisen Autokomppanian kanssa Varsinais-Suomen Ilmatorjuntarykmentiksi vuonna 1989. Vuonna 1994 viestikomppania siirtyi Riihimäen Viestirykmenttiin. Alueella toimi vielä vuosina 1996–1997 Turun rannikkorykmentin esikuntapatteri. Esikuntapatterin poistuttua Pansioon ei alueella ole enää koulutettu varusmiehiä. Kasarmialueella toimii Pääesikunnan alainen Etelä-Suomen Johtamisjärjestelmäkeskus.

Kasarmialueelle rakennettiin vuonna 1964 Pääskyvuoren linkkitorni, joka on Turun korkein rakennus. Vuonna 2006 toteutuneella maanvaihtosopimuksella Turun kaupunki sai haltuunsa suurimman osan kasarmialueesta valtiolta. Alueelle kaavoitetaan muun muassa pienkerrostaloasutusta. Suojellun kasarmirakennuksen kaupunki vuokrasi taiteilijoille työtiloiksi. Taiteilijat muuttivat kasarmiin loppukeväästä 2009 ja kasarmirakennus kulkee nyt nimellä Taiteilijatalo Fimbul.

Kuvia vuodelta 2012

Lähteet
 Turun Sanomat 19.6.2005, Suljettu alue avautumassa
 Turun Sanomat 26.8.2006, Turku pääsee myymään tontteja Hirvensalossa
 Turun Sanomat 24.11.2006, Pääskyvuoren tilat osittain sopivat taideväelle
 Fimbul

Suomen varuskunnat
Turun rakennukset ja rakennelmat
Atia Balba Caesonia

Atia Balba Caesonia (85 eaa. – 43 eaa.) oli keisari Augustuksen äiti ja Julius Caesarin siskontytär. Atian isä oli preetori Marcus Atius Balbus ja hänen äitinsä Julia oli toiseksi vanhin Julius Caesarin siskoista. 

Atia meni naimisiin Gaius Octaviuksen kanssa. Octavius oli varakas plebeiji Latiumin alueen eteläosassa olevasta Velitraen kaupungista. Octavius eteni urallaan aina Makedonian maaherraksi asti. Atia ja Octavius saivat kaksi lasta, tyttären Octavia minorin ja pojan Gaius Octaviuksen. Vuonna 59 eaa. Octavius kuoli ja Atia meni uusiin naimisiin Lucius Marcius Philippuksen kanssa. Philippus oli vuoden 56 eaa. konsuli. 

Kun Caesar murhattiin vuonna 44 eaa. Atia ja Philippus pelkäsivät Octaviuksen puolesta ja pyysivät tätä ottamasta vastaan Caesarin perintöä. Atia kuoli Octaviuksen ollessa konsulina toista kertaa vuonna 43 eaa.

Caesonia, Atia Balba
Vuonna 85 eaa. syntyneet
Vuonna 43 eaa. kuolleet
Martti Kadenius

Martti Kadenius (s. 11. elokuuta 1955 Tornio) on suomalainen teatterinäyttelijä ja -ohjaaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Velho-oopperan Käärmeen miespäärooli Iso-Venne, sekä muita pienempiä rooleja. Ohjaajana mm. Maa on syntinen laulu, Velhotar, Selekosen Ihimisiä, Rosvo-Perttunen, Läkkisepän Onni, Piaf-Pariisin Pikku Varpunen, Ruoka Hissi, Keisarin Narri,Över Älven, Mestari, Minä Kirjailijatar, Elämäni Kronikka, Benjamin, Mukka - olen toinen kuin tiedät. Kadenius on näytellyt lukuisissa näytelmissä niin Suomessa kuin Ruotsissa. Kadenius on toiminut myös teatterikriitikkona, sekä kirjoittanut lukuisia kulttuuripoliittisia artikkeleita eri lehtiin.  

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Adlerschild des Deutschen Reiches

Adlerschild des Deutschen Reiches oli Saksan valtakunnanpresidentti Friedrich Ebertin 15. marraskuuta 1922 perustama kunniamerkki. Se oli Weimarin tasavallan aikana korkein kunnianosoitus, jota myönnettiin vielä natsi-Saksankin aikana. Yhteensä kunnianosoitusta myönnettiin 57 henkilölle.

Weimarin tasavallan aikana myönnetyt
 Gerhart Hauptmann (15. marraskuuta 1922) 
 Paul Wagner (7. maaliskuuta 1923)
 Emil Warburg (9. maaliskuuta 1926)
 Adolf von Harnack (7. toukokuuta 1926) 
 Max Liebermann (20. heinäkuuta 1927)
 Max Planck (23. huhtikuuta 1928)
 Hans Delbrück (11. marraskuuta 1928)
 Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff (22. joulukuuta 1928)
 Wilhelm Kahl (17. kesäkuuta 1929)
 Lujo Brentano (18. joulukuuta 1929)
 Oskar von Miller (7. toukokuuta 1930)
 Friedrich Schmidt-Ott (4. kesäkuuta 1930)
 Theodor Lewald (18. elokuuta 1930)
 Georg Dehio (22. marraskuuta 1930)
 Robert Bosch (23. syyskuuta 1931)
 Walter Simons (24. syyskuuta 1931)
 Carl Duisberg (25. syyskuuta 1931)
 Max Sering (18. tammikuuta 1932)
 Ernst Brandes (11. maaliskuuta 1932)

Natsi-Saksan aikana myönnetyt
 Eduard Schwartz (22. elokuuta 1933)
 Friedrich von Müller (17. syyskuuta 1933)
 Werner Körte (21. lokakuuta 1933)
 Wilhelm Dörpfeld (26. joulukuuta 1933)
 Hermann Stehr (16. helmikuuta 1934)
 Hugo Hergesell (29. toukokuuta 1934)
 Richard Strauss (11. kesäkuuta 1934)
 Adolf Schmidt (23. heinäkuuta 1934)
 Julius Friedrich Lehmann (28. marraskuuta 1934)
 Heinrich Finke (13. kesäkuuta 1935)
 Ludwig Aschoff (10. tammikuuta 1936)
 Gustav Tammann (20. huhtikuuta 1936)
 Ludolf von Krehl (25. kesäkuuta 1936)
 Erich Marcks (17. marraskuuta 1936)
 August Bier (24. marraskuuta 1936)
 Wladimir Peter Köppen (28. maaliskuuta 1937)
 Emil Kirdorf (8. huhtikuuta 1937)
 Adolf Bartels (1. toukokuuta 1937)
 Bernhard Nocht (4. marraskuuta 1937)
 Alexander Koenig (20. helmikuuta 1938)
 Adalbert Czerny (25. maaliskuuta 1938)
 Henry Ford (heinäkuussa 1938)
 Robert von Ostertag (20. huhtikuuta 1939)
 Friedrich Karl Kleine (14. toukokuuta 1939)
 Albert Pietzsch (28. kesäkuuta 1939)
 Heinrich Sohnrey (19. kesäkuuta 1939)
 Julius Dorpmüller (24. heinäkuuta 1939)
 Arthur Kampf (28. syyskuuta 1939)
 Karl Muck (22. lokakuuta 1939)
 Gustav Krupp von Bohlen und Halbach (7. elokuuta 1940)
 Paul Kehr (28. joulukuuta 1940)
 Heinrich Schnee (4. helmikuuta 1941)
 Albert Brackmann (24. kesäkuuta 1941)
 Ernst Poensgen (17. lokakuuta 1941)
 Gustav Bauer (1. lokakuuta 1944)
 Hermann Röchling (12. marraskuuta 1942)
 Alfred Hugenberg (3. maaliskuuta 1943)
 Ernst Rüdin (19. huhtikuuta 1944)
 Paul Schultze-Naumburg (10. kesäkuuta 1944)

Lähteet
  Wolfgang Steguweit, Der "Adlerschild des Deutschen Reiches" artikkeli Berlinische Monatsschrift nro 6/2000

Saksan sotilasansiomitalit
Nina Hoss

Nina Hoss (s. 7. heinäkuuta 1975 Stuttgart, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hän on poliitikko Willi Hossin ja Heidemarie Rohwederin tytär.

Ura 

Hoss esiintyi kuunnelmissa seitsemänvuotiaana ja aloitti teatteriuransa teini-ikäisenä. Hän opiskeli Berliinin Hochschule für Schauspielkunst Ernst Buschissa. Hänelle on myönnetty muun muassa Baijerin elokuvapalkinto (2006) ja Hopeinen karhu (2007).

Työrupeaman teatterissa tehnyt Hoss on esiintynyt myös elokuvissa, kuten Und keiner weint mir nach (1996), Valkoinen masai (2005) ja Elementarteilchen (2006).

Saksalaiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta

Helsingin hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Hiippakunta perustettiin vuonna 1959 jakamalla Tampereen hiippakunta kahteen osaan. Helsingin hiippakunnan pääkirkko on Helsingin tuomiokirkko Senaatintorilla (entinen Suurkirkko).

Pääkaupunkiseudun suuresta kasvusta johtuen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous päätti vuonna 2002 hiippakunnan uudelleen jakamisesta. Hiippakunnan läntisestä osasta perustettiin Espoon hiippakunta, joka aloitti toimintansa vuoden 2004 alussa. Samalla Orimattilan seurakunta siirrettiin Tampereen hiippakuntaan.

Helsingin hiippakuntaan kuuluu 30 Helsingin, Vantaan ja itäisen Uudenmaan suomenkielistä seurakuntaa, jotka on jaettu kuuteen rovastikuntaan. Vuonna 2019 seurakuntien yhteinen jäsenmäärä oli 481 807.

Suurin osa hiippakunnan seurakunnista on suomenkielisiä, ja Myrskylän ja Ruotsinpyhtään seurakunnat ovat kaksikielisiä, joissa suomi on enemmistökieli. Hiippakunta itse on kaksikielinen kirkon kielisäännösten mukaisesti 1. syyskuuta 2006 alkaen. Helsingin hiippakunnan nykyisenä piispana toimii Teemu Laajasalo. 

Teemu Laajasalo totesi elokuussa 2020, että Helsingissä vihitään avioliittoon myös samaa sukupuolta olevat parit eikä näin toimineita pappeja rangaista.

Piispat

Hiippakunnan seurakunnat

Ystävyyshiippakunnat 
Helsingin hiippakunnan ystävyyshiippakuntia ovat:
 Namibian evankelis-luterilaisen kirkon läntinen hiippakunta
 Walesin St. Asaphin hiippakunta

Katso myös
 Helsingin evankelis-luterilaisen hiippakunnan vaakuna

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin hiippakunnan kotisivut 

Luettelot piispoista
Amongst the Catacombs of Nephren-Ka

Amongst the Catacombs of Nephren-Ka on amerikkalaisen death metal -yhtye Nilen ensimmäinen vuonna 1998 julkaistu studioalbumi. Levy eroaa tyyliltään yhtyeen myöhemmistä tuotoksista rujomman äänimaiseman ja huomattavasti lyhyempien kappaleiden vuoksi.

Erikoisena yksityiskohtana voidaan mainita 7. kappaleen kielioppivirhe, saksan kielen mukainen monikkomuoto olisi Assyrer.

Kappaleet

Kokoonpano
 Karl Sanders – laulu & kitara
 Chief Spires – basso
 Pete Hammoura – rummut

Sessiojäsenet
 Pete Hammoura, Mahala Kapala & Drilbu Dungkar – perkussiot

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1998 albumit
Vuoden 1998 esikoisalbumit
Nilen albumit
Saurian Meditation

Saurian Meditation on Nile-yhtyeestä tunnetun Karl Sandersin vuonna 2004 julkaisema ensimmäinen täysin folk- & ambient-musiikkiin nojaava soolojulkaisu. Nilestä tutut teemat jatkuvat levyn liikkuessa teemallisesti Muinaisen Egyptin ja Lähi-idän mytologiassa sekä H. P. Lovecraftin luomassa Cthulhu-mytologiassa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Karl Sanders – baglama saz, akustinen kitara, sähkökitara, kosketinsoittimet, basso

Sessiojäsenet
 Mike Brezeale – laulu
 Pete Hammoura – rummut, perkussiot
 Shawn Allen – akustinen kitara kappaleessa ”Whence No Traveler Returns”
 Dallas Toler-Wade – taustalaulu kappaleessa ”The Elder God Shrine”
 David Vincent – puhe kappaleessa ”The Forbidden Path Across the Chasm of Self Realisation”
 Juan Gonzalez – rummut kappaleessa ”Beckon the Sick Winds of Pestilence”, gongi kappaleessa ”Whence No Traveler Returns” ja taustalaulu kappaleessa ”The Elder God Shrine”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset albumit
Vuoden 2004 albumit
Bravo

Bravo voi viitata ainakin seuraaviin:

 bravo, b-kirjaimen radioaakkonen
 Bravo! (italiaa, suom. 'hyvä'), yleisön huudahdus kunnianosoitusten aikana
 Bravo, Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 1985—2011 toiminut digitaalinen televisiokanava
 Bravo, yhdysvaltalainen kaapelitelevisioyhtiö, josta on myös versiot Australiassa ja Uudessa-Seelannissa
 Bravo, kanadalainen draamapainotteinen televisiokanava, nykyään nimeltään CTV Drama Channel
 Bravo, Guerin Sportivo -urheilulehden vuosittain jakama palkinto
 Fiatin automalleja:
 Fiat Bravo, vuosina 1995—2001  valmistettu automalli
 Fiat Bravo, vuosina 2007—2016 valmistettu automalli
 Bravo, venäläinen rockyhtye
 Bravo, tekstinkäsittelyohjelmisto
 Bravo, Saksassa, Puolassa, Serbiassa, Sloveniassa, Romaniassa, Unkarissa, Bulgariassa ja Venäjällä ilmestyvä nuortenlehti
 Bravo!, Otavan ruotsin kielen kirjasarja
 Operettiteatteri Bravo!, suomalainen operettiteatteri
 BRAVO TV, Bravo-lehden ylläpitämä televisiokanava
 Castle Bravo, Yhdysvaltain suurin vetypommikoe vuonna 1954
 Bravo, seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Chuy Bravo (1956—2019), yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko
 Ciara Bravo (s. 1997), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Claudio Bravo (s. 1983), chileläinen jalkapallomaalivahti
 Luis González Bravo (1811—1871), espanjalainen poliitikko, pääministeri 1843—1844 ja 1868
 Manuel Álvarez Bravo (1902—2002), meksikolainen valokuvaaja
 Miguel Obando y Bravo (1926—2018), nicaragualainen katolinen arkkipiispa
 Nicolás Bravo (1786—1854), Meksikon presidentti
 Omar Bravo (s. 1980), meksikolainen jalkapalloilija
 Raúl Bravo (s. 1981), espanjalainen jalkapalloilija
 Ruth Bravo (s. 1992), argentiinalainen jalkapalloilija
 Bravo, kuvitteellisia henkilöitä:
 Johnny Bravo, samannimisen animaatiosarjan päähenkilö
Doom (vuoden 2016 videopeli)

Doom (tyyliteltynä DOOM, alkuperäisesti Doom 4) on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Se ilmestyi Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle 13. toukokuuta 2016 ja Nintendo Switchille marraskuussa 2017.

QuakeConin haastatellessa John Carmackia, hän mainitsi Doom 4 -projektin varmaksi. Pelin varmistettiin olevan tekeillä 7. toukokuuta 2008. Pitkään jatkuneet ongelmat kehitystyössä johtivat projektin uudelleen aloittamiseen vuonna 2011. Samalla nimi Doom 4 muuttui pelkäksi Doomiksi ja julkaisusuunnitelmat Playstation 3- ja Xbox 360- alustoille peruttiin. Suurin syy projektin uudelleenaloittamiseksi oli kehittäjien tyytymättömyys peliin. Pelistä oli tulossa elokuvamainen, sisältäen etukäteen suunniteltuja tapahtumia ja kohtauksia Call of Duty -pelisarjan tyylisesti. Kehittäjien kommenttien mukaan pelistä puuttui Doom-pelisarjalle ominainen tunnelma ja pelattavuus.

Ensimmäinen traileri pelistä julkaistiin 10. kesäkuuta 2014, samoihin aikoihin pelille avattiin virallinen Doom-internetsivu, josta trailerin voi katsoa. QuakeCon 2014 -tapahtumassa kehittäjät ilmoittivat, että pelissä tulee olemaan vanhoista Doom-peleistä tuttuja asioita, kuten nopea sivusuunnassa kävely, aseen lataamistoiminnon puuttuminen ja mahdollisuus kantaa mukana lukuisia eri aseita.

E3 2018-messuilla Bethesda Softworks esitteli pelille jatko-osan, Doom Eternal, joka sijoittuu Maahan.

Vastaanotto

Ennen julkaisua
Doom sai ennen julkaisuaan monet pelaajat varpailleen, kun maaliskuun 31. päivänä julkaistu moninpeliversion beta ei toiminutkaan täysin samalla tavalla, kuin vuoden 1993 Doom.  Steam-arvostelujen mukaan perinteinen areenaräiskintä oli yksinkertaistettu siten, että se miellyttäisi laajempaa yleisöä esimerksi pelaajan hitaammalla liikkumisnopeudella. Lisäksi betassa ei ollut mukana monia PC-pelaajille tärkeitä asioita, kuten graafisia asetuksia tai rajoittamatonta ruudunpäivitysnopetta. Kritiikin määrä sai Bethesdankin vastaamaan ja nämä lupasivat lopullisen version olevan muokattavampi ja tasapainotetumpi.

Julkaisun jälkeen
Doomin arvostelukappaleita ei oltu annettu kriitikoille ennen pelin julkaisemista, mikä sai monet epäilemään pelin laatua. Julkaisussa Doom sai myönteisen vastaanoton, ja muun muassa Rockpapershotgun kutsui sitä vuoden 2016 parhaaksi räiskintäpeliksi. Peliä kehuttiin sen nopeatempoisuuden, näyttävyyden, toimivan räiskinnän ja yksinpelin vuoksi. Lisäksi kiitosta sai helppokäyttöinen SnapMap-karttaeditori, jolla kuka tahansa pystyi luomaan ennalta määritellyistä huoneista uusia moninpelikarttoja. Moninpeli ei vielä julkaisun jälkeenkään saanut arvostelijoilta kiitosta ja se sivuutettiin lähinnä yksinpelin mukana tulleena kivana lisänä.

Tekniikka 
Pelin grafiikkamoottori on kehittynyt usein tavoin aikaisemmista versioista ja sisältää useita uusia tekniikoita. Renderöinti suoritetaan useassa vaiheessa useiden välitietojen avulla, jotka yhdistetään lopulliseen kuvaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Doom-pelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 2016 videopelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Windows-pelit
Nintendo Switch -pelit
PlayStation 4 Pro -tehostetut pelit
Joonas Järvinen

Joonas Petteri Järvinen (s. 5. tammikuuta 1989 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.

Pelaajaura
Numerolla 36 pelaava Järvinen nousi Turun Palloseuran vakiokokoonpanoon, kun joukkueen kapteeni Aki Berg loukkaantui. Järvinen voitti TPS:ssä Suomen mestaruuden kaudella . Järvinen siirtyi Pelicansiin kaudeksi . Hän oli mukana voittamassa Pelicansin kanssa SM-hopeaa kaudella 2011–2012.

Järvinen valittiin Suomen joukkueeseen MM-kisoihin 2012, joissa hän pelasi numerolla 56, Ossi Väänäsen pakkiparina.

Kaudeksi 2012–2013 Järvinen siirtyi Nashville Predatorsin organisaatioon. 

Kahden Pohjois-Amerikassa vietetyn kauden jälkeen kesäkuussa 2014 uutisoitiin Järvisen siirtyvän KHL-tulokkaan, HK Sotšin riveihin.

Toukokuussa 2015 Järvinen solmi yksivuotisen sopimuksen HIFK:n kanssa. 

HK Sotši myi Järvisen KHL-oikeudet Helsingin Jokereille kesäkuussa 2015. Sotši sai vaihdossa KHL:n varaustilaisuuden 1. kierroksen varausoikeuden.

Oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2020–2021 Järvinen marraskuussa 2020 try-out -sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin, kun joukkueen kokoonpanosta oli useita pelaajia sivussa koronavirustartuntojen vuoksi. Jokereita valmensi hänelle Suomen A-maajoukkueesta tuttu Lauri Marjamäki. Järvinen pelasi siellä kaksi ottelua. Joulukuussa hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Monni (Hausjärvi)

Monni on kylä Hausjärvellä. Se on Hausjärven neljänneksi suurin kylä. Asukasluku on noin 900. Pienestä asukasluvustaan huolimatta kylä on kuitenkin kasvussa jatkuvan pientalojen rakennuttamisen ansiosta. Monni on siis kehittyvä keskus. Monnissa käytetään postinumeroa 05800 Hyvinkää.

Historia 
Monnin kylän alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Kerkkolan kartanon mailta on löydetty kampakeraamisia tasatalttoja ja Pitkänsillan suolta kivestä valmistettuja poikkikirveitä.

Kylän asutus muodostui ennen toista maailmansotaa Erkylän kartanon sivutilan, Kerkkolan sekä kartanon entisten torppien asukkaista. Kyläläiset saivat elantonsa kotitilasta, mutta jotkut kävivät töissä Hyvinkään Villatehtaalla tai Riihimäellä VR:n palveluksessa. Monnissa toimi kyläkauppa 1970-luvun alkuun saakka. Sen jälkeen kylässä palveli myymäläkioski ja nyttemmin Saarisen myymäläauto. 

Kylän lapset kävivät vuosikymmenten ajan Eskon koulua ja myöhemmin Erkylän kansakoulua. Vuonna 1926 kunta päätti perustaa Monnin seudulle oman koulupiirin. Koululaiset saivat opetusta aluksi vuokratiloissa, kunnes kylän oma kansakoulu valmistui 1928. Koulussa toimii nykyisin luokat 1-6 sekä esikoulu.

Kylän asukasmäärää kasvatti inkeriläisvirta jatkosodan jälkeen ja kylään asettui myös paljon karjalaisia. Kylään rakennettiin myös uudisrakennuksia.

Monniin avattiin 1912 rautatieseisake. Seisakkeen nimi oli aluksi Erkylä ja vuodesta 1925 alkaen Monni. Junien pysähdykset seisakkeella lakkautettiin 1996 asukkaiden ja Hausjärven kunnan vastustuksesta huolimatta.

Liikenneyhteydet ja etäisyydet 
Lakkautettuja junien pysähdyksiä entisellä seisakkeella on korvattu bussiliikenteellä. Kylää halkoo Monninlinja-niminen tie, joka alkaa yhdystieltä 2850 ja päättyy seututielle 143. Monninlinjalta haarautuu myös Rutikantie seututielle 290. Monninlinjan varrella sijaitsee myös Hyvinkään hiihtoseuran Paukunharjun maja.

Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Monnista matkaa noin 22,7 kilometriä. Lähimmät kaupungit ovat Hyvinkää (7 km) ja Riihimäki (12 km).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Monnin Kyläyhdistys ry

Hausjärven kylät
Kanta-Hämeen maakunnan entiset taajamat
Spinaaliset lihasatrofiat

Spinaaliset lihasatrofiat ovat tiettyyn ryhmään kuuluvia lihassairauksia, joista käytetty yhteisnimitys merkitsee sananmukaisesti selkäydinperäisiä lihassurkastumia. Ne ovat tavallisesti periytyviä ja saattavat alkaa yhtä hyvin varhaislapsuudessa kuin vasta aikuisiälläkin.

Spinaaliset lihasatrofiat, joista käytetään myös englanninkielisestä nimestä (spinal muscular atrophy) tulevaa lyhennettä SMA-sairaudet, ovat parantumattomia. Oireena on lihasheikkous.

Hoitoon käytetään täsmälääkettä nusinerseenia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Families of SMA 
 Tautiryhmän esittely Lihastautiliiton sivuilla

Neurologiset sairaudet
Lihassairaudet
Sun Ribo

Sun Ribo (s. 18. joulukuuta 1976 Liaoning, Kiina) on kiinalainen ampumahiihtäjä ja MM-mitalisti.

Sun aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1992 ja osallistui MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Anterselvassa 1995. 

Sun hiihti toisen osuuden Kiinan viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi Naganon olympialaisissa 1998. Neljä vuotta myöhemmin hän oli viidestoista Salt Lake Cityn olympialaisten 15 kilometrin kilpailussa. Hanti Mansijskin MM-kilpailuissa 2003 hän oli kahdestoista 7,5 kilometrin sprinttikilpailussa.

Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005 Sun saavutti hopeaa normaalimatkalla, 15 kilometrillä. Hän ampui sakkominuutin kummaltakin pystypaikalta häviten 30,2 sekuntia yhden ohilaukauksen ampuneelle Andrea Henkelille. Pronssimitalisti – niin ikään yhden sakon ampunut – Linda Tjørhom jäi Sunille 4,1 sekuntia. Samoissa kilpailuissa Sun oli lisäksi viidestoista yhteislähtökilpailussa.

Arvokilpailuja lukuun ottamatta Sunin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on ollut neljästoista tila.

Lähteet 

Kiinalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Leimavero

Leimavero oli suomalainen vero, jota kannettiin vuoteen 2001 saakka.

Leimaveroa oli maksettava muun muassa useista viranomaisten antamista luvista ja todistuksista, virallisten luetteloiden ja pöytäkirjojen otteista, kiinteistön luovutuksesta, vuokratontin ja sillä olevan rakennuksen myynnistä sekä osakeyhtiötä perustettaessa ja osakkeita myytäessä. Leimaveroa maksettiin myös asiakirjoja tuomioistuimelle jätettäessä ja tuomioistuimen kirjallista päätöstä vastaanotettaessa. Myös arvopaperin luovutuksesta sekä arvonimistä maksettiin leimaveroa.

Huvitilaisuuksien vaivaishuonemaksun leimavero korvasi 1920.

Leimaverolaki oli voimassa vuoden 2001 loppuun saakka, ja sen korvasi vuonna 1997 uusi varainsiirtoverolaki ja vuonna 2002 laki arvonimistä suoritettavasta verosta.

Kauppa- tai luovutuskirjaan liimattiin tarvittava määrä postimerkin näköisiä leimaveromerkkejä, joita sai ostaa postitoimistoista. Kuhunkin asiakirjaan tuli kiinnittää leimaveron suuruutta vastaava määrä merkkejä, jotka tämän jälkeen mitätöitiin leimaamalla. Tällä tavalla merkittiin veron suorittaminen itse asiakirjaan.

Historiaa

Asiakirjojen perusteella tapahtuva valtionverotus alkoi ensimmäisenä Hollannissa 1624. Muut maat seurasivat esimerkkiä niin, että verotus alkoi Englannissa 1671, Ranskassa 1673 ja Itävallassa 1686. Ruotsissa valtiosäädyt myöntyivät tähän verotusmuotoon 4. joulukuuta 1660, jolloin annettiin Ordning och stadga om insegladt papper eller charta sigillata. Ensimmäistä leimaveroa kannettiin seuraaviin valtiopäiviin asti. Jatkuvasti kannettavaksi tämä vero tuli 1600-luvun lopulla. Leimaveron kantoperusteesta ja suuruudesta annettiin useita asetuksia. Aluksi leimaveroa perittiin yksityisten välisistä asiakirjoista siitä riippumatta jätettiinkö asiakirja myöhemmin jollekin viranomaiselle vai ei. Myöhemmin lainsäädäntö vakiintui sellaiseksi, että ainoastaan viranomaiselle jätettävistä asiakirjoista perittiin leimaveroa.

Suomessa leimaveron perinnässä käytettiin 1800-luvulla erityistä valmiiksi leimattua paperia, jota nimitettiin karttapaperiksi. Suomeen perustettiin Karttapaperikonttori 19. toukokuuta 1816, jolloin annettiin Karttapaperi-Kontuorin Ohje-sääntö. Veron noustessa aiemmin valmistettuun käyttämättömään karttapaperiin määrättiin liimattavaksi karttamerkkejä uuden arvon saavuttamiseksi. Leimaveron nimenä 1800-luvulla oli karttasuostuntavero. Karttapaperikonttorista tehtiin 21. helmikuuta 1894 Suomen Leimakonttori. Tämän jälkeen alettiin käyttää nimitystä leimamerkki. Leimasuostunnasta eli leimasuostuntaverosta siirryttiin leimavero-nimitykseen ensimmäisen kerran 24. joulukuuta 1915 asetuksella, joka tuli voimaan vuoden 1916 ensimmäisenä päivänä.

Katso myös 

Leimaverolaki (Suomi)

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 

Historialliset verot

ru:Гербовый сбор
Erich Kästner

Erich Kästner (23. helmikuuta 1899 Dresden, Saksa – 29. heinäkuuta 1974 München, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuudestaan, muun muassa teoksista Emil und die Detektive (1929, suom. Pojat salapoliiseina) ja Das doppelte Lottchen (1949, suom. Lisen ja Lotten salaisuus), sekä runoudestaan. Varsinkin Kästnerin lastenkirjat saavuttivat tavattoman suosion, ja niitä on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle.

Kästner syntyi Dresdenissä. Hän suoritti tohtorin tutkinnon Saksan historiasta ja kirjallisuudesta Leipzigin yliopistossa vuonna 1925. Opintonsa hän rahoitti kirjoittamalla osa-aikaisena toimittajana ja teatterikriitikkona Neue Leipziger Zeitung -lehdessä. Kästner oli pasifisti, jonka asenteeseen vaikuttivat varsinkin ensimmäisen maailmansodan kokemukset. Hänen ensimmäinen kirjansa julkaistiin vuonna 1928. Kästner vastusti vuonna 1933 alkanutta natsihallintoa ja joutui siksi kotimaassaan vainon kohteeksi. Toisin kuin monet muut kansallissosialisteja vastustaneet saksalaiset kirjailijat, Kästner ei kuitenkaan lähtenyt maanpakoon.

Kästnerin suosituimman lastenkirjan jatko-osa Emil und die Drei Zwillinge on vuodelta 1933. Hän myös käsikirjoitti Josef von Bákyn elokuvan Münchhausen (1943) salanimellä, vaikka oli muuten natsien asettamassa julkaisukiellossa. Kästner muutti toisen maailmansodan jälkeen Müncheniin, jossa hän kuoli 75-vuotiaana. 

Kästnerille myönnettiin vuonna 1960 Hans Christian Andersen -palkinto.

Suomennetut teokset 
 Pojat salapoliiseina (Emil und die Detektive, 1929). Suomentanut Hannes-Korpianttila. WSOY, 1931.
 Töpö ja Anton (Pünktchen und Anton, 1931). Suomentanut Toini Jännes. WSOY, 1932.
 Varastettu koru eli tunteellisen makkaramestarin seikkailut (Die Verschwundene Miniatur, 1935). Suomennettu tekijän luvalla. Riksin sarja. WSOY, 1937.
 Kolme miestä lumessa (Drei Männer im Schnee, 1934). Suomentanut Aukusti Simojoki. Otava, 1950.
 Lisen ja Lotten salaisuus (Das doppelte Lottchen, 1949). Suomentanut Kyllikki Nohrström. WSOY, 1953. ISBN 951-0-04337-0
 Lentävä luokka (Das fliegende Klassenzimmer, 1933). Suomentanut Asser Jokinen. WSOY, 1955. ISBN 951-0-07648-1
 Päiväkirja 45 (Notabene 45). Suomentanut T.J. Kivilahti. WSOY, 1962.

Suomennettu tekstinäyte
 Tottumuksen voima, teoksessa: Kadonnutta kahvilaa etsimässä, toim. Eero Balk ja Tapani Kärkkäinen. Helsinki: Otava 2000 ISBN 951-1-15972-0

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Das Erich Kästner Haus für Literatur 

Saksalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet