joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Margit Rahkonen

Margit Elisabet Rahkonen (s. 9. tammikuuta 1949 Mikkeli) on suomalainen pianisti.

Rahkonen on opiskellut pianonsoittoa Rimski-Korsakovin konservatoriossa Leningradissa 1968–69. Hän on suorittanut pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1969, Bachelor of Music -tutkinnon New England Conservatoryssa Yhdysvalloissa 1973 sekä Master of Music -tutkinnon 1975 ja pianonsoiton diplomitutkinnon 1976 Juilliard Schoolissa New Yorkissa. Vuonna 1994 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin tohtorin tutkinnon.

Rahkonen on toiminut pianomusiikin lehtorina Riihimäen musiikkiopistossa 1977-80 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980, Sibelius-Akatemian solistisen osaston johtajana 1996–98 sekä post doc -tutkijana Sibelius-Akatemian DocMus-yksikössä vuodesta 1999.

Rahkonen piti ensikonserttinsa 1961. Hän sai toisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa 1964. Hän on esiintynyt laajalti Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa soolokonsertein, kamarimuusikkona ja merkittävimpien kotimaisten orkestereiden solistina. Lisäksi Rahkonen on tehnyt lukuisia radio- ja TV-nauhoituksia, soolonauhoja Finlandia-levy-yhtiölle sekä duolevytyksiä Finlandia-, Fuga-, BIS-, Nimbus-yhtiöille.

Rahkoselle myönnettiin Unkarin valtion Liszt-juhlavuoden mitali 1986. Hän on toiminut useiden kilpailujen tuomaristossa sekä pitänyt kesäkursseja, esitelmiä ja luentokonsertteja ja julkaissut artikkeleita.

Margit Rahkosen veli oli viulutaiteilija Jorma Rahkonen.

Lähteet
 Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4, s. 662. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9
 

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Suurmestari (ritarikunta)

Suurmestari on ritarikunnan ylimmän johtajan arvonimi. Nimitystä käytetään sekä maallisten että hengellisten ritarikuntien, kuten Temppeliherrain ja Johanniittain, johtajista. Lisäksi vapaamuurarien suurloosin päämiestä kutsutaan suurmestariksi.

Joskus kirjallisuudessa sekoitetaan suurmestari ja preseptori keskenään, mutta ainakin temppeliherrojen hierarkiassa preseptori oli huomattavasti alempi: tämän ja suurmestarin väliin mahtuivat vielä piirimestarit ja valtakunnalliset tarkastajat. 

Suomessa tasavallan presidentti on Suomen kolmen virallisen ritarikunnan suurmestari.

Arvonimet
Saksalainen ritarikunta
Asetyylikoentsyymi-A

Asetyylikoentsyymi-A eli aktiivinen etikkahappo on kaikille ravintoaineille yhteinen välituote solun valmistaessa energiaa. Asetyylikoentsyymi-A:ta saadaan monosakkarideista, triglyserideistä sekä aminohapoista erilaisten reaktiovaiheiden kautta. Asetyylikoentsyymi-A:n asetyyliryhmän hiilet (C) hapettuvat hiilidioksidiksi Krebsin syklissä ja vedyt (H) siirtyvät erityisten koentsyymien avulla elektroninsiirtoketjuun. Näissä reaktioissa syntyy energiaa, joka varastoidaan fosfaattiyhdisteisiin, esimerkiksi ATP:ksi.

Asetyylikoentsyymi-A:n kemiallinen kaava on C23H38N7O17P3S, moolimassa 809,572 g/mol ja CAS-numero 72-89-9.

Ravintoaineiden muuttuminen asetyylikoentsyymi-A:ksi

Solujen energialähteinä toimivat ensi sijassa hiilihydraatit ja rasvahapot, mutta muitakin molekyylejä esimerkiksi aminohappoja voidaan käyttää. Aminohappojen käyttö energialähteenä on tosin normaalitilanteissa vähäistä.

Glukoosi hajoaa glykolyysissä kahdeksi pyruvaatiksi, joista edelleen molemmista saadaan oksidatiivisessa dekarboksylaatiossa kaksi asetyylikoentsyymi-A:ta. Jos taas happea (O) ja mitokondrioita ei ole tarpeeksi saatavilla, pyruvaatti pelkistyy edelleen maitohapon anioniksi laktaatiksi.

Rasvahapot hajoavat pääasiassa hapettumalla β-oksidaatiossa niin, että rasvahappoketjusta irtoaa kahden hiilen asetyyliryhmiä, jotka ovat kiinnittyneenä reaktioon osallistuvaan koentsyymi-A:han.

Aiheesta muualla 
Terveyskirjasto: Asetyylikoentsyymi A
PubChem: Acetyl Coenzyme A 
KEGG: Acetyl coenzyme A 
Human Metabolome Database: Acetyl-CoA 

Katalyytit
Metabolia
Solubiologia

de:Coenzym A#Acetyl-CoA
Ervin Skela

Ervin Skela (s. 17. marraskuuta 1976 Vlorë, Albania) on albanialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Ascoli Calciota. 

Uransa alussa Skela edusti kotimaassaan Flamurtaria ja SK Tiranaa. Vuonna 1997 hän siirtyi Saksaan, Union Berliniin, jossa hän pelasi vuoteen 1999 asti. Tuolloin Skela siirtyi yhdeksi kaudeksi FC Chemnitzeriin. Seuraavina vuosina hän jatkoi saksalaisseuroissa kiertämistä edustaen SV Waldhof Mannheimia, Eintracht Frankfurtia ja DSC Arminia Bielefeldiä. Kaudeksi 2005/2006 Skela siirtyi Bundesligaan 1. FC Kaiserslauternin kokoonpanoon ja sieltä kauden päätyttyä nykyiseen joukkueeseensa.

Vuonna 2000 Albanian maajoukkueessa debytoinut Skela on pelannut 22 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.

Aiheesta muualla
fussballdaten.de

Albanialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Erjon Bogdani

Erjon Bogdani (s. 14. huhtikuuta 1977 Tirana, Albania) on albanialainen 190 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edustaa Cesenaa Italian Serie A:ssa. Bogdanin pelipaikka on hyökkääjä.

Bogdani aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 KF Partizanissa, jossa hän pelasi neljä kautta. Hän on edustanut myös Dinamo Zagrebia Kroatiassa (1998–1999) ja Reggina Calciota (2000–2003), Salernitana Calciota (2003–2004) sekä Hellas Veronaa (2004–2005) Italiassa. AC Sienaan Bogdani siirtyi kaudeksi 2005–2006. AC Chievo Veronaan hän siirtyi vuonna 2007. Vuonna 2010 hän siirtyi nykyiseen joukkueeseensa.

Albanian maajoukkueessa Bogdani on pelannut 59 ottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.

Lähteet 

Albanialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Ogg

Ogg on avoimen standardin multimediasäiliötiedostomuoto. Sitä ylläpitää Xiph.org-säätiö. Sen ehkä yleisin käyttötapa on musiikin pakkaaminen yhdessä häviöllisen koodekin Vorbisin kanssa, mistä käytetään nimitystä Ogg Vorbis. Ogg-tiedosto ei ole rajoittunut vain Vorbis-dataan, vaan voi sisältää muun muassa FLAC- ja Speex-koodekeilla pakattua ääntä tai Theora-koodekilla pakattua kuvaa.

Ogg-koodekit 
Ogg on säiliötiedostomuoto, joten varsinainen datan pakkaus tehdään erillisillä koodekeilla ja pakattu data tallennetaan ogg-tiedostoon. Ogg-tiedostossa voidaan käyttää lukuisilla eri koodekeilla pakattuja tiedostoja kuten MPEG-4, Dirac, MP3 jne. Ogg on kuitenkin suunniteltu seuraavien koodekeiden kanssa käytettäväksi:

 äänikoodekit
 häviöllinen pakkaus
 Speex: tarkoitettu matalille bittivirroille(~8-32 kbit/s/kanava), tarkoitettu erityisesti puheen pakkaamiseen
 Vorbis: tarkoitettu keskitason ja korkeille vaihteleville bittivirroille (~16-500 kbit/s/kanava), yleiseen äänen pakkaamiseen 
 häviötön pakkaus
 FLAC: korkean erotusasteen äänidatalle

 tekstikoodekit
 Ogg Writ: suunniteltu tekstitysten ja muiden kuvatekstien pakkaamiseen
 CMML: teksti/sovellus koodekki ajastetun metadatan, otsikoiden ja muotoilun käsittelyyn

 Videokoodekit
 Theora: tarkoitettu MPEG-4:n eri muotojen kanssa kilpailevaksi formaatiksi
 Tarkin: kokeellinen koodekki, joka laitettiin hautumaan helmikuussa 2000
 Dirac: kehitteillä oleva internetissä siirrettävään videoon tarkoitettu koodekki, Schrödinger-projekti 
 OggUVS: kehitteillä oleva koodekki pakkaamattomalle videolle

 muut
 Annodex: CSIRO:n kehittämä joukko standardeja muistiinpanojen, hakemistojen yms. metadatan merkitsemiseen mediaan

Käyttö 
HTML5-standardissa suositeltiin<audio> ja <video> elementtien formaateiksi suositeltiin Ogg-formaatteja Vorbista ja Theoraa, mutta suositus poistettiin Applen  ja Nokian  vastustuksesta. Selainvalmistajista Opera Software ja Mozilla ovat kannattaneet Ogg-formaattien sisällyttämistä HTML-standardiin.
 Nämä ovatkin sisällyttäneet selaimiinsa suoran tuen näille formaateille.

Katso myös
OGM, Xiph.org-säätiön säiliömuoto multimedialle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Xiph.org

TiedostomuodotÄänitiedostomuodot
Mehdi Mahdavikia

Mehdi Mahdavikia (persiaksi مهدی مهدوی‌کیا) (s. 24. heinäkuuta 1977, Teheran, Iran) on iranilainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaisseura Eintracht Frankfurtia. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja. 

Vuoden 2003 Aasian parhaaksi pelaajaksi valittu Mahdavikia aloitti uransa Bank Melli FC:n joukkueessa ja siirtyi sen jälkeen Persepolis FC:n joukkueeseen. Vuoden 1998 MM-kisojen parhaaksi iranilaiseksi pelaajaksi valittu Mahdavikia pelasi saksalaisseura VfL Bochumissa 1998–1999. Hän aloitti Hamburger SV:ssä 1999, ja hänet on valittu seuran vuoden pelaajaksi vuosina 2003 ja 2004.

Mahdavikia on pelannut Iranin maajoukkueessa yli sata ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.

Lähteet 

Iranilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Albanian jalkapallomaajoukkue

Albanian jalkapallomaajoukkue on Albanian jalkapalloliiton alaisuudessa toimiva jalkapallomaajoukkue, joka edustaa Albaniaa kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa.

Joukkue selviytyi ensimmäistä kertaa jalkapallon arvoturnaukseen, kun se selvitti tiensä vuoden 2016 EM-kilpailuihin. Se karsiutui kisoista alkulohkon jälkeen hävittyään Sveitsille ja Ranskalle ja voitettuaan Romanian.

Nykyinen joukkue 
EM-kilpailujen 2020 karsinnoissa pelanneet pelaajat. Päivitetty 11. kesäkuuta 2019 pelatun Moldova-ottelun jälkeen. Seuratilanteet päivitetty 22. elokuuta 2019.

Maalivahdit:
 Etrit Berisha (SPAL)

Puolustajat:
 Naser Aliji (vapaa pelaaja)
 Iván Balliu (Almería)
 Kastriot Dermaku (Parma)
 Elseid Hysaj (Napoli)
 Ardian Ismajli (Hajduk Split)
 Mërgim Mavraj (Greuther Fürth)
 Frédéric Veseli (Empoli)
 Berat Xhimshiti (Atalanta)

Keskikenttäpelaajat:
 Amir Abrashi (Freiburg)
 Migjen Basha (Aris)
 Eros Grezda (Rangers)
 Ergys Kaçe (PAOK)
 Ermir Lenjani (Sion)
 Ledian Memushaj (Pescara)
 Emanuele Ndoj (Brescia)
 Kristi Qose (Ružomberok)
 Ylber Ramadani (Vejle)
 Odise Roshi (Ahmat Groznyi)
 Taulant Xhaka (Basel)

Hyökkääjät:
 Bekim Balaj (Sturm Graz)
 Sokol Çikalleshi (Akhisarspor)
 Armando Sadiku (Levante)
 Myrto Uzuni (Lokomotiva)

Henkilökohtaisia tilastoja

Eniten otteluita 
Päivitetty 21.8.2019.

Eniten maaleja

Entisiä valmentajia 

  Otto Barić (2006–2007)
  Slavko Kovačić (2007, väliaikainen)
  Arie Haan (2008–2009)
  Josip Kuže (2009–2011)
  Džemal Mustedanagić (2011, väliaikainen)
  Gianni De Biasi (2012–2017)
  Christian Panucci (2017–2019)
  Ervin Bulku (2019, väliaikainen)

Lähteet 

Albanian jalkapallo
Jalkapallomaajoukkueet
Todistettavasti syyllinen

Todistettavasti syyllinen (Cold Case) on Meredith Stiehmin luoma yhdysvaltalainen televisiosarja, jota esitettiin vuosina 2003–2010. Sarja keskittyy philadelphialaiseen poliisiyksikköön, joka pyrkii ratkomaan vanhoja rikoksia uusien todisteiden ilmaantuessa. Sarjassa käsitellään myös jonkin verran päähenkilöiden ihmissuhteita ja yksityiselämää.

Todistettavasti syyllisen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa 2003–2004, seitsemäs ja viimeinen 2009–2010. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.

Rooleissa

Jaksot

Aiheesta muualla 
Sarjan virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Affiksi

Affiksi eli sanaliite on sanan runkoon liitettävä osa. Affiksit jaetaan alatyyppeihin sen mukaan, mihin ne sijoitetaan suhteessa sanavartaloon. Kieliteknisesti affiksit ovat morfeja.

Erilaisia affikseja 

 prefiksi, eli etuliite, esimerkiksi suom. negaatio /epä-/.
 suffiksi, eli jälkiliite, esimerkiksi suom. yks. 1. persoonan omistusliite /-ni/. Suffiksit ovat suomessa erittäin yleisiä. Ne jaetaan seuraavasti:

–johtimet (jak|aa + -o > jako, sattu|a + -mus/-mys > sattumus)
–päätteet (verbien persoonapääte: olen; nominien sijapääte: talossa)
–tunnukset (verbeillä modus olisin, pystynemme ja tempus nauroivat; nomineilla monikon tunnus: kissat)
–liitteet (nominien omistusliitteet: autotallini)
–liitepartikkelit (esimerkiksi verbeillä: -pa/-pä, -han/-hän, -ko/-kö, -s > tekisinkö, tulepa tänne, oletkos aivan varma, sehän on mukava kuulla)
 infiksi on affiksi, joka tulee sanan (tai sanavartalon) sisään, esimerkiksi akkad. separatiivi /-ta-/, elûm 'mennä ylös' > etlûm 'mennä ylös jostakin' 
 sirkumfiksi tulee sekä sanavartalon alkuun että loppuun, esimerkiksi nahuatlin omistusliitteet tl-substantiiveissa: yks.1.persoona /no- -uh/ coá- 'käärme' > nocoáuh 'käärmeeni'
 transfiksi on epäjatkuva affiksi, lähinnä seemiläisissä kielissä, esimerkiksi arabiassa, ktb 'kirja', josta transfiksillä i-ā saadaan (yksikkö) kitāb 'kirja', u-u (monikko) kutub 'kirjat' jne.
 superfiksi vaikuttaa äänteiden suprasegmentaalisiin piirteisiin, kuten tooniin (esim. mbayn kielen frekventatiivi: rīyā 'jakaa' > ríyā 'jakaa monta kertaa')

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tieteen termipankki: Affiksi (kielitiede)

Muoto-oppi
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (elokuva)

Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa on Hunter S. Thompsonin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva, joka sai ensi-iltansa 1998. Päähenkilöä Raoul Dukea näytteli Johnny Depp ja hänen asianajajaansa Dr. Gonzoa Benicio del Toro. Elokuva ei saavuttanut suurta suosiota lipputulojen muodossa.

Thompsonin kirjasta oli yritetty tehdä elokuvaa jo vuosikymmenien ajan, mutta se oli aina jäänyt suunnitteluasteelle. Ohjaaja Terry Gilliam otti elokuvan ohjattavakseen, kun alkuperäiseksi ohjaajaksi suunniteltu Alex Cox joutui vetäytymään projektista taiteellisten erimielisyyksien vuoksi.

Depp valmistautui elokuvan kuvauksiin perusteellisesti: hän jopa asui Thompsonin (jonka elämään alkuperäinen romaani perustuu) luona kuukausia elokuvaan valmistautuen. Myös hänen hiuksensa leikattiin kaljuksi vastaamaan nuoren Thompsonin ulkonäköä. Del Toro puolestaan lihotti itseään kymmeniä kiloja rooliaan varten.

Kirjailija Hunter S. Thompson teki pienen roolin eräässä elokuvan kohtauksessa. Muita sivuroolien esittäjiä ovat muun muassa Ellen Barkin, Gary Busey, Tobey Maguire, Christina Ricci, Cameron Diaz sekä Red Hot Chili Peppersin basistina tunnettu Flea.

Rooliluettelo 

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Terry Gilliamin ohjaamat elokuvat
Päihdeaiheiset elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Käsikirjoittaja

Käsikirjoittaja tekee käsikirjoituksen eli suunnitelman siitä, millainen elokuvasta, näytelmästä tai muusta vastaavasta tuotannosta tulee. Käsikirjoittaja on usein mukana koko tuotannon ajan, sillä käsikirjoitusta yleensä muokataan useaan otteeseen tuotannon edetessä. Käsikirjoittaja on toisinaan myös tuotannon ohjaaja. Käsikirjoittaja ei luo itsenäistä teosta vaan ainoastaan suunnitelman, jonka pohjalta voidaan ryhtyä toteuttamaan tuotantoa.

Elokuvakäsikirjoittajaksi voi opiskella muun muassa Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen osastolla sekä joissakin ammattikorkeakouluissa. Monet tämän päivän elokuva- ja televisiokäsikirjoittajista ovat myös itseoppineita tai muualla kuin elokuvakoulussa oppinsa saaneita kirjoittajia. Käsikirjoittajaksi voi ryhtyä kuka tahansa, joka pystyy kirjoittamaan mielenkiintoisen ja samaistuttavan tarinan. Muodollisia oppiarvovaatimuksia käsikirjoittajan ammattiin ei ole.

Elokuvakäsikirjoittaja 
Tyypillisesti elokuvakäsikirjoituksesta vastaa yksi henkilö.

Elokuvakäsikirjoittaja voidaan myös palkata kirjoittamaan jo olemassa oleva tarina elokuvakäsikirjoitukseksi, kehittämään ja dramatisoimaan jo kirjoitettua käsikirjoitusta tai sovittamaan elokuvakäsikirjoitukseksi jokin muu teksti, kuten novelli tai runo. Elokuvakäsikirjoittajan ammattitaito koostuu mielikuvituksen ja tarinankerronnan taidon lisäksi kyvystä hahmottaa dramaturgisia kokonaisuuksia, käsitellä asioita kertovalla ja mielenkiintoisella tavalla ja nähdä uusia näkökulmia olemassa olevista asioista. Henkilöhahmojen luominen ja heidän ominaisuuksiensa aukikirjoittaminen ja elokuvalliseen kerrontaan sopivaksi muokkaaminen on yksi käsikirjoittajan haasteellisimmista tehtävistä.

Televisiokäsikirjoittaja 
Televisiokäsikirjoittajien ammatissa työtehtävät voivat olla elokuvaa rajatumpia. Esimerkiksi jatkuvajuonisen saippuasarjan käsikirjoittamisesta vastaa suurempi käsikirjoitusryhmä, jossa kirjoittamisen ja tarinan kehittelyn eri vaiheet ja osa-alueet on annettu eri tekijöiden vastuulle . Ryhmässä työskentelee muun muassa script editor, jonka tehtävä on viimeistellä käsikirjoitus eli tiivistää, rytmittää ja tasapainottaa sitä. Sarjan suuremmista tarinalinjoista päättää yleensä tuottaja ja käsikirjoitustiimin johto yhdessä, ja sitä kehitellään yleensä ainakin yhden tuotantokauden verran etukäteen.

Lähteet

Kirjallisuutta
Aaltonen, Jouko: Käsikirjoittajan työkalut : audiovisuaalisen käsikirjoituksen tekijän opas. 4. uud. laitos, Helsinki : SKS, 2018. ISBN 978-951-858-024-2.
”Käsikirjoittajat todessa ja fiktiossa” -teemanumero, Filmihullu 5/2017.
Norman, Marc: What Happens Next : A History of American Screenwriting. London : Aurum Press, 2008. ISBN 978-1-84513-324-5.

Aiheesta muualla

"Hyvä käsikirjoittaminen on tarkkaa ajattelemista" (kansanuutiset.fi)
Käsikirjoittajan osa elokuvatuotannossa – osa 1 (produs.fi)
Arkistovieraana: Tove Idström (areena.yle.fi)

Elokuva-alan ammatit
Fritz Arthur Jusélius

Fritz Arthur Jusélius (13. kesäkuuta 1855 Pori – 8. helmikuuta 1930 Pori) oli suomalainen varakas liike- ja teollisuusmies, vuorineuvos sekä elinkeinoelämän vaikuttaja. Hän toimi aktiivisesti Porin kunnallispolitiikassa ja edusti useina vuosina Poria porvarissäädyssä säätyvaltiopäivillä. Hän keräsi valtavan omaisuuden puutavarakaupalla, jonka parissa hän työskenteli 50 vuotta. Omaisuutensa hän säätiöi tukemaan lääketieteellistä tutkimusta.

Elämäkerta 
F.A. Jusélius solmi avioliiton porilaisen porvaristytön, Blenda Theresia Moliisin kanssa 18.11.1882. Pariskunnan ensimmäinen lapsi Thyra Theresia syntyi 13.4.1884, mutta Thyra menehtyi vajaan viiden kuukauden kuluttua. Toinen tytär Sigrid Jusélius syntyi 17.5.1887. Tytär oli isälleen kaikki kaikessa, ja vaikka Sigrid kuusivuotiaana vanhempiensa eropäätöksen jälkeen (v.1894) muutti äitinsä mukana Tukholmaan, ei yhteydenpito Juséliuksen ja hänen välillä vähentynyt ollenkaan. Kun vanhempien avioero oli vahvistettu, Sigrid muutti äitinsä kanssa takaisin Suomeen v. 1895. He asettuivat asumaan Turkuun, jossa Sigrid myös kuoli 11-vuotiaana 19. kesäkuuta 1898 keuhkotautiin, jonka hän sai tuhkarokon jälkitautina. Tyttären kuolema oli Juséliukselle suuri järkytys, ja hän halusi muistaa tytärtään kaikin keinoin. Hän rakennuttikin Porin Käppärän hautausmaalle Sigridin muistoksi Juseliuksen mausoleumin – rakennuksen, josta hänet nykyään parhaiten tunnetaan.

Vuosi ennen Sigridin kuolemaa, 19.4.1897, Jusélius solmi toisen avioliittonsa Edith Augusta Petrellin kanssa (s.1857). Edith oli Juséliuksen monivuotisen liikekumppanin Fredrik Werner Petrellin leski. Avioliitto päättyi 19 vuoden kuluttua, kun Edith menehtyi Tukholmassa 31.12.1916. Kolmannen avioliittonsa Jusélius solmi 5.10.1918 Berta Concordia Karlssonin kanssa. Berta oli syntynyt Ruotsin Västeråsissa 18.2.1887. Kolmas avioliitto jäi vain viiden vuoden mittaiseksi, koska Berta kuoli 16.3.1923. Kummassakaan avioliitossa ei syntynyt enää lapsia.

Mausoleumin lisäksi Porin kaupungissa näkyy Juséliuksen kädenjälki massiivisen, Porin Pohjoisrantaa dominoivan Porin puuvillatehtaan muodossa. Sen hän perusti yhdessä muutaman muun liikemiehen kanssa vuonna 1898, ja toimi myös hallituksen puheenjohtajana elämänsä loppuun asti. Jusélius mausoleumin lisäksi hän perusti 3. toukokuuta 1927 Sigrid Juséliuksen säätiön. Säätiö on vielä nykyäänkin yksi Suomen varakkaimpia säätiöitä, ja se jakaa edelleen apurahoja lääketieteen tutkimuksia varten.

Jusélius oli porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet

Nordling-Nortamo, Hj. Fritz Arthur Jusélius. F.A. Jusélius. Muistokirjoitus julkaissut Sigrid Juséliuksen säätiö. Helsinki 1941.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Satakunnan Museon Teollisuustyön jäljillä  -verkkoaineisto
 Juséliuksen perheen esineistöä Satakunnan Museon kokoelmissa
 Sigrid Juséliuksen säätiö 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Maikki Länsiö

Marja-Helena ”Maikki” Länsiö (12. marraskuuta 1932 Turku – 13. lokakuuta 1996 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1953, ja liittyi heti valmistuttuaan Suomen Kansallisteatterin näyttelijäkuntaan. Vuonna 1965 hän siirtyi Turun Kaupunginteatteriin, josta jäi eläkkeelle vuonna 1988. 

Länsiö oli jo ennen teatterikoulua opiskellut musiikkia ja tanssia. Teatterissa hän ansioitui komediennena etenkin Shakespearen näytelmissä sekä opereteissa.

Teatterin lisäksi Länsiö teki noin kymmenen elokuvaroolia, useimmiten avustajana. Hänen ensimmäinen merkittävä ja tunnetuin elokuvaroolinsa oli Löpö komediassa Kuriton sukupolvi (1957). Hän esiintyi myös useissa radiokuunnelmissa ja musiikkiohjelmissa. Paitsi näyttelijänä, Länsiö tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa yhdessä näyttelijä Esa Saarion kanssa levyttämistään lastenlauluista, joista tunnetuimpia on ”Hottentottilaulu”.

Maikki Länsiö meni vuonna 1955 naimisiin näyttelijä Jussi Jurkan kanssa. Heidän tyttärensä Laura Jurkka (s. 1958) on myös näyttelijä. Myrskyisä avioliitto päättyi eroon vuonna 1966; sen jälkeen Länsiö avioitui näyttelijä Matti Varjon kanssa. Länsiön elämää varjosti alkoholismi. Hän kuoli 63-vuotiaana Turussa vuonna 1996.

Teatterirooleja 
Altonan vangit (rooli: Johanna)
Casablancan koirat (Martta)
Kirsikkapuisto (Ranjevskaja)
Kultainen vasikka (Edit)
Miten haluatte (Rosalinda)
Miten äkäpussi kesytetään (Katariina)
Mustalaisruhtinatar (nimiosa)
Pienet ketut (Birdie)
Porvari aatelismiehenä (markiisitar Doriméne)
Romeo ja Julia (imettäjä)

Elokuvat 
 Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
 Varsovan laulu (1953) 
 Tyttö kuunsillalta (1953) 
 Jälkeen syntiinlankeemuksen (1953) 
 Mä oksalla ylimmällä (1954) 
 Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955) 
 Helunan häämatka (1955)
 Rintamalotta (1956) 
 Kuriton sukupolvi (1957) 
 Musta rakkaus (1957) 
 Äidittömät (1958) 
 Autuas eversti (1958) 
 Lasisydän (1959) 
 Voi veljet, mikä päivä! (1961)

Lähteet 
 Maikki Länsiö Elonetissä 8.2.2015. Kansallinen audiovisuaalinen arkisto. 
 Maikki Länsiön muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 13.10.1996. Helsingin Sanomat.
 Rakastetut teatterisuvut, osa 4: Jurkat 10.2.2016. Apu.
 Näyttelijä Maikki Länsiö kuollut 17.10.1996. mtv.

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Flaamit

Flaamit eli flaamilaiset () ovat noin kuusimiljoonainen  etninen ryhmä, josta suurin osa elää Flanderin alueella Belgiassa ja Ranskassa. Lisäksi useita tuhansia flaameja elää Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Kieli 

Flaamit käyttävät arkikielenään flaamia (Vlaams), joka käsittää hollannin kielen eteläiseen ryhmään kuuluvat länsiflaamin, brabantin ja limburgin murteet. Sivistyneistö ja kouluopetus, virastot ja kirjallisuus käyttävät varsinaista hollannin kieltä. Etelämurteita puhuvien puhetavassa on hieman ranskalaista pehmeyttä. Alankomaissa puhuttavan hollannin kielen kurkkuäänteistä on hävinnyt kovin terävyys. Esimerkiksi v-kirjainta ei lausuta Belgiassa f:nä toisin kuin Alankomaissa.

Alueen historia monien satojen vuosien kauppayhteyksineen vaikuttaa kieleen; Antwerpenin kaupunkialueella puhuttavan Antwerpenin slangin, Aantwaarpsin sanoissa on runsaasti hyvinkin suoria lainoja muun muassa ranskalaisista ja espanjalaisista ilmaisuista.

Kansalliset pyrkimykset 

Flaameilla on ollut voimakkaita kansallisia tavoitteita. Vuonna 1840 syntyi flaamilaisliike, joka toimi alkujaan kirjallisuudessa, mutta myöhemmin saksalaisen miehityshallinnon tukemana aktivistit pääsivät joihinkin tavoitteisiinsa, joista eräänä merkittävimpinä Gentin yliopiston flaamilaistaminen vuonna 1930. 1960-luvulla liike tavoitteli Belgian muuttamista liittovaltioksi ja vuonna 1963 Belgia jaettiin flaamilaiseen Flanderiin, ranskankieliseen (itäisimmiltä osiltaan saksankieliseen) Valloniaan ja monikieliseen Brysseliin. Erimielisyydet ryhmien välillä ovat jatkuneet yhä ja Flanderin itsenäisyyttä ajanut Vlaams Blok -puolue kiellettiin 2000-luvun alussa. Sittemmin puolueen linjaa on jatkanut Vlaams Belang -puolue, joka on nationalistinen ja konservatiivinen puolue. Sen keskeisimmät tavoitteet ovat flaamien itsenäisyys ja maahanmuuton vähentäminen. 

Useimmat Flanderin asukkaat kokevat olevansa flaameja ja vasta toissijaisesti tai ei ollenkaan belgialaisia. Ensimmäisen maailmansodan aikana flaamit joutuivat palvelemaan Belgian asevoimissa ranskankielisen päällystön alaisuudessa ymmärtämättä komentoja, mikä johti tavanomaista suurempaan mieshukkaan. Toisen maailmansodan aikainen flaamien vilkas rekrytoituminen Saksan SS-joukkoihin oli sekin eräs vastareaktio muun muassa tähän.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Belgian etniset ryhmät
Germaaniset kansat
Ranskan etniset ryhmät
Klodian Duro

Klodian Duro (s. 21. joulukuuta 1977, Tirana, Albania) on albanialainen 177 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä kotimaansa pääkaupungista kotoisin olevaa SK Tiranan joukkuetta. Duron pelipaikka on keskikenttäpelaaja.

Ammattilaisuransa vuonna 1996 KS Elbasanissa aloittanut Duro siirtyi SK Tiranaan ensimmäisen kerran jo 1998. Tuolloin visiitti seurassa jäi vuoden mittaiseksi. Hän edusti kotimaassaan myös KS Vllaznia Shkodëria ennen siirtoaan Turkkiin, Samsunsporin riveihin. Duro pelasi Turkissa vuosina 2001-2004, Samsunsporin lisäksi Malatyasporissa ja Caykur Rizesporissa. Loppuvuodesta 2003 hän pelasi kaksi kuukautta Albaniassa KF Partizani Tiranan joukkueessa. Kesällä 2004 Duro muutti Saksaan, jossa hän edusti DSC Arminia Bielefeldiä yhden vuoden ajan ennen paluutaan kotimaahansa syyskuussa 2005.

Albanian maajoukkueessa Duro on pelannut 72 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 2001.

Aiheesta muualla
Duro Weltfussball-tietokannassa 
Duro Arminia Bielefeldin sivuilla 

Albanialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Balettitossut

Balettia tanssittaessa tarvitaan kahdenlaiset balettitossut; pehmeät harjoitustossut ja varvastossut (ns. "kovakärkiset" joskus myös kärkitossut tai kärkkärit), joiden kärjet on kovetettu varpaiden kärjillä tanssimista tukemaan. 

Pehmeät harjoitustossut ovat kankaasta tai nahasta tehdyt tossut, jotka kiristetään tossun suun nauhakujan avulla niin että ne myötäilevät jalkaa tarkasti ja pitävät jalan oikeassa asennossa. Ne vastaavat periaatteessa tavallisia jumppatossuja. Niiden pohjassa on nahkaiset palat, jotka estävät liukastumisen ja helpottavat erilaisten harjoitusten tekemistä (esimerkiksi piruetit). Pehmeät harjoitustossut sopivat kaikenikäisille tanssijoille. Harjoitustossujen pohjat on hyvä kostuttaa ennen tuntia vedellä, taikka jos balettikoulussa on muita liukasteen estämis aineita, niitä voi käyttää.

Tanssimisen voi aloittaa kovakärkisillä jo n. 3 vuoden harjoittelun jälkeen tai noin 10-vuotiaana. Vartalon hallinnan täytyy olla kehittynyt ja nilkan tarpeeksi vahva ennen kuin saa nousta tossujen kärjille. Alussa varvastossuharjoittelu muodostaa vain pienen osan balettitunnista. Myöhemminkään varvastossuja ei käytetä aina harjoitellessa. Varvastossuilla tanssivat perinteisesti vain naiset,  mutta tilapäisesti miehetkin voivat harjoitella niillä vahvistaakseen nilkkojaan. Varvastossuilla tanssiminen on fyysisesti haastavaa ja alussa jopa kivuliasta. Sen takia tossuissa voidaan käyttää pehmusteita, joita on laaja valikoima (mm. silikoni, geeli, vaahtomuovi). Valmiiksi muotoiltujen lisäksi tossuihin voi laittaa esimerkiksi villaa tai paperinenäliinan pehmusteeksi ja täytteeksi, sillä mitä tiiviimmin tossun kärkiosa istuu jalkaterän yksilöllisiin muotoihin sitä parempi sillä on tanssia. Jos tossussa on yhtään tyhjää tilaa, varpaille noustessa tossu ei kunnolla tue jalkaa ja auta varpaita pysymään suorina.

Varvastossuissa on kiinnityksenä nilkan ympärille solmittavat nauhat sekä usein yksilöllisesti myös kuminauha pitämässä tossun kantaosaa paikallaan. Pehmeissä harjoitustossuissa voi myös käyttää nauhoja, mutta usein kätevämpi on pelkkä kuminauhakiinnitys.

Balettitossuja myydään balettitarvikeliikkeissä, joissa myyjien ammattitaitoon kuuluu opastaa sopivien tossujen valinnassa. Varvastossuja on monia erilaisia malleja: eri leveyksiä, jäykkyyksiä, eri mittaisia kärkiosia. Jotta varpailla tanssiminen onnistuisi mahdollisimman mukavasti, on tärkeää löytää juuri omaan jalkaan sopivat tossut. Silti uusia tossuja täytyy vielä pehmitellä ja taivutella, jotta ne muokkautuisivat tanssimiseen sopiviksi.  

Huipputossut tehdään yksilöllisesti kullekin tanssijalle ja myös eri baletteihin erityyppisinä: Joutsenlammen Musta joutsen tarvitsee tukevat tossut 
kun taas La Sylphiden keiju hyppii vähemmän ja tekee enemmän piruetteja mihin sopivat kevyet tossut.

Kun kärkiosa pehmenee ja pohja alkaa joustaa liikaa, ovat tossut loppuun kuluneet. Ammattiballerina saattaa kuluttaa 100-120 paria tossuja vuodessa.

Katso myös
 Balettitekniikka
 Balettisaapas

Lähteet 

Baletti
Jalkineet
Örebron yliopisto

Örebron yliopisto () on valtion yliopisto Örebron kaupungissa Ruotsissa. Yliopisto perustettiin vuonna 1999 yhdistämällä useita paikallisia korkeakouluja. Siellä on noin 17 000 opiskelijaa ja 1 200 työntekijää.

Örebron yliopiston entisiä oppilaita ovat muun muassa jalkapallovalmentaja Sven-Göran Eriksson ja Ruotsin entinen pääministeri Göran Persson. Persson sai vuoden 2005 alussa yliopiston kunniatohtorin arvonimen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yliopiston kotisivut

Ruotsin yliopistot ja korkeakoulut
Örebron kunta
Chalmersin teknillinen korkeakoulu

Chalmersin teknillinen korkeakoulu () on Göteborgin kaupungissa Ruotsissa, sijaitseva yksityinen teknillinen yliopisto. Se perustettiin 5. marraskuuta 1829 William Chalmersin lahjoitusten avulla. Vuonna 1937 yliopisto siirtyi valtion omistukseen, mutta 1994 se muuttui takaisin yksityiseksi säätiön omistamaksi yliopistoksi. 

Nykyisin yliopistolla on noin 2 020 työntekijää ja noin 9 415 opiskelijaa. Yliopistolla on kaksi kampusaluetta, Johanneberg ja Lindholmen. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2006 alkaen Karin Markides.

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Chalmersin teknillinen korkeakoulu sai vuonna 2014 sijaluvun 301–400.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Chalmersin viralliset sivut

Ruotsin yliopistot ja korkeakoulut
Göteborgin oppilaitokset
Bekim Kastrati

Bekim Kastrati (s. 25. maaliskuuta 1979) on albanialainen jalkapalloilija. 186 senttimetriä pitkän Kastratin pelipaikka on hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä saksalaista Eintracht Braunschweigin joukkuetta.

Kastrati on edustanut uransa aikana myös KF Pejeä kotimaassaan sekä Germania Geistenbeckiä, SC Wegbergiä, Borussia Freialdenhovenia, FC Wegberg-Beeckiä ja Borussia Mönchengladbachia Saksassa.

Aiheesta muualla
Kastrati Weltfussball-tietokannassa  

Albanialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hannu Mykrä

Hannu Tapani Mykrä (s. 19. toukokuuta 1954 Pori) on suomalainen entinen pikajuoksija.

Mykrä oli 1980-luvun alkupuoliskon paras suomalainen 400 metrin juoksija. Hän voitti matkan Suomen mestaruuden 1980, 1981, 1982 ja 1984. Vuonna 1980 hän voitti myös 200 metrin mestaruuden. Mykrä osallistui 400 metrille Ateenan EM-kisoissa 1982, mutta karsiutui alkuerissä.

Mykrä juoksi 400 metrillä ennätyksensä 46,43 Turussa 3. elokuuta 1982. Ajallaan hän on kaikkien aikojen matkan kuudenneksi nopein suomalainen.

Seuratasolla Mykrä edusti Porin Tarmoa ja Turun Tovereita.

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Himno Nacional Mexicano

Himno Nacional Mexicano on Meksikon kansallislaulu. Mexicanos, al grito de guerra ("Meksikolaiset, sotahuuto kaikuu") on laulun kertosäkeen alku ja usein käytetty laulun epävirallinen nimi. 12. marraskuuta 1853 Meksikon tuolloinen presidentti Antonio López de Santa Anna julisti kansallisen kirjoituskilpailun maan kansallislaulun luomiseksi. Kilpailun voitti nuori runoilija Francisco González Bocanegra. Bocanegra tosin piti itseään ensi sijassa rakkausrunojen kirjoittajana, ja hän kieltäytyi ensin ottamasta osaa kilpailuun. Bocanegran kihlattu, Guadalupe González del Pino, oli kuitenkin vakuuttunut sulhasensa lahjakkuudesta ja vaati tätä osallistumaan. Kun Bocanegra itsepäisesti kieltäytyi, päätti Gonzáles del Pino ottaa tilanteen omiin käsiinsä. Hän lukitsi Bocanegran vanhempiensa makuuhuoneeseen ja kieltäytyi päästämästä tätä ulos, ennen kuin hän oli kirjoittanut ehdotuksen kilpailuun. Bocanegra kirjoitti neljässä tunnissa kymmenen säkeistöä pitkän isänmaallisen runoelman, johon häntä innoittivat kihlatun vanhempien makuuhuoneen isänmaalliset maalaukset, ja hankki vapautensa sujauttamalla runonsa oven alta kihlatulleen. Bocanegra lähetti näin syntyneen hengentuotteensa kilpailuun, ja palkintoraati julisti hänet voittajaksi 3. helmikuuta 1845. 

Samaan aikaan Santa Anna oli julistanut myös kilpailun maan kansallislaulun sävelestä. Kilpailun voitti Juan Bottesini, mutta hänen sävellystään ei kuitenkaan pidetty esteettisesti riittävän korkeatasoisena. Santa Anna julisti uuden kilpailun, jonka voitti espanjalaissyntyinen Jaime Nunó, joka oli muuttanut maahan presidentti Santa Annan kutsusta. Jaime Nunón sävelmä "Dios 
y Libertad" ("Jumala ja vapaus") julistettiin uuden kilpailun voittajaksi 12. elokuuta 1854. Näin syntynyt uusi kansallislaulu kantaesitettiin itsenäisyyspäivänä, 16. syyskuuta 1854. Laulun esittivät sopraano Claudia Florenti ja tenori Lorenzo Salvi, orkesteria johti ensimmäisen kilpailun voittaja Juan Bottesini. 

Laulu sai lainsäädännöllisen kansallislaulun aseman vasta 1943. Tällöin Bocangeran isänmaallisen runon ensimmäinen, viides, kuudes ja kymmenes säkeistö sekä kuoron osuus julistettiin Meksikon kansallislauluksi. Samalla runon sanamuotoja muutettiin hieman presidentti Manuel Avila Camachon määräyksestä. Kun kansallislaulu esitetään urheilukilpailujen yhteydessä, lauletaan yleensä vain kuoro, ensimmäinen säkeistö ja uudelleen kuoro. Maan radio ja televisioasemat esittävät joskus version, jossa on mukana kuoro, ensimmäinen säkeistö, kuoro, kymmenes säkeistö ja kuoro.

Kansallislaulu on lain mukaan esitettävä espanjaksi, mutta 9. joulukuuta 2005 Meksikon hallitus salli laulun kääntämisen myös maassa puhutuille alkuperäiskansojen kielille.

Kansallislaulun sanat

Aiheesta muualla 

MP3 äänityksiä hymnistä  
Kansallislaulun virallinen kotisivu 
PDF-versio kansallislaulusta kokonaisuudessaan 
Kuoro ja ensimmäinen säkeistö 10 kansallisella kielellä 

Meksikolainen kulttuuri‎
Kansallislaulut
Sperma-allergia

Sperma-allergia tai siemennesteallergia ( tai hypersensitivity) tarkoittaa allergista reaktiota siemennesteelle tai jollekin sen ainesosalle. Kyseessä on harvinainen allergia, joka raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1958. Vuoteen 2005 mennessä tieteellisessä kirjallisuudessa oli kuvattu noin 80 allergiatapausta, mutta on arvioitu, että merkittävä osa tapauksista jää raportoimatta. Suurin osa naisista, joilla on todettu siemennesteallergia, on alle 40-vuotiaita ja heillä on suvussaan atopiataipumusta.

Sperma-allergian oireet ovat samankaltaisia kuin muidenkin allergisten reaktioiden oireet. Oireet ilmaantuvat joko välittömästi tai noin tunnin sisällä siemennesteelle altistumisesta. Paikallisia oireita ovat muun muassa kutina, kuumotus, turvotus, punoitus ja polttelu iholla ja sukupuolielinten alueella. Sisäisiä oireita voi myös ilmetä; niihin lukeutuvat tavallisesti hengenahdistus, nielemisvaikeus, sidekalvontulehdus, nuha, nokkosihottuma, ruoansulatuselimistön häiriöt ja herkistysihottuma. Harvinaisena mutta vaarallisena oireena voi ilmetä anafylaksia. Allergiset oireet voivat ilmetä pitkään lievinä ennen pahenemistaan vakava-asteisiksi, eivätkä ne välttämättä liity vain tietyn henkilön siemennesteeseen.

Siemennesteallergian diagnoosi tehdään potilaan oireiden pohjalta käyttämällä apuna ihotestejä ja osoittamalla potilaan seerumista spesifisiä IgE-luokan vasta-aineita siemennesteen proteiineille. Hoitona on tavallisesti allergeenin välttäminen esimerkiksi kondomien avulla. Siedätyshoitoa on myös mahdollista kokeilla. Raskautta yritettäessä apuna voidaan käyttää koeputkihedelmöityshoitoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Could You Be Allergic to Sex? Swedish.org

Allergiat
Siemenneste

en:Semen#Semen_allergy
Anthony van Hoboken

Anthony van Hoboken (23. maaliskuuta 1887, Rotterdam – 1. marraskuuta 1983, Zürich) oli alankomaalainen musiikkitieteilijä.

Hoboken on parhaiten tunnettu teoksestaan J. Haydn, Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis (julkaistu vuonna 1957), joka on luettelo Joseph Haydnin sävellyksistä. Haydnin teoksiin viitataan usein niiden "Hoboken-numeroilla", jotka lyhennetään tavallisesti "Hob" tai pelkästään "H". Hobokenin luettelossa Haydnin teokset on järjestetty sävellystyypeittäin, eikä aikajärjestyksessä, kuten esimerkiksi Ludwig von Köchelin luettelossa Wolfgang Amadeus Mozartin sävellyksistä. Kaikki sinfoniat ovat esimerkiksi luokassa I, jousikvartetot luokassa III ja pianosonaatit luokassa XVI.

Lähteet

Aiheesta muualla  

 

Hoboken, Anthony van
Musiikkitieteilijät
Hoboken, Anthony van
Hoboken, Anthony van
Grimaldi (suku)

Grimaldi on alkujaan genovalainen aatelissuku, joka hallitsee Monacoa. Ensimmäistä kertaa se pääsi Monacon valtiaaksi 1200-luvulla. Vuonna 1613 luotiin titteli Monacon ruhtinas, joka on aina ollut Grimaldi-suvulla. Alkuperäinen suku sammui mieslinjalta vuonna 1731, minkä seurauksena nimi ja Monacon valtaistuin siirtyivät viimeisen miespuolisen Grimaldin vävylle Jacques Goyon de Matignonille (hallitsijanimi Jaakko I). Hänestä polveutuneen suvun viimeinen miespuolinen jäsen oli Monacon ruhtinas Ludvig II (1870–1949), jonka jälkeen ruhtinaaksi tuli hänen tyttärenpoikansa Rainier III, isänsä puolelta ranskalaista Polignacin aatelissukua. Monacon hallitsijasuku käyttää silti edelleen Grimaldin nimeä. Nykyinen hallitsija on Rainier III:n poika Albert II.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Monaco
Hallitsijasuvut
Gabès

Gabès on Tunisiassa Vähän-Syrtin rannalla sijaitseva keidas- ja satamakaupunki. Vuonna 2004 kaupungissa asui 116 323 asukasta, koko Gabèsin kuvernoraatissa 342 630. Kaupungissa sijaitsee yliopisto, joka tunnetaan erityisesti korkeatasoiseta kemian tekniikan koulutuksestaan. Gabèsin päävientituotteet ovat sementti, kemianteollisuuden tuotteet ja öljynjalostus. Teollisuudesta on alueelle koitunut 2000-luvun alussa vakavia ympäristöhaittoja.

Aiheesta muualla 

Tunisian kaupungit
Keitaat
Isajev S-125

Isajev S-125 Neva tai Isajev S-125 Petšora on neuvostoliittolainen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sen Nato-raportointinimi on SA-3 Goa. Ohjuksen pääsuunnitteluvastuu oli akateemikko A. A. Raspletinin kunniaksi nimetyllä NPO "Almaz":lla ja se toteutui Aleksei Isajevin johdolla.

Kaksivaiheinen torjuntaohjus otettiin Neuvostoliitossa palveluskäyttöön 1961. Sitä käytettiin Egyptissä kesä-heinäkuussa 1970, jolloin 16 laukaistulla ohjuksella ammuttiin alas yhdeksän lentokonetta ja vaurioitettiin kolmea. Vuonna 1973 ohjuksilla tuhottiin 43 lentokonetta. Vuoden 1999 Naton Jugoslaviaa vastaan suorittamien ilmahyökkäysten aikana Jugoslavian liittoarmeijan modernisoitu S-125 Petšora pudotti Yhdysvaltain häivepommittaja F-117:n, mikä oli ensimmäinen kerta, kun häivelentokone pudotettiin.

Ohjusjärjestelmästä on olemassa useita tyyppejä, kuten:

S-125 M          ohjuksella V-600
S-125 Petšora    ohjuksella V-601P
S-125 Petšora    ohjuksella V-601PK	
S-125 Petšora-21 ohjuksella V-601D

Suomessa 
Isajev S-125 oli Suomen puolustusvoimien ensimmäinen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmä hankittiin Suomen ilmapuolustuksen vahvistamiseksi vuosina 1978–1979. Sen tyyppinimi oli ItO 79, tarkoittaen 1979 käyttöönotettuja ilmatorjuntaohjuksia. Ohjustyypillä aloitettiin koulutusammunnat Lohtajan ampuma-alueella 1982, jota jatkettiin vuoteen 1995 saakka. Ito 79-ohjukset poistettiin Puolustusvoimien käytöstä BUK M1-alueilmatorjuntaohjusjärjestelmän hankinnan myötä.

Suomessa käytöstä poistettuja ohjuksia on museoituna Ilmatorjuntamuseossa Tuusulan Hyrylässä.

Lähteet
Kojo, Pauli et al: Mitä-Missä-Milloin, kansalaisen vuosikirja 1982 - 32. vsk., Otava, 1981, Helsinki ISBN 951-1-06482-7 (sid.)
Lappi, Ahti: Ilmatorjunta Kylmässä Sodassa, Ilmatorjuntasäätiö, Jyväskylä 2003, Gummerus (s. 100–101) ISBN 951-95594-4-2
Lappi, Ahti: Ilmatorjuntaohjukset Suomen puolustuksessa, Ilmatorjuntasäätiö, 2009, Jyväskylä
Hogg, Ian: Tykistö- ja ohjusaseet, Karisto, 2011, Hämeenlinna (Suom. Petri Kortesuo) ISBN 978-951-23-5456-6

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Luftabwehr -  System   S 125 M1A   Neva  
Valmistajan verkkosivut  
20 vuotta yhteistoimintaa ilmapuolustuksessa, ilmatorjuntatarkastaja Ahti Lappi, Ilmatorjuntaupseeri 1/2001
Alueilmatorjunnassa uuteen aikaan, everstiluutnantti Pertti Wiik, Ilmatorjuntaupseeri 1/1997

Ilmatorjuntaohjukset
Neuvostoliittolaiset ohjukset
Talo (televisiosarja)

Talo oli suomalainen tosi-TV -ohjelma, jossa palkintona oli oma talo ja tontti. Kahdeksan pariskuntaa rakensi keväällä 2005 unelmiensa omakotitalon Lahden Karistoon. Yksi pareista sai lopulta valmiin talon ja tontin omakseen. Talon juonsi Marika Makaroff. Talo perustuu brittiläiseen Under Construction -ohjelmaformaattiin, joka on saavuttanut suuren suosion muun muassa Englannissa, Ranskassa, Saksassa, Belgiassa ja Australiassa. Suomalaisen Talon Neloselle tuotti FremantleMedia Finland, joka on tuottanut muun muassa Unelmakämpän ja Idolsin.

Ohjelman perusidea 
Pareilla oli noin 10 viikkoa aikaa rakentaa yhdessä iso, kaksikerroksinen puutalo. Apuna heillä oli arkkitehti, rakennusmestari ja muita rakentamisen ammattilaisia. Talossa oli 12 jaksoa ja joka jakson päätteeksi pareilla oli vaara tulla äänestetyksi pois ohjelmasta. Kun talo oli valmis, jäljellä oli kaksi paria. Viimeisessä jaksossa katsojat äänestivät suorassa lähetyksessä, kumpi näistä kahdesta parista pääsee purkamaan muuttokuormansa uuteen omakotitaloonsa Lahden Karistossa. Talon sääntöihin kuului muun muassa, että kilpailijoiden piti asua rakentamisen ajan rakennustyömaalla. Yksi pareista toimi viikoittain niin sanottuna veturiparina, joka vastasi rakentamisesta ja muista yhteisistä asioista. Toinen pari huolehti viikoittain keittiöasioista eli teki ruokaa kaikille.

Kilpailijat 
 Tarja Myntti ja Jussi Koskinen
 Sirkka ja Aarne Mursu
 Kaisu ja Rami Heino
 Mirja Suihkonen ja Olli Ilander
 Saija Puustinen ja Tristan Trefoil
 Nina Louhimaa ja Kimmo Päivinen
 Tiina Kirves ja Kimmo Kuokkanen
 Heli Niemi ja Mikko Peltonen

Voittaja 
Voiton veivät Tiina Kirves ja Kimmo Kuokkanen. Finaalissa oli myös mukana Heli Niemi ja Mikko Peltonen. Äänestyksessä annettiin yhteensä noin 140 000 ääntä.

Aiheesta muualla 
Ohjelman viralliset sivut 

Ihmissuhdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Vieno

Vieno on suomalainen naisen ja miehen etunimi.

Vieno kuuluu 1800-luvun lopulla yleistyneisiin uudisnimiin, joissa lapselle toivottiin hyvää ominaisuutta kuvaava nimi. Vieno tarkoittaa 'tyyntä', 'hentoa', 'pehmeää' ja 'hiljaista'.

1900-luvun alussa nimi oli käytössä sekä miehillä että naisilla, mutta sitä on alun alkaen pidetty enemmän naisen nimenä. Pojille sitä annettiin eniten silloisessa Turun ja Porin läänissä. Suosituimmillaan Vieno oli 1900–1920-luvuilla. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Vieno-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 15 154 naista ja noin 2 300 miestä.

Tunnettuja Vienoja 
Vieno Eklund, SMP:n kansanedustaja
Vieno Elomaa, taidemaalari ja -graafikko
Vieno Hamara, runoilija
Vieno Heikkilä, kilpakävelijä
Vieno Kari (o.s. Lind), uimahyppääjä ja kilpauimari
Vieno Kekkonen, laulaja
Vieno Levänen, neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden ja laulujen suomentaja
Vieno Nikander, jalkapalloilija
Vieno Nordström, näytelmäkirjailija
Vieno Orre, taidemaalari
Vieno Piironen, elintarvikekemian professori
Vieno Saaristo, näyttelijä
Vieno Simonen (o.s. Vartiainen), maalaisliittolainen poliitikko
Vieno Sukselainen, V. J. Sukselainen, Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustaja, Suomen pääministeri 1957–1958 ja 1959–1961
Vieno Väliahde, kuulantyöntäjä, Rantapohja-lehden päätoimittaja.

Lähteet

Viitteet

Etunimet
Janne Hautaniemi

Janne Henrik Hautaniemi (s. 16. tammikuuta 1973 Halsua) on suomalainen pikajuoksija.

Hautaniemi voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden Lappeenrannassa vuonna 1997 (myötätuulitulos 21,22) . Vuosina 1998 ja 1999 hän oli hopealla. Hallissa Hautaniemi voitti 200 metrin mestaruuden Tampereella 1998 ja Jyväskylässä 1999. 60 metrillä hän saavutti SM-pronssia 1999. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti Turun Urheiluliiton joukkueessa 4 × 100 metrillä kultaa 1995, 1998 ja 2000 ja 4 × 400 metrillä kultaa 1995 ja 1998 ja hopeaa 1997.

200 metrin ennätyksensä 20,94 Hautaniemi juoksi 25. kesäkuuta 1999 Ylöjärvellä. Ajallaan hän on kaikkien aikojen suomalaistilastossa 13:nneksi nopein.

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Piuhola

Heikki Piuhola (s. 1961) on suomalainen televisiotoimittaja ja matkailuyrittäjä. Hän toimii MTV3:n uutistuottajana. Aiemmin Piuhola oli MTV:n uutisten toimituspäällikkönä vuodesta 2001 ja uutispäätoimittajana vuodesta 2008 vuoteen 2012, jolloin jäi vuorotteluvapaalle. Piuhola toimi 1980–90-lukujen vaihteessa MTV3:n Saksan- ja myöhemmin Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajana. Hänet on nähty myös Kymmenen Uutisten uutisankkurina sekä Yleisradiossa Ajankohtaisen kakkosen juontajana. Piuhola on syntynyt Isossakyrössä.

Vuodesta 2013 Piuhola puolisoineen on kunnostanut omistamaansa 1860-luvulla rakennettua hotellia loma-asunnoiksi Berchtesgadenissa Saksan ja Itävallan rajalla.

Vuonna 2020 Piuhola aloitti MTV:n Eurooppa-kirjeenvaihtajana Saksassa.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset televisiotuottajat
Ylen toimittajat
Suomalaiset uutisankkurit
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Nissan Bolero

Nissan Bolero on japanilaisen Autechin valmistama ylellinen muunnos Nissan Marchista (Euroopassa Nissan Micra). Eurooppaan Boleroa ei ole tuotu, koska kysyntä pienille ”luksusautoille” on vähäistä.

March Bolero K11 

Ensimmäinen Bolero on vanhanaikaisesti muotoiltu ja se perustuu K11-Micraan. Etumaski on kookas ja kromattu ja keulassa on käytetty muutenkin reilusti kromia, esimerkiksi puskureissa.

March Bolero Mk.II 

Toisen mallin kori on samanlainen kuin K12-korimallin Micrassa, mutta etumaski on kookkaampi ja kromattu. Takana ei lue Nissanin nimeä vaan pelkästään Autech Bolero.

Bolero
B-segmentin autot
1990-luvun autot
2000-vuosikymmenen autot
Charlotte (Belgian prinsessa)

Marie Charlotte Amélie Augustine Victoire Clémentine Léopoldine (7. kesäkuuta 1840 – 19. tammikuuta 1927) oli Belgian kuningas Leopold I:n tytär, Meksikon keisarinna sekä Itävallan arkkiherttua Maksimilian I:n vaimo.

Charlotte kannusti miestään lähtemään Meksikoon. Kuninkaan tyttärenä hän oli kunnianhimoinen saavuttamaan saman tai korkeamman aseman. Ranskalaisen armeijan vetäydyttyä Meksikosta hän palasi Eurooppaan hakemaan apua Itävallan keisari Frans Joosefilta, Napoleon III:lta ja jopa paavilta, saamatta kuitenkaan ketään vakuuttuneeksi tilanteen vakavuudesta. Kun hän sai tiedon miehensä kuolemasta, hän menetti järkensä ja eli lopun elämäänsä hiljaisuudessa Belgiassa Laekenin linnassa. Hän kuoli Bouchoutin linnassa Meisessä 1927.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keisarinnat
Charlotte
Charlotte
Jalkapallosota

Jalkapallosota tai 100 tunnin sota (esp. La guerra del fútbol) oli El Salvadorin ja Hondurasin välinen viisipäiväinen sota joka käytiin vuonna 1969. Maiden väliset kireät suhteet heijastuivat mellakointina jalkapallon MM-kilpailujen karsintaotteluiden yhteydessä, mutta sodan pääsyynä eivät olleet jalkapallo-ottelut, kuten populaarimyytti esittää. Otteluilla saattoi kuitenkin olla ratkaiseva merkitys maiden välien kiristymisessä.

Kumpikaan osapuoli ei saavuttanut ratkaisevia voittoja ja sodan 2 000 kuollutta tulivat lähes tasaisesti molemmilta puolilta. Neljän päivän sotatoimien jälkeen Amerikan valtioiden järjestön OAS:n diplomaattinen väliintulo johti taistelujen laantumiseen, jonka seurauksena selkkaus tunnetaan myös nimellä Sadan tunnin sota, ja sen on mainittu olevan myös maailman lyhin erillinen sota. Jalkapallosota oli myös maailman viimeinen sota, jonka ilmataistelut käytiin pelkästään potkurilentokoneilla. Kasvanut levottomuus johti myöhemmin 1979 El Salvadorin sisällissotaan. Vuosikymmentä myöhemmin, 30. lokakuuta 1980, maat solmivat rauhansopimuksen Limassa,Perussa ja alistivat Fonsecanlahden rajariitansa  Kansainvälisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

Jalkapallo-ottelut 
6. kesäkuuta 1969, Tegucigalpa: Honduras - El Salvador 1–0 (0–0) 
15. kesäkuuta 1969, San Salvador: El Salvador - Honduras 3–0 (3–0) 
Playoff-ottelu 27. kesäkuuta 1969, Meksiko: El Salvador - Honduras 3–2 ja. (1–2, 2–2).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tietoja sodasta OnWar.com-sivustolla

Hondurasin historia
El Salvadorin historia
1900-luvun sodat
1969