joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sanajumalanpalvelus

Sanajumalanpalvelus on seurakunnan yhteinen jumalanpalvelus, jota voidaan viettää sekä sunnuntain tai muun pyhäpäivän pääjumalanpalveluksena että arkipäivän tai erityistilanteiden jumalanpalveluksena.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Jumalanpalvelusten kirjassa on sanajumalanpalveluksen kaava, jota  voidaan käyttää sekä sunnuntain että muun pyhäpäivän pääjumalanpalveluksena. Se soveltuu myös arkipäivän tai erityistilanteiden jumalanpalvelukseksi.  Tällaisia ovat esimerkiksi nuorille tarkoiteut jumalanpalvelukset, eri oppilaitosten ja puolustusvoimien yksikköjen jäsenille tarkoitetut jumalanpalvelukset, kirkkovuoden juhla-aikojen jumalanpalvelukset ja teemajumalanpalvelukset, joita sävyttää jokin tietty teema kirkkovuoden aiheen ohella. . 

Sanajumalanpalveluksen kaavaa käytetään myös silloin, jos pappi ei sairauden tai muun syyn vuoksi voi johtaa jumalanpalvelusta. Sanajumalanpalveluksessa keskitytään sanaan ja rukoukseen eikä siihen liity ehtoollisenviettoa. Sanajumalanpalveluksessa on siten tilaa keskittyä tavallista laajemmin Raamatun lukemiseen, saarnaan tai musiikilliseen  toteutukseen ja sen toteuttaminen voidaan tehdä moni eri vaihtoehdoin.  

Kirkkovuoden juhla-aikojen päiviä varten on Suomen ev. lut. kirkon jumalanpalvelusten kirjassa erityisiä järjetyksiäsanajumalanpalveluksia varten. Tällaisia päivä ovat mm hiljaisen viikon ja pitkäperjantain jumalanpalvelukset, pyhäinpäivän iltajumalanpalvelus sekä jouluaaton ja jouluaamun jumalanpalvelus. Sanajumalanpalvelukseen voi liittyä myös sairaiden puolesta tapahtuva esirukous jaöljyllä voiteleminen.  

Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjassa sanajumalanpalvelus on nimeltään ”Jumalanpalvelus”. Se on jumalanpalvelus, jossa ei vietetä ehtoollista ja jossa kiinteitä kohtia on vähemmän kuin päämessussa ja sitä voidaan viettää seurakunnan pääjumalanpalveluksena. Sen järjestys seuraa päämessun järjestystä siten, että Kiitosateria (ehtoollisosa) jätetään pois. 

Sanajumalanpalvelus on kehittynyt reformaation ajan saarnajumalanpalveluksesta (saks. Predigtgottesdienst). Myös katolisessa kirkossa on sitä vastaava jumalanpalvelus (saks.Wortgottesdienst tai Liturgie des Wortes).

Sanajumalanpalvelus Suomen ev. lut. kirkon jumalanpalvelusten kirjassa

 I Johdanto
 Alkuvirsi
 Alkusiunaus (Siunaus, Vuorotervehdys)
 Johdantosanat
 Yhteinen rippi (Synnintunnustus, Synninpäästö, Kiitosrukous)
 Virsi
 Päivän rukous
 II Sana
 Ensimmäinen lukukappale (Voi jäädä pois)
 Vastaus
 Toinen lukukappale
 Päivän virsi eli graduaali (Graduale)
 Evankeliumi
 Virsi
 Saarna
 Uskontunnustus (Credo) (Apostolinen uskontunnustus)
 Virsi
 III Rukous
 Yhteinen esirukous
 Isä meidän (Pater noster)
 IV Päätös
 Ylistysvirsi
 Siunaus ja Lähettäminen
 Päätösmusiikki

Lähteet 

Jumalanpalvelukset
Laura West

Laura West on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vuonna 1996 Ylen esittämässä Heartmix -televisiosarjassa Julian roolihahmoa ja 2001 kultti maineeseen päässeessä Ponterosa-elokuvassa Maria nimistä nuorta mallia. Häneltä on myös ilmestynyt single Salainen Numero vuonna 1997.

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset näyttelijät
Tormokit

Tormokit (Enarthrocarpus) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu viisi tai kuusi lajia.

Lajeja 
 Enarthrocarpus arcuatus
 Enarthrocarpus clavatus
 Enarthrocarpus lyratus – tormokki
 Enarthrocarpus pterocarpus
 Enarthrocarpus strangulatus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Enarthrocarpus
 Suomen Lajitietokeskus: Tormokit – Enarthrocarpus

Ristikukkaiskasvit
Juha Tuominen

Juha Tuominen (s. 1963 Helsinki) on suomalainen sisätautien erikoislääkäri ja dosentti, joka toimi HUS:n toimitusjohtajana vuosina 2018–2021. Hän jäi tehtävästä työkyvyttömyyseläkkeelle elokuussa 2021.

Tuominen valmistui lääketieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Aiemmin urallaan hän ollut muun muassa Terveystalon johtava ylilääkäri vuosina 2010–2018, HUS:n johtajaylilääkäri 2009, HYKS:n medisiinisen tulosyksikön johtaja 2008 ja HUSin johtajaylilääkärin sijainen vuodet 2006–2007. Tätä ennen Tuominen työskenteli lääkeyhtiö Organonin lääketieteellisenä johtajana vuodesta 2000.

Tuomiselle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2018. 

Tuomisella todettiin vuonna 2009 MS-tauti, jonka paheneminen myöhemmin johti työkyvyttömyyseläkkeelle jäämiseen.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Elävät henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet
Luksusauto

Luksusauto on auto, joka tarjoaa mukavuuden, varusteiden, miellyttävyyden, laadun, suorituskyvyn ja arvostuksen lisättyä tasoa tavallisiin autoihin nähden korkeammalla hinnalla. Tunnettu suomalainen aikakauslehti Tekniikan Maailma on määritellyt premium-auton siten, että ”…siinä on ominaisuuksia, joista kuluttajat ovat valmiita maksamaan tietyn hintalisän yli saman kokoluokan perushintojen. Premium ei ole laadun synonyymi, vaan kyse on enemmänkin laadun tunnusta, joka saavutetaan materiaaleilla tai edistyksellisellä tekniikalla.”

Luksusautomerkkejä

Lähteet
Leigh Bardugo

Leigh Bardugo on yhdysvaltalainen nuorten- ja fantasiakirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat Grishaversumi-trilogian teokset.

Netflixin tuottama Grishaversumi-teoksiin perustuva televisiosarja Varjo ja riipus sai ensi-esityksensä 23. huhtikuuta 2021. Sarjan pääosissa ovat Jessie Mei Li, Ben Barnes ja Archie Renaux.
Bardugon kirjoja on suomennettu neljä ja uusin, Salatun tiedon seura julkaistaan vuonna 2023.

Nuoruus
Bardugo syntyi Jerusalemissa, Israelissa vuonna 1975 ja varttui Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa, missä hänet isovanhempansa kasvattivat hänet.  Bardugo on maallinen juutalainen ja Marokon juutalaista syntyperää isänsä puolelta ja Ashkenazi-juutalaista (Venäjän-juutalaista ja Liettuan-juutalaista) syntyperää äitinsä puolelta.

Bardugo kävi Yalen yliopistoa ja valmistui englannin kielestä keväällä 1997.  Hän oli jäsen Wolf's Head -salaisessa seurassa.  Ennen kuin julkaisi ensimmäisen romaaninsa, hän työskenteli copywritingin ja journalismin parissa sekä meikkien ja erikoistehosteiden parissa.

Yksityiselämä
Korppien kehä-kirjan tunnustusosiossa Bardugo paljastaa kärsivänsä osteonekroosista ja joskus hänen on käytettävä keppiä;  tämä oli inspiraation lähde yhdelle tarinan kuudesta päähenkilöstä, mestarivarkaalle ja jengipomolle Kaz Brekkerille, joka käyttää keppiä.

Bardugo oli laulaja Captain Automatic -yhtyeessä vuosina 2006–2007.

Bibliografia

Grishaversumi-trilogia

'''

Paluu Grishaversumiin -duologia

King of Scars Duologia

Grishaversumi-novelleja

Alex Stern -sarja

Sarjakuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
 Grishaverse 

Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Albert Engström

Albert Engström (1869 Lönneberga, Ruotsi – 1940 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja piirtäjä. Hän oli 1925–1935 Konstfackskolanin professori ja vuodesta 1922 Ruotsin akatemian jäsen.

Engström oli Söndags-Nisse-pilalehden piirtäjä 1894–1896. Hän oli 1897 perustamassa pilalehti Strixiä ja toimi sen päätoimittajana. Hän oli 1900-luvun alun primitivismin uranuurtajia, ja hänen novelliensa ja pakinoidensa henkilöhahmoista tuli suosittuja.

Suomennetut teokset
 Ryssiä (Moskoviter), suom. Eino Voionmaa, WSOY 1925
 Anders Zorn, suom. Aarre M. Peltonen, Helsinki: Alea-kirja 1992 ISBN 951-9429-75-1

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset taiteilijat
Ruotsalaiset pilapiirtäjät
Ruotsin akatemian jäsenet
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Alttarikukat

Alttarikukat ovat kirkon alttarille tai kuoriin, alttarin lähelle sijoitettuja leikkokukkia.

Alttarikukat olivat käytössä jo varhaiskirkon aikana, mutta ne jäivät pois käytöstä keskiajalla. Kukkien käyttö alttarin tai kuorin koristeena on suhteellisen nuori tapa. Maljakkoon asetellut kukat tulivat käyttöön vasta 1600-luvulla.

Kukat ja kynttilät alttarin tai kuorin koristuksena liittyvät jumalanpalvelustilan ja sen sisustuksen symboliviestintään. Ne voivat olla osa sanoman välittämistä jumalanpalvelukseen osallisujalle samalla tavalla kuin kirkkotilan muoto ja koko sekä alttari ja kuori, kuvat, paramentit, liturgiset esineet ja niiden sijoittelu sekä kirkkotilan koko kuvaohjelma.

Kukat käytetään koristaman kirkkotilaa. Alttarilla tai kuorissa niillä korostetaan alttarin merkkitystä kirkon toiminnallisena keskuksena. Kukkien valinnassa ja käytössä on myös joitain perinteitä. Alttarille ei yleensä tuoda ruukussa kasvavia kukkia vaan leikkokukkia tai miuovikukkia. Kukkia voidanaan asettaa myös lattialle, alttarin viereen eteen tai erillisille korokkeille. 

Katolisissa kirkoissa ei kukkia suosita asetettavaksi alttaripöydälle vaan alttarin ympäeille. Paastonaikoila ei kukkia käytetä alttarilla muuta kuin erityisinä juhlapäivinä.

Alttaria tai kuoria koristavien kukkien valinnassa vallitsee suuri vapaus. Kirkkovuoden liturgiset värit voi ottaa huomioon, mutta niitä ei tarvitse seurata orjallisesti. Eräillä kirkkovuoden pyhäpäivillä ja ajanjaksoilla on perinteinen kukkansa ja erityisesti juhla-aikoihin on muotoutunut pysyvää käytäntöä.

Esimerkiksi jouluaikaan liittyviä kukkia ovat  ruusu (Kristuksen symboli), punaiset tulppaanit, hyasintti, kielo (Marian symboli). Muualle kuin alttarille sopivat myös joulutähti ja amaryllis. Marian ilmestyspäivänä ja muina mariapäivinä voidaan käyttää: valkoisia liljoja; valkoisia tulppaanneja, hyasintteja tai ruusuja. Pitkäperjantaina käytetään usien viittä punaista ruusua (Kristuksen viisi haavaa) alttarilla tai muualla kuorissa, mutta alttari voi olla myös kokonaan riisuttu kukista.  Ruusujen lisäksi voidaan käyttää orjantappurasta tehtyä kruunua. Pääsiäisenä käytetään  pääsiäisliljoja eli keltanarsissseja. Helluntaina ja helluntaijakson aikana käytetään usein  valkoisia narsisseja eli ”helluntaililjoja”, kahtatoista punaista tai punakeltaista tulppaania apostolien vertauskuvana tai punaisia neilikoita tai akileijoja rakkauden vertauskuvana. Helluntaijakson aikana, kesällä voidaan myös käyttää erivärisiä luonnonkukkia. 

Osa alttarikukista voidaan jättää sunnuntain jumalanpalveluksen jälkeen alttarille, missä ne kuihtuvat ja muistuttavat katoavaisuudesta.  Ruukuissa olevat kukat, esimerkiksi joulun aikaan suositut joulutähdet tulisikin sijoittaa alttaripöydän asemasta alttarin lähelle omiin asetalmiin.

Katso myös 

 Alttari
 Alttarikynttilät

Lähteet 

Jumalanpalvelukset
Sasabambut

Sasabambut (Sasa) on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 42 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Aasiassa: Kaakkois-Kiinassa, Korean niemimaalla, Japanissa, Sahalinilla ja Kuriileilla.

Lajeja 
 Kuriiliensasabambu (Sasa kurilensis)
 Pulskasasabambu (Sasa senanensis)
 Japaninsasabambu (Sasa veitchii)

Kuriiliensasabambua ja japaninsasabambua kasvatetaan koristeheininä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Sasabambut – Sasa
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sasabambut (Sasa)
 iNaturalist: Suku Sasa
 ITIS: Sasa 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Sasa 
 Flora of China: Sasa 

Heinäkasvit
Hujabambut

Hujabambut eli kimppubambut (Bambusa) on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku, joka on bambujen tribuksen tyyppisuku. Hujabambut ovat heiniksi erityisen kookkaita, ne kasvavat helposti 10–15 metriä korkeiksi. Hujabambujen suvussa on 153 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä trooppisessa Aasiassa ja Australiassa. Tulokaslajeina niitä esiintyy myös monissa Afrikan ja Amerikan maissa.

Lajeja 
 kuitubambu (Bambusa bambos)
 nikamabambu (Bambusa ventricosa)
 paperibambu (Bambusa vulgaris)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Hujabambut – Bambusa
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Bambusa
 ITIS: Bambusa 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bambusa 
 Flora of China: Bambusa 

Heinäkasvit
Gigantochloa

Gigantochloa on heinäkasveihin ja bambuihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 63 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Intiasta Kiinaan ja Uuteen-Guineaan. Sen tyyppilaji on muun muassa Indonesiassa, Vietnamissa ja Filippiineillä kasvava Gigantochloa atter. Gigantochloa-bambujen varret ovat puutuneita ja ne kasvavat 3–26 metriä korkeiksi.

Lähteet 

Heinäkasvit
Kiiltobambut

Kiiltobambut (Indocalamus) on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 30–32 Kiinassa ja Vietnamissa kasvavaa lajia. Ne kasvavat pensastavasti ja pystykasvuisesti, kiiltobambut ovat suhteellisen leveälehtisiä ja enintään viisi metriä korkeita. Sukuun kuuluu esimerkiksi pantakiiltobambu (Indocalamus latifolius), joka kasvaa Keski-Kiinassa vuorenrinteillä.

Lajeja 
 Indocalamus barbatus
 Indocalamus herklotsii
 pantakiiltobambu (Indocalamus latifolius)
 Indocalamus pedalis
 Indocalamus pseudosinicus
 Indocalamus victorialis

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Kiiltobambut – Indocalamus
 ITIS: Indocalamus 
 UniProt: Taxonomy – Indocalamus 
 Flora of China: Indocalamus 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Indocalamus 

Heinäkasvit
Carl-Gustaf Wentzel

Carl Gustaf "CG" Wentzel (s. 15. lokakuuta 1974) on teatterijohtaja, näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Wentzel on kiertueteatterin Teatteri Taminen perustaja ja toiminnanjohtaja vuodesta 2002.

Elämäkerta 
Wentzel perusti lapsille ja nuorille suunnatun kiertueteatterin Teatteri Taiminen vuonna 2002 ja on siitä lähtien ollut sen toiminnanjohtaja.  

Wentzel oli vuonna 2018 Teaterpriset Skillnaden-palkinnon ensimmäinen vastaanottaja. Palkinto myönnetään henkilölle tai ryhmälle, jolla on ollut ratkaiseva vaikutus ruotsalaisen esittävän taiteen kentällä Suomessa.

Filmografia 

 1992 - En sparv i Tranedans
 1992 - Tv-sarja 16
 1998 - Lapin kullan kimallus
 2001 - Leijat Helsingin yllä (Drakarna över Helsingfors)
 2004 - Etulinjan edessä (Framom främsta linjen)

Teatteri

Roolit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elävät henkilöt
Vuonna 1965 syntyneet
Suomalaiset näyttelijät
Suomenruotsalaiset henkilöt
Rauli Nummi

Rauli Nummi (22. heinäkuuta 1947 – 2021) oli suomalainen jalkapalloilija.

Puolustajana pelannut Nummi edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa. Hän liittyi seuraan juniorina ja nousi edustusjoukkueeseen 1966. Nummi pelasi seurassa kaikkiaan 382 ottelua ja voitti mestaruuden kolmesti vuosina 1968, 1972 ja 1975.

Maajoukkueessa Nummi pelasi neljä nuorten maaottelua.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Telemarkin sankarit

Telemarkin sankarit (The Heroes of Telemark) on brittiläinen sotaelokuva vuodelta 1965. Se kertoo toisen maailmansodan aikaisesta liittoutuneiden sabotaasioperaatiosta, jolla pysäytettiin raskaan veden tuotanto Etelä-Norjan Telemarkissa. Elokuvan ohjasi Anthony Mann, ja se perustuu Knut Haukelidin muistelmateokseen. Pääosia näyttelivät Kirk Douglas, Richard Harris ja Ulla Jacobsson. Elokuva kuvattiin enimmäkseen Norjassa. Pääkuvaajana toimi Robert Krasker.

Näyttelijät

Aiheesta muualla 

Vuoden 1965 brittiläiset elokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Anthony Mannin ohjaamat elokuvat
Fagradalsfjall

Fagradalsfjall () on kilpitulivuori jolla on useita prominensseja. Se sijaitsee Reykjanesin niemimaalla, noin 40 km Reykjavíkista, Islannissa. Sen korkein huippu on Langhóll (385 m / 391 m). 19. maaliskuuta 2021 alkoi tulivuorenpurkaus Geldingadalir-laaksossa Fagradalsfjallin eteläpuolella. .

Vuoren nimi koostuu sanoista fagur (”kaunis”), dalur (”laakso”) and fjall (”vuori”), ja Geldingadalir tarkoittaa ”kastraatiolaaksoa”.

Lähteet 

Islannin tulivuoret
Markku Mäkijärvi

Markku Mäkijärvi (s. 1958) on suomalainen sisätautien ja kardiologian erikoislääkäri, lääketieteen tohtori, sisätautiopin dosentti ja professori. Mäkijärvi on toiminut HUS:n johtajaylilääkärinä vuodesta 2011 lähtien. Hän on aiemmin urallaan ollut muun muassa Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin kliinisen palvelualueen johtaja ja HYKSin sydäntutkimusosaston osastonylilääkäri ja sisätautien tulosyksikön laatupäällikkö ja ylilääkäri.

Elokuussa 2021 Mäkijärvi aloitti HUS:n vt. toimitusjohtajana Juha Tuomisen jäätyä työkyvyttömyyseläkkeelle.

Mäkijärvi kirjoitti lokakuussa 2022 ilmestyneen, Otavan kustantaman kirjan Koronapeli. ISBN: 978-951-1-45251-5.

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Heorhi Buštšan

Heorhi Buštšan (s. 31. toukokuuta 1994 Odessa) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa kotimaassaan Kiovan Dynamoa ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa.

Buštšan pääsi pelaamaan Kiovan Dynamon edustusjoukkueessa ensi kerran kaudella 2017–2018. Hän on pelannut Ukrainan pääsarjassa 56 ottelua. Hän voitti kaudella 2019–2020 Ukrainan Cupin ja pelasi myös rangaistuspotkukilpailuun edenneessä loppuottelussa Vorskla Pultavaa vastaan. Hän voitti kaudella 2020–2021 Ukrainan-mestaruuden. Mestarien liigassa 2020–2021 hän pelasi neljä ottelua.

Buštšan pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja nousi A-maajoukkueeseen lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 28. päivään 2021 mennessä yhdeksän A-maaottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on Ukrainan joukkueen ykkösmaalivahti.

Lähteet 

Ukrainalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Weli-Ahmed Hakim

Weli-Ahmed Hakim (والي احمد حكيم, ent. Hakimoff - tat. Wäliäxmät Xäkim, Вәлиәхмәт Хәким, ven. Валиахмад Хакимов: Valiahmad Hakimov; 27. heinäkuuta 1882 – 28. marraskuuta 1970) oli volganturkkilainen (tataari) imaami, joka toimi pitkään Suomen Islam-seurakunnassa ja ennen seurakunnan perustamista oli keskeisenä hahmona tataariyhteisön uskonnollisessa järjestäytymisessä. Hakim muutti Venäjältä Suomeen 1900-luvun alussa ja vaikutti pääsääntöisesti Helsingissä. Hakim on seurakuntansa kunniajäsen. Hän toimi myös opettajana yhteisön nuorille.

Elämä 
Weli-Ahmed Hakim (Wäliähmät Häkim) oli kotoisin Venäjän Nižni Novgorodin kuvernementin tataarikylästä Olı Rbişça (ven. Bolshoje Rybushkino, Большое Рыбушкино). Hakim tuli Suomeen 1914 ja sai maan kansalaisuuden 1926.

Hakim toimi helsinkiläisen tataariseurakunnan eli Suomen Islam-seurakunnan pitkäaikaisena imaamina ja oli mukana sen perustamisessa. Paikallinen tataariyhteisö kutsui Hakimin Suomeen, kun aikaisempi imaami Semiulla Sadretdinoff siirtyi Turkuun. Hakim kouluttautui Venäjän puolella ja jatkoi opintoja Medinassa ja Mekassa.

Tataarien seurakunnan edeltäjä, Suomen musulmaanien hyväntekeväisyysseura (1915) piti tilaisuuksiaan Hakimin Pohjoisesplanadilla sijaitsevassa asunnossa. Tätä aikaisemmat osoitteet olivat Albertinkatu, Siltasaarenkatu ja Malminkatu. Suomen Islam-seurakunnan päärakennus valmistui vuonna 1961 Frederikinkadulle.

Hakim toimi seurakunnan imaamina vuoteen 1962 asti. Häntä seurasi imaami Ahmet Naim Atasever. Hakim lisäksi toimi Tampereen tataarien imaamina vuoteen 1947, kunnes imaami Habibur-Rahman Shakir tuli virkaan. Hakim myös suunnitteli hautakivien arabiankieliset tekstit.

Hakim toimi Helsingissä tataariyhteisön lasten- ja nuorten opettajana sekä julkaisi vuonna 1939 teoksen Türk balalarınıñ din deslerı I-II (Turkkilaisten lasten uskonnon oppikirjat). Hakimin on sanottu edustaneen panturkkilaisuutta. Hän halusi käyttää omasta yhteisöstään yleistermejä turkkilainen ja turkin kieli.

Hakim on nimetty Suomen Islam-seurakunnan kunniajäseneksi. Imaamintöidensä lisäksi, hänellä oli merkittävä osuus Suomeen paenneiden muslimiteologien ja Idel-Uralin valtion poliittikkojen avustajana maassa. Hakimia on kutsuttu taitavaksi puhujaksi, joka resitoi koraania sointuvalla äänellä.

Weli-Ahmed Hakim kuoli Helsingissä 28. marraskuuta 1970. Hänen puoliso oli Aliye Hakim (os. Sadri) ja lapset Nazime, Nadiye, Ilhamiye, Kadriye ja Fuad.

Versioita nimestä 
Weli-Ahmed Hakim, Veli Ahmet Hakim, Vali Ahmed Abdulhakimov, Valiahmet Hakimov, Ahmet Hakimoff,  W. Hakimoff.

Tataariksi nimi on Вәлиәхмәт Хәким, Wäliäxmät Xäkim. Arabialaisittain والي احمد حكيم .

Lähteet 

 Muazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä 2004. .

Viitteet

Aiheesta muualla
 The Tatar diaspora in Finland: Issues of integration and preservation of identity - Ramil Belyaev
 Weli-Ahmed Hakim, kuva

Suomen tataarit
Imaamit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Pedro Saúl Morales

Pedro Saúl Morales (1. lokakuuta 1959 – 24. maaliskuuta 2021) oli kolumbialainen kilpapyöräilijä. Hän kilpaili seitsemällä Grand Toursilla vuosina 1987–1991.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuonna 1959 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Ollie Watkins

Oliver George Arthur "Ollie" Watkins (s. 30. joulukuuta 1995 Torquay) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa.

Watkins pelasi Exeter Cityn junioreissa ja nousi edustusjoukkueeseen ensi kerran keväällä 2014. Exeterin edustusjoukkue pelasi tuolloin Englannin kakkosliigassa. Heinäkuussa 2017 Watkins siirtyi Brentfordiin, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana vuoden 2020 nousukarsinta mukaan lukien 135 mestaruussarjan ottelua ja teki niissä 46 maalia. Kaudella 2019–2020 hän oli 25 maalillaan mestaruussarjan toiseksi paras maalintekijä. Syyskuussa 2020 Watkins siirtyi valioliigaseura Aston Villaan. Hän teki kauden 37 valioliigaottelussaan 14 maalia, joista ensimmäiset kolme voitokkaassa kotiottelussa hallitsevaa mestaria Liverpoolia vastaan. Viisi viikkoa myöhemmin hän teki kaksi maalia voitokkaassa vierasottelussa Arsenalia vastaan.

Watkins pelasi ensimmäisen kerran Englannin maajoukkueessa maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa San Marinoa ja teki ottelussa joukkueensa viidennen maalin. Lokakuun 2021 puoliväliin mennessä hän on pelannut viisi maaottelua ja tullut niissä kaikissa vaihdosta kentälle.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Vitali Mykolenko

Vitali Mykolenko (s. 29. toukokuuta 1999 Tšerkasy) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa.

Mykolenko nousi kotimaansa pääsarjassa pelaavan Kiovan Dynamon edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018. Seuraavalla kaudella hän pelasi jo 23 liigaottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi jälleen 23 liigaottelua ja teki ensimmäiset kolme liigamaaliaan. Samalla kaudella hän voitti Ukrainan Cupin ja pelasi loppuottelussakin. Kaudella 2020–2021 hän voitti liigamestaruuden ja pelasi 22 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti tälläkin kaudella Ukrainan Cupin.Mestarien liigassa 2020–2021 hän pelasi neljä ottelua, kaikki avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi syyspuoliskolla Ukrainan liigassa 15 ottelua ja Mestarien liigassa viisi ottelua, kaikki avauskokoonpanossa.

Vuoden 2022 alussa Mykolenko siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Evertoniin. Hän pelasi 13 liigaottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki toukokuussa maalin Leicesteriä vastaan.

Mykolenko pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja nousi A-maajoukkueeseen marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Turkkia vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2022 puoliväliin mennessä 26 A-maaottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa. Kesäkuussa 2022 pelattu Kansojen liigan ottelu Armeniaa vastaan oli Mykolenkon ensimmäinen maaottelu, jossa hän pääsi vaihdosta kentälle, ja kuusi minuuttia vaihdon jälkeen hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa.

Lähteet 

Ukrainalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Serhi Kryvtsov

Serhi Kryvtsov (s. 15. maaliskuuta 1991 Zaporižžja) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kotimaassaan Šah’tar Donetskia ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa.

Kryvtsov aloitti pääsarjauransa Metalurh Zaporižžjan joukkueessa toukokuussa 2008. Kesällä 2010 hän siirtyi Šah’tar Donetskiin, jossa hän on pelannut yli kymmenen vuotta ja voittanut useita Ukrainan liiga- ja cupmestaruuksia. Hän on pelannut Ukrainan liigassa 183 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 15 ottelua, muun muassa joukkueensa kaikki kuusi ottelua kaudella 2019–2020. Eurooppa-liigassa hän on pelannut 15 ottelua ja tehnyt kaksi maalia, molemmat vieraskentällä portugalilaisseura Bragaa vastaan joulukuussa 2016.

Kryvtsov pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2009. Ukrainan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2011 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan mutta toisen kerran hän mahtui pelaavaan kokoonpanoon vasta marraskuussa 2016. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän ei saanut peliaikaa alkulohkossa mutta pelasi täydet minuutit voittoisassa neljännesvälieräottelussa Ruotsia vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 24 A-maaottelua, joista kolme on ollut MM-karsintaa, seitsemän EM-karsintaa ja neljä Kansojen liigaa. Avauskokoonpanossa hän on pelannut 22 ottelua.

Lähteet 

Ukrainalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
AVROTROS

AVROTROS on hollantilainen radio- ja televisioyhtiö, joka on perustettu vuonna 2014. Yhtiö kuuluu Alankomaiden julkiseen yleisradiojärjestelmään. Nimeä AVROTROS on käytetty yhtiön ohjelmissa 1. tammikuuta 2014 lähtien.

Alankomaiden voiton jälkeen vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, AVROTROS oli yksi kolmesta yleisradioyhtiöistä vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa.

Rakennus
Ennen vuotta 2014 AVROTROS sijaitsi AKN- rakennuksessa Hilversumissa vuodesta 2000, kun taas TROS toimi entisessä Christelijk- lyseossa, myös Hilversumissa vuodesta 1970 lähtien. 20. kesäkuuta 2012 ilmoitettiin, että molemmat lähetystoiminnanharjoittajat siirtyisivät Wereldomroepgebouwiin. Muutto saatiin päätökseen peruskorjauksen jälkeen 1. tammikuuta 2014.

Vuonna 2014 AVROTROS aloitti Amsterdamissa sijaitsevan Vondelparkviljoenin käytön, joka oli kunnostettu ja nimetty uudelleen ”Vondel CS”:ksi.Se avattiin yleisölle 13. toukokuuta 2014. Rakennuksessa on useita radio- ja televisiostudioita, ja se tarjoaa tilaa jäsenille järjestättiville tapahtumille ja aktivitiiteille.

Ohjelmat
 Beste Zangers
 Bloedverwanten
 Brugklas
 Buitenhof
 Draadstaal
 EenVandaag
 Flikken Maastricht
 Fort Boyard
 Junior Songfestival
 Kids Top 20
 Koefnoen
 De Luizenmoeder
 Eurovision laulukilpailu
 Wie is de Mol?

Juontajat
 Bart Arens
 Naomi van As
 Jojanneke van den Berge
 Daniël Dekker
 Tim Douwsma
 Pieter Jan Hagens
 Antoinette Hertsenberg
 Jort Kelder
 Cornald Maas
 Roos Moggré
 Ivo Niehe
 Annemieke Schollaardt
 Jan Smit
 Monique Smit
 Rob Stenders
 Dionne Stax
 Lauren Verster
 Rik van de Westelaken

Lähteet 

Yleisradiotoiminta
Alankomaalainen kulttuuri‎
Marte Leinan Lund

Marte Leinan Lund (s. 1. huhtikuuta 2001) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.

Leinan Lund sijoittui Oberstdorf MM-kilpailuissa 2021 yhdistetyssä pronssille.

Maailmancupissa Leinan Lund esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2020 Ramsaussa sijoittuen neljänneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Otepäässä joulukuussa 2021. Hän sijoittui kauden 2021–2022 kokonaiskilpailussa kuudenneksi.

Continental Cupissa Leinan Lund oli kokonaiskilpailun toinen kaudella 2019–2020.

Nuorten MM-kilpailuihin Leinan Lund on osallistunut kaksi kertaa. Hän voitti joukkuekisassa vuosina 2020 ja 2021 ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa toinen vuonna 2021.

Lähteet 

Norjalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Janne Järvinen

Janne Järvinen on suomalainen liikemies ja kilpapurjehtija. Hän on toiminut LM Tietopalvelujen ja Vallilan ratapihan toimitusjohtajana.

Järvinen sai yhdessä Sinem Kurtbayn kanssa Suomelle Tokion olympialaisten maapaikan Nacra 17 -luokassa. Järvinen ei kuulu maajoukkueeseen. Olympiakomitea päätti, että hän ei edusta Suomea Tokiossa. Sen mukaan joukkueeseen valitulla Akseli Keskisellä on parempi potentiaali menestyä tulevaisuudessa.

Järvinen tuomittiin huhtikuussa 2021 Helsingin käräjäoikeudessa Katiska-huumejutussa avunanosta törkeässä huumausainerikoksessa ja törkeästä rahanpesusta 2,5 vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Tuomio ei ole lainvoimainen, koska Järvinen valitti tuomiosta hovioikeuteen.

Lähteet

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset purjehtijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ever Given

Ever Given on taiwanilaisen Evergreen Marine -varustamon konttilaiva. Se on maailman suurimpia konttilaivoja. Se on 400 metriä pitkä ja 59 metriä leveä.

Ever Givenin omistaa japanilainen yhtiö, sitä operoi taiwanilainen varustamo ja alus on rekisteröity Panamaan.

Onnettomuudet 
Helmikuussa 2019 laiva törmäsi Saksassa Hampurissa Elbellä jokilaivaan.

Suez 

Ever Given juuttui 23. maaliskuuta 2021 Suezin kanavaan poikittain ja esti liikenteen kanavan kautta. Laivan ajautuessa karille alueella oli hiekkamyrsky ja kova tuuli. Laivan kyydissä oli 18 300 rahtikonttia, joiden arvoksi laskettiin 775 000 000 dollaria. Kolme konteista kuului suomalaiselle S-ryhmälle. Ever Givenin laskettiin pidätelleen 9,6 miljardin dollarin arvosta kauppaa päivässä.

Alus saatiin irti iltapäivällä 29. maaliskuuta 2021, ja se pääsi liikkumaan omin voimin. Pääsyä kanavan läpi jonotti yli 400 alusta, jotka pääsivät jatkamaan matkaa niin, että laivasuma saatiin puretuksi 3. huhtikuuta 2021.

Onnettomuudesta on levinnyt laajalle valeuutinen, jossa onnettomuudesta syytetään Marwa Elselehdaria, vaikka hän oli tuolloin satojen kilometrien päässä kanaalista.

Onnettomuuden jälkeen Egyptin viranomaiset takavarikoivat Ever Given -aluksen, koska sen omistajan kanssa ei päästy sopuun tukoksen aiheuttamien kulujen korvaamisesta. Alus odotti riidan ratkeamista ankkurissa Suezin kanavan Isolla Katkerajärvellä. 

Vasta 7.7.2021 se pääsi jälleen matkaan. 29.7.2021 se saapui määränpäähänsä Rotterdamiin, jossa satama alkoi järjestää turistikierroksia kuuluisaksi tulleen aluksen vierellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rahtilaivat
Suezin kanava
Lemlem Hailu

Lemlem Hailu (s. 21. toukokuuta 2001) on etiopialainen keskimatkojen juoksija.

Hailu osallistui Dohan maailmanmestaruuskilpailuihin 2019 ja pääsi välieriin 1 500 metrillä. Afrikan kisoissa vuonna 2019 hän sai pronssia 1 500 metrillä. Hän karsiutui saman matkan välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden 3 000 metrillä Belgradissa 2022 ajalla 8.41,82.

Etiopian mestaruuden 1 500 metrillä Hailu on voittanut vuosina 2019 ja 2021.

Alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2017 Hailu voitti 1 500 metrillä mestaruuden. Nuorten olympialaisissa ja alle 18-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti samalla matkalla kultaa 2018.

Hailu juoksi 1 500 metrillä sisäratojen alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 4.01,79 Toruńissa 8.helmikuuta 2020 ja 4.01,57 Liévinissä 19. helmikuuta 2020.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat

Lähteet 

Etiopialaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Vera Tšaplina

Vera Vasiljevna Tšaplina (, 24. huhtikuuta 1908 Moskova – 19. joulukuuta 1994 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.

Vera Tšaplina syntyi aatelisperheeseen. Venäjän sisällissodan aikana hän joutui lastenkotiin Taškentiin, josta äiti löysi hänet ja vei takaisin Moskovaan. Tšaplina työskenteli Moskovan eläintarhassa vuodesta 1924. Hän kasvatti yhteisasunnossaan kuuluisaksi tulleen Kinuli-leijonan.

Tšaplina alkoi kirjoittaa eläinaiheisia kertomuksia ja julkaisi useita suosittuja kirjoja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1950. Myöhemmin kirjailija siirtyi eksoottisista eläimistä kuvaamaan lähiseudun luontoa.

Suomennettuja teoksia
 Oravat muuttavat (Lesnyje putešestvenniki). Suom. Anita Ronkainen. Helsinki: Kansankulttuuri, 1978.
 Orlik. Suom. M. Suikkanen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Venäläiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Cream (Princen kappale)

Cream on Princen kappale vuodelta 1991. Se oli Princen viides listaykkönen Amerikan listalla. Kappaleessa on lyyrisesti melko seksuaalisävytteisiä piirteitä, jotka eivät kuitenkaan häirinneet radiomennekkiä. Kappale julkaistiin Princen Diamonds and Pearls -albumin keskeisenä kappaleena, ja se vaikutti levyn menestykseen. Kappaleessa laulaa välillä Princen silloisen The New Power Generation -yhtyeen naisvokalisti Rosie Gaines.

Princen kappaleet
Vuoden 1991 kappaleet
Sotkamon terveysasema

Sotkamon terveysasema on Kainuun Sotkamossa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut tuottaa Kainuun kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Kainuun sote). Sotkamon terveysasemalla on myös Pohjois-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymän (NordLab) näytteenottopiste.
 
Sotkamon terveysasema oli arkkitehti Veijo Martikaisen suunnittelema, Suomen ensimmäinen varsinaisesti terveyskeskusta varten suunniteltu ja maakuntien rakentama rakennuskokonaisuus. Sotkamon terveydenhuoltokeskus valmistui vuonna 1968 eli ennen vuonna 1972 voimaantullutta kansanterveyslakia. Tämä laki oli varsinainen lähtölaukaus suomalaisen terveyskeskusverkoston rakentamiselle.  Sotkamon terveysaseman viereen rakennettiin paloasema ja henkilökunnan asuintalo, sekä tien toiselle puolelle Sotkamon kunnantalo (1975, Matikaisen 1973 voittaneen ehdotuksen pohjalta). Vuonna 1979 valmistui Veijo Martikaisen ja hänen poikansa Ari-Jukka Martikaisen suunnittelema Sotkamon terveysaseman vuodeosasto. Vuonna 2021 siellä oli 22 sairaansijaa.
 
Sotkamon terveysasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Muulloin kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Kainuun keskussairaalan yhteispäivystys (Päivystyksen ovi F2, Sotkamontie 13, Kajaani).

Lähteet

Aiheesta muualla
Sotkamon terveysaseman sijaintikartta (sotkamo.karttatiimi.fi)

Sotkamon rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymä
Kfar Darom

Kfar Darom oli Israelin siirtokunta Gush Katifin siirtokunta-alueella nykyisellä Gazan kaistalla. Siirtokunta tyhjennettiin vuonna 2005.

Maantiede

Kfar Darom sijaitsi Palestiinan rannikolla Rafahin ja Gazan kaupunkien välissä Palestiinan rannikkoa pitkin kulkeneen rannikkotien sivussa.

Historia

Kfar Darom oli alun perin historiallinen paikannimi. Historiallinen Kfar Darom liitetään yleensä nykyiseen Deir al-Balahin kaupunkiin noin 16 kilometriä Gazasta etelään. Lähteistä se esiintyy ensimmäisen kerran Talmudissa. Arabit valtasivat sen vuonna 634 ja ristiretkeläiset perustivat paikalle Darum-nimisen linnoituksen. Gazan kaupunginmuurin eteläportti tunnettiin aikanaan nimellä Bab al-Darum. 

Nykyiaiksempi juutalainen kibbutsi perustettiin vuonna 1946. Se sai nimensä historiallisen paikannimen mukaan. Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä vuonna 1948 se oli yksi ensimmäisistä egyptiläisten hyökkäyskohteista. Hyökkäys tyrehtyi Kfar Daromin taistelussa ja lopulta egyptiläiset päätyivät yksinkertaisesti kiertämään kibbutsin jatkaen etenemistään pohjoiseen. Piiritetyt puolustajat pakenivat heinäkuussa. Kibbutsin ensimmäiset asukkaat muuttivat uuteen Bnei Daromiin. 

Kfar Darom perustettiin uudelleen vuonna 1970 ensimmäisenä Gush Katifin siirtokunta-alueensiirtokuntana. Sittemmin siitä tuli Gush Emunim-järjestön harjoitusmaatila. Siirtokunta hylättiin joitakin vuosia myöhemmin ja seuraavan kerran se jälleenasutettiin vuonna 1989. Kfar Darom oli terori-iskujen kohde 1990-luvulta lähtien. Sen asukasluku oli vuonna 2002 324. 

Gush Katifin siirtokuntia alettiin tyhjentää elokuussa 2005 Israelin hallituksen alkaessa poistua Gazan kaistalta. Kfar Daromin asukkaat vastustivat tyhjentämistä, mikä johti yhteenottoihin poliisin ja armeijan kanssa.

Lähteet

Israelin siirtokunnat
Entiset asutut paikat
Gazan kaista
Kolmiokakalia

Kolmiokakalia eli kakalia eli keihäsnauhus (Parasenecio hastatus) on monivuotinen, joskus koristekasvina viljelty asterikasvilaji. Se on läheistä sukua mm. helonauhuksille ja ruttojuurille. Kolmiokakalia on pystykasvuinen ruoho, jonka lehtilavat ovat tyvipuolelta siipipalteiset ja ainakin varren alaosassa kärjestään kookkaan kolmionmuotoiset. Kukintona on mykeröstö, mykeröjen kukat ovat epäpuhtaan valkeita.

Levinneisyys 
Kolmiokakalia esiintyy alkuperäisenä luonnonkasvina Venäjällä Euroopasta Itä-Siperiaan, Kazakstanissa, Mongoliassa, Koillis-Kiinassa, Koreassa ja Japanissa. Suomessa kasvi on havaittu muutamia kertoja viljelykarkulaisena ja se arvioidaan luonnonvaraisena vakiintuneeksi tulokkaaksi.

Lähteet 

Asterikasvit
Baccharis

Baccharis on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 430 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Amerikassa, Yhdysvalloista Etelä-Amerikan eteläosiin.

Suomeksi on nimetty yksi Baccharis-kasvi, pilvisutilatva (Baccharis halimifolia). Se kasvaa alun perin Yhdysvaltojen itäosassa, Kanadan Nova Scotialla, Meksikon koillisosassa, Kuubassa ja Bahamalla. Pilvisutilatva on kookas pensas, jonka Euroopan unioni on luokitellut haitalliseksi vieraslajiksi. Euroopassa se on levinnyt toistaiseksi ainakin Espanjaan, Ranskaan, Iso-Britanniaan ja Alankomaihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Asterikasvit
Huiskunauhukset

Huiskunauhukset (Sinacalia) on asterikasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita esiintyy Kiinassa. Lajit on alun perin sijoitettu kantavillakoihin (Senecio) tai helonauhuksiin eli nauhuksiin (Ligularia) ja suku on kuvattu vasta 1970-luvulla. Huiskunauhukset ovat ruohoja, joilla on vankka mukulamainen juurakko. Läheisimmistä sukulaisista helonauhuksista erottava tuntomerkki on lehtikannan tupettomuus.

Huiskunauhusta (Sinacalia tangutica) viljellään perennana. Laji on Kiinan ulkopuolella levinnyt vakiintuneeksi viljelykarkulaiseksi ainakin Ruotsissa, Norjassa ja Iso-Britanniassa, Suomessa laji on satunnaisesti levinnyt luontoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Huiskunauhukset – Sinacalia

Asterikasvit
Kuhmon terveysasema

Kuhmon terveysasema on Kainuun Kuhmossa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut tuottaa Kainuun kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Kainuun sote). Kuhmon  terveysasemalla on myös Pohjois-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymän (NordLab) näytteenottopiste.
 
Kuhmon kaksikerroksinen, tiiliverhoiltu terveysasemarakennus valmistui vuonna 1981. Terveysaseman vuodeosastolla on 22 sairaansijaa (Kuhmon terveyskeskussairaala, 2021). Kuhmon terveysaseman palvelutuotanto oli 2010-luvulle tultaessa ulkoistettu muutaman vuoden ajan yksityiselle terveyspalveluyritykselle.
 
Kuhmon terveysasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Viikonloppuisin (la-su), sekä juhlapyhinä terveysasema on avoinna kello 9-17. Muulloin kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Kainuun keskussairaalan yhteispäivystys (Päivystyksen ovi F2, Sotkamontie 13, Kajaani).

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuhmon terveysaseman sijaintikartta (kuhmo.karttatiimi.fi)

Kuhmon rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymä
Akseli Leppänen

Akseli Artturi Leppänen (26. heinäkuuta 1879 Ikaalinen – 1. heinäkuuta 1938 Lappeenranta) oli suomalainen ylikonemestari ja insinööri. Hän palveli 1910-luvulla Belgian Kongossa Kongo-joella jokilaivojen konemestarina ja hän piti Kongossa ollessaan päiväkirjaa vuosina 1913–1921. 

Kahdeksanlapsiseen perheeseen syntynyt Aksel Leppänen harjoitteli konepajoilla ja toimi lämmittäjänä laivoissa. Hän sai 1899 oikeuden toimia koneenhoitajana ja vuonna 1900 hän suoritti perämiestutkinnon Tampereella. Vuosina 1901–1908 Leppänen oli Nokian tehtailla koneasentajana ja korjaustöiden valvojana. Hän sai 1910 päästötodistuksen Tampereen teollisuuskoulusta ja hän suoritti 1911 polttomoottoritutkinnon Helsingin teollisuuskoulussa ja 1912 julkisen koneenkäyttäjätutkinnon Tampereen teollisuuskoulussa. Hän matkusti sitten Ruotsiin ja oli puolen vuoden ajan työssä Diesel-Motorer-yhtymän teollisuuslaitoksilla Tukholmassa. 

Leppänen lähti vuonna 1913 Belgian valtion palvelukseen Kongoon työskennelläkseen siellä jokilaivojen konemiehenä ja hän saapui Kongoon maaliskuussa 1913. Hän palveli aluksi konemiehenä Hainaut, Roi Albert ja August Doniol-nimisillä jokilaivoilla ja matkasi useita kertoja Kongo-joella ylä- ja alavirtaan Leopoldvillen ja Stanleyvillen välillä. Hän oli työssä myös jokilaivatelakalla Leopoldvillessä ja korjasi ja huolsi jokilaivoja. Kolmivuotisen Afrikassa palvelun jälkeen hän palasi Eurooppaan marraskuussa 1916. Venäjän Lontoon konsulaatti ei kuitenkaan myöntänyt Leppäselle lupaa päästä Suomeen koska hän oli Saksan ensimmäisen maailmansodan aikana miehittämän Belgian palveluksessa. Leppänen joutui palaamaan takaisin Kongoon, jossa hän sitten työskenteli vuoteen 1931 saakka. Hän yleni laivatarkastajaksi ja telakan päälliköksi, sai kunniamerkkejä ja hänelle myönnettiin vuonna 1931 täysin palvelleena Belgian valtion eläke. Leppänen palasi samana vuonna Suomeen.

Leppänen sai 1921 merenkulkuhallituksesta ylihöyrykonemestarin ja ylimoottorikonemestarin kirjat. Hän opiskeli 1924–1928 Antwerpenin Polyteknillisessa opistossa  ja hänet nimitettiin 1928 insinööriksi. Hän sai vuonna 1926 Belgian siirtomaaministeriöltä erivapauden toimia laivan päällikkönä. Suomeen palattuaan Leppänen oli muun muassa Suomen Konemestariliiton liittohallituksen jäsenenä ja aikakauslehtien toimituksien jäsenenä. Hänet on haudattu Hämeenkyrön hautausmaalle.

Jouko Aaltonen ja Seppo Sivonen tekivät vuonna 2009 Akseli Leppäsestä Kongon Akseli -nimisen dokumenttielokuvan.

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Suomussalmen terveysasema

Suomussalmen terveysasema on Kainuun Suomussalmella toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut tuottaa Kainuun kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Kainuun sote). Suomussalmen terveysasemalla on myös Pohjois-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymän (NordLab) näytteenottopiste.
 
Suomussalmen kaksikerroksinen, tiiliverhoiltu terveysasemarakennus valmistui vuonna 1981.  Terveysaseman vuodeosastolla on 22 sairaansijaa (Suomussalmen terveyskeskussairaala, 2021). Lisäksi terveyskeskussairaalassa on 2010-luvun alun muutostöiden jälkeen ollut nelisenkymmentä akuutti- ja kuntoutuspotilaiden paikkaa.
 
Suomussalmen terveysasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Viikonloppuisin (la-su), sekä juhlapyhinä terveysasema on avoinna kello 9-17. Muulloin kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Kainuun keskussairaalan yhteispäivystys (Päivystyksen ovi F2, Sotkamontie 13, Kajaani).

Lähteet

Aiheesta muualla
Ulla Toikkanen ja Anne Seppänen (12.2.2016) Työn perässä Suomeen (Lääkärilehti  71 (6/2016): 384-387) (laakarilehti.fi)

Suomussalmen rakennukset ja rakennelmat
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymä
Ristijärven terveysasema

Ristijärven terveysasema on Kainuun Ristijärven kunnassa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut tuottaa Kainuun kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Kainuun sote). Ristijärven terveysaseman yhteydessä on myös Pohjois-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymän (NordLab) näytteenottopiste.
 
Terveysasema toimii nykyään vuonna 2020 valmistuneessa Ristijärven palvelukeskuksessa, joka on yksityisen terveys- ja hoivapalveluyritys Attendon rakennuttama, paikkakunnan terveys- ja hoivapalveluja kokoava rakennus. Terveysaseman lisäksi siellä toimii kunnan päiväkoti sekä yksityinen ja julkinen hoivakoti. Ristijärven aiempi, naapuritontilla (Saukontie 1) sijaitseva yksikerroksinen terveysasemarakennus oli valmistunut vuonna 1986.
 
Ristijärven terveysasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Muulloin kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Kainuun keskussairaalan yhteispäivystys (Päivystyksen ovi F2, Sotkamontie 13, Kajaani).

Lähteet

Aiheesta muualla
Uuden palvelukeskuksen avoimet ovet 19.2. klo 14-17 (6.2.2020) (ristijarvi.fi)
Milka Krogerius (20.4.2020) Ristijärven terveysasema avataan jälleen – aikoja vain niille, joilla ei ole akuutteja hengitystieinfektio-oireita (yle.fi)

Tiia Korhonen (2.4.2020) Ristijärven terveysaseman vastaanottotoiminta suljetaan toistaiseksi – Terveysjohtaja: Ei johdu koronasta, vaan muusta resurssivajeesta (yle.fi)

Ristijärvi
Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymä
Teemu Rinne

Teemu Rinne (s. 1953) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Tuotanto: Keskiyön Blues 1989. Komisario Palmu, Murharyhmä 2002, Diiva Hannele Laurin elämäkerta 2014. Koiran elämää 2018. Runokokoelma, käsikirjoituksia. 

TV -ja radiotöitä. Kuuluu Rinteen näyttelijäsukuun.

Lähteet

Elävät henkilöt
Vuonna 1953 syntyneet
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kirjailijat
Jawline

Jawline on vuonna 2019 julkaistu dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Liza Mandelup. Dokumentti kertoo sosiaalisesta mediasta ja internetjulkkiksista. Helmikuussa 2019 Hulu hankki Yhdysvaltain levitysoikeudet elokuvalle.

Viitteet

Aiheesta muualla 

  
Vuoden 2019 elokuvat
Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat
Helsingin Puhelinyhdistyksen talo

Helsingin Puhelinyhdistyksen talo on arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema rakennus Helsingin Kaartinkaupungissa osoitteessa Korkeavuorenkatu 35, vastapäätä Erottajan paloasemaa. Talo on valmistunut vuonna 1905.

Historia
Talo rakennettiin Helsingin Puhelinyhdistyksen käyttöön, ja siinä toimi alkuaan sekä yhtiön pääkonttori että puhelinkeskus. Puhelinyhdistys tilasi suunnitelman Lars Sonckilta vuonna 1901 ja hyväksyi Sonckin laatimat piirustukset alkuvuodesta 1904. Rakennustöitä johti rakennusmestari Heikki Kaartinen, joka tunnetaan myös itse talojen suunnittelijana. Talo valmistui syksyllä 1905, mutta puhelinkeskus aloitti toimintansa vasta vuonna 1907. Keskus sijoitettiin ullakkokerrokseen, muissa kerroksissa oli toimistoja ja työntekijöiden asuntoja. Taloa laajennettiin vuonna 1912 Sonckin suunnittelemalla lisäosalla. Sonck suunnitteli taloon 1930-luvun lopussa korotuksen, johon olisi liittynyt päätytornin purkaminen, mutta sitä ei toteutettu sodan puhjettua.

Helsingin puhelinyhdistys hankki ajan myötä omistukseensa myös viereiset talot osoitteissa Korkeavuorenkatu 31–33 ja 37 sekä korttelin vastakkaisella puolella osoitteessa Kasarmikatu 36. Puhelinyhdistyksen seuraaja Elisa Oyj myi kaikki talot kiinteistösijoitusyhtiö Spondalle vuonna 2004. Vuosina 2006–2011 talo oli Sulake Oy:n pääkonttorina. Nykyisin siinä toimii muun muassa Lääketietokeskus ja eri yrityksiä. Talon sisäpihalla oli pitkään maamerkkinä toiminut tietoliikennemasto, joka poistettiin vuonna 2018.

Rakennuksen julkisivu, portaikko ja eräät muut sisätilat on suojeltu. Taloa on entisöity vuosina 1982 ja 2012.

Arkkitehtuuri

Puhelinyhdistyksen talo kuuluu sekä Sonckin päätöihin että kansallisromanttisen arkkitehtuurin merkkiteoksiin Suomessa. Talon arkkitehtuuri on saanut innoitusta keskiaikaisista linnoista. Tiilestä muuratut ulkoseinät on vuorattu lohkotuilla, erivärisillä graniittipaasilla. Ne on työstetty niin sanotulla squared rubble -tekniikalla, jossa kiven pinta jätetään karkeaksi. Sonck käytti samaa ratkaisua myös samoihin aikoihin suunnittelemissaan Tampereen tuomiokirkossa ja Kallion kirkossa. Lisäksi julkisivussa on käytetty sileäksi hiottua vuolukiveä. Pääsisäänkäynnin kolmiomainen kehys muistuttaa myös Tampereen tuomiokirkkoa. Julkisivun päädyssä on torni ja sen kohdalla erkkeri. Talossa oli alkuaan punainen tiilikatto, mutta se korvattiin vuonna 1960 kuparisella katolla arkkitehti Kurt Simbergin suunnitelman mukaan.

Elisa lahjoitti talon piirustukset Suomen rakennustaiteen museolle vuonna 2000.

Lähteet

Aiheesta muualla

‘Puhelinlaitos’ Korkeavuorenkatu 35 Helsinki Jugendstil 

Helsingin liikerakennukset
Kaartinkaupunki
Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset
Elisa
Jugend