joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dolní Věstonicen Venus

Dolní Věstonicen Venus () on pienikokoinen keraaminen venusveistos, joka esittää alastonta naishahmoa. Se on ajoitettu ajankohtaan 29 000–25 000 eaa., Gravetten kulttuuriin, ja se löydettiin kivikautiselta asuinpaikalta Brno eteläpuolelta Määrin syvänteestä.

Kuvaus
Tämä pienoisveistos sekä muutama muu lähiseuduilta löytynyt esine ovat vanhimpia tunnettuja keraamisia veistoksia maailmassa. Se edeltää poltetun saven käyttöä esineinä. Sen korkeus on 11,1 cm ja leveys 0,43 cm leveimmästä kohdasta, ja se on poltettu varsin alhaisessa lämpötilassa.

Määrissä sijaitseva Dolní Věstonicen kivikautinen asuinpaikka, joka kuului järjestelmällisten kaivausten alkuaikana Tšekkoslovakiaan, mutta on nykyisin Tšekin tasavallassa, on ollut Karel Absolon käynnistämien järjestelmällisten arkeologisten tutkimusten kohteena vuodesta 1924. Venusveistoksen lisäksi Dolní Věstonicesta on löytynyt eläinhahmoja, kuten karhu, leijona, mammutti, hevonen, kettu, sarvikuono ja pöllö sekä yli 2 000 poltettua savipalloa. 

Veistos löydettiin 13. heinäkuuta 1925 tuhkakerrostumasta kahteen osaan haljenneena. Se oli aiemmin esillä Määrin museossa Brnossa, mutta nyt se on enää harvoin yleisön nähtävissä. Viimeksi se on ollut Prahan Kansallismuseossa 2006–2007 Lovci mamutů eli "mammutinmetsästäjänäyttelyssä.
 Tutkijat voivat päästä tutkimaan veistosta. Sille tehdyssä tomografisessa kuvauksessa 2004 siitä löydettiin sitä ennen polttamista käsitelleen noin 7–15-vuotiaan lapsen sormenjälki, joka oli palanut sen pintaan. Tutkijoiden Králík, Novotný ja Oliva mukaan lapsi tuskin olisi sitä kuitenkaan valmistanut.

Galleria

Katso myös 
Hohler Felsin Venus
Willendorfin venus

Lähteet
 National Geographic Society.  Wonders of the Ancient World; National Geographic Atlas of Archaeology, Norman Hammond, Consultant, Nat'l Geogr. Soc., (Multiple Staff authors), (Nat'l Geogr., R.H.Donnelley & Sons, Willard, OH), 1994, 1999, Reg or Deluxe Ed., 304 pgs.  Deluxe ed. photo (pg 248): "Venus, Dolni Věstonice, 24,000 B.C."  In section titled: The Potter's Art, pp 246-253.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Yleiskatsaus 
 Kuvia Venuksesta ja muista esineistä
 Tietoja ja aikajana
 Jihomoravske venuse - South Moravian Venuses - Youtube, video ( 2010 )''

Kivikausi
Esihistorialliset veistokset
Dolní Věstonice

Dolní Věstonice on kylä Etelä-Määrin läänissä  Tšekin tasavallassa. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 310 asukasta. Kylän lähistöllä on jääkauden aikaisia arkeologisia kaivauspaikkoja. Paikalla on asunut mammutinmetsästäjiä, ja esinelöytöihin kuuluu kolmen hengen hauta ja Dolní Věstonicen Venus.

Paikalle rakennettiin Suur-Määrin aikana linnoitus. Paikka on mainittu kirjallisissa dokumenteissa vuonna 1312. 1200-luvulla paikalla asui saksalaisia. Vuonna 1460 Dolní Věstonice sai kaupunkioikeudet. 1500-luvun alusta Saksasta ja Sveitsistä karkotetut anapabtistien lahkoon kuuluneet habanit asettuivat seudulle. Heidät karkotettiin jälleen 1622.

Vaikka seudulta oli jo aiemminkin löytynyt esihistoriallisia taide-esineitä, viralliset arkeologiset tutkimukset alkoivat 1924. Kylästä tuli arkeologiasta, viinistä, arkkitehtuurista ja perinteisistä asuista kiinnostuneiden matkailijoiden kohde.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kylän sivusto 
 Valokuvia seudulta ja arkeologisista esineistä 

Tšekin kunnat
Josh Bailey

Joshua Bailey (s. 2. lokakuuta 1989 Bowmanville, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa NHL-joukkue New York Islandersissa ja oli joukkueen ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2008. 

Kausi 2008–09 oli Baileyn tulokaskausi NHL:ssä. Hän teki 68 ottelussa tehopisteet 7+18=25. Bailey teki Islandersin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen 2. lokakuuta 2008, jolloin oli hänen 19-vuotissyntymäpäivänsä. 

Bailey osaa pelata sekä keskellä että laidassa.

Tilastot

Lähteet
 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
New York Islandersin pelaajat
New York Islandersin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ester (nimi)

Ester on persialaista alkuperää oleva naisen etunimi, joka tarkoittaa tähteä. Raamatussa Ester on  Persian kuninkaan Kserkseen (Ahasveroksen) puolisoksi päätynyt juutalainen, Esterin kirjan päähenkilö.

Suomessa nimi Ester on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 28 326 naiselle, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1900–1919.  Esterin nimipäivä on 16. toukokuuta. Nimestä on Suomessa käytössä myös muunnokset Esteri ja Essi.

Tunnettuja Ester-nimisiä 

Ester Ahokainen, suomalainen toimittaja ja lastenkirjailija
Ester Ax-Tokkola, suomalainen tekstiilisuunnittelija
Ester Almqvist, ruotsalainen taidemaalari
Ester Borg, suomalainen taidegraafikko
Ester Cullblom, ruotsalainen kirjailija
Ester Dean, yhdysvaltalainen lauluntekijä
Ester Ellqvist, ruotsalainen taidemaalari
Ester Erhomaa, suomalainen kirjailija
Ester-Margaret von Frenckell, suomalainen teatterihistorian tutkija
Ester Hallio, suomalainen taidemaalari
Ester Helenius, suomalainen taidemaalari
Ester Hjelt, suomenruotsalainen psykologi ja nuortenkirjailija
Ester Härtull, suomenruotsalainen kirjailija
Ester Juvelius, suomalainen diakonissa ja lähetystyöntekijä
Ester Kallberg, suomalainen postivirkailija ja kirjailija
Ester Kumlin, suomalainen taidemaalari
Ester Ledecká, tšekkiläinen lumilautailija ja alppihiihtäjä
Ester Mägi, virolainen säveltäjä
Ester Naparstok, suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi
Ester Niska, suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja
Ester Blenda Nordström, ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Ester Peltonen, suomalainen opettaja ja kirjallisuuden suomentaja
Ester Peony, romanialainen laulaja
Ester Perheentupa, suomalainen käsityönopettaja ja toimittaja
Ester Ringnér-Lundgren, ruotsalainen lastenkirjailija
Ester Ristimäki, suomalainen runoilija
Ester Roeck-Hansen, ruotsalainen näyttelijä
Ester Seitz, suomenruotsalainen kirjailija
Ester Sihtola, suomalainen musiikinopettaja, Eero Järnefeltin maalauksen malli
Ester Ståhlberg, suomalainen kirjailija, presidentti K. J. Ståhlbergin puoliso
Ester Toivonen, suomalainen näyttelijä, vuoden 1933 Miss Suomi
Ester Valtonen (1905–2014), yksi vanhimmiksi eläneistä suomalaisista
Ester Viljanen-Lampi, suomalainen näytelmäkirjailija
Ester Wallin, suomalainen keramiikkataiteilija
Ester Walters, suomalainen lastenkirjailija
Ester Workel, alankomaalainen soutaja
Ester-Annikki Ylä-Soininmäki, suomalainen sairaanhoitaja ja runoilija

Kuvitteellisia Estereitä
 Ester Lindhof, televisiosarjasta Hovimäki

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Esteri (nimi)

Esteri on suomalainen naisen etunimi, muunnelma persialaisperäisestä nimestä Ester, joka tarkoittaa tähteä.

Suomessa nimi Esteri on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 22 831 naiselle ja alle viidelle miehelle. Esterin nimipäivä on 16. toukokuuta. Almanakassa Esteri on ollut vuosina 1929–1949 ja uudestaan vuodesta 1984 lähtien.

Tunnettuja Esteri-nimisiä 

Esteri Häikiö, SKDL:n kansanedustaja
Esteri Kallio (o.s. Kissala), kuulantyöntäjä
Esteri Karilas, kirjailija
Esteri Paalanen, kirjailija
Esteri Tomula, keramiikkataiteilija
Esteri Vapaa-Jää, käsityönopettaja, rehtori ja Helsingin yliopiston kunniatohtori
Esteri Vuorinen, kirjailija

Lähteet 

Etunimet
Black (albumi)

Black on suomalaisen rock-yhtye Bluesoundsin debyyttialbumi. Johanna-levymerkki julkaisi sen keväällä 1980. Blackia pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana, ja se on ehkä Bluesoundsin tunnetuin levy sen lyhyeksi jääneellä uralla. 

Black julkaistiin CD-muodossa Johanna-levymerkillä vuonna 1989. CD:llä on neljä vuosina 1979–1980 äänitettyä bonuskappaletta. Kappaleet oli julkaistu vuonna 1980 kahtena singlenä.

Love Kustannus julkaisi Blackista vuonna 2000 remasteroidun CD-version. Se sisältää studioraitojen lisäksi 8 livekappaletta, jotka äänitettiin Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.

Black julkaistiin vuonna 1981 vinyylinä myös Saksassa (X Records/Teldec, kataloginumero 6.24952).

Kappaleet

Vuoden 1989 CD-version bonuskappaleet

Vuoden 2000 remasteroidun version bonuskappaleet 
Kappaleet on nauhoitettu Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.

Kokoonpano levyllä 
 Dave Lindholm - kitara, laulu
 Ari Vaahtera - basso
 Zape Leppänen - rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu

Lähteet 
 Albumi Finnmusic.netin tietokannassa
 Albumi Fono.fi:n tietokannassa

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 https://web.archive.org/web/20000605062225/http://www.sjoki.uta.fi/~latvis/yhtyeet/DaveLindholm/black.html

Vuoden 1981 esikoisalbumit
Bluesoundsin albumit
Type 90

Type 90 ( taikka 90式戦車, Kyū-maru-shiki-sensha) on nykyaikainen japanilainen taistelupanssarivaunu. Niitä on käytössä ainoastaan Japanin itsepuolustusvoimien maavoimien käytössä. Vaunut valmisti Mitsubishi Heavy Industries ja ne korvasivat kaikki vanhemmat Type 61 ja osan Type 74 panssarivaunuista vuodesta 1990 alkaen. Suunnitelmissa on aikanaan korvata loput Type 74 ja nykyiset Type 90 vaunut uudella vielä hankeasteella olevalla Type 10 -vaunulla. Type 90 vaunuja valmistettiin noin 330–340 kappaletta vuodesta 1989 alkaen.

Yhden Type 90 vaunun hinnaksi on arvioitu noin 7,4 miljoonaa US dollaria vuoden 2008 kurssin mukaan.

Aseistus
Vaunun pääase on Japanissa Japan Steel Worksn lisenssillä valmistama 120 mm sileäputkinen Rheinmetall L44 psv-kanuuna. Samaa asetta käytetään muissa vastaavissa vaunutyypeissä kuten saksalaisessa Leopard 2:ssa ja yhdysvaltalaisessa M1 Abramsissa. Ennen L44:n valintaa vaunun pääaseeksi, Japanissa oli testattu onnistuneesti omaa japanilaista 120 mm kanuunatyyppiä, mutta lopulta L44 edullisuus kallisti valinnan sen puolelle. Kanuuna on varustettu latausautomaatilla, jolloin vaunumiehistöön ei kuulu lataajaa. Tämä mahdollistaa vaunussa käytetyn pienemmän tornin. Apuaseena on Sumitomo Heavy Industriesin lisenssillä valmistama 12,7 mm Browning -konekivääri. Lisäksi vaunussa on tykin putken suuntainen 7,62 mm konekivääri.

Moottori ja voimansiirto
Moottorina Type 90:ssä on Mitsubishin valmistama 10-sylinterinen 10ZG32WT -tyyppinen kaksitahtinen diesel. Sen tuottama 1 120 kW:n teho johdetaan teloille Mitsubishi MT1500 -automaattivaihteiston välityksellä, jossa on neljä vaihdetta eteen ja kaksi taakse. Täydellä 1 100 litran polttoainetäytöllä vaunun toimintasäde on 350 km.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 93)
Japanin asevoimat

Japanilaiset taistelupanssarivaunut
Mika Peltonen (muusikko)

Peltone eli Mika Peltonen on aktiivisesti keikkaileva euralainen trubaduuri, muusikko ja lauluntekijä.

Sooloura alkoi Puistokemistin joulu -kappaleen julkaisemisen myötä. Ensimmäinen sooloalbumi, julkaistiin vuonna 2001. 2003 julkaistiin Piilomies-albumi, jonka muusikot koostuivat pääosin porilaisen Sauna pesää! -yhtyeen jäsenistä. 
"Tähän asti tiesin"-albumi (2011) oli askel hieman vakavampien laulujen suuntaan.  Sitä seurannut "Lupa kimaltaa" (2015) saavutti jonkin 
verran radiosoittoa mm. kappaleilla "Ootsä se vai et?","Lupa kimaltaa" ja "Rautavaarat". Levyn tuotti Janne Louhivuori, osa levyn teksteistä syntyi co-writena Heikki Salon kanssa, joka on toiminut Peltosen tekstituottajana.

Vuonna 2019 Mika julkaisi uuden albumin "Hyvin hukatut vuodet" ja samalla taiteilijanimi muuttui Peltone:ksi silloisen samannimisen orkesterin mukaan. Levyn kappaleista "Mut muotoiltin niin" keräsi eniten radiosoittoja.

"Ilmaa siipien alle" -niminen pitkäsoitto julkaistiin 2022. Kahdesta aikaisemmasta levystä poiketen levyn tuotti Tomi Aholainen. "Vielä ois saumaa", toimi levyn avausraitana. 

Trubaduurikeikkojen ohessa Mikalla on myös kaksi muuta aktiivista projekita: Peltone & Kuka maksaa viulut? joka esittää Taija Nummijärven jousikvartetille kirjoittamia sovituksia Mikan lauluista, sekä nelimiehinen Peltone Reissue -bändi joka on keikkaillut vuodesta 2022 lähtien.

Mika julkaisee musiikkinsa omalla Äänimaailma Records -merkillä. 
Lauluja työstetään mm. hänen Äänimaailma 71 -studiollaan

Saavutukset
 Juomalaulun SM -voittaja vuonna 2005
 Sarjakuva-aiheisten laulujen voitto Kemin sarjakuvapäivillä 2006
 Trubaduurien SM -kisa, hopeaa 2010

Omat levytykset
 Puistokemistin joulu -single (1999)
 Rock´L`Ola (2001)
 Piilomies (2003)
 Tervetuloa pöytäämme -single (2003)
 Huonoa valoa -single (2006)
 Nettikokoelma 1999-2009 (2009)
 Musapaviljonki -single (2009)
 Kevyesti keskellä päivää -single (2011) 
 Tähän asti tiesin (2011)
 Voisin kuvitella -single (2013)
 Rautavaarat -single (2014)
 Lupa kimaltaa (2015)
 Ootsä se vai et? -single (2015)
 Irtolainen -single (2015)
 Tuulet Muuttaa Suuntaa -single (2016)
 Mut muotoiltiin niin -single (2018)
 Tyhjä päivä -single (2018)
 Hyvin hukatut vuodet (2019)
 Viima iskee -single (2021)
 Ilmaa siipien alle (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mika Peltonen
 MySpace
 Mika Peltonen: Rautavaarat
 Spotify
 Mika Peltosen haastattelu Musiikintekijä-lehdessä

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset lauluntekijät
Nykyajan trubaduurit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ellie Greenwich

Eleanor Louise Greenwich (taiteilijanimeltään Ellie Greenwich, 23. lokakuuta 1940 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 26. elokuuta 2009 New York, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen pop-laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja, joka oli aktiivinen 1960- ja 1970-luvuilla. Hän oli mukana tekemässä mm. lauluja "Be My Baby", "Da Doo Ron Ron",  "Leader of the Pack", "Do Wah Diddy Diddy", "And Then He Kissed Me" ja "River Deep, Mountain High". Greenwichiltä ilmestyi kaksi sooloalbumia, Composes, Produces, and Sings (1968) ja Let It Be Written, Let It Be Sung... (1973), jotka on myöhemmin julkaistu yhdellä CD:llä.

Ellie Greenwich menehtyi keuhkokuumeeseen. Hän totesi eläessään: "Sanoisin, että olet onnistunut, kun nimesi ja laulusi löytyvät sanaristikoista, Trivial Pursuitin kaltaisista peleistä ja Jeopardy-tv-visailusta."

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Songwriters Hall of Fame
Aleksandr Linevski

Aleksandr Mihailovitš Linevski (; 3. toukokuuta 1902 Pietari – 20. helmikuuta 1985 Petroskoi) oli venäläinen kirjailija ja tiedemies.

Aleksandr Linevski syntyi rautatieläisen perheeseen. Valmistuttuaan oikeustieteellisestä oppilaitoksesta hän työskenteli vuosina 1918–1923 arvioijana Veliki Ustjugin metsätaloudessa. Palattuaan Pietariin hän alkoi opiskella maantieteellisessä instituutissa, joka sittemmin muuttui Leningradin yliopiston maantieteelliseksi tiedekunnaksi. Kesällä 1926 Linevski johti Sorokan läheltä löydettyjä kalliopiirroksia tutkinutta retkikuntaa.

Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1929 Linevski muutti Petroskoihin, jossa hän työskenteli paikallisessa tutkimusinstituutissa ja julkaisi useita Neuvosto-Karjalan arkeologiaa, historiaa, kansatiedettä ja suullista kansanperinnettä käsitteleviä tutkimuksia. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin historian kandidaatin oppiarvo. Linevski johti myös Karjalan proletaarikirjailijoiden venäjänkielistä jaostoa ja oli mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.

Linevskin ensimmäiset tutkimusmatkoiltaan kirjoittamat kuvaukset ilmestyivät vuosina 1925–1926. Myöhemmin Vokrug sveta (”Maailman ympäri”), Vsemirnyi sledopyt (”Maailmankävijä”) ja Mir prikljutšeni (”Seikkailujen maailma”) -lehdissä julkaistiin hänen kertomuksensa Sovetskaja mašina vremeni (”Neuvostoaikakone”) ja pienoisromaani Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Jälkimmäinen ilmestyi laajennettuna kirjana vuonna 1939. Siinä kirjailija kuvaa esihistoriallisten ihmisten elämää tutkimiensa kivipiirrosten pohjalta. Yli kolmenkymmenen vuoden ajan Linevski laati historiallista romaania Belomorje (”Vienanmeren rannikolla”), joka valmistui vuonna 1968. 

Tieteellisestä ja kaunokirjallisesta toiminnastaan Linevskille on myönnetty Karjalan tasavallan valtionpalkinto (1969), Työn punaisen lipun ja Kansojen ystävyyden kunniamerkit.

Suomennettuja teoksia
 Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Suom. O. Kukkonen. Petroskoi: Karjala, 1978. (Ensimmäinen painos 1957.)

Lähteet 
 

Venäläiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset arkeologit
Neuvostoliittolaiset historioitsijat
Venäläiset kansatieteilijät
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Chris Craft

Christopher Adrian Craft (17. marraskuuta 1939 – 20. helmikuuta 2021) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1971. Kanadan osakilpailussa hän karsiutui ja Yhdysvalloissa keskeytti. Craft osallistui myös kahteen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.

Craft osallistui myös muihinkin kilpa-autoilusarjoihin, kuten saloon cars, Formula 3 ja Formula 5000 -sarjoihin. Hän oli kolmas vuoden 1976 Le Mansin 24 tunnin ajossa.

Kilpauransa jälkeen Craft aloitti Gordon Murrayn kanssa Light Car Companyn ja auttoi Light Car Company Rocketin suunnittelussa.

Formula 1 -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.statsf1.com/en/chris-craft/engagementhc.aspx

Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Kommunisti (lehti)

Kommunisti-nimisiä lehtiä on useita:

 Kommunisti, Neuvostoliitossa vuosina 1925–1937 julkaistu NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja
 Kommunisti, SKP:n vuosina 1944–1990 ilmestynyt äänenkannattaja
Purjehduskenkä

Purjehduskenkä on louferityyppinen, matala, kumipohjainen, nahkainen nauhakenkä. Kenkien paksu, kuvioitu kumipohja on suunniteltu pitämään aluksen liukkaalla kannella. Lisäksi pohjat valmistetaan väriäpäästämättömästä kumista. Päällysosa on perinteisesti käsitelty vettähylkiväksi ja suolavettä kestäväksi. 

Purjehduskäytön lisäksi purjehduskengät ovat suositut vapaa-ajan kesäkengät. Tyylillisesti ne sopivat yhteen farmarihousujen, pellavahousujen, sortsien ja prässittömien puuvillahousujen kanssa.

Ensimmäisen purjehduskenkämallin kehittäjäksi tiedetään yhdysvaltalainen vapaa-ajan purjehtija Paul Sperry. Hän pani merkille koiransa pitävän otteen, kun se juoksi mäessä jäisellä maalla. Tutkittuaan koiran tassuja lähemmin Sperry kehitti havaintojensa pohjalta kengän luonnonkumiseen pohjaan aaltomaisen kuvion. Hän sai keksinnölleen patentin, vaikka vastaava idea olikin keksitty jo aiemmin, vuonna 1923. Sperry onnistui myös saamaan Yhdysvaltain laivastolta jättimäisen kenkätilauksen vuonna 1939. Purjehduskenkä on edelleen osa Yhdysvaltain armeijan vapaa-ajan univormua. Nykyään markkinoilla on kymmeniä vastaavia tuotteita, mutta myös John Sperryn yritys on edelleen toiminnassa.

Lähteet 

Kengät
Noora Ervasti

Noora Ervasti (o.s. Putkonen, s. 1980) on entinen suomalainen huippu-uimari, joka edusti koko urheilu-uransa ajan Oulun Uimaseuraa. Ervasti on voittanut urallaan useita henkilökohtaisia suomenmestaruusmitaleja, kuulunut Suomen nuorten maajoukkueeseen ja edustanut maataan nuorten PM-kisoissa sekä aikuisten maailmancup kisoissa. Menestystä on tullut myös voitokkaan Oulun uimaseuran viestijoukkueeseen myötä. Ervasti valmistui 2004 kauppatieteiden maisteriksi Oulun yliopistosta ja 2017 oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta.

Lähteet

Suomalaiset uimarit
Elävät henkilöt
Vuonna 1980 syntyneet
Viipurin fransiskaanikirkko

Viipurin fransiskaanikirkko oli Viipurissa sijainnut keskiaikainen fransiskaanikonventin kivikirkko, joka rakennettiin todennäköisesti vuosien 1495 ja 1497 välisen sodan jälkeen. Seinien osalta kirkko valmistui ehkä ennen vuotta 1520. Konventti kirkkoineen purettiin vuoden 1741 jälkeen, mutta muutamia rakennuksia tai rakennusosia oli jäljellä vielä 1950-luvun lopulla, jolloin neuvostoliittolaiset purkivat ne. Maanpäällisiä osia ei ole enää nähtävillä.

Katso myös
Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista

Lähteet 

Suomen keskiaikaiset kivikirkot
Viipurin kirkkorakennukset
Fransiskaanit
Viipurin entiset rakennukset ja rakennelmat
Pyhän Olavin dominikaanikonventti

Pyhän Olavin dominikaanikonventti oli keskiajalla Turussa sijainnut dominikaaniveljeskunnan konventti. Konventti sijaitsi nykyisen Kaskenkadun paikalla, kohdassa jossa se nousee Auransillalta kohti kaakkoa Kaskenmäelle. Turun dominikaanikonventti on perustettu 1249, mutta ei tiedetä, sijaitsiko se jo tuolloin Kaskenmäessä. Kivikirkon rakentaminen tuli ajankohtaiseksi viimeistään vuoden 1429 tulipalon jälkeen 1430-luvulla. Luostariin kuuluneiden rakennusten raunioita on löytynyt kadun molemmilta puolilta ja sen alta.

Kaskenmäessä pääkonttoriaan pitävä Veritas-eläkevakuutusyhtiö paljasti satavuotisjuhliensa yhteydessä 2005 Kimmo Ojaniemen veistoksen Dominikaanit Turussa toimitalonsa edessä Olavinpuistossa, paikalla jossa dominikaanikonventti aikoinaan sijaitsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mustain veljesten ylösnousemus, Seura, 22.03.1939, nro 12, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Dominikaanikirkko
Suomen keskiaikaiset kivikirkot
Suomen entiset kirkkorakennukset
Suomen 1400-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1200-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen luostarit
Valvojat

Valvojat on Katri Ylanderin 2. syyskuuta 2009 julkaistu kolmas studioalbumi. Albumi oli ennakkomyynnissä digitaalisesti yksinoikeudella viikkoa ennen virallista julkaisupäivää NetAnttilassa. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.

Levyn on tuottanut Arto Tuunela, joka tunnetaan mm. Major Label ja Pariisin kevät -yhtyeistä. Sävellyksistä vastaa mm. levyn tuottaja Arto Tuunela ja Ylanderin yhtyeen kitaristi Matti Salovaara. Lähes kaikki levyn sanoitukset ovat Inka Nousiaisen tekemiä.

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Maailman ihanin" -niminen kappale. Se sai ensisoittonsa YleX -radiokanavan aamussa 18. toukokuuta 2009. Toinen single Nyt lähetettiin radioille elokuun viimeisellä viikolla. Albumin nimiraita julkaistiin singlenä marraskuun lopussa.

Kappaleet 
 Maailman ihanin (Albumiversio)
 Oikea aika
 Nyt
 Kadonneet
 Valvojat
 Ne joita mietitään
 Sisko
 Onnenveto
 Pois mun tieltä
 Kuusiaita
 Langanpäät
 Tyttö

Arvostelut 
 Dome.fi: 
 Rumba: neutraali
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Katri Ylanderin albumit
Päivänkorennot

Päivänkorennot eli surviaiset (Ephemeroptera) on hyönteisiin kuuluva lahko. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2 000 lajia, ja Suomessakin on tavattu 49 lajia kahdeksasta eri heimosta. Niitä ei pidä sekoittaa pilkkisyötteinäkin käytettäviin surviaissääskiin, jotka puolestaan ovat kaksisiipisiin kuuluva hyönteisheimo.

Päivänkorentojen fossiiliaineisto on runsas sekä kiviin tallentuneena että meripihkoissa, ja esihistoriallisia lajeja on pystytty tunnistamaan yli 200. Varhaisimmat fossiilit ovat permikaudelta. Kivihiilikaudelta tunnetaan erikoisia yksilöitä, joiden arvellaan edustavan jonkinlaista päivänkorentojen kantamuotoa. Myös päivänkorentojen toukkia on fossiloitunut etenkin kiviainekseen.

Elintavat 
Päivänkorentojen toukkavaihe voi kestää jopa useita vuosia. Toukat eli nymfit elävät yleensä virtaavassa vedessä, mutta myös matalat lammet käyvät, kunhan vesi on puhdasta ja riittävän hapekasta. Päivänkorennon toukalla on tuntosarvet, kuusi jalkaa, takaruumiin sivuilla kidukset ja kärjessä uintiapuna toimivia sukasia. Ne käyttävät ravinnokseen humusta, leviä sekä muuta orgaanista materiaalia. Päivänkorentojen muodonvaihdos on osittainen ja toukkavaiheiden lukumäärä vaihtelee 15:stä 35:een. Ainutlaatuinen piirre on vedessä elävän toukan ja lyhytikäisen aikuisen välissä esiintyvä lentokykyinen esiaikuinen eli subimago. Esiaikuisvaihe kestää muutamia tunteja ja tällainen yksilö eroaa aikuisesta korennosta sameiden siipiensä ja haaleiden värien perusteella. Aikuisen korennon jättäessä esiaikuisnahkansa, tyhjä nahka jää usein roikkumaan seinälle tai muulle pinnalle.

Aikuinen päivänkorento elää vain päivän tai pari, joillakin lajeilla ainoastaan muutamia tunteja. Laji Dolania americana elää vain minuutteja aikuistumisensa jälkeen, missä ajassa se parittelee ja munii. Aikuisella korennolla – kuten esiaikuisellakin – on suuret etusiivet ja pieniksi surkastuneet takasiivet sekä huomattavan pitkä etummainen raajapari. Helppona tuntomerkkinä lepäävän päivänkorennon takasiivet eivät taitu takaruumiin päälle vaan jäävät pystyasentoon. Takaruumiin kärjestä lähtee lajista riippuen kaksi tai kolme pitkää sukasta. Verkkosilmät ovat joillakin lajeilla varsin kookkaat. Toukkavaiheen jälkeen korennolla ei ole enää suuosia ja niiden elämän ainoa tehtävä onkin paritella ja munia. Näyttävä pariutumislento, johon liittyy usein satoja korentoja tapahtuu veden yläpuolella ja muniminen tapahtuu joko veden pinnalle tai sukeltajasurviaisilla (suku Baetis) veden alle. Aikuisia päivänkorentoja lentää usein valolle.

Päivänkorennot ovat ihmiselle harmittomia ja niiden toukat ovat keskeistä ravintoa monille kaloille. Muutamat Suomessa esiintyvät päivänkorentolajit ovat erityisesti suojeltavia

Katso myös 
 Luettelo Suomen päivänkorennoista

Lähteet

Aiheesta muualla 
BugGuide.net BugGuide.net 
Elämää vedessa ja maalla: päivänkorennot
ITIS: Ephemeroptera 

Päivänkorennot

hu:Tiszavirág
Swatin laakso

Swatin laakso on Swatjoen laakso Hindukušvuoristossa Luoteis-Pakistanissa. Laakso on luonnonkaunis niittyineen, vuorineen ja kirkasvetisine järvineen ja sitä on sanottu Pakistanin Sveitsiksi. Se sijaitsee 160 km pohjoiseen Peshawarista. Swatin alueen hallintokaupunki on Shaidu Sharif, mutta Swatin laakson suurin kaupunki on sen lähellä sijaitseva Mingora. Vuosina 2008–2009 Swatin laaksoissa on käyty ajoittain kovia taisteluja islamilaisten äärisissien tunkeuduttua alueelle Afganistanista.

Maantiede 

Swatin laakso on Peshawarista pohjoiseen, Islamabadista luoteeseen. Laakso sijaitsee stratigisella paikalla Keski-Aasian, Etelä-Aasian ja Itä-Aasian risteyksessä. Swatin laakso sijaitsee Swatjoen yläjuoksulla Hindukušvuoristossa. Swatin laakson ala on noin 5 000 km², ja siellä asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä. Laaksossa ja lähialueella on vuoria, vesiputouksia ja jäätiköitä. Alueen korkein vuori on 5 900 m korkea Mount Falaksair. Swatin pääkaupunki Saidu Sharif eli Saidu on alueen eteläosissa 990 m:n korkeudessa, ja aivan sen lähellä on suurin kaupunki Mingora.

Historia 
Margianakulttuuri levittäytyi Afganistanista Swatin laaksoon noin vuonna 1600 eaa. Siitä kehittyi Swatissa Gandharan kulttuuri. Lännestä levisi uusi Margianakultuurin aalto alueelle noin 1300 eaa., jolloin Gandhara levisi Punjabin pohjoisosiin. Veda-kaudenn varhaisissa vaiheissa Swatin laakso oli ensimmäisiä alueita, joissa harjoitettiin maanviljelyä. Aleksanteri Suuri valloitti laakson vuonna 327 eaa., ja tämän jälkeen se on ollut usean eri valtakunnan alaisuudessa. Swatissa paikalliset uskonnot pärjäsivät pitkään buddhalaisuuden rinnalla ja alueella siihen sekoittuikin joitain esoteerisiä aineksia, minkä seurauksena syntyi Vajrayana-buddhalaisuus. Tiibetiin Vajraynan vienyt Padmasambhava olikin todennäköisesti kotoisin juuri Swatista.

Swatin laaksossa alkoivat yhteenotot kärjistyä, kun Taliban-johtaja Fazlullah alkoi vuonna 2001 pitää radikaaleja saarnoja. Fazlullah pyrki tuomaan Swatiin šaria-lain, ja pyrkimykset voimistuivat heinäkuussa 2007 .Yritykset solmia rauha sissien ja Pakistanin hallituksen kanssa kariutuvat useasti, ja Fazlullahin joukot olivat onnistuneet toukokuussa 2009 kaappaamaan alueen suurimman kaupungin Mingoran. YK varoitti taistelujen aikana mahdollisesta laajasta pakolaiskriisistä, sillä Swatissa ja sen lähialueilta noin kaksi miljoonaa ihmistä on lähtenyt karkuun taisteluita. Talibanit jatkoivat hyökkäyksiä vielä Swatista eteenpäin ja lähestyivät jo Pakistanin pääkaupunkia Islamabadia. Tämän jälkeen Pakistanin asevoimat järjestivät laajan vastahyökkäyksen, jonka ansiosta Swatin hallinta palasi parissa kuukaudessa takaisin Pakistanin hallitukselle. Pakolaisetkin alkoivat nopeasti palata koteihinsa tämän jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pakistanin maantiede
Laaksot
Agne Simonsson

Agne Simonsson (19. lokakuuta 1935 Göteborg – 22. syyskuuta 2020) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Simonsson pelasi Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa 57 ottelua, joissa hän teki 27 maalia. 

Vuonna 1958 hän saavutti MM-hopeaa Ruotsin hävittyä loppuottelun Brasilialle. Simonsson teki loppuottelussa maalin ja koko lopputurnauksessa hän onnistui maalinteossa neljästi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sjölanders tillbakablickar - Agne Simonsson  

Ruotsalaiset jalkapalloilijat
Ruotsalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Hastings Ismay

Hastings Lionel Ismay, 1. Ismayn paroni (21. kesäkuuta 1887 – 17. joulukuuta 1965) oli brittiläinen upseeri, poliitikko ja  Naton ensimmäinen pääsihteeri vuosina 1952–1957.  Ennen Naton perustamista hän toimi Winston Churchillin ja  Clement Attleen kansliapäällikkönä ja Lordi Mountbattenin valtiosihteerinä tämän neuvotellessa Intian itsenäistymisestä.

Kerrotaan, että Lordi Ismay kiteytti Naton tehtävät ytimekkäästi kolmeen: pitää venäläiset ulkona, amerikkalaiset sisällä ja saksalaiset matalana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset kenraalit
Naton pääsihteerit
Kansliapäälliköt
Brittiläiset paronit
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Puma (rynnäkköpanssarivaunu)

Puma on saksalainen rynnäkköpanssarivaunu. Sarjatuotanto on käynnissä ja sen on tarkoitus korvata vanhemmat saksalaiset Marder-rynnäkköpanssarivaunut vuosien 2010–2020 aikana. Vaunut valmistaa PSM Projekt System Management joka on saksalaisten Krauss-Maffei Wegmannin ja Rheinmetall Landsystemen yhteisyritys. Puma on yksi vahvimmin panssaroiduista jalkaväen taisteluajoneuvoista, säilyttäen silti kohtuullisen teho/painosuhteen. Vaunun kuljetuskapasiteetti on 3+6 miestä varusteineen. Vaunu painaa 31,5 tonnia, lisäpanssaroituna se kohoaa 43 tonniin.

Vaunun pääaseena on Rheinmetallin 30 mm MK30-2 konetykki, apuaseena 5,56 mm MG43 konekivääri sekä Spike LR -panssarintorjuntaohjukset. Konetykin ampumaetäisyys on enimmillään 3 000 metriä, ohjusten kantama yltää 4 000 metriin.

Vaunun moottori on MTU V10 892 diesel joka tuottaa 800 kW tehon. Teho/painosuhde on 25,4 kW/tonni. Moottoriteho on huomattavasti suurempi kuin monissa muissa nykyaikaisissa rynnäkköpanssarivaunuissa. Vaunun toimintasäde täydellä polttoainetäytöllä on 600 km ja se voi saavuttaa 70 km/h huippunopeuden.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rheinmetall
Saksalaiset rynnäkköpanssarivaunut
Eurovision laulukilpailu 2010

Eurovision laulukilpailu 2010 oli järjestyksessään 55. Eurovision laulukilpailu, joka järjestettiin 25.–29. toukokuuta 2010. Eurovision laulukilpailu järjestettiin Norjassa kolmatta kertaa, aiemmin vuosina 1986 ja 1996. Kilpailun voitti Saksaa edustanut Lena Meyer-Landrut kappaleella Satellite. Kyseessä oli Saksan toinen viisuvoitto, maa voitti edellisen kerran 28 vuotta sitten vuonna 1982.

Alun perin kisat piti järjestää 18.–22. toukokuuta, mutta päiviä jouduttiin siirtämään jalkapallon mestarien liigan finaalin vuoksi. Eurovision laulukilpailu järjestettiin perinteiseen tapaan Norjassa maan edellisen vuoden voiton perusteella. Norja ilmoitti jo ennen vuoden 2009 finaalia varanneensa vuoden 2010 kilpailuareenan, joka 3. heinäkuuta varmistettiin Telenor Arenaksi Oslon naapurikaupungissa Bærumissa.

Molemmista 17 maan semifinaaleista pääsi jatkoon kymmenen maata. Lisäksi semifinaaleissa otettiin käyttöön 50–50-sääntö, jonka mukaan kunkin maan saamista pisteistä puolet määräytyy yleisöäänestyksen ja puolet asiantuntijaraadin äänestyksen perusteella. Vuoden 2010 Euroviisuista vetäytyivät , ,  ja .

 jäi ensimmäistä kertaa historiansa aikana finaalin ulkopuolelle vapaaehtoisia vetäytymisiä lukuun ottamatta ja myös  karsiutui ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2005. Pelkästään puhelinäänestyspisteillä molemmat maat olisivat päässeet finaaliin. Suomen ja Ruotsin sijaan finaaliin pääsi Belgia ja Kypros, ensimmäistä kertaa sitten 2004 (Belgia) ja 2005 (Kypros).

Moldovan Run Away -kappaleen saksofonisoolosta tuli Internet-ilmiö.

Viisufinaalissa Espanjan edustaja Daniel Diges esiintyi kahdesti – ensin omalla vuorollaan toisena esiintyjänä ja tämän jälkeen vielä uudestaan viimeisenä. Syynä oli Jimmy Jump -niminen häirikkö, joka ponnahti lavalle kesken ensimmäisen esityksen.

Osallistujamaat

Semifinaali 1 
Ranska, Saksa ja Espanja äänestivät tässä semifinaalissa.

Semifinaali 2 
Norja ja Iso-Britannia äänestivät tässä semifinaalissa.

Finaali 
Suora finaalipaikka kilpailussa oli Isolla-Britannialla, Ranskalla, Saksalla ja Espanjalla kilpailun neljänä suurimpana rahoittajamaana sekä Norjalla järjestäjämaana.

Äänestys finaalissa 

Maat antoivat pisteensä finaalissa seuraavassa järjestyksessä:

 (Suomen pisteet ilmoitti Johanna Pirttilahti)

Katso myös 
Suomen euroviisukarsinta 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomen hahmontunnistustutkimuksen seura

Suomen hahmontunnistustutkimuksen seura on suomalainen tieteellinen seura ja rekisteröity yhdistys. Seura käyttää myös nimeä IAPR/IEEE CS Finland, koska se on kansainvälisten kattojärjestöjen, International Association for Pattern Recognitionin (IAPR) ja IEEE Computer Society, virallinen kansallinen seura Suomessa.

Suomen hahmontunnistustutkimuksen seura, lempinimeltään Hatutus, perustettiin 23.5.1977 Teknillisen korkeakoulun (nykyisin Aalto-yliopisto) Informaatiotekniikan laboratoriossa. Perustavassa kokouksessa oli paikalla 35 henkilöä ja kymmenen seuraavan vuoden aikana seura kasvoi jäsenmäärältään 149 henkilöön.

Seura järjestää yhdessä muiden Pohjoismaiden kanssa joka toinen vuosi järjestettävän skandinaavisen tietokonenäkökonferenssin, Scandinavian Conference on Image Analysis (SCIA). Seura jakaa myös parhaan Suomessa tehdyn hahmontunnistuksen väitöskirjapalkinnon, yhdessä muiden Pohjoismaisten seurojen kanssa parhaan Skandinaviassa tehdyn hahmontunnistuksen väitöskirjapalkinnon ja seuran edustajat osallistuvat Suomen tieteellisten seurain valtuuskunnan toimintaan.

Hatutuksen piiristä on noussut moni merkittäviä ja kansainvälisesti palkittuja tietotekniikan tutkijoita, mm. akateemikko Teuvo Kohonen ja professorit Erkki Oja ja Matti Pietikäinen. Vahvaa hahmontunnistuksen tutkimusta on Suomessa edelleen Aalto-yliopistossa, Oulun yliopistossa, Tampereen yliopistossa ja LUT-yliopistossa.

Lähteet
Suomalaiset tiedeyhdistykset
Farnesyylipyrofosfaatti

Farnesyylipyrofosfaatti (C15H28O7P2) on orgaaninen fosforiyhdiste ja mevalonaattireitin välituote terpeenien, terpenoidien ja useiden steroidien biosynteesissä.

Biosynteesi 
Farnesyylipyrofosfaatin biosynteesiä katalysoi dimetyyliallyylitranstransferaasientsyymi eli farnesyylipyrofosfaattisyntaasi. Synteesin ensimmäisessä vaiheessa entsyymi katalysoi dimetyyliallyylipyrofosfaatin ja isopentenyylipyrofosfaatin kondensaatioreaktiota geranyylipyrofosfaatiksi.

Geranyylipyrofosfaattiin liittyy vielä yksi isopentenyylipyrofosfaatti molekyyli dimetyyliallyylitranstransferaasin katalysoimana ja tuoteena syntyy farnesyylipyrofosfaattia. 

Toisin kuin useat muut entsyymien katalysoimat uusia hiili-hiili -sidoksia synnyttämät reaktiot, dimetyyliallyylitranstransferaasin katalysoimat eivät ole palautuvia.

Terpeenien ja steroidien biosynteesi 
Eliöt voivat muokata farnesyylipyrofosfaatista useita erilaisia yhdisteitä. Farnesyylipyrofosfaatista voidaan valmistaa seskviterpeenejä tai siihen voidaan liittää isopentenyylipyrofosfaatti, jolloin syntyy geranyyligeranyylipyrofosfaattimolekyyli. Yhdiste on myös tärkeä välituote steroidien, kuten kolesterolin synteesissä. Kahden farnesyylipyrofosfaatin kondensoituessa syntyy skvaleenimolekyyli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Human Metabolome Database: Farnesyl pyrophosphate 

Terpeenit
Dieter Quester

Dieter Quester (s. 30. toukokuuta 1939, Wien) on itävaltalainen moottoriurheilija.

Ura
Quester aloitti kilpauransa ohjeistamalla moottoriveneitä 1950-luvulla. 1960-luvun lopulla hän kuitenkin siirtyi moottoriveneiden Euroopan mestaruutensa jälkeen ajamaan touring car sekä Formula 2 -luokkia BMW:n ja Fordin autoilla. Hänen F2-tallikaverinsa Gerhard Mitter menehtyi Nürburgringin harjoituksissa vuonna 1969, minkä seurauksena BMW vetäytyi Formula 1:sten kanssa yhteisesti ajetusta kilpailusta.

Quester osallistui kotimaansa Itävallan F1-osakilpailuun kaudella 1974, jossa sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi päihittäen kaksinkertaisen maailmanmestarin Graham Hillin. Kilpailun jälkeen hän palasi takaisin touring car -sarjaan ja alkoi ajaa DTM:ää.

Quester voitti vuoden 1973 Span 24 tunnin kilpailun. Quester voitti myös vuoden 2006 24 tunnin kilpailun Dubaissa yhdessä Hans-Joachim Stuckin, Philipp Peterin ja Toto Wolffin kanssa. Hän joutui onnettomuuteen Nürburgringin kilpailussa, jossa 7 autoa keskeytti öljyläikkään. Quester voitti Britcarin 24 tunnin ajon vuonna 2006 ja 2007. Syyskuussa 2007 Quester ja Duller voittivat Silverstonen 24 tunnin ajon peräti 30 kierroksen marginaalilla.

Moottoriurheilu-urallaan Quester on osallistunut yli 50:een Le Mansin 24 tunnin ajoon. 75-vuotiaana Quester osallistui BMW 328 ratissa Geneven kansainväliseen moottoriautonäytökseen ja hän on myöntänyt, ettei virallisesti koskaan ripusta ajokypäräänsä naulakkoon.

Lähteet

Itävaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Timo Lavikainen

Timo Lavikainen (s. 1974 Joensuu) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.

Lavikaisen kipinä elokuvien tekemiseen syntyi jo nuorena, kun ohjaaja Arto Halonen piti kurssia Pekkalan kartanon kuvataidekoulussa Joensuussa. Kurssilla kuvattiin kaitafilmille elokuvia ja myös näyteltiin. Kesällä 2010 Lavikainen teki pääroolin Ulvovana myllärinä Hasanniemen kesäteatterissa sekä oli mukana lastennäytelmässä Fedja-setä, kissa ja koira. Kesäteatterin lisäksi Lavikainen on paikannut vakituisen henkilökunnan sairastapauksia Joensuun kaupunginteatterissa. Vuosina 2017, 2018 ja 2019 Lavikainen oli näyttelijänä MTV3-kanavan viihdeohjelmassa Putous.

Lavikainen soitti rumpuja kahdessa yhtyeessä: Kalle Päätalossa sekä omassa Timo & Teräsmiehet -yhtyeessään, jossa soitti pääosin samoja miehiä kuin Kalle Päätalossa.

Lavikainen osallistui Tanssii tähtien kanssa -televisio- ohjelmaan syksyllä 2019.

Lavikainen esiintyy Rytmihäiriö-bändin musiikkivideolla Olen kännissä.

Yksityiselämä 
Lavikainen on naimisissa Maikki-nimisen naisen kanssa, ja Maikin mukana sai Heta-nimisen tytärpuolen. Heille syntyi joulukuussa 2017 poika ja marraskuussa 2019 tytär. Lavikainen on ollut aiemmin naimisissa vuosina 1992–1994, jonka jälkeisestä muutaman vuoden kestäneestä suhteesta hänellä on vuonna 1997 syntynyt Janica-tytär, jonka yksinhuoltajana Lavikainen toimi.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset rockrumpalit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Taneli Viljanen

Taneli Viljanen (s. 1982 Rovaniemi) on suomalainen kirjailija. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2008. Viljanen debytoi Novellit 2005 -antologiassa, ja hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Kaksiosainen mies, julkaistiin vuonna 2009.

Teokset

 Kaksiosainen mies, Gummerus 2009
 Toisto, Gummerus 2010
Kaikki tilat ovat täynnä aaveita, Mahdollisen Kirjallisuuden Seura 2013
Vyöhyke, Mahdollisen Kirjallisuuden seura 2017
Varjoja, usvaa, Poesia 2020

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Othniel Charles Marsh

Othniel Charles Marsh (29. lokakuuta 1831 Lockport, New York, Yhdysvallat – 18. maaliskuuta 1899) oli 1800-luvun merkittävimpiä paleontologeja. Hän löysi ja nimesi monia fossiileja Länsi-Amerikassa. 

Marsh valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1860 opiskeltuaan geologiaa ja mineralogiaa. Lisäksi hän oli opiskellut Saksassa paleontologiaa. Hän kävi kollegansa Edward Drinker Copen kanssa niin sanottuja luusotia. Marsh löysi ja nimesi muun muassa Apatosauruksen ja Allosauruksen. Marshin tunnetuimpiin teorioihin kuuluu teoria lintujen polveutumisesta dinosauruksista. 

Yhdysvaltalaiset paleontologit
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1899 kuolleet
Hiukkasnopeus

Hiukkasnopeus on fluidin hiukkasjoukon keskimääräinen nopeus. Hiukkasnopeus on vektorisuure ja sen yksikkö on SI-järjestelmässä m/s. Äänen aaltomallissa kenttäsuureet ovat hiukkasnopeus ja äänenpaine.

Virtausdynamiikka
Hämeenlinnan venäläinen varuskuntakirkko

Hämeenlinnan venäläinen varuskuntakirkko eli Pyhien Nikolaoksen ja Aleksanteri Nevskin kirkko, rakennettiin 1800-luvun lopussa. Sen peruskivi laskettiin 1898. Kun kellot nostettiin torniin kirkon vihkiäisten yhteydessä vuonna 1900, läsnä oli arkkipiispa Nikolai.

Kirkko rakennettiin Pikkutorille Turuntien alkupäähän, johon sille oli vahvistettu paikka asemakaavassa 1872. Kaupunginvaltuusto pyrki poistamaan sen uudessa kaavassa 1887, mutta muutos huomattiin ja kirkko palautettiin kaavaan. Kirkon rakentamiseen tuli varoja  Venäjän valtion sotilasrakennuksien rakentamiseen varatusta rahastosta. Kirkon rakentamisessa käytettiin merkittävässä määrin venäläistä työväestöä.

Kansan suussa kirkosta käytettiin nimitystä "Ryssänkirkko". Kirkkoon suhtauduttiin paikallisten suomalaisten keskuudessa vihamielisesti jo alun perin, ja etenkin kun tsaari Nikolai oli julkaissut Helmikuun manifestin juuri 1899 ennen kirkon valmistumista. Sotilaiden lähdettyä 1918, ilmeisesti sortovuosienkin johdosta. Sen tornit kaadettiin ja sisustus purettiin 2.5.1923. Kirkon kellot luovutettiin korvauksetta niitä tarvitseville seurakunnille, jolloin niitä päätyi mm. Sundin kirkkoon sekä Sammaljoen kirkkoon Tyrväälle ja Halkivahan kirkkoon Urjalaan. Hämeenlinnan ortodoksien keskuudessa on haluttu palauttaa rakennus osittain kirkolliseen käyttöön. Ikonostaasin sanotaan luovutetun Hämeenlinnan ortodoksiselle seurakunnalle. 

Kirkko muutettiin vuonna 1924 kirjastoksi Bertel Strömmerin suunnitelmien mukaan. Kirkon suurikokoinen alttaritaulu on Museoviraston hallussa. Sen jälkeen rakennus on toiminut myös maakunta-arkistona. Uuden pääkirjaston valmistumisen jälkeen rakennuksessa on ollut monenlaista toimintaa, Suomen yrittäjäopiston ja Tampereen yliopiston käytössä sekä Kumppanuustalo-nimisenä toimintakeskuksena viimeisimpänä usean pienen toimijan ylläpitämä Kumppanuustalo.

Nykyinen Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan kirkko on vuodelta 1962. Hämeenlinnaan tuli siirtolaisina runsaasti ortodokseja Kyyrölän seurakunnasta jatkosodan jälkeen.

Lähteet 

Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Suomen entiset kirkkorakennukset
Hämeenlinnan kirkkorakennukset
Hämeensaari
Suomen 1890-luvulla rakennetut kirkot
Tuusulan venäläinen varuskuntakirkko

Tuusulan venäläinen varuskuntakirkko eli Pyhän Nikolaoksen kirkko oli Tuusulan varuskunta-alueella sijainnut ortodoksinen kirkkorakennus. Vuonna 1900 valmistuneen kirkon rakentaminen kuului laajaan venäläistämisohjelmaan. Kirkon suunnitelmat piirsi arkkitehti Šaposnikov. Kirkko sijaitsi mäellä, josta rakennus hallitsi koko Tuusulaa.

Kirkkoon saatiin paljon lahjoituksia. Muun muassa kelloihin tarvittava metalli saatiin venäläisten upseerien keräämistä ja lahjoittamista tykinhylsyistä.  

Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1897. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov oli läsnä kirkonkellojen nostotilaisuudessa maaliskuussa 1900, ja kirkko vihittiin lokakuussa 1900. Kirkkoa on pidetty komeimpana tuolloin rakennetuista monista sotilaskirkoista. Kirkossa pidettiin jumalanpalveluksia vuoteen 1922 asti, minkä jälkeen se oli erilaisissa tilapäiskäytöissä, muun muassa varastona. Tornit purettiin jatkosodan aikana, jotta ne eivät loistaisi pimeässä, ja itse rakennus purettiin vuonna 1958.

Kirkon paikalle pystytettiin muistomerkki vuonna 1961.

Lähteet

Viitteet 

Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Tuusulan historia
Tuusulan kirkkorakennukset
Reunakiveys

Reunakiveys (kansanomaisesti myös rotvallinreuna, kanttari) on yleensä graniitista tai betonista rakennettu matala koroke, joka erottaa kaupunkitilan eri toimintoja ja materiaaleja toisistaan. Tyypillisimmin se erottaa jalkakäytävän tai pyörätien ajoradasta. Sitä voidaan käyttää myös erottamaan viheralue kulkutiestä, liikenteenjakajissa tai suojatiesaarekkeissa. Pyörätien ja risteävän kadun yhtymäkohdassa reunakiveys on usein upotettu. Reunakiveys voi olla osa pintavesiviemäröintiä, jolloin siinä on vedenpoistoa varten aukko.

Reunakiveys rakennetaan tyypillisesti vain taajamissa kulkeviin katuihin, sillä maanteillä ajorata rajoittuu yleensä korottamattomaan pientareeseen.

Tienrakennus
Cory Bernardi

Cory Bernardi (s. 6. marraskuuta 1969 Adelaide) on australialainen poliitikko ja entinen soutaja. Hän oli nuorena Australian maajoukkueen jäsenenä maailmanmestaruuskilpailuissa. Myöhemmin hänestä tuli liikemies ja talousneuvoja. Vuosina 1998–2000 hän toimi Etelä-Australian liberaalipuolueen johdossa ja vuosina 2005–2006 liberaalipuolueen valtakunnallisena varapuheenjohtajana.

Bernardi jätti liberaalipuolueen vuonna 2017 ja perusti oman Australian Conservatives -puolueensa. Hän on istunut Australian senaatin jäsenenä vuodesta 2006.

Soudun maailmanmestaruuskilpailuissa Bernardi kilpaili Bledissä vuonna 1989 perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui B-finaalin neljänneksi eli kokonaistuloksissa kymmenenneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bernardin kotisivut. 
 Bernardi parlamentin sivuilla. 

Australialaiset poliitikot
Australialaiset soutajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Peitto

Peitto on yleensä kankaasta tehty vuodevaate, joka toimii suojana ja lämmöneristeenä. Käyttäjä pysyy peiton alla lämpimänä, peitto on näkösuoja, ja se suojaa myös esimerkiksi hyönteisiltä.

Peittoa suojataan lakanalla, joka sijaitsee peiton alla nukkuvan ihmisen ja peiton välissä. Lakana on helppo pestä käytön jäljiltä. Peitossa voi olla myös niin sanottu pussilakana, jonka sisään peitto asetetaan.

Rakenne
Peitto sisältää lämmöneristettä kuten höyheniä, untuvia tai tekokuituja. Ennen vanhaan 1900-luvun alussa ja 1800-luvulla peiton eristeenä voitiin käyttää jopa heiniä.

Peiton lämmöneristysominaisuudet voidaan kuvata synteettisten kuitujen eristeissä grammamäärillä per neliö. Mitä enemmän eristettä, sen lämpimämmältä peitto tuntuu. Kylmässä ihminen tarvitsee paksumman peiton kuin lämpimässä. Jos peiton lämmöneristys on tarvetta suurempi, ihminen alkaa hikoilla peiton alla.

Peite on yleisemminkin eristeenä käytetty suojain. Lämmöneristykseen on olemassa eristeaineita sisältäviä peitteitä. Peite voi olla myös pelkkä näkösuoja.

Erilaisia peittoja

Tavallinen yhden hengen peitto on 150 cm leveä ja 200 cm pitkä peite. Parivuoteen peite voi olla 200 cm x 200 cm. Parivuoteen peiton on tarkoitus peittää kaksi henkilöä.

Peiton päällä sängyssä voi olla päiväpeitto suojaamassa peittoa ja antamassa esteettistä ulkonäköä nukkumatilaan.

Peiton huolto 

Peitto huolletaan tuulettamalla ja ravistamalla se säännöllisesti. Pesun jälkeen höyhen- ja untuvapeitot on paras rumpukuivata.

Kodintekstiilit
Vuoteet
Porkkanakemppi

Porkkanakemppi (Trioza apicalis) on Suomessa porkkanan hankalin hyönteistuholainen. Se on aikuisena noin kolme millimetriä pitkä vihreä tai porkkanankeltainen pitkäsiipinen hyönteinen. Sen etusiivet ovat suuret ja läpikuultavat. Porkkanakempin talvehtineet aikuiset ovat ensin keväällä porkkanankeltaisia, mutta muuttuvat vihreiksi imettyään ravintoa kasveista. Porkkanakempin munat ovat valkoisia sukkulanmallisia ja alle millin mittaisia. Munista kuoriutuvat toukat ovat soikeita, litteitä, keltaisia ja lähes liikkumattomia. Täysikokoisina toukat ovat 1,7–2,1 mm pitkiä. Aikuinen porkkanakemppi talvehtii kuusen oksilla neulasten tyvellä ja saapuu porkkanapelloille usein kesäkuun puolivälissä.

Viljelmillä porkkanakempin esiintymisen tarkkailuun käytetään keltaisia liima-ansoja. Porkkanakempin torjuntaan sopivat pyretroidit. Luomupelloilla torjuntaan voidaan käyttää kasvuston alkuvaiheessa harsoja ja myös luonnon pyretriiniä.

Porkkanakempin voi sekoittaa koiranputkikemppiin (Trioza anthrisci), sillä ne muistuttavat ulkonäöltään toisiaan. Lajit pystyy erottamaan toisistaan lähinnä vain sukupuolielimissä olevien erojen perusteella. Myös muut Trioza-suvun lajit ovat vaikeita erottaa varmasti toisistaan.

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Trioza apicalis
MTT: Porkkanakemppi (Trioza apicalis)
Farmit: Porkkanakemppi
Petri Vanhala (toim): Vihannesten kuluttajalaadun parantaminen - esimerkkinä porkkana, MTT:n selvityksiä 134, 2006, ISBN 10 952-487-079-7 (Verkkojulkaisu)
Funet: Auktori
Pavel Láska: Biology of Trioza apicalis – A Review 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Trioza apicalis (carrot sucker) 

Nivelkärsäiset
Porkkanan tuhohyönteiset
Pekka Savijoki

Pekka Savijoki (s. 1952) on suomalainen säveltäjä, saksofonisti ja kapellimestari. Hän on toiminut saksofoninsoiton päätoimisena tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1982 lähtien.

Savijoki aloitti saksofonin opinnot Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi Pariisissa. Hän suoritti diplomin Sibelius-Akatemiassa vuonna 1977. Hän on esiintynyt ympäri maailmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 [https://areena.yle.fi/audio/1-62390530/ Yle Areena: Narrin aamulaulu - Syntymäpäivävieraana nykyaikaisen klassisen saksofoninsoiton pioneeri Pekka Savijoki, Julkaistu: pe 3.6. klo 8.00, Poistuu: la 3.6.2023

Suomalaiset saksofonistit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt