joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paperimarkka (Saksa)

Paperimarkka (saksaksi Papiermark) oli saksalainen rahayksikkö vuosina 1914–1923. Rahaa käytettiin myös Danzigin vapaakaupungissa vuoteen 1923 asti. Paperimarkka korvasi vanhan kultamarkan. Nimitystä alettiin virallisesti käyttää ensimmäisen maailmansodan jälkeen hyperinflaation saavutettua huippunsa vuonna 1923, jolloin rahan arvo romahti täysin. Paperimarkan korvasi Rentenmark vuonna 1924, jolloin 1 triljoonalla paperimarkalla sai yhden rentenmarkin. Myöhemmin Reichsmark korvasi Rentenmarkin.

Euroopan rahayksiköt
Historialliset rahayksiköt
Weimarin tasavalta
Saksan taloushistoria
Disney Infinity

Disney Infinity on Avalanche Softwaren kehittämä ja Disney Interactive Studiosin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin usealle alustalle vuonna 2013. Peli on Disney Infinity -pelisarjan ensimmäinen osa.

Peli julkistettiin vuonna 2010 ja sen kehittämiseen meni 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Peli sisältää samanlaisuuksia Skylanders-pelisarjan kanssa, sillä se sisältää kerättäviä Disney- ja Pixar-elokuvien figuriineja, jotka on synkronisoitu pelin kanssa ja joilla voi seikkailla pelissä.

Disney Infinityn jatko-osa Disney Infinity 2.0 julkaistiin vuonna 2014.

Hahmot

Ihmeperhe-pelisetti
 Herra Ihme
 Ruova Ihme
 Esa Vaara
 Ilona Vaara
 Syndrooma

Monsterit-yliopisto-pelisetti
 Tare Karvanen
 Masi Pallopää
 Räähkä Poks

Pirates of the Caribbean -pelisetti 
 Jack Sparrow
 Hector Barbossa
 Davy Jones

The Lone Ranger -pelisetti
 Lone Ranger
 Tonto

Autot-pelisetti 
 Salama McQueen 
 Holli Shifthwell
 Martti
 Francesco Bernoulli

Toy Story avaruudessa -pelisetti 
 Woody 
 Buzz Lightyear
 Jessie

Räyhä-Ralf
 Räyhä Ralf
 Nelli Karamelli

Frozen
 Elsa
 Anna

Finias ja Ferb
 Finias
 Nokkaeläin Perry

Fantasia
 Velhon oppipoika (Mikki)

Kaksin karkuteillä
 Tähkäpää

Painajainen ennen joulua
 Jack Skellington

Lähteet

Vuoden 2013 videopelit
Toimintaseikkailupelit
Avoin pelimaailma -pelit
Supersankarivideopelit
Disney-videopelit
PlayStation 3 -pelit
Xbox 360 -pelit
Wii-pelit
Wii U -pelit
Nintendo 3DS -pelit
Windows-pelit
Kaarina Koivisto

Armi Kaarina Koivisto (o.s. Jalas; 13. maaliskuuta 1918 Helsinki – 25. marraskuuta 1997 Kuopio) oli suomalainen aforismikirjailija.

Teoksia 
 Protoneja. Kirjayhtymä, Helsinki 1971

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Hedvig Sofiahemmet

Hedvig Sofiahemmet on Helsingin Kalliossa Eläintarhantiellä sijaitseva vanhusten palvelutalo. Rakennuksen omistaa Stiftelsen Hedvig Sofiahemmet, joka on aiemmin myös vastannut toiminnasta. Vuonna 2006 toiminta siirtyi Apollohemmet-säätiölle ja vuonna 2009 Attendo Oy:lle. Omistava säätiö vastaa edelleen rakennuksen kunnostuksesta. 

Rakennus valmistui vuonna 1893, ja se rahoitettiin peruukintekijä Hedvig Sofia Appelrothin testamenttilahjoituksella. Suunnittelija oli Alfred Rosenbröijer.

Kiinteistöllä on päärakennus, jossa on kaksi asuinkerrosta ja pohjakerros. Lisäksi on piharakennus. Rakennuksen ulkoasu ja käyttötarkoitus on suojeltu. Hedvig Sofiahemmet sijaitsee aivan 1960-luvulla valmistuneen Helsingin kaupunginteatterin vieressä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Yhteenveto suomeksi 

Helsingin suojellut rakennukset
Vanhainkodit
Kallio
Tyyppi 2 Ka-Mi

Tyyppi 2 Ka-Mi (jap. 特二式内火艇　カミ, Toku-ni-shiki uchibitei kami?) on japanilainen amfibiopanssarivaunu. Tätä vaunutyyppiä käytti Keisarillisen Japanin armeija. Esikuvana tällä tyypillä oli Tyyppi 95 Ha-Go/Kyu-Go. Vaunutyypin tuotanto alkoi vuonna 1942.

Aluksi muutostöiden piti olla yksinkertaiset, Tyyppi 95 -vaunuun olisi vain lisätty kelluntasäiliöt. Amfibiovaunuksi prosessointi ei kuitenkaan ollut niin helppoa. Epäonnisten kokeiluvaiheiden jälkeen suunnittelijat päätyivät lisäämään panssarivaunuun erilliset vaunun ulkopuoliset ponttoonit muuttamatta itse vaunutyypin konstruktiota.

Uudessa tyypissä oli sentään joitakin etuja, kuten sisäiset vaunupuhelimet ja radiointi. Miehistön lukumäärä oli viisi henkeä, johon kuului myös vaunumekaanikko. Amfibiovaununa Tyyppi 2 Ka-Mi oli kaikkein yleisin Japanin armeijassa.

Tätä erikoistyyppiä valmistettiin Japanissa suhteellisen vähän. Sen panssarivaunuaseeksi pienehköksi katsottava 37 mm tykki ei ollut vaunutyypin tehokkaan käytön kannalta kovin vakava ongelma. Sen sijaan tämän tyypin käyttö linnakkeena eli puolustusasemana oli, sillä tykin kaliiperi oli tuohon tarkoitukseen riittämättömän pieni. Tämä sotilastaktiikka esti sinänsä toimivan vaunutyypin käyttöä. Niinpä se ei saavuttanut juurikaan taistelumenestystä. Tyyppi 2 Ka-Mi oli suhteellisen helppoa saalista yhdysvaltalaisille sotajoukoille niin sanotun ”saarihyppelyvaiheen” aikana. Silloin yhdysvaltalaiset valloittivat saari saarelta, muun muassa japanilaisille sodan alussa menettämiään alueita Tyynellämerellä.

Lähteet
Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s.178)

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.onwar.com/tanks/japan/data/t2kami.htm
http://www.wwiivehicles.com/japan/tanks-amphibious/type-2.asp
http://ww2drawings.jexiste.fr/Files/1-Vehicles/Axis/3-Japan/04-AmphibiousTanks/Type2-KaMi.htm

Keisarillisen Japanin armeija
Japanilaiset toisen maailmansodan panssarivaunut
Japanilaiset muuntyyppiset panssarivaunut
Euroopan Formula 3 -kausi 2014

Euroopan Formula 3 -kausi 2014 oli sarjan toinen kausi nykyiselle Euroopan Formula 3 mestaruussarjalle. Kausi alkoi 20. huhtikuuta Englannin Silverstonessa ja päättyi 19. lokakuuta Saksan Hockenheimringillä.

Sarjan mestaruuden vei ranskalainen Esteban Ocon, toiseksi sijoittui brittiläinen Tom Blomqvist ja kolmanneksi hollantilainen Max Verstappen.

Tallit ja kuljettajat

Kuljettajamuutokset 

Uudet kuljettajat

 Antonio Fuoco: Formula Renault Alps & Eurocup Formula Renault (Prema Junior) → Prema Powerteam
 Esteban Ocon: Eurocup Formula Renault (ART Junior Team) → Prema Powerteam
 Riccardo Agostini: Auto GP World Series & Formula Renault 3.5 → EuroInternational
 Gustavo Menezes: Saksan Formula 3 (Van Amersfoort Racing) → Van Amersfoort Racing
 Jake Dennis: Eurocup Formula Renault (Fortec Motorsports) → Carlin
 Alexander Toril: European F3 Open (RP Motorsport) → T-Sport 
 Michele Beretta: Formula Abarth (Euronova Racing by Fortec) → EuroInternational 
 Max Verstappen: Karting → Van Amersfoort Racing
 Santino Ferrucci: Formula 2000 → EuroInternational
 Felipe Guimarães: Formula 3 Sudamericana → Double R Racing
 Jules Szymkowiak: Formula BMW Talent Cup → Van Amersfoort Racing
 Hector Hurst: European F3 Open (Team West-Tec) → Team West-Tec

Tallia vaihtaneet kuljettajat

 Lucas Auer: Prema Powerteam → kfzteile24 Mücke Motorsport
 Dennis van de Laar: Van Amersfoort Racing → Prema Powerteam
 Antonio Giovinazzi: Double R Racing → Jagonya Ayam with Carlin
 Sean Gelael: Double R Racing → Jagonya Ayam with Carlin
 Tom Blomqvist: EuroInternational → Jagonya Ayam with Carlin
 Félix Serrallés: Fortec Motorsports → Team West-Tec
 Ed Jones: Fortec Motorsports → Carlin
 Nicholas Latifi: Carlin → Prema Powerteam
 Tatiana Calderón: Double R Racing → Jo Zeller Racing
 Mitch Gilbert: Mücke Motorsport → Fortec Motorsports

Poistuneet kuljettajat

 Daniil Kvjat: Carlin → Formula 1 (Toro Rosso)
 Sven Müller: ma-con & Van Amersfoort Racing → Saksan Porsche Carrera Cup
 Alex Lynn: Prema Powerteam → GP3 (Carlin)
 Pipo Derani: Fortec Motorsports → Pro Mazda Championship
 Raffaele Marciello: Prema Powerteam → GP2 (Racing Engineering)
 Eddie Cheever III: Prema Powerteam → NASCAR
 Jann Mardenborough: Carlin → GP3 (Arden International)

Kilpailukalenteri

Kuljettajien loppupisteet 

Euroopan Formula 3
Vuoden 2014 moottoriurheilu
Johannes Heinonen (taiteilija)

Johannes Heinonen (s. 27. tammikuuta 1954) on suomalainen kuvataiteilija. 

Hänet tunnetaan parhaiten surrealismia  edustavista yhteiskuntakriittisistä maalauksistaan, joissa satiirin kohteena ovat suomalaiset poliitikot. Poliitisen satiirin lisäksi Heinosen tuotanto käsittää maisema- ja eläinmaalauksia sekä kaupunkikuvia. Hän on myös toiminut lavastajana muun muassa Rauni Mollbergin elokuvassa Ystävät, toverit sekä tehnyt mainos- ja sisustusmaalauksia.

Eduskuntavaaleissa 2011 Heinonen oli Pirkanmaan vaalipiirissä Suomen Kommunistisen Puolueen ehdokkaana ja sai 56 ääntä.

Teosten sensurointi ja kohut 
Nokialla asuvan Heinosen maalaukset ovat herättäneet kohua useissa eri näyttelyissä. Häntä on myös luonnehdittu "Suomen sensuroidummaksi taiteilijaksi". Heinäkuussa 2009 Lempäälän Piippo-keskuksessa järjestetystä näyttelystä kunnan virkamiehet poistivat yhdeksän Heinosen työtä. Ne kuvasivat muun muassa naisten alusasuihin pukeutunutta Juha Mietoa, alastonta Sirkka-Liisa Anttilaa sekä Stalin-tyylisillä viiksillä esitettyä Tarja Halosta ja Hitler-viiksistä Timo Soinia. Maalaukset olivat myöhemmin esillä helsinkiläisessä galleriassa. 

Tammikuussa 2012 nousivat otsikoihin Nokian taidetalossa esillä olleet teokset, jotka esittivät alastomia Suomen presidenttejä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Johannes Heinosen kotisivut

Suomalaiset taidemaalarit
SKP:ssä (1994) vaikuttaneet henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vesa Kujala

Vesa Pekka Kujala (s. 17. elokuuta 1961) on suomalainen copywriter sekä mainostoimisto Dynamo&Sonin perustaja ja hallituksen puheenjohtaja.

Kujala työskenteli uransa alussa copywriterina Turkama & Kumppanit -mainostoimistossa 1983–1984, Varis Poteri Veistola Oy:ssä 1984–1987 ja Veistola Oy:ssä 1987–1989. Vuonna 1989 Kujala perusti Ilkka Kärkkäisen kanssa mainostoimiston, joka toimi aluksi nimellä Etelä-Helsingin Dynamo. Vuonna 1995 se yhdistyi Tarvonen & Taajaranta Oy:n kanssa Kaisaniemen Dynamo Oy:ksi. Vuosina 2003–2013 yritys toimi nimellä Dynamo Advertising Oy. Dynamo Advertisingin fuusioiduttua SON Helsinki Oy:n kanssa uusi yritys otti nimekseen dynamo&son. Dynamo Advertising ja dynamo&son ovat työllistäneet 1990-luvun lopulta lähtien keskimäärin noin 30 henkeä. 

Vuonna 1988 Kujala palkittiin Grafia ry:n järjestämässä Vuoden Huiput -kilpailussa Vuoden Junior -palkinnolla . Tämän jälkeen hän on voittanut Vuoden Huipuissa useita Kulta- ja Hopeahuippuja, ja vuoden 1984 jälkeen yhteensä yli 100 työtä, joissa hän on toiminut suunnittelijana, on esitelty Grafia ry:n Vuoden Huiput -kirjoissa. Kujala palkittiin Grafian Vuoden huiput 2012 -tapahtumassa ansioistaan Platinahuipulla. 

Mainonnan tuloksellisuutta mittaavissa Effie- ja AdProfit-kilpailussa Kujala on saavuttanut menestystä enemmän kuin kukaan muu mainonnan suunnittelija.  Kujala on ollut suunnittelijana viidessä AdProfitin ja kahdessa Grand Effien voittaneessa kampanjassa. Vuoteen 2016 mennessä Kujala on saanut ko. kilpailuissa yhteensä 34 palkintoa tai mainintaa 26 eri kampanjalla. Tunnetuin kampanjoista on "Kivimiehet", eli Helsingin päärautatieaseman Lyhdynkantajat-veistoksia hyödyntänyt mainonta, joka auttoi parantamaan merkittävästi VR:n yritysmielikuvaa.

Vuonna 2007 Kujala toimi Vuoden huiput -kilpailun ylituomarina ja vuonna 2008 Effie-kilpailun päätuomarina.  Kujalan tunnetuimpia töitä VR:n ohella ovat Vepsäläiselle, Kekkilälle, Viestintävirastolle ja Enirolle tehdyt kampanjat.

1980-luvun alkuvuosina Kujala toimi tamperelaisen Sensuuri-yhtyeen kosketinsoittajana. Vuonna 2010 Kujala julkaisi säveltämänsä ja sanoittamansa jazz-henkisen levyn "Good morning, stranger". Laulusolistina levyllä oli Caron Barnes.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vesa Kujala Dynamo Advertisingin sivustolla

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Jyväskylän keskuspaloasema

Jyväskylän keskuspaloasema on Keski-Suomen pelastuslaitoksen pääpaloasema Ristonmaan alueella, osoitteessa Salontaipaleentie 6, Jyväskylä. Rakennus on otettu käyttöön 9.9.2011.

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto LPV Jyväskylä Oy, pääsuunnittelijana arkkitehti Jorma Peltonen ja projektiarkkitehtina rakennusarkkitehti Ari Kautto. Keskuspaloasema ja Ristonmaan Ateriakeskus (nykyisin Kylän Kattaus -liikelaitos) ovat samalla tontilla erillisinä rakennuksina. Rakennuksen pinta-ala on 5 836,5 m2.  Rakennuksen omistaa erikoissijoitusrahasto eQ ja pelastuslaitos on siinä vuokralla. 

Paloasema jakautuu kalustohalliin, sairaankuljetuksiin liittyviin huoltotiloihin, paineilmalaitteiden huoltotiloihin, varusteiden varasto- ja huoltotiloihin, letkukaluston huolto-, pesu- ja varastotiloihin sekä hälytysajoneuvojen korjaamo- ja huoltotiloihin. Lisäksi rakennuksessa on luentosali ja kokoustiloja, väestönsuojissa johtokeskustilat ja kuntosali sekä aulan yhteydessä tilannekeskus. Toisessa kerroksessa ovat hallinto- ja toimistotilat, ruokailu- ja oleskelutilat, miehistön valmiushuoneet, pesu- ja saunatilat sekä pukuhuoneet. Paloaseman kolmannessa kerroksessa on kaksi iv-konehuonetta.

Aseman yksiköt 
Ajoneuvot:

 RKS 20, päivystävä päällikkö
 RKS 31, päivystävä palomestari
 RKS 101, pelastusyksikkö
 RKS 103, säiliöauto
 RKS 1055, vesipelastusyksikkö
 RKS 106, nostolava
 RKS 1062, nostolava
 RKS 107, miehistönkuljetusauto
 RKS 1094, koukkulava-auto 
 EKS 121, hoitotason ambulanssi
 EKS 122, hoitotason ambulanssi

Veneet

 RKS 108, vene
 RKS 1084, vene
 RKS 1085, vene

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Keski-Suomen pelastuslaitos (verkkosivut)
Jyväskylän keskuspaloasema Jyväskylän kaupungin karttapalvelussa

Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat
Suomen paloasemat
Teuronjoki (Kärkölä)

Teuronjoki on joki, joka saa alkunsa Pääjärvestä Hämeenkosken kirkonkylän pohjoispuolelta, virtaa sitten Kärkölän alueella ja laskee Mommilanjärveen Hämeenlinnan (aiemmin Lammin) ja Hausjärven rajalla. Pääjärven  ja Mommilanjärven välinen korkeusero on 22 metriä. Nopeahko virta saa alkunsa Pääjärvestä laskien Kotajokena ensin Leppälammiin  (102,9 metriä merenpinnan yläpuolella), josta virta jatkaa Iso-Lanon  (102,8 m) läpi sen eteläosaan, jota kutsutaan Pikku-Lanoksi. Virralle on annettu nimi Teuronjoki vasta Pikku-Lanosta alkaen.

Katso myös 
 Teuronjoen valuma-alue (Vanaja)

Lähteet

Suomen joet

Hämeenkoski
Kärkölän luonto
Hämeenlinnan luonto
Lammi
Hausjärven joet
Harold Spencer Jones

Sir Harold Spencer Jones (29. maaliskuuta 1890 Kensington, Lontoo – 3. marraskuuta 1960) oli englantilainen tähtitieteilijä, Royal Societyn jäsen ja Astronomer Royal vuosina 1933-1956.

Elämäkerta
Spencer Jones kävi koulua Latymer Upper Schoolissa ja opiskeli sen jälkeen Cambridgen yliopiston Jesus Collegessa. Siellä hän suoritti oppiarvon vuonna 1911 ja sai opetusviran.
Vuonna 1913 hänestä tuli Green­wichin kunin­kaallisen observa­torion yli­assistentti, ja vuonna 1923 hän sai viran Hyvän­toivon­niemen observatoriossa Etelä-Afrikassa. Vuonna 1933 hän palasi Greenwichiin, kun hänet nimitettiin Frank Dysonin seuraajana kuninkaalliseksi tähtitieteilijäksi (Astronomer Royal).

Hän toimi Royal Astronomical Societyn puheenjohtajana vuosina 1937-1939 ja Kansainvälisen tähti­tieteellisen unionin puheenjohtajana vuosina 1945-1948.

Spencer Jones määritti auringon parallaksin tekemällä havaintoja asteroidi Eroksesta sen ollessa vuosina 1930-1931 poikkeuksellisen lähellä.

Vuonna 1956 Spencer Jonesin seuraajaksi Astronomer Royalina tuli Richard Woolley, joka virkaan astuessaan vastasi erääseen lehdistön kysymykseen: "Avaruus­matkailu on täyttä pötyä."
 Samaan tapaan väitetään myös Spencer Jonesin sanoneen vielä vuonna 1957, vain kaksi viikkoa ennen kuin Sputnik lähetettiin avaruuteen.

Kunnianosoitukset

Palkinnot
Royal Astronomical Societyn kultamitali (1943)
Royal Medal (1943)
Bruce-mitali (1949)
British Horological Instituten kultamitali (1946)

Nimikkokohteet 

Spencer Jonesin mukaan on nimetty:

 Spencer Jones, Kuun kraatteri
 Jones, Marsin kraatteri
 3282 Spencer Jones, asteroidi

Lähteet

Aiheesta muualla
 Online luettelo Spencer Jonesin muistiinpanoista (osa Greenwichin kuninkaallisen observatorion arkistoa Cambridgen yliopiston kirjastossa)

Englantilaiset tähtitieteilijät
Ramona Siebenhofer

Ramona Siebenhofer (s. 29. heinäkuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa USV Krakauebenea.

Siebenhofer sijoittui Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 syöksylaskussa yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli alppiyhdistetyssä seitsemäs ja syöksylaskussa kymmenes. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksi, syöksylaskussa seitsemänneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli syöksylaskussa, alppiyhdistetyssä ja suurpujottelussa viides. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui alppiyhdistetyssä seitsemänneksi ja syöksylaskussa 12:nneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Siebenhofer kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 oltuaan kuudes Mariborin suurpujottelussa. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2015 oltuaan kolmas. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Val Gardenan syöksylaskussa. Hän voitti samalla kaudella Cortina d'Ampezzon molemmat syöksylaskut. Syöksylaskucupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2019–2020 hän oli viides alppiyhdistetyn cupissa. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Val di Fassan syöksylaskussa toiseksi. Kaudella 2021-2022 hän sijoittui Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa kolmanneksi. Cortina d' Ampezzon syöksylaskussa hän sijoittui toiseksi. Syöksylaskucupissa hän oli neljäs. 

Eurooppa-cupissa Siebenhofer on voittanut kahdeksan osakilpailua.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähteet 

Itävaltalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Ville Kivioja

Ville Kalevi Kivioja (s. 9. heinäkuuta 1990 Nokia) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa Nokian Urheilijoita. Vuoteen 2009 saakka Kivioja edusti Nokian Pyryä. 

Kalevan kisoista Kivioja on voittanut kiekonheiton SM-hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2015, 2016, 2019 ja 2020. Kiviojan ennätys ulkona on 58,43 m ja hallissa 54,30 m. Kiekon SM-hallikilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2018, hopeaa 2017 ja pronssia 2020.

Kivioja karsiutui loppukilpailusta Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-ottelussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi 2019.

Myös Kiviojan nuoremmat veljet Olli ja Kalle ovat kiekonheittäjiä. Heitä valmentaa isä Esa Kivioja, Ville Kiviojaa isänsä lisäksi Erkki Helanoja.

Lähteet 

Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Rettenbach

Rettenbach on laskettelurinne Skigebiet Söldenin talviurheilukeskuksessa Rettenbach-jäätiköllä Söldenissä Itävallassa.

Miehet ja naiset avaavat maailmancupin Söldenin suurpujottelulla, joka pidetään tällä rinteellä lokakuun viimeisenä viikonloppuna.

Reitti 

Suurpujottelun lähtö sijaitsee 3 040 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinne alkaa loivalla Rettenbachjoch-osuudella.

Rettenbachjochin jälkeen tulee lyhyt jyrkänne Gletschertisch, jossa rinne kääntyy melko jyrkästi oikealle. Sitä seuraa lyhyt loiva Gletschertränke-osuus. Gletschertränken jälkeen alkaa rinteen pääjyrkänne Eisfall, jossa sijaitsee rinteen jyrkin kohta 65 %.

Eisfallin jälkeen tulee Gletscherzunge-osuus, jossa rinne loivenee huomattavasti. Sitä seuraa rinteen loivin Elefantentränke-liukuosuus, jossa rinne kääntyy loivasti vasemmalle kohti maalia.

Suurpujottelu päättyy 2 670 metriä merenpinnan yläpuolella Gletschner Stadionille.

Lähteet 
Race course Rettenbach Glacier-Sölden soelden.com 
Alpine Slopes & Nordic Tracks in the Sölden Ski Area soelden.com 
Mountain Lifts in the Sölden Ski Area soelden.com 
Skimap oetztal.com 
Results – Sölden fis-ski.com 
http://www.fisalpine.com/place/soelden,3.html

Viitteet 

Itävallan laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Sölden
Martin Jäger

Martin Jäger (s. 20. joulukuuta 1987) on sveitsiläinen maastohiihtäjä ja ampumahiihtäjä.

Maastohiihto 
Jäger kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa helmikuussa 2006 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 23:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2009 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän sijoittui maastohiihdon maailmancupissa neljänneksi Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2011.

Jäger saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä 2010. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 35:s ja Oslon MM-kilpailuissa 2011 samalla matkalla yhdestoista.

Ampumahiihto 
Jäger siirtyi ampumahiihtoon 2014. Maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Östersundissa kaudella 2015–2016. Ensimmäisen maailmancup-pisteensä hän saavutti oltuaan samalla kaudella 40:s Presque Islen pikakilpailussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 14:nneksi Antholzin pikakilpailussa kaudella 2018–2019. MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan 43:s Pokljukan 2021 takaa-ajokilpailussa. Hän voitti pikakilpailun Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Martin Jägerin kotisivut

Sveitsiläiset maastohiihtäjät
Sveitsiläiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Eveliina Määttänen

Eveliina Viola Aurora Määttänen (s. 1. syyskuuta 1995 Kerava) on suomalainen yleisurheilija. Hän on kilpaillut pika- ja aitajuoksussa ja vuodesta 2022 lähtien myös 800 metrin juoksussa. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Jan Petrac.

Kalevan kisoista Määttänen on saavuttanut 400 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013, 400 metrin aitajuoksussa kultaa vuonna 2019, hopeaa vuosina 2014 ja 2017 sekä pronssia vuosina 2015 ja 2016 ja 800 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2022. Sisäratojen SM-kisoissa hän on saavuttanut 400 metrin juoksussa kultaa vuonna 2020 sekä pronssia vuosina 2013, 2015 ja 2019, 800 metrin juoksussa kultaa vuonna 2022, 300 metrin aitajuoksussa hopeaa 2020 ja pronssia vuonna 2015 ja 2019 sekä viestissä pronssia 2016 ja 2022. Määttänen oli mukana Eugenen MM-kisoissa 2022. Alkuerissä hän juoksi uransa kolmanneksi parhaan ajan 2.02,68, mikä ei kuitenkaan riittänyt jatkopaikkaan. Saman vuoden EM-kilpailuissa Münchenissä hän myös karsiutui alkuerissä.

Määttänen on valmistunut vuonna 2019 farmaseutiksi ja työskentelee urheilun ohella apteekissa. Määttäsen veli on kilpakävelijä Jaakko Määttänen.

Henkilökohtaiset ennätykset
 400 m:  54,18 (2022)
 400 m aidat: 58,07 (2017)
 800 m: 2.01,14 (2022)

Lähteet 

Suomalaiset pikajuoksijat
Suomalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaarnikkarousku

Kaarnikkarousku (Russula brunneoviolaceus) on rouskujen sukuun kuuluva sienilaji. Sillä on hedelmäinen, lähinnä setrin tuosua muistuttava tuoksu.

Ulkonäkö 

Lakki on nuorena kupera, vanhemmiten se laakenee ja muuttuu koveraksi. Sen reuna kääntyy sisäänpäin. Se on väriltään ruskeanvioletti tai viininpunaharmaa. Sen pinta on joskus kiiltävä, joskus
nukkamainen ja tahmea. Heltat ovat yleensä valkoisia tai kermanvärisiä, mutta niitä kosketettaessa niihin tulee punaviolettia sävyä. Malto on valkoista.

Elinympäristö 

Kaarnikkarouskua esiintyy puronvarsilla. Se on sopeutunut kylmiin ja vuoristoisiin oloihin.

Lähteet 

Rouskut
Kuwaitin jääkiekkomaajoukkue

Kuwaitin jääkiekkomaajoukkue edustaa Kuwaitia miesten jääkiekko-otteluissa. Maassa oli vuonna 2022 yksi jäähalli ja 115 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.

Historia 
Kuwait on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1985 alkaen, mutta se erotettiin siitä toiminnan puutteen vuoksi vuonna 1992. Vuonna 1999 joukkue alkoi pelata jälleen kansainvälisiä otteluita, ja se pelasi samana vuonna ensimmäiset pelinsä Aasian talvikisoissa Kiinassa Japania, Kiinaa ja Mongoliaa vastaan häviten kaikki kolme otteluaan. Vuonna 2007 Kuwait pelasi Aasian talvikisoissa ja otti ensimmäisen voittonsa Macaota vastaan.

Kuwait on ollut uudelleen vuodesta 2009 alkaen Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen. Vuonna 2018 se oli ensimmäistä kertaa sijoitettuna IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa, jolloin Kuwait oli vuoden toisessa rankingissa, toukokuussa, 50. sijalla.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskisoissa 
 2018 – 3. divisioonan karsinta; 4., karsiutui
2019 – 3. divisioonan karsinta; 5., karsiutui
2020 – 4. divisioonan turnaus peruttiin koronaviruspandemian takia.
2021 – 4. divisioonan turnaus peruttiin koronaviruspandemian takia.
2022 – 4. divisioona, 5.
2023 – 4. divisioona

Aasian talvikisat 
 Aasian talvikisat 1999 – 6.
 Aasian talvikisat 2003 – ei osallistunut
 Aasian talvikisat 2007 – 7.
 Aasian talvikisat 2011 – 11.
 Aasian talvikisat 2017 – 16.

IIHF Challenge Cup of Asia 
 CCOA 2010 – 7.
 CCOA 2011 – 4.
 CCOA 2012 – 4.
 CCOA 2013 – 4.
 CCOA 2014 – 6.
 CCOA 2015 – 6.
 CCOA 2016 – ei osallistunut
 CCOA 2017 – 6.
 CCOA 2018 – 5.

Maailmanranking 

 2018, toukokuu – 50.

 2019 – 50.

 2020 – 51.

 2021 – 51.
 2022, helmikuu – 51.

Lähteet

Viitteet 

Jääkiekkomaajoukkueet
Forma Finlandia

Forma Finlandia oli Neste Oy:n 1986–1994 kolme kertaa järjestämä muovituotteiden kansainvälinen muotoilukilpailu. Se luotiin tukemaan kansainvälistyvän Nesteen yrityskuvatavoitteita sekä lisäämään muovien hyväksyttävyyttä ja muoveihin liittyvää ympäristötietoutta.

Forma Finlandiassa etsittiin muoveille uusia käyttötapoja. Kilpailun suojelijana toimi Kansainvälinen muotoilujärjestö ICSID (International Council of Societies of Industrial Design). Kilpailuprojektit koostuivat kahdesta pääelementistä: varsinaisesta muovimuotoilukilpailusta sekä parhaista töistä kootuista näyttelyistä ja niihin liittyvistä lehdistö- ja asiakastilaisuuksista.

Ensimmäinen Forma Finlandia järjestettiin 1986–1987 Teollisuustaiteen Liitto Ornamon 75-vuotisjuhlan kunniaksi. Kaikille avoimeen kilpailuun osallistuminen edellytti, että ehdotetut esineet ja tuotteet olivat uusia ja ennen julkaisemattomia. Ensimmäisen palkinnon sai yhdysvaltalaisen Lisa Krohnin Phonebook-monitoimipuhelin.

Kilpailu järjestettiin vielä vuosina 1989–1991 ja 1992–1994. Toisella ja kolmannella kerralla kilpailussa oli kaksi sarjaa. ”Tulevaisuuden haastajat” oli tarkoitettu uusille tuoteideoille ja niiden suunnittelijoille, sarja ”Maailman parhaat muovituotteet” korkeintaan 3 vuotta valmistuksessa olleille muovituotteille ja niiden valmistajayrityksille.

Palkittuja
Vuoden 1987 kilpailun palkittuja olivat Winfried Scheuer, Giulio ja Valerio Vinaccia, Matti Kähönen, Vlad Müller, Cyrille Veau, Willi Gangl, Alfred Urleb ja Christian Werner. Kilpailussa toisen palkinnon saaneesta muotoilija Matti Kähösen kehittämästä hiilikuituisesta poikkihuilusta on sittemmin kehittynyt Matit-merkillä myytävä ammattilaishuilumallisto.

Vuonna 1991 suunnittelijasarjan ensimmäistä palkintoa ei myönnetty ja toinen palkinto jaettiin Meta-Moderne-ryhmän (Wolfgang Hein, Volker Dowidat ja Bernard Neelen) Metropolis-äänentoistolaitteiston ja niin ikään saksalaisen Julian Pahlowin Lizard-kolmipyörän kesken. Yrityssarjan voitti Yasuhiro Kiran Yamahalle muotoilema midi-saksofoni. Muita vuoden 1991 palkittuja olivat Hans-Uwe Baumann, Peter Stenlund, Corinne
Chiapello, Loic Perois, Renate Eilert, Eric Chan, Philip Bro Ludvigsen, Hertha
Baeumer ja Bernard Sams.

Vuonna 1993 kilpailun ”Tulevaisuuden haastajat” -sarjan voittivat suomalaiset Leo Hatjasalo ja Jarkko Valtanen valaisevalla kirurginkäsineellään. Toiseksi tulivat yhdysvaltalaiset Steve Visser ja Miro Tasic kalastuspihdeillään. Kolmas palkinto jaettiin australialaisen Donald T. Goodallin suunnitteleman nesteastian kannen ja saksalaisen Henner Jahnsin kehittämän kattorakenteen kesken. ”Maailman parhaana muovituotteena” palkittiin Steve McGuganin Novo Nordisk -yhtiölle muotoilema kertakäyttöinen insuliiniruisku. Toisen palkinnon sai australialainen Memtec-yhtiön mikrosuodatusjärjestelmä. Kolmannen palkinnon jakoivat Suunto Oy:n kompassit ja brittiläinen leikkuulauta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kilpailusta Designarkiston sivuilla 

Muovit
Muotoilupalkinnot
Neste
ED-Design

ED-Design Oy (vuoteen 1999 Muotoilutoimisto E & D Oy) on Turussa toimiva teollisen muotoilun yritys, joka syntyi vuonna 1990 kun kaksi aikansa Suomen suurinta teollisen muotoilun yritystä Destem ja Ergonomia Design yhdistyivät. ED-Design on ollut Suomen suurin teollisen muotoilun yritys ja Euroopankin mittapuussa merkittävä. Yritys on muotoillut käyttötuotteita ja koneita useille suomaisille yrityksille paistinpannuista traktoreihin.

Tuotteet 

ED-Designin vahvoja aloja ovat teollinen muotoilu, käyttöliittymäsuunnittelu, mekaniikkasuunnittelu ja mallinvalmistus. Yritys on muotoillut muun muassa Saloran televisioita, Mobiran matkapuhelimia, Polar Electron sykemittareita, Tunturin kuntoiluvälineitä, Valtran traktoreita, Oraksen hanoja, Nokian kumisaappaita ja Hackmanin kattiloita.

Historia 

1970-luvulla Turun seudulla oli ensimmäisiä yrityksiä, kuten Salora ja Wallac, jotka palkkasivat Suomessa teollisia muotoilijoita. Turkuun kasvoi kaksi aikansa suurinta teollisen muotoilun yritystä, Tapani Hyvösen 1976 perustama Destem ja Juhani Salovaaran 1973 perustama Ergonomia Design. Yritykset yhdistettiin vuonna 1990 ED-Designiksi. Tuohon aikaan muotoilutyö oli tekniikan murrosvaiheessa, kun siirryttiin tietokoneavusteiseen suunnitteluun. Uusi tekniikka oli kuitenkin hyvin kallista, jonka takia tarvittiin lisää pääomaa. Perustettavaan yritykseen lähtivät osakkaiksi suuryritykset kuten Nokia, Lohja, Tunturi ja Oras sekä Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra. ED-Design oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Suomen suurin teollisen muotoilun yritys ja Euroopankin mittapuussa merkittävä.

Taideteollisen korkeakoulun professori, muotoilija Timo Salli vuonna 2005: ”Mitä tulee esimerkiksi Turkuun, on muistettava, että siellä toimii maamme suurin ja merkittävin teollisen muotoilun yritys, Ed-design. Se on hyvä vastapaino Helsinki-keskeisyydelle.”

Vuonna 2007 ED-Design myi EOS-pikamalliliiketoimintansa Alphaformille, joka on Euroopan suurin pikamallien palvelutuottaja. Vuonna 2005 ED-Designilla oli suunnittelijoita 27. Vuonna 2012 ED-Designin liikevaihto oli noin 2,4 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 28.

ED-Designissa on osakkaana ja työskennellyt lukuisia Suomen tunnetuimpia teollisia muotoilijoita, kuten Vuoden teollisen muotoilijan palkinnon saaneet Tapani Hyvönen, Juhani Salovaara, Jorma Vennola, Kirsi Svärd ja Matti Makkonen.

Lähteet

Aiheesta muualla
ED-Design Oy:n verkkosivusto

Muotoilualan yritykset
Suomalaiset yritykset
Kaasalainen

Kaasalainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Akseli Kaasalainen (s. 1989), Dreamtale-yhtyeen kosketinsoittaja
 Antti Kaasalainen (1875–1935), filosofian tohtori, lyseon lehtori, päätoimittaja, valtiopäivämies ja nuorsuomalaisten kansanedustaja
 Harri Kaasalainen (1930–1967), runoilija 
 Jari Kaasalainen (s. 1968), jalkapalloilija
 Joanna Kaasalainen (s. 2002), salibandyn pelaaja
 Karoliina Kaasalainen (s. 1988), kilpakävelijä
 Mikko Kaasalainen (1965–2020), matematiikan professori 
 Nestor Kaasalainen (1915–2016), Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri
 Viljami Kaasalainen (s. 1995), pikajuoksija
 Väinö Kaasalainen (1902–1955), kansanopiston ja kansankorkeakoulun johtaja, Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri
 Irma Nissinen, oik. Irma Nissinen-Kaasalainen (1910–2003), viulutaiteilija.
Unionipuolue

Unionipuolue () on färsaarelainen vuonna 1906 perustettu puolue, joka on ideologialtaan konservatiivis-liberalistinen ja agraristinen.

Unionipuolueen on saanut edustajan Färsaarten parlamenttiin joka kerta perustamisensa jälkeen. Se on pyrkinyt säilyttämään Färsaarten aseman Tanskan kuningaskunnassa ja sen sisällä kehittämään Färsaarten asemaa. Unionipuolue on saanut useina vuosina noin viidenneksen äänistä ja ollut Färsaarten neljän suurimman puolueen joukossa. Vuoden 2019 vaaleissa se sai kolmanneksi eniten ääniä ja seitsemän paikkaa parlamenttiin. Tanskan parlamentissa, Kansankäräjillä puolueen edustajat ovat usein liittyneet Venstre-puolueeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Unionipuolue 

Färsaarelaiset puolueet
Konservatiivis-liberaalit puolueet
Agraaripuolueet
Big Stink

Big Stink (sarjanumero: B-29-40-MO 44-27354, Victor-numero: #90) oli raskas nelimoottorinen pommikone Boeing B-29 Superfortress, joka oli valmistettu Yhdysvalloissa. Historiallinen lentokone osallistui muun muassa atomipommin pudottamiseen Nagasakiin. Koneen päällikkö oli siinä tehtävässä majuri James I. Hopkins. Normaalisti koneen päällikkönä oli toiminut kapteeni Herman S. Zahn. Big Stink toimi valokuvaus- ja tarkkailukoneena. Koneessa olivat englantilaiset RAF:n eversti Leonard Cheshire ja ydinfyysikko William Penney. Myös Robert Serberin piti osallistua, sillä hän hallitsi Fastax-suurnopeuskameran käytön. Majuri Hopkins komensi kuitenkin Serberin ulos koneesta, juuri vähää ennen sen ilmaannousua. Syynä oli tiedemieheltä puuttuva laskuvarjo.

Lentokoneen valmisti Glenn L. Martin Aircraft Co. -yhtiö (myöhempi Lockheed-Martin) Nebraskan Omahassa Yhdysvalloissa, samoin kuin monet muutkin Silverplate-projektiin osallistuneet saman tyypin sotilaslentokoneet. Kone valmistui keväällä 1945, ja sitä käytettiin USAF:n kalustona aina vuoteen 1960.

Koneen nimi muutettiin myöhemmin Dave's Dreamiksi. Tämä tehtiin aiemmin lento-onnettomuudessa menehtyneen, ilmavoimien kapteeni David Semplen muiston kunnioittamiseksi. Kone pudotti Able nimisen Fat Man -atomipommin Bikinin atollille kesällä 1946 Operaatio Crossroadsissa. Se oli siten kolmas lentokone maailmassa, joka oli pudottanut atomipommin lentopudotuksena.

Big Stink'n miehistö Nagasakiin suuntautuneella atomilennolla
Maj. James I. Hopkins, Jr., koneen päällikkö ja pääpilotti
Ltn. John E. Cantlon, apupilotti
Ltn. Stanley G. Steinke, suunnistaja eli navigoija
Ltn. Myron Faryna, pomminpudottaja
Ylikers. George L. Brabenec, lentomekaanikko
Kers. Francis X. Dolan, radisti
Korp. Richard F. Cannon, tutkaoperaattori
Kers. Martin G. Murray, taka-ampuja (2x 12,7 mm kk:t koneen perässä)
Kers. Thomas A. Bunting, apumekaanikko/tarkkaaja taikka havainnoija – tarkkaili muun muassa sekä nousuissa että laskuissa siipien säätöjä ja asetuksia (engl. scanner)
Korp. Sidney J. Bellamy, tutkan tarkkailija/apuoperaattori tutkalle

Katso myös
Bockscar
Great Artiste

Lähteet
Gordon Thomas & Max Morgan Witts: Enola Gay – pommikone Hiroshiman yllä. WSOY, 1981. ISBN 951-0-10695-X.

Viitteet

Aiheesta muualla
http://www.mphpa.org/classic/CG/509th-Yearbook/Pages-2/509YB_Gallery_07.htm
http://www.mphpa.org/classic/CG/509th-Yearbook/Pages-2/CGP-509YB-133.htm
http://www.flickr.com/photos/rocbolt/7983948932/
http://flgrube1.tripod.com/noseart/index.album/big-stink?i=5

Yhdysvaltain ilmavoimat
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Yksittäiset lentokoneet
Yhdysvaltalaiset pommikoneet
1940-luvun pommikoneet
The Big One for One Drop

The Big One for ONE DROP on World Series of Poker yhteyteen järjestettävä hyväntekeväisyyspokeriturnaus, jonka sisäänosto on miljoona dollaria ja jokaiselta pelaajalta menee 11,1% (111 111 dollaria) One Drop -säätiön kautta hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2012 48 pelaajan osallistuessa rahaa kertyi hyväntekeväisyyteen yli 5 miljoonaa dollaria. Turnauksessa ainoana suomalaisena oli mukana Jens Kyllönen. 

Vuoden 2012 turnauksen voitti Antonio Esfandiari lunastaen 18 346 673 dollaria ja platinasta valmistetun rannekkeen, jossa oli 0.78 karaatin timantti. 

Vuonna 2014 turnaus järjestettiin 29. kesäkuuta - 2. heinäkuuta (WSOP turnaus #57). Turnauksen osallistujamäärä oli rajattu viiteenkymmeneenkuuteen (56). Pelaajamäärä jäi 42 pelaajaan. Turnauksen voitti pokeriammattilainen Daniel Colman kuitaten 15 306 668 dollaria ja platinaisen rannekkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
All In for ONE DROP | Charity Poker Tournament for Water 

Antonio Esfandiarin tunnelmat vuoden 2012 turnauksen voiton jälkeen

Hyväntekeväisyystapahtumat
Pokeri
Tie Vapauteen

Tie Vapauteen oli vuosina 1919–1937 Yhdysvalloissa ilmestynyt suomenkielinen työväenlehti. Kuukausittain julkaistua lehteä toimittivat anarkosyndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton (IWW) amerikansuomalaiset jäsenet ja kannattajat. 

Tie Vapauteen sisälsi sosialismin ja anarkismin teorioiden lisäksi myös artikkeleita amerikkalaisesta työväenluokasta sekä muun muassa erilaisia pilapiirroksia, sarjakuvia, runoutta ja fiktiivisiä kertomuksia. Sivuja lehdessä oli yleensä 32. Tie Vapauteen -lehden linja vaihteli vuosien saatossa maltillisemmasta sosialismista radikaaliin anarkismiin ja syndikalismiin, jota se käsitteli erityisesti viimeisinä ilmestymisvuosinaan.

New Yorkin ja Chicagon vuodet 
Tie Vapauteen aloitti ilmestymisensä New Yorkissa heinäkuussa 1917. Sen julkaisijana toimi "Idän Suomalaiset IWW-Liiton Jäsenet" -niminen yhteisö. Tie Vapauteen jatkoi ilmestymistään New Yorkissa aina helmikuuhun 1921 asti ja saavutti parhaimmillaan vajaan 6 000 kappaleen levikin. Lehden muutettua Chicagoon, sen kustantajaksi vaihtui IWW:n kustannusosasto, joka julkaisi myös useita muita lehtiä. Samalla Tie Vapauteen sai virallisen aseman ammattiliiton äänenkannattajana, jollaisena se toimi vuoteen 1929 saakka. Ennen Chicagoon muuttoa levikki oli pudonnut lähes puoleen huippuvuosista, mutta lehden linjan uudistuttua maltillisemmaksi se nousi vuoteen 1924 mennessä lähes 8 000 kappaleeseen. Levikin laskuun olivat vaikuttaneet muun muassa ristiriidat Kolmanteen internationaaliin suhtautumisessa.

Muutto Duluthiin 
Huhtikuussa 1929 Tie Vapauteen muutti jälleen ja alkoi ilmestymään Minnesotan Duluthissa. Lehden julkaisijaksi vaihtui samalla Workers' Socialist Publishing Company -niminen (WSPC) kustannusyhtiö. Sen omisti Amerikan sosialistisen puolueen suomenkielisen osaston Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön radikaali syndikalistinen siipi, joka oli mukana myös IWW:n toiminnassa. Sama kustannusyhtiö oli jo yli vuosikymmenen ajan julkaissut Industrialisti-nimistä päivälehteä. WSPC oli läheisessä yhteistyössä Duluthissa toimineen Työväen Opiston kanssa, joka oli radikaali amerikansuomalainen college. Sen opiskelijat kirjoittivat säännöllisesti WSPC:n julkaisemiin lehtiin. Joka kevät ilmestyi Tie Vapauteen -lehden erikoisnumero "Työväen Opiston Kevätjulkaisu", jonka sisällöstä vastasivat kokonaan Työväen Opiston opiskelijat.

Toimittajat 
Lehden ensimmäisenä päätoimittajana oli vuoteen 1920 saakka Suomesta muuttanut siirtolainen Topias Kekkonen. Chicagoon siirtymisen jälkeen päätoimittaja vaihtui ilmeisesti lähes vuosittain. Tehtävää hoitivat Kekkosen jälkeen ainakin Tiitus Kataja, Jack Ujanen ja Iivari Vapaa. Muita lehteen kirjoittaneita toimittajia olivat muun muassa Kalle Rissanen, Yrjö Sirola, William Tanner, Niilo Wälläri sekä Gust Aakula. Kustannuspäällikkönä toimi New Yorkin ja Chicagon vuosina Rosa Knuuti.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tie Vapauteen digitoituna kansalliskirjastossa

Yhteiskunnalliset lehdet
Amerikansuomalainen kulttuuri
Anarkismi
Roman Startšenko

Roman Leonidovitš Startšenko (; s. 12. toukokuuta 1986 Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa KHL-liigassa pelaavaa Barys Nur-Sultania.

Maajoukkuetasolla Startšenko on edustanut Kazakstania kolmesti MM-kisojen pääsarjassa, ja lisäksi neljä kertaa I-divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2012 MM-kisoissa Ranskan hyökkääjä Sacha Treille taklasi Startšenkoa sääntöjen vastaisesti päähän, ja sai MM-turnaushistorian pisimmän pelikiellon (neljä ottelua). Startšenko itse kärsi tilanteessa aivotärähdyksen, eikä pystynyt enää pelaamaan turnauksessa.

Tilastot

Lähteet

Kazakstanilaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Jacob de la Rose

Jacob de la Rose (s. 20. toukokuuta 1995 Arvika) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä SHL-joukkue Färjestad BK:ssa.

De la Rose oli Montreal Canadiensin toisen kierroksen varaus vuoden 2013 varaustilaisuudessa.

De la Rose on saavuttanut alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa 2012, alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 2013 ja 2014, sekä aikuisten maailmanmestaruuden 2018.

Lähteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Montreal Canadiensin varaamat pelaajat
Jääkiekon maailmanmestarit
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Super Bowl XLVIII

Super Bowl XLVIII oli järjestyksessään 48. Super Bowl. Ottelu pelattiin 2. helmikuuta 2014, ja areenana toimi New Jerseyssä sijaitseva MetLife Stadium. Ottelussa kohtasivat American Football Conferencen (AFC) ja National Football Conferencen (NFC) kauden 2013 mestarit Denver Broncos ja Seattle Seahawks.

Super Bowl XLVIII oli historian ensimmäinen Super Bowl, joka pelattiin ulkona kylmän ilmaston alueella.

Puoliaikashow'n esiintyjinä olivat Grammy-voittaja Bruno Mars sekä monikertainen Grammy-voittaja ja Rock & Roll Hall of Fame -yhtye Red Hot Chili Peppers.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Super Bowl 48
Vuoden 2014 amerikkalainen jalkapallo
Kariya (sukunimi)

Kariya on seuraavien henkilöiden sukunimi

Paul Kariya, kanadalainen jääkiekkoilija
Steve Kariya, kanadalainen jääkiekkoilija
Martin Kariya, kanadalainen jääkiekkoilija
Noriko Kariya, kanadalainen nyrkkeilijä.
Varsinaiset lohet

Varsinaiset lohet (Salmoninae) on lohikalojen lahkoon (Salmoniformes) ja lohien heimoon (Salmonidae) kuuluva kalojen alaheimo.

Suvut
Alaheimoon kuuluu seitsemän sukua. 
Brachymystax – Lenokit
Hucho – Jokilohet
Oncorhynchus – Tyynenmerenlohet
Salmo
Salvelinus – Nieriät
Salvethymus

Lähteet

Lohikalat
Yksi (EP)

Yksi on metalliyhtye Mokoman neljäs EP-levy, joka julkaistiin 8. marraskuuta 2013. EP sisältää kaksi uutta kappaletta, joista toinen on uudelleen sovitettu kappale albumin Varjopuoli kappaleesta "Sydän paikallaan", sekä yhtyeiden CMX ja YUP lainakappaleet. Äänite sisältää myös täysmittaisen keikan yhtyeen Sakara Recordsin 10-vuotisjuhlista Tampereen Pakkahuoneelta. Albumin nimikkokappale "Yksi" on nauhoitettu edellisen studioalbumin 180 astetta äänityksissä.

Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.

Kappaleet 
Yksi
Lintu (CMX-cover)
Sydän paikallaan (sähköinen versio)
Helpompi hengittää
He lensivät öisin (YUP-cover)

DVD 
Illan henki
Haudan takaa
Valapatto
Sydänjuuret
Tämän maailman ruhtinaan hovi
Hei hei heinäkuu
Punamultaa
Valkoista kohinaa
Väsynyt Atlas
Marras
Paha arkkitehti
Pahaa verta
Kasvot kohti itää
Kuollut, kuolleempi, kuollein
Uskalla elää
Punainen kukko

Kokoonpano 
 Marko Annala – laulu
 Kuisma Aalto – kitara, taustalaulu
 Tuomo Saikkonen – kitara, taustalaulu
 Santtu Hämäläinen – bassokitara
 Janne Hyrkäs – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine.fi: 
 Rumba:

Lähteet 

Vuoden 2013 EP:t
Mokoman albumit
Vuoden 2013 kappaleet
Sakara Recordsin albumit
Hurt: The EP

Hurt: The EP on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Leona Lewisin ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin digitaalisesti 9. joulukuuta 2011 ja julkaisijana toimi Syco Music sekä RCA Records. Lewis julkaisi EP:n täyttääkseen tyhjän tilan, joka hänen toisen studioalbuminsa ”Echo” ja kolmannen studioalbuminsa ”Glassheart” välillä oli. EP sisältää kolme cover-kappaletta, Nine Inch Nailsin ”Hurt”, Goo Goo Dollsin ”Iris” ja Counting Crowsin ”Colorblind”. Kappaleet ovat ottaneet vaikutteita rock-musiikista. 

Hurt: The EP sai vaihtelevaa palautetta kriitikoilta. Lewisin tulkintoja sekä kehuttiin että kritisoitiin. Eräs kriitikko kuvaili hänen laulutaitojaan ja tulkintojaan "korviahiveleviksi" ja "vangitsevan kauniiksi", kun taas jotkut olivat sitä mieltä, että kappaleet olivat liian kaavamaisia. EP sijoittui Skotlannissa sijalle 7, Iso-Britanniassa sijalle 8 ja Irlannissa sijalle 15. Lewis esitti kappaleen "Hurt" The X Factorin finaalissa ja Royal Variety-gaalassa.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2011 EP:t
Leona Lewisin albumit
Martti Kaila (tekniikan tutkija)

Martti Mikael Kaila (s. 24. helmikuuta 1933 Helsinki) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun lujuusopin professori 1976–1986 ja teollisuustalouden professori 1986–1997. Hän on tutkinut tuotantotaloutta ja teknillistä mekaniikkaa.

Martti M. Kailan vanhemmat olivat filosofian tohtori Toivo Torsten Kaila ja matematiikan opettaja Anna Aili Pohjonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1958, tekniikan lisensiaatiksi 1964 ja tekniikan tohtoriksi 1972. Hän suoritti myös Master of Science -tutkinnon Stanfordin yliopistossa 1962 ja opiskeli Englannissa 1963 sekä Leningradin valtionyliopistossa 1967–1968.

Kaila oli Oy Wärtsilä Ab:n palveluksessa vuodesta 1958 ja toimi yhtiön tutkimuskeskuksen johtajana vuodesta 1969 alkaen. Hän oli Teknillisen korkeakoulun teollisuustalouden dosenttina 1973–1975 ennen nimitystään lujuusopin professoriksi 1976. Kaila oli valtion tiedeneuvoston jäsen vuodesta 1975 ja Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1971.

Kailan veljiä olivat eduskunnan pikakirjoittaja Leo Kaila ja opetusneuvos Sakari Kaila.

Teoksia 
 Massalietteen laimennus ja syöttö paperikoneelle. Kirjoittaneet Martti M. Kaila ja Harri Malmberg. Helsinki 1970
 On the state of stress and displacement of certain shells of translation. Diss. Finnish Academy of Technical Sciences, Helsinki 1972.
 Ainetta rikkomattomat tarkastusmenetelmät. Insinöörijärjestöjen koulutuskeskus, Helsinki 1973.
 Lujuusopin elementtimenetelmä. Otakustantamo, Espoo 1982, 2. painos nimellä Elementtimenetelmä lujuusopissa. Otakustantamo, Espoo 1984
 Teknologiakylien menestymiseen vaikuttavat tekijät. Kirjoittaneet Jukka Teräs, Eero Byckling ja Martti M. Kaila. Otaniemen teknologiakylä, Espoo 1985.
 Academic entrepreneurship and new technology-based companies in Finland. Kirjoittaneet Erkko Autio, Martti M. Kaila ja Ilkka Kauranen. Helsinki University of Technology, Otaniemi 1989.
 Huittisten kaupungin, Vammalan kaupungin ja Äetsän kunnan laukkualan aktivointiprojektin peruskartoitusvaiheen loppuraportti. 1989.
 Taantuvien toimialojen aktivointi: Suomalainen esimerkki - Activating sunset industries: A finnish case. Kirjoittaneet Martti M. Kaila, Ilkka Kauranen ja Jussi Mononen. TKK, Otaniemi 1989.
 Promoting international strategic alliances of small and medium sized companies: Two experimental joint projects between Finland and the USA. Useita kirjoittajia. Helsinki University of Technology, Otaniemi 1989

Toimitteita 
 Current issues in marketing, innovation, and business strategy: Part 1. Selected papers from the seminars in marketing and innovation management in 1987–1988. Toimittaneet Riitta Smeds ja Martti M. Kaila. Teknillinen korkeakoulu, Otaniemi 1989.
 Kaukoidän telemarkkinoiden kehitysanalyysi. Edita, Helsinki 1999

Lähteet 

Suomalaiset insinöörit
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Teknillisen korkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Elena Hight

Elena Hight (s. 17. elokuuta 1989 Kauai, Havaiji) on yhdysvaltalainen lumilautailija.

Hight kilpaili lumilautailun maailmancupissa ensimmäisen kerran Saas-Feessä lokakuussa 2004 sijoittuen half-pipessa 12:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa kolmanneksi La Molinan half-pipessa maaliskuussa 2009. Whistlerin MM-kilpailuissa 2005 Hight sijoittui half-pipessa 19:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli half-pipessa kuudes Vancouverin olympialaisissa 2010 kymmenes.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elena Hightin kotisivut

Yhdysvaltalaiset lumilautailijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilkka Mäntylä

Ilkka Antti Elias Mäntylä (21. marraskuuta 1939 Kitee – 10. joulukuuta 2000 Vantaa) oli suomalainen historioitsija, dosentti ja apulaisprofessori. Hän tutki erityisesti 1700-luvun historiaa, esimerkiksi kaupunkien hallintoa.

Mäntylä työskenteli Yleisradio Radio 1:n toimittajana 1963–1979 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1977. Hän oli Helsingin yliopiston Skandinavian historian dosenttina 1978–1996 ja Turun yliopiston Suomen historian apulaisprofessorina 1997–2000.

Mäntylän vanhemmat olivat kansliapäällikkö Eero Kustaa Mäntylä ja kirjailija Kyllikki Mäntylä, o.s. Wanninen.

Teoksia
Yksimielisyydestä kauppiaiden valtaan. Raatimiesten vaalit 12 kaupungissa 1722–1808 (1977) (myös käännös saksaksi: Von der Eintracht zur Herrschaft der Kaufleute : die Ratsherren-wahlen in zwölf Städten 1722-1808 (1977))
Valitut, ehdolle pannut ja nimitetyt. Pormestarien vaalit 20 kaupungissa 1720–1808 (1981)  (myös käännös saksaksi: Auswahl, Ernennungsvorschlag und Ernennung : die Bürgermeisterwahlen in 20 städten 1720-1808 (1981))
Suomalaisen juoppouden juuret. Viinanpoltto vapaudenaikana (1985)
Suomalaisen juoppouden kasvu. Kustavilaisen kauden alkoholipolitiikka (1995)  
Porvoon kaupungin historia II 1602-1809 (1994)
Tornion kaupungin historia. 1. osa : 1621-1809 (1971)
Ja yhteinen rahvas todisti (1969)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Turun yliopiston professorit
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Suomalaiset professorit