joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Adam Lipski

Adam Iosifovitš Lipski (Липский, 1860 – ?) oli venäläinen senaattori ja salaneuvos. Hän toimi Suomen virkaatekevänä kenraalikuvernöörinä 16. maaliskuuta 1917 – 31. maaliskuuta 1917. Lipski nimitettiin virkaatekeväksi kenraalikuvernööriksi, kun hänen edeltäjänsä Franz Albert Seyn pidätettiin ja vangittiin Petrogradissa.

Lipski sai lainopillisen koulutuksen, nimitettiin 1908 Venäjän oikeusministeriön lakineuvoston jäseneksi, Suomen kenraalikuvernöörin apulaiseksi 18. lokakuuta 1910 alkaen ja oli sen ohessa Venäjän hallitsevan senaatin jäsen ja senaattori 1. tammikuuta 1916 alkaen. 

Lipski sai salaneuvoksen arvon siirryttyään Suomen kenraalikuvernöörin apulaiseksi.

Vaiheet vallankumouksen jälkeen ovat tuntemattomat.

Kirjallisuutta
Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.

Suomen kenraalikuvernöörit
Vuonna 1860 syntyneet
1900-luvulla kuolleet
Kuolinvuosi tuntematon
Niklas Varisto

Ralf Niklas Varisto (s. 17. huhtikuuta 1972, Helsinki) on suomalainen pop-muusikko ja Egotrippi-yhtyeen alkuperäisjäsen ja kitaristi. Kitaristina nimellä Skele tunnettu Varisto on toiminut muusikon työn ohessa muun muassa toimittajana, sekä pikakirjoittajana. Hän on voittanut vuosina 1998 ja  2003 pikakirjoituksen monikielikilpailun maailmanmestaruuden, jälkimmäisen kirjoittamalla 11 eri kieltä. Vuonna 2009 hän tuli nousevan nopeuden kilpailussa kahdeksanneksi kirjoittamalla 343 tavua minuutissa suomen kielellä.

Niklas Varisto työskentelee musiikkiuran ohella nykyään Pikakirjoituslehden vastaavana toimittajana ja osa-aikaisesti eduskunnan pöytäkirjatoimistossa.

Skele-nimen alkuperä 

Skele-nimitys syntyi Niklaksen oltua eräissä juhlissa, joissa hän ei tuntenut ketään, eikä kukaan tiennyt myöskään hänen nimeään. Jossain vaiheessa Niklasta alettiin puhutella Skeletoriksi 1980-luvun sarjakuvasankari He-Manin vastustajan mukaan. Myöhemmin nimi jäi Niklakselle ja vielä lyheni nimeksi Skele.

Lähteet 

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rockmuusikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Kana (rap-artisti)

Kana (oik. Marianna Elisabeth Alanen) on suomalainen rap- ja poplaulaja sekä juontaja.

Elämäkerta
Kana otti osaa Popstars-kilpailuun, jonka seurauksena Edel Records -levy-yhtiö teki sopimuksen Kanan kanssa. Esikoislevy wRAP julkaistiin 30. toukokuuta 2003. Ennen albumin julkaisua julkaistiin single Kontti Norjaan, joka sai paljon huomiota osakseen. Myöhemmin julkaistiin toinen single; Sanamainari. Vuoden 2003 kesällä Kana sai YleX:ään oman ohjelman Kanalasta kajahtaa. Alun perin ohjelma painottui Rap- ja R&B-musiikkiin, mutta ajan myötä ohjelmasta muotoutui toiveohjelma. Vuosina 2003–2005 Kana juonsi MTV3-kanavan lasten seikkailuohjelma Skabadabaduuta, sekä vuosina 2003–2011 MTV3:n ja Subtv Juniorin laulupeli Staraokea. Kanan ääntä kuullaan myös useissa TV- ja radiomainoksissa. 

Vuonna 2005 Kana alkoi ottaa laulutunteja, ja samana vuonna julkaistiin uudet popahtavat singlet Sähkövirtaa ja Tulen aina takaisin. Uutta tyyliä edusti myös Suurin pudottaja -TV-sarjan tunnusmusiikkina toiminut Saan kaiken muuttumaan. Toinen albumi Tulen aina takaisin julkaistiin 2007.

Kana juonsi 1. marraskuuta 2006 aloittanutta lastenkanava Subtv Junioria Tea Hiillosteen sekä Pekka Laukkarisen kanssa. Hän toimi saman kanavan esittämän Code Lyokon Aelitan suomenkielisenä äänenä. Lisäksi Kana on esiintynyt Salatut elämät -sarjassa cameoroolissa syksyllä 2007.

Kana myös suunnittelee ja valmistaa koirille pantoja, valjaita ja taluttimia.

Kesällä 2012 Kana synnytti kuolleen tyttövauvan. 19. syyskuuta 2013 Kana synnytti poikavauvan, jonka nimeksi tuli Felix Fox Lennox Wesamaa.

Kana on usein oman soolotuotannon kappaleiden sanoittamisessa käyttänyt tekijänimenä Kana C.

Lisäksi Kana on tehnyt sanoituksia Aarne Alligaattorille ja Tea Hillosteelle. MC Puhuva Pään kappaleessa "Syökää kanaa" Kana toimii taustalaulajana ja sanoittajana. 

Kana toimii hyvin aktiivisesti hyväntekeväisyydessä auttamalla kodittomia eläimiä, erityisesti koiria. Kanalla on kaksi Espanjasta adoptoitua rescuekoiraa. Kana toimii vuonna 2011 perustamansa Dog Force One ry:n puheenjohtajana. Yhdistys auttaa hyljättyjä eläimiä pääosin Espanjassa.  

Kana on kahden lapsen äiti.

Diskografia

Albumit
 wRAP (2003)
 Tulen aina takaisin (2007)

Singlet
 Kontti Norjaan (2003)
 Sanamainari / Sydän ja pää (2003)
 Sähkövirtaa (2005, myynyt kultaa)
 Tulen aina takaisin (promo, 2005)
 Saan kaiken muuttumaan (promo, 2006)

Lisäksi Kana laulaa Staraoken kokoelmilla ohjelman tunnusbiisin Staraoke-RAP:in

Kirja 
 Staraoke: Tähtitreenit (2007, Otava, ISBN: 9789511222002)

Filmografia

Dubbaukset 
 Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit löytyvät omasta luettelostaan.

Lähteet
 |YLE| Free Your Mind - Kana 
 Haastattelu, mesta.net 
 Kana - Wrap arvostelu

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kanan virallinen kotisivu 
 Tietopaketti Skabadabaduun kotisivuilla 
 Staraoke-ohjelman kotisivut 
 Dog Force One ry kotisivut 

Suomalaiset hip hop -artistit
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset sanoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Metallioppi

Metallioppi on materiaalitieteiden osa-alue, jonka kohteina ovat metallien rakenne ja ominaisuudet. Tutkimusmenetelminä käytetään metallografiaa, ainettarikkomatonta ja ainettarikkovaa koestusta ja teoriaan sovelletaan kiinteän olomuodon fysiikkaa. 

Mikrorakennetutkimus ja erityisesti metallien plastista käyttäytymistä ja lujuutta selittävä dislokaatioteoria kehittyi voimakkaasti 1970-luvulla, kun alettiin käyttää elektronimikroskooppia tutkimusvälineenä.
  
Tietotekniikan kehittymisen myötä on alettu soveltaa myös simulointitekniikoita, esimerkiksi muovaus- ja muokkaus tekniikoiden malleihin alkiomenetelmiä (FEM) ja metalliseosten faasitasapainopiirrosten laskentaan tunnettuja termodynaamisia ominaisuuksia hyödyntäviä malleja.

Metallioppi luo teoreettisen pohjan käytännön sovellusalueille kuten metallurgialle.

Metallioppi liittyy läheisesti moneen muuhun tekniikan alaan. Esimerkiksi murtumismekaniikkaa voidaan soveltaa sekä rakenteiden ja kone-elinten suunnittelussa että näiden vauriotapausten selvittämisessä. Haurasmurtuma on erittäin tärkeä ydinvoimalassa käytettävien hitsattujen teräsrakenteiden turvallisuuden varmistuksessa ja ilmiönä se tunnetaan hyvin metalliopin perusteella.

Oppikirjoja

Metalliteollisuus
Materiaalifysiikka
Metallitekniikka
Links

Links on tekstipohjainen, avoimen lähdekoodin verkkoselain. Mikuláš Patočka julkaisi ensimmäisen version nimeltään Links 0.80 24. marraskuuta 1999.

Toisin kuin erikoistarkoituksiin soveltuva Lynx, Links on tarkoitettu yleiseen Internetin selailuun. Links tukee HTML-taulukoita ja -kehyksiä, tekstin vierittämistä vaaka- ja pystysuunnassa ja piirtää sivut näytölle  graafisiin selaimiin verrattuna erittäin nopeasti. Links tulee mukana joissakin Linux-jakeluissa.

Käyttöliittymä
Links on nopea käyttää. Sivujen selailu tapahtuu nuolinäppäimillä, jossa nuoli oikealle seuraa aktiivisena olevaa linkkiä ja nuoli vasemmalle palaa sivuhistoriassa taaksepäin. Links tukee myös värejä. Sivut näytetään yksi näyttö kerrallaan ja selailu onnistuu myös pieninäyttöisissä laitteissa.

Ominaisuuksia
 kevyt ja vakaa
 tukee värejä, voidaan käyttää sekä graafisessa että tekstipohjaisessa ympäristössä
 nopea sivujenmuodostus
 kirjanmerkit, pikanäppäimet, monen kielen ja -merkistön tuki
 tiedostojen lataaminen tausta-ajona
 HTML, SSL ja FTP -tuki

Jatkokehitelmiä
Linksin kehittäjä Patočka on sittemmin jatkanut tekstipohjaisen selaimen kehittämistä nimellä Links2. Links2 sisältää Linksin ominaisuudet ja lisää graafisen selailun mahdollisuudet. Graafinen selaaminen on mahdollista myös ilman X:ää tai muuta ikkunointisysteemiä. Graafiseen selailuun sisältyy anti-alias- ja JavaScript-tuki.

Petr Baudis puolestaan alkoi kehittää 2001 Linksin pohjalta eLinks-selainta (Experimental/Enhanced Links). Sen kehitystä jatkoi Jonas Fonseca vuodesta 2004. eLinksin ominaisuuksia siirrettiin Links2:een Links Hacked -projektissa.

Aiheesta muualla
 Linksin kotisivu
 http://links.sourceforge.net
 Links2 kotisivu
 Elinks

Selaimet
Linux-ohjelmat
Mac OS -ohjelmat
Vapaat ohjelmistot
Lidice

Lidice () on kylä Tšekissä, 22 km Prahasta luoteeseen, lähellä Kladnon kaupunkia. Kylä tuli kuuluisaksi, kun natsit valitsivat sen sattumanvaraisesti kohteeksi kostoiskulle natsijohtaja Reinhard Heydrichin murhan takia. Käskyn kostoiskusta antoivat Adolf Hitler ja SS-johtaja Heinrich Himmler ja sen toteuttivat Böömin ja Määrin SS-joukot.

Isku tapahtui 10. kesäkuuta 1942. Kylän yli 16-vuotiaat miespuoliset asukkaat (172) ammuttiin, kun taas useita satoja naisia ja lapsia lähetettiin Puolaan Chełmnon tuhoamisleiriin. Ainoastaan 153 naista ja 17 lasta selvisi leiriltä takaisin. Kylän jokainen rakennus räjäytettiin ja poltettiin. Sen jälkeen rauniot raivattiin ja niiden päälle ajettiin maata ja sementtiä. Hävitys sinetöitiin painamalla alueesta uudet kartat, joista Lidice oli poistettu.

Koska natsit yrittivät saada maailman unohtamaan tapahtuman, syntyi vastareaktio. Kyliä ja sairaaloita nimettiin Lidice-nimellä esimerkiksi Meksikossa, Venezuelassa, Panamassa ja Brasiliassa. Coventryssä on kaupunginosa Lidice.  Tšekkiläinen säveltäjä Bohuslav Martinů teki aiheesta sävelteoksen Památník Lidicím eli Lidicen muistoksi (1943). Siinä olevan teeman ta-ta-ta-taa on tulkittu viittaavan sekä Beethovenin 5. sinfoniaan että sähkötyksen v-kirjaimeen (victory). Elokuvaohjaaja Humphrey Jennings teki aiheesta filmin The Silent Village (1943). Myöhemmin (1975) myös brittiläinen filmi Operation Daybreak on saanut aiheensa Lidicen tapahtumasta. 

Kylä jälleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 tuhotun kylän pohjoispuolelle. Vuonna 2003 siellä oli 451 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Operaatio Anthropoid
 Martinů, Památník Lidicím, sävellystiedot
 Lidice Memorial    
 
 Alan Heath, Fate of the children of Lidice (Youtube)
 Santiago Stucchi Portocarrero, Lidice (Youtube)
 Chelmno Concentration Camp (Youtube)

Tšekin kunnat
Tšekkoslovakian historia
Toisen maailmansodan sotarikokset
Stepan Gontšarov

Stepan Osipovitš Gontšarov (1831–1912) oli venäläinen kenraaliluutnantti. Hän toimi Suomen virkaatekevänä kenraalikuvernöörinä tammikuusta 1897 elokuuhun 1898.

Gontšarov oli Viaporin varuskunnan päällikkö ja oli toiminut kenraalikuvernööri Fjodor Heidenin avustajana. Kun Heiden erosi virastaan terveydellisistä syistä tammikuussa 1897, nimitettiin Gontšarov hoitamaan toistaiseksi virkaa.

Gontšarovilta ei odotettu merkittäviä aloitteita hänen virkansa väliaikaisen luonteen vuoksi. Niinpä olikin suuri yllätys (tai järkytys), kun Gontšarov ehdotti vuonna 1898 venäjän kielen käyttöön ottoa eräissä Suomen virastoissa. Ehdotus sai Suomessa jäätävän vastaanoton eikä johtanut konkreettisiin toimenpiteisiin. Gontšarovin seuraaja Nikolai Bobrikov sen sijaan piti ehdotusta hyvänä, ja hän myös ryhtyi toimenpiteisiin.

Lähteet 

Suomen kenraalikuvernöörit
Venäläiset kenraalit
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Rahtilaiva

Rahtilaiva on laiva, jonka päätehtävä on kuljettaa rahtia. Yleensä rahtilaivat voivat ottaa mukaansa pieniä määriä matkustajia.

Rahtilaivatyyppejä 
Rahtilaivoja on useita eri tyyppejä, joiden koot vaihtelevat huomattavasti.

 Irtolastialus eli bulkkeri on alus, jolla kuljetetaan pakkaamatonta kuivarahtia, kuten viljaa, malmia, sementtiä ja hiiltä.
 Konttialus: konttialuksessa rahti pakataan standardikokoisiin merikuljetuskontteihin, joita lastataan aluksen rahtitilaan vieri viereen ja useita päällekkäin. Rahtitila voi olla suljettu ruuma tai avoin lastitila. Konttialuksiin sopii paljon lastia, ja ne ovatkin parhaimmillaan valtameret ylittävillä matkoilla.
 Ro-ro-alus (): alustyypissä on autokannet, jotta ajoneuvot, esimerkiksi rekat, voidaan ajaa suoraan sisään rahtitilaan. Määräsatamassa ajoneuvot ajetaan ulos, ja rahdinkuljetus maanteitse voi jatkua. Laivatyyppi on nopea lastata ja purkaa, mutta toisaalta sen rahtitilassa on paljon tyhjää, sillä ajoneuvoja ei voida kuljettaa kovin tiiviisti lastattuna. Suhteellisen lyhyillä matkoilla ro-ro-alus on kuitenkin tehokas kuljetusväline.
 Autolautta on ro-ro-aluksen muunnos. Siinä on autokannet ajoneuvojen kuljetusta varten, mutta alus on rakennettu etupäässä virkistäytymistä varten. Ajoneuvojen kuljettaminen on toissijaista.
 Junalautta on ro-ro-aluksen erikoismuoto, jossa aluksen ruumaan voidaan ajaa rautatievaunuja. Junalauttaa voidaan käyttää sekä rahdin että matkustajien kuljettamiseen.
 Säiliöalus eli tankkeri: joko nesteen, esimerkiksi öljyn, tai kaasun kuljetukseen rakennettu erikoisalus. Valtameritankkerit ovat suurikokoisia ja siksi varsin hitaita. Hidas vauhti kompensoituu suurella kapasiteetilla.
 Erikoisalukset ovat erilaisiin tiettyihin tehtäviin rakennettuja aluksia. Esimerkiksi jäähdytysaluksilla eli reefereillä kuljetetaan herkästi pilaantuvia ruokatarvikkeita  tuottajamaista kuluttajamaihin.

Aiheesta muualla 

 Koskela, Miika: Rahtilaivat laskevat mereen sitä itseään. Yle uutiset 9.6.2022.

Laivatyypit
Ergatiivi

Ergatiivi on transitiiviverbien agentin sija absolutiivi-ergatiivikielissä, joissa intransitiiviverbien agentin ja transitiiviverbien patientin sijana käytetään absolutiivia. Ergatiivi-absolutiivikielet siis merkitsevät transitiivilauseen agentin ja jättävät patientin merkitsemättä, kun taas nominatiivi-akkusatiivikielet, kuten suomi, merkitsevät transitiivilauseen patientin ja jättävät vastaavasti agentin merkitsemättömään muotoon. Vertailuksi esimerkkilauseet akkusatiivikieliin kuuluvasta suomesta ja ergatiivikieliin kuuluvasta baskista: suom. "Mies-ø näkee poja-n", bask. "Gizona-k mutil-a ikusi du". Suomen lauseen agentti (mies) on merkitsemättömässä nominatiivisijassa ja patientti (poika) "-n"-suffiksilla merkityssä  akkusatiivissa. Baskin patientti (mutil ’poika’) on merkitty absolutiivisuffiksilla "-a", kun taas agentti (gizona ’mies’) on merkitty ergatiivisuffiksilla "-k". Baskin kielen lause sanatarkasti käännettynä on siis suurin piirtein "mieheltä näkee poika". Baskin lisäksi ergatiivikieliin kuuluvat mm. Kaukasian kansojen, maya-intiaanien sekä Australian aboriginaalien puhumat kielet.

Baski on johdonmukaisesti ergatiivinen kieli, mikä on melko harvinaista. Yleisempiä ovat niin sanotut halkaistut ergatiivikielet (), joissa transitiiviverbit ovat joissakin yhteyksissä ergatiivisia ja toisissa yhteyksissä akkusatiivisia. Esimerkiksi georgian kielessä on halkaistu ergatiivi. Halkaistua ergatiivisuutta esiintyy indoeurooppalaisissakin kielissä.

Ergatiivi eri kielissä

Sumeri

Sumerissa normaali transitiivisen finiittiverbin sisältävä lause, kuten diĝir-ra-ni-ir lugal-le é mu-na-dù "Kuningas rakensi jumalalleen temppelin" voidaan analysoida seuraavasti:

 /diĝir-ani-ra lugal-e é mu-na-n-dù/ | (jumala-3SG-DAT kuningas-ERG temppeli-ABS rakensi)

Ergatiivin käyttö ei kuitenkaan rajoitu pelkästään verbilausekkeisiin. Myös partisiippirakenteissa käytetään toisinaan ergatiivia, jolloin se näennäisesti toimii suomen kielen näkökulmasta genetiivin funktiossa. Alla "Kuninkaan rakentama temppeli" kirjoitettuna käyttäen ergatiivia (ns. mes-anne-padda -rakenne) ja genetiiviä (normaali partisiippirakenne):

 /é lugal-e dù-a/ (talo-ABS kuningas-ERG rakentama) vrt.

 /é dù-a lugal-ak/ (talo-ABS rakentama kuningas-GEN)

suomi
Suomi ei ole ergatiivikieli. Muun muassa partitiivisubjektin saavia tunnekausatiiveja voidaan kuitenkin pitää ergatiivin kaltaisina rakenteina. Niissä intransitiivilauseen ainoa argumentti on samassa sijassa (partitiivissa) kuin transitiivilauseen objekti. 

Äiti nukuttaa lasta.

Lasta nukuttaa.

Tällaiset esimerkkiparit ovat kuitenkin hyvin harvinaisia, ja ergatiivisuus onkin suomessa enemmän esimerkinomaista kuin laajamittainen ilmiö.

Sijamuodot
Plone

Plone on vapaasti saatavilla oleva pitkälle viimeistelty sisällönhallintajärjestelmä. Se perustuu Zope-sovelluspalvelimeen ja sen päälle rakennettuihin, digitaalisten sisältöjen hallintaa tukeviin ym. ohjelmistokomponentteihin.

Aiheesta muualla 
 Plone

Sisällönhallintajärjestelmät
Abidjan

Abidjan on Norsunluurannikon suurin kaupunki ja maan entinen pääkaupunki. Se on maan talous- ja rahaelämän keskus sekä de facto pääkaupunki (virallinen pääkaupunki on Yamoussoukro). Kaupunki on Norsunluurannikon tärkein satama.

Vuoden 2014 väestönlaskennassa Abidjanissa oli 4,7 miljoonaa asukasta.
Asukkaat koostuvat useista eri etnisistä ryhmistä ja yleiskielenä käytetään ranskaa. Tämä tekee kaupungista maailman neljänneksi  suurimman ranskankielisen suurkaupunkialueen Kinshasan, Pariisin ja Montrealin jälkeen.

Historia 
Ranskalaiset siirtomaaisännät perustivat Abidjanin vuonna 1898 ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1903. Vuonna 1904 se yhdistettiin rautatiellä sisämaahan.  Samoihin aikoihin kaupunkiin alkoi syntyä myöhemmin merkittäväksi kasvanut libanonilainen yhdyskunta.

Norsunluurannikon siirtomaahallinto muutti Bingervillestä Abidjaniin vuonna 1934. Itsenäisen Norsuunluurannikon tasavallan pääkaupunki siitä tuli vuonna 1960. Maan pääkaupunki siirrettiin muodollisesti sisämaahan Yamoussoukroon vuonna 1983, mutta hallinnon muutto tapahtui hitaasti ja jatkui 2000-luvun puolelle asti. Kaupunki on kärsinyt vuonna 1999 alkanessa taloudellis-yhteiskunnallisessa kriisissä.

Maantiede ja ilmasto 
Abidjan sijaitsee Ébrié-laguunin rannoilla, jota erottaa Guineanlahdesta ja Atlantin valtamerestä Vridi Plagen hiekkakannas. Kannaksen poikki rakennettiin vuonna 1950 kanava, minkä jälkeen Abidjanista tuli merkittävä satamakaupunki.

Abidjanissa vallitsee trooppinen ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 26,6°C ja keskimääräinen sademäärä noin 1800 mm. Eniten sataa kesäkuussa, joulukuusta helmikuuhun on kuiva kausi.

Liikenne 
Abidjanissa sijaitsee  Port Bouetin lentoasema. Kaupungista on rautatieyhteys Burkina Fason pääkaupunkiin Ouagadougouhun.

Abidjanin metron rakentaminen on aloitettu vuonna 2017. Ensimmäiselle linjalle tulee 20 asemaa välillä Port Bouët-Anyama.

Sotilastukikohta 
Ranskalla on Abidjanissa yksi sen Afrikan tukikohdista, Port Bouëtin sotilastukikohta.

Palvelut 
Kaupungissa toimii kolme yliopistollista keskussairaalaa, Treichville, Cocody ja Yopougon. Muitakin terveydenhuoltopalveluja on runsaasti tarjolla, mutta laatu ei ole länsimaisen mittapuun mukaan kovin korkea.

Abidjanin yliopisto perustettiin vuonna 1964 ja  jaettiin vuonna 1996 kolmeen osaan, joista kaksi toimii Abidjanissa: Université Abobo-Adjamé ja Université Félix Houphouët-Boigny.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Carl Armfelt

Carl Armfelt (s. 12. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Einojuhani Rautavaaran ja Osmo Lindemanin johdolla.

Armfeltin teoksia on esitetty useissa Euroopan maissa ja Brasiliassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. kamarimusiikkia sekä teoksia kuorolle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Einojuhani Rautavaaran sävellysoppilaat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Silmukkamenetelmä

Silmukkamenetelmässä (myös silmukkavirtamenetelmä) käytetään Kirchhoffin jännitelakia, tällöin saadaan selvitettyä virtapiirin silmukoissa kulkevat virrat.
Nähdään virtapiiri moniruutuisena ikkunana ja merkitään joka ruutuun silmukkavirta  
Joka ruudulle kirjoitetaan oma jänniteyhtälö ja ratkaistaan silmukoissa kulkevat virrat.
Ruuduille yhteisten komponenttien resistanssi/impedanssi pitää huomioida molempien silmukkavirtojen osalta.
Silmukkavirran kiertosuunnan saa valita vapaasti.

Laskuesimerkki 
Selvitetään piirissä kulkevat silmukkavirrat sekä haaroissa kulkevat yksittäiset virrat.
Esimerkissä oletetaan vaihtovirtalähteiden toimivan samalla taajuudella: eri nimellistaajuuksisille virtalähteille ei menetelmää voi suoraan soveltaa.
Laskuesimerkki pätee myös tasavirtapiireille.

Kirjoitetaan jokaiselle ruudulle oma jänniteyhtälö:

Nyt voidaan ratkaista silmukkavirrat ,  ja 
Yksittäisten haarojen virrat voidaan laskea seuraavasti:

 
Mikäli virran arvoksi tulee negatiivinen luku, tarkoittaa se sitä, että virran todellinen kulkusuunta on vastakkainen piiriin merkitylle.

Muita virtapiirien laskentamenetelmiä
Nortonin menetelmä
Theveninin menetelmä
Kirchhoffin laskentamenetelmä
Tähtipistepotentiaalimenetelmä
Solmumenetelmä

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 http://www.ct.tkk.fi/courses/ca1/PDF/color/week04.pdf TKK:n Piirianalyysin peruskurssin luentokalvot

Sähkötekniikka
Malice Mizer

Malice Mizer (マリス・ミゼル; Marisu Mizeru) on japanilainen vuonna 1992 perustettu visual kei -yhtye. Yhtyeen musiikki on sekoitus monia tyylilajeja, kuten rockia, metallimusiikkia, klassista musiikkia, poppia, elektronisia soundeja ja monia muita eri tyylejä. Tyyli on hyvin tärkeä osa Malice Mizeriä. Sen kitaristi Mana on yksi Gothic Lolita -tyylin luojista.

Yhtye ei nykyisin toimi aktiivisesti, vaan sen jäsenet työskentelevät omien soolouriensa kanssa. Malice Mizer on kuitenkin vielä virallisesti olemassa.

Jäsenet

Viimeisin kokoonpano 
 Klaha – laulu
 Mana – kitara
 Közi – kitara
 Yu~ki – basso

Entiset jäsenet 

 Gackt – laulu, piano (eronnut 1999)
 Kami – rummut (edesmennyt 1999)
 Tetsu – laulu (eronnut 1994)
 Gaz – rummut  (eronnut 1993)

Diskografia

Studioalbumit 

 memoire (1994)
 Memoire DX
 Voyage ~sans retour~ (1996)
 merveilles (1998)
 薔薇の聖堂 (Bara no Seidou) (2000)

Singlet 

 麗しき仮面の招待状 (Uruwashiki kamen no shoutaijou) (1995)
 ma chérie ～愛しい君へ～ (ma chérie ~itoshii kimi e~) (1996)
 月下の夜想曲 (Gekka no yasoukyoku) (1997)
 ヴェル・エール ～空白の瞬間の中で～ (Verte・Aile ~kuuhaku no toki no naka de) (1997)
 au revoir (1997)
 ILLUMINATI [ P-type ] (1998)
 Le ciel ～空白の彼方へ～ (Le ciel ~kuuhaku no kanata he) (1998)
 再会の血と薔薇 (Saikai no Chi to Bara ) (1999)
 虚無の中での遊戯 (Kyomu no naka de no yuugi) (2000)
 白い肌に狂う愛と哀しみの輪舞 (Shiroi hada ni kuruu ai to kanashimi no rondo) (2000)
 Gardenia (2001)
 Beast of Blood (2001)
 真夜中に交わした約束～薔薇の婚礼～ (Mayonaka no kawashita yakusoku~bara no konrei~) (2001)
 Garnet～禁断の園へ～ (Garnet~kindan no sono he) (2001)

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu
 Midi:Nette (levy-yhtiö)

Japanilaiset yhtyeet
James Clark Ross

Sir James Clark Ross (15. huhtikuuta 1800 – 3. huhtikuuta 1862) oli brittiläinen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija. Hän tutki pohjoisnapaa setänsä Sir John Rossin ja Sir William Edward Parryn kanssa, ja myöhemmin hän johti omia retkiä Etelänapamantereelle.

Ross syntyi Lontoossa. Hän astui merivoimiin vuonna 1812 John Rossin alaisuuteen, jonka kanssa hän teki ensimmäisen arktisen tutkimusmatkansa luoteisväylän löytämiseksi vuonna 1818. Vuosina 1819–1827 hän otti osaa neljään arktiseen tutkimusmatkaan Parryn alaisuudessa, ja vuosina 1829–1833 jälleen setänsä alaisuudessa. 1. kesäkuuta 1831 he löysivät maan magneettisen pohjoisnavan.

Vuonna 1834 Ross kohosi kapteeniksi, ja vuodesta 1835 vuoteen 1838 hän tutki maapallon magneettikentän vaihtelua. Vuosina 1839–1843 hän komensi aluksia HMS Erebus ja HMS Terror eteläisillä merialueilla, kartoittaen suurimman osan Etelänapamantereen rantaviivasta. Vuonna 1841 hän löysi Rossinmeren, Victorianmaan ja tulivuoret Mount Erebus ja Mount Terror.

Rossin palatessa hänet lyötiin ritariksi vuonna 1844, ja hän sai korkea-arvoisen ranskalaisen kunniamerkin. Vuonna 1847 hän julkaisi kirjan nimeltä A Voyage of Discovery and Research to Southern and Antarctic Regions. Hänet valittiin kuninkaalliseen tiedeseuraan vuonna 1848. Samana vuonna hän teki viimeisen tutkimusretkensä, toimien HMS Enterprisen kapteenina. Hän kuoli Aylesburyssä.

Sininen muistokilpi osoittaa Rossin kotia Lontoon Blackheathissa.

Hänen mukaansa on nimetty brittiläinen etelänapalaiva James Clark Ross ja Rossin jäähylly etelänapamantereella.

Rossin kraatteri kuussa on nimetty yhteisesti James Clarkin ja Frank Elmoren mukaan.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset tutkimusmatkailijat
Naparetkeilijät
Vuonna 1800 syntyneet
Vuonna 1862 kuolleet
Jukka Pekkarinen

Jukka Jalmari Pekkarinen (s. 25. elokuuta 1947 Kinnula) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun Professor of Practice -tehtävässä 1. huhtikuuta 2015 alkaen. Pekkarinen työskenteli valtiovarainministeriön ylijohtajana ja kansantalousosaston osastopäällikkönä marraskuusta 2011 elokuuhun 2015. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.

Koulutukseltaan Pekkarinen on valtiotieteen tohtori. Hän väitteli kansantaloustieteestä vuonna 1979 Helsingin yliopistossa. Vuosina 1991–2006 Pekkarinen toimi Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana. Hän teki muun muassa selvityksen kuntien saamasta valtionavuista ja ehdotti, että kunnat vastaisivat yhä enenevässä määrin menoistaan kunnallisveroista saatavilla varoilla valtionavun sijaan.

Vuodesta 2006 Pekkarinen toimi valtiovarainministeriön ylijohtajana. Toukokuusta 2010 lokakuuhun 2011 hän toimi talousasioiden alivaltiosihteerinä ja talousneuvoston sihteeristön päällikkönä valtioneuvoston kansliassa. Pekkarinen on lisäksi ollut jäsen ja varapuheenjohtaja Euroopan unionin talouskomiteassa. Hän on toiminut sekä Paavo Lipposen että Eero Heinäluoman talousneuvonantajana. Vuonna 2013 Jukka Pekkarinen sai Eino H. Laurila -kansantulomitalin.

Pekkarinen on kirjoittanut Pekka Sutelan ja sittemmin Matti Pohjolan kanssa taloustieteen perusoppikirjan, jonka eri versioita on käytetty suomalaisissa korkeakouluissa ja yliopistoissa 1980-luvun alusta alkaen.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taloustieteilijä: Nousukausi tulee kuin varas yöllä – hallituksilta loppuu kantti tehdä talouspäätöksiä
 Pekkarisen kotisivu Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun verkkosivulla 

Ministeriöiden osastopäälliköt
Suomalaiset professorit
Jyväskylän yliopiston professorit
Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Kapetingit

Kapetingit  (, virallisesti maison de France) on Euroopan vanhin ja laajin hallitsijasuku. Kapetingit muodostivat kolmannen ranskalaisten dynastian merovingien ja karolingien jälkeen.

Dynastian yleisesti käytetty (vaikkakin epävirallinen) nimi Les Capetiens tulee sen kantaisäksi katsotulta ensimmäiseltä hallitsijalta Hugo I:ltä, jota kutsuttiin lisänimellä Capet hänen käyttämänsä kaavun mukaan. 

Jo ennen Hugo Capet’a oli kaksi suvun jäsentä kuitenkin ollut Frankkien valtakunnan hallitsijana, Eudes I (noin 860 – 898) ja Robert I (865–923). He hallitsivat kahden karolingihallitsijan välissä. Hugo Capet'n edeltäjiä kutsuttiin Robertien-dynastiaksi. 

Vuonna 987 tapahtuneesta Hugo Capet’n valinnasta ja voitelusta frankkien kuninkaaksi kapetingien dynastia hallitsi Ranskaa keskeytyksettä vuoteen 1792 eli Ranskan vallankumoukseen saakka. Kapetingien dynastian kausi Ranskan kuninkaina jaetaan kolmeen jaksoon. Suoraa kapetingien dynastiaa (888–1328) seurasi Valois-dynastia (1328–1589) ja sitä Bourbon-suku (1589–1792, 1814, 1815–1830).

Ranskan lisäksi suvun jäsenet ovat hallinneet valtaistuimia monissa muissa maissa: Portugalin kuningaskunnassa, Bysantin valtakunnassa, Sisilian, Navarran, Unkarin ja Puolan kuningaskunnissa, Andorran herrakunnassa (tuleva ruhtinaskunta), Intian, Etrurian ja Molempain Sisiliain kuningaskunnissa, Parman ja Luccan herttuakunnista sekä Skotlannin kuningaskunnassa. Espanjassa ja Luxemburgissa suvun jälkeläiset ovat yhä valtaistuimella.

Frankkien valtakunnan ja Ranskan kapetingikuninkaat
Rudolf, 923–936
Hugo Capet, 987–996
Robert II, 996–1031
Henrik I, 1031–1060
Filip I, 1060–1108
Ludvig VI, 1108–1137
Ludvig VII, 1137–1180
Filip II, 1180–1223
Ludvig VIII, 1223–1226
Ludvig IX, 1226–1270
Filip III, 1270–1285
Filip IV, 1285–1314
Ludvig X, 1314–1316
Juhana I, 1316
Filip V, 1316–1322
Kaarle IV, 1322–1328
Filip VI, 1328–1350
Juhana II, 1350–1364
Kaarle V, 1364–1380
Kaarle VI, 1380–1422
Kaarle VII, 1422–1461
Ludvig XI, 1461–1483
Kaarle VIII, 1483–1498
Ludvig XII, 1498–1515
Frans I, 1515–1547
Henrik II, 1547–1559
Frans II, 1559–1560 
Kaarle IX, 1560–1574
Henrik III, 1574–1589
Henrik IV, 1589–1610
Ludvig XIII, 1610–1643
Ludvig XIV, 1643–1715
Ludvig XV, 1715–1774
Ludvig XVI, 1774–1792
Ludvig XVIII, 1814–1824
Kaarle X, 1824–1830
Ludvig Filip, 1830–1848

Espanjan kapetingikuninkaat
Filip V, 1700–1724
Ludvig I, 1724
Filip V, 1724–1746
Ferdinand VI, 1746–1759
Kaarle III, 1759–1788
Kaarle IV, 1788–1808
Ferdinand VII, 1808; 1813–1833
Isabella II, 1833–1868
Alfonso XII, 1874–1885
Alfonso XIII, 1886–1931
Juan Carlos I, 1975–2014
Felipe VI, 2014–

Molempain Sisiliain kapetingikuninkaat
Ferdinand I, 1816–1825
Frans I, 1825–1830
Ferdinand II, 1830–1859
Frans II, 1859–1860

Luxemburgin kapetingisuurherttuat
Jean, 1964–2000
Henri, 2000–

Lähteet

Ranskan hallitsijasuvut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pasi Nielikäinen

Pasi Nielikäinen (s. 11. helmikuuta 1974 Oulainen) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka tunnettiin rajusta pelityylistään sekä lukuisista tappeluistaan.

Nielikäinen on Nivalan Urheilijoiden (nyk. Nivala Cowboys) kasvatti. Nielikäinen on pelannut ulkomailla muun muassa ECHL:ssä Miami Matadorsissa ja Englannissa Manchester Stormissa. SM-liigassa hän on edustanut HIFK:ta, Ässiä, Kärppiä, SaiPaa, HPK:ta ja Jokereita. 

Nielikäinen pelasi SM-liigassa 10 kauden aikana 363 runkosarjaottelua, joissa hän teki tehot 25+22=47 ja sai 832 jäähyminuuttia. Pudotuspelejä kertyi 37, tehopisteitä 1+2=3 ja jäähyminuutteja 47. Nielikäinen keräsi kaudella 2003–04 eniten jäähyjä SM-liigassa. Hän saavutti urallaan Suomen mestaruuden HPK:ssa kaudella 2005–2006 ja hopeaa Kärpissä kaudella 2002–2003.

Nielikäinen ilmoitti uransa päättymisestä 1.11.2013.

Pasi Nielikäinen oli naimisissa mallina ja missinä tunnetun Jenni Anttilan kanssa 2004—2010. Eronsa jälkeen Nielikäinen oli avoliitossa ex-missi Satu Tuomiston kanssa 2011 asti.

Tilastot

Aiheesta muualla

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Pähkinänsärkijä

Pähkinänsärkijä () on Pjotr Tšaikovskin säveltämä balettiteos. Sen juoni perustuu E. T. A. Hoffmannin vuonna 1816 kirjoittamaan satuun Pähkinänsärkijä ja hiirikuningas. Tšaikovski sävelsi balettinsa Alexandre Dumas vanhemman laatimaan mukaelmaan Hoffmannin sadusta. Pähkinänsärkijän tapahtumat sijoittuvat jouluyöhön, ja siksi sitä esitetään erityisesti joulunajan ohjelmistoissa.

Tšaikovski itse ei ollut kovin tyytyväinen teokseensa, vaikka musiikista tulikin hyvin suosittu. Pähkinänsärkijä on ensimmäisiä teoksia, jossa käytetään celestaa. Ensiesitys oli 18. joulukuuta 1892 Pietarin Mariinski-teatterissa. 

Koreografian teki Lev Ivanov, mutta hänen täytyi seurata pääbalettimestari Marius Petipan laatimia pikkutarkkoja ohjeita ja suunnitelmia. Petipa itse ei voinut tehdä koreografioita sairastuttuaan. Ivanovin oman romanttisen ja tunteellisen tyylin ajatellaan näkyvän selvimmin ensimmäisen näytöksen lopun lumihiutalekohtauksessa. Teos ei ollut syntyaikanaan kovin menestynyt osaksi hankalasti näyttämölle soveltuvan librettonsa johdosta. 

Baletti kertoo pienestä Klara-tytöstä ja tämän unesta. Klara saa joululahjaksi kummiltaan nukentekijä herra Drosselmeyeriltä puisen pähkinänsärkijänuken, josta hän näkee unta. Kellon lyödessä kaksitoista hän herää ja huomaa että joulukuusi on kasvanut kattoon asti ja sen alla olevat lahjalelut ovat heränneet henkiin. Klara joutuu valtavien hiirien hyökkäyksen kohteeksi, Pähkinänsärkijä herää eloon ja tinasotilasarmeijan avulla puolustaa Klaraa. Hiirikuningas tappaa Pähkinänsärkijän, mutta Klaran kyyneleet herättävät sen henkiin. 

Pähkinänsärkijä muuttuu prinssiksi, joka vie Klaran matkalle Lumen maahan katsomaan lumihiutaleiden tanssimista metsässä ja sitten Makeismaahan Makeishaltijattaren Confituremburgin palatsiin. Siellä maan asukkaat, jotka edustavat erilaisia makeisia ja juomia, esittävät vieraille tansseja, kunnes Klara herää joulukuusen alta pähkinänsärkijä sylissään.

Tunnetuimmat osat 

 Alkusoitto (Miniatyyrialkusoitto)
 1. näytöksen lumihiutaleiden valssi
 2. näytöksen johdanto
 Tanssit:
 Marssi
 Lumihiutaleiden tanssi (Valse des floçons de neige)
 Espanjalainen tanssi (Danse Espagnole; Suklaa)
 Arabialainen tanssi (Danse Arabe; Kahvi)
 Kiinalainen tanssi (Danse Chinoise; Tee)
 Venäläinen tanssi (Danse Russe Trépak; Karamellitangot)
 Huilujen tanssi (Danse des Mirlitons; Marsipaani) 
 Kukkaisvalssi (Valse des Fleurs)
 Makeishaltijattaren tanssi (Danse de la Fée-Dragée)
 Makeishaltijattaren ja prinssin loppuhuipennos (Grand pas de deux)
 Loppusoitto
 Loppusoiton fanfaari

Lähteet

Aiheesta muualla 

Baletit
Pjotr Tšaikovskin teokset
1890-luvun musiikkiteokset
Seulonnan keskeiset artikkelit
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto

Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Palkinto jaetaan Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsenten äänestyksen perusteella. Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on maailman arvostetuimpia elokuvapalkintoja.

Vuoden 2021 gaalassa palkittu Nomadland on tuorein voittaja tässä kategoriassa.

Voittajat ja ehdokkaat 
Listassa vuosi tarkoittaa pääsääntöisesti vuotta, jolloin elokuva sai ensi-iltansa. Palkinnot jaetaan sitten seuraavan vuoden gaalassa. Vuoteen 1950 asti palkinto annettiin tuotantoyhtiölle ja vuodesta 1951 lähtien tuottajalle. Ensimmäisessä gaalassa vuonna 1929 jaettiin kaksi eri palkintoa, "outstanding picture" ja "unique and artistic production", joita voidaan pitää "parhaan elokuvan" palkintoina. Seuraavasta vuodesta alkaen palkintoja on jaettu vain yksi.

1920-luku

1930-luku

1940-luku

1950-luku

1960-luku

1970-luku

1980-luku

1990-luku

2000-luku

2010-luku

Katso myös 
Parhaan elokuvan Bafta-palkinto
Parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinto
Parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globe -palkinto

Lähteet 

Oscar-palkinto

Seulonnan keskeiset artikkelit
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto

Parhaan naispääosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen pääroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Janet Gaynor rooleistaan elokuvissa Seitsemännessä taivaassa, Kadun enkeli ja Auringonnousu. Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä.

Palkinto on jaettu yhteensä 75 eri henkilölle. Katharine Hepburn on saanut eniten palkintoja tässä kategoriassa neljällä Oscarilla. Meryl Streep on ollut ehdolla 17 kertaa (voittaen kahdesti). Vuoden 2022 gaalasta alkaen Jessica Chastain on kaikkein tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa The Eyes of Tammy Faye.

Voittajat ja ehdokkaat

1920-luku

1930-luku

1940-luku

1950-luku

1960-luku

1970-luku

1980-luku

1990-luku

2000-luku

2010-luku

2020-luku

Katso myös 
 Paras naispääosa draamaelokuvassa (Golden Globe)
 Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa (Golden Globe)
 Parhaan naispääosan SAG-palkinto
 Parhaan naispääosan Bafta-palkinto

Huomioita

Lähteet 
 Academy Award Database – virallinen tietokanta
 Elonet.fi – suomenkieliset elokuvien nimet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Naispääosa

Luettelot palkituista henkilöistä
Karjalainen (sanomalehti)

Karjalainen on Joensuussa ilmestyvä, sitoutumaton 7-päiväinen sanomalehti. Lehden päätoimittaja on Pasi Koivumaa (1.7.2008 alkaen). Edellinen päätoimittaja filosofian tohtori Pekka Mervola siirtyi Keskisuomalaisen päätoimittajaksi. Lehden toimitus on Noljakassa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.

Karjalaista julkaisee PunaMusta Media Oyj. Konserniin kuuluvia lehtiä ovat Joensuussa ilmestyvä Karjalan Heili, Lieksan Lehti, Ylä-Karjala (Nurmes), Pogostan Sanomat (Ilomantsi), Outokummun Seutu, Pielisjokiseutu (Eno ja Kontiolahti) ja Parikkalan-Rautjärven Sanomat. Lehtiyhtiön suurin omistaja on Laakkosen suku. Koivumaa on samalla Pohjois-Karjalan Kirjapainon lehtitoimialan johtaja. 

Karjalainen on perustettu vuonna 1874 nimellä Karjalatar. Lehti oli Kansallisen Kokoomuksen äänenkannattaja vuoteen 1994 asti. Karjalaisen levikkialue käsittää Pohjois-Karjalan maakunnan. Sen levikki on 44 728 kappaletta (vuonna 2011) ja lukijamäärä on 109 000 (2012).

Lehti on osakkaana Väli-Suomen Media Oy:ssä, joka julkaisee yhteisiä Sunnuntaisuomalainen-sivustoja yhdessä kolmen muun lehden kanssa: Savon Sanomat, Keskisuomalainen ja Etelä-Suomen  Sanomat. Yhteistyö Pohjalaisen ja Ilkan kanssa päättyi vuoden 2013 lopussa.

Vastaavat päätoimittajat
Aukusti Vilho Rantasalo 1918
Matti Klemola 1918–1919
Antti Leopold Hintikka 1919–1934 (alennettiin toimitussihteeriksi)
Arvi Tapiola 1934–1939
Kosti Aaltonen 1939
Matti Karjalainen 1939–1941
Kosti Aaltonen 1941–1945
Veikko Pekkarinen 1945–1965
Seppo Vento 1965–1992
Pekka Sitari 1992–2002
Pekka Mervola 2002–2008
Pasi Koivumaa 2008–

Vuoden urheilija -valinta ja muita maakunnallisia kilpailuja
Karjalainen on valinnut Pohjois-Karjalan vuoden urheilijan vuodesta 1952 lähtien. 
Vuosikymmenien mittaisia lehden järjestämiä kilpailuja ovat valinnat vuoden koiraksi ja koirankasvattajaksi sekä Karjalaisen kalakilpailu eli kilpailu vuoden suurimmista kaloista. 
Karjalainen on valinnut vuodesta 2017 maakunnallisen kulttuuriteon.

Lähteet

Kirjallisuutta
Vento, Seppo: Maan ja maakunnan hyväksi. Karjalatar - Karjalainen 1874–1974. Joensuu 1974. ISBN 951-99040-0-X.

Aiheesta muualla
Karjalaisen verkkolehti

Suomalaiset sanomalehdet
Joensuun media
Elmu

Elävän musiikin yhdistys ELMU ry (lyhyemmin Elmu) on helsinkiläinen yhdistys, jonka tehtävä on musiikkikulttuurin ja nuorison hyvinvoinnin edistäminen.

Elmu oli osa 1970-luvun lopulta alkanutta elävän musiikin yhdistysten aaltoa.

Yhdistyksen historiaa 

Elävän musiikin yhdistys ELMU ry perustettiin 17. toukokuuta 1978 päämääränä pelastaa helsinkiläinen musiikkielämä. Perustavaan kokoukseen osallistuivat muiden muassa Christian Moustgaard, Henrik Otto Donner, Tuomari Nurmio, Timo Kojo sekä Albert Järvinen, joka toimi lyhyen aikaa yhdistyksen rahastonhoitajana.

Yhdistys keskittyi järjestämään yhtyeille harjoitus- ja esiintymistiloja. Muutamassa viikossa Elmulla oli kolmisen tuhatta jäsentä. Sen toimisto sijaitsi Eerikinkatu 15:ssä, mutta klubeja järjestettiin Polilla (nykyään Lord-hotelli) ja Natsalla (nyk. Kaarle XII), ikärajattomia keikkoja oli ennen Lepakkoa Koiton juhlasalissa (nyk. Teatro). 

Elokuussa 1979 yhdistyksen tukikohdaksi vallattiin Ruoho­lahdesta alkoholistien yömajana aikaisemmin toiminut vanha maalivarasto, jota kutsuttiin "Lepakkoluolaksi" tai  "Lepakoksi". Samoihin aikoihin järjestettiin myös Kaivopuistossa konsertti, jota kutsuttiin Kansanjuhlaksi.

Vuonna 1985 Elmun ympärillä kokoontui ryhmä, joka haaveili omasta paikallisradioasemasta, jonka avulla kehittyvä populaarimusiikki pääsisi paremmin kuuluviin. Vappuna 1985 aloitti Radio City. Elmu muuttui samalla ammattimaisemmaksi ja kansainvälisemmäksi. Elmu myi osuutensa Radio Citystä amerikkalaiselle SBS:lle vuonna 1996, ja radio muutti pois Lepakosta.

Elmun neljäs vaihe alkoi, kun Radio Cityltä vapautuneet tilat täyttyivät. Pienyritysten, käsityöläisten ja Elmun yhteiseloa varjosti kuitenkin Helsingin keskustan laajentuminen länteen. Se nosti Lepakon tontin arvon yli 20 miljoonaan euroon. Elmu ja Lepakko joutuivat luopumaan toimitiloistaan syksyn ja talven 1998 aikana. Kaupunki ehdotti Elmulle korvaavia tiloja Telakkakatu 8:ssa sijaitsevasta Masa Yardsin rakennuksesta. Elmu muutti Nosturiksi ristittyyn rakennukseen loppuvuodesta 1999.

Vuoden 2019 lopussa Elmun toiminta Nosturissa loppui, ehtien toimia siellä 20 vuotta kuten Lepakossakin aiemmin. Talo puretaan rakennettavien asuinkerrostalojen vuoksi.

Toimintamuotoja

Elmun toiminta painottuu epäkaupallisuuteen ja riippumattomuuteen taiteellisista suunnista. Yhdistyksen perustehtäviin kuuluu musiikkikulttuurin ja nuorison hyvinvoinnin edistäminen. Tähän pyritään luomalla kansainvälisiä yhteyksiä, tuomalla esille musiikkikulttuuria, tiedottamalla ja huomioimalla toiminnassa nuorison tarpeita. Elmulle on tärkeää saada Nosturissa toimivat yhteisöt ja yhteistyökumppanit sitoutumaan sen toimintaan. 

Elmu pyrkii palvelemaan nuorisoa ja tarjoaa vaihtoehtoisia ja monimuotoisia tapoja lähestyä kulttuuria ja sosiaalisuutta. Se järjestää muun muassa tapahtumia, konsertteja, diskoja, teknoraveja, teatteria ja taidenäyttelyitä. Näiden lisäksi Elmu on jo pitkään järjestänyt festivaali- ja konserttimatkoja muun muassa Roskildeen ja Sweden Rock Festivaliin.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Elmun verkkosivut

Elävän musiikin yhdistykset
1970-luvun musiikki
Nosturi (Helsinki)

Nosturi oli Helsingin Hietalahdessa osoitteessa Telakkakatu 8 sijainnut kulttuuri- ja monitoimitalo, jossa järjestettiin vuoden 2019 loppuun saakka muun muassa konsertteja, messuja, muotinäytöksiä ja nuorten diskoja. Talon toimintaa ylläpiti Elmu ry johtajanaan Tapio Hopponen.

Rakennus sijaitsi Hietalahden telakan alueen reunassa ja rakennettiin vuonna 1958 telakkaan liittyväksi varastorakennukseksi. Rakennus oli Kaj Saleniuksen suunnittelema. Kun rakennus jäi tyhjilleen, Elmu sai sen haltuunsa vuonna 1999 samaan aikaan puretun Lepakon tilalle.

Nosturin kapasiteetti oli tapahtumasta riippuen noin 900 henkilöä. Samoissa tiloissa toimi myös pienempiin tapahtumiin soveltunut Elmun baari. Nosturissa ovat esiintyneet muun muassa HIM, Ace Frehley, Stone Sour, Arch Enemy, Apulanta, Children of Bodom, Lordi, Laibach, Bloodhound Gang, CKY, Iconcrash, Anthrax, Motörhead, Papa Roach, DragonForce, Ensiferum, Stam1na, Jenni Vartiainen, Elastinen, Iso H, Hanoi Rocks (Hanoi Revisited -kokoonpanolla) ja Turisas. 

Nosturi purettiin vuonna 2020, kun entisen telakka-alueen itäisintä osaa, Telakkaranta, alettiin rakentaa uudeksi asunto­alueeksi. Suunnitelman mukaan Elmun tuli saada korvaavat tilat lähellä sijaitsevasta, kaava­luonnoksessa suojelluksi merkitystä konepajahallista.. Suunnittelma kuitenkin kariutui korkeisiin kustannuksiin, kuten myös mahdollinen muutto Suvilahden kaasukelloihin Helsingin nuorisoasiainkeskuksen kanssa. Kaupungin kulttuuripalvelupäällikkö Stuba Nikulan mukaan oli melko selvää, ettei pysyviä uusia tiloja löydettäisi Nosturin purkamiseen mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Elmu ry

Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen konserttitalot
Punavuori
Helsingin kulttuuri
Stereogrammi

Stereogrammi on optinen harha, jossa kaksiulotteinen kuva saadaan näyttämään kolmiulotteiselta. Tavallisesti stereogrammiin piilotettu kolmiulotteinen kuva saadaan näkyviin kohdistamalla katse kuvan taakse tai kuvan etupuolelle.

Stereogrammeja laadittiin jo vuosia ennen kuin ne tulivat uudelleen suosituiksi tietokoneiden kehityksen myötä. Klassisissa stereogrammeissa eli stereokuvapareissa syvyysvaikutelma saadaan aikaan ottamalla kohteesta kaksi kuvaa hiukan eri kuvakulmista ja asettamalla nämä vierekkäin (katso stereoskopia). Uudempi stereogrammien laji on yhden kuvan stereogrammi eli autostereogrammi. Päinvastoin kuin klassisissa stereogrammeissa, näissä stereokuvissa katsoja ei yleensä näe kuvaan piilotettua aihetta ennen kuin silmät on kohdistettu oikein.

Stereogrammeja voi katsoa myös kohdistamalla katse kuvan eteen eli katsomalla kieroon. Tällöin syvyysvaikutelma muuttuu päinvastaiseksi. Jotkut stereogrammit on laadittu siten, että kuva näkyy oikein nimenomaan kieroon katsomalla.

Salvador Dalí loi joitakin vaikuttavia stereogrammeja tutkiessaan optisia harhoja.

Katso myös 

3D-grafiikka
stereoskopia
stereoskooppi
anaglyfikuva
autostereogrammi
lentikulaarinen kuva

Aiheesta muualla 

Gene Levinen värillisiä stereogrammeja 
Gallery of 3D Stereogram Images 
Stereogram Software 
Stereogram Examples  
3DJournal: Artikkeleja 3D-kuvista ja -elokuvista  
Explora Museum, Frankfurt am Main 
Museum 3. Dimension, Dinkelsbühl, Saksa 
Ohjeita kolmiulotteisten kuvien näkemiseen 
3-D and SIRDS stereogram images 

Optiset harhat
Maybach

Maybach Manufaktur oli saksalainen loistoautojen valmistaja. Yrityksen perusti Willhelm Maybach ja hänen poikansa vuonna 1909. Daimler valmistaa nykyään Maybach-brändillä hyvin ylellisiä, erikoisvarusteltuja Mercedes-Benz S-sarjaisia autoja.

Historiaa

Alku

Willhelm Maybach (1846–1929) perusti 1920-luvulla Maybach-Motorenbau GmbH -nimisen yrityksen, joka tunnettiin maailmansotien välisenä aikana aikansa laadukkaimpien autojen valmistajana, jolle tyypillistä oli tekninen edistyksellisyys. Toisen maailmansodan aikana kaikki saksalaiset panssarivaunut oli varustettu Maybach-moottoreilla, joista kuuluisin lienee Tigerissä ja Pantherissa käytetty HL 230. Vuonna 1966 Maybach-Motorenbau yhdistyi Daimler-Benzin kanssa, jonka jälkeen se tunnettiin nimellä Maybach Mercedes-Benz Motorenbau GmbH. Vuonna 1969 yhtiön nimeksi tuli Motoren- und Turbinen-Union Friedrichshafen GmbH, eli MTU.

Paluu 

Daimler (entinen DaimlerChrysler) otti Maybach-nimen käyttöön vuonna 2002 tuotantoon tulleelle kalleimmalle automallilleen. Ne olivat Maybach 57 ja 62. Perustetun yrityksen nimeksi tuli Maybach Manufaktur. Myöhemmän ajan Maybachit perustuivat pääosin Mercedes-Benzin tekniikkaan. 

Auton hinta oli (vuonna 2006) verottomana noin 300 000 euroa. Suomessa mallin 62 myyntihinta oli 680 000 euroa, ja mallin 57 hinta 575 850 euroa.

Rengasvalmistaja Fulda esitteli vuonna 2005 Exelero-nimisen konseptiauton. Kyseessä on massiivinen 5,7-metrinen Coupé-korinen auto jonka Maybach valmisti Fuldan tilauksesta merkin erikoisrenkaita varten.

Ensimmäinen Maybach tuotiin Suomeen 3.7.2003 Seinäjoen KäyttöAutoon. Auto tuotiin Saksasta sitä varten valmistetulla kuorma-autolla erikoiskuljetuksena. Autoa ei saanut käsitellä ilman tietynlaisia hanskoja ja haalareita. Matkantekoa seurattiin taukoamatta GPS-paikannusjärjestelmällä.

Auton pituus on 6,2 metriä ja tehoa turboahdetussa V12-moottorissa on 550 hv, ja auton omapaino on 2 855 kg. Varustukseen kuuluu muun muassa samppanjajääkaappi, kallistuvat lentoistuimet, himmentyvä lasikatto, tv-monitorit ja mittaristot takapenkkiläisille ja napin painalluksella sulkeutuvat takaovet. Autoa ei ostettu kaupasta, vaan se piti käydä itse tehtaalla tilaamassa.

Mercedes-Maybach
Merkin valmistus päätettiin lopettaa vuonna 2011, ja viimeinen auto valmistui vuonna 2012. Maybach-brändi teki paluun 2014 muodossa Mercedes-Maybach. Ensimmäinen uusi Maybach oli Mercedes-Maybach S 600, joka perustuu Mercedes-Benz S-sarjaan.

Daimler esitteli helmikuussa 2017 Mercedes-Maybach G650 Landauletin, joka on Mercedes-Benz G-sarjan erikoisversio. Auto on koriltaan sekoitus katumaasturia ja landauletia.

Mallit 
 Mercedes-Maybach S 600
 Mercedes-Maybach S 650 Cabriolet
 Mercedes-Maybach G650 Landaulet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Autowiki: Maybach-artikkeli
 Valmistajan kotisivut
 Europaluxury - Prestigious European cars  

Seulonnan keskeiset artikkelit
Lenkkimakkara

Lenkkimakkara on vaalea homogeenisen makkaramassan muodostama ruokamakkara, paksumpi kuin nakki. Se on usein lenkin muotoinen, koska se on aikoinaan kypsennetty vartaaseen pujotettuna. Muoto on antanut makkaralle nimen. Lenkkimakkaraa käytetään enimmäkseen ruoanvalmistukseen palasina, esimerkiksi makkarakastikkeeseen tai makkarakeittoon. Sitä voi myös grillata tai valmistaa uunimakkaraksi, mutta toisin kuin grillimakkaran kuori, lenkkimakkaran kollageeni- tai muovikuori ei ole tarkoitettu syötäväksi. Lenkkimakkaraa voi käyttää myös kylmänä arkisiin voileipiin tai salaattiin.

Lenkki- ja grillimakkaroita tavataan lämmittää hiili-, kaasu- ja sähkögrilleissä. Lenkkimakkaraa valmistetaan usein myös uunissa tai saunan kiukaalla lämmittämällä, jolloin makkara usein kiedotaan folioon. Makkaraa lämmitetään syötäväksi toisinaan myös mikroaaltouunissa tai paloiteltuna paistinpannulla.

Kesäisin makkaroiden grillaaminen grillissä on suosittua. Makkaroita voidaan paistaa nuotiolla tai sisätiloissa takassa. Erityisesti juhannus on Suomessa makkaran sesonkiaikaa.

Katso myös
 Falukorv
 HK Sininen Lenkki
 Suomimakkara

Lähteet

Kirjallisuutta
 Vuorela, Toivo 1961. Die finnischen Würste (Studia Fennica, Revue de linguistique et d'ethnologie finnoises, Tome IXe) Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura

Aiheesta muualla
 Rahola, Jaakko: Makkarasanoja

Makkarat
Suomalainen keittiö