joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Natalija Tobias

Natalija Tobias (, o.s. Sydorenko, s. 22. marraskuuta 1980) on ukrainalainen keskipitkän matkan juoksija, joka on erikoistunut 1 500 metrille.

Vuonna 2004 hän oli viides Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 4.09,03, mutta karsiutui välierissä Ateenan olympialaisissa. Vuonna 2006 hän karsiutui alkuerissä Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta oli seitsemäs Göteborgin EM-kilpailuissa ajalla 4.02,71. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa ajalla 4.09,62 ja yhdeksäs Osakan MM-kilpailuissa ajalla 4.10,56. Hän osallistui Osakassa myös 3 000 metrin esteisiin karsiutuen alkuerissä. Vuonna 2008 hän karsiutui alkuerissä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta voitti pronssia Pekingin olympialaisissa ajalla 4.01,78.

Vuonna 2011 hän teki paluun arvokisoihin Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa karsiutuen 1 500 metrin alkuerissä, mutta sijoittuen 3 000 metrillä kuudenneksi ennätysajallaan 9.02,94. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli alun perin yhdeksäs 1 500 metrillä ajalla 4.08,68. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli alun perin yhdeksäs 3 000 metrillä ajalla 9.00,78.

Kesällä 2012 järjestetyssä Daegun MM-kisojen doping-näytteiden uudelleenanalysoinnissa ilmeni, että Tobias oli käyttänyt synteettistä testosteronia. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. Hänen kilpailusuorituksensa hylättiin takautuvasti 23. elokuuta 2011 alkaen, joten hän menetti muun muassa Daegun MM-kilpailuiden ja Istanbulin MM-hallikilpailuiden sijoitukset.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat
800 m 2.02,31 (Kiova 22.7.2006)
1 000 m 2.38,86 (Zagreb 9.9.2008)
1 500 m 4.01,78 (Peking 23.8.2008)
Maili 4.25,87 (Rieti 7.9.2008)
3 000 m 8.51,32 (Praha 29.6.2003)
5 000 m 15.52,28 (Kiova 3.7.2003)
3 000 m esteet 9.41,14 (Kiova 4.8.2007)

Sisäradat
800 m 2.05,77 (Sumy 24.2.2008)
1 500 m 4.07,26 (Pireus 25.2.2006)
2 000 m 5.48,87 (Leipzig 9.2.2007)
3 000 m 9.02,94 (Pariisi 6.3.2011)
3 000 m esteet 9.45,47 (Sumy 12.2.2007)

Lähteet

Ukrainalaiset keskimatkojen juoksijat
Ukrainalaiset olympiamitalistit
Dopingrikkomuksesta tuomitut ukrainalaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Erkki Karjalainen (muusikko)

Erkki Yrjö Kalevi Karjalainen (29. huhtikuuta 1934 Hirvensalmi – 10. toukokuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen trumpettitaiteilija. Hän oli Ragni Malmsténin puoliso.

Erkki Karjalainen oli Tampereen kaupunginorkesterin jäsen ja äänenjohtaja vuosina 1952−1956. Vuodesta 1957 lähtien hän kuului Radion sinfoniaorkesteriin, jonka äänenjohtajana hän toimi vuoteen 1985 saakka. Vuodesta 1973 lähtien hän työskenteli Sibelius-Akatemian lehtorina. Karjalainen johti myös soitinyhtyeitä, joista tunnetuin oli hänen vuonna 1963 perustamansa Solistiyhtye Imperial. Kaikki yhtyeen jäsenet kuuluivat Radion sinfoniaorkesteriin ja yhtyeen nimi viittasi sen käyttämien soittimien merkkiin.

Lähteet 

Suomalaiset trumpetistit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Iyuno-SDI Group

Iyuno-SDI Group (entisiltä nimiltään Iyuno Media Group, BTI Studios ja Broadcast Text International) on kansainvälinen käännöstoimisto, jonka pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Yritys on Suomessa yksi suurimmista tekstityskäännösten toimittajista ja tekee käännöksiä ja dubbauksia TV-kanaville sekä muille yrityksille. 

Yrityksen paikalliset toimistot sijaitsevat Helsingissä, Amsterdamissa, Budapestissä, Brysselissä, Kööpenhaminassa, Lontoossa, Oslossa, Bergenissä ja Los Angelesissa.

BTI Studios yhdistyi Iyuno Media Groupin kanssa vuonna 2019 ja Iyuno Media Group yhdistyi SDI Median kanssa Iyuno-SDI Groupiksi vuonna 2021.

Sopimukset työntekijäliittojen kanssa
BTI:n toiminta Suomessa laajeni syksyllä 2012, kun se osti MTV Median käännöstoiminnan. Kaupan jälkeen Suomen Journalistiliitto ja Akavan Erityisalat asettivat av-kääntäjien työehtokamppailun tuloksena BTI:n hakusaartoon ja ylityökieltoon marraskuussa 2012. Hakusaarto ja ylityökielto päättyivät 1. toukokuuta 2015, kun osa Suomen AV-alan käännöstoimistoista solmi alan ensimmäisen työehtosopimuksen Journalistiliiton ja Akavan Erityisalojen kanssa.

Ruotsalainen sijoitusyhtiö Valedo oli pitkään konsernin pääomistaja, kunnes syyskuussa 2013 omistus siirtyi yhdysvaltalaiselle sijoitusyhtiölle Carlyle-konsernille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Iyuno-SDI Group:n kotisivut

Ruotsalaiset yritykset
Käännöstoimistot
Tommy Emmanuel

Tommy Emmanuel (s. 31. toukokuuta 1955 Uusi Etelä-Wales) on australialainen kitaristi, joka tunnetaan monimutkaisesta näppäilytyylistään ja hyvin energisestä esiintymisestään.

Elämä 
Emmanuel syntyi Muswellbrookissa, Uudessa Etelä-Walesissa, 1950-luvun puolessa välissä. Hän sai ensimmäisen kitaransa nelivuotiaana. Seitsemänvuotiaana Emmanuel kuuli radiosta Chet Atkinsin soittoa, ja hän on kertonut tuon hetken innoittaneen häntä paljon. Yhdeksänvuotiaana hän olikin jo ammattimuusikko. Tommyn ja hänen veljensä Philin musiikillisten lahjojen innoittamana heidän isänsä perusti yhtyeen, ja melkein kaikki Tommyn aika kului sen kanssa kiertueilla eri puolilla Australiaa, ja koulunkäyntiin jäi vain vähän aikaa.

Isänsä kuoltua 1966 Emmanuel muutti Sydneyyn, jossa hän saavutti kuuluisuutta myös kansallisesti voittaessaan sarjan kykykilpailuja. 1970-luvun lopussa hän soitti rumpuja veljensä yhtyeessä Goldrush ja toimi sessiomuusikkona useilla albumeilla.

Uransa aikana Emmanuel on soittanut monien merkittävien artistien kanssa, esimerkiksi Chet Atkinsin, Eric Claptonin, George Martinin, Air Supplyn, John Denverin, Les Paulin ja Doc Watsonin.

Tammikuussa 2010 Emmanuel huutokauppasi kolme kitaraansa ja lahjoitti tulot Haitin maanjäristyksen katastrofiapuun Unicefille.

Diskografia 
 1979 From Out of Nowhere
 1987 Up From Down Under
 1990 Dare to Be Different 
 1992 Determination 
 1993 The Journey 
 1993 The Journey Continues 
 1995 Initiation 
 1995 Terra Firma
 1995 Classical Gas 
 1996 Midnight Drive 
 1997 Midnight Drive 
 1997 The Day Finger Pickers Took Over The World
 1998 Collaboration 
 2000 Only 
 2001 The Very Best of Tommy Emmanuel 
 2004 Endless Road
 2005 Live One
 2006 Happy Hour
 2006 The Mystery
 2008 Center Stage
 2009 Just Between Frets
 2010 Little by Little

Aiheesta muualla 

 Tommy Emmanuelin kotisivut
 Guitar Tabs of Tommy
 Tommy Emmanuel Suomessa Kitaraklubilla 

Australialaiset kitaristit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Jake ja Blake

Jake ja Blake on argentiinalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin Disney Channelillä vuonna 2010.

Jake ja Blake kertoo kahdesta 16-vuotiaasta pojasta, jotka ovat melkein täsmälleen samannäköiset. Jake Valley on tavallinen nörtti ja matematiikanopettajan virallinen avustaja. Blake Hill on kansainvälinen poptähti ja asuu suuressa kartanossa.

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu 

Argentiinalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
2010-luvun televisiosarjat
Askøyn silta

Askøyn silta on Byfjordenin vuonon ylittävä riippusilta Hordalandin läänissä, Norjassa. Bergenin kaupungin ja Askøyn saaren välinen silta on valmistunut vuonna 1992 ja se avattiin liikenteelle saman vuoden joulukuussa. Silta on 1 057 metriä pitkä, sen pääjänne on 850 metriä ja teräsbetonisten pylonien korkeus vedenpinnasta on 152 metriä. Silta oli tullisiltana vuoden 2006 marraskuuhun asti.

Siltaa alettiin suunnitella 1960-luvulla. Ensimmäisenä ajatuksen toi esille Askøyn kunnanvaltuusto vuonna 1960 ja lopullinen rakennussuunnitelma vahvistettiin kuusi vuotta myöhemmin. Vuonna 1977 Hordalandin lääninvaltuusto hyväksyi siltaprojektin ja joulukuussa 1987 Norjan eduskunta hyväksyi päätöksen äänestyksessään.

Askøyn sillan rakennustyöt aloitettiin 24. huhtikuuta 1989. Liikenne- ja viestintäministeri Kjell Opseth ja tuhathenkinen yleisö olivat todistamassa sillan avausta vuonna 1992. Avaamishetkenään silta oli Pohjoismaiden suurin riippusilta. Nykyään muun muassa ruotsalainen vuonna 1997 avattu Höga kusten -silta on pidempi.

Katso myös 
 Luettelo Norjan silloista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan riippusillat
Bergenin rakennukset ja rakennelmat
Askøy
Bergenin liikenne
Tieliikennesillat
Kai Nurminen -palkinto

Kai Nurminen -palkinto on Suomen Jääkiekkoliiton vuosittain jakama palkinto, joka annetaan sille Mestiksen pelaajalle, joka teki kauden aikana eniten maaleja. Palkinto on myönnetty kaudesta 1987–1988 alkaen ja ensimmäinen palkinnon saaja oli TuTon Jari Hirsimäki. Syksyllä 2010 palkinto nimettiin Kai Nurmisen mukaan.

Yhden kauden maaliennätystä pitää nimissään Vaasan Sportin Håkan Hjerpe 64 maalilla I-divisioonan kaudelta 1976–1977. Mestiksen ajan maaliennätys on SaPKon Kalle Konstilla 37 maalilla kaudelta 2009–2010.

Palkinnon saajat

Lähteet 

Mestispalkinnot
Neven Subotić

Neven Subotić (; s. 10. joulukuuta 1988 Banja Luka, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä. Pisimpään hän on edustanut saman sarjan Borussia Dortmundia. Tammikuusta 2018 kauden 2018–2019 loppuun hän pelasi Ranskassa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Ura

Seurajoukkue 
Subotić syntyi Banja Lukan kaupungissa, josta hänen perheensä muutti Saksaan vuonna 1994. Siellä hän varttui Schömberg-nimisessä kaupungissa ja liittyi 7-vuotiaana paikallisseura TSV Schwarzenbergiin.

1990-luvun lopussa hän muutti perheineen Yhdysvaltoihin, jossa he asettuivat asumaan Salt Lake Cityyn. Yhdysvalloissa Subotić pelasi jalkapalloa Sparta Goldin ja Impact Blackin juniorijoukkueissa.

Kahden vuoden päästä hänen perheensä muutti jälleen, kun asuinpaikaksi vaihtui Bradenton, Florida. Siellä hänen siskonsa pystyi harjoittamaan tennisuraansa Nick Bollettieri Tennis Academyssä. Subotićin pelatessa Yhdysvaltain alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa, pelaaja-agentti Steve Kelly lähestyi häntä ja tarjosi mahdollisuutta pelata Euroopassa. Hän kävi saksalaisseura Mainzin testeissä ja pääsi lopulta seuraan.

Hän teki ensiesiintymisensä Mainzin edustusjoukkueessa kauden 2006–2007 viimeisessä ottelussa Bayern Münchenia vastaan. Seuraavaksi kaudeksi joukkue tippui sarjaporrasta alemmaksi. Subotić onnistui vakiinnuttamaan avauskokoonpanopaikkansa ja pelasi kokonaisuudessa hyvän kauden. Joukkue päästi sarjassa vähiten maaleja (36), mutta se ei kuitenkaan onnistunut tekemään paluuta maan pääsarjaan, jääden kaksi pistettä kolmanneksi sijoittuneesta Kölnistä.

Kesällä 2008 joukkueen päävalmentaja Jürgen Klopp siirtyi Borussia Dortmundin peräsimeen, ja halusi tuoda Subotićin mukanaan. Lopulta 4. kesäkuuta 2008 Subotić solmi viisivuotisen sopimuksen dortmundilaisseuran kanssa. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa epävirallisessa supercupin ottelussa Bayern Münchenia vastaan. Hän jatkoi hyviä otteitaan myös uudessa seurassaan, ja hänet nimettiinkin joulukuussa 2008 alkukauden ideaaliseen ykstoistikkoon.

Kesäkuussa 2009 hän teki vuoteen 2014 ulottuneen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

Maajoukkue 
Subotić teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa 28. maaliskuuta 2009 vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Romaniaa vastaan, kun hän oli loppuvuodesta 2008 ilmoittanut päättäneensä edustaa Serbiaa. Päävalmentaja Radomir Antić oli hyvin tyytyväinen nuorukaisen esityksiin ja vertasi tätä muun muassa entiseen espanjalaispuolustaja Fernando Hierroon. 10. kesäkuuta 2009 hän teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa ottelussa Färsaaria vastaan.

Subotić kuului Antićin valitsemaan 23-henkiseen miehistöön vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Hän pelasi lopputurnauksessa kaksi ottelua, joista toisen avauskokoonpanossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Subotićin virallinen kotisivusto 
 Tilastot Fussballdaten.de-sivustolla

Serbialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Blue Stahli

Blue Stahli on Detroitista, Michiganista kotoisin oleva yhden miehen electronic rock-projekti, jonka perusti multi-instrumentalisti Bret Autrey vuonna 2007.

Diskografia

Albumit 
 Antisleep Vol. 01 (2008, FiXT)
 Blue Stahli (2011, FiXT)
 Antisleep Vol. 02 (2011, FiXT)
 Blue Stahli Instrumentals (2012, FiXT)
 Antisleep Vol. 03 (2012, FiXT)
 The Devil (2014, FiXT)
 Premonitions (2016, FiXT)
 Antisleep Vol. 04 (2017, FiXT)
Quartz (2020)
Copper (2020)
Obsidian (2021)

Singlet ja EP:t 
 Kill Me Every Time (2008, FiXT) 
 Scrape (2008, FiXT)
 ULTRAnumb (2009, FiXT)
 Throw Away (2009, FiXT)
 Anti You (2009, FiXT)
 Antisleep: Undercover
 Corner (2010, FiXT)
 Metamorphosis (2011, FiXT)
 Smackdown (2011, FiXT)
 Never Dance Again (2012, FiXT)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivu 
 FiXT Musicin kotisivu 

Yhdysvaltalaiset alternative metal -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset drum and bass -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Yhdysvaltalaiset industrial metal -yhtyeet
Yhdysvaltalaiset industrial-yhtyeet
Jouni Rinne -palkinto

Jouni Rinne -palkinto  on Suomen Jääkiekkoliiton vuosittain jakama palkinto, joka annetaan sille Mestiksen pelaajalle, joka voitti runkosarjan pistepörssin. Mahdollisessa tasatilanteessa katsotaan järjestyksessä, kummalla on enemmän maaleja, kummalla vähemmän otteluita ja kummalla vähemmän rangaistusminuutteja. Palkinto on myönnetty kaudesta 1992–1993 alkaen ja ensimmäinen palkinnon saaja oli JoKP:n Lubomir Kolnik. Syksyllä 2010 palkinto nimettiin Jouni Rinteen mukaan.

Mestiksen piste-ennätys on TuTon Tero Forsellilla 71 pisteellä (24+47) kaudelta 2006–2007. Mestiksen edeltäjän I-divisioonan piste-ennätys oli Porin Ässien Arto Heiskasen 110 pistettä (58+52) kaudella 1989–1990.

Palkinnon saajat

Lähteet 

Mestispalkinnot
Ukkonuijapistiäinen

Ukkonuijapistiäinen eli koivunuijapistiäinen eli vanhalta nimeltään koivun kalvonuijapistiäinen (Cimbex femoratus) kuuluu sahapistiäisiin. Ukkonuijapistiäinen on väriltään hyvin vaihteleva, paksu ja suurikokoinen pistiäinen ja joskus se on väriltään kokonaan musta, joskus musta-keltainen ja joskus kokonaan keltainen. Tuntosarvet ovat nuijapäiset ja niiden kärki on oranssi, samoin nilkat. Aikuiset pistiäiset liikkuvat alkukesällä voimakkaasti suristen ja ne voivat nakertaa koivun kuoreen rengasmaisia vioituksia. Ukkonuijapistiäisen toukka on vihreä ja sen selässä on tumma pitkittäisviiru. Laji on melko yleinen Suomessa, mutta aikuista pistiäistä ei kovin usein näe luonnossa. Laji ei ole vaarallinen, mutta se voi iholla joutuessa nipistää sen vahvoilla leuoilla. Ukkonuijapistiäisen ravintoa ovat mm. koivun lehdet. Kooltaan se on noin 2,5 cm.

Lähteet 
LuontoPortti

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Ukkonuijapistiäinen (Cimbex femoratus)
Ötökkätieto: Ukkonuijapistiäinen (Cimbex femoratus)
Metla: Koivunkalvonuijapistiäinen (Cimbex femorata)
Metsämaailma: UPM Metsä Metsiemme pistiäisiä, Ukkonuijapistiäinen (Cimbex femoratus)  (pdf)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cimbex femoratus (large birch sawfly) 

Sahapistiäiset
Permin pedagoginen yliopisto

Permin pedagoginen yliopisto () on Venäjällä Permin aluepiirin pääkaupungissa Permissä toimiva valtiollinen korkeakoulu.

Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1919 perustetusta kansanvalistusinstituutista, joka vuonna 1921 muutettiin Permin pedagogiseksi instituutiksi. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1994. Yliopistossa on 13 tiedekuntaa ja 56 oppiainetta. Lysvassa toimii sen filiaali. Opiskelijoita on yli 7000 henkeä.

Aiheesta muualla
 Permin pedagogisen yliopiston sivusto 

Perm
Venäjän yliopistot ja korkeakoulut
Björköbyn kirkko

Björköbyn kirkko on Mustasaaren Björköbyssä sijaitseva kirkko. Se on rakennettu vuonna 1859. Kirkko on saanut nimensä Aleksanteri II:n puolison Marian mukaan. Kirkkoon rakennettiin lehteri 1907 ja urut muutamaa vuotta myöhemmin. Jumalanpalvelukset pidettiin lukutuvassa ennen kuin kylä sai oman kirkon.

Kirkossa on votiivilaiva ja kansanomainen kynttelikkö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mustasaaren suomalainen seurakunta: Björköbyn kirkko

Suomen puukirkot
Mustasaaren rakennukset ja rakennelmat
Pohjanmaan kirkkorakennukset
Kirkko
Suomen 1850-luvulla rakennetut kirkot
Boris Morozov

Boris Ivanovitš Morozov (, 1590–1661) oli venäläinen pajari, joka johti maan hallitusta 1600-luvun puolessavälissä.

Boris Morozov toimi tsaari Aleksei Mihailovitšin kasvattajana. Tämän ensimmäisten hallitusvuosien aikana hän käytännössä johti Venäjän valtiota. Morozovin säätämä korkea suolavero oli syynä Moskovassa kesällä 1648 puhjenneeseen suolakapinaan. Sen seurauksena Aleksei karkotti hänet Belozerskin luostariin, josta hän jo saman vuoden lokakuussa palasi Moskovaan ja maan hallituksen johtoon. Morozov osallistui vuoden 1649 lakikokoelman (Sobornoje uloženije) valmisteluun ja toimi maan hallituksen todellisena johtajana 1650-luvun loppuun saakka. Hän omisti 55 000 maaorjaa sekä lukuisia tehtaita.

Lähteet

Venäläiset henkilöt
Vuonna 1590 syntyneet
Vuonna 1661 kuolleet
Laskuri

Laskuri on laite, jolla voi laskea kappalemääriä. Se voi olla mekaaninen tai elektroninen.

Tekniikka
Digitaalitekniikka
Ankerin silta

Ankerin silta on Oslossa, Norjassa, sijaitseva holvisilta. Ensimmäinen paikalle rakennettu silta oli puinen ja se avattiin liikenteelle vuonna 1874. Silta kuitenkin korvattiin graniittisella sillalla vuonna 1926. Silta ylittää Akerselvan.

Sillalle sijoitettiin vuonna 1937 norjalaisen kuvanveistäjä Dyre Vaan neljä pronssivestosta, jotka esittävät norjalaisia satuhahmoja.

Katso myös 
 Luettelo Norjan silloista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan sillat
Oslon rakennukset ja rakennelmat
Oslon liikenne
Holvisillat
Kivisillat
Tieliikennesillat
Medina (täsmennyssivu)

Medina voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 medina, vanhakaupunki arabien asuttamassa kaupungissa
 Medina (al-Madīna al-munawwara), kaupunki Saudi-Arabiassa, islamin pyhä kaupunki
 Deir El Medina, rauniokylä lähellä Luxoria, Egyptissä
 Medina de Rioseco, kaupunki Kastilian ja Leónin alueella Espanjassa
 Medina Azahara, Madinat al-Zahra, rauniokaupunki Andalusiassa, Espanjassa
 Medina-Sidonia, kaupunki Cádizin maakunnassa, Espanjassa
 Medina, kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa
 Medinan piirikunta, piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa
 Medinan piirikunta, piirikunta Texasissa, Yhdysvalloissa

Henkilöitä 
 Medina, oik. Andrea Fuentealba Valbak (s. 1982), tanskalais-chileläinen dance, R&B ja hip hop -laulaja ja lauluntekijä
 Anabel Medina Garrigues (s. 1982), espanjalainen tennispelaaja
 Anabal Medina (s. 1996), dominikaanilainen pikajuoksija
 Antonio Medina (1919–2003), espanjalainen shakin kansainvälinen mestari
 Danilo Medina (s. 1951), Dominikaanisen tasavallan presidentti
 Ernest Medina (1936–2018), My Lain verilöylyn osanottaja
 Ignacio Francisco Ducasse Medina (s. 1956), chileläinen katolinen piispa
 Jorge Arturo Medina Estévez (s. 1926), chileläinen kardinaali
 José María Medina (1826–1878), Hondurasin presidentti 1864-1872
 José Miguel Medina (1916–1990), argentiinalainen katolinen piispa
 Leonidas Medina (1854–1953), kolumbialainen katolinen arkkipiispa
 Lina Medina (s. 1933), perulainen maailman nuorin äiti
 Luis Medina Cantalejo (s. 1964), espanjalainen jalkapalloerotuomari
 Manuel Medina Ortega (s. 1935), espanjalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
 Miguel Caviedes Medina (s. 1930), chileläinen katolinen piispa
 Patricia Medina (1920–2012), brittiläinen näyttelijä
 Ramón Medina Bello (s. 1966), argentiinalainen jalkapalloilija
 Rogelio Esquivel Medina (s. 1940), meksikolainen katolinen piispa.
Allan Winge

Eric Allan Winge (27. kesäkuuta 1891 Lovö – 7. syyskuuta 1975 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas.

Allan Winge koulutti itsensä upseeriksi Ruotsin armeijassa, ja tuli kuulumaan Dalregementetin upseeristoon. Suomen vapaussodan aikana hän oli Pohjois-Hämeen 3. pataljoonan päällikkö, ja osallistui taisteluihin Kuhmoisissa, Länkipohjassa, Eräjärvellä, Orivedellä, Vääksyssä, Kangasalla, Lempäälässä ja Tampereella. Hän yleni majuriksi Suomen armeijassa. Hämeenlinnan valtauksen jälkeen hänestä tuli Ruotsalaisen prikaatin päällikkö 22. huhtikuuta 1918. Hän oli prikaatin viimeinen päällikkö. Tässä virassa hän osallistui Valkeakosken valtaukseen. Elokuussa hän siirtyi Ruotsin armeijaan luutnanttina.

Toisen maailmansodan aikana hän otti osaa ruotsalaisten värväämiseen Suomen puolelle Neuvostoliittoa vastaan.

Lähteet 
 Dalregementets personhistoria 1900–1949, 4 (1995)
 Ylikangas, Heikki, Vägen till Tammerfors (1995)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 "Militärbron" rakentaja
 Finlands sak, Winge värvääjänä
 Kristineberg
 Fågelbron kartanon omistaja

Ruotsalaiset sotilaat
Suomen sisällissodan ruotsalaiset
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Konalan ala-aste

Konalan ala-aste on peruskoulu, jonka päätilat ovat sijainneet Helsingin Konalassa Riihipellonkujalla. Koulu on peruskorjattavana vuosina 2019–2020, jolloin opetusta annetaan väistötiloissa Hilatiellä.

Historia
Riihipellonkuja 2:n koulurakennus vihittiin käyttöön keväällä 1981, ja Hilatie 1:n koulurakennus vihittiin käyttöön 20.9.1990.  Hilatien koulu suljettiin 24. huhtikuuta 2012 kosteus- ja homevaurioiden vuoksi. Rakennus purettiin keväällä 2019. Hilatielle rakennettiin uudet väistötilat, joissa alakoulu ja päiväkoti toimi esimerkiksi vuonna 2020. Koulun peruskorjaus valmistui vuonna 2021, mutta 1. ja 2. luokka jäivät vielä väistötiloihin.

Konalan ala-asteen ensimmäinen rehtori oli Anita Seppälä. Nykyinen rehtori on Pauliina Timonen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Konalan ala-asteen kotisivut
Konalan ala-asteesta kaupunginosat.netissä.

Helsingin peruskoulut
Konala
Kierinki

Kierinki on Aapa-Lapin seudun vanha maatalouskylä Sodankylässä. Pinta-alaa kylällä on noin 800 hehtaaria. Kylä on maisemallisesti yhtenäinen ja sopusointuinen kokonaisuus. Maatalous on kylän pääelinkeino, ja poronhoito onkin merkittävä sivuansioiden lähde. Kieringin kylä poikkeaa tavanomaisista Lapin kylistä rakennustyyliltään. Tilojen päärakennukset ovat kookkaita ja kauniisti koristeltuja. Rakennukset ovat vuorattuja ja useimmiten vaaleiksi maalattuja. Ikkunat ovat moniruutuisia, tosin monissa taloissa ne on muutettu yksi- tai kaksijakoisiksi. Kieringissä on myös toiminut peruskoulu ja baari, jotka ovat jo sittemmin loppuneet. Kylässä on toiminnassa oleva kauppa, joka toimii myös baarina ja kaupalla on myös bensa-asema.

Kierinki on myös kulttuurilomakohde. Pääosa asutuksesta ja viljelysmaista sijoittuu Riipijoen varrella sijaitsevan kummun rinteille. Kylän tapahtumat kokoavat väkeä kautta Lapin kesäisille Teatterifestivaaleille tai Maalaismarkkinoille. Kylän palveluihin kuuluu kyläkauppa, taksipalvelut, majoitusta lomaosakkeissa, tilausravintola, ohjelmapalveluita ja kulttuuria, kaikki kauniissa maalaismiljöössä.

Lähteet 
Kierinki Valtion Ympäristöhallinnon sivuilla
Kieringin kylän kotisivut

Kirjallisuutta
Kumpula, Kaarina: Kertomuksia Kieringistä. Omakustanne, 2000. ISBN 952-91-2088-5.

Sodankylän kylät
Fortunate Son

Fortunate Son on yhdysvaltalaisen Creedence Clearwater Revival -yhtyeen kappale marraskuussa 1969 julkaistulta albumilta Willy and the Poor Boys. Singlenä se oli julkaistu jo saman vuoden syyskuussa kappaleen ”Down on the Corner” kanssa. Tyylillisesti ”Fortunate Son” on suoraviivainen rock-kappale ja se sijoittui Yhdysvaltain Billboard-listalla sijalle 14. Australiassa sijoitus oli toinen, tosin sijoitus laskettiin yhdessä singlen toisen puolen ”Down on the Corner” kanssa.

Sanoitus
Yhtyeen laulaja-kitaristi John Fogerty kirjoitti kappaleen noin 20 minuutissa. Hän kirjoitti kappaleen sanoituksen protestiksi sille seikalle, että Vietnamin sotaan lähetettävistä amerikkalaisjoukoista suuri osa oli työväenluokkaisesta taustasta, samalla kun rikkaiden ja poliittikkojen jälkikasvut, tässä tilanteessa onnenpojat, näyttivät usein asemansa vuoksi välttävän palvelukseenastumisen.

CCR pääsi esittämään kappaleen Ed Sullivan Show -televisiohjelmaan, koska tuottajat eivät tajunneet sen olevan protestilaulu.

Muita versioita
Cover-version kappaleesta ovat tehneet muun muassa U2, Bruce Springsteen, Kid Rock ja Clutch. Suomeksi kappaleen esitti nimellä ”Onnenpoika” Kari Peitsamo Revival CCR-käännöksiä sisältävällä albumillaan Jokivarren jytäorkesteri (1982).

Lähteet 

Creedence Clearwater Revivalin kappaleet
Vuoden 1969 kappaleet
Protestilaulut
Sodanvastaiset laulut
Pursimiehen pilli

Pursimiehen pilli eli puosunpilli on metallinen pilli, jota käytetään merellä erityistarkoituksiin.  Sitä kannetaan kaulaketjussa tai erityisessä kaulapunoksessa. 

Purjelaivoilla pilliä käytettiin merkinantoon: sen ääni kantautui melunkin läpi kauas ja oli siis erittäin toimiva. Siitä tuli jo varsin varhaisessa vaiheessa pursimiehen tunnus ja työkalu. Samoin jo varhain pursimiehen pillistä tuli kunnianosoituksen väline, pilleillä säestettiin laivastojen eri seremonioita.

Aiheesta muualla 

 Pursimiespillin historiaa. 
 Pursimiespillin käyttöopas 
 Pursimiespillin käyttöopas  

Puhallinsoittimet
Alp Grüm

Alp Grüm on rautatieasema Graubündenin kantonissa, itäisessä Sveitsissä Berninasolan eteläpuolella, 2 091 metrin korkeudessa. Asema sijaitsee Poschiavon kunnassa, Rhätische Bahnin rataverkossa, Berninan rautatien varrella, Ospizio Berninan ja Poschiavon asemien välillä. Asemarakennuksessa on odotushuone, ravintola ja hotelli. Asemalle ei ole tieyhteyttä.

Lähteet 
 Eisenbahnatlas Schweiz. Verlag Schweers + Wall GmbH 2004. ISBN 3-89494-122-7
 Rhätischen Bahnin kotisivut

Aiheesta muualla 

 Alp Grümin asemahotellin sivut
 Aseman esittely matkailusivuilla
 Sveitsin julkisen liikenteen aikataulu nro 950
 Vanhoja postikorttikuvia Alp Grümistä

Poschiavo
Sveitsin rautatieliikennepaikat
Dennis Christopher

Dennis Christopher (syntyjään Dennis Carrelli, s. 2. joulukuuta 1955 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hänen tunnetuimpia roolejaan on ollut Fillarijengi (Breaking Away, 1979). Lisäksi hän on näytellyt tieteiselokuvissa. Hän on esiintynyt 40 elokuvassa ja TV-elokuvassa vuodesta 1975. Hän on myös näytellyt Stephen Kingin teokseen perustuvassa minisarjassa Se, jossa hän näytteli Eddie Kaspbrakia.

Christopher tunnetaan myös Star Trek -sarjoista.

Osittainen filmografia 
 Mitkä häät! (A Wedding, 1978) – Hughie Brenner
 Fillarijengi (Breaking Away, 1979) – Dave Stohler
 Kun valot sammuvat (Fade to Black, 1980) – Eric Binford
 Uhka avaruudesta (The Falling, 1985)
 Jake Speed (1986)
 Stephen Kingin Se (It, 1990) – Eddie Kaspbrak
 Tahto tappaa (Willing to Kill: The Texas Cheerleader Story, 1992) – Randy
 Kuolettava hyökkäys (Deadly Invasion: The Killer Bee Nightmare, 1995)
 Silencers (The Silencers, 1996)

Aiheesta muualla 
 
 
Dennis Christopher Memory Alphassa (Star Trek wiki) 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Riku Rikas

Riku Rikas on vuonna 1994 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuvan pääosassa on Macaulay Culkin.

Juoni 
Elokuva kertoo pojasta nimeltä Riku, jonka vanhemmat ovat todella rikkaita. Rikulla on kaikkea, mistä muut lapset voivat vain uneksia, mutta hän kaipaa silti ystäviä elämäänsä. Riku on kiinnostunut baseballista ja yrittää tutustua muihin lapsiin, jotka pelaavat sitä. Rikulla on aluksi vaikeuksia, mutta myöhemmin välit alkavat lämmetä lasten välillä.
Rikun vanhemmat lähtevät matkalle, ja sillä välin hänen isänsä työntekijä Van Dough havittelee Rikkaitten perheen omaisuutta. Van Dough on järjestänyt heidän koneeseensa pommin ja kone räjähtää, mutta Rikkaat pelastuvat. He pelastavat lentokoneen ruhosta itselleen täytettävän pelastusveneen ja kelluvat sillä.
Kotona Riku suree vanhempiaan, mutta hänellä on silti tunne, että he ovat elossa. Hänen hovimestarinsa Cadbury hoitaa häntä ja yhdessä hänen kanssaan he huolehtivat isänsä firmasta. Cadbury juonitaan putkaan, mutta pääsee pakenemaan Rikun ja tohtori Älypään avulla.
Van Dough on asentanut Rikun kotiin turvakamerat ja erottanut kaikki työntekijät, korvaten heidät omilla alaisillaan. Riku yrittää saada hänen ja isänsä yhteydenpitovälineen, "isilinjan", kuntoon, mutta Van Dough onnistuu estämään sen. Riku ja hänen ystävänsä yrittävät saada isilinjan kuntoon, jotta hän löytäisi vanhempansa. Hän löytää heidät, koska he sattuvat olemaan samalla hetkellä Rikun sängyssä heidät vanginneen Van Doughin kanssa. Van Dough lähtee Rikun vanhempien kanssa heidän holviinsa, koska luulee heidän omaisuutensa olevan siellä. Samalla hän järjestää Rikun ja tämän ystävät Älypään keksimään laitteeseen joka muuttaa kaikki siihen syötetyt esineet keilapalloiksi. Älypää ehtii juuri ja juuri pelastamaan heidät ja Riku lähtee pelastamaan vanhempiansa. Hän saa heidät pelastettua ja Van Dough pidätetään. Riku sai vanhempansa takaisin sekä haluamiaan ystäviä, joiden kanssa voi pelata baseballia.

Rooleissa 

Vuoden 1994 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Donald Petrien ohjaamat elokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset perhe-elokuvat
Fortuna (täsmennyssivu)

Fortuna tarkoittaa seuraavia:

Fortuna, jumalatar roomalaisessa mytologiassa
19 Fortuna, asteroidi
Fortuna, lautapeli
”O Fortuna”, Carmina Burana -kokoelmaan sisältyvä runo ja Carl Orffin siitä säveltämä laulu
Fortuna Extraliga, Tšekin salibandyn korkein sarjataso
urheiluseuroja:
 Fortuna Düsseldorf, saksalainen jalkapalloseura
 Fortuna Hjørring, tanskalainen jalkapalloseura
 Fortuna Sittard, alankomaalainen jalkapalloseura
 Oriveden Fortuna, suomalainen jääkiekkoseura
Costa Fortuna, Costa Cruises'in risteilyalus
Fortuna-kortteli, liikekortteli Turussa
M/S Fortuna, vuonna 1987 uponnut suomalainen rahtilaiva
Fortuna, seuraavien henkilöiden sukunimi:
Diego Fortuna (s. 1968), italialainen kiekonheittäjä
Wojciech Fortuna (s. 1952), puolalainen mäkihyppääjä

Katso myös
Fortune
Nousunopeus

Lentomekaniikassa nousunopeus (RoC, rate of climb) on pystynopeus, jolla lentokoneen lentokorkeus kasvaa. Monissa maissa se ilmaistaan lentämisessa yksiköissä jalkaa minuutissa (ft/min), lentokoneen suunnitellussa käytetään nykyään yleensä SI-yksiköitä. Lentokoneessa tätä mittaa variometri (VSI, vertical speed indicator).

Vastaava mutta vähemmän käytetty termi on olemassa myös lentokorkeuden vähemiselle, mutta se ei ole yhtälailla kriittinen lentokoneen suorituskyvyn mittari kuin nousunopeus.

Lentokoneella on kaksi lentonopeutta, jolla saavutetaan optimaalinen nousu. Niistä käytetään termejä Vx ja Vy. Nopeudella Vx saavutetaan suurin nousukulma. Sitä käytetään lentoonnousussa lyhyiltä kentiltä, joiden nousulinjalla on esteitä, jotka pitää ylittää. Suihkumoottorilla varustetulle lentokoneelle tämä on miminivastusta vastaava lentonopeus. Nopeudella Vy saatutetaan suurin nousunopeus Nopeus Vx on aina pienempi kuin Vy. Vx kasvaa lentokorkeuden mukana, Vy pienenee lentokorkeuden kasvaessa. Lakikorkeudessa nämä ovat yhtä suuria. 

Nousunopeuden vallitseva maailmanennätys kuuluu venäläiselle MiG-29-hävittäjälentokoneelle, jolle se on suurimmillaan merenpinnan tasolla 330 m/s (65,000 ft/min) (1188 km/h). Koneen keskimääräinen nousunopeus merenpinnalta 6 km korkeuteen on 109 m/s (392 km/h)

Lähteet

Aerodynamiikka
Manitou (henkiolento)

Manitou on jonkin fyysisen henki tai sielu monien Pohjois-Amerikan algonkinkansojen perinteessä. Manitou on kaikissa ja kaikessa. Manitou kuvaa myös luonnon harmonista tasapainoa, joka on hyvin verrattavissa aasialaiseen elämänvoimaan eli qi-käsitteeseen.

Yksinkertaisemmassa asiayhteydessä manitou voi viitata myös "henkiolentoon" eli yliluonnolliseen voimaan. Tämä henki (Manitou) on fyysisesti läsnä ja kosketeltava henkilö sekä käsite. Jokaisella asialla (ihmisellä, eläimellä, kasvilla, hyönteisellä, pikkukivellä, hiekanjyvällä ja jopa koneilla) on oma manitounsa. Myös cree- ja ojibwe-kielet käyttävät termiä henkien yleisnimityksenä. Samaa esiintyy myös Kanadan aboriginaalien kulttuurissa

Termi oli jo laajalti levinnyt käsite ennen kuin eurooppalaiset saapuivat nykyiseen Pohjois-Amerikkaan. Vuonna 1585, kun Thomas Harriot dokumentoi ensimmäisenä Algonkin kielen Roanoke (Pamlico) -sanastoa, hän tulkitsi sanan mantóac merkityksen "Jumaliksi" (sana monikossa). Samankaltaisia termejä  havaittiin lähes kaikilla Algonkin-kielillä. 

Shamanistisissa perinteissä sana manitous (tai manidoog tai manidoowag) on liitetty ihmisen toimiin saada jollekin haluttu vaikutus, kuten kasvi-manitous edesauttamaan paranemista tai puhveli-manitou paremman metsästysonnen saamiseksi. Anishinaabegien perinteessä manidoowag on yksi tapa päästä Suureen Yhteyteen. Manitou kytkeytyi paljolti erilaisiin asioihin joista alettiin vähitellen käyttää pelkistetympiä termejä. Vastaavanlaisia termejä käyttävät Anishinaabegit, joilla on oma manidoowish pienille eläimille, sekä manidoowag ja manidoons on hyönteisille; kaikkien näiden termien yhteinen merkitys on "pikku henki". Joissakin Algonkin-kielissä, kuten Iynu (Montagnais) sanalla manituw on alun perin tarkoitettu "vedenalaisia olentoja, joille metsästäjät tarjoavat tupakkaa rauhoittaakseen niitä matkatessaan näiden olentojen alueen läpi".

Manitou liittyy myös Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden tapaan käyttää hikimajaa. Uskomuksen mukaan hikimajan manitou asui kiukaan kivissä ja tuli kivistä ulos  löylyä heitettäessä. Manitou tulee asumuksestaan höyryn mukana ja asettuu kylpijän sisään. Se liikkuu kylpijän kehossa ja ajaa ulos kaiken, mikä aiheuttaa kipua. Ennen kuin manitou palaa kiukaaseen, se jättää jotain omasta luonnostaan kylpijään. Tämän takia uskomuksen mukaan olo tuntuu paremmalta hikimajassa olon jälkeen.

Lähteet 

Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri
Algonkin-kansat
Mytologia
Pelota kesäolympialaisissa 1924

Vuonna 1924 kesäolympialaisissa pelota järjestettiin näytöslajina Boulogne-Billancourtssa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun pelota oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Ainoastaan espanjalaisia ja ranskalaisia osallistui pelotaan. Laji oli ainoastaan miehille.

Tapahtumat 

Eskupilota

  Iceta, Ledesma, Gastesi – 45 pistettä
  – 26 pistettä

Paleta

  Adarraga, Cantolla – 40 pistettä
  Etcheberryn veljekset – 26 pistettä

Zesta punta

  Sagrana, Garate, Santamaría – 60 pistettä
  Camino, Harizpe, Magescas – 52 pistettä.

1924
Kesäolympialaiset 1924
Ilpo Saunio

Ilpo Juhani Saunio (1. huhtikuuta 1939 Tyrväntö – 30. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen pianisti, musiikkitoimittaja ja musiikintutkija, koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Hän oli merkittävä suomalaisen työväenmusiikin tutkija.

Ilpo Saunio opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1959–1965 sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa vuosina 1959–1960 ja Kölnin yliopistossa 1960–1961. Hän toimi [[Kansan Uutiset|Kansan Uutisten]] musiikkikriitikkona vuosina 1965−1982.

Saunio osallistui keväällä 1967 yhdessä Markku Lahtelan, Kalevi Seilosen ja Tauno Tuomivaaran kanssa rauhanjärjestö Sadankomitean Helsingissä järjestämään, varusmiespalveluksesta kieltäytyneitä tukeneeseen mielenosoitukseen, jonka päätteeksi nelikko poltti julkisesti sotilaspassinsa. Teko herätti laajaa paheksuntaa, ja miehet tuomittiin sakkoihin. 

Saunio teki Yleisradioon 1970-luvulla laajoja etnomusikologisia ohjelmasarjoja mm. jazzin ja Latinalaisen Amerikan musiikin historiasta. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1979 Työväenmusiikki-instituutti (vuodesta 1991 Maailman musiikin keskus, ), jonka johtajana hän toimi vuoteen 1989. Laitoksen toiminta on 1980-luvun lopulta lähtien painottunut maailmanmusiikin tutkimukseen, ja Saunio teki kenttätöitä Saksassa ja Kuubassa sekä Aasian ja Afrikan maissa.

Sauniolle myönnettiin valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1971.

Julkaisuja 
 
 
 
 
 
 
 Saunio, Ilpo: Etiopian musiikki, Musiikin Suunta 4/1986, 152 s.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
 Vuosisatamme kronikka. Jyväskylä: Gummerus, 1987.

Suomalaiset pianistit
Suomalaiset muusikot
Musiikkitoimittajat
Suomalaiset musiikkitieteilijät
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Handelsblatt

Handelsblatt on saksalainen sanomalehti. Se on suurin saksan kielellä ilmestyvä talous- ja finanssilehti ja sitä julkaisee düsseldorfilainen Verlagsgruppe Handelsblatt, Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinckin tytäryhtiö. Lehden päätoimittajia ovat Gabor Steingart ja Bernd Ziesemer. Handelsblattin ensimmäinen numero ilmestyi 16. toukokuuta vuonna 1946. 

Vuonna 1970 Handelsblattiin liitettiin kilpaileva talouslehti Industriekurier. Vuodesta 1999 lehti on ollut yhteistyössä yhdysvaltalaisen kustantajan Dow Jones & Companyn kanssa. Handelsblattilla on maailmanlaajuisesti noin 200 toimittajaa ja kirjeenvaihtajaa. Se on Saksan siteeratuin talousmedia ja ilmestyy maanantaista perjantaihin. Lehti siirtyi marraskuussa 2009 tabloid-formaattiin.

Aiheesta muualla 
 Viralliset Internet-sivut

Saksalaiset sanomalehdet
Talouslehdet
Düsseldorf
Pelota kesäolympialaisissa 1968

Vuonna 1968 kesäolympialaisissa pelota järjestettiin näytöslajina Méxicossa. Tämä oli toinen kerta kun pelota oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Laji järjestettiin ainoastaan miehille. Tapahtumia oli viisi. Vaikka pelotasta jaettiin mitalit, ne eivät olleet virallisia olympiamitaleja.

Tapahtumat

1968
Kesäolympialaiset 1968
Stern

Stern voi viitata ainakin seuraaviin:

 Der Stern, Emmanuel Chabrierin ooppera.
 Stern, saksalainen aikakauslehti.
 Sternin raportti ilmastonmuutoksen talousvaikutuksista.

Henkilöt 
 Adolf Stern (1835–1907), saksalainen kirjallisuushistorioitsija ja kirjailija
 Bill Stern (1907–1971), yhdysvaltalainen radioselostaja.
 Daniel Stern, oik. Marie d'Agoult (1805–1876), ranskalainen kirjailija
 Daniel Stern (1928–2007), yhdysvaltalainen kirjailija
 Daniel Stern (1934–2012), yhdysvaltalainen psykoanalyytikko
 Daniel Stern (s. 1957), yhdysvaltalainen näyttelijä
 David Stern (1942–2020), yhdysvaltalainen koripallojohtaja ja juristi
 Grigori Štern (1900–1941), neuvostoliittolainen kenraalieversti
 Hans D. Stern (1928–1990), ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija
 Howard Stern (s. 1954), yhdysvaltalainen mediapersoona
 Isaac Stern (1920–2001), yhdysvaltalainen viulisti
 Nicholas Stern (s. 1946), yhdysvaltalainen ekonomisti
 Otto Stern (1888–1969), saksalainen fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
 Alan Stern (s. 1975), yhdysvaltalainen ilmailu- ja avaruustekniikan insinööri ja planeettatutkija
 Stern John (s. 1976), trinidadtobagolainen jalkapalloilija.
Gabe Newell

Gabe Logan Newell (s. 3. marraskuuta 1962) on videopeleihin erikoistuneen Valve Corporationin perustajajäsen ja toimitusjohtaja. Hänet tunnetaan lempinimellä Gaben.

Ura
Newell opiskeli Harvardin yliopistossa, mutta jätti sen kesken, ja siirtyi Microsoftille. Newell ja Mike Harrington lähtivät Microsoftilta ja perustivat Valve Softwaren yhdessä kesällä 1996. 

Maaliskuussa 2012 Forbes arvioi Newellin netto-omaisuudeksi 1,5 miljardia dollaria ja syyskuussa 2017 jo 5,5 miljardia dollaria.

Newell on saanut BAFTAn Fellowshipin tunnustuksena työstään.

Yksityiselämä  
Newell oli naimisissa Lisa Newellin kanssa. Heillä on kaksi poikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Gabe Newellin Steam-profiili (yksityinen)

Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1962 syntyneet
Seulonnan keskeiset artikkelit
P. J. Soles

Pamela Jayne ”P. J.” Soles (s. 17. heinäkuuta 1950) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan rooleistaan elokuvissa Halloween – naamioiden yö (1978) ja Carrie (1976).

Nuoruus

Pamela Jayne Hardon syntyi Frankfurtissa, Saksassa. yhdysvaltalainen äitinsä New Jerseystä ja hänen hollantilainen isänsä myös. Kaiken aikaa, hänen isänsä työskenteli kansainvälisesti vakuutusyhtiössä ja perhe muutti kaiken aikaa maailmalle. Soles asui Casablancassa, Marokossa, ja Maracaibossa, Venezuelassa, missä hän opiskeli puhumaan sujuvasti espanjaa, ja sitten Brysselissä, Belgiassa, jossa hän meni lukioon kansainväliseen kouluun. Kun hän oli orja kalliojyrkänteellä lukiossa, hän halusi tulla ensiksi naislähettiläiseksi Neuvostoliiton unioniksi. Tämän uran päämäärä muuttui, kun hän vieraili näyttelijä studiolla New Yorkissa.

Aikuisikä

Hän oli naimisissa J. Steven Solesin kanssa hänen asuttuaan vuoden New Yorkissa. Mutta sitten he muuttivat Los Angelesiin työskentelemään TV:ssä ja elokuvissa. Hän ja Soles erosivat, mutta hän päätti säilyttää miehensä nimen, eli P.J. Soles. Hän oli myöhemmin naimisissa näyttelijä Dennis Quaidin kanssa vuodesta 1978 vuoteen 1983. Hänen kolmas avioliittonsa oli Skip Holmin kanssa, joka oli stuntti ohjaaja elokuvassa The Right Stuff (1983). Heillä on poika nimeltä Skye (s. 1983) ja tytär nimeltä Ashley (s. 1988). Hän ja Holm erosivat vuonna 1998.

Filmografia

 Blood Bath (1976)
 Carrie (1976)
 Poika muovikuplassa (The Boy in the Plastic Bubble, 1976)
 The Possessed (1977)
 Aamunkajon tuolla puolen (Alexander: The Other Side of Dawn, 1977)
 Our Winning Season (1978)
 Zuma Beach (1978)
 Halloween – naamioiden yö (Halloween, 1978)
 Entiset poikaystävät (Old Boyfriends, 1979)
 Fillarijengi (Breaking Away, 1979)
 Rock ’n’ Roll High School (1979)
 Soggy Bottom, USA (1980)
 Tyttö joka kävi intin (Private Benjamin, 1980)
 Natsat (Stripes, 1981)
 The Awakening of Cassie (1982)
 Sawyer and Finn (1983)
 The Other Woman (1983)
 Innocent Prey (1984)
 Listen to the City (1984)
 Kauhua katsomossa (Terror in the Aisles, 1984)
 Sweet Dreams (1985)
 Saigon Commandos (1987)
 B.O.R.N. (1988)
 Alienator (1989)
 Soldier's Fortune (1992)
 Ravista, rämistä ja rokkaa! (Shake, Rattle and Rock!, 1994)
 The Power Within (1995)
 Out There (1995)
 Little Bigfoot (1997)
 Setä Sam (Uncle Sam, 1997)
 Jawbreaker – makea kuolema (Jawbreaker, 1999)
 Mirror, Mirror IV: Reflection (2000)
 Blast – legenda Johnny McFalesta (Blast, 2000)
 Kept (2001)
 Pee Stains and Other Disasters (2005)
 The Devil's Rejects (2005)
 Murder on the Yellow Brick Road (2005)
 Death by Engagement (2005)
 Dead Calling (2006)
 The Tooth Fairy (2006)
 No Place Like Home (2006)
 Mil Mascaras vs. the Aztec Mummy  (2007)
 The Kentucky Fried Horror Show (2008) (pre-production)
 Bind (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Taye Taiwo

Taye Ismaila Taiwo (s. 16. huhtikuuta 1985 Lagos, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja. Taiwo edustaa kaudella 2022 Suomen Kakkosessa pelaavaa Salon Palloilijoita.

Seurajoukkueura 
Taiwo siirtyi vuonna 2005 nigerialaisesta Lobi Starsista Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaan Marseilleen. Kauden 2004–2005 aikana hän ehti pelata seurassa vain neljä sarjaottelua, mutta seuraavien kuuden kauden ajan kuului joukkueen runkopelaajiin niiden aikana yhteensä 187 sarjaottelua. Maalinteossa Taiwo onnistui Ranskan pääsarjassa 17 kertaa. Kaudella 2009–2010 Marseille voitti sarjan mestaruuden.

Kaudeksi 2011–2012 Taiwo siirtyi Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaan Milaniin, jossa hän kuitenkin pelasi vain neljä sarjaottelua. Suurimman osan Milan-ajastaan Taiwo oli lainattuna muualle – hän pelasi kevätkaudella 2012 Englannin Valioliigassa 15 ottelua Queens Park Rangersissa ja kaudella 2012–2013 Ukrainan valioliigassa 20 ottelua edustaen Dynamo Kiovaa. Kaudeksi 2013–2014 Taiwo siirtyi Turkin Superliigassa pelaavaan Bursasporiin, jossa pelasi kauden aikana 27 sarjaottelua. Kauden 2014–2015 Taiwo oli pelaamatta.

Elokuussa 2015 Taiwo siirtyi Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa pelaavaan HJK:hon loppukauden kattavalla sopimuksella, jossa on optio myös kaudesta 2016. Taiwo pelasi myös optiokauden HJK:ssa. Kahden kauden aikaan HJK:ssa pelatessaan Taiwo voitti Veikkausliigan pronssia (2015) ja hopeaa (2016).

30. tammikuuta 2017 Taiwo siirtyi Sveitsin Superliigassa pelanneeseen Lausanneen loppukauden kestävällä sopimuksella. Taiwo pelasi Sveitsin liigassa 13 ottelua ja Lausanne sijoittui kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi.

9. elokuuta 2017 Taiwo siirtyi Ruotsin pääsarjassa, Allsvenskanissa, pelanneeseen AFC Eskilstunaan loppukauden ajaksi. Taiwo pelasi Askilstunassa lopulta yhdeksän ottelua.

7. maaliskuuta 2018 Rovaniemen Palloseura uutisoi seuran tehneen yksivuotisen sopimuksen Taiwon kanssa.

Maajoukkueura 
Taiwo pelasi Nigerian maajoukkueessa 53 A-maaottelua ja teki viisi maalia vuosina 2004–2012. Hän edusti Nigeriaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006, 2008 ja 2010 sekä MM-kilpailuissa 2010. Taiwo saavutti AM-pronssia vuosina 2006 ja 2010.

Saavutukset 
 Päivitetty 28. elokuuta 2015.

Marseille
 Ligue 1: 2009–2010
 Ranskan liigacup: 2009–2010, 2010–2011
 Trophée des Champions: 2010

Milan
 Italian supercup: 2011

Nigerian maajoukkue
 Afrikan-mestaruuskilpailut: pronssia 2006, pronssia 2010

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taiwon tilastot LFP.fr-sivustolla

Nigerialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Junior

Junior tai Júnior voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:

 Junior, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1994
 Junior, Röyksoppin musiikkialbumi vuodelta 2009
 Junior, Kaki Kingin musiikkialbumi vuodelta 2010 
 Leovegildo Lins da Gama Júnior (s. 1954), brasilialainen jalkapalloilija
 Jenílson Ângelo de Souza (s. 1973), brasilialainen jalkapalloilija
 Carlos de Jésus Junior (s. 1977), brasilialainen jalkapalloilija
 Corporación Popular Deportiva Junior, kolumbialainen jalkapalloseura
 Alfa Romeo Junior Z, urheiluautomalli
 Nissan Junior, lava-automalli.

eo:Junioro
Juan Guillermo Castillo

Juan Guillermo Castillo Iriart (s. 17. huhtikuuta 1978 Durazno, Uruguay) on uruguaylainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä kolumbialaista Deportivo Calia.

Ura 
Castillo siirtyi tammikuussa 2008 kaksivuotisella sopimuksella brasilialaiseen Botafogoon. Loukattuaan polvensa hän menetti yli puolet kaudesta 2008 ja palasi takaisin vasta seuraavan kauden alussa 24. toukokuuta 2009. Samalla viikolla hän sai myös kutsun Uruguayn maajoukkueeseen vuoden 2010 MM-karsintaotteluihin Brasiliaa ja Venezuelaa vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tilastot National Football Teamsin sivustolla

Uruguaylaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Pelota kesäolympialaisissa 1992

Vuonna 1992 kesäolympialaisissa pelota järjestettiin näytöslajina 25. heinäkuuta – 5. elokuuta 1992 La Vall d'Hebronissa. Tämä oli kolmas ja toistaiseksi viimeinen kerta kun pelota oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Tapahtumia oli kymmenen. Vaikka pelotasta jaettiin mitalit, ne eivät olleet virallisia olympiamitaleja.

Tapahtumat 

1992
Kesäolympialaiset 1992
Skeptics Apocalypse

Skeptics Apocalypse on speed metal -yhtye Agent Steelin vuonna 1985 julkaistu debyyttialbumi, jonka julkaisi Combat Records. Century Media julkaisi albumin uudelleen vuonna 1999 kahden bonuskappaleen kanssa.

Kappaleet

Vuoden 1999 painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 
 John Cyriis – laulu
 Juan Garcia – kitara
 Kurt Kilfelt – kitara
 George Robb – basso
 Chuck Profus – rummut

Vuoden 1985 esikoisalbumit
Agent Steelin albumit
Mad Locust Rising

Mad Locust Rising on speed metal -yhtye Agent Steelin vuonna 1986 julkaistu EP-levy. Levyn julkaisivat Combat Records Yhdysvalloissa sekä Music for Nations Euroopassa. Century Media julkaisi albumin uudelleen vuonna 1999.

Kappaleet

Kokoonpano 
 John Cyriis – laulu
 Juan Garcia – kitara
 Bernie Versailles – kitara
 George Robb – basso
 Chuck Profus – rummut

Vuoden 1986 EP:t
Agent Steelin albumit
Hietatokot

Hietatokot (Pomatoschistus) on tokkojen suku, johon kuuluvat seuraavat lajit:
 Pomatoschistus bathi Miller, 1982
 Pomatoschistus canestrinii – Venetsiantokko (Ninni, 1883)
 Pomatoschistus knerii (Steindachner, 1861)
 Pomatoschistus lozanoi (de Buen, 1923)
 Pomatoschistus marmoratus – Kuultohietatokko (Risso, 1810)
 Pomatoschistus microps – Liejutokko (Krøyer, 1838)
 Pomatoschistus minutus – Hietatokko (Pallas, 1770)
 Pomatoschistus norvegicus – Norjantokko (Collett, 1902)
 Pomatoschistus pictus – Kivikkotokko (Malm, 1865)
 Pomatoschistus quagga (Heckel, 1837)
 Pomatoschistus tortonesei Miller, 1969

Lähteet 
  (Kalalajien suomenkieliset nimet)

Viitteet