joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Avecra

Avecra Oy on VR-Yhtymän omistama ravintolapalveluja junissa ja rautatieasemilla tarjoava yritys. Junissa Avecra hoitaa ravintolavaunujen palveluita ja InterCity-junissa kiertäviä myyntikärryjä. Asemilla Avecra hoitaa asemaravintoloiden palveluja. Sittemmin Rail Gourmet oli ostanut VR:ltä 40 % osuuden Avecran toiminnasta, jolloin Avecra Oy oli VR Yhtymän ja Rail Gourmet Groupin yhdessä omistama ravintolayhtiö.

VR Group ja Rail Gourmet Group ovat 23.5.2017 sopineet osakekaupasta, jolla brittiläinen junacatering-yhtiö myy 40 % omistusosuutensa VR:lle.

Ravintolavaunut 
Avecra hoitaa junissa ravintolavaunupalveluja. Avecra ja VR uudistivat ja yhtenäistivät ravintolavaunujen ilmeen vuosina 2017–2019, jolloin aiemmat Prego-, Duetto-, Bistro- ja Kultainen Kulkuri -nimiset ravintolat muutettiin nimikkeen ”RavintoLaVaunu” alle. Ennen vuotta 2017 eri junatyyppien ravintolavaunuilla oli oma ilmeensä. Pendolinojen ravintola oli italialaistyyppinen ja sisämaan pikajunissa ravintola oli sisustukseltaan ja valikoimaltaan retrohenkinen ja korostetun 1970-lukulainen. 

Junaravintoloiden tyypilliset ruoka-annokset ovat lihapullat, lohikeitto, pasta, voileivät ja  täytetyt patongit.

Joissakin InterCity-junissa on vuonna 2014 avattu kaksikerroksinen ravintolavaunu, jonka yläkerroksen pöytiin vaadittiin paikkalippu. Ravintolavaunuttomissa InterCity-junissa kiertää usein myyntikärry, jonka tuotevalikoimassa on muun muassa kahvia, leipiä, viiniä, olutta ja makeisia. Myyntikärryllisissä junissa anniskelualueena ovat poikkeuksellisesti kaikki junavaunut. Normaalisti anniskelualue rajoituu ravintolavaunuun. Ekstra-luokassa on myös kahvilapiste, jonka tarjoilu on rajattomasti tarjolla Ekstra-luokan lipulla.

Asemaravintolat 
Avecra vastaa seuraavista rautatieasemien ravintolapalveluista (joulukuun 2019 tilanne):

 Helsingin päärautatieasemalla Aseman wursti, Baguette&Co., Hesburger, Minuuttibaari, Ooster, Pullman Bar&Lounge, Robert’s Coffee ja Stop@Station
 Tikkurilan rautatieaseman Dixi-kauppakeskuksessa Robert's Coffee ja Stop@Station
 Keravan rautatieaseman Kellobaari
 Turun päärautatieaseman Baguette&Co
 Tampereen rautatieaseman Robert's Coffee.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Avecran sivusto
VR:n tiedot ravintolavaunuista 

Suomalaiset ravintolaketjut
VR-Yhtymä
Paolo Salvi

Luigi Paolo Salvi (22. marraskuuta 1891 Albenga – 12. tammikuuta 1945 Saksa) oli italialainen voimistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa joukkuevoimistelussa sekä vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa että vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä.

Lähteet 

Italialaiset voimistelijat
Italialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Hell’s Kitchen Suomi

Hell’s Kitchen Suomi oli suomalainen ruoka-aiheinen tositelevisiosarja, jossa 14 ammattikokkia kilpailivat kahtena joukkueena. Ohjelma perustui Gordon Ramsayn kehittämään kansainväliseen Kauhukeittiö-formaattiin. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla 20. syyskuuta 2013.

Sarjassa keittiöpäällikkönä toimi Sauli Kemppainen. Top Chefin vuoden 2013 voittaja Kira Weckman toimi ruokatuotannon tukena.. Ruokatuottajana ja Kemppaisen oikeana kätenä toimi keittiömestari ja ruokatuotannon lehtori Tero Laukkanen . Ohjelma kuvattiin heinäkuussa 2013.

Kilpailun voitti turkulainen keittiömestari Erik Mansikka.

Kilpailijat
Kaikki 14 kilpailijaa jaetaan kahteen joukkueeseen, punaiseen ja siniseen. Aluksi naiset muodostivat punaisen joukkueen ja miehet sinisen. Neljännessä jaksossa joukkueiden kokoonpanoja sekoitettiin. Seitsemännessä jaksossa Sarah siirrettiin siniseen joukkueeseen. Jokaisen jakson lopussa joukkueiden kilpailijat valitsevat joukkueensa 2 kilpailijaa pudotukseen, jonka jälkeen kerrotaan perustelut keittiöpäällikölle. Sauli kysyy jokaiselta pudotukseen joutuneelta kilpailijalta syyn jäädä kilpailuun. Sen jälkeen hän valitsee toisen kilpailijan pudotettavaksi kilpailusta. Kahdeksannesta jaksosta eteenpäin joukkueet yhdistettiin yhdeksi, mustaksi joukkueeksi, jossa jokainen kilpailee yksilönä.

Jaksot

Lähteet

Suomalaiset tositelevisiosarjat
Ruokaohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Rysy

Rysy on Puolan ja Slovakian rajalla, Tatravuoristossa sijaitseva vuori jolla on kolme huippua. Keskihuippu (2 503 m), luoteishuippu (2 499 m), sekä kaakkoishuippu (2 473 m). Luoteishuippu on Puolan korkein kohta. Keski- ja kaakkoishuippu sijaitsevat Slovakian puolella, Prešovin alueella.

Aiheesta muualla

Puolan vuoret
Slovakian vuoret
Puolan ja Slovakian raja
Vähä-Puolan voivodikunta
Eduard Taaffe

Eduard von Taaffe (24. helmikuuta 1833 Wien – 29. marraskuuta 1895 Ellischau, Böömi) oli itävaltalainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1868–1870 ja 1879–1893. Hänen hallituksensa oli keisari Frans Joosef I:n ajan pitkäikäisin.

Taaffen sukujuuret olivat Irlannissa. Hänen esi-isänsä, Carlingfordin jaarli Francis Taaffe oli asettunut 1600-luvun lopulla Itävallan palvelukseen. Eduard Taaffe peri irlantilaisilta esi-isiltään Taaffen varakreivin ja Ballymoten paronin arvon. Hän oli keisari Frans Joosefin nuoruudenystävä. Aloitettuaan virkamiesuransa vuonna 1852 Taaffe yleni nopeasti. Hänet nimitettiin 1863 Salzburgin ja 1867 Ylä-Itävallan käskynhaltijaksi. Hän oli maaliskuusta 1867 alkaen sisäministerinä Friedrich Ferdinand von Beustin hallituksessa ja Beustin siirryttyä saman vuoden kesäkuussa valtakunnankansleriksi Taaffesta tuli joksikin aikaa vt. pääministeri. Hän vaikutti merkittävästi muun muassa Itävalta-Unkarin kompromissin toimeenpanoon Itävallan puoliskossa valtakuntaa. Joulukuussa 1867 nimitetyssä Karl von Auerspergin hallituksessa Taaffe oli puolustusministerinä ja pääministerin sijaisena. Hän puolusti hallituksen reformipolitiikkaa keisarin suuntaan. Taaffe nimitettiin Auerspergin tilalle pääministeriksi vuonna 1868. Hän kannatti myönnytysten tekemistä itsehallintoa vaativille tšekeille ja valtakunnan eteläslaaveille, mitä osa hänen hallituksensa ministereistä ei hyväksynyt. Tämä johti hallituksen kaatumiseen tammikuussa 1870.

Taaffe toimi uudelleen sisäministerinä Alfred Józef Potockin hallituksessa 1870–1871 ja Karl von Stremayrin hallituksessa 1879. Vuosina 1871–1879 hän oli Tirolin käskynhaltijana ja pyrki sovittelemaan alueen saksalaisen ja italialaisen väestön kielikiistoja. Palattuaan pääministeriksi elokuussa 1879 Taaffe onnistui muodostamaan kirkon asemaa puolustaneista itävaltalaisista sekä tšekkiläisistä ja puolalaisista maanomistajista koostuneen konservatiivisen koalition eli niin sanotun rautarenkaan, joka piti hänet vallassa seuraavat 14 vuotta. Hän sai pidettyä valtakunnan kansalliset ristiriidat aisoissa tekemällä maltillisia myönnytyksiä puolalaisille ja tšekkiläisille nationalisteille. Vuoden 1880 kieliasetus antoi tšekin kielelle jalansijan Böömin ja Määrin alueen hallinnossa, mikä auttoi sitomaan tšekit valtakunnan hallintoon. Taaffen hallitus myös laajensi äänioikeutta vuonna 1882 toteutetulla reformilla.

Ajan mittaan tšekkinationalistien vaatimukset kasvoivat eikä Taaffe saanut enää hallituksensa takana ollutta koalitiota pysymään kasassa. Hallitusta vastustanut nuortšekkiläinen puolue lisäsi huomattavasti kannatustaan vuoden 1891 vaaleissa, minkä jälkeen Taaffe onnistui kokoamaan uuden enemmistökoalition saksankielisistä liberaaleista, puolalaisista ja Karl Siegmund von Hohenwartin johtamista konservatiiveista. Taaffe joutui eroamaan valtakunnanneuvoston hylättyä marraskuussa 1893 hallituksen esityksen uudesta äänioikeuden laajentamisesta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Itävallan ministeripresidentit
Vuonna 1833 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Martin Seligman

Martin E. P. ”Marty” Seligman (s. 12. elokuuta 1942 Albany, New York) on yhdysvaltalainen psykologi, kouluttaja ja kirjailija.

Hänen teoriansa opitusta avuttomuudesta oli arvostettu tutkijoiden ja kliinisen psykologian keskuudessa. Seligmanin ja kumppaninsa pohjasivat löydöksensä opitusta avuttomuudesta muun muassa koirilla vuonna 1965 tekemiinsä klassisen ehdollistamisen eläinkokeisiin opitun avuttomuuden kehittymisestä. Sittemmin Seligman joutui kuitenkin hylkäämään 1970-luvun lopulla osan eläinkokeisiin liittämästään ja ihmisiin yleistämästään masennuksen ja opitun avuttomuuden mallista. Tilalle otettiin psykiatri Aaron T. Beckin kognitiivisen mallin kaltainen lähestyminen.  Seligman siirtyi täysin ihmisillä tehtyihin koejärjestelyihin. Alkuperäinen näkemys opitusta avuttomuudesta on myöhemmin muun muassa biologisen näytön seurauksena jouduttu hylkäämään virheellisenä. Eläinten havaittiinkin oppivan alkuperäisissä ehdollistamiskokeessa hallitsemaan kipua eikä oppivan avuttomuutta.

Seligman kuuluu positiivisen psykologian tunnetuimpiin edustajiin.

Haggbloomin Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) jäsenkyselyyn pohjautuva ja siten yhdysvaltalaista näkökulmaa esilletuova tutkimus tunnetuista psykologeista 1900-luvulla nimesi Seligmanin 13:nneksi useimmin lainatuksi psykologiksi amerikkalaisissa psykologian oppikirjoissa ja kaiken kaikkiaan 31. ansioituneimmaksi psykologiksi tässä viiteryhmässä.

Seligman on psykologian professori Pennsylvanian yliopiston psykologian laitoksella. Hän oli aiemmin laitoksen kliinisen koulutusohjelman johtaja ja nykyään yliopiston positiivisen psykologian keskuksen johtaja. Seligman valittiin Yhdysvaltain psykologisen liiton (APA:n) presidentiksi vuonna 1998. Hän on APA:n eletronisen "Ehkäisy ja hoito" -julkaisun perustajajäsen sekä päätoimittaja.

Martin Seligmanilta on suomennettu teokset Optimistin käsikirja ja Aito onnellisuus: Positiivisen psykologian keinoin täyteen elämään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Google Scholar: "Martin Seligman", University of Pennsylvania  (scholar.google.com)
 Martin Seligmanin sivusto Pennsylvanian yliopistolla, sis. cv  (upenn.edu)
 Martin Seligmanin sivu "Authentic Happiness"
 Positiivisen psykologian maisteriohjelma Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa
 Seligmanin haastattelu edge.org-sivulla

Yhdysvaltalaiset psykologit
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Marja-Liisa Vähätupa

Marja-Liisa Vähätupa on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.

Vähätupa on Tampereen Pyrinnön kasvatti ja edusti seuraa naisten SM-sarjassa. Hän kuului Suomen maajoukkueen kokoonpanoon vuonna 1960 ottelussa Ruotsia vastaan, muttei tehnyt pisteitä.

Saavutukset 
 Suomen mestaruus 1957, 1958
 SM-hopeaa 1959
 SM-pronssia 1960

Lähteet 
 Marja-Liisa Vähätupa  baskethotel.com
 Maajoukkueprofiili basket.fi

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Luigi Marrucci

Luigi Marrucci (s. 24. maaliskuuta 1945 Montescudaio) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Volterran hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Civitavecchia-Tarquinian hiippakunnan johtoon 25. marraskuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Moretti, jota avustivat Alberto Silvani ja Gino Reali. Marrucci asetettiin virkaansa 19. helmikuuta.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Antonio Buoncristiani

Antonio Buoncristiani (s. 20. joulukuuta 1943 Cerreto di Spoleto) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin Porto-Santa Rufinan hiippakunnan johtoon 21. heinäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Casaroli, jota avustivat Jean-Louis Pierre Tauran ja Giovanni Benedetti. 

23. toukokuuta 2001 Buoncristiani sai nimityksen Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcinon arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. kesäkuuta.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Adriano Bernardini

Adriano Bernardini (s. 13. elokuuta 1942 Pian di Meleto) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Egidio Vagnozzi vihki hänet papiksi Rooman hiippakuntaan 31. maaliskuuta 1968. Hänet nimitettiin Faleriin titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Bangladeshiin 20. elokuuta 1992. Piispaksi konsekroinnin suoritti 15. marraskuuta Angelo Sodano, jota avustivat Giuseppe Uhac ja Remigio Ragonesi.

15. kesäkuuta 1996 Bernardini sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Madagaskarille, Mauritiukselle ja Seychelleille. 24. heinäkuuta 1999 hänet siirrettiin apostoliseksi nuntiukseksi Thaimaahan, Singaporeen ja Kambodžaan sekä apostoliseksi delegaatiksi Bruneihin, Myanmariin, Malesiaan ja Laosiin. 26. huhtikuuta 2003 Bernardini nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Argentiinaan ja 15. marraskuuta 2011 Italiaan ja San Marinoon.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
EC Bad Nauheim

EC Bad Nauheim on saksalainen jääkiekkojoukkue Bad Nauheimin kaupungista. Joukkue pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa. Joukkue on perustettu vuonna 2004 ja joukkue on pelannut suuremman osan peleistään Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Harry Lange 
 Apuvalmentaja: Hugo Boisvert 
 Fysiikkavalmentaja: Marc Lubetzki 
 Toimitusjohtaja: Andreas Ortwein 
 Joukkueenjohtaja: Mathias Baldys 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Hessenin urheilu
Vuonna 2004 perustetut urheiluseurat
Jean-Pierre Thiollet

Jean-Pierre Thiollet (s. 9. joulukuuta 1956 Poitiers, Ranska) on ranskalainen kirjailija.

Teokset 
 Utrillo, sa vie, son oeuvre, 1982
 Le Chevallier à découvert, 1998
 La Pensée unique: le vrai procès, muiden kirjoittajien kanssa, 1998
 Sax, Mule & Co, 2004
 Je m’appelle Byblos, 2005
 Le Droit au bonheur, 2006
 Barbey d’Aurevilly, 2006
 Carré d'Art, 2008
 Bodrum, 2010
 Piano ma non solo, 2012
 88 notes pour piano solo, 2015
 Hallier, l'Edernel jeune homme, 2016
 Improvisation so piano, 2017
 Hallier ou l'Edernité en marche, 2018
 Hallier Edernellement vôtre, 2019
 Hallier, l'Homme debout, 2020
 Hallier, l'Edernel retour, 2021
 Hallier en roue libre, 2022

Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Iddarammayilatho

Iddarammayilatho (, ) on vuonna 2013 ilmestynyt Puri Jagannadhin ohjaama ja käsikirjoittama intialainen, telugunkielinen elokuva. Elokuvan pääosarooleissa esiintyvät Allu Arjun, Amala Paul ja Catherine Tresa.

Elokuva on julkaistu myös malajalamiksi dubattuna nimellä Romeo and Juliets.

Juoni 
Akanksha-niminen tyttö (Catherine Tresa) muuttaa Barcelonaan ja löytää asunnostaan edellisen vuokralaisen Komalin (Amala Paul) päiväkirjan. Komali on rakastunut tyylikkääseen katusoittajaan Sanjuun (Allu Arjun), ja elokuva kertoo kuinka Akanksha sotkeutuu heidän rakkauselämäänsä.

Rooleissa

Vastaanotto 
Elokuva keräsi ensi-iltapäivänään 120 miljoonan rupian tuoton, josta 105 miljoonaa Andhra Pradeshissa, mikä on Allu Arjunin ennätys.

Elokuvan hauskoiksi tarkoitetut komediaosuudet saivat niin huonon vastaanoton, että Tollywoodin tunnettujen koomikkonäyttelijöiden Alin ja Brahmanandamin väliset kohtaukset päätettiin leikata elokuvasta toisena päivänä ensi-illan jälkeen.

Osa Tollywood-näyttelijä Pawan Kalyanin faneista loukkaantui elokuvassa käytetystä dialogista, jossa vitsailtiin heidän kustannuksellaan.

Palkinnot 
Iddarammayilathossa työskennellyt koreografi V. J. Sekar voitti Filmfare Awards South 2013 -gaalassa vuoden parhaan koreografin Filmfare Awards South -palkinnon kappaleesta ”Top Lechipoddi”.

Musiikki 
Iddarammayilathon soundtrack julkaistiin Hyderabadissa 28. huhtikuuta. Musiikin sävelsi Allu Arjunin elokuvissa useasti aiemminkin säveltäjänä työskennellyt Devi Sri Prasad. Elokuvassa esiintyi myös kansainvälisesti tunnettu reggaemuusikko Apache Indian, joka lauloi ensimmäistä kertaa teluguksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 intialaiset elokuvat
Intialaiset elokuvamusikaalit
Telugunkieliset elokuvat
AZ Havířov

AZ Havířov on tšekkiläinen jääkiekkoseura Havířovin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1928 ja se pelaa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
Päävalmentaja: Jiří Raszka 
Puheenjohtaja: Petr Malir 
Toimitusjohtaja: Milan Mikulík 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
 AZ Havirovin verkkosivut 

1. Národní Hokejová Liga-seurat
Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1928 perustetut urheiluseurat
László Tóth

László Tóth (21. huhtikuuta 1912 Csakberény – 6. heinäkuuta 1997) oli unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. kesäkuuta 1935 ja nimitettiin Veszprémin hiippakunnan (nykyinen arkkihiippakunta) vihkipiispaksi sekä Baian titulaaripiispaksi 2. huhtikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Lékai, jota avustivat Imre Kisberk ja László Kádár.

Tóth jäi eläkkeelle 5. kesäkuuta 1987.

Lähteet 

Unkarilaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Egbert Hirschfelder

Egbert Hirschfelder (s. 13. heinäkuuta 1942 Berliini) on saksalainen entinen soutaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti kultaa ensin perämiehellisessä nelikossa vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sitten kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Tokiossa Hirschfelder edusti Saksaa ja Méxicossa Länsi-Saksaa.

Lähteet 

Saksalaiset soutajat
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Toisenlainen tie

Toisenlainen tie on Antti Tuiskun yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013. Albumi myi viikossa kultaan oikeuttavan myyntimäärän, 10 000 kappaletta. Albumi nousi heti toiseksi viralliselle albumilistalle.

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Rakkaus on.” -niminen kappale helmikuussa 2013. Se sijoittui Latauslistan 19:nneksi ja Radiolistan 13:nneksi. Toukokuussa julkaistiin toinen single ”Jää tai mee”, joka on puolestaan noussut vasta radiolistan 60:nneksi. Elokuussa julkaistiin promosinglenä levyn kolmas singlejulkaisu ”Leila”.

Kappaleet

Arvostelut 
 Keskisuomalainen: positiivinen
 Rumba:

Lähteet 

Antti Tuiskun albumit
Vuoden 2013 albumit
Arvo Ketonen

Arvo Mikael Ketonen (19. marraskuuta 1888 Uusikaupunki – 27. toukokuuta 1948 Turku) oli suomalainen toimitusjohtaja, päätoimittaja ja kansanedustaja vuosina 1939–1945. Ketonen oli Turun Sanomien toimitusjohtajana vuosina 1917–1932 ja päätoimittajana vuosina 1932–1948. Hän oli johtokunnan tai hallintoneuvoston jäsenenä useassa yhtiössä, muun muassa Suomalaisessa Kirjapaino Osakeyhtiössä ja Suomen Tietotoimistossa sekä johtokunnan jäsenenä Suomen Sanomalehdenkustantajain Liitossa. Hän oli myös Turun Yliopiston hallituksen jäsen.

Arvo Ketonen oli presidentin valitsijamiehenä 1925 ja 1931. Hänet valittiin Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajaksi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1939 eduskuntavaaleissa. Hän oli kansanedustajana toimikauden loppuun eli 5. huhtikuuta 1945 saakka. Ketonen oli laki- ja talousvaliokunnan ja talous-, ulkoasian- ja valtionvarainvaliokunnan jäsen.

Ketonen osallistui myös kunnallispolitiikkaan ollen Turun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen.

Arvo Ketosen toinen puoliso vuodesta 1941 oli Irja Ketonen, josta miehensä kuoltua tuli Turun Sanomien toimitusjohtaja.

Arvo Ketonen on haudattu Turun vanhalle hautausmaalle. Ketosten haudalla on kuvanveistäjä Jussi Mäntysen vuonna 1936 tekemä Joutsenet-veistos.

Lähteet 

Kansanedustajat
Kansallisen Edistyspuolueen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Turun kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Great Baikal Trail

Great Baikal Trail (venäjäksi: Большая Байкальская Тропа [Bolshaya Baikalskaya Tropa]) on voittoa tavoittelematon järjestö, joka rakentaa polkua Baikaljärven ympärille Siperiassa, Venäjällä. Polun kokonaispituus tulee olemaan 1 800 kilometriä. Idea polun rakentamiseen syntyi jo 1970-luvulla, mutta vasta vuonna 2003 järjestö aloitti toimintansa kansainvälisten ja paikallisten vapaaehtoistyöntekijöiden avulla. Järjestön tavoitteena on kehittää alueen luontomatkailua kestävänä vaihtoehtona, alueen teollisen toiminnan sijasta. 

Great Baikal Trail ei ole vielä valmistunut, mutta polun ensimmäiset osuudet ovat turvallisia käyttää. Projektin valmistuttua Great Baikal Trail yhdistää kolme kansallispuistoa ja kolme luonnonsuojelualuetta. Great Baikal Trail järjestää vuosittain jopa 25 vapaaehtoisleiriä, joissa kansainväliset vapaaehtoistyöntekijät työskentelevät yhdessä paikallisten vapaaehtoistyötekijöiden kanssa. Englanti ja venäjä ovat leirien viralliset kielet. Leireillä on myös mukana tulkkeja, jotka auttavat kommunikoinnissa kansainvälisten ja paikallisten vapaaehtoisten välillä. 

Leirit järjestetään useimmiten Baikaljärven rannoilla, koskemattomassa luonnossa. Polun rakentamisen lisäksi GBT järjestää muita leirejä, muun muassa leirejä erityislapsille.

Aiheesta muualla
http://www.greatbaikaltrail.org
http://www.baikalinfo.com/html/english_startseite.xml.php
http://www.baikalplan.de/html/english_startseite.xml.php

Ympäristöjärjestöt
Venäläiset järjestöt
Amgen

Amgen (Applied Molecular Genetics) on yhdysvaltalainen lääketeollisuusyritys. Sillä on tutkimuslaitoksia San Franciscossa, Thousand Oaksissa, Cambridgessa, Seattlessa, Münchenissä ja Reykjavíkissa.

Robert A. Bradwaysta tuli toimitusjohtaja Kevin W. Sharerin jäätyä eläkkeelle toukokuussa 2012.

Yhtiö on myöntänyt syyllistyneensä markkinointisäädösten rikkomiseen anemian hoitoon käytetyn Aranesp-lääkkeensä myynnissä ja maksanut tapauksen vuoksi 150 miljoonaa dollaria sakkoja ja 612 miljoonaa korvauksina.

FDA keskeytti kilpirauhaslääke Sensiparin tutkimukset lapsilla 14-vuotiaan potilaan kuoltua.

Lähteet 

Dow Jones Industrial Average
Lääkevalmistajat
Yhdysvaltalaiset teollisuusyritykset
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
NASDAQ-100-indeksi
Lutz Ulbricht

Lutz Ulbricht (s. 9. marraskuuta 1942 Berliini) on saksalainen entinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän kuului vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa kahdeksikossa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän kilpaili myös vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja kuului siellä perämiehettömässä kaksikossa seitsemänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.

Lähteet 

Saksalaiset soutajat
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Maailman ympäri 80 päivässä (täsmennyssivu)

Maailman ympäri 80 päivässä voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin:

 Maailman ympäri 80 päivässä, Jules Vernen romaani vuodelta 1872
 Maailman ympäri 80 päivässä, vuoden 1956 Oscar-palkittu elokuva
 Maailman ympäri 80 päivässä, NBC:n vuosina 1972–1973 esittämä animaatiosarja
 Maailman ympäri 80 päivässä, vuoden 1989 yhdysvaltalainen kolmiosainen minisarja
 Maailman ympäri 80 päivässä, vuoden 2004 elokuva
 Maailman ympäri 80 päivässä, vuoden 2009 brittiläinen matkadokumentti
 Maailman ympäri 80 päivässä, vuoden 2021 elokuva
 Maailman ympäri 80 päivässä, lautapeli vuodelta 2005
 (Matka) maailman ympäri 80 päivässä, BRB Internacionalin tuottama ja Nippon animation -studion toteuttama 26-osainen piirrossarja
Eeva Putro

Eeva Putro on suomalainen näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän teki ensimmäisen pitkän elokuvan pääroolinsa elokuvassa Poissa (2019). Lisäksi hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Kohtuuttomuuksia, Punainen kolmio, Ihan Sama, Klikkaa mua, Kotikatu ja Uutishuone sekä elokuvissa Sirocco, Ei kiitos, Raja 1918, Blackout, Kielletty hedelmä, Hiljaisuus, Ainoat oikeat ja Toiset tytöt sekä lyhytelokuvissa. Putro on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008 Pietarin valtiollisesta teatteritaideakatemiasta, jossa hän suoritti elokuva- ja draamateatterinäyttelijän tutkinnon.

Putro on näytellyt muun muassa Kansallisteatterissa, Teatteri Avoimissa Ovissa, Keski-Uudenmaan Teatterissa, Espoon Kaupunginteatterissa ja Kokoteatterissa. Hän on ollut mukana myös Ylen Radioteatterin kuunnelmissa.

Eeva Putron käsikirjoituksen pohjalta Zaida Bergroth ohjasi elokuvan Tove (2020), joka kertoo Tove Janssonista 1940- ja 1950-luvuilla. Putro näyttelee siinä myös yhtä sivuosaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Eeva Putron verkkosivut
 Eeva Putro Helsingin Freet -sivustolla
 Eeva Putro Suomen näyttelijäliiton sivustolla
 
 
 Helsingin Sanomien arvostelu Puluboin ja Ponin Teatteri -esityksestä 
 Helsingin Sanomien arvostelu Majakanvartija-esityksestä 

Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät

Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Paul Reubens

Paul Reubens, syntymänimi Paul Rubenfeld (s. 9. elokuuta 1952) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, käsikirjoittaja, tuottaja, juontaja ja koomikko, joka tunnetaan parhaiten hahmostaan Pee-Wee Herman.

Ura

Uran alku ja 1980-luku 
Reubens kehitti Hermanin jo vuonna 1977, mutta sai hänet esille vasta vuonna 1981 kun hahmo sai oman tv-ohjelmansa HBOn spesiaalissa The Pee-Wee Herman Show.

Suosio oli hyvin suuri ja vuonna 1985 hahmo sai oman elokuvansa Pee-Wee Herman´s Big Adventure, jonka ohjasi silloin tuntematon Tim Burton. Elokuva oli menestys ja on nykyään kulttisuosikki. Reubens esitti hahmoaan myös jo vuonna 1980 valmistuneessa Cheech Marinin ja Tommy Chongin elokuvassa Cheech & Chong´s Next Movie.

Hän esitti Hermania myös lukuisissa muissa elokuvissa ja tv-ohjelmissa läpi 1980-luvun.

Vuonna 1986 Pee-Wee Herman sai oman lapsille suunnatun tv-sarjan Pee-Wee Herman´s Playhouse. Sarjasta tuli heti hyvin suosittu ja on nykyään kulttisuosikki. Sarjassa esiintyi muun muassa nykyään Matrix-elokuvista tunnettu Lawrence Fishburne laulavana cowboyna Curtisina.

Reubens jo vuonna 1980 esiintyi myös kulttiklassikossa Blues Brotherissa, tosin ei Hermanina vaan tarjoilijana.

Pee-Wee Herman´s Playhouse päättyi vuonna 1990.

1990-luku 
Reubens piti matalaa profiilia 1990-luvulla tehden pääasiassa dubbaustöitä ja esiintyen elokuvissa Buffy, vampyyrintappaja ja Tim Burtonin elokuvissa Batmanin paluu esittäen Pingviinin isää ja Painajainen ennen joulua Lockia (hän esittäisi häntä jälleen kerran video-peli-jatko-osassa).

Vuonna 1991 hänet pidätettiin Sarasotassa, Floridassa masturboimisesta pornoteatterissa.

2000-luku 
Reubens esiintyi Ted Demmen elokuvassa Blow yhdessä Johnny Deppin ja Penelope Cruzin kanssa esittäen huumediileriksi kääntynyttä kampaajaa. Hänen esitystään ylistettiin.

Marraskuussa 2002 hänet pidätettiin lapsipornografian hallussapidosta, kun samoista asioista syytetty Jeffrey Jones oli antanut poliisille vinkin. Syytteistä luovuttiin maaliskuussa 2004.

Viime vuosina hän on esiintynyt silloin tällöin tv:ssä ja elokuvissa, esittäen välillä Pee-Weetä ja muita hahmoja.

Muuta 
Reubens on juutalainen.

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Amerikanjuutalaiset
Yhdysvaltalaiset koomikot
Yhdysvaltalaiset juontajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuorenmaa Yhtiöt

Vuorenmaa Yhtiöt Oy on Lapualla vuonna 1946 perustettu yritys, joka on erikoistunut tekniseen tukkukauppaan. Se myy laakereita, voimansiirtotuotteita ja muita teollisten pk-yritysten tarvitsemia teknisiä tuotteita.

Vuorenmaan tuoteryhmiä ovat laakerit, hihnat ja hihnapyörät, ketjut ja ketjupyörät, sähkömoottorit, tiivisteet, työkalut, teollisuuskemikaalit, kunnossapitotuotteet, pneumatiikka ja hydrauliikka sekä erikoistuotteet.

Yrityksen sivukonttorit sijaitsevat Vaasassa, Tampereella, Jyväskylässä, Kokkolassa, Turussa, Raahessa ja Ylivieskassa. Palvelupisteitä on 40 paikkakunnalla ympäri Suomen.

Historiaa
Yrityksen perusti lapualainen Paavo Vuorenmaa, joka alkoi sotien jälkeen myydä sodasta yli jääneitä moottoreiden osia ja akselistoja etenkin maatalousyrittäjille aikana, jolloin kaikesta vallitsi pula. 1980-luvulla toimitusjohtajaksi tuli Paavon poika Timo Vuorenmaa. 2000-luvun puolivälissä yrityksen omistus siirtyi kolmannelle sukupolvelle, Ville Vuorenmaalle ja Emilia Vuorenmaalle.

Lähteet

Suomalaiset perheyritykset
Tukkukaupat
Lapua
Albert Casteleyns

Albert Casteleyns (s. 2. toukokuuta 1917) on belgialainen vesipalloilija, rattikelkkailija ja olympiamitalisti. Hän kuului vesipallossa pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä. Rattikelkkailussa hän sijoittui kahden miehen kelkoissa vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa kuudenneksi ja Cortina d'Ampezzon talviolympialaisissa 1956 13. sijalle.

Lähteet 

Belgialaiset vesipalloilijat
Belgialaiset olympiamitalistit
Belgialaiset rattikelkkailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Raimo Anttila

Raimo Anttila viittaa seuraaviin:

Raimo Aulis Anttila (s. 1935), suomalainen kielitieteilijä.
Raimo Einari Anttila (1944–2008), veroylituomari
Raimo Aulis Anttila

Raimo Aulis Anttila  (s. 1935) on suomalainen kielitieteilijä ja emeritusprofessori. Hän toimi yleisen kielitieteen professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1971–1976 ja indoeurooppalaisten kielten professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa vuodesta 1976.

Anttila on Suomalaisen Tiedeakatemian ulkomalainen jäsen vuodesta 1995.

Julkaisuja 
An Introduction to Historical and Comparative Linguistics, 1972
The Indexical Element in Morphology, 1975

Lähteet 

Suomalaiset kielitieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
HC Benátky nad Jizerou

HC Benátky nad Jizerou on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Benátky nad Jizeroun kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1934 ja se pelaan Tšekin kolmanneksi korkeimalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa. Joukkue tekee tiiviisti yhteistyötä Tšekin Extraligassa pelaavan Bílí Tygři Liberecin ja BK Mladá Boleslavin kanssa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Antonin Necas 
 Apuvalmentaja: Radek Hrabák 
 Apuvalmentaja: Ludek Skaloud 
 Toimitusjohtaja: Jan Stehlik

Aiheesta muualla
  HC Benátky nad Jizeroun verkkosivut 

1. Národní Hokejová Liga-seurat
Tšekkiläiset jääkiekkoseurat
Vuonna 1934 perustetut urheiluseurat
RTF Auto

RTF Auto Oy on Suomeen rekisteröity, Toyotan omistama vuonna 1999 perustettu yritys, joka harjoittaa autojen ja muiden kevyiden ajoneuvojen tukkukauppaa. Yrityksen päätoimintaa alkuvaiheessa oli Toyota- ja Lexus-autojen myynti ja kuljetus Hangon satamasta maanteitse Venäjän markkinoille. Nykyisin yritys vie autoja yhä enemmän suoraan Venäjän omiin satamiin.

RTF Auto Oy oli vuonna 2010 Suomen suurin autoliike 1,76 miljardin euron liikevaihdolla. Henkilökuntaa sillä oli kolme. Suurimmillaan RTF Auton liikevaihto oli tilivuonna 2008, noin 3,25 miljardia euroa.

Vuonna 2004 RTF Auto vei Venäjälle 48 000 autoa. Toyotan ja Lexuksen yhteinen markkinaosuus oli Venäjällä tuolloin yli 10 prosenttia. Yritys kasvoi 2000-luvun alkupuolella voimakkaasti, kaksinkertaistaen liikevaihtonsa joka vuosi 2000–2004.

Vuonna 2012 yritys oli 2 miljardin liikevaihdollaan Suomen 37. suurin yritys oltuaan edellisenä vuonna sijalla 24. Liikevaihto putosi 22 prosentilla vuodesta 2011. Yritys on ollut selvitystilassa joulukuun puolivälistä 2012 alkaen.

Lähteet

Suomalaiset autoliikkeet
Tukkukaupat
Toyota Motor Corporation
Heikki Perho

Martti Heikki Perho (25. huhtikuuta 1926 Turku – 24. lokakuuta 2009 Loimaa) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko.

Työura ja kotitausta
Heikki Perhon kotikylä oli Kauhanoja Loimaan kunnassa, josta hänen Ypäjältä lähtöisin ollut isoisänsä oli 1890-luvulla hankkinut omistukseensa Perhon tilan. Heikki Perho valmistui ylioppilaaksi vuonna 1945 Loimaan yhteiskoulusta ja agronomiksi vuonna 1950 Helsingin yliopistosta. Hän toimi maanviljelijänä Loimaan kunnassa ja Ypäjällä vuosina 1949–1991, työskenteli asutusneuvojana Loimaan kauppalassa 1953–1955 ja Loimaan kunnassa 1951–1969, toimi opettajana Loimaan kansalaiskoulussa vuosina 1952–1953 ja 1958–1959 sekä opettajana Loimaan maamieskoulussa vuosina 1959–1963.

Poliittinen ura ja luottamustoimet
1960-luvulta alkaen Heikki Perholla oli luottamustoimia ensin maakunnallisella ja sitten valtakunnallisella tasolla sekä maatalouden järjestöissä että puolueessaan Kansallisessa Kokoomuksessa ja lisäksi muun muassa maakuntasuunnittelun ja kunta-alan järjestöissä sekä suomalaisissa maatalouden suuryrityksissä. Loimaan kunnanvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1961–1996 ja puheenjohtaja vuosina 1985–1991. Kunnallispolitiikassa Perhon eräs tärkeä tavoite oli Loimaan kunnan ja Loimaan kaupungin yhdistyminen, joka toteutui vuonna 2005. Kansanedustajana Heikki Perho toimi vuodesta 1975 vuoteen 1991. Tässä hän jatkoi vauraan Loimaan saviseudun kokoomuslaisten viljelijäkansanedustajien sarjaa, johon ennen häntä olivat kuuluneet kunnallisneuvos Kalle Saura Pöytyältä ja agronomi Tauno Vartia Alastarolta. Eduskunnassa Heikki Perho toimi pisimpään maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja lakivaliokunnassa ja hänet valittiin myös eduskuntaryhmänsä varapuheenjohtajaksi. Perhon ajamiin maakunnallisiin hankkeisiin kuului muiden muassa Valtion siementarkastuslaitoksen sijoittaminen Loimaalle. Presidentin valitsijamiehenä Perho oli vuosina 1978, 1982 ja 1988.

Harrastukset
Kotiseututyö ja historia kuuluivat Heikki Perhon harrastuksiin. Hän vaikutti keskeisesti siihen, että vuonna 2005 avattu Suomen maatalousmuseo Sarka sijoitettiin Loimaalle. Hän myös julkaisi kotikylänsä Kauhanojan koulun satavuotishistoriikin ja valikoiman murrepakinoita.

Perhe
Heikki Perhon tytär on poliitikko Maija Perho.

Huomionosoitukset

Heikki Perholle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvo vuonna 1979.

Lähteet

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansanedustajat
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Loimaan kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset maanviljelijät
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Brunein miehitys

Brunein miehitys oli osa Japanin Hollannin Itä-Intian sotaretkeä toisessa maailmansodassa, jossa Japani miehitti Brunein.

Taustaa  
Malaijan niemimaahan kohdistui sotilaallinen uhka heti Japanin liityttyä sotaan ja Singaporeen sijoitettu aluejohto ei varannut joukkoja Borneon puolustamiseksi. Japanin Malaijan alueen suunnitelmaan sisällytettiin alusta alkaen Borneon valtaus Sarawakin Mirin ja Brunein Serian öljykenttien vuoksi.

Britit siirsivät jo joulukuussa 1940 Miriin komppanian 15. Punjab-rykmentin II pataljoonasta, jonka tehtävänä oli suojata öljykenttien tuhoamista valmistelevia osastoja. Elokuussa 1941 laskettiin öljykenttien tuotantoa 70 prosenttia ja samalla tehtiin lopullinen päätös, ettei Brittiläistä Pohjois-Borneota, Bruneita ja Labuanin aluetta puolustettaisi. Pohjois-Borneon kuvernööri sai tehtäväksi tiedottaa päätöksestä alueen vapaaehtoisille joukoille ja poliisille.

Valtaus 
Vietnamista Cam Ranh Baystä lähti 13. joulukuuta varhain aamulla keisarillisen Japanin laivaston saattue Miriin ja Seriaan kuljettaen miehitysjoukkoja. Osastoon kuuluivat Fubuki-luokan hävittäjien Shinonome, Shirakumo ja Murakumo sekä sukellusveneentorjunta-aluksen suojaamina kymmenen kuljetusalusta. Myöhemmin osastoon liittyi kevyt risteilijä Yura ja vesilentokoneidenemäalus Kamikawamaru sekä raskaat risteilijät Kumano ja Suzuya ja niitä suojanneet hävittäjät Fubuki ja Sagiri. Maihinnousu alkoi 16. joulukuuta, ja se kohtasi vain vähäistä vastarintaa.

10 000 Cam Ranh Baylta Vietnamista lähtenyttä japanilaissotilasta nousi maihin Bruneihin Kuala Belaitissa 16. joulukuuta 1941. Japanilaisia oli vastassa Brittiläisen Intian 15. Punjab-rykmentin II pataljoona, joka oli sijoitettu Kuchingiin, Sarawakiin. 

Kuuden päivän jälkeen japanilaisten onnistui miehittää koko Brunei. Miehityksen jälkeen Brunein sulttaani Ahmad Tajuddin teki sopimuksen japanilaisten kanssa maan hallinnasta. 
Brunei jaettiin viiteen prefektuuriin, jotka olivat Baram, Labuan, Lawas, Limbang ja Pohjois-Borneo. Pengiran Yusuf, joka johti yhtä prefektuuria oli Hiroshimassa koulutuksessa ja selviytyi atomipommista vuonna 1945.

Bruneinlahdelle ja Labuaniin rakennettiin laivasto- ja lentotukikohta. Liittoutuneiden joukot pommittivat laivastotukikohtaa ja Kuala Betaitin kaupunkia useasti sodan aikana. Kampong Ayerin kylä säästyi pommituksilta sodan aikana. Jpaanilaiset miehittivät Bruneita vuoteen 1945, jolloin Australian 9. divisioona vapautti alueen Operaatio Oboe Sixin aikana 10. kesäkuuta 1945, jolloin japanilaisjoukkojen komentaja Masao Baba antautui liittoutuneille.

Lähteet

Viitteet 

Tyynenmeren sodan taistelut toisessa maailmansodassa
Brunein historia
1941
Turkin mielenosoitukset 2013

Turkin mielenosoitukset 2013 alkoivat 28. toukokuuta 2013 Turkin suurimmissa kaupungeissa. Mielenosoitukset alkoivat Istanbulista ympäristöaktivistiryhmän johtamana, joka halusi estää keskuspuiston, Taksim Gezi Parkin, korvaamisen uudelleenrakennettavalla Ottoman Taksim-kasarmilla (purettu 1940), johon kaavaillaan ostoskeskusta.

Mielenosoitukset muuttuivat mellakoiksi, kun poliisi hyökkäsi puiston vallanneen ryhmän kimppuun. Vaikka mielenosoituksella vastustettiin alun perin kauppakeskuksen rakentamista, muuttui se pian yleiseksi protestiksi hallitusta vastaan. Tämän jälkeen mielenosoitukset levisivät useisiin muihinkin turkkilaiskaupunkeihin ja muihin maihin, joissa on suuria turkkilaisvähemmistöjä. Mielenosoituksia järjestettiin Taksim-aukiolla Istanbulissa, Ankaran kaduilla, kuin myös monissa muissa kaupungeissa kuten Bursassa, Izmirissä, Samsunissa, Izmitissä, Konyassa, Antakyassa, Ispartassa, Adanassa, Eskişehirissä, Antalyassa, Diyarbakırissa, Trabzonissa ja Rizessä. Viimeksi mainittu on pääministeri Erdoganin kotikaupunki.

Vuoden 2013 mielenosoitukset ja levottomuudet
Turkin historia
Bogusław Plich

Bogusław Plich (s. 2. marraskuuta 1959 Łódź) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimii tällä hetkellä Naisten Liigassa pelaavan NiceFutiksen päävalmentajana. 

Plich pelasi urallaan yhteensä 47 ottelua Puolan pääsarjassa Legia Varsovan ja Zagłębie Sosnowiecin joukkueissa. Suomeen hän siirtyi 1989 ja edusti neljän kauden ajan Rauman Palloa. 

Plich palasi Raumalle vuonna 1999 ja on sen jälkeen toiminut juniorivalmennuksen parissa sekä muun muassa Pallo-Iirojen päävalmentajana kaudella 2002. Vuonna 2013 Plich aloitti FC Rauman naisten joukkueen valmennusryhmässä, kunnes hänet valittiin kesäkuun alussa NiceFutiksen päävalmentajaksi Sami Rintasen tilalle.

Lähteet 

Puolalaiset jalkapallovalmentajat
Puolalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Rosseti

Rosseti () tai Rossijskije seti () on venäläinen valtioenemmistöinen sähköenergia-alan konserni, joka on tunnettu erityisesti miltei maanlaajuisesta, maailman suurimmasta sähkönsiirtoverkostaan. 

Yhtiö sai alkunsa vuonna 2007, kun Venäjän energia-alaa (RAO JeES Rossii) yhtiöitettiin edelleen alueellisesti ja toiminnallisesti erillisiin yhtiöihin. Yhtiö oli aluksi nimeltään Holding MRSK. Tämän alueiden välisiä ja alueellisia jakeluverkkoja hoitaneen energiakonsernin nimi muutettiin Venäjän presidentti Putinin antamalla asetuksella marraskuussa 2012, minkä nimenmuutoksen yhtiökokous vahvisti maaliskuussa 2013. 

Rosseti on Venäjän tärkein sähkön jakeluverkkoyhtiö ja siksi keskeinen toimija maan perusrakenteiden kannalta. Se kuuluu maailman suurimpiin verkkoyhtiöihin niin asiakasmäärältään kuin jakeluverkon laajuuden osalta. Yhtiöllä on 97 erilaista tytäryritystä, joiden kautta se on läsnä Venäjän 69 federaatiosubjektissa. Konsernin sähkönjakeluverkosto, jonka yhteispituus on 2,1 miljoonaa kilometriä, ulottuu sekä alueiden välille että federaatiosubjektien sisäiselle tasolle. Verkostossa käytetään kymmentä eri siirtojännitettä väliltä 0,4–220 kilovolttia. Vuonna 2011 yhtiön verkostot siirsivät yhteensä 590 miljardia kWh sähköä.

Konserni hankki marraskuussa 2012 alkupuolella osake-enemmistön (79,55 %) valtioenemmistöisestä kantaverkkoyhtiöstä FSK JeES:stä (Federalnaja setevaja kompanija), josta tuli näin sen tytäryritys. Kaupan toteuttamiseksi päätettiin suunnatusta osakeannista.

Vaikka osake-enemmistö on Venäjän valtion hallinnassa, osa verkkoyhtiö Rossetin osakkeista noteerataan Moskovan pörssissä (MICEX-RTS). Vuoden 2012 lopussa esimerkiksi suomalainen eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen kuului energiakonsernin vähemmistöomistajiin 0,16 % osuudella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Video (flash video)  (holding-mrsk.ru)
 Luoteis-Venäjällä toimiva energiayhtiö 

Venäläiset energiayhtiöt
MICEX Index
RTS Index
Stanisław Przybyszewski

Stanisław Feliks Przybyszewski (1868 Łojewo, Kujawy, Puola – 1927 Jaronty, Puola) oli puolalainen kirjailija ja runoilija, joka kirjoitti sekä puolan että saksan kielellä.

Przybyszewskin maine perustuu enemmän hänen henkilöönsä ja esiintymiseensä ekspressionismin profeettana kuin kirjalliseen tuotantoonsa. Hän opiskeli Berliinissä lääketiedettä ja hermosairauksia ja kirjoitti tutkielman Zur Psychologie des Individuums (1892). Hän muutti 1892 Krakovaan, jossa hän toimitti Zycie-nimistä kulttuurilehteä. Lehden ympärille syntyi puolalaisten modernistien piiri, joka julkaisi 1899 manifestin Confiteor. Hän julkaisi muistelmat, joita pidetään kirjallisuushistoriallisena dokumenttina. Lisäksi hän julkaisi romaaneja ja runoja.

Przybyszewski kuului Nuori Puola -liikkeeseen ja edusti kirjallisuudessa dekadenttia ja naturalistista koulukuntaa. Hänen näytelmiään on yhdistetty myös symbolistiseen liikkeeseen.

Lähteet

Puolalaiset näytelmäkirjailijat
Puolalaiset kirjailijat
Symbolismi
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Eino H. Laurila -kansantulomitali

Eino H. Laurila -kansantulomitali on tunnustus joka annetaan merkittävästä työstä kansantaloudellisen tutkimuksen ja etenkin kansantalouden kuvausjärjestelmien kehittämisen, soveltamisen ja tunnettuuden hyväksi. Mitali jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993 ja sen sai Eino Laurila työstään Suomen kansantalouden tilinpidon kehittäjänä.

Mitalin saajan valitsevat Ekonomiska Samfundet i Finland, Suomen tilastoseura, Taloustieteellinen Yhdistys, Tilastokeskus ja Yrjö Jahnssonin säätiö.

Saajat 
 1993 Eino Laurila ja Mauno Koivisto (järjestyksessä 1. ja 2. mitali)
 1994 Osmo Forssell 
 1995 Olavi E. Niitamo 
 1996 Riitta Hjerppe 
 1998 Georg Luther 
 2000 Pentti Vartia 
 2002 Jussi Linnamo 
 2003
 2004 Pertti Kukkonen ja Martti Lehtonen 
 2005 Reino Hjerppe ja Timo Relander 
 2006 Jouko Paunio 
 2007 Matti Pohjola ja Jukka Jalava 
 2008 Lars-Erik Öller 
 2009 Pirkko Aulin-Ahmavaara ja Hanna-Leena Männistö 
 2010 Markku Suur-Kujala ja Tapio Korhonen 
 2011 Pentti Saikkonen ja Timo Teräsvirta 
 2012 Jukka Pekkarinen ja Heli Jeskanen-Sundström 
 2013 Eeva Hamunen, Sixten Korkman ja Alpo Willman
 2015 Helvi Kinnunen, Ilmo Mäenpää ja Olli Savela
 2016 Kari Alho ja Paula Koistinen-Jokiniemi
 2017 Helka Jokinen, Pasi Sorjonen ja Lauri Uotila
 2018 Erkki Virtanen, Johnny Åkerholm ja Martti Hetemäki
2019 Seppo Varjonen

Lähteet 

Suomalaiset tiedepalkinnot
Taloustieteiden palkinnot
Ubaldo Calabresi

Ubaldo Calabresi (2. tammikuuta 1925 Sezze Romano – 14. kesäkuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi Sezzen hiippakuntaan 27. maaliskuuta 1948 ja nimitettiin Fundin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi delegaatiksi Sudaniin 3. heinäkuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Villot, jota avustivat Sergio Pignedoli ja Arrigo Pintonello.

Calabresi sai 29. huhtikuuta 1972 nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Sudaniin. 5. tammikuuta 1978 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Venezuelaan ja 23. tammikuuta 1981 Argentiinaan. Hän jäi eläkkeelle 4. maaliskuuta 2000.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Ernest Bertrand Boland

Ernest Bertrand Boland (s. 10. heinäkuuta 1925 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen dominikaaneihin kuuluva roomalaiskatolinen piispa. Hän työskenteli Pakistanissa.

Boland sai pappisvihkimyksensä 9. kesäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Multanin hiippakunnan johtoon Pakistaniin 17. toukokuuta 1966, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Russell Joseph McVinney, jota avustivat Bernard Matthew Kelly ja Fulton John Sheen. Boland erosi tehtävistään Multanin piispana 20. lokakuuta 1984.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Dominikaanit
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Visma Solutions

Visma Solutions Oy on suomalainen yritys, joka tarjoaa SaaS-palveluita yrityksille. Sen päätuotteita ovat sähköisen taloushallinnon ohjelmisto Visma Netvisor, toiminnanohjausjärjestelmät Visma Severa ja ValueFrame, verkkolaskutusoperaattori Maventa ja sähköisen allekirjoittamisen työkalu Visma Sign. Visma Solutions Oy on osa norjalaista Visma-konsernia.

Historia 
Visma Solutions Oy perustettiin vuoden 2012 lopulla. Tällöin entisen Netvisor Oy:n toiminimi muutettiin Visma Solutions Oy:ksi. Toukokuussa 2013 myös Visma Severa Oy ja tammikuussa 2014 Maventa Oy sulautuivat Visma Solutions:iin. Yrityksen toimitusjohtaja on Ari-Pekka Salovaara.

Saas-palvelut 
Visma Solutions Oy tarjoaa viittä SaaS-palvelua.

Visma Netvisor 
Visma Netvisor on taloushallinnon ja yritysten liiketoimintaprosessit yhdistävä pilvipalvelu, jota noin 20 000 yritystä käyttää liiketoiminnassaan. Lisäksi sitä käyttävät lukuisat suomalaiset tilitoimistot.

Visma Severa 
Visma Severa tarjoaa työnohjausratkaisuja asiantuntija- ja projektiyritysten tarpeisiin. Sen pääasiakasryhmät ovat insinööri- ja arkkitehtitoimistot, IT- ja konsultointiala, mainos- ja viestintätoimistot ja tilitoimistot.Visma Severalla on jo yli 1000 asiakasta Suomessa. Suomen lisäksi Visma Severaa tarjotaan Ruotsissa, Norjassa ja Hollannissa.

Maventa 
Verkkolaskutusoperaattori Maventaa käyttää yli 120 000 asiakasta Pohjoismaissa. Kotimainen Maventa perustettiin vuonna 2007.

Visma Sign 
Visma Sign on sähköisen allekirjoittamisen työkalu, joka hyödyntää Tupas-tunnistautumista ja mobiilivarmennetta. Sillä tehty allekirjoitus on juridisesti pätevä ja soveltuu esimerkiksi sopimusten, pöytäkirjojen, valtakirjojen ja muiden dokumenttien allekirjoittamiseen.

ValueFrame 
ValueFrame on selainpohjainen toiminnanohjausjärjestelmä erityisesti asiantuntijayrityksille. Siihen sisältyy muun muassa projektinhallinta, asiakkuudenhallinta ja työajanseuranta.

Katso myös
Visma Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Visma Severan verkkosivut 
 ValueFramen verkkosivut
 Visma Solutions yhteisöpalvelu
 Maventan verkkosivut
 Visma Signin verkkosivut

Suomalaiset ohjelmistoyritykset
Pilvipalvelut
Enzio d’Antonio

Enzio d'Antonio (16. toukokuuta 1925 Lanciano – 17. joulukuuta 2019) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1949 ja nimitettiin Triventon hiippakunnan johtoon arkkipiispan henkilökohtaisella arvonimellä 18. maaliskuuta 1975. Samalla hänet nimitettiin Boiano-Campobasson koadjuuttoriarkkipiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 11. toukokuuta Antonio Poma, jota avustivat Enrico Bartoletti ja Leopoldo Teofili.

D'Antoniosta tuli 31. tammikuuta 1977 Boiano-Campobasson arkkipiispa. Hän erosi vuonna 1977 Triventon hiippakunnan johdosta. Hän erosi myös Boiano-Campobasson arkkipiispan tehtävistä 24. kesäkuuta 1979, jolloin hän sai nimityksen Velebusduksen titulaariarkkipiispaksi. 13. toukokuuta 1982 hänet nimitettiin Lanciano e Ortonan (myöh. Lanciano-Ortona) arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. marraskuuta 2000.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet