joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pohjanmaan hyvinvointialue

Pohjanmaan hyvinvointialue (ruots. Österbottens välfärdsområde) on Pohjanmaan maakunnan kattava hyvinvointialue. Hyvinvointialue perustettiin osana maakunta- ja soteuudistusta.

Kunnat 
Pohjanmaan hyvinvointialueeseen kuuluu 14 kuntaa, joista kuusi on kaupunkeja:

  Kaskisten kaupunki (Kaskö)
  Korsnäsin kunta
  Kristiinankaupungin kaupunki (Kristinestad)
  Kruunupyyn kunta (Kronoby)
  Laihian kunta (Laihela)
  Luodon kunta (Larsmo)
  Maalahden kunta (Malax)
  Mustasaaren kunta (Korsholm)
  Närpiön kaupunki (Närpes)
  Pedersören kunta (Pedersöre)
  Pietarsaaren kaupunki (Jakobstad)
  Uudenkaarlepyyn kaupunki (Nykarleby)
  Vaasan kaupunki (Vasa)
  Vöyrin kunta (Vörå)

Vuoden 2022 huhtikuussa hyvinvointialueella asui 175 829 asukasta.

Palvelut 
Lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisvastuu siirtyy kunnilta hyvinvointialueelle 1. tammikuuta 2023 alkaen.

Hallinto ja politiikka

Aluevaltuusto 

Aluevaltuusto vastaa hyvinvointialueen toiminnasta ja taloudesta sekä käyttää alueen ylintä päätösvaltaa. Aluevaltuusto asettaa aluehallituksen ja hyvinvointialueen muut toimielimet sekä valitsee hyvinvointialuejohtajan. Ensimmäiset aluevaalit järjestettiin 23. tammikuuta 2022, ja aluevaltuustot aloittivat toimintansa maaliskuussa 2022. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella Pohjanmaan aluevaltuustoon valittiin 59 valtuutettua. Ensimmäisissä aluevaaleissa Pohjanmaan hyvinvointialueella Ruotsalainen kansanpuolue sai 32 paikkaa ja 50,1 % äänistä eli ehdottoman enemmistön niin paikoista kuin annetuista äänistä. Pohjanmaan aluevaltuustosta muodostui näin ainoa valtuusto, jossa yhdellä puolueella on ehdoton enemmistö. 

Pohjanmaan aluevaltuuston puheenjohtaja on Mikko Ollikainen (r.), ensimmäinen varapuheenjohtaja Kim Berg (sd.), toinen varapuheenjohtaja Joakim Strand (r.), kolmas varapuheenjohtaja Marko Heinonen (kok.) ja neljäs varapuheenjohtaja Johanna Borg (r.)

Aluehallitus ja hyvinvointialuejohtaja 
Aluehallitus johtaa hyvinvointialueen toimintaa, hallintoa ja taloutta. Pohjanmaan aluehallituksen puheenjohtaja on Anne Salovaara-Kero (r.), ensimmäinen varapuheenjohtaja Peter Sjökvist (sd.) ja toinen varapuheenjohtaja Katja Rajala (kok.). Hyvinvointialuejohtaja johtaa aluehallituksen alaisena hyvinvointialueen hallintoa, taloudenhoitoa ja muuta toimintaa. Pohjanmaan hyvinvointialuejohtaja on Marina Kinnunen.

Katso myös 
 Pohjanmaan maakunta
 Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialue
 Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue

Lähteet 

Hyvinvointialue
Suomen hyvinvointialueet
Volpiano

Volpiano () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.  Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 15 260 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Luumumobola

Luumumobola (Parinari curatellifolia) on Chrysobalanaceae-heimoon, moboloiden (Parinari) sukuun kuuluva kasvilaji.

Luumumobola on ainavihanta pensas tai puu, jolla on tiivis, ulkonäöltään sienimäinen latvus. Luumumobola voi kasvaa hyvin erikokoiseksi; se voi jäädä kolmimetriseksi tai kasvaa melko suureksi, 20 metriä korkeaksi puuksi. Tavallisimmin se kuitenkin kasvaa noin 8–10 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla 25–40 cm.

Luumumobola on tavallinen metsäisillä ruohostomailla, joilla pohjaveden pinta on korkealla, eikä maaperä herkästi kuivu. Laji kasvaa lisäksi kausivihannissa metsissä sekä siellä täällä vuoristometsissä merenpinnan tasosta aina 2100 metrin korkeuteen asti. Luumumobolaa kasvaa luonnossa trooppisessa Afrikassa pohjoisessa Senegalista Keniaan ja etelässä Botswanaan ja Etelä-Afrikan Transvaaliin ulottuvalla alueella.

Luumumobolan hedelmät ovat syötäviä ja ne ovat lajin esiintymisalueella suosittua luonnosta kerättyä ruokaa. Hedelmät ovat etenkin lasten mieleen. Hedelmiä voi syödä raakoina tai kypsennettyinä ja niissä on mansikkamainen aromi. Luumumobolan siemeniä voi myös syödä ja ne sopivat erityisen hyvin mantelien korvaajiksi. Siemenet sisältävät noin 40% öljyjä.

Hedelmien lisäksi luumumobolaa käytetään lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä puutavaraksi. Erityisesti luumumobolan juuret ovat arvostettuja niiden lääkinnällisten ominaisuuksiensa takia. Myös lajin kaarnaa ja lehtiä käytetään erilaisten vaivojen hoitoon. Puutavarana luumumobola on paikallisesti tärkeää ja sitä käytetään rakentamiseen sekä erilaisten esineiden valmistamiseen. Lajin puuaines on kovaa, kestävää, painavaa sekä myös hyvin tulenkestävää. Puuaines sisältää paljon piidioksidia, minkä takia sitä on jokseenkin hankalaa työstää. Puuaineksen väri vaihtelee vaaleanruskeasta kellertävänpunertavaan.

Afrikassa luumumobolan luontaisella levinneisyysalueella luumumobola on yksi niistä puista, jotka tyypillisesti jätetään kaatamatta, kun metsää raivataan maatalousmaaksi. Lisäksi lajia istutetaan koristepuuksi sekä tuomaan varjoa. Paikalliset ovat uskoneet puun sihisevän, jos se kaadetaan.

Lähteet 
 Useful Tropical Plants: Parinari curatellifolia

Viitteet

Aiheesta muualla 
 JSTOR Global Plants: Parinari curatellifolia 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Parinari curatellifolia 

Mobolat
Aftonbladetin kirjallisuuspalkinto

Aftonbladetin kirjallisuuspalkinto on vuosittain vuodesta 1957 jaettu ruotsalainen kirjallisuuspalkinto. Se on edelleen aktiivisille ruotsalaisille runoilijoille jaettu palkinto.

Palkinnonsaajat 

 1957 Per-Erik Rundquist
 1958 Tomas Tranströmer
 1959 Willy Kyrklund
 1960 Elsa Grave
 1961 Birgitta Trotzig
 1962 Lars Gustafsson
 1963 Östen Sjöstrand
 1964 Göran Palm
 1965 Sven Delblanc
 1966 Erik Beckman
 1967 Björn Håkanson
 1968 Bengt Bratt
 1969 Christer Persson
 1970 Staffan Seeberg
 1971 Lars Norén
 1972 Göran Sonnevi
 1973 Tobias Berggren
 1974 Göran Hägg
 1975 Göran Tunström
 1976 Rita Tornborg
 1977 Lars Andersson
 1978 Eva Runefelt
 1979 Niklas Rådström
 1980 Sigrid Combüchen
 1981 Rolf Johansson
 1982 Willy Granqvist
 1983 Eva Ström
 1984 Kjell Johansson
 1985 Ulf Gyllenhak
 1986 Ernst Brunner
 1987 Magnus Dahlström
 1988 Peter Kihlgård
 1989 Björn Ranelid
 1990 Birgitta Lillpers
 1991 Mare Kandre
 1992 Ann Jäderlund
 1993 Åke Smedberg
 1994 Robert Kangas
 1995 Arne Johnsson
 1996 Steve Sem-Sandberg
 1997 Elisabeth Rynell
 1998 Kristian Lundberg
 1999 Malin Lindroth
 2000 Lars Jakobson
 2001 Lotta Lotass
 2002 Beate Grimsrud
 2003 Lars Mikael Raattamaa
 2004 Anna Hallberg
 2005 Mats Kolmisoppi
 2006 Sara Stridsberg
 2007 Mirja Unge
 2008 Johan Jönson
 2009 Helena Eriksson
 2010 Maria Zennström
 2011 Aase Berg
 2012 Johannes Anyuru
 2013 Andrzej Tichý
 2014 Ida Linde
 2015 Jila Mossaed
 2016 Eija Hetekivi Olsson
 2017 Tove Folkesson
 2018 Sami Said
 2019 Lina Wolff
 2020 Axel Lindén

Lähteet 

Ruotsalaiset kirjallisuuspalkinnot
Mantšurianvaahtera

Mantšurianvaahtera (Acer mandshuricum) on vaahteroiden (Acer) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monirunkoinen pensas tai puu, joka kasvaa tavallisesti noin 6 m korkeaksi. Mantšurianvaahtera voi kasvaa 10–12 metriä korkeaksikin, mutta tällaiset kookkaammat yksilöt ovat yleensä yli 50 vuotta vanhoja. Mantšurianvaahteran lehdet ovat useimmista vaahteroista poiketen kolmilehdykkäisiä ja lehdykät ovat sahalaitaisia. Syksyllä lehdet muuttuvat vaaleanpunertaviksi tai oransseiksi. Mantšurianvaahtera kukkii keväällä tai alkukesällä.

Mantšurianvaahtera kasvaa luontaisena Kiinassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Mantsurianvaahtera (Acer mandshuricum)
 Mustila Arboretum: Mantšurianvaahtera (Acer mandshuricum)
 Trees and Shrubs Online: Acer mandshuricum 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acer mandshuricum 
 Flora of China: Acer mandshuricum 

Vaahterat
Friedrich Wilhelm Seydlitz

Friedrich Wilhelm Seydlitz (1721–1773) oli preussilainen kenraali ja Fredrik Suuren etevimpiä sotapäälliköitä. Hän meni sotaväkeen 1740 ja otti osaa molempiin Sleesian sotiin ja kunnostautui varsinkin toisessa. Seitsenvuotisessa sodassa hän hankki suurta mainetta useissa taisteluissa, etenkin Rossbachin taistelussa 1757, jonka hän hyökkäyksellään ratkaisi.

Lähteet
 http://runeberg.org/tieto/8/0604.html
 http://runeberg.org/pieni/4/0069.html

Preussilaiset kenraalit
Vuonna 1721 syntyneet
Vuonna 1773 kuolleet
Vanhan Suomen kaartin muistomerkki

Vanhan Suomen kaartin muistomerkki on Helsingissä Suomen kaartin hautausmaalla sijaitseva muistomerkki, joka koostuu kivipilarista, metallikypärästä ja kahdesta metallilaatasta. Pystyssä olevan kaksi ja puoli metriä korkean neliskulmaisen kivipilarin yläpinnalla on kuparista valmistettu kreikkalainen kypärä. Kiven etupinnassa on kuparitaulu, jossa on kirjoitus ”Vanhan Suomen kaartinpataljoonan muistoksi vanhat kaartilaiset”. Taulun alapuolella on pienempi kuparilaatta, jossa on teksti ”Patsas paljastettiin vuonna 1938”.

Patsashankkeen toteutumisen mahdollisti vanhan kaartinpataljoonan 125-vuosijuhlan 1937 järjestäneen toimikunnan suorittama työ. Juhlien järjestäjiltä oli jäänyt rahaa säästöön ja tarvittava loppuosa kerättiin vanhoilta kaartilaisilta. Teoksen suunnittelusta vastasi eversti Spåre, kiven työsti muotoonsa Granit Oy ja kupariosat toteutti Taidetakomo Antti Hakkarainen Helsingistä. Muistomerkin paljastustilaisuus järjestettiin sunnuntaina 18. syyskuuta 1938.

Lähteet

Helsingin patsaat ja veistokset
Olivera

Olivera (oik. Katriina Ullakko, s. 1994 Espoo) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on aloittanut musiikin tekemisen 11-vuotiaana, ja tyyliltään hänen musiikkinsa on indie- ja elektropoppia. Hänen tuottajanaan toimii suomalainen DJ Lenno, jonka kanssa Olivera myös asuu avoliitossa.

Olivera osallistui vuoden 2022 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Thank God I’m an Atheist". Hän sijoittui kilpailussa neljänneksi.

Olivera julkaisï debyyttialbuminsa Paradox 28. lokakuuta 2022.

Lähteet 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Vetovoima (veistos)

Vetovoima on taiteilijaryhmä Ynnä+:n toteuttama julkinen veistos Porin Kirjurinluodossa. Se on valmistunut vuonna 1999. Teos koostuu 248 lampusta jotka muodostavat valopallon. Palloa kannattelevat metalliset jalat, jotka kiinnittyvät isoihin, puoliksi maahan hautautuneisiin kivenlohkareisiin.

Aloite 
Taiteilijaryhmä Ynnä+ koostui nuorista tamperelaisista taiteilijoista Jouni Sarpola, Jaakko Himanen ja Jere Ruotsalainen. He innostuivat ajatuksesta toteuttaa julkinen teos Kirjurinluotoon vierailtuaan Pori Jazzeilla ja ottivat yhteyttä Porin taidemuseoon teoksen toteuttamiseksi Kirjurinluotoon. Porin kaupungin kulttuurilautakunta myönsi taiteilijaryhmälle 6 000 markan avustuksen hanketta varten.

Idea 
Suunnitelman mukaan teos koostuisi seitsemästä aallonmurtajasta peräisi olevasta kivenjärkäleestä, joihin porataan nostolenkit. Kiviin kiinnittäisiin pitkät rautatangot ja valopallo, jossa on 250 peilipäähehkulamppua. Pallon pinta heijastaisi päivällä auringonvaloa ja yöllä lampuissa palaisivat valot. Rautatankojen päässä oleva valopallo näyttäisi siltä, kuin se raahaisi painavia kivenlohkareita perässään. Kivet sijoitettaisiin osin maan sisään niin, että näyttäisivät raahautuvan ilmaan nousseen valometeorin perässä. Vaikutelma viittaa Kirjurinluodossa tapahtuvaan maankohoamiseen.

Toteutuminen 
Vetovoima valmistui 17.6.1999. Ynnä+:n jäsenet totesivat lehtihaastattelussa haluavansa teokseen paikkaan ja ympäristöön sopivat materiaalit, ja Vetovoimaan he löysivät kivet Meri-Porista. Kivet painavat kaikkiaan 14 tonnia. Valopallo, joka muodostui 248 peilipäähehkulampusta, valmistettiin taiteilijoiden oppilaitoksen tiloissa Tampereella. Valopallo kiinnittyi kiviin pitkien rautatankojen avulla, ja tangot taipuivat omasta painostaan. Vetovoiman tarviseman sähkön lahjoitti Pori Energia. Teos sisältyi Porin taidemuseon projektiin, jossa tehtiin ympäristötaidetta tutuksi yleisölle. Teoksen oli määrä olla pystytettynä kesän ajan, ja se purettaisiin elokuun 1999 lopulla. Teoksesta tuli kuitenkin niin suosittu yleisön keskuudessa, että sen toivottiin jäävän Kirjurinluotoon pysyvästi. Porin taidemuseon johtaja Esko Nummelin esitti Porin kaupunginhallitukselle, että kaupunki lunastaisi Vetovoiman. Kaupunginhallitus päättii lunastaa teoksen.

Ylläpito 
Teoksen rikkoutuneita ja sammuneita lamppuja on uusittu säännöllisesti. Keväällä 2014 Vetovoima jouduttiin sammuttamaan, purkamaan ja viemään kunnostettavaksi, koska se oli teknisesti vanhentunut. Metallisen rungon hitsatut liitokset tarkistettiin sekä korjattiin ja vahvistettiin tarvittavilta osin. Lisäksi uusittiin sähköistys ja valaisinrungot. Vetovoima asennettiin takaisin paikoilleen toukokuussa 2015. Valopallossa alun perin käytettyjä peilipäähehkulamppuja ei enää ollut saatavilla, ja ne korvattiin led-lampuilla. Taiteilijat ovat sittemmin todenneet, että Vetovoiman oli tarkoitus olla väliaikainen. Jos he olisivat tienneet teosta suunnitellessaan että siitä tulisi pysyvä, he olisivat tehneet toisenlaisia teknisiä ratkaisuja. Vetovoima on kuitenkin ollut tärkeä etappi nuorten taiteilijoiden uralla.

Lähteet

Porin patsaat ja veistokset
Takoa Invest

Takoa Invest Oy on suomalainen perheomisteinen sijoitusyhtiö. Vuodesta 1987 asti toimineen yrityksen toimitusjohtajana ja puheenjohtajana toimii Seppo Saastamoinen. Yrityksen liiketoiminta keskittyy vähittäiskauppaan, pääomasijoituksiin, kiinteistöihin sekä rahasto- ja vaihto-omaisuuteen.

Vuonna 2020 yrityksen liikevaihto oli 12,9 miljoonaa euroa ja yritys työllisti 7 henkilöä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä Aleksanterinkadulla.

Takoa Invest on muun muassa Tokmanni-kauppaketjun suuromistaja 17,9% osakeosuudella.

Lähteet 

Sijoitusyhtiöt
Matkailu Suomessa

Matkailu Suomessa käsittää sekä ulkomaisen että kotimaan matkailun. 

Suomeen saapui yli 6,8 miljoonaa ulkomaista matkailijaa (yöpyjää) vuonna 2018, joista 53% tuli muista Euroopan unionin maista.  Matkailualan arvonlisäys oli vuonna 2018 5,4 miljardia euroa eli 2,7% Suomen bruttokansantuotteesta ja se tuotti noin 154000 työpaikkaa.

Kotimaan matkailu
Kesäkaudella 2020 Suomessa tehtiin pitkälti yli 10 miljoonaa kotimaan matkaa ja suomalaisten suosituin kotimaan matkailukuukausi oli heinäkuu. Suosituimmat maakunnat yöpymisten määrässä olivat Uusimaa, Pohjois-Pohjanmaa ja Lappi.

Ulkomaan matkailijat 2019

Lähteet

Matkailu
Suomen talous
Not Your Kind

Not Your Kind on suomalaisen alternative rock -yhtye Cyan Kicksin EP-levy, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2021.

Kappaleet

Arvostelut 
 Imperiumi: 7½ /10
 Kaaoszine: 9/10

Lähteet

Vuoden 2019 albumit
Soskuanjoki

Soskuanjoki () on Venäjällä Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä virtaava 40 km pitkä joki, joka laskee Laatokan Kurkijoenlahteen (Куркийокский залив).

Joen kulku 
Soskuanjoen latvaosuutta kutsutaan myös Latvalammenjoeksi (Латваламменйоки), koska joki alkaa pienestä Latvalammesta noin 80–85 metriä mpy. Laskiessaan muutaman kilometrin etelään päin, sitä kutsutaan jo Soskuanjoeksi. Myös Lammen koillispuolella on suopuroja, mutta niitä ei käsitellä tässä. Joki virtaa ensimmäiset kilometrinsä metsämaastossa ja sen mutkittelu loppuu sen ylittäessä pitkän pelto-osuuden Välimäellä (Вялимяки). Pellot ovat kuuluneet Kostamojärven kylälle, joka on perannut joen uoman suoraksi. Joen suunta on kohti etelää, vaikka uoma toisinaan tekee käännöksiä itään päin. Ensimmäinen suuri sivujoki on Kotavaaranjoki (Котаваранйоки ), jota kutsutaan alajuoksulla vanhoissa suomalaiskartoissa myös Vääränkoskenjoeksi. Sivujoen jälkeen joki kääntyy viideksi kilometriksi kaakkoon ja jatkaa sitten seitsemäksi kilometriksi kohti etelää. Joki virtaa täällä syvemmässä laaksossa ja joessa on ollut myös koskipaikkoja vesimyllyjä ja pieniä sähkölaitoksia varten. Kun joki saapuu Otanlahteen (Отсанлахти), alkaa se mutkitella voimakkaasti ja löytää lopulta laskupaikan Laatokkaan Kurkijoenlahdessa (myös Laikkalanlahti). Soskuassa (Соскуа) on joella leveä ja soistunut suisto korkeiden mäkien välissä.

Luontoarvoja 
Joessa on jäljellä vain yksi lohikaloille kutemiseen kelpaava joenosuus. Se on 300 metriä pitkä jokiosuus, jonka pinta-ala on 30 aaria. Joessa elää lähes pelkästään kaksivuotiaita lohia. Lohi nousee jokeen kutemaan syyskuun alusta alkaen ja kutu tapahtuu lokakuun alkupuoliskolla. Joessa elää alle 50 kutevaa lohta.

Soskuanjoen valuma-alue

Yleistä 
Soskuanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Soskuanjoen valuma-alueeseen, jonka pääuoma joki on. Soskuanjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Soskuanjoen valuma-alueen pinta-ala on 234 neliökilometriä.

Sivujoet ja järviä 
Valuma-alueella on vain vähän järvi tai lampia. Joen sivujoetkin ovat yleensä lyhyitä ja alkavat soilta ja kosteikkoilta. Soskuan ja Otanlahden ympäristössä on pieniä lampia, kuten esimeriksi Tentkenlampi (Тенткенлампи) ja Mälkinlampi (Мялькинлампи). Idästä jokeen yhtyvän Kiviojan latvoilla sijaitsevat Simolampi, Löyhönlampi (Леюхенлампи) ja Umpilampi. Tattarimyllynojan valuma-alueelta löytyvät Aninkaislampi ja laskuojaton Likolampi. Valuma-alueen suurin järvi on Kostamojärvi, jonka lyhyt laskuoja yhtyy suoraan Soskuanjokeen . Suurin sivujoki on Kotavaaranjoki, joka on 17 kilometriä pitkä. Sen valuma-alueella ei ole merkittäviä järviä.

Lähteet

Huomioita

Viitteet 

Laatokan valuma-alue
Karjalan tasavallan joet
Luovutettujen alueiden joet
Here Come the Warm Jets

Here Come the Warm Jets on englantilaisen muusikon Brian Enon ensimmäinen sooloalbumi. Eno oli albumin julkaisua edeltävänä vuonna eronnut Roxy Music -yhtyeestä, josa hän oli soittanut vuodesta 1971.

Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Brian Eno, ellei toisin mainita.

A-puoli
 
 
 
 
 
B-puoli

Lähteet 

 Brian Enon albumit
 Vuoden 1974 albumit
Františkovy Lázně

Františkovy Lázně (tšekiksi [ˈfraɲcɪʃkovɪ ˈlaːzɲɛ] saksaksi: Franzensbad) on kylpyläkaupunki Tšekin tasavallassa lähellä Saksan rajaa. Siellä on noin 5 400 asukasta. Yhdessä lähikaupunkien Karlovy Varyn ja Mariánské Lázněn kanssa se on osa Länsi-Böömin kylpyläkolmiota. Vuonna 2021 kaupungista tuli osa kansainvälistä Unescon maailmanperintökohdetta nimellä Euroopan suuret kylpyläkaupungit. Kaupungin keskusta on hyvin säilynyt ja vuodesta 1992 lähtien suojeltu urbaani muistomerkkialue. 

Tšekin kaupungit
Lohjan pappila

Lohjan pappila (ruots. Lojo prästgård) on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva entinen kirkkoherran virka-asunto. Vuonna 1861 valmistunut pappila on edelleen Lohjan seurakunnan omistuksesta, mutta nykyisin rakennuksessa toimii Lohjan museo. Rakennus on säilynyt hyvin alkuperäisessä asussaan lukuun ottamatta länsipäädyn tiilirakenteista arkistosiipeä, joka lisättiin vuonna 1911.

Pappilaa on kutsuttu myös nimellä Iso-Pappila. Lohjalla sijaitsee toinenkin pappila; entinen kappalaisen asunto Lindkulla. Lohjan pappila kuuluu Museoviraston suojelemaan Lohjan kirkon ympäristön valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.

Historia ja arkkitehtuuri

Päärakennus 
Lohjan pappila mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1384. Pappila on ainakin vielä 1700-luvun lopussa ollut rajattuna umpipihaksi sen aikaisten karttojen mukaan. Rakennuskannasta tunnetaan vanha, vuonna 1816 rakennettu entinen päärakennus, joka purettiin 1860. Tämä edellinen päärakennus sijaitsi todennäköisesti samalla paikalla, kuin nykyinenkin päärakennus.

Nykyisen päärakennuksen rakennutti Lohjan kirkkoherra Helsingius vuonna 1861 arkkitehti August Bomanin suunnitelmien mukaan. Pappilan tyylisuunnassa on piirteitä empirestä ja uusrenessanssista. Pappilaa ympäröi laaja puisto.

Lohjan pappilan päärakennusta remontoitiin 1930-luvulla, jolloin uunit purettiin ja vesikiertojärjestelmä lisättiin. Betonitiilikate rakennettiin myös 1930-luvulla. 1975 Lohjan kirkkoherra vaihtui ja tämän jälkeen rakennus ei ole enää toiminut pappilana. Tuolloin päärakennusta alettiin remontoimaan museota varten. 1970-luvun lopussa pappilan kaakkoispäädystä purettiin pulpettikattoinen umpikuisti ja samaan päätyyn remontoitiin asunto museon johtajalle. Asuntoon lisättiin keittiö- ja saunatilat. Myös avovintti ja yläkerran kesähuoneet remontoitiin lämpimiksi. Yleisö-WC on myös lisätty 1970-luvulla. 1990-luvulla vesikiertojärjestelmä purettiin ja rakennukseen asennettiin sähköpatterit.

Lohjan museo aloitti toimintansa pappilassa 1978.

Talousrakennukset 
Pappilan vanhin rakennus on vuonna 1780 rakennettu pitäjänapulaisen tupa, joka sijaitsee pappilan miespihan länsisivulla. Itäsivulla sijaitsee 1800-luvun alkupuolella valmistunut tilanhoitajan asunto, jossa sijaitsee myös leivintupa, muonamiehen asunto ja vaja. Tilakokonaisuuteen kuuluu lisäksi karjakon mökki 1800-luvun lopulta ja 1937 rakennetut sementtitiilinen navetta ja tiilirakenteinen viljamakasiini.

Pappilan alueelle on myös siirretty Lohjan pedagogio vuodelta 1769. Pedagogio toimii myös museon näyttelytilana.

Lähteet 

Lohjan rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen pappilat
Purppuraneidonvaippa

Purppuraneidonvaippa (Epipactis purpurata) on neidonvaippoihin kuuluva kämmekkäkasvi.

Laji kasvaa usein tiheinä ryhminä. Varsi on 30–60 senttimetriä korkea, tanakka, harmaanvihreä, violetinsävyinen ja yläosasta lyhytkarvainen. Varsilehtiä on 5–10 kappaletta ja ne ovat kapean soikeat, 6–10 cm pitkät, tumman harmaanvihreät, violetinsävyiset, hieman sepivät, suipot. Terttukukinto on tiheä ja pitkä, kukat ovat vaaleanvioletit-tummanvioletit. Kasvi kukkii Pohjoismaissa elo-syyskuussa.

Purppuraneidonvaippaa esiintyy Euroopassa Iso-Britannian, Tanskan ja Baltian korkeudelle. Pohjoismaissa se esiintyy harvinaisena Tanskassa savipohjaisissa pyökkimetsissä. Laji on kalkinsuosija.

Lähteet 

Neidonvaipat
Nikolai Pöysti

Nikolai Pöysti (1898 Pietari – 1947) oli suomalainen helluntailainen lähetystyöntekijä. Pöysti toimi lähetyssaarnaajana erityisesti venäläisten parisssa Mantšuriassa. Pöysti oli avainhenkilö Suomen Vapaan Ulkolähetyksen perustamisessa.

Varhainen elämä 
Pöystin isä oli ruotsalainen ja äiti venäläinen. Pöysti tuli uskoon 15-vuotiaana ja liittyi metodistikirkkoon. Vuonna 1916 hän avioitui Martta Finskaksen kanssa Viipurissa. Vuonna 1926 Pöysti liittyi Helsingin Filadelfia-seurakuntaan.

Lähetysura 
Vallankumouksen jälkeen Pöystit siirtyivät Venäjälle ja tekivät hengellistä työtä ensin Leningradissa ja sitten Siperiassa. Vuonna 1923 he aloittivat työn venäläisten parissa Mantšuriassa, jossa Pöysti koki Pyhän Hengen kasteen. Vuonna 1926 Pöysti palasi Suomeen ja aloitti toimintansa Helsingin Filadelfia-seurakunnassa. Vuonna 1927 Pöysti ryhtyi edistämään lähetysasiaa, minkä seurauksena Filadelfia-seurakunnan piirissä perustettiin Suomen Vapaa Ulkolähetys r.y.. Yhdistyksen perustamisen jälkeen Pöysti kiersi ympäri Suomea edistämässä lähetysasiaa. 

Vuonna 1931 Martta ja Nikolai Pöysti jatkoivat aikaisemmin tekemäänsä työtä venäläisten pakolaisten parissa. Pöystit perustivat seruakunnan Harbiniin ja aloittivat raamattukoulun. Pöystit jatkoivat toimintaa Kiinassa kesän 1935 loppuun ja avasivat vielä työn venäläisten parissa Shanghaissa. Tämän jälkeen Pöystit matkustivat Yhdysvaltoihin ja asettuivat sinne pysyvästi.

Lähteet

Viitteet 

Suomen helluntaiherätyksen lähetystyöntekijät
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Syyskierrevilkka

Syyskierrevilkka (Spiranthes spiralis) on kierrevilkkoihin kuuluva kämmekkäkasvi. Se on 6–15 senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho. Kasvin tyvellä kasvaa lehtiruusuke varren sivussa. Lehtiruusukkeen lehdet ovat 2–3 cm pitkät, suikeat, suipot, yläviistot, vaaleareunaiset ja talvehtivat. Varsilehdet ovat tuppimaiset. Varsi on vaaleanvihreä, yläosasta lyhyen nystykarvainen. Kukintona on kierteinen, 3–6 cm pitkä tähkä. Kukat ovat 7–8 millimetriä leveät, valkoiset, tuoksuvat, kukan huuli on pyöreä ja kellanvihreä. Kasvi kukkii Pohjoismaissa elo-syyskuussa.

Syyskierrevilkka esiintyy Euroopassa Iso-Britannian, Tanskan ja Etelä-Ruotsin korkeudelle. Lisäksi sitä esiintyy Euroopan lähialueilla Pohjois-Afrikassa ja Länsi-Aasiassa. Pohjoismaissa laji kasvaa hyvin harvinaisena tuoreilla laidunmailla.

Lähteet 

Kämmekkäkasvit
Odin Finell

Odin Finell (1896–1960) oli suomalainen poliisi ja helluntailainen lähetystyöntekijä. Finell toimi Suomen Vapaan Ulkolähetyksen ensimmäisenä lähetyssihteerinä vuosina 1950–1960.

Ura ja elämä 
Odin Finell kävi ruotsalaisen yhteiskoulun ja valmistui ylioppilaaksi Tampereella vuonna 1917. Finell opiskeli Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja jatkoi myöhemmin poliisilaitoksen palveluksessa ensin Turussa ja vuodesta 1935 rikososaston komisariona Kuopiossa. Sotien aikaan Finell palveli Kuopion virkaatekevänä poliisimestarina. Finell tuli uskoon Tampereella vuonna 1928 ja osallistui tämän jälkeen aktiivisesti hengelliseen työhön oman toimensa ohessa.

Ruotsin kielen taitoisena Finell käänsi kirjoituksia suomeksi ja toimi tulkkina kokouksissa. Finell toimi Pakanain Huuto-lehden päätoimittajana ja hänelle kertyi monia helluntaiherätyksen luottamustoimia.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset poliisit
Suomen helluntaiherätyksen lähetystyöntekijät
Suomalaiset järjestöjohtajat
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Félix Sienra

Félix Sienra (s. 21. tammikuuta 1916) on entinen uruguaylainen purjehtija, joka kilpaili kesäolympialaisten 1948 purjehduksessa ja sijoittui Firefly-luokan kuudenneksi. Sienra saavutti sadan vuoden iän vuonna 2016 ja on vanhin elossa oleva olympiaurheilija.

Lähteet

Uruguaylaiset kilpapurjehtijat
Yli satavuotiaiksi eläneet uruguaylaiset
Vuonna 1916 syntyneet
Elävät henkilöt
The Long Road North

The Long Road North on ruotsalaisen progressiivista doom/post-metallia soittavan Cult of Lunan kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2022.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Johannes Persson - kitara, laulu
 Andreas Johansson - basso
 Thomas Hedlund - rummut
 Fredrik Kihlberg - ktara, laulu
 Kristian Karlsson - Koskettimet, laulu

Arvostelut 
 Imperiumi: 9½/10
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Ruotsalaiset metallialbumit
Vuoden 2022 albumit
Collegno

Collegno () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli 48 491 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Bartholomeus Anglicus

Bartholomaeus Anglicus (ennen vuotta 1203–1272) oli 1200-luvulla elänyt skolastikko ja fransiskaani. Bartholomeus opiskeli Pariisin yliopistossa ja toimi myöhemmin teologian lehtorina Magdeburgissa. Hänet tunnetaan erityisesti De proprietatibus rerum ("Asioiden ominaisuuksista") -ensyklopedian kirjoittamisesta vuoden 1240 tienoilla. Ensyklopediasta tuli yksi keskiajan kopioiduimmista ja siteeratuimmista kirjoista, ja siihen viitataan muun muassa Naantalin luostarin lääke- ja yrttikirjassa. Kirjan maantiedettä käsittelevässä osassa on myös lyhyt kuvaus Suomesta (Winlandia) maana, joka rajautuu Norjan vuoriin, eikä ole tuottoisa lukuun ottamatta ruohoja ja metsää. Bartholomeus kuvaa suomalaisia barbaarisiksi ja villeiksi taikuuden harjoittajiksi.

Lähteet
Tirri, Rauno & Seija Tirri 2017. Luostarin yrtti- ja lääkekirja. Naantalin luostarin kirja. Toim. Mikko Kauko ja Marko Lamberg. Helsinki: SKS, s. 261–271.

Englantilaiset kirjailijat
Keskiajan kirjailijat
Skolastikot
Magdeburgin historia
Suomen historia
Kristityt munkit
Fransiskaanit
Vuonna 1272 kuolleet
Ulrik Frederik Gyldenlöve

Ulrik Frederik Gyldenlöve (1638–1704) oli tanskalainen sotapäällikkö ja kuningas Fredrik III:n avioton poika. Hänet nimitettiin 1664 Norjan käskynhaltijaksi, jossa toimessa hän aikaansai monta tärkeää parannusta tämän maan hallintoon. Hänen ansiokseen luetaan Norjan ylihovioikeuden perustaminen. Hän myös järjesti verotuksen oikeudenmukaisemmaksi, vähensi virkamiesten määrää ja loi sotavoimaan uutta kuntoa, edisti elinkeinoja ja huojensi rahvaan taakkoja, minkä johdosta hän oli kansan suuressa suosiossa. Hän johti Norjasta käsin sotaa Ruotsia vastaan 1675–1679.

Lähteet 
http://runeberg.org/tieto/2/0884.html
http://runeberg.org/pieni/1/0588.html

Tanskalaiset sotilaat
Norjan käskynhaltijat
Vuonna 1638 syntyneet
Vuonna 1704 kuolleet
Johan Gottlieb Gahn

Johan Gottlieb Gahn (19. elokuuta 1745 Voxnabruk, Hälsingland, Ruotsi – 8. joulukuuta 1818 Falun, Ruotsi) oli ruotsalainen mineralogi ja kemisti. Häntä pidetään mangaanin löytäjänä.

Elämä ja ura
Gahnin isä oli myllyn omistaja ja myöhemmin lääninrahastomestari. Gahn opiskeli Uppsalassa vuosina 1762–1770 ja oli kemistien Torbern Bergmanin ja Carl Wilhelm Scheelen läheinen ystävä.

Vuonna 1770 hän asettui Faluniin, jossa hän kehitti parannuksia kuparin sulatuksessa, perusti tehtaita sekä rikkihapon, rikin ja keittomaalin valmistuslaitoksia. Vuosina 1773–1817 Gahn oli vuorikollegion kemian stipendiaatti, vuonna 1782 hänelle myönnettiin vuorimestarin arvonimi ja vuonna 1784 hänet nimitettiin kollegion assessoriksi. Vuonna 1784 hänestä tuli Ruotsin tiedeakatemian jäsen.

Vuosien 1778-79, 1809-10 ja 1810 Ruotsin valtiopäivillä Gahn edusti Falun kaivosvaalipiiriä porvarissäädyssä, ja vuonna 1809 hän oli yksi tämän säädyn kolmesta jäsenestä perustuslakikomiteassa. Vallankumouksellisen Hans Järtan läheisenä työtoverina Gahn oli yksi tämän tukijoista vuoden 1809 vallankaappauksen jälkeen. 

Gahn teki useita tärkeitä löytöjä, joita hän ei koskaan julkaissut itse, mutta jotka hän välitti Bergmanille ja Scheelelle. Gahn oli haluton julkaisemaan omia tutkimuksiaan, joista hänen muistiinpanonsa olivat erittäin niukat, joten monet hänen tärkeät löytönsä hukattiin. Gahn eristi ilmeisesti ensimmäisenä mangaanimetallin, vaikkakin Scheele oli jo ennakoinut sen olemassaolon jo aikaisemmin. Hän havaitsi noin vuonna 1770, että luiden mineraalipitoisuus koostuu pääasiassa kalsiumfosfaatista, jonka Scheele mainitsee ohimennen vuonna 1771 julkaistussa artikkelissa nimeämättä todellista löytäjää. Gahn kehitti myös yhdessä Scheelen kanssa menetelmän fosforin eristämiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset kemistit
Ruotsalaiset mineralogit
Ruotsalaiset geologit
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1818 kuolleet
Lontoon pormestari

Lontoon pormestari () on Suur-Lontoon yleishallintoviranomaisen hallintojohtaja. Virka luotiin vuonna 2000 samalla, kun Suur-Lontoolle luotiin itsehallinto.

Luettelo pormestareista 
Ensimmäinen pormestarinvaali pidettiin vuonna 2000; sen jälkeen vaalit on pidetty neljän vuoden välein poikkeuksena vuoden 2020 vaali, joka siirrettiin vuodelle 2021 koronaviruspandemian takia.

Aiheesta muualla 
 Mayor of London

Lontoo
Lontoon pormestarinvaali 2021

Lontoon pormestarinvaali 2021 pidettiin 6. toukokuuta 2021 Suur-Lontoon yleishallintoviranomaisen edustajistovaalien yhteydessä. Vaalin voitti istuva pormestari, työväenpuolueen Sadiq Khan.

Vaali oli tarkoitus järjestää 7. toukokuuta 2020, mutta ne päätettiin siirtää vuodelle 2021 koronaviruspandemian takia.

Vaalitapa 
Äänioikeutettuja olivat kaikki 18-vuotta täyttäneet Suur-Lontoossa asuvat Yhdistyneen kuningaskunnan, Kansainyhteisön tai Euroopan unionin kansalaiset, jotka olivat rekisteröityneet äänestäjiksi.

Vaalikelpoisia olivat kaikki äänioikeutetut sekä ne, jotka olivat 12 kuukauden ajan ennen vaalipäivää asuneet tai työskennelleet Lontoossa tai vuokranneet tai omistaneet kiinteistön siellä. Päästäkseen ehdolle kunkin ehdokkaan oli kerättävä vähintään 66 allekirjoitusta äänioikeutetuilta Suur-Lontoon asukkaalta: kaksi kustakin Lontoon 32 kaupunkipiiristä sekä Lontoon Citystä. Lisäksi kunkin ehdokkaan oli maksettava 10 000 punnan pantti, jonka sai takaisin, jos ehdokas sai vaalissa vähintään viisi prosenttia äänistä.

Vaalitapana oli rajoitettu siirtoäänivaalitapa, jossa kullakin äänestäjällä oli ensisijainen ääni ja toissijainen ääni. Jos joku ehdokkaista saa vähintään puolet ensisijaisista äänistä, hänet valitaan pormestariksi; muussa tapauksessa kaksi eniten ensisijaisia ääniä saanutta ehdokasta etenvät toiselle kierrokselle, ja heidän äänimääriinsä lisätään pois karsittuja ehdokkaita äänestäneiden toissijaiset äänet.

Tulos 

Lähde:

Lähteet 

Vuoden 2021 vaalit
Lontoo
Raimondo Montecuccoli

Raimondo Montecuccoli (1609–1680) oli italialaissyntyinen Itävallan sotamarsalkka. Montecuccoli syntyi Italiassa taisteli Saksassa, Flanderissa ja Hollannissa ja otti osaa Breitenfeldin, Lutzenin ja Nördlingenin taisteluihin. Hän joutui ruotsalaisten vangiksi 1639 mutta pääsi vapaaksi ja kunnostautui myöhemminkin kolmikymmenvuotisessa sodassa ja kohosi kenraaliksi. Hän oli myös vähän aikaa Modenan herttuan palveluksessa. Oli sittemmin hovineuvoston jäsenenä Wienissä hänet lähetettiin diplomaattisiin lähetystöihin ja oli lähettiläänä Kristiinan hovissa ruotsissa sekä hänen matkallaan Roomaan. Hän auttoi 1657 Puolan Juhana Kasimiria Siebenburgenin Yrjö Rakoczia ja Ruotsia vastaan 1658 hänet nimitettiin sotamarsalkaksi ja lähetettiin auttamaan Tanskaa ruotsalaisia vastaan jotka hän karkotti Holsteinistä,Slesvigistä ja Jyllannista. Hän sai sitten päällikkyyden sodassa turkkilaisia vastaan jotka hän voitti St Gotthardin taistelussa 1664. Hän tuli myös hovineuvoston puheenjohtajaksi. Montecuccoli taisteli Hollannin sodassa 1672-1673 ja 1675 ranskalaisia vastaan osaksi menestyksellä hänen sodankäyntitapansa oli varovainen ja johdonmukaisesti suunniteltu. Hän oleskeli keisarin hovissa oppineitten seurassa ja hän jätti jälkeensä sota ja valtiotieteellisiä teoksia ja runoja.

lähteet
http://runeberg.org/tieto/6/0351.html
http://runeberg.org/pieni/3/0112.html

Vuonna 1609 syntyneet
Vuonna 1680 kuolleet
Kondottieerit
Sotateoreetikot
Italialaiset aateliset
Sveitsin perustuslaki

Sveitsin valaliiton liittovaltion perustuslaki (, , , ) on Sveitsin kolmas ja nykyinen liittovaltion perustuslaki. Siinä määritellään Sveitsin valaliitto 26 kantonin liittotasavallaksi. Perustuslaki sisältää luettelon yksilön ja kansan oikeuksista (mukaan lukien oikeus vaatia kansanäänestystä liittovaltion laeista ja perustuslain muutoksista), määritellään kantonien ja liittovaltion vastuualuet sekä määritellään liittovaltion hallintoviranomaiset.

Perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä 18. huhtikuuta 1999, jossa sekä kansan enemmistö ja enemmistö kantoneista äänestivät sen puolesta. Perustuslaki tuli voimaan vuoden 2000 alusta ja se korvasi aiemman liittovaltion perustuslain vuodelta 1874.

Aiheesta muualla
 Englanninkielinen käännös Sveitsin perustuslaista 

Perustuslait
Sveitsin laki
Suotuisten pilvien ritarikunta

Suotuisten pilvien ritarikunta () on taiwanilainen ritarikunta, joka on tarkoitettu ansioituneille taiwanilaisille virkamiehille tai sellaisille ulkomaalaisille, jotka ovat tehneet merkittäviä tekoja Taiwanin hyväksi. Virkamiesten kohdalla tällaisiksi ansioiksi luetaan mm. yli 10 vuoden palvelus kun taas muiden kohdalla mm. merkittävän hyväntekeväisyysjärjestön perustaminen tai kansalaisdiplomatia.

Ritarikunnan jäsenyys voidaan myöntää myös postuumisti. Viimeksi näin tehtiin vuonna 2020, jolloin se myönnettiin Tšekin senaatin puhemiehelle, Jaroslav Kuberalle.

Ritarikunta on perustettu vuonna 1941 ja siinä on yhdeksän luokkaa:

  1. luokka (erikoissuurristi)
  2. luokka (suurristi)
  3. luokka (vihreä suurristi)
  4. luokka (erikoiskravaatti)
  5. luokka (kravaatti)
  6. luokka (erikoisruusuke)
  7. luokka (ruusuke)
  8. luokka (erityisnauha)
  9. luokka (nauha)

Lähteet 

Taiwanin kunniamerkit
Ritarikunnat
Loistavan tähden ritarikunta

Loistavan tähden ritarikunta () on taiwanilainen ritarikunta, joka on tarkoitettu erityisen ansioituneille yksilöille. Nämä voivat olla niin Taiwanin kansalaisia kuin ulkomaalaisiakin. Taiwanin sisäministeriön mukaan myöntökriteerit ovat melko lailla samat kuin Suotuisten pilvien ritarikunnan kohdalla. Kunniamerkin voi saada pitkästä ja ansioituneesta virkamiesurasta (vain taiwanilaiset virkamiehet), merkittävästä hyväntekeväisyystyöstä ja taiwanilaiset kulttuurin merkittävästä edistämisestä.  

Ritarikunta on perustettu vuonna 1941 ja siinä on yhdeksän luokkaa:

  1. luokka (erikoissuurristi)
  2. luokka (suurristi)
  3. luokka (purppura suurristi)
  4. luokka (erikoiskravatti)
  5. luokka (kravatti)
  6. luokka (erikoisruusuke)
  7. luokka (ruusuke)
  8. luokka (erikoisnauha)
  9. luokka (nauha)

Lähteet 

Taiwanin kunniamerkit
Ritarikunnat
Teurastamo (Helsinki)

Teurastamo on Helsingin Hermanninmäessä sijaitsevan Tukkutorin hallinnoima alue, joka isännöi tapahtumia, ravintola- ja baaritoimintaa sekä muuta kaupunkikulttuuria. Alue sijaitsee Työpajankadun varrella lähellä Kalasatamaa.

Alueen nimi juontuu aikoinaan samaisella paikalla toimineesta, arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelemasta kaupungin teurastamosta, joka avattiin vuonna 1933. Vuonna 1992 teurastamo päätti toimintaansa ja tämän jälkeen tiloissa on toiminut pienempiä lihanleikkaamoita, leipomoita ja muita elintarvike- ja kukka-alan yrityksiä. Kaupunkilaisten yleiseen käyttöön alue avattiin virallisesti syksyllä 2012.

Teurastamolla harjoittaa liiketoimintaa reilu tusina aktiivista toimijaa tislaamosta ravintoloihin ja koulusta kahvipaahtimoon. Mainittaviin alueella toimiviin ravintoloihin lukeutuu ravintola Kellohalli, ravintola Palema, sekä hampurilaisistaan tunnettu Teurastamon portin Roslund. Teurastamoon kuuluu myös kaupunkilaisten vapaassa ympärivuotisessa käytössä oleva piha ja grilli, pyöränkorjauspiste, säkkiviljelyalue sekä vuokrattava sauna. Teurastamon pihalla järjestetään monenlaisia ilmaistapahtumia, kuten piknikkejä, Farmers Market –tyylisiä toreja ja kirpputoreja.

Katso myös
 The Helsinki Distilling Company

Lähteet

Aiheesta muualla

 Teurastamon kotisivut

Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Hermanni
Ravintolat Helsingissä
Niklas Hagel

Niklas Hagel on suomalainen tanssiurheilija. Hagel voitti parinsa Laura Hellin kanssa rock 'n' roll -tanssin Suomen mestaruuden neljä kertaa vuosina 2015-2018. Hagel ja Hell edustivat vuoteen 2015 asti valkeakoskelaista Tanssiseura Marimbaa ja vuosina 2016-2018 valkeakoskelaista Tanssiseura Rocking Flames ry:tä. Hagel ja Hell sijoittuivat parhaimmillaan lajin tanssiluokan maailman cupissa sijalle 4 vuonna 2018. 

Hagel valittiin Suomen Tanssiurheiluliiton hallitukseen vuonna 2019 ja hän on toiminut hallituksen 2. varapuheenjohtajana vuosina 2021 ja 2022. Hagel on toiminut MM-kultaa voittaneen naisten cheerleadingmaajoukkueen joukkueenjohtajana vuosina 2019-2022. 

Hagel on opiskellut Oulun ammattikorkeakoulussa tanssinopettajan tutkinto-ohjelmassa.

Lähteet 

 

Suomalaiset kilpatanssijat
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Elävät henkilöt
Mokkanahka

Mokkanahka on mattapintainen nahkamateriaali, joka valmistetaan useimmiten joko vasikan, naudan, peuran, vuohen tai sian vuodasta halkaisemalla. Mokkanahkaa käytetään esim. jalkineiden, laukkujen tai muiden vaatekappaleiden materiaalina. Mokkanahan pinta on nyppyinen ja huohkoinen, joten se likaantuu helpommin kuin sileä nahka jos sitä ei ole suojattu. Mokkavuodat käsitellään suoja-aineella parkitsemisen jälkeen, mutta mokkanahasta valmistetut vaatteet on hyvä käsitellä myös kotona. Mokkanahka tunnetaan herkkänä aineena, mutta oikealla suojauksella se kestää paremmin kuin sileä nahka.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nahka
Florian Vermeersch

Florian Vermeersch (s. 12. maaliskuuta 1999 Gent) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Lotto Soudalin ykkösjoukkueessa 2020. Hän kilpaili nuorempana myös cyclocrossissa saavuttaen useita voittoja juniorikilpailuissa.

Vermeersch sijoittui vuoden 2021 Pariisi–Roubaix-kilpailussa toiseksi hävittyään loppukirissä Sonny Colbrellille.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2019
Alle 23-v. maantieajon Belgian-mestaruus
Joukkueaika-ajon Belgian-mestaruus
2021
Tour de Wallonie, mäkikirikilpailun voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
Pariisi–Roubaix, toinen
2022
Antwerp Port Epic, voitto

Lähteet 

Belgialaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Napoleon Louis Bonaparte

Napoleon Louis Bonaparte (11. lokakuuta 1804 – 17. maaliskuuta 1831) oli Louis II:n nimellä Hollannin kuninkaana alle kahden viikon ajan heinäkuussa 1810. Hän oli kuningas Ludvig I:n ja kuningatar Hortensen poika. Hänen isänsä oli Ranskan keisarin Napoléon I:n nuorempi veli ja joka hallitsi Hollantia vuosina 1806-1810. Hänen äitinsä oli Josephine de BeauharnaisIn, Napoléonin ensimmäisen vaimon tytär. Hänen nuoremmasta veljestään Louis-Napoléonista tuli Ranskan keisari nimellä Napoléon III.

Taustaa 
Napoleon Louisin vanhempi veli Napoléon Charles kuoli nelivuotiaana vuonna 1807, jolloin Napoleon Louisista tuli Hollannin kruununperillinen. Veljen kuolema teki Napoleon Louisista myös keisari Napoleon I:n toiseksi vanhimman veljenpojan. Koska tällä ei ollut tuolloin laillisia jälkeläisiä, hän oli setänsä todennäköinen seuraaja. Napoleon Louis kuitenkin menetti tämän oletetun aseman 20. maaliskuuta 1811, kun hänen setänsä toinen vaimo Marie Louise synnytti pojan, Napoléon François Joseph Charles Bonaparten eli Napoleon II:n, jota kutsuttiin Rooman kuninkaaksi ja myöhemmin Reichstadtin herttuaksi.

Vuonna 1809 Napoleon I nimitti hänet Bergin suurherttuaksi, jonka arvonimen hän piti vuoteen 1813 asti.

1. heinäkuuta 1810 Ludvig I Hollantilainen luopui valtaistuimestaan ​​Napoleon Louisin hyväksi. Napoleon Louis hallitsi Hollantia yhdeksän päivän ajan, kunnes Ranskan armeija valtasi maan heinäkuussa 1810. Hänet tunnettiin tuon lyhyen ajan jakson Lodewijk II:na, Hollannin kuninkaana.

Kun Napoleon I syrjäytettiin vuonna 1815 Waterloon taistelun jälkeen, Bourbonin suku palautettiin Ranskan valtaistuimelle. Napoleon Louis lähti maanpakoon, mutta Bonapartet eivät koskaan hylänneet ajatusta Napoleonin vallan palauttamisesta.

23. heinäkuuta 1826 Napoleon Louis meni naimisiin serkkunsa Charlotten kanssa, joka oli Joseph Bonaparten, Napoléon I:n vanhimman veljen tytär. Hän ja hänen nuorempi veljensä Louis-Napoléon Bonaparte asettuivat Italiaan, missä he kannattavat liberaalia politiikkaa ja liittyivät Carbonari-järjestöön, joka vastusti Itävallan herruutta ​​Pohjois-Italiassa.

Tuhkarokosta kärsinyt Napoleon Louis kuoli Forlìssa 17. maaliskuuta 1831 paetessaan Italiasta paavin ja Itävallan joukkojen ryhdyttyä tukahduttamaan vallankumouksellista toimintaa. Lopulta Napoleonin valtakunnan palautti Napoleon Louisin nuorempi veli Charles-Louis, josta tuli Napoléon III vuonna 1852.

Napoleon Louis on haudattu Saint-Leu-La-Foretiin, Île-de-Franceen.

Lähteet 

Alankomaiden hallitsijat
Bonaparten suku
Vuonna 1804 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet
Tsauchab

Tsauchab on joki Hardapin alueella keskisessä Namibiassa. Se saa alkunsa Naukluft-vuorilta, mistä se kulkee länteen Namib-Naukluftin kansallispuiston läpi Sossusvleihin. Joen valuma-alue on ns. sisäinen valuma-alue, eli joki ei laske mereen. Joen alajuoksu oli joskus aikaisemmin hieman eri paikassa, ja se päätyi Deadvlei- ja Hiddenvlei-nimisiin paikkoihin. Tsauchabin tärkein sivujoki on Zebra-joki sen vasemmalla puolella.

Tsauchab on n. 150 km pitkä, ja sen valuma-alue on laajuudeltaan 4 000–4 431 km².

Koska Tsauchab sijaitsee Namibin autiomaassa, siinä on vettä vain silloin, kun sadetta on saatu Naukluft-vuorilla eikä vesi ehdi imeytyä maahan. (Ks. äkkitulva.) Tällöin Tsauchabista tulee vuolas virta vain muutamassa tunnissa.

Joki on viimeisten kahden miljoonan vuoden aikana kaivertanut Sesriemin kanjonin, joka on kilometrin pituinen ja jopa 30 m syvä ja muodostuu sedimentaarisesta kalliosta. Kanjonin jälkeen Tsauchab levenee, ja sitä ympäröi rantametsä, kunnes se saapuu Sossusvleihin. Sossusvleissa rantametsä koostuu sekä elävistä puista, joista yleisin lienee Maerua crassifolia, sekä kuolleista puista.

Sossusvlei, Sesriem Canyon ja niiden välinen hiekkadyynialue ovat Namibian suosituimpia turistikohteita.

Lähteet

Aiheesta muualla

Namibian joet
Hardap
Namib-Naukluftin kansallispuisto
Tsondab

Tsondab on joki Hardapin alueella keskisessä Namibiassa. Se saa alkunsa Remhoogte-vuorilta, mistä se kulkee länteen Namib-Naukluftin kansallispuiston läpi Tsondabvleihin, missä sen vedet haihtuvat ilmaan. Siinä on vettä ainoastaan sadeaikana, silloin kun on satanut rankasti. Sen tärkeimmät sivujoet ovat Diep, Noab ja Koireb. Tsondabin valuma-alue on laajuudeltaan 3 500 km².

Lähteet

Namibian joet
 Hardap
Namib-Naukluftin kansallispuisto
Uniab

Uniab  on joki Luurankorannikolla Namibian luoteisosassa. Sen suu on Torra Bayn ja Terrace Bayn välissä. Sen alkulähde on Grootberg-vuorilla lähellä Palmwagia. Sen sivujokia ovat vasemmalla puolella Kaikams ja oikealla puolella Kawakab, Aub, Urenindes ja Obob. Uniabilla oli muinoin laaja suisto, jossa oli viisi uomaa, mutta nykyään se virtaa vain yhdessä uomassa, ja siinäkin vain sadeaikana, jos Grootberg-vuorilla on saatu paljon sateita. Muissa uomissa on vain lammikoita, jos niitäkään.

Uniabin valuma-alue on laajuudeltaan 3900–4500 km².

Uniabin lammikot ja lähteet mahdollistavat hyppyantilooppeille ja keihäsantiloopeille elämän joen alueella, ja ne vetävät puoleensa myös erilaisia lintuja. Joki tunnetaan parhaiten aavikkonorsuistaan. Edellä mainittujen eläinten lisäksi joen alueella on myös seeproja, leijonia, leopardeja, pensassarvikuonoja ja kirahveja.

Joessa on myös vesiputous, jossa vesi valuu kapeaan rotkoon. Rotkon seinämät ovat punaista tai vaaleanpunaista hiekkakiveä ja keltaista chilensalpietaria.

Uniab on turistikohde, sillä sen maisemat ovat puoleensavetäviä ja siellä on villieläimiä. Palmwag Lodge -niminen majoituslaitos sijaitsee sen varrella, ja se on eräs Namibian vanhimmista turistikohteista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Namibia Travel Guide
 Skeleton Coast
 Palmwag Lodge

Namibian joet
Kunene
No Other Godz Before Me

No Other Godz Before Me on speed metal/thrash metal-yhtye Agent Steelin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2021.

Kappaleet

Kokoonpano 
 John Cyriis - laulu
 Nikolay Atanasov - kitara
 Vinicius Carvalho - kitara
 Shuichi Oni - basso
 Rasmus Kjær - rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 7½/10

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Agent Steelin albumit
Villafranca Piemonte

Villafranca Piemonte (, ) on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Torinon metropolikaupungissa Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 4 518 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Maailman onnellisin kansa

Maailman onnellisin kansa on Tuomari Nurmion studioalbumi, joka julkaistiin 11. kesäkuuta 2021 levymerkillä Vallila Music House.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 2021 albumit
Tuomari Nurmion albumit
Armi Aavikko – siinä välissä olin elossa

Armi Aavikko – siinä välissä olin elossa on Armi Aavikon elämästä kertova kaksikymmenosainen audiodraama, jonka on käsikirjoittanut Kati Kaartinen ja ohjannut Antti Leino. Sarjan pääosassa Armi Aavikkona kuullaan Minka Kuustonen. Äänisuunnittelusta vastasivat Jukka Herva ja Anders Wiksten. Audiodraama sekoittaa faktaa ja fiktiota ja keskittyy pääasiassa Armi Aavikon uraan viihdetähtenä sekä hänen elämänsä loppuaikoihin. Siinä kuullaan myös Armi Aavikon tunteneiden henkilöiden puheenvuoroja sekä aikakauden musiikkia. 

Sarjan kaikki 20 jaksoa julkaistiin Yle Areenassa 1. heinäkuuta 2021. Yle Radio Suomessa sarjan esittäminen alkoi 5. heinäkuuta 2021.

Noin puolessatoista kuukaudessa kuunnelma nousi Yle Areenan kaikkien aikojen kuunnelluimaksi musiikkidraamaksi, kun sitä oli käynnistetty palvelussa yli 4,9 miljoonaa kertaa. Pelkästään avausjaksoa on käynnistetty yli 800 000 kertaa (heinäkuu 2022). Elokuussa 2021 Yle hankki sarjaan pysyvät oikeudet.

Näkövammaisten kulttuuripalvelu ry:n Sokeain kuunnelmaraati on palkinnut sarjan Sokeain kuunnelmapalkinnolla. Samalla Minka Kuustonen palkittiin vuoden ääninäyttelijänä. Kesäkuussa 2022 sarja palkittiin Koulutusrahasto Kouran Käsikirjoitetut ja dramatisoidut sisällöt -kategorian kunniamaininnalla.

Keskeisissä rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Armi Aavikko – siinä välissä olin elossa Yle Areenassa

Suomalaiset radiokuunnelmat
Yle Radio Suomen ohjelmat
Toivo Keinänen

Toivo Keinänen (s. 2. lokakuuta 2002) on suomalainen shakinpelaaja. Hän saavutti vuonna 2016 FIDE-mestarin arvonimen ja vuonna 2019 kansainvälisen mestarin arvonimen. Keinänen oli maaliskuussa 2022 maailmanlistan sijalla 904 vahvuusluvulla 2 475. Suomen aktiivipelaajista hän oli kolmanneksi korkeimmalle sijoittunut.

Keinänen saavutti heinäkuussa 2019 shakin Suomen-mestaruuden. Vuonna 2021 hän voitti SM-kultaa niin nopeassa shakissa kuin pikashakissakin. Joulukuussa 2021 Keinänen sijoittui pikashakin Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi ja kaksi päivää myöhemmin nopean shakin EM-kilpailuissa samalle sijalle.

Lähteet 

Suomalaiset shakinpelaajat
Shakin kansainväliset mestarit
Shakin Suomen-mestarit
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt