joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Keuhkosammal

Keuhkosammal (Marchantia polymorpha) on keuhkosammalten sukuun kuuluva maksasammallaji.

Keuhkosammal jaetaan kolmeen alalajiin:
tunturikeuhkosammal (Marchantia polymorpha subsp. montivagans syn. Marchantia alpestris)
rantakeuhkosammal (Marchantia polymorpha subsp. polymorpha syn. Marchantia aquatica)
palokeuhkosammal (Marchantia polymorpha subsp. ruderalis syn. Marchantia polymorpha)

Ulkonäkö
Keuhkosammalella on litteä, alustanmyötäinen sekovarsi. Se kasvaa melko isoina ruusukkeina. Sen kahtia jakautuvien liuskojen yläpinta on verkkouurteinen ja siinä on pistemäisiä ilmarakoja. Keuhkosammalen liuskoissa on tumma keskisuoni ja alapinnalla juurtumahapsia. Itulevyt eli itujyväset kehittyvät liuskojen yläpinnalla olevissa maljamaisissa itukoreissa. Keuhkosammal on kaksikotinen ja sen muna- ja siittiöpesäkkeet syntyvät sateenvarjomaisiin pesäkkeenkannattimiin. Munapesäkkeistön kannattimet ovat pitempivartisia ja niiden päässä on liuskainen kilpi, jonka alapinnalle munapesäkkeet eli arkegoniot kehittyvät. Siittiöpesäkkeistön kannattimet ovat lyhyempivartisia ja niiden päässä on lähes yhtenäinen kilpi, jonka yläpinnalle siittiöpesäkkeet eli anteridiot kehittyvät.

Levinneisyys
Keuhkosammalta kasvaa ympäri maailman lauhkeilla ja viileillä alueilla. Se on yleinen koko Suomessa.

Elinympäristö
Keuhkosammal kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla kuten lähteiköissä, soilla ja rannoilla sekä paloalueilla ja kulttuuribiotoopeissa.

Lähteet 
Valokki-Nettikasvio

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Keuhkosammal (Marchantia polymorpha)
ITIS: Marchantia polymorpha 

Keuhkosammalet (lahko)
Kiriši

Kiriši on kaupunki Kirišin piirissä, Leningradin alueella, Venäjän federaatiossa 115 kilometrin etäisyydellä Pietarista. Kiriši on perustettu vuonna 1931. Asukasluku on 52 826 tuhatta. 

Kirišissä on suuri öljynjalostamo Kirišinefteorgsintez (Киришинефтеоргсинтез) tai Kinef (Surgutneftegazin Kirišin jalostamon sijainti ). Itämeren öljyputki (Baltic Pipeline System) kulkee tämän jalostamon kautta.

Urheilu
Naisten vesipallojoukkue KINEF-Surgutneftegaz on hallitseva Venäjän mestari.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen sivu

Kirišin piirin kunnat
Leningradin alueen kaupungit
Emma Johansson

Emma Johansson (s. 23. syyskuuta 1983 Sollefteå, Ruotsi) on ruotsalainen ammattilaispyöräilijä. Johansson voitti hopeaa naisten maantiepyöräilyssä Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Hänet valittiin samana vuonna Ruotsin vuoden naisurheilijaksi. Hän sai maantieajon olympiahopeaa myös Rio de Janeirossa 2016.

Vuoden 2007 pyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa Stuttgartissa Johansson oli maantiepyöräilyssä kuudes ja Varesessa 2008 neljäs. Kaudella 2008 hän otti myös uransa ensimmäisen etappikilpailun kokonaisvoittonsa voittamalla Trophée d’Or Féminin -kilpailun. Melbournen MM-kilpailuissa 2010 hän sai maantieajossa pronssia, Firenzen MM-kilpailuissa 2013 hopeaa ja Ponferradassa 2014 jälleen pronssia. 

Johansson asuu Belgian Zingemissä.

Saavutuksia 

2005
 Ruotsin aika-ajomestari
2007
 Ruotsin aika-ajomestari
2008
Olympialaisten maantieajo, hopeaa
 Ruotsin aika-ajomestari
Trophée d’Or Féminin, 5. etapin ja kokonaiskilpailun voitto
2009
Ronde van Drenthe, voitto
Thüringen-Rundfahrt der Frauen, 5. etapin voitto
Holland Ladies Tour, 6. etapin voitto
2010
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
GP Mameranus, voitto
 Ruotsin maantieajomestari
Thüringen-Rundfahrt der Frauen, 1. etapin voitto
Trophée d’Or Féminin, 5. etapin ja kokonaiskilpailun voitto
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia
2011
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
Tielt-Winge, voitto
Cholet-Pays De Loire, voitto
Grand Prix de Dottignies, voitto
Iurreta Emakumeen Bira, 3b-etapin voitto
Giro del Trentino, 3. etapin voitto
 Ruotsin maantieajomestari
Thüringen-Rundfahrt der Frauen, 2. etapin ja kokonaiskilpailun voitto
Trophée d’Or Féminin, 6. etapin voitto
2012
Tour de Free State, 3. etapin ja kokonaiskilpailun voitto
 Ruotsin maantieajomestari
Giro Donne, 9. etapin voitto
2013
Cholet-Pays De Loire, voitto
Gooik-Geraardsbergen-Gooik, voitto
Emakumeen Euskal Bira, kokonaiskilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto
 Ruotsin aika-ajomestari
MM-kilpailut, maantieajossa hopeaa ja joukkueaika-ajossa pronssia 
2014
Le Samyn Des Dames, voitto
GP Cholet - Pays de Loire, voitto
Trofeo Alfredo Binda, voitto
Britannian ympäriajo, 1. etapin voitto
Boels Rental Hills Classic, voitto
Holland Ladies Tour, 6. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia ja joukkueaika-ajossa hopeaa
2015
Emakumeen Saria, voitto
Emakumeen Bira, pistekilpailun sekä 2. ja 4. etapin voitto
 Ruotsin aika-ajomestari
 Ruotsin maantieajomestari
Thüringen-Rundfahrt der Frauen, kokonaiskilpailun voitto
Lotto Belgium Tour, kokonaiskilpailun voitto
2016
Emakumeen Bira, kokonais- ja pistekilpailun sekä 1. ja 2. etapin voitto
 Ruotsin aika-ajomestari
 Ruotsin maantieajomestari
Olympialaisten maantieajo, hopeaa

Lähteet 
Profiili cyclingarchives.com-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu

Ruotsalaiset maantiepyöräilijät
Ruotsalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Rasmus Tomson

Rasmus Tomson (s. 13. elokuuta 1985 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän on edustanut useita virolaisseuroja, pisimpään syntymäkaupunkinsa JK Tammekaa. Tomson on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on 180 cm pitkä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tomsonista TVMK:n sivuilla 

Virolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Quinton Fortune

Quinton Fortune (s. 21. toukokuuta 1977 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Manchester Unitedia, Atlético Madridia ja Bolton Wanderersia. Maajoukkueessa Fortune pelasi 47 ottelua ja osallistui MM-kisoihin vuosina 1998 ja 2002.

Pelaajaura 
Fortune muutti Etelä-Afrikasta Englantiin jo 11-vuotiaana pelaamaan Tottenham Hotspurin juniorijoukkueessa koulunkäynnin ohella. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut seuran edustusjoukkueessa. Fortune ei saanut Englannissa työlupaa, joten hän muutti Espanjaan pelaamaan Atlético Madridissa. 1. elokuuta 1999 Manchester United osti Fortunen ja hän debytoi englantilaisseurassa 30. elokuuta samana vuonna ottelussa Newcastle Unitedia vastaan.

Alun perin United hankki Fortunen hyökkäävänä vasemman kenttäpuolen laiturina, mutta eteläafrikkalainen osoitti että hän osasi pelata useammalla pelipaikalla. Alex Ferguson peluuttikin pääosin Fortunea keskus- tai vasempana laitapuolustajana. Keväällä 2006 Fortune sai jättää Unitedin. Seuraavan kauden hän pelasi Bolton Wanderersissä.

MM-kilpailuissa 2002 Fortune pelasi avauskokoonpanossa Etelä-Afrikan kaikissa kolmessa ottelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Quinton Fortune Soccerbase-tietokannassa 

 Eteläafrikkalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Irbek Farnijev

Irbek Valentinovitš Farnijev (s. 12. tammikuuta 1982 Ordžonkidze, Pohjois-Ossetian ASNT) on Venäjää edustava vapaapainija.

Vuonna 2003 Farnijev voitti maailmanmestaruuden 66 kilogramman painoluokassa New Yorkin MM-kisoissa ja Euroopan mestaruuden Riian EM-kisoissa. Lisäksi hän on saavuttanut EM-hopeaa 2001 Budapestissa (69 kg) ja 2007 Sofiassa sekä MM-pronssia 2007 Bakussa.

Seuratasolla Farnijev edustaa armeijan keskusurheiluseuraa. Hän asuu synnyinkaupungissaan Vladikavkazissa. Hän on 169 senttimetriä pitkä ja painaa 69 kilogrammaa.

Lähteet
 Irbek Farnijev FILA:n tietokannassa
 Irbek Farnijevin esittely Venäjän painiliiton sivuilla (Pekingin vapaapainin olympiajoukkue) 

Venäläiset vapaapainijat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Tammenlehvän perinneliitto

Tammenlehvän Perinneliitto on yhdistys, joka vaalii toisen maailmansodan Suomea kohdanneiden osien eli talvisodan (1939-1940), jatkosodan (1941-1944) ja Lapin sodan (1944-1945) sekä niiden suomalaisten ja Suomen asevoimissa palvelleiden ulkomaisten sotaveteraanien perinteitä. Liitto perustettiin 2003 ja sen perustajajäseniä olivat Sotainvalidien Veljesliitto, Suomen Sotaveteraaniliitto ja Rintamaveteraaniliitto sekä toimintansa 2013 lopettanut Rintamanaisten Liitto.

Perinneliitto on julkaissut verkossa muistomerkkiportaalin.

Tammenlehvän Perinneliitossa on 22 jäsenyhteisöä:
 Sotainvalidien Veljesliitto
 Sotainvalidien Perinnejärjestö
 Suomen Sotaveteraaniliitto
 Sotaveteraanien tuki- ja perinnesäätiö
 Rintamaveteraaniliitto
 Rintamaveteraaniliiton kannatus- ja perinnesäätiö
 Kaatuneiden Omaisten Liitto
 Veteraanivastuu
 Jatkosodan Siviiliveteraanit
 Suomen-poikien perinneyhdistys
 Sotavainajien muiston vaalimisyhdistys
 Maanpuolustuskiltojen liitto
 Reserviläisliitto
 Suomen Reserviupseeriliitto
 Suomen Rauhanturvaajaliitto
 Sotilaskotiliitto
 Suomen Kotiseutuliitto
 kadettikunta
 Suojeluskuntien ja Lotta Svärdin Perinteiden Liitto
 Sotilaspoikien Perinneliitto
 Suomen Lottaperinneliitto
 Vapaussodan Perinneliitto

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tammenlehvän Perinneliitto

Suomalaiset veteraanijärjestöt
Mesjuusto

Mesjuusto eli herajuusto on maidon herasta valmistettava kiinteähkö juusto, Brunostia kuvataan tarkemmin "karamellisoituna heratiivisteenä, jossa maitoa ja kermaa on lisätty heraan".
Maailman terveysjärjestön ja elintarvike- ja 
maatalousjärjestön määritelmien mukaan ruskea juusto ei ole oikea juusto, koska oikea juusto valmistetaan vain juustomassasta, josta hera on erotettu.  
Ruskea juusto valmistetaan juustotuotannon jäännöstuotteesta, valmistukseen voidaan käyttää lehmänmaidon, vuohenmaidon tai lampaanmaidon heraa tai näiden erilaisia sekoituksia.

Valmistuksessa heraa keitetään hitaasti kokoon, jotta osa sen sisältämästä vedestä haihtuu. Keittämisen yhteydessä heran sisältämä maitosokeri karamellisoituu. Ruskeiden "juustojen" kuiva-aineesta lähes puolet on maitosokeria. Tästä syystä monet heratuotteet (esimerkiksi mesjuusto ja mesvoi) ovat väriltään ruskeita ja maultaan makeita. Heratuotteisiin voidaan lisätä myös maitoa, kermaa tai voita, joilla vaikutetaan lopputuotteen makuun ja koostumukseen.

Mesjuusto (, ) ja muut heratuotteet ovat yleisiä Norjassa, jossa niitä pidetään kansallisena erikoisuutena . Niitä valmistetaan jonkin verran myös Ruotsissa, kun taas Suomessa niitä käytetään vain vähän.

Norjan tunnelipalo
Kuorma-auto, joka kuljetti 27 tonnin juustokuormaa, syttyi tammikuussa 2013 palamaan Norjan Tysfjordissa sijaitsevassa Bratlin tietunnelissa. Mesjuuston suuren rasva- ja sokeripitoisuuden vuoksi lastin palo synnytti äärimmäisen kovan kuumuuden. Juusto paloi tunnelissa neljä päivää muodostaen myrkkykaasuja. Pahoin vaurioitunut tunneli jouduttiin sulkemaan liikenteeltä.

Lähteet

Norjalaiset juustot
Nordel

Nordel oli vuosina 1963–2009 toiminut pohjoismaisten kantaverkkoyhtiöiden yhteistyöjärjestö. Nordelin järjestelmään kuuluivat kaikkien Pohjoismaiden kantaverkot ja niiden väliset yhteydet. Islanti toimi järjestössä täysivaltaisena jäsenenä, mutta sen oma kantaverkko toimi itsenäisenä alijärjestelmänä ilman yhteyttä yhteiskäyttöverkkoon. Pohjoismaisen yhteiskäyttöverkon muodostavat Suomen, Ruotsin (Gotlantia lukuun ottamatta), Norjan ja Itä-Tanskan verkot, jotka toimivat samalla taajuudella. Läntisen Tanskan verkko ja Gotlannin verkko liittyvät siihen suurjännitetasavirranjohdoin.  

Nordel lopetettiin 1.7.2009 ja sen toiminnot ja vastuut on siirretty uudelle eurooppalaiselle yhteistyöjärjestölle ENTSO-E:lle.

Kantaverkkoyhtiöt 

 Energinet (Tanska)
 Fingrid Oyj (Suomi)
 Landsnet hf (Islanti)
 Statnett SF (Norja)
 Svenska kraftnät (Ruotsi)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nordel
 Energinet.dk
 Fingrid Oyj
 Landsnet hf
 Statnett SF
 Svenska Kraftnät

Energia
Pohjoismaiset järjestöt
Yhdysvaltain atomienergiakomissio

Yhdysvaltain atomienergiakomissio (United States Atomic Energy Commission (AEC)) oli Yhdysvaltain kongressin toisen maailmansodan jälkeen perustama komissio, jonka tarkoituksena oli valvoa ydinteknologian rauhanajan kehitystä. Presidentti Harry S. Truman allekirjoitti komission perustavan lain 1. elokuuta 1946 ja käytännössä siirsi ydinteknologian valvonnan armeijalta siviileille.

AEC liitettiin 1977 uuteen energiaministeriöön.

Komission puheenjohtajat

Lähteet
Buck, Alice L. A History of the Atomic Energy Commission. U.S. Department of Energy, DOE/ES-0003. July 1983. PDF file
Richard G. Hewlett; Oscar E. Anderson. The New World, 1939-1946. University Park: Pennsylvania State University Press, 1962.
Richard G. Hewlett; Francis Duncan. Atomic Shield, 1947-1952. University Park: Pennsylvania State University Press, 1969.
Richard G. Hewlett; Jack M. Holl. Atoms for Peace and War, 1953-1961: Eisenhower and the Atomic Energy Commission. Berkeley: University of California Press, 1989.

Yhdysvaltain valtion virastot
Mélanie Doutey

Mélanie Doutey (s. 22. marraskuuta 1978, Ranska) on  ranskalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Claude Chabrolin elokuvassa La Fleur du Mal sekä Miguel Courtoisin elokuvasta El Lobo, joka on tositarinaan perustuva kertomus ETA:han soluttautuneesta miehestä. 

Vuonna 2006 Doutey oli ehdolla César-palkinnon saajaksi lupaavimman naisnäyttelijän sarjassa esiintymisestään Alfred de Mussetin näytelmän elokuvaversiossa Il ne faut jurer de rien!.

Aiheesta muualla
 
 
 Mélanie Douteyn kotisivut

Ranskalaiset näyttelijät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
The Price of Existence

The Price of Existence on yhdysvaltalaisen deathcore-yhtye All Shall Perishin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2006. Kappaleen There Is No Business to Be Done on a Dead Planet nimi on siteeraus ympäristönsuojelija David Bowerilta.

Kappaleet

Korean bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Hernan "Eddie" Hermida – laulu
 Chris Storey – kitara
 Ben Orum – kitara
 Mike Tiner – basso, piano
 Matt Kuykendall – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Sputnikmusic: 
 Metal Storm: 8.6/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
All Shall Perishin albumit
Viinirisakas

Viinirisakas (Inocybe adaequata) on kartiomainen, punaruskea tai viininpunainen risakaslaji. Sen jalka on vaalean viininpunainen. Sienen heltat ovat viininpunaiset. Sieni viihtyy lehtimetsissä ja puistoissa. Sen esiintyminen Suomessa on epävarmaa. Viinirisakas ei ole ruokasieni.

Viinirisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

Lähteet

Risakkaat
Sinityvirisakas

Sinityvirisakas (Inocybe calamistrata) on kellomainen, tummanruskea ja suomulakkinen risakaslaji. Sen heltat ovat valkoiset ja tummuvat sienen vanhetessa ruosteenruskeiksi. Sienen maku on mieto, mutta se ei ole ruokasieni. Malto on punertavaa. Jalka on saman värinen kuin lakki ja suomupeitteinen. Sieni kasvaa harvinaisena kosteissa lehti- ja sekametsissä.

Lähteet

Risakkaat
Tuoksurisakas

Tuoksurisakas (Inocybe bongardii) on risakaslaji, jonka punaruskeassa ja kellomaisessa lakissa on vaalealla pohjalla ruskeita säikeittäissuomuja. Jalan alaosa on väritykseltään punaruskea ja jalan yläosaa kohden väri vaalenee. Heltat ovat valkoiset, mutta rusehtuvat itiöiden vaikutuksesta sienen vanhetessa. Tuoksurisakasta kasvaa Lounais-Suomen kalkkimailla havu- ja lehtimetsissä. Sieni on melko harvinainen.

Lähteet

Risakkaat
Olkirisakas

Olkirisakas (Inocybe cookei) on kellomainen oljenkeltainen risakaslaji. Sen tuntee parhaiten halkeilevasta lakista. Sienen jalka on kellanvalkoinen. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa harmaanvaaleiksi. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä ja lehdoissa harvinaisena.

Lähteet

Risakkaat
Geminaatta

Geminaatta eli kaksoiskonsonantti on pitkä konsonanttiäänne kielissä, joissa konsonanttien pituuserot tuottavat merkityseroja eli ovat foneemisia. Suomessa useimmat konsonantit esiintyvät geminaattoina: h, k, l, m, n, p, r, s, t ja ŋ (ns. äng-äänne). Näistä h on geminaattana hyvin harvinainen. Geminaatiota merkitään suomessa kirjoittamalla kirjain kahteen kertaan (paitsi äng-äännettä kirjainyhdistelmällä ng). Suomessa geminaatta kuuluu aina kahteen tavuun (tavunraja on geminaatan välissä). Sen sijaan virossa geminaattoja esiintyy niinkin, että koko geminaatta kuuluu samaan tavuun. Esimerkiksi viron sana, joka kirjoitetaan ilma, voi tarkoittaa samaa kuin suomessa, mutta myös samaa kuin suomen ilman. Kumpaa tarkoitetaan riippuu siitä, äännetäänkö L-äänne yksittäiskonsonanttina vai geminaattana.

Viime vuosisatoina useissa suomen murteissa yksittäiskonsonantit ovat määrätapauksissa pidentyneet geminaatoiksi kuten lounaismurteissa esim. "oikke", "soikke" (Lounais-Suomen erikoisgeminaatio), useimmissa itämurteissa, keski- ja pohjoispohjalaismurteissa sekä peräpohjalaismurteissa esim. "kokkous", "kovvaa" "lukkee", "perrään" (yleisgeminaatio), itäisimmissä savolaismurteissa jopa esim. "lehmmiä" (Itä-Suomen erikoisgeminaatio).

Lähteet 

Fonetiikka
Ilkka Salmi

Ilkka Tapani Salmi (s. 20. joulukuuta 1968 Turku) on suomalainen juristi ja virkamies, joka toimii Euroopan unionin terrorismintorjunnan koordinaattorina. Aikaisemmin hän on ollut sisäministeriön kansliapäällikkönä 2018–2019, Suojelupoliisin päällikkönä vuosina 2007–2011 sekä erilaisissa turvallisuuteen liittyvissä virkatehtävissä Euroopan unionissa vuosina 2011–2018. Hän palaa Euroopan komissioon, jonne hänet nimitettiin lokakuussa 2019 johtajaksi, jonka vastuulla on varautuminen suuronnettomuuksiin ja niiden ehkäisy.

Perhe ja koulutus
Salmi on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa. 

Salmi on valmistunut Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1992, oppiarvon LL.M. hän on saanut Vrije Universiteit Brusselista 1993 ja saanut varatuomarin arvon 1998.

Ura 
Salmi on toiminut muun muassa sisäasiainministeri Ville Itälän erityisavustajana ja eri tehtävissä eduskunnassa, Euroopan parlamentissa sekä yksityisissä lakiasiantoimistoissa.

Salmi siirtyi Suojelupoliisiin vuonna 2002. Salmi työskenteli viisi vuotta Suojelupoliisissa, viimeksi esikuntayksikön päällikön tehtävissä, ennen siirtymistään sisäministeri Anne Holmlundin erityisavustajaksi. Ilkka Salmi valittiin 1. marraskuuta 2007 21 hakijan joukosta uudeksi Supon päälliköksi. Lopullisen valinnan teki valtioneuvosto sisäministeri Holmlundin esityksestä.

Keväällä 2011 Salmi siirtyi EU:n uuden SitCen-tilannekeskuksen johtajaksi Brysseliin. Määräaikainen tehtävä kesti neljä vuotta. Ollessaan virkavapaalla Suojelupoliisin päällikön tehtävistä Salmi johti kyseistä EU:n tiedusteluvirastoa, jonka nimi vuonna 2012 muutettiin EU INTCENiksi (European Union Intelligence and Situation Centre). Keskuksen tehtäviin kuuluu analysoida EU:n jäsenmaiden tiedustelupalveluiden tuottamaa vakoiluaineistoa sekä muun muassa terrorismin, verkkoturvallisuuden ja konfliktialueiden tarkkailu.  Salmen työ INTCENissä loppui vuoden 2015 lopussa. Hänen tilallaan Supon määräaikaisena johtajana toimi Antti Pelttari.

Alkuperäisten tietojen vastaisesti Salmi ei palannutkaan Supon johtoon, sillä hänet nimitettiin Euroopan komission henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston alaisen turvallisuusyksikön turvallisuusjohtajan virkaan. Hän aloitti tehtävässä vuoden 2016 alusta.

Salmi nimitettiin maaliskuussa 2018 sisäministeriön kansliapäälliköksi viiden vuoden määräajaksi 1. heinäkuuta 2018 – 30. kesäkuuta 2023. Salmi ehti toimia sisäministeriön kansliapäällikön tehtävässä tuskin kahta vuotta, sillä lokakuussa 2019 hänet nimitettiin Euroopan komissioon johtajaksi, jonka vastuulla on varautuminen suuronnettomuuksiin ja niiden ehkäisy. Toimipaikka on EU:n pelastuspalveluiden ja humanitaarisen avun operaatioiden pääosasto. 

Salmi aloitti EU:n terrorismintorjunnan koordinaattorina 1. lokakuuta 2021.

Lähteet

Suomalaiset kansliapäälliköt
Suomalaiset EU-virkamiehet
Suomen turvallisuuspoliisin päälliköt
Suomalaiset juristit
Erityisavustajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Toscanan auringon alla

Toscanan auringon alla on Frances Mayesin kertomus ajasta, jolloin hän osti ja kunnosti hylätyn talon Toscanassa. Kirjasta on tehty myös elokuva, jossa näyttelee Diane Lane Frances Mayesin roolissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kirjan esittely Frances Mayesin sivuilla 
 The Telegraph: 20 years of life under the Tuscan sun 

Yhdysvaltalaiset romaanit
Vuoden 1996 kirjat
Sunnuntaina sataa aina

Sunnuntaina sataa aina on tribuuttialbumi, joka sisältää eri suomalaisten artistien ja yhtyeiden tulkintoja Tapio Rautavaaran kappaleista. Levy julkaistiin vuonna 1989.

Kappaleet 

 "Kulkuriveljeni Jan" - Dave Lindholm
 "Kulkurin iltatähti" - Sielun Veljet
 "Kulkuri ja joutsen" - Woude
 "Ei auta itku markkinoilla" - Freud Marx Engels & Jung
 "Lyhty öisessä metsässä" - Yari
 "Kylmää vettä" - Tuomari Nurmio ja Kylmät todistajat
 "Huutolaispojan laulu" - Pelle Miljoona
 "Hurjan pojan koti" - Tommi, Hombre, Seppälä & Siitonen
 "Kultainen nuoruus" - Badding Rockers
 "Sunnuntaina sataa aina" - Ilkka Alanko & Co

Tribuuttialbumit
Vuoden 1989 albumit
Suomalaiset iskelmäalbumit
6mR

6mR eli "kuutonen" on klassinen kilpapurjeveneluokka, jonka veneet on suunniteltu kansainvälisen säännön eli R-mittasäännön mukaan mittalukuun alle kuusi. Muiden konstruktioluokkien tapaan kukin vene on erilainen; keskimäärin kuutoset ovat noin 11 metriä pitkiä ja painavat noin neljä tonnia. Kuutoset on rakennettu nimenomaan kilpakäyttöön ja niiden kilpamiehistössä on viisi jäsentä.

Historiaa
6mR on ollut kilpapurjehdusluokkana kesäolympialaisissa vuosina 1908-1952. Kuutosten suosio oli suurimmillaan purjehduskilpailuissa 1920-luvulta toisen maailmansodan alkuun. 1950-luvulle tultaessa 5.5m-luokan veneet syrjäyttivät kuutoset niitä pienempinä ja edullisempina. Kahdeksankymmentä- ja yhdeksänkymmentäluvuilla Suomessa alkoi kutosten uusi nousu, ja useita veneitä ostettiin muualta.

Suomessa on vuonna 2013 noin 46 kuutosta, joista merkittävä osa kilpailee aktiivisesti. Suomen klassinen kuutoslaivue on yksi maailman suurimmista, ja suomalaisveneet osallistuvat aktiivisesti joka vuosi pidettäviin maailmanmestaruuskisoihin. Kuutosten historia on Suomessa poikkeuksellisen hyvin dokumentoitu purjehdushistorioitsija Pekka Barckin tallentamana. Kutoset ovat keskittyneet Suomessa pääkaupunkiseudun pursiseuroihin erityisesti NJKn ha HSS satamiin jossa molemmissa on kymmenkunta kutosta. Kutosten tärkein kotimainen on Sinebrychoffin pokaalista käytävä kilpailu. Siihen ja luokkamestaruuksiin osallistuu parhaimmillaan yli 20 venettä.

Katso myös

 Saaristoristeilijä

Lähteet

Kirjallisuus
 
 
 
 
 
 Barck, Pekka – Street, Tim: The Six Metre: 100 years of racing. 2008.
Lehtinen, Eero - Bask, Hannu: Kuutosten Juhla. 2016. ISBN 978-952-93-6814-3

Viitteet

Aiheesta muualla
 Suomen 6mR-liitto. 
 International Six-Metre Association. 
 Hangon regatta. YLE Elävä arkisto – Kutoset kertovat.
 Suomalaisen Pursiseuran kansainväliset kevätkilpailut Helsingin edustalla 1929. YLE Elävä arkisto.
 Kuvia 6mR veneistä Ruotsin Merihistoriallisen museon arkistossa.
 

Köliveneet
Purjehdus olympialaisissa
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008

2008 kesäolympialaisissa sekä miehet että naiset kilpailivat uimahypyissä neljässä kilpailutapahtumassa. Uimahyppykilpailut käytiin 11.–23. elokuuta Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa. Kaikki kultamitalit yhtä lukuun ottamatta voitti isäntämaa Kiina.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Uimahypyt kesäolympialaisissa 2008
Tšekin jalkapalloliiga

Tšekin jalkapalloliiga, nykyiseltä sponsorinimeltään Fortuna liga on Tšekin tasavallan jalkapallon pääsarja. Sarjan ensimmäinen kausi pelattiin vuosina 1993–1994 Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen. Vuoteen 2014 saakka sarja oli nimeltään Gambrinus liga ja sen jälkeen kahden vuoden ajan Synot liga.

Sarjajärjestelmä 
Liigaan kuuluu 18 joukkuetta, jotka pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Joukkueet kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Voitosta joukkue saa kolme pistettä, tasapelistä yhden ja tappiosta nolla. Pisteiden ollessa tasan järjestys määräytyy järjestyksessä keskinäiset ottelut, maaliero ja tehdyt maalin. Kaksi heikointa joukkuetta putoaa 2. liigaan.

Joukkueet kaudella 2019–2020 
FC Baník Ostrava
Bohemians 1905
SK Dynamo České Budějovice
FC Fastav Zlín
FK Jablonec
MFK Karviná
FK Mladá Boleslav
SFC Opava
1. FK Příbram
SK Sigma Olomouc
SK Slavia Praha
1. FC Slovácko
FC Slovan Liberec
AC Sparta Praha
FK Teplice
FC Viktoria Plzeň

Mestarit

Vuosittain

Yhteensä 

 Sparta Praha 12 kertaa
 Viktoria Plzeň 5 kertaa
 Slavia Praha 5 kertaa
 Slovan Liberec 3 kertaa
 Baník Ostrava 1 kerta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.synotliga.cz/

Tšekin jalkapallosarjat
NetBurst

NetBurst mikroarkkitehtuuri oli P6-pohjaisten prosessorien suunnittelufilosofia Inteliltä. Ensimmäisen kerran filosofiaa käytettiin Willamette-koodinimellisissä suorittimissa, joka julkaistiin vuonna 2000. Lähes kaikissa Pentium 4 -suorittimissa käytettiin NetBurst-arkkitehtuuria. Suoritinperheitä olivat muun muassa Pentium D, ja Xeon. Myös Pentium 4 -pohjaisissa Celeroneissa käytettiin NetBurst-arkkitehtuuria.

Intel korvasi Pentium 4 -pohjaiset suorittimet CORE-arkkitehtuuriin perustuvilla suorittimilla, jotka julkaistiin heinäkuussa 2006. 

NetBurst
Sandinista!

Sandinista! on vuonna 1980 ilmestynyt brittiläisen punk-yhtye The Clashin kolmoisalbumi. Albumi on järjestyksessä Clashin neljäs pitkäsoittolevy. Alun perin julkaisusta suunniteltiin kaksoisalbumia, mutta runsaan materiaalin vuoksi julkaistiin kolmoislevy.  Eräässä haastattelussa bändin kitaristi Mick Jones sanoi albumin sopivan erityisesti öljynporauslauttojen työntekijöille, tai muille jotka eivät pääse kovin usein levykauppoihin ostamaan uusia levyjä.

Albumin nimi tulee Nicaraguassa vaikuttaneesta vasemmistoradikalistisesta Sandinistas-liikkeestä. Levyn kappaleet käsittelevät useita poliittisia aiheita, kuten kylmää sotaa ja Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa.

Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat The Clashin sanoittamia, sovittamia ja säveltämiä jos muuta ei mainita. Albumin CD-julkaisussa kolme ensimmäistä puoliskoa ovat levyllä yksi ja kolme seuraavaa levyllä kaksi.

Levy yksi
A-puoli
 
 
 
 
 
 

B-puoli

Levy kaksi
A-puoli
 
 
 
 
 
 

B-puoli

Levy kolme
A-puoli
 
 
 
 
 
 

B-puoli

Lähteet 

The Clashin albumit
Vuoden 1980 albumit
Gösta Stenman

Gösta Stenman (13. syyskuuta 1888 Oulu – 19. maaliskuuta 1947 Tukholma) oli merkittävä suomalainen taidekauppias, taiteenkeräilijä ja mesenaatti. Ennen taidekauppiaan uraa Stenman työskenteli toimittajana ja perusti oman uutistoimiston.

Gösta Stenman tuki monia 1900-luvun alun suomalaisia taidemaalareita, joukossa muun muassa aikalaistaiteilijat Helene Schjerfbeck ja Tyko Sallinen, jotka Stenman palkkasi galleriansa kuukausipalkkaisiksi taiteilijoiksi. Taidemaalari Juho Mäkelä, joka oli Stenmanin läheinen ystävä ja ensimmäinen hänen taidekauppiaan urallaan tukema taiteilija, maalasi Stenmanista nuoruudenmuotokuvan.

Stenmanin kokoamiin taideteoksiin kuului myös renessanssitaiteen helmiä, kuten Rubensin, Tizianin ja Rembrandtin teoksia. Hän yhdisti toiminnassaan paitsi kansallisen ja kansainvälisen, myös vanhan ja modernin taiteen.

Vuonna 1919 hän avasi taidepalatsin entiseen Aleksanterin poikakimnaasin taloon (talossa toimi myöhemmin Uuden Suomen toimitus ja se sijaitsee nykyisin Mannerheimintie 6:ssa) Svenska Teaternia vastapäätä, ja siellä hän järjesti monia julkisuutta saaneita näyttelyitä.

Taidesalongin toiminta päättyi Helsingissä 1927, kun Stenman muutti perheineen Ruotsiin. Stenman avasi myös Tukholmassa taidesalongin laajentaen toimintaansa taidekauppiaana Pariisiin ja Lontooseen. Kuningas Kustaa V myönsi hänelle vuonna 1937 hovi-intendentin eli Ruotsin kuninkaallisten taidekokoelmien hoitajan arvon.  Viimeisenä elinvuotenaan Stenman vietti pari kuukautta New Yorkissa tutustuen muun muassa Frickin taidemuseon kokoelmiin.

Stenmanin perilliset ovat lahjoittaneet hänen arkistonsa Valtion taidemuseon Kuvataiteen keskusarkistoon. Arkistoa on jo hyödyntänyt Camilla Hjelm Stenmania käsittelevässä väitöskirjassaan.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla

Taiteen keräilijät
Suomalaiset keräilijät
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Suomalaiset taidekauppiaat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Tavinsalmi

Tavinsalmi on Kuopiossa entisen Maaningan kunnan alueella sijaitseva kylä, sekä Kuopion pitäjän entinen nimi. Nimi on peräisin 1442 perustetun Juvan seurakunnan alueella sijainneen Maaningan kylän Tavinsalmelle 1545 valmistuneesta kuninkaankartanosta. Pohjois-Savon asutuksen vanhin osa on peräisin 1470- tai 1480-luvulta. Kuninkaankartano perustettiin uudisasutuksen valvonta- ja hallintokeskukseksi, ja se oli myös turvana idästä tulevia hyökkäyksiä vastaan. Tavinsalmen kuninkaankartanon tuli näiden lisäksi toimia myös maatalouden mallitilana seudun asukkaille. 

Tavinsalmen kuninkaankartano rakennettiin 1543–1545. Asuinrakennuksen tarkkaa sijaintia ei ole voitu määritellä. Se sijaitsi kuitenkin todennäköisesti Pieni ja Suuri Ruokovesi -nimisten järvien välissä sijaitsevassa Hussolansaaressa, jonne se on sijoitettu useissa kartoissa, vesireitin länsipuolelle. Perimätieto liittää saaressa sijaitsevan rakennuspohjan kuninkaankartanoon, mutta kun Turun yliopiston kulttuurin tutkimuksen laitos suoritti alueella kaivauksia vuonna 1997, jäänteiden osoittettiin olevan aikaistaan 1700-luvulta.  

Kuninkaankartanon perustamisen aikoihin alueen asutus oli jo niin vakiintunutta, että kuningas suostui Tavinsalmen hallintopitäjän perustamiseen vuonna 1547. Uudesta pitäjästä muodostettiin myös oma käräjäkuntansa, jonka ensimmäiset käräjät pidettiin 1549. Tavinsalmen ensimmäisenä voutina toimi Smålannista saapunut, Olavinlinnassa ansiokkaasti palvelusaikansa suorittanut ammattisotilas Per Jöhnsson, jonka nimi muuntui paikallisväestön kielikylvyssä Smollanin Per’iksi eli Per Smolanderiksi.

Kun Turun kirkkoherra Knuut Juhonpoika ja Mikael Agricola pitivät Savossa piispantarkastuksen, he ehdottivat kappelin rakentamista Kuopionniemelle 1549. Uusi kirkkopitäjä, jonka alue oli sama kuin hallintopitäjän, sai ensimmäisen pappinsa 1552.

Sekä kirkkopitäjästä että hallintopitäjästä käytettiin aluksi Tavinsalmi-nimeä. Alueen asutuksen painopiste siirtyi vähitellen Kuopionniemelle, jossa sijaitseva kirkko vielä lisäsi seudun tärkeyttä. Tavinsalmi-nimi jäikin vähitellen pois käytöstä ja alueen nimeksi tuli Kuopion pitäjä.

Lähteet
 Sopanen, Paavo: ”Maalaiskunnan alueesta, rajojen muutoksista ja asutuksesta”. Teoksessa

Viitteet

Kuopion historia
Maaningan kylät
Suomen historialliset pitäjät
Täplärisakas

Täplärisakas (Inocybe maculata) on kartiomainen, ruskea risakaslaji. Sen lakki on 2–6 senttimetriä leveä ja pinnalta säteittäissäikeinen. Sienen heltat ovat melko tiheät ja aluksi valkoiset, myöhemmin ruskehtavat. Jalka on keltainen ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan se on 4–7 senttimetriä. Haju on aromikas ja itiöpöly on ruskeaa. Sieni kasvaa mullalla kalkkialueiden lehtimetsissä. Sitä tavataan lähes koko Suomessa elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Risakkaat
Tummahelttarisakas

Tummahelttarisakas (Inocybe dulcamara) on okranvärinen tai ruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Jalka on myös keltainen tai rusehtava. Heltat ovat kellanväriset. Sieni kasvaa tienvarsilla, hiekkakankailla ja pihanurmilla melko yleisenä.

Lähteet

Risakkaat
Sittas

Sittas (k. 538 tai 539) oli roomalainen sotilas. Hän palveli keisari Justinianus I:n aikana magister militumina ja oli naimisissa keisarinna Theodoran siskon Comiton kanssa. Sittas komensi roomalaisia joukkoja Rooman ja Persian välisessä sodassa joka käytiin vuosina 527–532.

Sittas palveli upseerina Justinianuksen henkivartiostossa, kun tämä oli vielä magister militum. Vuonna 527 Sittas ja Belisarius johtivat roomalaista ryöstöretkeä Persarmeniaan. He tekivät myös toisen retken samana vuonna, mutta Aratiuksen ja Narseksen johtamat persialaiset kukistivat heidät. 

Vuonna 528 Justinianus teki Sittaasta magister militum per Armeniam. Tämä oli uusi virka ja Sittas oli sen ensimmäinen haltija. Ollessaan Armeniassa Sittas kukisti tzanit ja pakotti heidät omaksumaan kristinuskon ja palvelemaan Rooman armeijassa. Vuonna 530 Justinianus teki Sittaasta magister militum praesentaliksen, mutta määräsi tämän jäämään Armeniaan uuden magister militum per Armeniamin Dorotheoksen kanssa. Sittas ja Dorotheus saivat pian kuulla että persialaiset aikoivat hyökätä Armeniaan. Tämän kuultuaan he tekivät yllätyshyökkäyksen persialaisten leiriä kohtaan. Myöhemmin Sittas ja Dorotheos kukistivat persialaiset Satalan luona. Taistelu voitettiin koska Sittas käytti sotajuonta. 

Callinicumin taistelun aikana Sittas oli Armeniassa. Sen jälkeen kun Belisarius oli joutunut palaamaan Konstantinopoliin Justinianus määräsi Sittaan huolehtimaan alueen puolustuksesta. Kun persialaiset hyökkäsivät Martyropolista vastaan saapui Sittas suuren armeijan ja Hermogeneen kanssa paikalle. Persialaiset lopettivat Martyropoliksen piirityksen pian tämän jälkeen. 

Rauhasopimus Persian ja Rooman välillä saatiin allekirjoitettua vuonna 532. Tämän jälkeen Sittas palasi Konstantinopoliin, jossa hänet nimitettiin patriisiksi ja nimellisesti vuoden 536 konsuliksi ("ex consule"). Vuonna 535 Sittas kukisti bulgaarit Moesiassa. 

Vuonna 538 tai 539 Justinianus lähetti Sittaan taas Armeniaan, jossa oli syttynyt kapina. Aluksi Sittas yritti taltuttaa armenialaiset rauhanomaisin keinoin, mutta Justinianuksen painostuksesta hänen oli käytettävä voimakeinoja. Sittas hyökkäsi tämän jälkeen armenialaisten kimppuun Oenochalaconissa mutta kaatui seuranneessa taistelussa.

Lähde 
 

Bysanttilaiset sotilaat
Myöhäisantiikin henkilöt
Valkorisakas

Valkorisakas (Inocybe geophylla, aikaisemmin "valkea risalakki") on myrkyllinen valkoinen risakaslaji. Sienen lakki muistuttaa kelloa ja laakenee sienen vanhetessa. Sen leveys on 1–4 senttimetriä ja siinä on pieni keskuskohouma. Sienen jalka on 3–6 senttimetriä pitkä, vaalea ja sileä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa ja sienen haju on spermaattinen. Sieni on myrkyllinen, kuten useat muutkin risakaslajit. Se kasvaa yleisenä koko Suomessa lehti- ja havumetsissä sekä puistoissa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Valkorisakas
 LuontoPortti: Valkorisakas

Risakkaat
Myrkkysienet
Sirorisakas

Sirorisakas (Inocybe cincinnata) on kupera tai laakealakkinen harmaanruskea risakaslaji. Sienen tunnistaa helposti risaisesta lakista. Sen jalka on valkoinen ja latvasta violetti. Heltat ovat aluksi harmaanruskeat ja muuttuvat sienen vanhetessa violeteiksi. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kohtalaisen yleisenä lehti- ja havumetsissä ja puistonurmilla.

Lähteet

Risakkaat
Liilajalkarisakas

Liilajalkarisakas (Inocybe griseolilacina) on kuperalakkinen tai laakea ruskeansävyinen risakaslaji. Lakki on joko harmaan- tai nahanruskea. Sienen jalka on violetti. Heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat myöhemmin harmaiksi tai violetinsävyisiksi. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä. Sitä ei luultavasti esiinny Suomessa.

Lähteet

Risakkaat
Mantelirisakas

Mantelirisakas (Inocybe muricellata syn. I. hirtella) on kovera tai laakea nahanruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat sienen vanhetessa kellanvärisiksi. Jalka on valkoinen tai ihonsävyinen. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkialueilla. Se on Suomessa melkoisen harvinainen.

Lähteet 

Risakkaat
Kittirisakas

Kittirisakas (Inocybe sindonia) on ruskeanvalkoinen risalakkinen risakaslaji. Sienen lakki on kellomainen, leveydeltään kahdesta kuuteen senttimetriin, saattaa tulla pienisuomuiseksi. Sienen jalka on valkoinen, yläosastaan punertavansävyinen. Heltat ovat aluksi valkoiset, sitten muuttuvat vaaleanruskeiksi. Sieni viihtyy kosteikoissa lehti- ja havumetsissä ja pihamailla ja tavataan erityisesti haapojen läheisyydessä. Se on Pohjoismaissa kohtalaisen yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Kittirisakas ei kelpaa syötäväksi.

Lähteet

Risakkaat
Aaro Hakkarainen

Aaro Hakkarainen (19. toukokuuta 1882 Rautavaara – 11. toukokuuta 1939 Joensuu) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja näytelmäkirjailija. 

Hakkaraisen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Aaro Hakkarainen ja Greta Lovisa Rissanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1903 ja valmistui maanmittariksi Polyteknillisestä korkeakoulusta 1906.

Teoksia 
 Ruth ja Boos, näytelmä.
 Syyllisiä, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura)
 Tupaantulijaiset, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura)
 Noidan pauloissa, näytelmä. 
 Ketaran kasvatti, näytelmä. 1922

Lähteet 
 Suomen kirjailijat-tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Aaro Hakkarainen

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Jussi Pukkila

Juho Jaakko (Jussi) Pukkila (11. maaliskuuta 1883 Kauhava – 30. marraskuuta 1939 Kuopio) oli suomalainen lukkariurkuri ja kirjailija. 

Pukkilan vanhemmat olivat talollinen Jakob Jutila ja Elisabet (Liisa) Pukkinen. Hän suoritti lukkariurkurin tutkinnon Helsingin musiikkiopistossa. Pukkila asui Kuopiossa vuosina 1918-1939.

Teoksia 
 Meiltä ja meirän krannista, pohjalais-novelleja. WSOY 1930
 Isoo-eläjä eli förmyntari ja herastuomari Juha Erkinpoika Alakruunarin elämänkertomus, romaani.   WSOY 1945

Lähteet 
 Suomen kirjailijat-tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Jussi Pukkila 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Siilirisakas

Siilirisakas (Inocybe hystrix) on kupera, risalakkinen ja tummanruskeasuomuinen risakaslaji. Sen heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa ruskeiksi. Jalka on joskus vaalea, tummanruskeiden suomujen peittämä. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä harvinaisena Etelä-Suomessa.

Siilirisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

Lähteet

Risakkaat
Korpirisakas

Korpirisakas (Inocybe lanuginosa var. ovatocystis) on kupera kanelinruskea risakaslaji. Sen tunnistaa parhaiten risaisesta lakista. Sen jalka on ruskea. Heltat ovat kanelinväriset. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa tiheissä havumetsissä kohtalaisen yleisenä.

Lähteet 

Risakkaat
Hahtuvarisakas

Hahtuvarisakas (Inocybe flocculosa, syn. I. tigrina) on kellanruskea tai kanelinruskea risalakkinen risakaslaji. Lakin leveys on 2–5 senttimetriä ja se on aluksi kartiomainen, mutta myöhemmin laakeneva. Sen jalka on valkea ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan jalka on 3–6 senttimetriä. Heltat ovat tasatyviset ja aluksi valkoiset, mutta ne muuttuvat myöhemmin punertavanruskeiksi. Malto on valkoista. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Hahtuvarisakas

Risakkaat
Mukularisakas

Mukularisakas (Inocybe praetervisa) on likaisenkeltainen, okranvärinen risalakkinen risakaslaji. Sen jalka muistuttaa nimensä mukaisesti mukulaa, se on aluksi vaalea ja muuttuu myöhemmin oljenkeltaiseksi. Sieni maistuu miedolta mutta sitä ei tule käyttää ruokasienenä kuten muitakaan risakkaita, koska joukossa on tappavan myrkyllisiä lajeja, kuten myrkkyrisakas. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa harmaanruskeiksi. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmikolla harvinaisena.

Lähteet

Risakkaat
Viirurisakas

Viirurisakas (Inocybe grammata) on kellomainen, hunajanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen jalka on vaalea ja ylhäältä punertava. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin kanelinruskeiksi. Sieni maistuu miedolta mutta ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmilla harvinaisena.

Lähteet

Risakkaat
Nuppijalkarisakas

Nuppijalkarisakas (Inocybe napipes) on kellomainen, kastanjanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen lakki on 2–5 senttimetriä leveä ja keskuskohoumallinen. Jalan latva ja tyvimukula ovat valkeita, mutta muuten jalka on kastanjanruskea. Jalka on pituudeltaan 3–6 senttimetriä. Malto on vaaleaa tai ruskehtavaa. Sieni maistuu miedolta, mutta on myrkyllinen. Heltat ovat vaaleat ja vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, varsinkin korpialueilla. Sieni on melko yleinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Valokuvia Biopix
 Laji.fi: Nuppijalkarisakas

Risakkaat
Kääpiörisakas

Kääpiörisakas (Inocybe petiginosa) on kupolimainen, risalakkinen vaaleankellertävä risakaslaji. Sen lakki on erittäin pienikokoinen. Jalka on kermanvaalea tai punertava. Sienen heltat ovat aluksi keltaiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Kääpiörisakas ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä tammien ja pyökkien seurassa Etelä-Suomessa harvinaisena.

Kääpiörisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji.

Lähteet

Risakkaat
Täplämyyränlakki

Täplämyyränlakki (Rhodocybe popinalis) on harmaanruskea, purppuransävyinen rusomalikkalaji. Sen heltat ovat harmaanruskeat ja likaisensävyiset. Jalka on harmaanruskea. Sieni maistuu lähinnä jauholta. Se kasvaa sammalikossa ja nurmikoilla tienvarsilla, pihoilla ja laidunmailla. Sieni on harvinainen laji Suomessa.

Lähteet 

Entolomataceae
Kurkkurusokas

Kurkkurusokas (Entoloma hirtipes) on kellomainen, punaruskea tai harmaan-okransävyinen rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi harmaanvalkeat ja saavat sienen vanhetessa punertavaa vivahdetta. Sienen jalka on ohut, vaalea ja jauhoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa havumetsien sammalikoissa ja ruohikoissa kalkkimailla. Se on Suomessa kohtalaisen harvinainen.

Lähteet 

Rusokkaat
Kangasrusokas

Kangasrusokas (Entoloma cetratum) on kellomainen kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat likaisenvaaleat ja muuttuvat myöhemmin ruskeiksi tai punertavansävyisiksi. Sienen jalka on likaisenvalkoinen. Sieni kasvaa havumetsien sammalikoissa ja niityillä. Laji on sirkumpolaarinen eli esiintyy koko pohjoisen pallonpuoliskon aluella. Se on yleinen koko Suomessa. Sieni ei kelpaa ruoaksi, koska rusokkaissa on myrkyllisiä lajeja kuten isorusokas.

Lähteet 

Rusokkaat
Takahuhti

Takahuhti on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee Itä-Tampereella, lähellä sijaitsevat mm. Atala, Linnainmaa, Kissanmaa ja Messukylä. Alueelta löytyy monia esihistoriallisen ajan asuinpaikkoja ja löydöksiä. Takahuhti oli Messukylän suurin kylä keskiajalta 1900-luvulle. Takahuhdissa käytiin Tampereen taistelua vuonna 1918. Alue on pientalovaltaista ja siellä on koulu, joka on rakennettu vuonna 1939.

Historiantutkija, professori Unto Salo on tehtyjen muinaislöytöjen perusteella päätellyt, että Takahuhdin kylässä on ollut kiinteää asutusta jo rautakaudelta lähtien ja että taloja oli kylässä tuolloin neljä. Kylän vaikutuspiiristä tunnetaan neljä rautakautista kalmistoa, Kartanonsaaren, Kukkoinkiven, Veijanmäen ja Pappulan kalmistot. Takahuhti oli vuoden 1540 maakirjan mukaan Suur-Pirkkalan suurin kylä, jossa oli 28 taloa. Asiakirjoissa alue esiintyy jo vuonna 1390, jolloin Laurens Takahwktis oli alueen katselmusmiehenä. Vanhan Takahuhdin kylän keskus oli nykyisen Ristinarkun kaupunginosan kohdalla. Takahuhti liitettiin Tampereen kaupunkiin Messukylän kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1947 ja ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1952. Takahuhti on pääosin omakotialuetta, mutta kaupunginosan keskellä on myös iso kerrostaloalue.

Takahuhti rajoittuu etelässä Sammon valtatiehen, idässä Linnankatuun ja sen pohjoispuolella sijaitsevaan pellon itärajaan ja Kirjavaisenkatuun sekä Kourutaltankatuun. Pohjoisessa alue rajoittuu Teiskontiehen. Lännessä Takahuhdin raja kulkee Kalmonkadun puolesta välistä Kuusimäenkatua pitkin Kuusemäenrinteeseen ja sieltä puroa pitkin Huhmaninkadulle.  

Takahuhdin kaupunginosan keskipisteenä on Irjalanaukio, joka on nimetty Irjalan talon mukaan. Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan talollinen Juho Irjaínen. Sukunimi Irjainen tulee etunimestä Yrjänä, joka kirjoitettiin 1500-luvun lähteissä usein muotoon Yrian. Nimi palautuu pyhään Georgiokseen, joka oli myöhäiskeskiajalla suosittu pyhimys.

Lähdeviitteet
Kumpula (Tampere)

Kumpula on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee Itä-Tampereella. Naapurikaupunginosat ovat Atala, Tasanne ja Ojala. Vuonna 2011 Kumpulassa oli 604 asukasta. Alue on pientalovaltaista, mutta siellä on myös yksi pienkerrostalo. Lapsiystävällinen alue on vihreä ja rauhallinen, liikennettä on vähän.  Alue rajautuu Halimasjärven luonnonsuojelualueeseen ja Kangasalan suureen metsään. Kumpulasta lähtee myös paljon kävelyteitä, jotka johtavat läheisiin urheilu- ym. virkistysalueisiin, kuten Kauppiin, Linnainmaalle, Leinolaan tai mm. Niihamaan. Keskustaan pääsee kolmella bussilla, TKL:n 28:lla sekä myös Paunun busseilla 90 ja 95. Läheltä Atalasta on suora bussiyhteys Hervantaan aamuisin ja iltapäivisin. 

Kumpulassa toimii K-market Kumpula ja Aitolahdentien toisella puolella on myös liikekeskus, jossa pizzeria ja baari. Koilliskeskukseen Linnainmaalle on matkaa kolmisen kilometriä. Atalan ja Linnainmaan terveyskeskukset ovat lähellä. Lähellä Atalassa ja Olkahisissa on molemmissa ala-aste. Atalassa lisäksi on päiväkoti, samoin Tasanteella. Kumpulan yhteisalueilla on paitsi uimaranta, myös omia venepaikkoja läheisessä Näsijärvessä.

Kumpula rakentui nimensä mukaisesti hyvin kumpuilevaan maastoon vuonna 1957 laaditun Kumpulan rakennussuunnitelman mukaan, jolloin alue kuului vielä Aitolahden kuntaan. Aitolahti liitettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1966 alussa. Pääosalla Kumpulan alueesta ei vieläkään ole asemakaavaa ja siksi teiden nimet ovat edelleen epävirallisia. Useimmat tiennimet perustuvat maaston muotoon.

Lähteet

Aitolahden kylät
Tasanne

Tasanne on yksi Itä-Tampereen alueista. Naapurikaupunginosia ovat Atala, Niihama, Olkahinen, Ojala ja Kumpula. Tilastoalue sijaitsee Näsijärven rannalla. Alueella on lähinnä pientaloja.

Tasanteen alue on Tampereen kaupunkiin vuoden 1966 alussa liitetyn Aitolahden kunnan eteläisintä osaa. Nimen taustalla on Tasanteen (alkujaan Tasasen) tila, joka mainittiin vuoden 1540 maakirjassa yhtenä Messukylän pitäjän Vehmaisten jakokuntaan kuuluneen Juvelan kylän kolmesta talosta. Tasanteen viimeiset yksityiset omistajat myivät tilan Tampereen kaupungille 1970-luvun alussa. Alueen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1976.

Tasanteen kaupunginosassa Näsijärven rannassa sijaitsi vuonna 1964 perustettu, Pirkanmaan Yrittäjät ry:n omistama ravintola Rustholli, jonne johti Rusthollinkatu. Ravintolatoimintaa harjoitti vuosina 1964–1977 tamperelainen perheyritys Linkosuo ja sittemmin useat muut yrittäjät. Huonokuntoinen ravintolarakennus purettiin vuonna 2020 ja sen tilalle on kaavoitettu asuintaloja.

Lähteet

erkkoviite
Bug

Bug voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Läntinen Bug, Veikselin sivujoki Ukrainassa, Valko-Venäjällä ja Puolassa
 Etelä-Bug, Mustaanmereen laskeva joki Ukrainassa
 ”bug” tai ”bugi”, ohjelmointivirhe
 Nilviäiset (engl. Bug), Jeannot Szwarcin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1975
 Bug, William Friedkinin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2006.
Niihama

Niihama on Tampereen kaupunginosa. Alue on metsäistä ja lähinnä ulkoilukäytössä. Siellä kulkee talvisin hiihtolatuja, ja alueella on myös vesiurheilukeskus ja Niihaman ryhmäpuutarha. Niihama rajoittuu lännessä Kauppiin, pohjoisessa Näsijärveen, etelässä Teiskontiehen ja idässä valtatiehen 9.

Niihaman alueella sijaitsevia järviä ovat Alasjärvi, Toritunjärvi ja Niihamanjärvi.

Niihaman nimen alkuperä on tuntematon. On mahdollista, että nimeen sisältyy alasaksalainen miehennimi Nidhad tai Nihhad, jonka arvellaan olevan Hattulan kunnan Nihattulan taustalla. Nimi esiintyi asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1763 järven nimenä muodossa Nihamis Järvi. Järven rannoilla oli Messukylän talojen niittyjä. Teiskontieltä (valtatie 12) Niihamaan johtava tie on nimetty Niihamankaduksi vuonna 1983.

Niihamassa sijaitsee Niihaman ulkoilumaja, jossa toimii kahvila. Maja on alun perin ollut siirtolaistila, jonka rakensi jatkosodan jälkeen Kaukolasta Karjalankannakselta muuttanut Olkinuoran perhe. Tampereen kaupunki osti tilan perheeltä 1960-luvulla. Niihamassa on myös grillikatos, jossa on mahdollisuus paistaa makkaraa. Paikalla on myös kuntoilulaitteita.

Lähteet