joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kolumbian kongressi

Kolumbian tasavallan kongressi () on Kolumbian kaksikamarinen kansanedustuslaitos, joka käyttää maassa lainsäädäntövaltaa. 

Kolumbian kongressi koostuu 102-paikkaisesta Senaatista (Senado) sekä 166-paikkaisessa edustajainhuoneesta (Cámara de Representantes). Jäsenet molempiin kamareihin valitaan kansanäänestyksellä neljän vuoden kaudelle.  

Kongressin koostumus, organisaatio ja valtuudet määritelty Kolumbian perustuslain neljännessä pykälässä. 

Molemmat kongressin kamarit kokoontuvat uusklassisessa Capitolio Nacional ("National Capitol") rakennuksessa Bogotán keskustassa. Talon rakentaminen alkoi vuonna 1847 ja päättyi vasta 1926.

Kongressi

Kelpoisuus 
Kummassakin kamarissa on omat kelpoisuusvaatimuksensa, jotka on vahvistettu perustuslaissa, mutta on olemassa yhteisiä sääntöjä siitä, ketkä eivät voi päästä kongressin kummankaan kamarin jäseniksi. 

Tällaisia syitä ovat esimerkiksi vankeustuomiot tai kaksoiskansalaisuus ihmisillä, jotka eivät ole syntyperäisiä Kolumbian kansalaisia.

Yhteisistunto 
Kongressi kokoontuu molempien kamarien yhteisistuntoon (Congreso pleno) vain poikkeuksellisissa tilanteissa. Näitä ovat:
 Presidentin virkaanastujaiset
 Vieraan valtion ja hallitusten päämiesten vastaanotto
 Oikeuskanslerin vaali
 Varapresidentin vaali kesken virkakauden
 Varapresidentin toimintakyvyttömyyden arvioiminen
 Korkeimman oikeuden tuomarien valinta
 Hallituksen ministerien epäluottamuslauseesta päättäminen

Istuntokaudet 
Kongressilla on vuodessa kaksi sääntömääräistä istuntokautta: ensimmäinen 20 heinäkuuta - 16. joulukuu, ja toinen 16. maaliskuusta - 20. kesäkuuta . 

Hallitus voi kutsua koolle ylimääräisiä istuntoja milloin tahansa, mutta ei koskaan kesäkuun 20. päivän jälkeen vaalivuonna, ja Kongressi voi näissä istunnoissa keskustella vain hallituksen sen harkittavaksi osoittamista asioista.

Senaatti 
Senaattiin valitaan 102 jäsentä neljäksi vuodeksi. Sata senaattoria valitaan vaaleilla, joissa koko maa on yksi vaalipiiri. Loput kaksi valitaan alkukperäiskansojen yhteisöistä. 

Senaattoriksi valittavan henkilön on oltava syntyperäinen Kolumbian kansalainen, ja vaalien aikaan yli 30-vuotias.

Edustajainhuone 
Kongressin alahuoneeseen eli edustajainhuoneeseen valitaan 166 jäsentä neljäksi vuodeksi.
Vaaleissa on alueelliset vaalipiirit. 
Edustajaksi valittavan henkilön on oltava Kolumbian kansalainen (perustuu syntymään tai kansalaisuuden) ja yli 25-vuotias.

Vaalituloksia 
Vuonna 2014 valitussa kongressissa presidentti Juan Manuel Santosin keskustaoikeistolainen U-puolue sai suurimman ääniosuuden yksittäisistä puolueista. Viiden puolueen hallituskoalitio sai enemmistön sekä ylä- että alahuoneessa, mutta enemmistö oli niukempi kuin edellisellä kaudella.

Lähteet 

Parlamentit
Julian Weber

Julian Weber (s. 29. elokuuta 1994 Mainz) on saksalainen keihäänheittäjä, lajin Euroopan-mestari. 190 senttimetriä pitkä Weber edustaa USC Mainzia. Hänen valmentajanaan toimii Stephan Kallenberg.

Weber saavutti kultaa vuoden 2013 alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista Rietistä. Hän sijoittui vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa yhdeksänneksi heitettyään tuloksen 81,36. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 81,26. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli neljäs tuloksella 85,30. Hän sijoittui Eugenen MM-kilpailuissa 2022 neljänneksi tuloksella 86,86 ja voitti samana vuonna Euroopan-mestaruuden Münchenissä tuloksella 87,66. 

Hänen ennätyksensä on kesäkuussa 2022 Hengelossa heitetty 89,54.

Henkilökohtaiset ennätykset 
keihäänheitto: 89,54 (Hengelo 2022)

Parhaat tulokset 
10 parhaan tuloksen keskiarvo 87,80. Päivitetty 6.11.2022.

89,54 (2) Hengelo 6.6.2022
89,08 (3) Tukholma 30.6.2022
88,29 (2) Berliini 3.9.2016
88,04 (1) Offenburg 10.7.2016
87,66 (1) München 21.8.2022
87,39 (2) Paris Saint-Denis 27.8.2016
87,28 (3q) Eugene 21.7.2022
87,03 (2) Zürich 9.9.2021
86,86 (1) Bydgoszcz 9.8.2019
86,86 (4) Eugene 23.7.2022

Kausien parhaat 
2013 79,68 Rieti 20.7.
2014 80,72 Ulm 26.7.
2015 81,15 Rehlingen 25.5.
2016 88,29 Berliini 3.9.
2017 85,85 Las Palmas  11.3.
2018 86,63 Birmingham 18.8.
2019 86,86 Bydgoszcz 9.8.
2021 87,03 Zürich 9.9.
2022 89,54 Hengelo 6.6.

Lähteet 

Saksalaiset keihäänheittäjät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Erkki Seiro

Erkki Ilmari Seiro (s. 18. toukokuuta 1944 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvatuottaja ja -ohjaaja.

Seiron vanhemmat olivat Veikko Gunnar Seiro ja terveyssisar Hanna Helmi Hämäläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1964 ja opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa.

Seiro toimi free lance-elokuvaäänittäjänä ja -leikkaajana 1967–1970 ja oli Jörn Donner Productions Oy:n elokuvaleikkaajana 1970–1973, Filmi-ässä Oy:n tuotantopäällikkönä ja ohjaajana 1973–1976 sekä vuodesta 1976 Ruutukuva Oy:n toimitusjohtajana ja ohjaajana.

Seiro oli Suomen elokuvatyöntekijät ry:n johtokunnan jäsen 1970–1973, Suomen elokuva-arkisto ry:n johtokunnan jäsen vuodesta 1974, valtion kamerataidetoimikunnan puheenjohtaja 1971–1974, taiteen keskustoimikunnan jäsen 1971–1974 ja vuodesta 1977, valtion elokuvataidetoimikunnan jäsen vuodesta 1977 sekä elokuvauudistustyöryhmän puheenjohtaja vuodesta 1976 alkaen.

Filmografiaa 
 Lapualaismorsian (1967) äänittäjä
 Asfalttilampaat (1968) äänittäjä
 Vihreä leski (1968) äänittäjä
 Kesyttömät veljekset (1969) leikkaaja
 Perkele! Kuvia Suomesta (1971)  ohjaaja, leikkaaja, äänittäjä, suunnittelija
 Lampaansyöjät (1972) leikkaaja
 Rakentajat (1978) dokumentti Rakennustyöläisten liitosta, ohjaaja
 Työtä Suomen hyväksi (1981) dokumentti SKP:stä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
 Haukiukko (1982) dokumentti Suomen sisävesien kaloista ja kalastajista, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Kaukana Kostamuksessa (1984) dokumentti Kostamuksen kaivoskaupungista, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
 Jatkosota 1941-1944. II osa (1986) ohjaaja
 Lapin sota 1944-1945 (1986) ohjaaja
 Asetakissa (1988) dokumentti suomalaisesta sotilaasta vuosina 1939-1944, ohjaaja
 Kylmää kultaa (1988) dokumentti Lapin kullankaivajista, ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
 Kodin onni (1989) dokumentti muutamista helsinkiläiskodeista 1988-1989, ohjaaja, käsikirjoittajaj, tuottaja
 Oitsaa ei enää ole (1999)  henkilödokumentti merimies Oiva Holsteinista, Oitsasta, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
 Hannu, Kerttu ja Freud (2010) dokumentti, ohjaaja
 Levande (2010) musiikkidokumentti, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, tuottaja

Lähteet 

Suomalaiset dokumenttiohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Suomalaiset elokuvaäänittäjät‎
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Chris Bigras

Christopher Bigras (s. 22. helmikuuta 1995 Orillia, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Colorado Avalanche varasi Bigrasin 32. pelaajana vuoden 2013 varaustilaisuudessa.

Ura

Junioriura 
OHL-seura Owen Sound Attack varasi Bigrasin toisella kierroksella 41. pelaajana CHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Bigras siirtyi Owen Soundiin heti varausta seuranneeksi kaudeksi, 2011–2012, jolloin hän pelasi 49 ottelua tehden tehot 3+16=19. Bigras valittiin kauden aikana myös edustamaan Kanadan Ontarion joukkuetta U17 World Hockey Challengessa. Hän pelasi turnauksessa kuusi ottelua tehden yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen. Joukkue sijoittui pronssille.

Toisella OHL-kaudellaan Bigras pelasi 68 ottelua tehoilla 8+30=38. Hän oli kauden päätteeksi liigan tehopörssin seitsemäs lukemalla +35. Lisäksi hänet valittiin pelaamaan CHL Top Prospects Gameen. Bigras pelasi kauden aikana myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa sekä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Kanada voitti molemmissa turnauksissa mestaruudet.

Bigras valittiin kaudeksi 2013–2014 Owen Sound Attackin varakapteeniksi. Hän pelasi 55 runkosarjaottelua. Lisäksi hän pelasi viidessä pudotuspeliottelussa tehden yhden maalin sekä kaksi syöttöpistettä. Vuodenvaihteessa hänet valittiin edustamaan Kanadan joukkuetta alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Bigras pelasi turnauksessa seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hänelle annettiin yksi kahden minuutin rangaistus.

Kaudella 2014–2015 Bigras pelasi viimeisen juniorikautensa. Hän edustin Owen Soundia 62 runkosarjaottelussa tehden tehot 20+51=71. Viidessä pudotuspeliottelussa hän teki maalin sekä antoi kaksi maalisyöttöä. Bigras valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Ammattilaisura 
Colorado Avalanche varasi Bigrasin toisen kierroksen alussa 32. pelaajana NHL:n vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Avalanche solmi syyskuussa Bigrasin kanssa tulokassopimuksen.

Bigras siirtyi 2014–2015 OHL-kauden päätyttyä Avalanchen AHL-farmiseura Lake Erie Monstersiin, jossa hän pelasi loppukauden aikana seitsemän ottelua keräten neljä syöttöpistettä sekä yhden kahden minuutin rangaistuksen.

Bigras osallistui Avalanchen kautta 2015–2016 edeltäneelle harjoitusleirille, josta hänet kuitenkin lähetettiin farmiin. Tammikuussa 2016 hänet nostettiin ensimmäisen kerran NHL-kokoonpanoon. Bigras debytoi 14. tammikuuta Avalanchen 3–0 -voitossa New Jersey Devilsiä vastaan. Hän sai ensimmäisen tehopisteensä seuraavassa ottelussa 16. tammikuuta Columbus Blue Jacketsia vastaan. Bigras teki ensimmäisen maalinsa 2. helmikuuta Minnesota Wildia vastaan. Yhteensä hän pelasi ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudellaan 31 NHL- ja 37 AHL-ottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Colorado Avalanchen varaamat pelaajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Lapualaismorsian

Lapualaismorsian on Mikko Niskasen ohjaama yhteiskunnallinen elokuva vuodelta 1967. Elokuva kertoo Lapualaisoopperan tekemisestä mutta keskittyy Ylioppilasteatterin nuoriin näyttelijöihin ja Lapualaisooppera jää taustalle. Lapualaisoopperan ohjannut Kalle Holmberg ja musiikin säveltänyt Kaj Chydenius esiintyvät elokuvassa omana itsenään, ja harjoitusjaksoissa on mukana koko Ylioppilasteatterin näyttelijäkunta. Elokuvassa on myös dokumenttijaksoja vuoden 1930 talonpoikaismarssista, Helsingin vapusta 1967, ydinaseiden vastaisesta mielenosoituksesta ja sotilaspassien polttajista.

Elokuvan yleisömenestys oli keskitasoa, ja se tuotti voittoa 56 000 markkaa. Lisäksi elokuva sai 100 000 markan valtionpalkinnon ja se myytiin Saksan liittotasavaltaan ja Tšekkoslovakiaan.

Näyttelijät

Lähteet

Mikko Niskasen ohjaamat elokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1967 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Mondelez International

Mondelez International [moʊndəˈliːz] on yhdysvaltalainen monikansallinen makeisia, keksejä, välipalatuotteita ja juomia valmistava ja markkinoiva yritys.

Mondelez muodostettiin eriyttämällä se lokakuussa 2012 entisestä Kraft Foods Inc -yhtiöstä. 2017 yritys työllisti noin 80 000 ihmistä ympäri maailmaa ja yhtiön vuotuinen liikevaihto oli noin 26 miljardia dollaria. Yrityksellä on toimintaa yli 80 maassa. Vuonna 2017 Mondelez oli maailman toiseksi suurin makeisvalmistaja Marsin jälkeen.

Yhtiön  pääkonttori sijaitsee Chicagon esikaupunkialueella Deerfieldissä, Illinoisissa. Mondelez International omistaa useita maailmanlaajuisia brändejä kuten Oreo, Chips Ahoy!, TUC, Belvita, Triscuit, LU, Nabisco, Club Social, Barni, ja Peek Freans (keksejä); Milka, Terry, Côte-d’Or, Toblerone, Cadbury, Marabou, Fry’s, ja Pavlides Lacta (suklaa); Trident, Dentyne, Chiclets, Halls, Stride ja Tang (juomajauheet).

Yhtiön tuotemerkkejä Suomessa ovat: 
 Keksit: Oreo, Marabou, Digestive, Café au LU, Belvita, Paussi, TUC, Ritz ja Cracotte
 Suklaa: Marabou, Milka, Cadbury
 Juomat: O’boy
 Juustot: Philadelphia

Historia

Kraft Foods Group ja Douwe Egberts 
Elokuussa 2011 Kraft Foods ilmoitti suunnitelmistaan jakautua kahteen osaan, jolloin yhden yrityksistä piti keskittyä suklaa-, makeis- ja juomaosioon ja toisen päivittäsruokatavaroihin. Yritys jakaantui kahtia lokakuussa 2012. Toisen yrityksen nimeksi tuli  Mondelez International, joka on erikoistunut välipaloihin, makeisiin ja suklaaseen  ja toisen yrityksen nimeksi tuli Kraft Foods Group, joka on erikoistunut päivittäisruokakaupan tuotteisiin. Kraft Foods Group myöhemmin yhdistyi Heinzin kanssa, jolloin nimi muuttui Kraft Heinziksi. Vuonna 2014 Mondelez ilmoitti yhdistävänsä kahviliiketoimintansa hollantilaisen Douwe Egbertsin kanssa. Yhtiön nimeksi tuli Jacobs Douwe Egberts ja yhtiölle siirtyivät tuotemerkit Maxwell House, Cafe Hag, Gevalia ja Jacobs. Sulautuminen vahvistettiin 6.5.2014 ja toteutui lopullisesti 2. heinäkuuta 2015.

Lähteet
Ville-Pekka Sorsa

Ville-Pekka Sorsa (s. 1982) on yleisen valtio-opin dosentti Helsingin yliopistossa ja sosiaalipolitiikan dosentti Turun yliopistossa. Hän toimii sosiaali- ja terveystutkimuksen ja -johtamisen tutkimusjohtajana Helsingin yliopistossa. Hän on toiminut aiemmin mm. johtamisen ja organisaatioiden apulaisprofessorina Hankenilla, yleisen valtio-opin yliopistonlehtorina ja tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa, yhteiskuntapolitiikan assistenttina Jyväskylän yliopistossa sekä vierailevana tutkijana Amsterdamin yliopistossa ja Cass Business Schoolissa Lontoossa. Hän on väitellyt talousmaantieteen alalta Oxfordin yliopistosta. Hän on tutkinut mm. eläkejärjestelmien ja eläkerahastojen politiikkaa, julkisyksityisiä kumppanuuksia, arvonluontia liiketoiminnassa, yritysten yhteiskuntavastuun politiikkaa sekä talouden etiikkaa.

Julkaisuja 

 Eskelinen, Teppo & Sorsa, Ville-Pekka (2011): Hyvä talous. Helsinki: Like.
 Sorsa, Ville-Pekka (toim.) (2011): Rethinking Social Risks in the Nordics. Brussels: Foundation for European Progressive Studies. http://www.feps-europe.eu/en/publications/details/152 
 Sorsa, Ville-Pekka (2011): Pension Fund Capitalism in Europe: Institutional Organisation and Governance of Finnish Pension Insurance Companies. Väitöskirja. University of Oxford. http://ora.ouls.ox.ac.uk/objects/uuid%3A64a98d6a-92f8-4a7d-a00f-46785162125a
 Johanson, Jan-Erik & Sorsa, Ville-Pekka (2010): Pension Governance in Finland. A Case Study on Public and Private Logics of Governance in Pension Provision. Centre for Pensions Reports 2010:2. Helsinki: Eläketurvakeskus. http://www.etk.fi/wp-content/uploads/2015/10/report%20210.pdf

Aiheesta muualla 
Helsingin yliopiston tutkimusportaali

Hankenin tutkimustietokanta 

Tutkimusprofiili Google Scholarissa 

Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Suomalaiset taloustieteilijät
Jyväskylän suurajot 1992

Jyväskylän suurajot 1992 järjestettiin 27.-30.8.1992. Se oli kauden 1992 yhdeksäs maailmanmestaruusosakilpailu ja 42. Jyväskylän suurajot kautta aikain.

Osallistujat 
Kilpailuun ilmoittautui 132 autokuntaa. Mukana olivat tehdastalleista Lancia (Juha Kankkunen, Didier Auriol ja Philippe Bugalski), Ford (Massimo Biasion ja Francois Delecour), Toyota (Markku Alén), Subaru (Ari Vatanen ja Colin McRae) ja Nissan (Tommi Mäkinen ja Stig Blomqvist). Tehdastalleista Mitsubishi puuttui osallistujista. Toyotan Carlos Sainz oli perunut osallistumisensa viime hetkellä, kun taas yksityiskuljettaja Marcus Grönholm oli saanut tehtaan Toyotan ajettavakseen.

Reitti 
Reitin pituus oli 1,562,10 km, josta erikoiskokeita 524,82 km.  Reitti noudatteli edellisen vuoden mallia, mutta erikoiskokeiden määrää oli vähennetty 42:sta 37:ään.   Ouninpohjan erikoiskoe oli mukana jälleen muutaman vuoden tauon jälkeen.

Kilpailun kulku 
Didier Auriol nousi kilpailun johtoon neljännellä erikoiskokeella ja piti johtonsa loppuun asti.  Auriol oli toinen ei-skandinaavinen kuljettaja, joka onnistui voittamaan Jyväskylän Suurajot. Lancian kaksoisvoiton varmisti Juha Kankkunen, joka on myöhemmin kirjassaan todennut, ettei kaudella 1992 edes yrittänyt ajaa maailmanmestaruudesta, vaan talli tuki Auriolin mestaruusyritystä.  

Yksi kilpailun mieleenpainuvimpia osanottajia oli Subarun Colin McRae, joka kaatoi autonsa rajusti kahdesti , mutta pääsi silti maaliin ollen kahdeksas . Marcus Grönholm teki ensimmäisellä erikoiskokeella jaetun pohja-ajan, mutta joutui keskeyttämään muutamaa erikoiskoetta myöhemmin ulosajoon . Edellisenä vuonna pisteille sijoittuneet Nissanin tehdasautot keskeyttivät tällä kertaa teknisiin vikoihin jo toisena kilpailupäivänä . Kilpailun ensikertalainen, Fordin Francois Delecour puolestaan keskeytti ulosajoon kymmennennellä erikoiskokeella.  

Paras yksityiskuljettaja oli kuudenneksi sijoittunut Lasse Lampi . N-ryhmän voitti Jarmo Kytölehto.

Tulokset

Lähteet 

Suomen ralli
MM-rallikausi 1992
Kiusausten vuori

Kiusausten vuori on Viljo Lampelan ohjaama elokuva vuodelta 1960. Parikymmentä vuotta elokuva-alalla toiminut Lampela oli mukana Moraalinen varustautuminen (MRA) liikkeen toiminnassa Suomessa. Värielokuva kuvattiin jo 1950-luvun puolivälissä Jordaniassa Länsirannan alueella ja Libanonissa. Jordanian silloinen kuningas Hussein esiintyi myös elokuvan lopussa. Rahoitusvaikeuksien vuoksi elokuvan valmistuminen kesti vielä neljä vuotta. Arvosteluissa elokuvaa pidettiin amatöörimäisesti toteutettuna, mutta värikuvausta kiitettiin. Elokuvan kuva- ja ääninegatiivit jäivät kehitystyön tehneeseen laboratorioon Kööpenhaminaan, jossa ne tuhottiin 1975.

Juoni 
Elokuvassa kolme päähenkilöä yhdysvaltalainen öljy-yhtiön johtaja Jim Grace, australialainen rouva Dina Brent ja englantilainen pastori John Smith tulevat vierailulle Pyhään maahan. Heidän vaiheitaan seurataan Jerusalemissa, Bethlehemissä, Kuolleen meren rannalla, Kiusausten vuorella ja Beirutissa. Elokuvassa tuotiin esille myös Palestiinan pakolaisongelma.

Näyttelijät

Lähteet 

Suomalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1960 suomalaiset elokuvat
Evan McMullin

Evan McMullin (s. 2. huhtikuuta 1976 Provo, Utah) on yhdysvaltalainen entinen CIA-agentti, joka oli sitoutumattomana ehdokkaana Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016. McMullin työskenteli CIA:ssa vuosina 1999–2011. Sen jälkeen hän on työskennellyt investointipankki Goldman Sachsissa, uudelleen valtion palveluksessa kansallisen turvallisuuden neuvonantajana vuodesta 2013 sekä vuodesta 2015 edustajainhuoneen republikaanisen ryhmän palveluksessa.

McMullin opiskeli Brigham Youngin yliopistossa ja suoritti myöhemmin MBA-tutkinnon Whartonissa. McMullin on mormoni, ja hän oli kaksi vuotta lähetyssaarnaajana Brasiliassa. CIA:ssa työskennellessään hän oli peitetehtävissä 10 vuotta.

Vuoden 2016 elokuussa McMullin ilmoitti lähtevänsä presidentinvaaliehdokkaaksi. Hän kuului republikaaniseen puolueeseen, mutta lähti vaaleihin sitoutumattomana ehdokkaana. Lokakuussa hän nousi joissakin kannatusmittauksissa suosituimmaksi ehdokkaaksi Utahin osavaltiossa, jonka asukkaista noin 60 prosenttia on mormoneja. Koko maassa mormoneja on 1,6 prosenttia. Republikaanit ovat voittaneet äänienemmistön Utahissa edellisissä 12 presidentinvaaleissa, ja mikäli McMullin olisi voittanut Utahissa, se olisi ollut ensimmäinen kerta lähes 40 vuoteen, kun joku voittaisi minkään osavaltion valitsijamiehet kahden suurimman puolueen ulkopuolelta.

McMullinin strategiana oli yrittää saada sen verran valitsijamiehiä (Utahilla on kuusi), ettei kumpikaan pääehdokkaista, Hillary Clinton tai Donald Trump, saisi voittoon vaadittavia 270 valitsijamiestä, jolloin Yhdysvaltain edustajainhuone valitsee presidentin kolmesta eniten ääniä saaneista. Viimeisin edustajainhuoneen valitsema presidentti oli John Quincy Adams vuonna 1824. McMullin jäi kuitenkin kolmanneksi Utahissa saatuaan äänistä 20,6 prosenttia. Trump sai noin 47 ja Clinton noin 28 prosenttia osavaltion äänistä. Koko maan äänistä McMullin sai 0,54 prosenttia, noin 730 000 ääntä.

McMullinin varapresidenttiehdokas oli republikaanisessa puolueessa työskennellyt digitaalisen median konsultti Mindy Finn.

McMullin on naimaton.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Evan McMullinin kotisivut

Yhdysvaltalaiset presidenttiehdokkaat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
EGOT

EGOT on amerikanenglannissa käytettävä kirjainlyhenne, joka tulee sanoista Emmy, Grammy, Oscar ja Tony. Se tarkoittaa henkilöä, joka on voittanut Yhdysvaltojen neljä merkittävintä viihdealan palkintoa: televisioalan Emmyn, musiikkialan Grammyn, elokuva-alan Oscarin ja teatterialan Tonyn. Kukin palkinto myönnetään kulttuurialan eri osa-alueelta ja siksi vain muutama taiteilija on saavuttanut kaikki neljä palkintoa. EGOTin saamista pidetäänkin suurena saavutuksena viihdealalla.

Voittajat 
16 taiteilijaa on saavuttanut kaikki neljä palkintoa:

 Richard Rodgers (1962)	
 Helen Hayes (1977)
 Rita Moreno (1977)
 John Gielgud (1991)	
 Audrey Hepburn (1994)	
 Marvin Hamlisch (1995)	
 Jonathan Tunick (1997)	
 Mel Brooks (2001)
 Mike Nichols (2001)	
 Whoopi Goldberg (2002)	
 Scott Rudin (2012)	
 Robert Lopez (2014)
 John Legend (2018)
 Tim Rice (2018)
 Andrew Lloyd Webber (2018)
 Alan Menken (2020)

Lähteet 

Lyhenteet
Yhdysvaltalaiset palkinnot
Jyväskylän suurajot 1993

Jyväskylän suurajot 1993 olivat 43. Jyväskylän suurajot, ja ne järjestettiin 27.-29. elokuuta 1993. Se oli rallin maailmanmestaruuskauden 1993 yhdeksäs osakilpailu.

Osallistujat 
Kilpailuun ilmoittautui 116 autokuntaa. Mukana olivat tehdastalleista Toyota (Didier Auriol, Juha Kankkunen ja Hannu Mikkola), Subaru (Ari Vatanen ja Markku Alén), Mitsubishi (Kenneth Eriksson ja Armin Schwarz), ja Ford (Malcolm Wilson ja Sebastian Lindholm). Lancian Carlos Sainz puuttui kilpailusta tänäkin vuonna, samoin kuin Fordin tehdaskuljettajat Massimo Biasion ja Francois Delecour. Tommi Mäkinen oli mukana Astra-teamin ilmoittamalla Lancialla.

Kankkusen kartanlukija Juha Piironen oli sairastunut aivoverenvuotoon Argentiinan rallin harjoituksissa. Piirosen tuuraajaksi Argentiinaan valittu Nicky Grist oli puolestaan jo ilmoittautunut Suurajoihin Armin Schwarzin kartanlukijaksi, joten Kankkusen kartanlukijana Suurajoissa oli ranskalainen Denis Giraudet.

Autoista MM-tason ensiesiintymisensä teki Subaru Impreza.

Reitti 
Reitin pituus oli 1555,92 km, josta erikoiskokeita 507,53 km. Kolmen vuoden jälkeen reitti oli palautettu jälleen kolmipäiväiseksi, ja reitin runko vastasi vuoden 1989 rakennetta siten, että perjantaina suunnattiin Pieksämäen suuntaan, josta palattiin Harjun erikoiskokeelle, jonka jälkeen käytiin lyhyellä lenkillä Jyväskylän länsipuolella.

Ensimmäistä kertaa MM-rallihistoriansa aikana Suurajot ei alkanut yleisöerikoiskokeella, vaan ensimmäinen erikoiskoe oli Valkola. Laajavuoren yleisöerikoiskoetta ei myöskään ajettu kilpailun aikana ollenkaan.

Kilpailun kulku 
Juha Kankkunen teki pohjat ensimmäisellä erikoiskokeella ja piti johtonsa rallin loppuun asti lukuun ottamatta EK 26:tta, jolloin Ari Vatanen onnistui nousemaan hetkeksi johtoon, mutta putosi jälleen toiseksi.

Kilpailun alussa nähtiin dramatiikkaa, kun Markku Alén keskeytti ensimmäisellä erikoiskokeella pienen ulosajon aiheuttamaan jäähdytinrikkoon. Malcolm Wilson puolestaan kaatoi Fordinsa kahdesti, eikä jatkanut enää jälkimmäisen ulosajon jälkeen.

Hannu Mikkolalle kilpailu oli uran viimeinen MM-osakilpailu. Hän pääsikin nyt maaliin Suurajoissa ensimmäistä kertaa vuoden 1983 voittonsa jälkeen.

Paras yksityiskuljettaja oli kahdeksanneksi sijoittunut Lasse Lampi. N-ryhmän voitti Jarmo Kytölehto Mitsubishillään.

Tulokset

Lähteet

Suomen ralli
MM-rallikausi 1993
Miska Fredman

Miska Fredman (s. 1977) on suomalainen pelisuunnittelija ja Ironspine-roolipelikustantamon perustaja. Hänen tunnetuimpia kirjoitustöitään ovat Astraterra- ja Sotakarjut-roolipelit. Roolipelien julkaisemisen lisäksi Fredman tunnetaan roolipelikarttataiteilijana.

Fredman on julkaissut roolipeliteokset Heimot (2006), ENOC – Operaatio Eisenberg (2009), Generian Legendat (2011), Kärpänen (2011), Astraterra (2014) ja Sotakarjut (2017) vuonna 2006 perustamansa Ironspine-roolipelikustantamon kautta. Marraskuussa 2015 Fredman aloitti kuukauden kestävän #mapvember-kartanpiirtotempauksen, jonka tarkoituksena oli piirtää ja julkaista päivittäin yksi roolipelikartta sosiaalisessa mediassa "#mapvember" hashtagillä merkittynä. Parhaillaan Fredmanilla on työn alla Astraterran englanninkielinen käännös, Hyperstorm-avaruusoopperaroolipeli sekä Chthonian Highways.  

Vuonna 2016 Ropecon palkitsi Miska Fredmanin Kultaisella lohikäärmeellä näkyvästä ja merkittävästä työstä roolipelien suunnittelijana.

Merkittäviä julkaisuja 
 Heimot. Tampere, Ironspine, 2006. ISBN 978-952-92-0682-7
 E.N.O.C. – Operaatio Eisenberg. Tampere, Ironspine, ISBN 978-952-92-5899-4
 Generian Legendat. Tampere, Ironspine, ISBN 978-952-67590-0-5
 Kärpänen. Tampere, Ironspine
 Astraterra. Nokia, Ironspine, 2014, ISBN 978-952-67590-1-2
 Astraterra: Otus Mekanikus. Nokia, Ironspine, 2016
 Astraterra: Mutkia Matkassa. Nokia, Ironspine, 2016 (Kirjoittanut: Jonas Mustonen, Kartat: Miska Fredman)
 Chthonian Highways – Alpha Playtest Kit. Nokia, Ironspine, 2016 (Suunniteltu yhteistyössä Jukka Sorsan ja Ville Takasen kanssa)
 Sotakarjut. Nokia, Ironspine, 2017, ISBN 978-952-67590-3-6 (sid.), ISBN 978-952-67590-4-3 (PDF)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Miska Fredmanin henkilökohtainen blogi
 Ironspinen verkkosivut
 Astraterran verkkosivut
 Hyperstormin verkkosivut

Elävät henkilöt
Vuonna 1977 syntyneet
Roolipelisuunnittelijat
Anni Vuohijoki

Anni Teija Orvokki Vuohijoki (s. 24. toukokuuta 1988 Nakkila) on suomalainen painonnostaja ja entinen voimanostaja.

Urheilu-ura 

Vuohijoki on voimanoston nuorten Euroopan mestari vuodelta 2010 ja aikuisten Euroopan mestari vuodelta 2011. Lisäksi hänellä on nuorten MM-pronssi vuodelta 2010 ja aikuisten MM-pronssi vuodelta 2013. Hän on vuodesta 2013 lähtien keskittynyt painonnostoon ja edusti Suomea kesäolympialaisten 2016 painonnostossa  sarjassa, jossa sijoittui  kymmenenneksi yhteistuloksella  (tempaus 85 ja työntö ). EM-kisoissa hän oli kahdeksas vuonna 2016. Vuoden 2017 EM-kisoissa Vuohijoki oli seitsemäs tehtyään SE-tuloksen sekä työnnössä että yhteistuloksessa.

Marraskuussa 2016 Vuohijoesta tuli kevyin suomalainen nainen, joka on nostanut yhteistuloksena . Anaheimin MM-kilpailussa 2017 hänen sijoituksensa oli 12. Tuloksena syntyi Suomen ennätys: tempaus 90, työntö 112 ja yhteistulos .

Maaliskuussa 2018 Vuohijoki voitti Bukarestin EM-kilpailuissa pronssia sarjassa . Hän ylsi pronssille myös työnnössä. Vuohijoki nosti kilpailussa uuden yhteistuloksen Suomen ennätyksen 203, työnnön SE:n 112 ja sivusi tempauksen SE:tä . Vuohijoki oli painonnoston ensimmäinen suomalainen arvokisamitalisti . Moskovan EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 64-kiloisissa kuudenneksi yhteistuloksella 212 kg. Työnnössä hän oli viides Suomen ennätystään sivunneella tuloksella 118 kg.

Yksityiselämä 

Vuohijoki on valmistunut rakennustekniikan diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä yliopistosta ja lääkäriksi Oulun yliopistosta. Hän työskentelee liikunta- ja valmennusalan yrittäjänä ja asuu Oulussa.

Hän on julkisuudessa kertonut olleensa koulukiusattu ja veljensä väkivaltaisen kuoleman jälkeen sairastaneensa posttraumaattisen stressihäiriön ja masennuksen.

Lähteet 

Suomalaiset painonnostajat
Suomalaiset voimanostajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Aninkaisten Kiinteistövälitys

Aninkaisten Kiinteistövälitys Oy on suomalainen, vuonna 1964 perustettu valtakunnallinen kiinteistönvälitysketju. Ketjun liiketoiminta perustuu osittain franchising-yrittäjyyteen. Yrityksessä työskentelee noin sata työntekijää 15 asuntomyymälässä. Yrityksen omistaja on Jethro Rostedt.

Aninkaisten Kiinteistövälitys Oy:n pääkonttori sijaitsee Turussa, jossa työskentelee noin 20 kiinteistönvälitysalan ammattilaista. Yhtiön muut toimipisteet sijaitsevat Aurassa, Helsingissä sekä Lahdessa. Emoyhtiön toimipisteiden lisäksi franchising-periaatteella toimivia toimipisteitä on valtakunnallisesti 11 kappaletta. Vuonna 2018 avattiin myös toimipiste Viron Tallinnaan.

Historia
Tyyne Blomberg perusti Aninkaisten kiinteistövälityksen vuonna 1964. Yrityksen ensimmäinen nimi oli Aninkaisten välitys. Nimi vaihdettiin, koska se aiheutti väärinkäsityksiä toimialasta. Aninkaisten Kiinteistövälitys on Turun vanhin yksityinen kiinteistönvälitystoimisto.

Vuonna 1998 Aninkaisten kiinteistövälityksessä aloittanut Jethro Rostedt osti yrityksen vuonna 2004.

Yritys lisäsi vuonna 2008 välittäjiensä määrää 13 välittäjästä 19:ään ja avasi uuden toimipisteen Martinkadulle. Asuntojen myynti supistui koko Suomessa, mutta Aninkaisten Kiinteistövälitys pyrki lisäämään toimeksiantoja muun muassa rakentamalla perinteisen asuntokaupan rinnalle toimintaa nettiin nimelle Aninkainen Plus, johon koottiin paikallisia asuntoalan palveluyrityksiä.

Yritys oli vuonna 2010 Rostedtin mukaan Turun talousalueen suurin yksityinen kiinteistönvälitystoimisto. Sillä oli Turussa kaksi toimistoa ja yksi Aurassa. Samana vuonna yritys avasi franchise-ketjun toimistot Ouluun, Raumalle ja Helsingin Pitäjänmäkeen.

Vuonna 2012 yrityksen liikevaihto liikevaihto kasvoi 26 prosenttia ja oli 2,1 miljoonaa euroa. Yritys avasi toimiston Tampereelle.

Seuraavana vuonna Aninkaisten Kiinteistövälitys Oy avasi toimiston kauppakeskus Myyrmannissa. Aiemmin yritys oli välittänyt pääkaupunkiseudulla toimitiloja, mutta nyt mukaan tuli myös asunnonvälitys. Vantaa oli yrityksen 16. paikkakunta, ja sitä seurasivat Espoo, Jyväskylä ja Helsinki.

Vuonna 2014 yrityksen tulos yli kaksinkertaistui edelliseen vuoteen verrattuna, tulos ennen satunnaisia eriä oli 175 288 euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Aninkaisten Kiinteistövälityksen www-sivut

Suomalaiset kiinteistönvälitysyritykset
Kiinteistöala
Neste 1000 Lakes Rally 1994

Neste 1000 Lakes Rally 1994 järjestettiin 26.-28.8.1994. Se oli rallin maailmanmestaruuskauden 1994 kahdeksas osakilpailu ja 44. Suomen ralli kautta aikain.

Osallistujat 
Kilpailuun ilmoittautui 89 autokuntaa.  Mukana olivat tehdastalleista Toyota (Juha Kankkunen ja Didier Auriol), Subaru (Carlos Sainz) ja Ford (Francois Delecour ja Tommi Mäkinen). Lisäksi Ari Vatanen ja Bruno Thiry olivat mukana yksityistiimien Ford Escorteilla. Colin McRae oli ilmoittautunut kilpailuun, mutta jätti viime hetkellä osallistumatta. Toyota-tallilla oli jo valmiina Celican uusi ST205-malli, mutta lopulta tehdaskuljettajat Kankkunen ja Auriol päättivät ajaa vielä vanhalla mallilla. Uusi malli nähtiin kilpailussa kuitenkin N-ryhmäläisenä Tomas Janssonin ajamana.

Reitti 
Reitin pituus oli 1558,45 km, josta erikoiskokeita 522,76 km.  Reitti oli lähes täysin samanlainen kuin edellisenäkin vuonna. Valkeakosken erikoiskoe oli palautettu ohjelmaan muutaman vuoden tauon jälkeen korvaamaan aiempina vuosina ajettu Tampereen erikoiskoe. Lisäksi lauantai-iltaan oli lisätty Himoksen laskettelurinteessä ajettu uusi yleisöerikoiskoe, jossa kaksi autoa ajoi samanaikaisesti rinnakkaisilla radoilla.

Kilpailun kulku 
Kilpailu alkoi dramaattisesti, kun Juha Kankkunen kaatoi autonsa toisella erikoiskokeella. Kankkunen pääsi jatkamaan matkaa, mutta vaurioitunut takapyörä hidasti matkaa. Saman kohtalon koki Ari Vatanen, jonka autosta putosi lievän ulosajon seurauksena toinen takapyörä. Toisen ja kolmannen erikoiskokeen välillä oli huoltokielto, joten Kankkunen ja Vatanen joutuivat ajamaan kolmannen erikoiskokeen rikkinäisillä autoilla. Vatasen auto kärsi vahinkoja, joita ei voitu korjata, mutta Kankkunen jatkoi matkaa kolhiintuneella Celicalla tehden hurjia pohja-aikoja, nousten lopulta sijalle 9. 

Kilpailu rallin voitosta käytiin lopulta Tommi Mäkisen ja Didier Auriolin välillä, päättyen kuitenkin lopulta Mäkisen ensimmäiseen MM-voittoon.  

N-ryhmän voitti jo kolmannen kerran peräkkäin Jarmo Kytölehto. 

Kilpailun pahin onnettomuus sattui Ouninpohjan erikoiskokeella, kun N-ryhmää lauantaina johtanut Jouko Puhakka ajoi ulos auton ohjauksen rikkouduttua.

Tulokset

Lähteet

Suomen ralli
MM-rallikausi 1994
Satu Piispa-Hakala

Satu Piispa-Hakala (s. 1979) on eteläsavolainen kirjailija ja kirjallisuusterapiaohjaaja.

Piispa-Hakala on kotoisin Juvalta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Juvan lukiosta 1998 ja opiskeli Jyväskylän yliopistossa filosofian maisteriksi. Hän on valmistunut kirjallisuusterapiaohjaajaksi Helsingin yliopiston Palmeniasta (nyk. Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut HY+) 2012. 

Esikoisromaani Pieniä sankaritekoja (Aarni) ilmestyi 2015 . Kira Boesen dramatisoi siitä samannimisen musikaalin Savonlinnan taidelukion teatteriin. Piispa-Hakalan novelleja on julkaistu useissa antologioissa ja hän on myös toimittanut tekstikokoelmia. Piispa-Hakala kuuluu Kolkkokollektiivi-taideryhmään ja on Kulttuuriyhdistys Korppi ry:n varapuheenjohtaja. Hänet valittiin Osuuskumma-kustantamon puheenjohtajaksi 2022.

Teokset

Romaanit 
 Pieniä sankaritekoja (Kustannus Aarni 2015)

Näytelmät 
 Meidän kämppä (Juvan lukioteatteri 1996, yhdessä työryhmän kanssa)
 Himorock - Enempää et saa (Juvan lukioteatteri 2016, yhdessä Wilhelm Grotenfeltin ja Johanna Kuusiston kanssa)

Novellit 
 Musta norsu (Kaksospellehyppy-kokoelma, Mikkelin kirjoittajat 2010)
 Sivullisia (Saranakohtia-kokoelma, Maaseudun sivistysliitto 2010)
 Laitahyökkääjä (Ihmisten tavoille -kokoelma, Parafraasi 2012)
 Tuulikaappi (Tavarataivas-kokoelma, Mikkelin kirjoittajat 2014)
 Todistaja (Enkelikello-kokoelma, Parafraasi 2016)
 Tasku (Hänen huulensa ovat metsä -kokoelma, Kulttuuriyhdistys Korppi 2017)
Jätesäkkejä lainaamassa eli puskafarssi 2020, Lapsi vedessä ja Maa-asennusnaiset (Lapiot käteen, tyttäret -kokoelma, Kolkkokollektiivi 2019)
Mitä tänne jää? (Portti Science Fiction 3/2020)

Toimitustyöt 
 Myö otettiin lötöt - Lapsena sota-ajan Mikkelissä (Mikkelin Setlementti ry 2014)
 Tavarataivas-antologia (Mikkelin kirjoittajat 2014, yhdessä Anne Leinosen ja Ullamaija Vänttisen kanssa)
 Tavallisen vierestä -antologia (Rantasalmen kirjoittajayhdistys Ernesti ry 2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.lukukeskus.fi/kirjailijavierailut/kirjailijat/piispa-hakala-satu/
 http://www.kiiltomato.net/satu-piispa-hakala-pienia-sankaritekoja/

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Korpelan kujanjuoksu

Korpelan kujanjuoksu on  suomalainen draamasarja, jonka ovat luoneet suosittujen Maalaiskomedia- ja Pirunpelto -sarjojen luojat Heikki Luoma ja Jukka Mäkinen. Sarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Hangaslahden kuntaan. Kuvauksia siihen on tehty muun muassa Nokialla Sorvan kylässä.
 
Korpelan kujanjuoksun ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV1 -kanavalla 4. syyskuuta 2016. Avausjaksoa katsoi TV1:ssä esityspäivänä keskimäärin 983 000 katsojaa ja se tavoitti yli 1,2 miljoonaa katsojaa. Ensimmäinen jakso oli Suomen katsotuin televisiolähetys viikolla 35. Sarja oli kaikkein katsotuin TV-ohjelma myös kolmannella tuotantokaudellaan syksyllä 2018, jolloin sitä seurasi keskimäärin 704 000 katsojaa.

Ensimmäinen kausi kuvattiin vuonna 2015. Toisen kauden kuvaukset puolestaan elokuussa 2016. Kolmannen kauden esitykset alkoivat elokuussa 2018.

Juoni 

Sarjan ensimmäisessä kohtauksessa näytetään taukauma kauppaneuvos Temosen murhasta.

Omasta luomutilasta haaveileva Anssi Korpela (Esa Latva-Äijö) ostaa pienen maatilan Perttulankulmasta. Alueen maista ovat muutkin kiinnostuneet. Kunta on tukemassa kaivoshanketta, joka aikoo nielaista ison osan maaseutua. Anssi nousee taisteluun pienen pitäjän puolesta, kaivoshanketta vastaan. Asiassa häntä tukee muun muassa Miisa (Karoliina Vanne), joka on palannut takaisin Suomeen isovanhempiensa Tauno (Juhani Niemelä) ja Lahja (Tuija Vuolle) Perttulan luokse, asuttuaan pitkän aikaa Tanskassa. Isovanhemmat kasvattivat Miisan ja tämän siskon Marvin, koska sisarusten vanhemmat kuolivat nuorena auto-onnettomuudessa. 

Ennen vihreän unelmansa toteutumista Anssi on alkanut pyörittää pientä autokorjaamoa ja palkannut kaverinsa Jaskan (Janne Kataja) auttamaan. Ensimmäinen asiakas on kauppaneuvos Temosen leski Synnöve Grahn-Temonen, jonka myötä miehet joutuvat keskelle vanhoista rikoksista kumpuavaa vyyhtiä, joka on kytköksissä hämäräpuuhiin, kun maaperän rikkauksia halutaan hyödyntää Perttulankulmalla.

Rooleissa

Päärooleissa

Muissa rooleissa

Ensimmäinen kausi

Toinen kausi

Kolmas kausi

Jaksot

Ensimmäinen kausi

Toinen kausi

Kolmas kausi

Näytelmä 
Näytelmäversio Korpelan kujanjuoksusta sai ensi-iltansa Tampereen Komediateatterilla vuoden 2021 kesällä. Se piti alun perin esittää edeltävänä kesänä, mutta näytökset peruttiin koronaviruksen takia. Iso osa näyttelijöistä olivat mukana myös tv-sarjassa. Ohjaajana toimi Jukka Mäkinen.

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Aikamme siveellisyyskysymyksiä

Aikamme siveellisyyskysymyksiä oli Yrjö Weilinin perustama julkaisusarja jossa julkaistiin vuosina 1903–1908 sekä suomalaisia että ulkomaisia sukupuolimoraalia ja terveyskasvatusta käsitelleitä teoksia.

Sarjassa ilmestyneitä kirjoja
 Fredrik Klaveness : Aikamme kanta kysymyksessä: Sukupuolista puhtautta nuoruusvuosina vai eikö? : esitelmä ; tekijän luvalla suomentanut Paavo Snellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 1. Yrjö Weilin, Helsinki 1903, 3. painos 1907
 Ellen Sandelin : Nuorison siveellisestä kasvatuksesta ; suomeksi toim. Paavo Snellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 2. Yrjö Weilin, Helsinki 1903
 Max Oker-Blom : Sieluelämä ja viettielo : kahdessa luennossa. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 3. Yrjö Weilin, Helsinki 1903
 Fredrik Klaveness : Sukuvietin oikea sija ja merkitys persoonallisuudessa ; tekijän luvalla suom. Paavo Snellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 4. Yrjö Weilin, Helsinki 1903
 Mary Wood-Allen : Pojasta mieheksi ; suom. O. L. Hellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 5. Yrjö Weilin, Helsinki 1903
 Mary Wood-Allen : Tytöstä naiseksi ; suomensi O. L. Hellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 6. Yrjö Weilin, Helsinki 1903
 Jean Alfred Fournier : Pojillemme heidän täyttäessään 18 vuotta : muutamia lääkärin neuvoja ; suom. Hannes Heikel. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 7. Yrjö Weilin, Helsinki 1904
 Fredrik Klaveness : Nuoruusajan ensi epäsiveellisyys sekä vapautuminen siitä ja sen seurauksista luonnollis-siveellisen sukuelämän-käsityksen kautta : esitelmä ylioppilaille ; tekijän luvalla suomeksi toim. Paavo Snellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 8. Yrjö Weilin, Helsinki 1904
 Maria Furuhjelm : Mietteitä maaseutuväestön siveellisyysoloista : kansalle kirjoitettu ; tekijän käsikirjoituksesta suom. toim. Paavo Snellman. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 9. Yrjö Weilin, Helsinki 1905
 Pietari Päivärinta : Siveellisyysolot Pohjanmaalla rahvaan keskuudessa. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 10. Yrjö Weilin, Helsinki 1905
 Paavo Virkkunen : Sukupuoliasia kristinuskon opetuksessa : koulun ja seurakunnan opettajille. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 11. Yrjö Weilin, Helsinki 1906
 Henrik Berg : Sukupuolikysymysteorioja ja käytäntö : esitelmä Helsingissä ; suomalaisen painoksen tekijän valtuuttamana toimittanut Paavo Wirkkunen. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 12. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
 Henrik Berg : Avioliitosta : esitelmä Helsingissä ; suomalaisen painoksen tekijän valtuuttamana toimittanut Paavo Wirkkunen. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 13. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
 Henrik Berg : Salakareja : esitelmä Helsingissä ; suomalaisen painoksen tekijän valtuuttamana toimittanut Paavo Wirkkunen. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 14. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
 Henrik Berg : Puhtauden taistelu : esitelmä Helsingissä ; suomalaisen painoksen tekijän valtuuttamana toimittanut Paavo Wirkkunen. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 15. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
 Max Oker-Blom : Siveellisyyskannan kohottamiseksi : kaksi luentoa. Aikamme siveellisyyskysymyksiä n:o 16. Yrjö Weilin, Helsinki 1908

Lähteet 

Kirjasarjat
Suomalaiset kirjat
Jyväskylän suurajot 1989

Jyväskylän suurajot 1989 järjestettiin 23. - 26.8.1989. Se oli ralliautoilun maailmanmestaruuskauden 1989 yhdeksäs osakilpailu ja 39. Jyväskylän suurajot kautta aikain.

Osallistujat 
Kilpailuun ilmoittautui täydet 200 autokuntaa. Tehdastalleista mukana olivat Lancia (Markku Alén, Massimo Biasion ja Didier Auriol), Toyota (Juha Kankkunen, Carlos Sainz ja Kenneth Eriksson), Mazda (Timo Salonen ja Hannu Mikkola) ja Mitsubishi (Ari Vatanen ja Mikael Ericsson). Biasion oli mukana kilpailussa ensimmäistä kertaa, omien sanojensa mukaan "opintomatkalla" . Lisäksi hän voisi varmistaa toisen maailmanmestaruutensa sijoittumalla neljänneksi .

Reitti 
Reitin pituus oli 1447,34 km joista erikoiskokeita 507,83 km . Erikoiskokeita oli yhteensä 43. Rallin reitin rakennetta oli edellisvuodesta siten, että edellisenä vuonna perjantaina ajettu Päijänteen itäpuolinen lenkki oli siirretty sunnuntaille, kun taas perjantaina ajettiin Pieksämäen suunnan lenkki, joka oli edellisenä vuonna ajettu sunnuntaina.

Kilpailun kulku 
Ensimmäisenä päivänä kilpailun johtopaikan otti Juha Kankkunen perässään Markku Alén. Lauantaiaamupäivänä kilpailun kärjessä ajaneet Kankkunen, Alén ja Vatanen joutuivat keskeyttämään teknisiin vikoihin lähes samanaikaisesti. Tämän jälkeen kilpailun johtoon nousi hetkeksi Carlos Sainz, joka kuitenkin menetti lopulliset voittomahdollisuutensa ulosajoon lauantai-iltana, minkä jälkeen Mikael Ericsson ajoi helppoon voittoon. Sainz pystyi lopulta nousemaan kolmanneksi Massimo Biasionin menetettyä aikaa viimeisenä päivänä turbo-ongelmiin. 

Tehdaskuljettajista Didier Auriol ja Hannu Mikkola keskeyttivät jo ensimmäisillä erikoiskokeilla. Kotimaisista yksityiskuljettajista Mikael Sundström, Sebastian Lindholm, Lasse Lampi ja Antero Laine keskeyttivät. Kilpailun paras yksityiskuljettaja olikin Ruotsin Thjorbjörn Edling. 

N-ryhmän voitti Uruguayn Gustavo Trelles. 

Viisi parasta sijaa menivät japanilaisille automerkeille . AKK:n pääsihteeri Antti Syvälahden mukaan olikin poikkeuksellista, ettei aiemmat vuodet rallin MM-sarjaa hallinnut Lancia ollutkaan kärkisijoilla.

Tulokset

Lähteet

Suomen ralli
MM-rallikausi 1989
Mannerheimin muistolaatta

Mannerheimin muistolaattoja on ainakin seuraavissa paikoissa:

 Mannerheimin muistolaatta, Latvian Aprikissa 
 Mannerheimin muistolaatta, Puolan Kaliszissa
 Mannerheimin muistolaatta, Sveitsissä Montreux’ssa
 Mannerheimin muistolaatta, Venäjällä Pietarissa
Mannerheimin muistolaatta (Latvia)

Mannerheimin muistolaatta Latvian Aprikin kartanossa paljastettiin 28. toukokuuta 2016. Mannerheim ja hänen vaimonsa Anastasia Arapova omistivat kartanon 1901–1912. Pariskunnan avioeron jälkeen kartano myytiin, ja Mannerheim keskittyi sotilasuralle. Muistolaatan aloitteentekijöitä ovat olleet Suomen aiempi Latvian suurlähettiläs Kirsti Eskelinen ja Latvian tiedeakatemian professori Ojars Sparitis. Hanketta tuki Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö. Laatta on pääoven vieressä.

Katso myös 
Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset

Lähteet

Muistomerkit
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Galina Šamrai

Galina Jakovlevna Šаmrаi (myöh. Rudko ja Iljina, , s. 5. lokakuuta 1931 Taškent, Uzbekistanin SNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Šаmrаi kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa yhteisvoimistelussa. Ottelussa ja muilla telineillä hän sijoittui hyppyä lukuun ottamatta sijoille 7–8. Roomassa 1954 hän voitti avioiduttuaan Rudko-sukunimellä ottelun ja joukkuekilpailun maailmanmestaruudet ja otti eritasonojapuilta hopeaa. Myöhemmin hän avioitui uudestaan jalkapallon olympiavoittaja Anatoli Iljinin kanssa.

Lähteet 
 Galina Shamray Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset telinevoimistelijat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Bugatti Chiron

Bugatti Chiron on Bugattin vuodesta 2016 lähtien valmistama superauto, joka korvasi Bugatti Veyronin.

Chiron esiteltiin Geneven autonäyttelyssä helmikuussa 2016. Auton voimanlähteenä on neljällä turboahtimella varustettu 8,0-litrainen W16-moottori, joka tuottaa 1 103 kW (1 479 hv) tehoa. Voimansiirtona on seitsenportainen kaksoiskytkinvaihteisto. Chironin kiihtyvyys nollasta sataan on 2,3 sekuntia ja huippunopeus 420 km/h. Mallia on tarkoitus valmistaa 500 kappaletta. 

Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018 esiteltiin Chiron Sport, jonka paino on muun muassa runsaamman hiilikuituosien käytön ansiosta 18 kilogrammaa normaalia mallia kevyempi. Chiron Sportissa on esimerkiksi hiilikuidusta valmistetut tuulilasinpyyhkimet ensimmäisenä tuotantoautona maailmassa. Moottorin teholtaan Sport ei eroa perusversiosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Chiron
Superautot
2010-luvun autot
2020-luvun autot
Miki Jauhiainen

Miki Jauhiainen (s. 8. heinäkuuta 1997) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut vuodesta 2017 alkaen Yhdysvaltain yliopistosarja NCAA:ssa. Hän opiskelee Utahin Brigham Youngin yliopiston BYU Cougarsin riveissä.

Jauhiainen syntyi vuonna 1997 Kanadan Vancouverissa, jossa perhe asui Mikin toisen vanhemman opiskelujen takia. Vuonna 1999 perhe muutti Englantiin ja sieltä edelleen Suomeen vuonna 2003 Jauhiaisen ollessa kuusivuotias. Lentopallon Jauhiainen aloitti 11-vuotiaana tamperelaisessa Kalevan Lentopallossa. Sittemmin lukioikäisenä hän opiskeli Kuortaneen urheilulukiossa ja harjoitteli Kuortaneella Suomen lentopalloliiton valmennuskeskuksessa. Lukion ensimmäisellä luokalla Jauhiainen pelasi kakkossarjaa ja myöhemmillä luokilla Kuortaneen valmennuskeskuksen ykkössarjajoukkueen riveissä. Hän esiintyi samalla ikäluokkansa maajoukkueessa.

Jauhiainen solmi puoli vuotta kestävän sopimuksen Rantaperkiön Iskun 1-sarjajoukkueen kanssa kauden 2016-17 aluksi. Hän ei voinut tehdä Iskun lentopalloliigassa pelaavan joukkueen kanssa sopimusta, sillä se olisi estänyt pelaamisen Yhdysvaltain yliopistosarjassa. Amerikkalaisyliopistot eivät huoli joukkueisiinsa pelaajia, jotka ovat pelanneet joukkueessa, jossa on yksikin ammattilainen. Ammattilaisuuden rajana voidaan pitää jo pelaamista kansallisessa pääsarjassa. Jauhiaisesti tuli heti tuloskaudella ensimmäisen suomalainen lentopalloilija USA:n yliopistosarjan NCAA:n loppuottelussa vuonna 2017. Tie ei kuitenkaan kantanut mestaruuteen saakka, kun Ohio State voitti kotiyleisönsä edessä NCAA:n mestaruuden BYU:n nenän edestä 3-0.

Jauhiainen valittiin syksyllä 2016 Suomen miesten lentopallomaajoukkueen EM-karsintaryhmään. Vuotta aiemmin hän oli ollut mukana EM-kisoihin nimetyssä lentopallomaajoukkueen 26 pelaajan ryhmässä sekä keväällä 2016 valitussa yli 20 pelaajan Maailmanliigan pelaajaryhmässä.

Seurat 
 Kasvattajaseura: Kalevan Lentopallo
 2013–2016 Kuortaneen valmennuskeskuksen joukkue
 2016 Rantaperkiön Isku
 2017–  Brigham Youngin yliopisto (Utah, Yhdysvallat)

Lähteet

Suomalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Jyväskylän suurajot 1988

Jyväskylän suurajot 1988 järjestettiin 23.–26.8.1988. Se oli ralliautoilun maailmanmestaruuskauden 1988 kymmenes osakilpailu ja 38. Jyväskylän suurajot kautta aikain.

Osallistujat 
Kilpailuun ilmoittautui täydet 200 autokuntaa. Tehdastalleista mukana olivat Lancia (Markku Alén ja Mikael Ericsson), Toyota (Juha Kankkunen ja Kenneth Eriksson), Mazda (Timo Salonen ja Hannu Mikkola) ja Ford (Stig Blomqvist, Didier Auriol ja Carlos Sainz). Lisäksi mukana oli Ari Vatanen Prodrive-tallin BMW M3:lla maitosponsorinsa väreissä ja Alessandro Fiorio Jolly Clubin Lancialla.

Reitti 
Reitin pituus oli 1445,95 km, josta erikoiskokeita 496,33 km . Erikoiskokeita oli yhteensä 39 eikä yhtäkään ajettu kahteen kertaan, toisin kuin edellisinä vuosina oli usein tehty. Ralli oli lyhentynyt edellisvuodesta kolmipäiväiseksi. Ralli käynnistyi nyt ensimmäistä kertaa aamulla. Perjantain reitti alkoi edellisvuoden perjantain tapaan: aluksi Laajavuoren erikoiskoe, jota seurasi lenkki Päijänteen itäpuolelle . Illaksi palattiin Harjun erikoiskokeelle, jonka jälkeen ajettiin vielä kaksi erikoiskoetta Jyväskylän länsipuolella. Lauantain reittikin noudatti edellisvuoden suuntaa Valkeakoskelle, mutta sunnuntain ohjelmassa oli vuosien 1986–1987 reiteiltä puuttuneita erikoiskokeita Jyväskylästä itään mm. Juha Kankkusen kotiseudulla Laukaassa. Sunnuntaiaamu alkoi myös uudella yleisöerikoiskokeella Vaajakoskella.

Kilpailun kulku 
Kilpailu oli suurimmalta osin Juha Kankkusen ja Markku Alénin välistä sekuntipeliä ja johtopaikalla vuorottelua, joka päättyi vasta viimeisenä päivänä Kankkusen auton moottorin hajoamiseen lähellä hänen kotiaan, minkä jälkeen Alénin oli helppo ajaa voittoon. 

Kilpailun yllättäjiä olivat takavetoiset Fordit ja erityisesti ensikertalainen ranskalainen Didier Auriol, joka ajoi kolmanneksi. 

Ari Vatasen matka päättyi ohjauksen hajoamisen aiheuttamaan ulosajoon.  Kenneth Eriksson ja Hannu Mikkola puolestaan keskeyttivät teknisiin vikoihin. 

N-ryhmän voitti Argentiinan Jorge Recalde Lanciallaan.

Tulokset

Lähteet

Suomen ralli
MM-rallikausi 1988