joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Panssarikansiristeilijä

Panssarikansiristeilijä () oli 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun sota-alustyyppi, joka sai nimensä aluksen haavoittuvia osia suojaavasta panssarikannesta. Suojattavia osia olivat konehuoneet, jotka oli suojattu kannella räjähtävien kranaattien sirpaleita vastaan. Alustyypistä kehittyivät paremmin suojatut panssariristeilijät, joissa suojattiin myös kyljet ja varsinainen kansi.

Taustaa ja ominaisuuksia 
Räjähtävien kranaattien tullessa yleiseen käyttöön merisodankäynnissä sotalaivat tarvitsivat lisäsuojaa, ja siten panssarikansiristeilijät syntyivät noin vuonna 1880. Panssarikansiristeilijöissä suojaava kansi oli lisärakenne aluksen muun rakenteen sisällä, mikä suojasi aluksen toiminnan kannalta tärkeitä osia kuten kone- ja kattilahuoneita. Tyypillisesti tällaisten alusten uppouma oli 2 500–7 000 tonnia ja ne oli aseistettu jopa tusinalla 3,9–6 tuuman (100–152 mm) tykkejä. Alusten nopeus oli uppoumasta ja konetehosta riippuen 18–23 solmua.

Ensimmäinen varsinainen panssarikansiristeilijä oli Chilen laivaston Esmeralda, joka valmistettiin Armstrongin telakalla Elswickissä. Alus toimi perustana usealle telakan toimittamalle alukselle, jotka muodostivat perustan niin kutsutuille Elswick-tyyppisille risteilijöille. Alusten etu- ja takakansi sekä varsinainen puinen kansirakenne oli korvattu panssarikannella.

Noin vuonna 1910 panssarilevyjen laatu parani samoin kuin höyrykoneiden, jotka kevenivät ollen kuitenkin samalla entistä tehokkaampia. Palveluksessa olleet panssarikansiristeilijät muuttuivat vanhentuneiksi hitaampina ja heikommin suojattuina kuin uudet alukset. Lisäksi öljyn käyttö polttoaineena poisti hiilivarastojen suoja-arvon.

Panssarikansiristeilijöiden seuraajissa myös kylkeen lisättiin panssarivyö ja myös yläkansi oli kevyesti panssaroitu. Konehuoneita ja ammusvarastoja suojaava vesirajaa lähellä oleva panssarikansi pysyi oleellisena osana sotalaivan panssarointia.
 

Risteilijät
Zeit

Zeit voi tarkoittaa seuraavia:

 Die Zeit, saksalainen viikkolehti
 Zeit, Rammlstein-yhtyeen albumi vuodelta 2022
 "Zeit", Bianca Shomburgin esittämä kappale, Saksan edustaja Eurovision laulukilpailussa 1997.
Ruohonpää

Ruohonpää on Turun kaupunginosa, joka kuuluu Kuninkojan suuralueeseen. Kaupunginosa sijaitsee keskustan länsipuolella. Vuonna 2007 alueen väkiluku oli 2 280. Alueen väestöstä 12,04 % on alle 15-vuotiaita, kun taas 25,89 % on yli 65-vuotiaita. Alueen väestöstä 94,32 % puhuu suomea äidinkielenään ja 3,87 % ruotsia.

Osa Suikkilan lähiöstä kuuluu Ruohonpään kaupunginosaan.

Turun kaupunginosat
Maarian kylät
Lev Šestakov

Lev Lvovitš Šestakov (, 8. joulukuuta 1915 – 13. maaliskuuta 1944) oli neuvostoliittolainen hävittäjälentäjä ja Espanjan sisällissodan johtavia ässiä.

Hän valmistui sotilasakatemiasta vuonna 1936, haki ja pääsi Espanjaan sotaan vuonna 1937. Hän lensi Polikarpov I-16 -hävittäjälentokoneilla ja saavutti 8 henkilökohtaista ilmavoittoa ja 31 voittoa yhdessä toisen koneen lentäjän kanssa. Suuressa isänmaallisessa sodassa eli toisessa maailmansodassa itärintamalla hän taisteli Saksaa vastaan saaden Odessan ja Stalingradin rintamilla 26 ilmavoittoa. Hän oli everstin arvoinen, kun katosi sotalennolla 13. maaliskuuta 1944. Luultavasti putosi ilmataistelutilanteessa stukalentäjä Hans-Ulrich Rudelin kanssa. 65 ilmavoitostaan 42 on jaettuja. Hänet palkittiin mm. Neuvostoliiton sankari-mitalilla. Polak ja Shores arvioivat hänet Neuvostoliiton toiseksi parhaaksi hävittäjä-ässäksi, mutta tämä on 1990-luvun pohdintaa: Espanjan sisällissodan voittojen todentaminen ja täyden ilmavoiton laskeminen tilanteessa, jossa usea kone ampuu yhden alas, ovat molemmat tekijöitä, jotka vähentävät todellisten ilmavoittojen määrää.

Aiheesta muualla 
 Biography
 Tomas Polak and Christopher Shores (1999), Stalin's Falcons: The Aces of the Red Star. Grub Street, London.

Neuvostoliittolaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Neuvostoliittolaiset lentäjät
Espanjan sisällissodan sotilaat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Aini

Aini on suomalainen naisen etunimi.

Aini on toisinto nimistä Aino ja Aina, mutta Virossa se on Aina-nimen tavoin käsitetty myös Anna-nimen muunnelmaksi. Aini viettää nimipäiväänsä yhdessä Ainon ja Ainan kanssa 10. toukokuuta. Almanakassa Aini on ollut vuodesta 1950 lähtien.

Ainit tilastoissa
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä 7770 Aini-nimistä henkilöä, jotka kaikki ovat naisia.

Tunnettuja Aineja
 Aini Aavikko (1923–2019), pikajuoksija
 Aini Alhovuori (1901–1982), kirjailija
 Aini Lagus (1879–1978), kotitalousopettaja ja kotitalouskoulun opettaja
 Aini Nevander (1871–1954), järjestöjohtaja ja kunnallispoliitikko
 Aini Setälä (1899–1991), lastenkirjailija ja suomentaja
 Aini Tahvanainen (1929–2021), eräkirjailija

Aini taiteilijanimenä 
Aini Sinikka oli näytelmäkirjailija Lydia Blåfieldin (1871–1949) kirjailijanimi.

Lähteet
Ramiro Sanchez

Angel Ramiro Sanchez (s. 1974) on Venezuelassa Maracaibossa syntynyt taidemaalari. Hän opettaa Florence Academy of Artissa. Tyypillisiä hänen maalaustensa aiheita ovat asetelmat, maisemat, muotokuvat ja muut figuratiiviset aiheet.

Hänen kiinnostuksensa taiteeseen alkoi, kun hän oli 14-vuotias. Ramiro aloitti opintonsa taitavan kirkkojen ja julkisten rakennusten seinämaalarin, Jose Romeron johdolla. Tätä ennen hän oli opiskellut kuusivuotiaasta musiikillisesti lahjakkaiden lasten koulussa. Tämän jälkeen hän matkusti Italiaan, Firenzeen opiskelemaan Academie di Belle Arttiin. Samaa aikaa hän opiskeli Florence Academy of Artissa. 1997 Sanchez valmistui di Belle Artista ja jatkoi opintojaan Florence Academyssä. Nykyään hän opettaa maalausta Florence academyssä. Nimekkäät taiteen keräilijät ovat osoittaneet suurta kiinnostusta hänen töitään kohtaan ja niitä löytyykin yksityiskokoelmista ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.

Aiheesta muualla
http://www.florenceacademyofart.com/Faculty%20Ramiro%20Sanchez.htm

Taidemaalarit
Venezuelalaiset henkilöt
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Emily Browning

Emily Jane Browning (s. 7. joulukuuta 1988 Melbourne, Australia) on australialainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia rooleja ovat  Laura Moon sarjassa American Gods (2017-), Katie Hardwood elokuvassa Aavelaiva (2002), Violet Baudelaire elokuvassa Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja (2004) ja Babydoll elokuvassa Sucker Punch (2011).

Browning teki ensimmäisen elokuvaroolinsa kymmenvuotiaana televisioelokuvassa The Echo of Thunder vuonna 1998. Elokuvien ohella hän on esiintynyt televisiosarjassa After the Deluge ja Evermore-yhtyeen musiikkivideossa ”Light Surrounding You”.

Browning oli ennakkoon kirjailija Stephenie Meyerin suosikki Bella Swanin rooliin vuoden 2008 Twilight – Houkutus -romaanifilmatisoinnissa ja sen jatko-osissa. Browningia pyydettiin koe-esiintymään roolia varten pian The Uninvited -elokuvan kuvausten päättymisen jälkeen, mutta hän kieltäytyi vedoten edellisestä roolityöstä seuranneeseen väsymykseen. Twilightin pääosaan valittiin Kristen Stewart.

Filmografia 
The Echo of Thunder (1998)
High Flyers (1999)
Thunderstone (1999)
Blue Heelers (2000-2002)
Halifax f.p: Playing God (2001)
The Man Who Sued God (2001)
Blonde (2001)
Aavelaiva (2002)
Ned Kelly (2003)
Darkness Falls (2003)
After the Deluge (2003)
Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja (2004)
Stranded (2005)
The Uninvited (2009)
Sleeping Beauty (2011)
Sucker Punch (2011)
Vieras (2013)
Summer in February (2013)
Magic Magic (2013)
Plush (2013)
God Help the Girl (2014)
Pompeji (2014)
Legend (2015)

Palkinnot 

Voitot:
2002 Australian Film Institute Young Actor's Award (Halifax f.p: Playing God)2005 Australian Film Institute International Award for Best Actress (Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events)
Ehdokkuudet:
1999 Australian Film Institute Young Actor's Award (The Echo of Thunder)2003 Australian Film Institute Young Actor's Award (After the Deluge)
2005 BFCA Awards: Best Young Actress (Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events)2005 Young Artist Awards: Best Performance in a Feature Film, Leading Young Actress (Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Australialaiset näyttelijät
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Lost to Apathy

Lost to Apathy on melodista death metallia soittavan Dark Tranquillity -yhtyeen vuonna 2004 julkaistu EP.

Kappalelista

Kokoonpano 
 Mikael Stanne - laulu
 Martin Brändström - kosketinsoittimet
 Martin Henriksson - kitarat
 Niklas Sundin - kitarat
 Michael Nicklasson - basso
 Anders Jivarp - rummut

Vuoden 2004 EP:t
Dark Tranquillityn albumit
Johan Frans Andreas Galindo

Johan Frans Andreas Galindo, vuodesta 1870 Cronstedt (11. marraskuuta 1832 Hamina – 25. huhtikuuta 1907),  tunnetaan parhaiten Suomen Yhdyspankin pitkäaikaisena toimitusjohtajana (1872–1907) ja siitä, että Carl Olof Cronstedt nuorempi adoptoi hänet keisarin siunauksella.

Jean Galindo valmistui Haminan kadettikoulusta luokkansa priimuksena ja palveli sekä sotilaana että Haminan kadettikoulun opettajana, mutta toimi sitten Suomen Rahapajan ja Suomen Pankin palveluksessa ja vuodesta 1872 Suomen Yhdyspankissa, jonka toimitusjohtaja hän oli kaksikymmentäviisi vuotta. Galindo omisti pitkään Kulosaaren kartanon Helsingissä. Hänen kaksi veljeään, Fredrik Theodor Galindo ja Georg Eberhard Galindo, ylenivät kenraaleiksi Venäjän sotavoimissa. Jean Galindo avioitui 1857 Carl Olof Cronstedt nuoremman tyttären Olga Beatrice Cronstedtin kanssa (k. 1870). Jotta Cronstedtin vapaaherrallinen Cronstedt-suku ei sammuisi, Venäjän keisari hyväksyi aatelisen Jean Galindon adoptoinnin vuonna 1870.  Hänen  kaksi muuta puolisoaan olivat  vuodesta 1875 Julie Fanny Mechelin (k. 1882) ja vuodesta  1883 Eva Mathilda Charlotta Aminoff (k. 1833). Vapaaherra, pankinjohtaja ja valtiopäivämies Gabriel Benjamin Cronstedt oli Galindon poika ensimmäisestä avioliitosta.

Galindo osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878.

Galindon suku oli espanjalaista alkuperää. Isä Johan Christian de Galindo oli syntynyt Pietarissa, isoisä Hollannissa ja hänen isoisänsä isä Espanjassa, joskin hänkin oli avioitunut muualla, Lontoossa. Jean Galindon isä Johan Christian muutti Suomeen vuonna 1832. Hänen pojanpoikansa on 1950-luvulla Ruotsiin muuttanut voimistelijana nuoruudessaan tunnettu ja sittemmin lääkärinä työskennellyt Jean Cronstedt. Jean Galindo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.

Kirjallisuutta 
 Hugo E. Pipping : Jean Cronstedt 1832 11/11 1932: minnesskrift. Nordiska Föreningsbanken, Helsingfors 1932

Lähteet

Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset pankinjohtajat
Suomen Pankin henkilöstö
Suomalaiset upseerit
Vuonna 1832 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Ville Tikkanen

Ville Tikkanen (18. elokuuta 1919 Pistojärvi, Venäjä – 26. toukokuuta 2013 Kajaani) oli suomalainen liikennöitsijä ja kansanedustaja.

Tikkasen vanhemmat olivat Vienan karjalaiset Konsta Tikkanen ja Maria Heikkinen. Käytyään kansakoulun hän työskenteli maa- ja metsätaloudessa talvisotaan saakka. Hän asui Taivalkoskella Inkeen ja Tyrämäen kylissä ja tutustui tuolloin tulevaan kirjailijaan Kalle Päätaloon. Jatkosodassa Tikkanen oli autonkuljettajana 6. divisioonassa.

Sodan jälkeen Tikkanen oli kuorma-auton kuljettajana 1945–1946. Hän toimi liikennöitsijänä Kajaanissa harjoittaen kuorma-auto- ja taksiliikennettä 1951–1958 sekä linja-autoliikennettä 1958–1971. Tikkanen toimi Kajaanin Kaupunkilinjojen hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana 1969–1974. Vuonna 1971 Tikkanen yhdisti linja-autoliikenteensä neljän muun kainuulaisen liikennöitsijän kanssa uudeksi yhtiöksi nimellä Kainuun Liikenne Oy. Tikkanen toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoden 1988 loppuun saakka, jolloin yritys myytiin Pohjolan Turistiauto Oy:lle.

Tikkanen oli kansanedustaja (sd.) 1966–1970 ja varasijalta 1970–1975 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1968 ja toimi myös kunnallispolitiikassa Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli muun muassa useita vuosia Linja-autoliiton Savo-Kainuun osaston puheenjohtajana, Linja-autoliiton hallituksen varajäsenenä sekä Matkahuollon hallituksen jäsenenä.

Tikkanen sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1980. Eläkevuosinaan hän kirjoitti useita lähinnä sota-aikaa käsitteleviä teoksia.

Teokset 

 
 
 
 
 
 Kainuun Sotaveteraanipiiri ry 40 vuotta. Kainuun sotaveteraanipiiri 2006

Lähteet 

 
 Taivalkoskilaisia kirjailijoita 
 Kainuulaisia nykykirjailijoita

Viitteet

Aiheesta muualla
 Ville Tikkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kajaanin kaupunginvaltuutetut
Oulun vaalipiiri
Suomalaiset kirjailijat
Iijoki-sarjan henkilöhahmot
Vienankarjalaiset
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Alla får påsar

Alla får påsar on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1993 julkaistu albumi. Se on Ugglan kymmenes studioalbumi. Albumia myytiin hyvin ja se sijoittui hyvin listoilla.

Albumin kappaleista muun muassa ”Mitt decennium” ja ”4 sekunder” nousivat hiteiksi. Molemmista kappaleista tehtiin lisäksi musiikkivideo.

Kappaleet 

Kaikissa kappaleissa sanoitukset: Magnus Uggla ; sävellykset: Magnus Uggla / Anders Henriksson 

 Mitt decennium (4.31)
 Jånni Balle (3.08)
 Vi 2 (Till dom otrogna) (4.03)
 Victoria (4.15)
 Trubaduren (5.12)
 Nummer 1 (4.09)
 2:a på bollen (4.01)
 4 sekunder (4.04)
 Dansar aldrig nykter (3.39)
 1:a gången (3.15)
 Jånni Balle (maxi-version) (6.02)

Lähteet 
 Magnus Uggla – The Uggly Strix-Site

Magnus Ugglan albumit
Vuoden 1993 albumit
Matkaselän rautatieasema

Matkaselän rautatieasema (lyh. Mat, ratakm 528+085 ja 529+564) on rautatieliikennepaikka Karjalan tasavallassa Viipuri–Värtsilä-rataosalla noin 30 kilometriä Sortavalasta pohjoiseen. Matkaselkä on risteysasema, jossa Viipurin–Värtsilän radasta erkanee rata Suojärvelle.

Liikennepaikka perustettiin alun perin Ruskealan ja Kiteen pitäjien rajalle, ja se avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1894. Asemarakennus oli rakennettu Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan, ja sitä laajennettiin muutaman vuoden jälkeen. Suojärven radan valmistuttua liikennepaikkaa siirrettiin kaksi kilometriä etelämmäs, jotta saataisiin tilaa suuremmalle ratapihalle. Uudelle asemalle rakennettiin Gunnar Aspelinin ja Jarl Ungernin suunnittelema asemarakennus vuonna 1921. Vuonna 1938 Matkaselkään siirrettiin asemaravintolaksi Naantalin rautatieaseman alkuperäinen asemarakennus, jonka oli suunnitellut Thure Hellström.

Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana siellä taisteltiin heinäkuulta elokuulle.

Lähteet 
CD-Facta 2005

Aiheesta muualla 

Venäjän rautatieliikennepaikat
Luovutettujen alueiden rautatieliikennepaikat
Tolvajärvi

Tolvajärvi () on järviryhmä Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvoilla Loimolan kunnassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Tolvajärvi koostuu useista harjujen ja kannasten jakamista järvenselistä, jotka ovat yhteydessä toisiinsa vain kapeiden salmien välityksellä. Näitä järvenselkiä ovat muun muassa Ala-Tolvajärvi, Ylä-Tolvajärvi, Taikinajärvi, Juurikkajärvi, Hirvasjärvi ja Kotijärvi. Tolvajärvi laskee Ala-Tolvajärven pohjoispäästä alkavaa Tolvajokea pitkin Suomen ja Venäjän rajalla olevaan Viiksinselkään ja sieltä edelleen muun muassa Koitajokea myöten Pielisjokeen. Järven länsiosassa olevan Kotijärven rannalla sijaitsee Tolvajärven kylä. 

Ennen 1940-luvun alueluovutuksia Tolvajärvi kuului Suomelle ja Korpiselän kuntaan. Järviryhmällä taisteltiin sekä talvi- ja jatkosodassa. Talvisodan aikana käydyssä Tolvajärven–Ägläjärven taistelussa Suomen joukot pysäyttivät Neuvostoliiton etenemisen Tolvajärvelle ja saivat heidät perääntymään. Jatkosodan hyökkäysvaiheessa rintama kulki heinä-syyskuun Tolvajärven Ristisalmella. 

Suomelle kuuluessaan Tolvajärven poikki kulki harjuja pitkin kantatie Korpiselästä Suojärvelle. Tie on yhä olemassa huonokuntoisena, mutta sitä on kunnostettu suomalais-venäläisenä yhteistyönä ja EU:n avustuksella. Samoin alueelle on rakennettu tulisijoja, laavuja ja ulkovessoja.

Lähteet 
CD-Facta 2005

Viitteet 

Karjalan tasavallan järvet
Korpiselän järvet
Koitajoen valuma-alue
Suojärven piiri
100% Uggla

100% Uggla – Absolut inget annat on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1994 julkaistu kokoelma-albumi. Se on hänen kolmas kokoelma-albuminsa, jos puolivirallinen Suomen markkinoille julkaistu Collection lasketaan mukaan. Yhteensä se on hänen neljästoista albumijulkaisunsa.

Albumi sisältää 18 vuoteen 1994 ilmestynyttä Ugglan tunnetuinta kappaletta.

Albumin hyvän myyntimenestyksen myötä Ugglan albumien kokonaismyynti Ruotsissa ylitti kahden miljoonan rajan.

Kappaleluettelo 
 Jag mår illa
 Varning på stan
 Fula gubbar
 4 sekunder
 IQ
 Jag skiter
 Ska vi gå hem till dig
 Baby boom
 Astrologen
 Joey Killer
 Vittring
 Dansar aldrig nykter
 Staffans matematik
 Centrumhets
 Mälarö kyrka
 Passionsfrukt
 Mitt decennium
 Hand i hand

Lähteet 
 Magnus Uggla – The Uggly Strix-Site 

Magnus Ugglan albumit
Vuoden 1994 albumit
Hämeen Reserviläissoittokunta

Hämeen Reserviläissoittokunta on Riihimäellä toimiva puhallinorkesteri, jonka ohjelmistoon kuuluu marssi- ja konserttimusiikin lisäksi myös viihde- ja tanssimusiikki.

Soittokunta on perustettu syksyllä vuonna 2005 ja se toimii Riihimäen rautatieläisten soittokunnan hallinnoimana osastona ja harjoittelee RRS:n tiloissa Ö-Talolla Öllerinkadulla. 

Hämeen Reserviläissoittokunnan toimintaa tukee huollollisesti Panssariprikaati Parolannummelta ja sen kummijoukko-osasto oli Viestirykmentti Riihimäellä.

Soittajisto koostuu entisistä aktiivisoittajista kuin myös musiikin harrastajista. Soittokunnan ison kokoonpanon vahvuus on n. 30 soittajaa. Muita kokoonpanoja ovat seitsikko ja seitsikkoa isompi "soitto-osasto", 12–16 soittajaa.

Kapellimestarina toimii yliluutnantti evp Tuomas Kankaanpää. Häntä edeltävät kapellimestarit ovat olleet kapteeni evp Veikko Rasta 2019-2020 ja kapteeni evp Timo Tuunainen 2005-2019.

Reserviläissoittokunta esiintyy pääasiassa Hämeen maakunnan alueella maanpuolustukseen ja reserviläistoimintaan liittyvissä tilaisuuksissa ja tapahtumissa, veteraani,- ja maanpuolustusjärjestöjen tilaisuuksissa sekä tarvittaessa Puolustusvoimien sisäisissä tilaisuuksissa.

Soittokunnan telinestandaarin on suunnitellut res. ylikersantti Kalevi Antila. Standaarissa on kuvattuna Viestirykmentin joukko-osastotunnus, Hämeen vaakuna ristikkäin alla olevin fanfaaritorvin sekä Suomen lipun värit.

Soittokunta julkaisi maaliskuussa 2022 ensimmäisen äänitteensä, maanpuolustuksellista musiikkia kronologisessa järjestyksessä koostavan CD-levyn "Maanpuolustuksen kunniaksi".

Aiheesta muualla 

Hämeen Reserviläissoittokunnan kotisivu
Aamuposti: Säkkijärven polkalla pelastettiin Viipuria..

Suomalaiset maanpuolustusjärjestöt
Sotilasmusiikki
Suomalaiset yhtyeet
Riihimäki
Suomalaiset puhallinorkesterit
Tuntsajoki

Tuntsajoki (alajuoksullaan ; yläjuoksullaan ) on joki pääosin Murmanskin alueella Venäjällä. Pituutta joella on noin 150 kilometriä. Joki alkaa Suomen puolelta Tuntsan erämaasta Sallan Värriötunturilta – osittain Värriön luonnonpuiston alueelta – ja virtaa lopulta Tuntsa- ja Vuolasjärven jälkeen Koutajokeen Susijärveen.

Vesistösuhteet
Joki kuuluu Vienamereen laskevaan Koutajoen vesistöön ja on Koutajoen vasen sivujoki.

Sivujoet
Joen suurin sivujoki on siihen lännestä yhtyvä Kutsajoki noin 50 kilometriä joen suulta.

Historiaa
Ennen toista maailmansotaa joen keskijuoksu Alakurtista ylöspäin kuului Sallan kuntaan Suomessa. Alakurtista etelään joki mutkitteli Toista maailmansotaa edeltäneen Suomen ja Neuvostoliiton rajan kahden puolen ja erkani Kutsajoen suun kohdalla alajuoksunsa loppuosaksi Neuvostoliiton puolelle.

Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana joella taisteltiin.

Toisen maailmansodan jälkeisissä alueluovutuksissa koko joki ylintä yläjuoksuaan lukuun ottamatta tuli osaksi Neuvostoliittoa osana Neuvostoliitolle luovutettua Sallan–Kuusamon aluetta.

Asutus
Joen keskijuoksulle jää Alakurtin taajama Murmanskin alueella Venäjällä. Ennen toista maailmansotaa se oli yksi Sallan kylistä.

Lähteet 
 CD-Facta 2005

Viitteet

Sallan joet
Murmanskin alueen joet
Kantalahden piiri
Sallan–Kuusamon alueen joet
Koutajoen vesistö
Sari Vuoristo

Sari Vuoristo (s. 1964) on suomalainen kirjailija. Hänen vanhempansa ovat professori Kai-Veikko Vuoristo ja Kaija Vuoristo o.s. Peitsalo. Sari Vuoristo valmistui ylioppilaaksi 1983, ja on sen jälkeen opiskellut Helsingin yliopistossa teatteritiedettä ja uskontotiedettä sekä Kriittisessä korkeakoulussa luovaa kirjoittamista. Hän on tehnyt freelancerina editointitöitä ja kirjoittanut matkajuttuja yms. aikakauslehtiin. Vuoristo voitti Martti Joenpolven novellipalkinnon vuonna 1996 Sari Vuoristo oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 1998 ja Runeberg-palkintoehdokas 1998.

Teoksia 
Novellikokoelma Irti 1998
Romaani Matkatoveri 2000
Novellikokoelma Flamingopaikka 2001
Romaani Valon pohja 2004
Romaani Loppu hyvin 2006
 Novellikokoelma Säätiedotus merenkulkijoille 2007
 Novellikokoelma Laskettu aika 2009
 Nuortenromaani Kesä Rosvon kanssa 2010

Lähteet 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Boogerd

Michael Boogerd (s. 28. toukokuuta 1972 Haag) on alankomaalainen ammattipyöräilijä, joka lopetti uransa kauden 2007 jälkeen. Hän saavutti suurimmat menestyksensä yhden päivän klassikoissa, joissa tuli tunnetuksi ”ikuisena kakkosena”. 

Boogerd ajoi koko vuonna 1994 alkaneen ammattilaisuransa samassa tallissa, joka tunnettiin hänen debyyttikaudellaan nimellä Word Perfect, vuonna 1995 nimi oli Novell ja vuodesta 1996 alkaen Rabobank. Boogerd voitti vuonna 1999 sekä Pariisi–Nizza-ajon että Amstel Gold Racen. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuosina 1996 ja 2002; hänen paras kokonaissijoituksensa Tourilla on viides tila vuodelta 1998. 

Vuonna 2013 Boogerd myönsi käyttäneensä dopingia uransa aikana vuosina 1997–2007. Hän kertoi käyttäneensä epo-hormonia, kortisonia ja verensiirtoja.

Saavutuksia
1996
 1. Ranskan ympäriajo, 6. etappi
1997
 1. Alankomaiden maantiepyöräilymestaruuskilpailu
 4. Dauphiné Libéré, kokonaiskilpailu
16. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu
1998
 1. Alankomaiden maantiepyöräilymestaruuskilpailu
 1. Settimana Catalana, kokonaiskilpailu
 2. Giro di Lombardia
 4. Amstel Gold Race
 4. Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailu
 5. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu
 5. Liège-Bastogne-Liège
 6. Maantieajon MM-kilpailu
1999
 1. Pariisi-Nizza
 1. Giro dell'Emilia
 1. Amstal Gold Race
 1. Milano-Vignola
 1. Baskimaan ympäriajo, etappi 5A 
 2. Liège-Bastogne-Liège
 2. Settimana Catalana, kokonaiskilpailu
 2. Maailmancup, kokonaiskilpailu
 2. UCI maailmanranking
 5. La Flèche Wallonne
 6. Züri-Metzgete
14. MM-kilpailut
2000
 1. Tirreno-Adriatico, 7. etappi
 2. Amstal Gold Race
11. MM-kilpailut
2001
 1. Settimana Catalana, kokonaiskilpailu
 1. Brabantse Pijl
 1. Baskimaan ympäriajo, pistekilpailu
 3. Tirreno-Adriatico, kokonaiskilpailu + 7. etapin voitto
 3. Giro di Lombardia
 5. Liège-Bastogne-Liège
10. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu
2002
 1. Alankomaiden ympäriajo, etappi 6
 3. Amstel Gold Race
 4. Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailu 
 6. Giro di Lombardia
12. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu + 16. etapin voitto
17. Italian ympäriajo, kokonaiskilpailu
2003
 1. Brabantse Pijl
 2. Amstel Gold Race
 2. Maailmancup, kokonaiskilpailu
 3. Liège-Bastogne-Liège
 4. Züri-Metzgete
 4. Tirreno-Adriatico, kokonaiskilpailu
 5. Maantieajon MM-kilpailut
2004
 2. Amstel Gold Race
 2. Liège-Bastogne-Liège
 2. Giro di Lombardia
 6. Tirreno-Adriatico, kokonaiskilpailu
 7. Maantieajon MM-kilpailu
2005
 2. Amstel Gold Race
 3. Liège-Bastogne-Liège
2006
 1. Alankomaiden maantiepyöräilymestaruuskilpailu
 3. Amstel Gold Race
 4. Züri-Metzgete
 5. Liège-Bastogne-Liège
 5. Tirreno-Adriatico, kokonaiskilpailu
 8. Giro di Lombardia
14. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu
2007
 5. Amstel Gold Race
 6. Liège-Bastogne-Liège
12. Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailu
12. Maantieajon MM-kilpailu

Lähteet
 Michael Boogerd Trap–Friis-tietokannassa

Viitteet

Aiheesta muualla
 Virallinen nettisivu 

Alankomaalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Cremaster-lihas

Cremaster-lihas eli kiveksen kohottajalihas () on korimainen kivestä ympäröivä ohut luurankolihas, joka jatkuu kivespussista nivuskanavaan. Se säätelee kiveksen korkeutta ja kivespussin kireyttä.

Toiminta ja merkitys

Cremaster-lihasten supistuessa kivekset nousevat ylöspäin siittimen tyven juurelle ja kivespussi kiristyy, lihasten veltostuessa kivekset puolestaan laskeutuvat alemmas ja kivespussi löystyy. Cremaster-lihaksen säätely voi tapahtua nopeasti ja näkyvästi, mutta tahdosta riippumatta.

Kivesten korkeuden ja kivespussin kireyden säätelyllä pyritään säilyttämään kivesten toiminnan ja siittiötuotannon kannalta sopiva lämpötila, joka on hieman alhaisempi kuin elimistön sisälämpötila. Jos kivesten lämpötila on liian korkea, ne roikkuvat alempana, kauempana muusta kehosta jäähtyen. Lisäksi löysän kivespussin iho on ohut, mikä tehostaa jäähtymistä. Kivesten kylmetessä liikaa ne vetäytyvät ylöspäin lähemmäksi kehoa, jolloin ne lämpenevät. Cremaster-lihas voimakkaasti supistuessaan saattaa vetää kivekset osittain nivuskanavan sisälle, joissain tapauksissa jopa kokonaan.

Cremaster-lihas veltostuu tyypillisesti lämpimässä, kuten suihkussa, kylvyssä tai saunassa, jolloin kivekset roikkuvat alempana. Kylmässä, kuten uidessa viileässä tai kylmässä vedessä tai kylmällä ilmalla, cremaster-lihas supistuu, jolloin kivekset ovat ylhäällä ja kivespussi on kireä. Cremaster-lihas saattaa supistua myös seksuaalisen kiihottumisen seurauksena. Cremaster-heijasteessa (ks. Refleksi) cremaster-lihas supistuu sillä puolella, jolla varovasti ärsytetään reiden sisäpinnan ihoa. Heijaste on voimakkaampi lapsilla.

Lähteet

Uroksen sukupuolielimistö
The Blessed Hellride

The Blessed Hellride on heavy metal -yhtye Black Label Societyn albumi vuodelta 2003.

Kappaleet

Kokoonpano
 Zakk Wylde – laulu, kitara, basso, piano 
 Craig Nunenmacher – rummut

Vierailevat muusikot
 Ozzy Osbourne – taustalaulu kappaleessa "Stillborn"

Black Label Societyn albumit
Vuoden 2003 albumit
Teoria miehistä (televisiosarja)

Teoria miehistä (Men in Trees) on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, joka alkoi vuonna 2006. Teoria miehistä -sarjan pääosassa näyttelee Anne Heche. Hän esittää newyorkilaista parisuhdeneuvojaa Marin Fristia, joka sarjan alussa muuttaa pieneen alaskalaiseen kylään kirjoittamaan kirjaa. 

Suomessa sarja alkoi 26. huhtikuuta vuonna 2007, ja sitä esittää televisiokanava MTV3. Kanava esittää sarjan toisen tuotantokauden 5. kesäkuuta vuonna 2008 alkaen.  Yhdysvalloissa Teoria miehistä päättyi kesäkuussa vuonna 2008 kahden tuotantokauden jälkeen. Suomessa toinen tuotantokausi päättyi 5 lokakuuta 2008.

Juoni

Sarja kertoo parisuhdeneuvojasta Marin Frististä, joka kirjansa mainosmatkalla Alaskassa jää Elmo-nimiseen kaupunkiin kirjoittamaan uutta kirjaa miehistä, saatuaan tietää sulhasensa pettävän häntä. Marin neuvoo kirjansa naislukijoita parisuhdeasioissa, mutta huomaa ettei itse ole toiminut niin kuin on muille opettanut.

Henkilöt

 Marin Frist
 Jack Slattery
 Patrick Bachelor
 Sara Johnson
 Mai Washington
 Celia Bachelor
 Jane (Kustantaja)
 Annie O´Donnel
 Ben Jackson
 Buzz Washington
 Theresa Jackson

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomenkielinen Teoria miehistä-sarjan nettisivut (MTV3.fi)

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Luettelo valtioista maanosittain

Tämä on luettelo valtioista maanosittain jaoteltuna. Luettelossa ei ole huomioitu eri valtioiden pieniä merentakaisia alueita, kuten Karibian ja Oseanian epäitsenäisiä saaria. Luettelon lopussa on kiistanalaisia valtioita ja alueita maanosittain.

Aasia

Afrikka

Etelä-Amerikka

Eurooppa

Oseania

Pohjois-Amerikka

Kiistanalaiset valtiot ja alueet

Aasia 
 Pohjois-Kypros
 Palestiinalaishallinto
 Abhasia
 Etelä-Ossetia
 Artsakhin tasavalta eli Vuoristo-Karabahin tasavalta
 Azad Kashmir
 Waziristan
 Tamil Eelam
 Tiibet
 Shan
 Aceh

Afrikka 
 Länsi-Sahara
 Azawad
 Somalimaa
 Maakhir
 Puntmaa
 Galmudug
 Lounais-Somalia
 Jubamaa

Eurooppa 
 Katalonia
 Transnistria
 Luhanskin kansantasavalta
 Donetskin kansantasavalta
 Kaukasian emiraatti

Maanosan mukaan
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hei hulinaa

Hei hulinaa oli vuosina 1988–1989 esitetty Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Pedro Hietasen kahdeksanosainen television sketsisarja. Suorina lähetyksinä esitetyt jaksot sisälsivät sketsejä, joista osa oli improvisoituja ja osa vanhoja sketsejä radion Yömyöhä-ohjelmasta. Pedro Hietanen esitti sketseissä yleensä juontajaa, joka haastatteli studiossa Peteliuksen esittämiä hahmoja. Sketsien välissä esitettiin eri artistien musiikkivideoita, joiden aikana maskeeraaja Sirpa Lipponen meikkasi ja puvusti Peteliuksen seuraavaa sketsiä varten.

Sketsejä 

 Herra 47 (Hei hulinaa oli ensimmäinen television sketsisarja, jossa Herra 47 esiintyi) 
 Jarna Kuiva 
 Videotuottaja Per ”Pelle” Haschisblad
 Mäkihyppääjä Eddie Edwards 
 Rocktähti Ben Puzzle Limelight 
 Pahat pukit
 Ritva ”Kike” Elomaa
 Uutiset

Jatkosarja 

Sarjalle tehtiin vuonna 1989 jatkoa neljän uuden jakson verran nimellä Hui helinää. Sarja oli hyvin samantyyppinen edeltäjänsä kanssa, sillä sen ja Hei hulinaa -sarjan sketsit esitettiin aina samassa studiossa ja ohjelmien rakenne pysyi samanlaisena. Kesällä 1991 molempien sarjojen sketseistä esitettiin vielä tunnin mittainen koostejakso Hoi hölinää.

Lähteet 

1980-luvun suomalaiset sketsisarjat
Henri Pescarolo

Henri Jacques William Pescarolo (s. 25. syyskuuta 1942 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen kilpa-autoilija ja tallipäällikkö. Hän osallistui 59 Formula 1 -sarjan MM-kilpailuun ja saavutti 12 MM-pistettä ja yhden palkintosijan (3.sija Monacon Grand Prix 1970). Hän käytti silmäänpistävän vihreää kypärää, ja hänellä on yhä tuuhea parta, joka peittää osittain hänen palovammansa.

Pescarolon lopetettua F1-uransa hän aloitti oman tallinsa, Pescarolo Sportin, joka yhä kilpailee Le Mans -sarjassa ja Le Mansin 24 tunnin ajossa. Kyseisen kestävyyskilpailun Pescarolo on voittanut neljästi; 1972, 1973, 1974 ja 1984. Hän on osallistunut kilpailuun ennätykselliset 33 kertaa.

Pescarolo osallistuu yhä vuosittain Dakar-ralliin. Henri Pescaloro on innokas helikopterilentäjä ja hän on osallistunut MM-kilpailuihin Ranskan joukkueessa. Pescaloro on lentänyt yhdessä Patrick Fourticq’n kanssa yksimoottoristen koneiden ennätyksen New York – Pariisi -välillä.

F1-kaudet, pisteet ja sijoitukset
(Vahvennetut kilpailut tarkoittavat paalupaikkaa ja kursivoidut nopeinta kierrosta)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
JerryC

JerryC (Jerry Chang) on taiwanilainen kitaristi, joka on tullut kuuluisaksi sovituksestaan Johan Pachelbelin Canon in D Major kappaleesta.

Suosio 
Suosio levisi Google Videon sekä YouTuben välityksellä. Canon Rockista on tehty useita coverversioita, muun muassa Funtwon versio.

Sävellykset ja sovitukset 
 Canon Rock (Johan Pachelbelin Canon in D)
 Canon Rock II (Uudempi versio Canon Rockista'')
 Rock On
 Whose Autumn
 No More Distance
 Alien Walker
 Wedding in the Dream (Mariage D'amour cover)
 I'm Alright (Neil Zaza cover)
 Sweeping from Heaven
 Tender
 Beloved

Varusteet 
Jerry Chang omistaa kaksi Fender Stratocasteria, ESP Horizon FR-II:sen ja Line 6 Variax 500:sen. Vahvistamiseen hän käyttää PODXT Liveä ja Mesa Boogie Dual Rectifieria.

Aiheesta muualla 
 JerryC.tw (Virallinen kotisivu)

Taiwanilaiset kitaristit
Taru (nimi)

Taru on suomalainen naisen etunimi. Tarun nimipäivä on ollut 7. maaliskuuta vuodesta 1929 lähtien.

Nimen alkuperä on suomen kielen sana taru, joka merkitsee esimerkiksi satua, myyttiä tai saagaa. Nimi on käännetty suomeen ruotsinkielisestä nimestä Saga, jolla on nykyruotsissa vastaava merkitys.
Ortodoksisessa kirkossa Taru liitetään myös nimeen Daria, joka on feminiinimuoto miehen nimestä Darius. Darius puolestaan juontaa persialaisesta nimestä, joka on yhdistelmä "omistamista" ja "hyvää" merkitsevistä sanoista.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut 6 983 Taru-nimistä naista ja alle 77 samannimistä miestä.

Tunnettuja Taruja
 Taru Aalto, jalkapalloilija
 Taru Häyrinen, kestävyysjuoksija
 Taru Kuoppa, jousiampuja
 Taru Lahti-Liukkonen, lentopalloilija ja rantalentopalloilija
 Taru Laihanen, jalkapalloilija
 Taru Sinikka Laisaari, aik. Mönkäre, poliitikko ja ministeri, Raha-automaattiyhdistyksen ent. toimitusjohtaja
 Taru Luojola, kirjailija, kääntäjä ja kustannustoimittaja
 Taru Mäkelä, elokuva- ja teatteriohjaaja
 Taru Mäkinen, Taru ja Tarmo Väyrysen yhdessä kirjoittamissaan kirjoissa käyttämä nimimerkki; myös Taru Väyrynen edellisessä avioliitossaan
 Taru Mäntynen, kuvanveistäjä
 Taru Nordman, salibandyn pelaaja
 Taru Nyman, laulaja
 Taru Pyhälä, iskelmä- ja lastenlaulaja
 Taru Rinne, ratamoottoripyöräilijä
 Reino Rossi, koko nimeltään Taru Reino Kai Rossi, ministeri ja talouselämän vaikuttaja
 Taru Staudinger, graafinen suunnittelija
 Taru Stenvall, lotta ja kirjailija
 Taru Tikkanen, ääninäyttelijä
 Taru Timo, koripalloilija
 Taru Tujunen, kokoomuslainen poliitikko
 Taru Tuukkanen, koripalloilija
 Taru Valjakka, oopperalaulaja
 Taru Valkeapää, juontaja
 Taru Väyrynen, kirjailija

Kuvitteellisia Taruja
 Taru, muinaisten heettiläisten säiden jumala
 Taru, hedelmällisyyden jumala muinaisen Lähi-idän mytologiassa
 Taru Saaristo, Minna Turusen roolihahmo televisiosarjassa Salatut elämät

Lähteet

Etunimet
Koroljov (Moskovan alue)

Koroljov () on avaruustutkimuskeskuksestaan tunnettu teollisuuskaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Moskovan naapurissa, vain 22 kilometriä Punaiselta torilta koilliseen.  Kaupungissa oli 183 452 asukasta. Se on Koroljovin kaupunkipiirikunnan (gorodskoi okrug Koroljov) ainoa asutuskeskus.

Historia

1100-luvulla nykyisen Koroljovin paikalla sijaitsi slaavilainen kaupunki. Se oli Moskovan ja Vladimirin välisen kauppareitin varrella, mikä teki alueesta vauraan. Mongolien hyökättyä alue kuitenkin hylättiin. 1700-luvulla alueelle perustettiin Venäjän ensimmäiset tekstiilitehtaat.

Kaupungin paikalla sijainneessa Podlipkissa oli 1900-luvun alkupuolella useiden menestyneiden venäläisten kesähuviloita, joissa asuivat mm. Konstantin Stanislavski, Anton Tšehov, Valeri Brjusov, Boris Pasternak, Anna Ahmatova, Isaak Levitan, Pavel Tretjakov, Marina Tsvetajeva ja Vladimir Lenin.

Vuonna 1924 paikalle perustettiin Neuvostoliiton salaisen poliisin OGPU:n ensimmäinen työkommuuni ja vuonna 1928 Kalininskin kylä. Paikalle oli jo vuonna 1918 evakuoitu tykkitehdas Petrogradista. Vuonna 1938 tehtaan lähelle perustettiin Kaliningrad-niminen kaupunki Neuvostoliiton johtavaksi panssarintorjunta-aseiden ja ilmatorjuntatykkien valmistuskeskukseksi. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki rakennettiin uudelleen rakettitekniikan tutkimuskeskukseksi. Siihen liitettiin vaiheittain useita lähiseudun asutuskeskuksia. Vuonna 1992 siitä erotettiin itsenäiseksi sotateknologiayritysten hallitsema Jubileinyin kaupunki, joka on Koroljovin kaupunkipiirikunnan ympäröimä.
 
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Koroljov oli Moskovan alueen 4:nneksi suurin kaupunki, jossa asui tuolloin 183 452 henkeä. Moskovan läheisyyden ansiosta kaupunki kasvaa vakaasti. Myös kaupungin teollisuus ja avaruustutkimuskeskuksen työpaikat houkuttelevat ihmisiä paikkakunnalle.

Avaruuskeskusten kaupunki
Kaupunkiin perustettiin vuonna 1946 neuvostoliittolaisen raketti-insinöörin Sergei Koroljovin johtama tutkimuskeskus, josta kehittyi RKK Energija, yksi maailman suurimmista avaruusteknologiayrityksistä. Myös Venäjän avaruusjärjestön avaruuslentojen lennonjohtokeskus ("Центр Управления Полетами" eli Tsentr Upravleniya Polyotami eli "ЦУП" eli TsUP) sijaitsee kaupungissa. Kaupungin aiempi nimi Kaliningrad vaihdettiin vuonna 1996 Sergei Koroljovin mukaan Koroljoviksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kaupungin virallinen sivusto 
Videoita kaupungista ja sen sankareista . Korolev.ru 
Kaupungin epävirallinen sivusto Pro-korolev.ru

Moskovan alueen kaupungit
Venäjän avaruustoiminta
Naukograd
Vasemmisto-opiskelijat

Vasemmisto-opiskelijat ry (myös Vasop) on suomalainen vuonna 2000 perustettu valtakunnallinen poliittinen opiskelijajärjestö, jonka arvomaailma on punavihreä. Vasopin tavoitteena on tasa-arvoinen ja opiskelijalähtöinen koulutuspolitiikka sekä solidaarinen ja yhteiskunnallisesti kantaa ottava opiskelijaliike. Yhdistyksessä toimii opiskelijoita sekä toiselta asteelta että korkeakouluista. Järjestö on kampanjoinut viime vuosina voimakkaasti mm. perustulon puolesta ja opiskelijoiden asuntotilanteen parantamiseksi.

Vasopin ylin päättävä elin on yleiskokous, joka valitsee järjestön hallituksen. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on Selmi Holopainen, ja pääsihteeri Annis Riekkinen. Toisin kuin monilla muilla poliittisilla opiskelijajärjestöillä, Vasopilla ei ole suoranaisia paikallisosastoja, vaan ainoastaan henkilöjäseniä. Vasop toimii kuitenkin yhteistyökanavana paikallisille punavihreille opiskelijajärjestöille. Tällä hetkellä punavihreitä opiskelijajärjestöjä tai edustajistoryhmiä on Helsingissä, Tampereella, Turussa, Jyväskylässä, Joensuussa, Oulussa ja Rovaniemellä.

Vasop on puoluepoliittisesti sitoutumaton, mutta se tekee yhteistyötä Vasemmistonuorten ja Vasemmistoliiton kanssa. Vasop on muun muassa tiedottanut toiminnastaan Vasemmistonuorten lehdissä ja jakanut materiaaliaan nuorisojärjestön tilaisuuksissa. Liittokokouksessa 2010 Vasop päätti tehdä avoimesti yhteistyötä myös Vasemmistoliiton kanssa. Vuonna 2012 Vasop sai ensimmäistä kertaa valtakunnallisille nuorisojärjestöille tarkoitettua taloudellista tukea. Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi yhdistykselle 1 500 euroa.

Vuoden 2011 ylioppilaskuntien edustajistovaaleissa Vasop nousi suurimmaksi puoluepoliittiseksi ryhmäksi ja saavutti 8.9 prosentin kannatuksen. Vuoden 2009 ylioppilaskuntavaaleissa Vasop saavutti 6,8 prosentin kannatuksen. Vuonna 2007 Vasop saavutti 5,6 prosentin kannatuksen

Vasemmisto-opiskelijat on julkaissut Vastine-jäsenlehteä (ISSN 2242-5047) vuodesta 2009. Vastinetta edelsi Was'up? (ISSN 1797-7185) vuonna 2008.

Talous

Rahoitus

Puheenjohtajat
Selmi Holopainen 2022–
Anna Lemström 2020–2021
Lauri Linna 2019
Pekka Rantala 2017–2018
Pinja Laukkanen 2014–2017
Tiina Parkkinen 2013–2014
 Antti Kettunen 2012–2013
Milla Jurva 2011–2012
Katri Immonen 2010–2011
Eliisa Alatalo 2008–2010
Niina Kiviaho 2005–?
Riikka Taavetti ?–2005
Anna Mikkola
Paavo Arhinmäki

Lähteet

Aiheesta muualla
Vasemmisto-opiskelijat
Vasemmisto-opiskelijat Facebookissa

Poliittiset opiskelijajärjestöt
Suomalaiset vasemmistolaiset järjestöt
Kabát

Kabát on 1980-luvulla perustettu tšekkilainen hard rock -yhtye. Yhtye on saavuttanut 1990-luvulta lähtien suurta suosiota kotimaassaan ja se osallistui 2007 Tšekin ensimmäisenä edustajana Eurovision laulukilpailuihin kappaleella Malá Dáma jääden semifinaalin viimeiseksi yhdellä pisteellä.

Historia
Kabátin historia ulottuu vuoteen 1983, jolloin bassokitaristi Milan Špalek ja kitaristi Tomáš Krulich perustivat yhtyeen 50 000 asukkaan Teplicessa. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi mukaan rumpali Radek "Hurvajs" Hurčík ja laulaja Josef Vojtek. Ota Váňa tuli yhtyeen toiseksi kitaristiksi 1990, mistä lähtien Kabát on toiminut samalla kokoonpanolla nykypäivään saakka.

Kabát soitti alkuaikoinaan lähinnä kotikaupungissaan Teplicessa ja sen naapurikaupungeissa, kunnes yhtye julkaisi 1991 ensimmäisen albuminsa Má ji motorovou ja 1992 live-albumin Živě. Ensimmäisten levytystensä jälkeen Kabát sai kotimaassaan laajemmalti huomiota ja solmi levytyssopimuksen Monitor/EMI:n kanssa. Myöhemmät albumit ovat myös olleet menestyksekkäitä ja Kabát on nauttinut Tšekissä suurta suosiota ja saanut paljon tunnustusta sekä voittanut monia palkintoja. Kabátin 2002 julkaistusta Suma Sumárum -albumista tuli maan kaikkien aikojen myydyin. Albumi myi viisinkertaista platinaa 128 000 kappaleella.

Diskografia

CD
 Má jí motorovou (1991, Monitor)
 Živě! (1992, Monitor)
 Děvky ty to znaj (1993, Monitor)
 Colorado (1994, Monitor)
 Země plná trpaslíků (1995, Monitor)
 Čert na koze jel (1997, Monitor)
 MegaHu (1999, Monitor/EMI)
 Go satane go (2000, Monitor/EMI)
 Suma Sumárum (2002, Monitor/EMI) 
 Dole v dole (2003, Monitor/EMI)
 Corrida (2006, EMI)

DVD
 Best of video Koncert (2002, EMI)
 Kabát Live 2003 - 2004, 2DVD (2004, EMI)
Singlet
 S čerty tancoval (1989, Supraphon)
 Jak ti šlapou Kabáti (1994, Monitor)
 Mistři světa (1996, Monitor/EMI)
 Učitel (1999, EMI)  
 Stará Lou (2003, EMI)

Lähteet

Aiheesta muualla
Yhtyeen kotisivu

Hard rock -yhtyeet
Tšekin euroviisuedustajat
Vuoden 2007 euroviisuedustajat
Outokummun Erä- ja luontokeskus

Outokummun Erä- ja luontokeskus on monipuolinen luontokohde Outokummun keskustan läheisyydessä. Alueella on luontopolkuja, ainutlaatuinen 12 järven melontareitti ja Mustan ja Valkeisen virkityskalastusalue. Alueella on tulipaikkoja, kolme laavua (Mustantammi, Paloniemi ja Ravinkaita), esteetön Salmen keittokatos ja kaksi kotaa (Pieni ja Iso Karhunpesä). 

Erä- ja luontokeskuksen alueelle ovat leimallista kapeat, korkeat harjut. Pitkin harjuja, järvien ympäri, kulkevat 3–7 kilometrin mittaiset luontopolut. Retkeilijät ja matkailijat ovat ristineet alueen "pikku punkaharjuksi". Alue on jääkauden muovaama ja sieltä on tehty löytyjä kivikautisesta asumisesta.

Alueen palveluja tuottavat Kaunisniemen kahvila ja Särkiselän leirintäalue. Kaupunki vuokraa Kolmikannan leirikeskusta, leirikeskus sopii hyvin ryhmämajoitukseen.

Lasten kalakeidas 
Alueen erikoisuus on mittava ja esteetön Lasten kalakeidas Mustan ja Valkeisen virkistyskalastusalueen pohjoisosassa. Keitaalla on n. 300 metriä leveitä kulkuväyliä ja kalastuslaitureita, tulipaikkoja, Ravinkaidan laavu ja Karhunpesä-kodat. Keitaalla voivat vain alle 12-vuotiaat ja liikuntaesteiset henkilöt ja he kalastavat maksutta. Virkistyskalastusalueelle myydään lupia mm. Outokummun keskustan abc-asemalta. 

Lisätietoja kalastuksesta ja Lasten kalakeitaasta: www.mustavalkeinen.fi

Särkiselän leirintäalue 
Alueen opastus- ja palvelukeskuksena toimii luonnonkaunis Särkiselän leirintäalue (Särkiselkä Camping), jossa on vaunu- ja telttapaikkoja, 10 leirintämökkiä, grillikatos, huoltorakennukset ja perhesauna. Matkailijat otetaan vastaan Kaunisniemen kahvilassa, jonka rannassa on tilava puulämmitteinen sauna. Kahvilasta saa karttoja ja matkailuinfoa lähialueen kohteista. Kahvilan molemmin puolin on hienohiekkaiset uimarannat ja uimahyppytorni. 

Leirintäalue on avautunut uudestaan 1.7.2020 Outokummun Matkailijayhdistyksen toimesta. Yhdistys kunnostaa ja kehittää aluetta yhdessä kaupungin, paikallisten yritysten ja yhdistysten kanssa. Yritykset ja yhdistykset ovat mm. sisustaneet omia teemamökkejä, on sirkusta, historiaa, luontoa, melontaa ja romantiikkaa.

Leirintäalueen yhteystiedot: p. 045 278 7810/vastaanotto, info@sarkiselka.fi ja www.sarkiselka.fi

Lähteet

Outokumpu
Melontapaikat ja -reitit
Suomen luontokeskukset
Retkeilyalueet
Epilepsialiitto

Epilepsialiitto ry - Epilepsiförbundet rf - on suomalainen valtakunnallinen kansanterveys- ja vammaisjärjestö, joka on perustettu vuonna 1969. Siihen kuuluu 23 epilepsiayhdistystä ja yli 10 000 jäsentä, joista suurin osa on epilepsiaa sairastavia henkilöitä.
Potilasjärjestönä liiton ensisijainen tehtävä on toimia kansalaisvaikuttajana ja edunvalvontajärjestönä. Liitto tarjoaa vapaaehtoistoimijoille monenlaisia vaikuttamisen ja vertaistoiminnan mahdollisuuksia yhdessä jäsenyhdistystensä kanssa. Lisäksi liitto jäsenyhdistyksineen toimii tiedottajana epilepsiaa sairastaville ja heidän omaisilleen. Epilepsialiitto tarjoaa myös neuvontaa ja kuntoutumiskursseja. Vakituisia työntekijöitä on 18. Kursseilla toimii vuosittain noin 80 sosiaali- ja terveysalan sekä opetusalan ammattilaista määräaikaisissa työsuhteissa. Liitto käynnisti kuntoutustoiminnan vuonna 1974. Epilepsialiitto on SOSTEn jäsenjärjestö.

Tunnus, arvot ja visio
Epilepsialiiton logo on vaaleanvihreä liekki. Se kuvastaa liiton arvoja, jotka ovat tasa-arvo, ihmisen kunnioittaminen, asiakaslähtöisyys ja jatkuva kehittyminen. Liekkiä käytetään myös kansainvälisesti epilepsiapotilasjärjestöjen tunnuksissa. Liiton visiona on epilepsiaa sairastavien ihmisten oikeus ja mahdollisuus hyvään, omaehtoiseen elämään.

Talous

Rahoitus

Lähteet

Aiheesta muualla
Epilepsialiitto

Epilepsia
Suomalaiset potilas- ja vammaisjärjestöt
Suomalaiset sosiaali- ja terveysjärjestöt
Jussi Raatikainen

Juho (Jussi) Raatikainen (12. lokakuuta 1898 Kivijärvi – 13. syyskuuta 1978 Nurmijärvi) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri.

Raatikaisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Antti Raatikainen ja Sofia Hakkarainen. Käytyään kansakoulun Raatikainen työskenteli rakennustyömiehenä ja kirvesmiehenä Kivijärvellä. Suoritettuaan kansakoulun veistonohjaajan tutkinnon 1916 hän oli veistonohjaajana Kivijärvellä 1916–1925.  Raatikainen kävi Työväen Akatemian 1927 ja opiskeli kolme lukukautta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Opintojen jälkeen Raatikainen oli Jyväskylässä Työn Voima -lehden toimitussihteerinä 1929–1933 ja päätoimittajana 1930. Kansan Voima -lehden päätoimittajana Raatikainen oli Sortavalassa 1933–1939 ja Joensuussa 1940–1941. Hän oli myös Kansan Voima Oy:n taloudenhoitaja 1934–1936. Raatikainen oli Karjalan liiton toimitsija vuodesta 1941 ja Rintamamiesliiton toiminnanjohtaja.

SDP:n kansanedustajana Raatikainen oli 1936–1945 Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä, 1945–1948 Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1948–1951 Kymen läänin vaalipiiristä. Hän oli II maatalousministeri ja II sisäasiainministeri Fagerholmin I hallituksessa 1948–1950.

Raatikainen oli kunnallispolitiikassa mukana Kivijärven kunnanvaltuuston jäsenenä, Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä, hoitokunnan puheenjohtajana ja vt. kaupunginjohtajana.

Raatikainen tuomittiin valtakunnanoikeudessa 1953 sakkoihin osuudestaan ns. salaputkijutussa.

Raatikaisen poika oli mm. Yleisradion pääjohtajana toiminut Erkki Raatikainen.


Lähteet

Internet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen ministerit
Kivijärven kunnanvaltuutetut
Sortavalan kaupunginvaltuutetut
Kymen vaalipiiri
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Sekretiini

Sekretiini on ruoansulatuksen peptidihormoni, joka osallistuu mahan, haiman ja maksan eritystoiminnan säätelyyn. Sekretiiniä erittyy verenkiertoon pohjukaissuolen limakalvon rauhasten S-soluista. S-soluja on myös vähäisemmissä määrin pohjukaissuolessa (ohutsuolen alkuosassa).

Sekretiini osallistuu ruoansulatuskanavan happamuuden säätelyyn. Sekretiinin eritys käynnistyy, kun mahasta saapuu hapanta ruokasulaa pohjukaissuoleen. Sekretiinin vaikutuksesta mahan parakriinisolujen haponeritys vähenee. Samalla se saa haiman rauhasten sentroasinaarisolut erittämään enemmän bikarbonaattia, joka pohjukaissuoleen saapuessaan neutraloi ruokasulan happamuutta ja suojelee näin suolistoa vaurioilta.

Maksassa sekretiini lisää sapen tuotantoa. Sekretiinin eritys toimii yhdessä kolekystokiniinin kanssa, joka saa aikaan sappirakon supistumisen. Tällöin suolistoon saapuva sappi auttaa yhdessä haiman lipaasin kanssa saattamaan ruokasulassa olevan rasvan imeytyvään muotoon.

Sekretiini osallistuu myös kehon vesitasapainon säätelyyn vaikuttamalla hypotalamuksen, aivolisäkkeen ja munuaisten soluihin.

Sekretiinin CAS-numero on 1393-25-5.

Peptidihormonit
Ruoansulatus
Quiriguá

Quiriguá on mayojen historiallinen kaupunki Guatemalassa, Izabalin departementissä. Unesco lisäsi kohteen maailmanperintöluetteloon vuonna 1981. Alue on tunnettu erityisesti steeloistaan.

Quiriguá syntyi nykyisen Hondurasin puolella olleen mayakaupunki Copánin vaikutuksesta. Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta ovat noin vuodelta 200. Kukoistuksessaan kaupunki oli kuitenkin mayojen myöhäisklassisessa vaiheessa noin vuosina 600–900. Quiriguá oli rikkaan itsehallinnollisen valtion keskus. Jade- ja obsidiaanikauppa rikastutti kaupunkia, joka kuitenkin tuntemattomasta syystä ajautua rappioon 800-luvulla.

Quiriguássa on raunioita ja asutusten jäänteitä usealta vuosisadalta, mutta merkittävimmät monumentit ovat 700-luvulta, jolloin kaupunkia muokattiin merkittävästi vastaamaan sen asemaa kuninkaallisena asuinpaikkana. Ensimmäinen kaiverrettu monumentti on vuodelta 692. Steeloja pystytettiin kaupunkiin viiden vuoden välein. Niiden koko kasvoi jatkuvasti ja viimeinen yksittäinen steela vuodelta 771 on 10,5 metriä korkea ja painaa 65 tonnia.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Quiriguá UNESCOn sivuilla  
Maailmanperintökohteiden matkustustietoja 

Quirigua
Quirigua
Quirigua
Mayojen korkeakulttuuri