joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Selkämeri

Selkämeri (), aikaisemmin Raumanmeri, on Pohjanlahden eteläosan nimitys. Etelässä se rajoittuu Ahvenanmaahan ja Ahvenanmereen ja pohjoisessa Merenkurkkuun. Selkämeri jakaantuu Suomen ja Ruotsin kesken, mutta keskellä Selkämerta on myös huomattavan suuri kansainvälinen vesialue. Saaria on vain rannikkoalueilla, kauempana rannikosta niitä ei ole. Selkämeren suolapitoisuus on noin 0,5 %.
Merisääennustuksissa käytetään Selkämeren rajoille seuraavaa määritelmää: meren eteläraja kulkee leveyspiiriä 60°30′ N seuraten. Selkämeren eteläosan pohjoisrajana on leveyspiiri 62° N, joka on samalla Selkämeren pohjoisosan eteläraja. Selkämeren pohjoisraja seuraa linjaa Ruotsin Järnas uddesta Suomen rannikon Halsögrundiin. Selkämeren kansainvälinen lyhennekoodi on B3, missä B on lyhennys Itämeren englanninkielisestä nimestä (the Baltic Sea). Selkämeren eteläosan lyhenne on B3S ja pohjoisosan B3N, missä S ja N viittaavat englanninkieleen (S= south ’etelä’; N= north ’pohjoinen’).

Raumanmerestä Selkämereksi 

Aiemmin Rauman edustalla ollut Pohjanlahden eteläinen osa tunnettiin Raumanmerenä. Vielä 1800-luvulle saakka nimi Raumanmeri säilyi, mutta 1900-luvun alussa sen rinnalle alkoi nousta nykyinen Selkämeri-nimitys. Aluksi nimi Selkämeri mainittiin kartoissa ja kirjoissa vain suluissa, mutta pian Selkämeri vakiintui viralliseksi nimeksi.

Raumalla nimenmuutosta vastaan protestoitiin. Vuonna 1933 kaupunginhallitus lähetti Suomen Maantieteelliselle seuralle pyynnön puuttua asiaan. Mitään ei kuitenkaan tapahtunut, ja vielä vuonna 1944 kaupunginhallitus osoitti valituksen suoraan Valtioneuvostolle. Tämäkään ei johtanut mihinkään. Nimi Raumanmeri kuitenkin elää vielä nykyäänkin.

Selkämeren suurin syvyys on noin 300 metriä. Tämä syvin kohta sijaitsee Ruotsin aluevesillä.

Suurimmat rannikkokaupungit 
 Pori
 Rauma
 Gävle
 Sundsvall

Katso myös 
 Selkämeren kansallispuisto

Lähteet

Aiheesta muualla
E-fed

E-fed tai Electronic-federation on internetissä pelattava roolipeli, jonka aiheena on vapaapaini. Pelissä jokainen pelaaja luo itselleen hahmon ja kirjoittaa roolipelauksia, joiden perusteella ottelut järjestetään ja otteluiden voittajat valitaan.

Suomessa on aikojen saatossa esiintynyt muutamia e-fed järjestöjä. Tällä hetkellä toiminnassa ovat New Horizon Pro Wrestling ja Universal Contentious Crusaders.

Aiheesta muualla

 New Horizon Pro Wrestling 
 Universal Contentious Crusaders 

Internet-roolipelit
Fantasiaurheilu

it:Terminologia del wrestling#E
Linz

Linz on Itävallan kolmanneksi suurin kaupunki Wienin ja Grazin jälkeen. Se on Ylä-Itävallan osavaltion pääkaupunki. Siellä asui vuonna 2014 193 814 asukasta.

Linz toimi Euroopan kulttuuripääkaupunkina 2009.

Linz sijaitsee Tonavan varrella 160 km Wienistä länteen, lähellä Saksan ja Tšekin rajaa. 

Linz on laajentunut kaistaleelle Tonavan ja sen sivuoen Traunin välissä, kunnes rakennusmaasta alkoi tulla pulaa. Vuosituhannen vaihteessa keskustan kaakkoispuolelle suunniteltiin SolarCity, uusi lähiö, jonka tavoitteena oli ympäristöystävälliset ratkaisut.

Historia 
Linz oli alkujaan roomalaisten linnoitus nimeltä Lentia. Siitä tuli merkittävä kauppapaikka keskiajalla. Siitä tuli maakunnan merkittävin kaupunki 1400-luvulla, kun keisari Fredrik III asui siellä. Roomalaiskatolinen piispan istuin on ollut Linzissä vuodesta 1785.

Teollistuminen alkoi 1800-luvulla, kun kaupunkiin rakennettin suuri telakka ja veturitehdas.

Adolf Hitler kävi koulua Linzissä, mutta ei koskaan asunut kaupungissa. Kun Saksa valtasi Itävallan, Hitler alkoi tehdä suurisuuntaisia suunnitelmia kaupungin kehittämiseksi. Niistä ehdittiin toteuttaa Tonavan yli kulkeva Nibelungen-silta ja sen päässä olevat symmetriset suurrakennukset. Suuri taidemuseo jäi toteuttamatta.

Talous 
Kaupunki on merkittävä teollisuuskaupunki ja  tärkeä liikenneristeys, ja siellä on muun muassa Itävallan suurin jokisatama. Kaupungissa on myös yliopisto vuodesta 1966. Linz on myös tärkeä teollisuuskeskus, jossa on mm. metalli-, kone- ja kemianteollisuutta. 

Linzin työpaikat vetävät väkeä myös muualta: vuonna 2009 siellä oli 200 000 työpaikkaa joissa kävi 90 000 työmatkalaista kaupungin ulkopuolelta.

Natsit perustivat kaupunkiin asetehtaan, joka perustettiin 1946 uudestaan nimellä Voest Alpine. Sen laadukasta terästä tuottava tehdas työllistää nykyisin yli 40 000 ihmistä.

Väestö 
Vuoden 2011 laskennassa kaupungissa oli lähes 190 000 asukasta, vuonna 2019 arviolta 205 700.

Ystävyyskaupungit 
Linzillä on 20 ystävyyskaupunkia:

Kuvagalleria

Lähteet 
 Stadt Linz 
 Linz

Viitteet
Fjodor I

Fjodor I Ivannovitš (; 31. toukokuuta 1557 – 17. tammikuuta (J: 7. tammikuuta) 1598) oli Venäjän tsaari vuosina 1584–1598. Hänet tunnettaan myös nimellä Feodor Kellonsoittaja.

Fjodorin äiti kuoli hänen ollessaan kolme vuotias ja hän kasvoi aikuiseksi isänsä, tsaari Iivana Julman varjossa.  Hallituskaudellaan Fjodor osoitti vetäytyvänä ja hurskaana uskovaisena vain vähän mielenkiintoa valtion hallintoa kohtaan. Tämän seurauksena Fjodorin neuvonantajana ja lanko Boris Godunovista tuli Venäjän de facto hallitsija.  Godunovista tuli myös Venäjän virallinen hallitsija Fjodor I:n kuoltua, mitä seurasi Venäjän vaipuminen niin sanottuun Sekasorron aikaan.

Varhaiset vuodet 
Fjodor syntyi Moskovassa Iivana Julman ja tämän ensimmäisen vaimon Anastasia Romanovna kuudentena ja nuorimpana lapsena. Fjodor kasvoi kuitenkin ainoastaan isoveljensä Ivanin kanssa, koska kaikki muut hänen sisaruksensa kuolivat ennen kuin Fjodorin oli yhden vuoden ikäinen. Fjodorin äiti kuoli hänen ollessaan kolmevuotias, mikä vaikutti suuresti lapsen isänsäan Iivanaan, joka oli ollut hyvin kiintynyt vaimoonsa. Fjodorin lapsuuden aikoina tsaari Iivana Julma alkoi ansaita lisänimensä "Julma" ja hän meni useita kertoja uusiin naimisiin. Näissä liitoissa syntyi hengissä ainoastaan Fjodoria 25 vuotta nuorempi puoliveli Dmitri Ivanovitš.

Fjodor meni naimisiin vuonna 1580 Irina Fjodorovna Godunovan kanssa, jonka veli oli Iivana Julman ministeri. Avioliitto oli aikakauden normeihin nähden poikkeuksellisen läheinen ja lämmin. Pari synnitti kuitenkin vain yhden tyttären kaksitoista vuotta avioliiton solmisen jälkeen vuonna 1592. Tytär Feodosia kuoli kaksi vuotta myöhemmin.

Hallituskausi 

Fjodorin vanhempi veli Ivan Ivanovitš kuoli isänsä raivokohtauksen seurauksena marraskuussa 1581. Tämän seurauksena Fjodorista tuli ensimmäinen kruununperillinen, mihin rooliin häntä ei ollut valmisteltu millään tavalla. Iivana Julman kuoli kolme vuotta myöhemmin ja Fjodor kruunattiin Venäjän tsaariksi ja itsevaltiaaksi Moskovan Uspenskin katedraalissa.

Fjodoria voidaan pitää käytännössä kokonaan nimellisenä hallitsija, jonka aikana Boris Godunovista toimi Venäjän de facto hallitsija. Koska Fjodorin avioliitto ei tuottanut lapsia, sammui hänen mukanaan vuosisatoja vanha Rurikin dynastian päälinja, vaikka monet dynastian sivulinjojen ruhtinaat olivatkin vielä merkittävässä roolissa myöhempinä aikoina.  Perimyslinjan katkeamista voidaan pitää yhdetän keskeisenä syynä Sekasorron aika alkuun Fjodorin kuoleman jälkeen.

Fjodor kuoli 17. tammikuuta 1598 Moskovassa ja hänet haudattiin Kremlin Arkkienkelin katedraaliin. Tämän jälkeen tsaariksi nousi Boris Godunov.

Perhe 
Vaimo vuodesta 1580 Irina Fjodorovna Godunova. Liitosta syntyi yksi lapsi:

 Feodosia (s. 1592, k. 1594)

Taiteessa 
 Aleksei Tolstoi kirjoitti murhenäytelmän Tsaari Feodor Joannovitsh, jonka on suomentanut Martti Wuori.

Lähteet

Venäjän tsaarit
Vuonna 1557 syntyneet
Vuonna 1598 kuolleet
Fjodor II

Fjodor II. Borisovitš Godunov (, 1589 Moskova – 20. kesäkuuta (J: 19. kesäkuuta) 1605 Moskova) oli Venäjän tsaari muutaman kuukauden vuonna 1605 Venäjän historian sekasorron aikana tunnetulla ajanjaksolla. Hän oli Boris Godunovin poika. Isänsä kuoleman jälkeen Fjodor valittiin huhtikuussa 1605 tsaariksi. Pajarit vihasivat koko Godunovin sukua, ja kansa uskoi väärän tsaarin olevan syynä onnettomuuksiin.

Kesällä saapuivat Moskovaan Vale-Dmitrin lähettiläät, jotka vaativat Fjodorin syrjäyttämistä. Selitettiin, ettei vallanperijä, Iivana Julman poika Dmitri ollutkaan kuollut Uglitšissa, vaan aikoi palata Moskovaan. Kansa nousi kapinaan ja pajarit, yhtenä johtomiehistä Vasili Šuiski, pidättivät Fjodorin. Fjodor ja tämän äiti murhattiin pian. Vale-Dmitri ratsasti Moskovaan, jossa Dmitrin äiti tunnusti tämän pojakseen.

Venäjän tsaarit
Venäläiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1589 syntyneet
Vuonna 1605 kuolleet
Vale-Dmitri I

Dmitri II (), ensimmäinen kolmesta Vale-Dmitristä, oikealta nimeltään mahdollisesti Grigori Otrepjev, oli Venäjän tsaari vuosina 1605–1606. Hän väitti olevansa Iivana IV Julman nuorin poika Dmitri Ivanovitš, joka oli poikaiässä kuollut onnettomuudessa tai murhattu. Dmitri II ilmeisesti menehtyi 17. toukokuuta 1606 kapinassa. Dmitrin seuraajaksi tuli Vasili IV.

Vale-Dmitri ilmestyi historiaan vuoden 1600 tienoilla väittäen olevansa Iivana IV:n kuollut nuorin poika, joka olisikin muka säilynyt hengissä murhayrityksestä. Tsaari Boris Godunov väitti vallantavoittelijan olevan todellisuudessa karannut munkki Grigori Otrepjev (synt. Juri Otrepjev), mutta ei ole tiedossa mihin hän väitteensä perusti. Dmitri sai taakseen puolalaiset käännyttyään nimellisesti katolilaiseksi ja myös monet Venäjän ylimysaateliset pajarit, jotka halusivat vihaamansa tsaari Boris Godunovin ja koko Godunovin suvun vallasta. Dmitrin ensimmäinen yritys valtaannousussa epäonnistui hänen pienen armeijansa kärsittyä tappion, mutta Godunovin samanaikainen kuolema mahdollisti Dmitrin nousun tsaariksi Godunovin pojan Fjodor II:n lyhyen hallintokauden ja murhan jälkeen vuonna 1605. Tsaarina Dmitri petti useimmat tukijansa; pajareille hän oli liian länsimielinen ja aloitti epämiellyttäviä reformeja, puolalaiset pettyivät kun hän ei aloittanut Venäjän katolistamista vaan kääntyi päinvastoin takaisin ortodoksiksi. Pajarit lietsoivat Dmitriä vastaan kapinan, jonka yhteydessä hän ilmeisesti kuoli keväällä 1606, hallittuaan alle vuoden. Tarinan mukaan Dmitrin ruumis poltettiin ja tuhkat ammuttiin tykillä Puolan suuntaan.

Aiheesta muualla 

Venäjän tsaarit
Huijarikruununtavoittelijat
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1606 kuolleet
Iivana V

Iivana V (s. 6. syyskuuta 1666 – 8. helmikuuta 1696) oli Venäjän tsaari Pietari I:n kanssahallitsijana vuosina 1682–1696. Hän oli sekä fyysisesti että psyykkisesti vakavasti vammainen ja hallitsi Venäjää vain nimellisesti. Hänen sisarensa Sofia Aleksejevna toimi sijaishallitsijana aina vuoteen 1689, jolloin Pietari pakotti hänet Novodevitšin luostariin nunnaksi. Iivanan kuoltua Pietarista tuli nimellisestikin Venäjän yksinvaltias. 

Venäjän tsaarit
Romanov-suku
Vuonna 1666 syntyneet
Vuonna 1696 kuolleet
Tatarstanin tasavallan hymni

Tatarstanin tasavallan hymni otettiin virallisesti käyttöön 4. heinäkuuta 1993. Sen on säveltänyt Röstäm Yäxin. Hymnissä ei vielä ole virallista sanoitusta, useita tataarinkielisiä sanoituksia on kyllä tehty. 

Yksi sanoitusehdotus on Ramazan Baytimerovin Tuğan yağım:

Tuğan yağım (Minun kotimaani)

 Qüpme yullar yördem, dönya kürdem,
 Nazlı cillər yözem sıypadı.
 Siña qaytqaç qına, tuğan yağım,
 Qüqrəgemə şatlıq sıymadı.

 Tiq ber genə qöngə ayırılsam da
 Yamansulap sine yuqsınam.
 Sinnən başqa miña, tuğan yağım,
 Bu dönyada tormış yuq sıman.

 Tiq ber genə qöngə ayırılsam da
 Yətim qalğan kebeq bulamın.
 Tiq sin genä yəşəü maturlığı,
 Güzəllege yaqtı dönyanıñ

Kansallislaulut
Tatarstan
Rustam Minnihanov

Rustam Nurgalijevitš Minnihanov (tat. Рөстәм Нургали улы Миңнеханов, Röstäm Nurğäli ulı Miñnexanov; ) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Tatarstanin presidenttinä vuodesta 2010, ja tätä ennen sen pääministerinä. Minnihanov toimi myös öljy- ja kaasuyhtiö Tatneftin hallituksen puheenjohtajana.

Henkilöhistoria 

Minnihanov syntyi 1. maaliskuuta 1957 Yaña Arış -nimisessä kylässä Rybnoslobodskin piirikunnassa silloisessa Tatarstanin autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa. 

Minnihanov on valmistunut Kazanin maatalousinstituutista koneinsinööriksi. Hän on myös taloustieteiden tohtori.

Vuonna 1978 Minnihanov alkoi työskennellä suunnittelutehtävissä Sabinskin piirikunnassa. Siellä hän yleni "vanhemmaksi" suunnittelijaksi. Hän työskenteli myös pääsuunnittelijana valtion metsäteollisuusyrityksessä.  

Vuosina 1985–1993 hän työskenteli erilaisissa tehtävissä Arskin piirikunnassa. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Visokogorskin piirikunnan johtajaksi. Vuonna 1996 hän siirtyi työskentelemään Tatarstanin talousministeriöön. Tatarstanin pääministerinä hän työskenteli 10. heinäkuuta 1998 lähtien. 

Tatarstanin pitkäaikainen presidentti Mintimer Şäymiev ilmoitti alkuvuodesta 2010 jättävänsä asemansa ja toivoi Miñnexania seuraajakseen, johon asemaan presidentti Medvedev asetti hänet ehdolle. Miñnexan otti virallisesti aseman 25. maaliskuuta 2010.

Minnihanovin poika Irek (s. 1990) sai surmansa 17. marraskuuta 2013 sattuneessa lento-onnettomuudessa, jossa Tatarstan Airlinesin lentokone putosi laskeutuessaan Kazanin lentoasemalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tatarstanilaiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Mintimer Šaimjev

Mintimer Šaripovitš Šaimjev (tat. Минтимер Шәрип улы Шәймиев, Mintimer Şärip ulı Şäymiev, ven. Минтиме́р Шари́пович Шайми́ев; s. 20. tammikuuta 1937) on venäläinen poliitikko, joka toimi Tatarstanin tasavallan ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1991-2010. Hän toimi hallintotehtävissä ja ministerinä Brežnevin ajoista, vuodesta 1969 lähtien.

Mintimer Šaimjev syntyi vuonna 1937 talonpoikaisperheeseen Änäk-nimisessä kylässä Aqtanış-nimisessä piirikunnassa, silloisessa Tataarien autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa.

Šaimjevin lapsuus ajoittui toisen maailmansodan vuosiin. Vuonna 1954 hän aloitti opiskelut Kazanin maatalousinstituutissa koneistamislinjalla, josta hän valmistui vuonna 1959. Hän työskenteli tämän jälkeen suunnittelutehtävissä ja vuodesta 1967 lähtien hallintopuolella. Vuonna 1969 hänet nimitettiin Tatarstanin kastelu- ja vesivaraministeriksi. Tuolloin Tatarstanissa oli meneillään laajoja kastelujärjestelmien rakentamistöitä. Vuonna 1983 Šaimjevista tuli Tataarien ASNT:n ministerineuvoston ensimmäinen varapuhemies.

Vuonna 1990 hänet valittiin Tataarien ASNT:n ylimmäksi puhemieheksi, jonka jälkeen tapahtui käänne Tatarstanin ja Venäjän keskushallinnon välisissä suhteissa. Samana vuonna annettiin Tatarstanin tasavallan suvereenisuusjulistus. Vuonna 1991 Šaimjev valittiin Tatarstanin ensimmäiseksi presidentiksi. Sittemmin hänet on valittu uudelleen 24. maaliskuuta 1996 ja 25. maaliskuuta 2001.

Vuonna 1999 Šaimjev oli perustamassa Baskirian Mortaza Räximevin, Pietarin kuvernöörin Vladimir Jakovlevin ja muiden alueiden johtajien kanssa Isänmaa – Koko Venäjä -puoluetta.
Venäjän yhtenäisyyttä kannattanut Isänmaa – Koko Venäjä osallistui 1999 duuman vaaleihin Juri Lužkovin Yhtenäisyys-puolueen kanssa, ja vuonna 2001 puolueet yhdistyivät Yhtenäiseksi Venäjäksi.

Vuonna 2010 Šaimjev ilmoitti ettei pyrki jatkoon tasavallan johdossa ja nimitti seuraajakseen pääministeri Rustam Minnihanovin, jonka presidentti Medvedev nimitti virallisesti hänen seuraajaehdokkaakseen parlamentin vahvistettavaksi.

Šaimjevin vetäytymisen jälkeen Tatarstanin parlamentti alkoi valmistella hänelle valtiollisen neuvonantajan asemaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tatarstanin presidentin virallinen kotisivu  

Tatarstanilaiset poliitikot
Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Teijo Erkinharju

Teijo Tapani ”Twist Twist” Erkinharju (s. 24. tammikuuta 1962 Kuusankoski) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Peer Güntin pitkäaikaisimpana rumpalina (1981–2005). Erkinharjun muita yhtyeitä ovat olleet muun muassa Leningrad Cowboys, Los Bastardos Finlandeses, Road Crew, Daavid & Goljat, Daltons, Devil’s Milk sekä MegaSnake. Tällä hetkellä Erkinharju soittaa The Zönk! -yhtyeessä. Hän on toiminut myös sessiomuusikkona. 

Erkinharju tunnetaan räväkästä ja nopeasta soittotyylistään. 1980-luvulla hän käytti enimmäkseen Pearl-merkkisiä settejä, jotka sisälsivät kaksi bassorumpua ja mm. neljä octobania. Nykyisin Erkinharju soittaa Drum Workshopin rummuilla ja käyttää pääasiassa vain yhtä bassorumpua. Paiste-merkkisiä symbaaleja hän on käyttänyt lähes koko uransa.

Lähteet

Suomalaiset rockrumpalit
Suomalaiset sessiomuusikot
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Zelenodolsk

Zelenodolsk () eli Yäşel Üzän (tataariksi Яшел Үзән) on kaupunki ja Zelenodolskin piirin keskus Tatarstanin tasavallan luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Volgan ja sen täällä muodostaman Kuibyševin tekojärven vasemmalla rannalla  38 km Kazanista ylävirtaan.

Zelenodolsk on tärkeä jokiliikenteen satama ja teollisuuskeskus. Kaupungissa on kuuluisa laivatelakka, joka on perustettu 1895. Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon vuosina 1980-1981 rakennettu moskeija. Kaupungin pinta-ala on 26,6 km². Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen päärata, jolta sieltä risteää myös rata pohjoiseen Mari Elin Joškar-Olan kautta Kirovin alueen Jaranskiin. Toinen pistorata jatkaa Volžskiin.

Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 97 674. Vuonna 1989 asukasluku oli 94 100, ja väestöstä oli venäläisiä 67 % ja tataareja 29,1 %. 

Kylmän sodan aikana kaupungissa oli salainen sota-alusten suunnittelukeskus.

Lähteet

Aiheesta muualla

Piirin kotisivut   (zelendol.ru)
Tietoa tasavallan sivustolla  (tatarstan.ru)

Tatarstanin kaupungit
Definitely Maybe - The DVD

Definitely Maybe - The DVD on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen DVD-julkaisu, joka sisältää kokonaisuudessaan yhtyeen debyyttialbumin Definitely Maybe ja aikaisemmin vain LP-painoksella olleen Sad Song kappaleen toisen version. Lisäksi levyllä on videot kaikista kappaleista, joihin sellainen on tehty, live-taltioinnit kaikista kappaleista, dokumenttipätkä, jossa yhtye, muut osalliset ja aikalaiset kertovat albumin synnystä, ajanhengestä sekä albumin kappaleista. Mukana on myös vanhoja haastatteluja ja muita videopätkiä.

DVD:n Sisältö

 Kaikki kappaleet on kirjoittanut Noel Gallagher.
 Kaikki raidat studio- ja liveversioina

Rock 'N' Roll Star 
Shakermaker 
Live Forever
Up in The Sky
Columbia
Supersonic
Bring It On Down
Cigarettes & Alcohol
Digsy's Dinner
Slide Away
Married With Children
Sad Song

Muu materiaali

Dokumentti albumin ja kappaleiden synnystä
Musiikkivideot kappaleista "Rock 'N' Roll Star", "Shakermaker", "Live Forever" (brittiläinen sekä yhdysvaltalainen versio), "Supersonic" (brittiläinen sekä yhdysvaltalainen versio) ja "Cigarettes & Alcohol".

Oasiksen DVD-levyt

pt:Definitely Maybe - The DVD
Almetjevsk

Almetjevsk () eli Älmät () on noin 150 000 asukkaan öljyteollisuuskaupunki Venäjän Tatarstanin itäosassa, 279 kilometriä Kazanista itään. Kaupunki sijaitsee Kaman sivujoen Zain varrella.

Almetjevskissä on keskisuuren venäläisen Tatneft-öljy-yhtiön kotipaikka ja tähän liittyvää öljyteollisuutta. Paikkakunta on koko Venäjän öljynsiirtoputkiston keskisimpiä risteyskohtia. Täällä on entisen Itäblokin maihin johtavan Družba-öljynsiirtoputken alkukohta. Transneftin öljyputkia kulkee kaupungista myös esimerkiksi Nižni Novgorodiin, Samaraan ja Subhankulovoon.

Väestö 

Vuonna 1989 kaupungin väestöstä oli tataareja 50,4 prosenttia ja venäläisiä 42,9 prosenttia.

Väliluvun kehitys:
  49 000 (1959)
  77 000 (1969)
 136 400 (1989)
 140 437 (2002)
 142 200 (2005)
 146 393 (2010 väestönlaskenta)

Historia 
Paikkakunnalla on sijainnut Almet (Älmät) -niminen tataarikylä 1600-luvulta alkaen, mutta kaupunkina se on nuori. Se kasvoi alueen öljyteollisuuden myötä ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1953.

Muuta 
Jääkiekkoseura Neftjanik Almetjevsk pelaa Venäjän Vysšaja Ligassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupunginhallinnosta Tatarstanin tasavallan sivustolla  (tatar.ru)
Piiristä Tatarstanin tasavallan sivustolla  (tatar.ru)

Tatarstanin kaupungit
Melusaaste

Melusaaste on liian kovaa melua. Melu on ääntä, joka on terveydelle haitallista tai joka merkityksellisesti vähentää ympäristön viihtyisyyttä tai merkityksellisesti haittaa työntekoa. Melun voimakkuus ilmoitetaan desibeleinä. Liika altistuminen melusaasteelle saattaa aiheuttaa tinnitusta.

Lainsäädäntöä 

Melulähteille on työkäytössä määritelty melurajat, joita työkone ei saisi ylittää. Työlainsäädännössä on määritelty aikarajoja työntekijän melusaasteelle altistumiselle.

Euroopan unionin ympäristömeludirektiivin (2002/49/EY) tarkoituksena on vähentää ja ehkäistä ympäristömelun aiheuttamia haittoja. Direktiivi edellytti muun muassa meluselvityksen ja meluntorjunnan toimintasuunnitelman laatimista. Suomessa direktiivi toteutuu osana ympäristönsuojelulakia (27.6.2014/527, esim. 151§–153§).

Melusaasteen lähteitä 
Melusaastetta syntyy esimerkiksi liikenteestä ja työkoneista sekä äänekkäistä tapahtumista kuten ulkoilmakonserteista. Melusaastetta voi syntyä myös teollisuuslaitoksista (kuten tuulivoimaloista, kivimurskaamoista), työkoneista (kuten satamien ja muiden toimipisteiden lastinkäsittelylaitteet), yksittäisistä koneista ja laitteista (kuten lehtipuhaltimista, raivaus- ja moottorisahoista, ilmastointilaitteista), vesipumpuista) ja muista melulähteistä. Työkoneiden melu synnyttää haittaa myös laitteen käyttäjälle, jos melun lähde on lähellä koneenkäyttäjän kuulojärjestelmää.

Meluhaittojen vähentäminen 

Melusaasteen haittavaikutuksia vähennetään melusaastetta aiheuttavien lähteiden äänen vaimennusta. Esimerkkinä ulkoisesta suojauksesta ovat liikenteen meluhaittojen ehkäisyyn meluaidat ja vallit. Melusaasteen haittavaikutuksia vähennetään myös ihmisten kuuloa suojaavilla kuulonsuojaimilla. Kuulosuojaimia on olemassa korvien päälle sijoitettavia kuppimaisia suojuksia ja korvakäytävään sijoitettavia korvatulppia.

Laindäädännöstä ja toimintasuunnitelmista huolimatta esimerkiksi ympäristömelulle altistuminen ei ole alkuvuonna 2014 julkaistun selvityksen mukaan Suomessa vähentynyt.

<div style="clear:left">

Katso myös 
 Lentomelu
 Taustahäly

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Finlex: Valtioneuvoston päätös melutason ohjearvoista
 Rantanen, Kalevi: Melu vie hengen ja hermot Tiede-lehti. 3/2010.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL): Melu

Työsuojelu
Ympäristötekniikka
Vasili I

Vasili I (;30. joulukuuta 1371 – 27. helmikuuta 1425) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1389–1425. Hän oli Dmitri Donskoin ja suuriruhtinatar Eudoxian (Jevdokija) vanhin poika.

Vasili jatkoi isänsä työtä yhdistämällä Venäjää. Hän sai sopimuksella Suzdalin, Nižni Novgorodin ja Muromin ruhtinaskunnat 1392 Moskovan alaisuuteen, pakotti Novgorodin liittoon ja sai 1397–1398 Kalugan, Vologdan, Veliki Ustjugin ja komien maat Novgorodilta.

Liettua oli 1386 liittynyt personaaliunioniin Puolan kanssa, jonka kuningas Jagello (1377–1397) pyrki laajentumaan liitossa kaanien kanssa. Rauhan vakuudeksi Vasili nai Liettuan Vytautasin (1392–1430) tyttären Sofian. Liitto oli kuitenkin heikko, koska Vytautas valtasi Vjazman ja Smolenskin 1403–1404. Puola-Liettuan raja oli vain 140 km Moskovasta. Vasilin tytär Anna naitettiin Bysantin keisari Johannes VIII Palaiologosille 1414.

Vasili joutui puolustautumaan kaani Tohtamyšin 1395 voittanutta kaania Timur Lenkia vastaan. Hänen retkensä ei kuitenkaan yltänyt Moskovaan asti, ja se tuhosi Kultaisen Ordan, joka hajosi seuraavaksi kahdeksitoista vuodeksi. Vasili lopetti veronmaksun, mutta kärsi tappion 1408 Edigulle, joka hävitti Moskovan alueita, muttei saanut kaupunkia. Vuonna 1412 Vasili joutui kuitenkin käymään osoittamassa uskollisuuttaan Ordalle.

Moskovan suuriruhtinaat
Vuonna 1371 syntyneet
Vuonna 1425 kuolleet
Dmitri Donskoi

Dmitri Ivanovitš Donskoi (, 12. lokakuuta 1350 Moskova – 19. toukokuuta 1389 Moskova) oli Moskovan ruhtinaskunnan suuriruhtinas vuosina 1359–1389 ja Vladimirin vuodesta 1363. Dmitri haastoi ensimmäisenä Moskovan suuriruhtinaana tataarien vallan Venäjällä. Hän sai arvonimensä Donilainen mongolien lyömisestä Kulikovon taistelussa 1380.

Dmitri nousi Moskovan valtaistuimelle yhdeksänvuotiaana. Ennen hänen täysikäisyyttään ruhtinaskuntaa hallitsi metropoliitta Aleksis. Vuonna 1360 Venäjän korkein arvo, Vladimirin suuriruhtinaan arvonimi, siirtyi Kultaisen ordan kaanin päätöksellä Nižni Novgorodin Dmitri Konstantinovitšille. Kun hänet syrjäytettiin, Dmitri sai Vladimirin suuriruhtinaan aseman. Kolme vuotta myöhemmin hän teki rauhan Dmitri Konstantinovitšin kanssa ja solmi avioliiton tämän tyttären Eudoxian kanssa. Vuonna 1376 he liittoutuivat ja ryöstivät Volgan Bulgarian.

Dmitrin valtakauden alun tärkein tehtävä oli Moskovan Kremlin varustaminen ensi kertaa kivimuurein, jotka valmistuivat 1367. Dmitri sekaantui Tverin asioihin, jolloin ruhtinas Mikael pyysi appensa, Liettuan Olgerdasin avukseen, ja Moskovaa piiritettiin kaksi kertaa, 1368 ja 1370. Dmitri sai kaanin luvalla pitää Vladimirin ruhtinaskunnan ja 1375 nujersi Tverin ja pakotti sen tunnustamaan Moskovan oikeuden suuriruhtinaan arvoon. Vain Rjazan jäi alistamatta.

Kultainen orda oli heikentynyt valtakamppailun vuoksi, ja sen rinnalle oli syntynyt Valkoinen orda. Dmitri lopetti veronmaksun ordalle 1371, mutta kaani Mamai keräsi tataarien joukot ja valmistautui nujertamaan kapinoitsijan. Dmitri puolestaan keräsi vihollista vastaan lähes kaikki Venäjän ruhtinaat. Mamain ensimmäinen hyökkäys Rjazaniin torjuttiin Vožajoella 1378. Kaksi vuotta myöhemmin kaani kokosi 120 000 miehen armeijan ja johti sen itse Liettuan tuella Moskovaan. Se lyötiin Kulikovon niityllä Donin yläjuoksulla.

Lyöty Mamai syrjäytettiin, ja tataarien joukot yhdisti Valkoisen ordan kaani Tohtamyš, joka lähti sotaretkelle 1382. Dmitri sai tiedon hyökkäyksestä liian myöhään eikä ehtinyt koota apuvoimia. Moskova puolustautui piiritystä vastaan käyttäen ensi kertaa tykkejäkin, mutta se ryöstettiin silti, ja palattiin veronmaksuun ordalle. Dmitri vannoi uskollisuutta Tohtamyšille ja ordalle, joka palautti hänet pääasialliseksi veronkerääjäksi ja Vladimirin suuriruhtinaaksi. Kuollessaan 1389 Dmitri oli ensimmäinen suuriruhtinas, joka jätti arvonimensä pojalleen ilman kaanin hyväksyntää.

Lähteet

Moskovan suuriruhtinaat
Vuonna 1350 syntyneet
Vuonna 1389 kuolleet
Iivana II

Iivana II (; 30. maaliskuuta 1326 – 13. marraskuuta 1359) oli Iivana Kalitan toinen poika, joka seurasi veljeään Semjonia Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaana vuosina 1353–1359. Ennen tätä hän hallitsi Ruzaa ja Zvenigorodia.

Iivana II harkitsi alkuun luopuvansa perinteisestä uskollisuudesta mongolihallitsijoille ja liittoutuvansa Liettuan kanssa. Hän luopui ajatuksesta pian ja vannoi uskollisuutta Ordalle.

Aikalaiset pitivät Iivanaa heikkona hallitsijana, joka ei kyennyt vastaamaan kun Liettuan Olgerdas (1341–1377) valloitti hänen appensa pääkaupungin Brjanskin ja lopulta Venäjän Dnepriä myöten, Kiovan, ja teki maastaan suurvallan, joka ulottui Itämereltä Mustallemerelle.

Moskovan suuriruhtinaat
Vladimirin suuriruhtinaat
Vuonna 1326 syntyneet
Vuonna 1359 kuolleet
Semjon

Semjon "ylpeä" (; 1316–1353) oli Iivana Kalitan poika ja Moskovan suuriruhtinas vuosina 1340–1353. Hän peri kaanin määräyksellä isänsä aseman Vladimirin suuriruhtinaana ja käytti titteliä Moskovan ja koko Venäjän suuriruhtinas.

Hän soti Toržokin kaupunkia vastaan 1341 ja vahvisti valtaansa Novgorodiin. Kymmenen vuotta myöhemmin hän hyökkäsi Smolenskiin. Semjon jatkoi isänsä asemaa ja pysyi uskollisena Ordalle ja sen ylimpänä vallankäyttäjänä. Ruotsin kuninkaan Maunu Eerikinpojan ristiretken Pähkinälinnaan Novgorod torjui Moskovan vähäisellä tuella 1348.

Ennen kuolemaa Semjon antoi luostarilupauksen ja otti nimen Sozont. Hänen kaksi poikaansa kuolivat ruttoon. Semjon haudattiin Arkkienkelin katedraaliin Moskovan Kremliin.

Moskovan suuriruhtinaat
Vladimirin suuriruhtinaat
Vuonna 1316 syntyneet
Vuonna 1353 kuolleet
Iivana Kalita

Iivana Kalita (; 1288–1340) oli Moskovan ruhtinas ja sitten suuriruhtinas vuosina 1325–1340 ja Vladimirin vuodesta 1328. Hänen isänsä oli Daniel, Moskovan ensimmäinen ruhtinas. Kutsumanimensä Kalita (kukkaro, rahasäkki) hän sai tehtyään Moskovasta rikkaan toimimalla mongolien pääveronkerääjänä Venäjällä.

Tverin siirryttyä Liettuan puolelle Kultaisen ordan kaani Uzbeg piti Iivanaa luotetuimpana vasallinaan. Hän keräsi Venäjältä veroja kaanille ja käytti niitä alueiden hallintaoikeuksien ostamiseen ja lainaamalla muille ruhtinaille, jotka joutuivat velkakierteeseen. Lopulta velkataakkoja ei pystytty hoitamaan ja alueet liitettiin Moskovan vaikutuspiiriin. Kaanin luvalla hän nujersi Tverin ja sai häneltä suuriruhtinaan arvon 1328. Näin Moskova kohosi Venäjän johtavaksi ruhtinaskunnaksi.

Moskovan suuriruhtinaat
Vladimirin suuriruhtinaat
Vuonna 1288 syntyneet
Vuonna 1340 kuolleet
Juri Danilovitš

Juri Danilovitš (, k. 21. marraskuuta 1325) oli Moskovan ruhtinas vuosina 1303–1325 ja Vladimirin suuriruhtinas vuodesta 1317. Hän johti Novgorodin joukkoja ruotsalaisia vastaan taisteluissa, joiden päätteeksi solmittiin Suomen itärajan määritellyt Pähkinäsaaren rauha 1323.

Juri Danilovitš oli isänsä Moskovan ruhtinas Danielin vanhin poika ja peri Moskovan vuonna 1303. Juri Danilovitš puolusti Pereslavl-Zalesskia Vladimirin suuriruhtinas Andrei III:tta vastaan. Andrein kuoltua seuraavana vuonna Juri alkoi kilpailla Vladimirin suuriruhtinaan asemasta tittelin perineen Tverin ruhtinas Mikaelin kanssa. Kun Tverin armeija piiritti Pereslavlia ja Moskovaa, Mikael meni Kultaisen Ordan hoviin Saraihin, missä kaani korotti hänet muita ruhtinaita korkeammaksi.

Tällä välin Juri järjesti Rjazanin ruhtinas Konstantinin murhan. Onneton hallitsija oli jäänyt Jurin isän vangiksi 1302 ja virunut siitä lähin Moskovassa. Rjazanin järkyttyessä barbaarisuudesta Juri sai lopullisesti haltuunsa Kolomnan. Hän valtasi myös Možaiskin, joka oli kuulunut ennen Smolenskin ruhtinaille. Vuoteen 1314 mennessä Juri sai metropoliitta Pietarin tuen ja solmi liiton Novgorodin kanssa Tveriä vastaan.

Vuonna 1315 Juri meni Saraihin kaanin hovin, jossa hän vietti kaksi vuotta ja solmi liiton Uzbeg-kaanin kanssa ja nai kaanin sisaren. Juri nimitettiin Vladimirin suuriruhtinaaksi 1317. Juri yritti valloittaa myös Tverin suuren mongolisotajoukon kanssa, mutta hänen armeijansa lyötiin ja hänen veljensä Boris ja vaimonsa otettiin vangeiksi. Juri pakeni Novgorodiin ja anoi rauhaa. Hänen vaimonsa kuoli Tverissä, jolloin Juri kanteli kaanille hänen tulleen myrkytetyksi Mikaelin käskystä. Molemmat ruhtinaat kutsuttiin Saraihin, jossa Mikael surmattiin.

Juri palasi Venäjälle 1319. Hän sai tehtävän kerätä kaikki Venäjän verot kaanille. Hiukan ennen kuolemaansa Juri johti Novgorodin armeijan taisteluun ruotsalaisia vastaan ja perusti linnoituksen Nevan suulle. Solmittuaan Pähkinäsaaren rauhan 1323 hän jatkoi valloituksia idässä ja valloitti Veliki Ustjugin samana vuonna. Mikaelin poika Dimitri kosti Jurille ja kanteli 1322 kaanille Jurin kavaltavan veroja. Juri kutsuttiin Ordaan tuomittavaksi, mutta Dimitri surmasi hänet omakätisesti. Tämän seurauksena kaani surmautti Dimitrinkin.

Moskovan suuriruhtinaat
Vladimirin suuriruhtinaat
Venäläiset henkirikosten uhrit
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1325 kuolleet
Daniel (Venäjä)

Daniel Aleksandrovitš (, 1261 – 4. maaliskuuta 1303 Moskova) oli Aleksanteri Nevskin pojista nuorin. Hän sai perinnökseen vähäisimmän ruhtinaskunnan, Moskovan, ja oli sen ensimmäinen ruhtinas.

Daniel kävi taistoon veljiensä Pereslavlin Dimitrin ja Gorodetsin Andrein kanssa oikeudesta hallita Vladimiria ja Novgorodia. Dimitrin kuoleman 1294 jälkeen Daniel liittoutui Tverin ruhtinaan Mikaelin ja Pereslavlin Iivanan kanssa Andreita vastaan. Vuonna 1300 hän vangitsi "kavalalla juonella" Rjazanin hallitsijan, joka luovutti hänelle linnoituksensa Kolomnassa. Sen jälkeen Daniel hallitsi koko Moskvajoen juoksua. Vuonna 1302 hänen lapseton serkkunsa Pereslavlin Iivana jätti hänelle perinnöksi kaikki maansa, mukaan lukien Pereslavl-Zalesskin.

Danielin kunniaksi on luettu ensimmäisen Moskovan luostareiden perustaminen. Hänet kanonisoitiin pyhäksi 1652.

Moskovan suuriruhtinaat
Vuonna 1261 syntyneet
Vuonna 1303 kuolleet
Belgradin Punainen tähti

Belgradin Punainen tähti eli Fudbalski klub Crvena zvezda (Фудбалски клуб Црвена звезда) on vuonna 1945 perustettu belgradilainen, Jugoslavian ja myöhemmän Serbia ja Montenegron menestyksekkäin jalkapalloseura yhdessä verivihollisensa, paikallisvastustaja FK Partizanin kanssa. Crvena Zvezda on Serbian suosituin jalkapalloseura. Seuralla on myös joukkueet muun muassa jääkiekossa ja koripallossa.

Punainen tähti voitti Euroopan cupin vuonna 1991 ja pelasi vuonna 1979 Borussia Mönchengladbachia vastaan UEFA Cupin loppuottelussa. Maansa (Jugoslavia / Serbia ja Montenegro / Serbia) mestaruuden se voitti 25. kerran ja cupin 22. kerran vuonna 2007.

Monet myöhemmin Euroopan korkeimmissa sarjoissa menestyneet pelaajat, kuten esimerkiksi Dejan Savićević, Vladimir Jugovic, Siniša Mihajlović, Dejan Stanković ja Dragan Stojković, ovat uransa aikana pelanneet Punaisessa tähdessä.  

Seuran kannattajat tunnetaan nimellä Delije.

Saavutukset
 Euroopan Cup: 1991
 Intercontinental Cup: 1991
 Mitropa Cup (2): 1958, 1968
 Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan mestaruus (19): 1951, 1953, 1956, 1957, 1959, 1960, 1964, 1968, 1969, 1970, 1973, 1977, 1980, 1981, 1984, 1988, 1990, 1991, 1992
 Jugoslavian liittotasavallan / Serbia ja Montenegron mestaruus (5): 1995, 2000, 2001, 2004, 2006
 Serbian mestaruus (7): 2007, 2014, 2016, 2018, 2020, 2021
 Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan cup (12): 1948, 1949, 1950, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1971, 1982, 1985, 1990
 Jugoslavian liittotasavallan / Serbia ja Montenegron cup (9): 1993, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2002, 2004, 2006
 Serbian cup (4): 2007, 2010, 2012, 2021

Entisiä pelaajia
 Jovan Aćimović
 Vladimir Beara
 Miodrag Belodedic
 Dragan Džajić
 Boško Janković
 Vladimir Jugović
 Stanislav Karasi
 Bora Kostić
 Siniša Mihajlović
 Rajko Mitić
 Slavoljub Muslin 
 Darko Pančev
 Vladimir Petrović
 Robert Prosinečki
 Dušan Savić
 Dejan Savićević
 Dragoslav Šekularac
 Miloš Šestić
 Dejan Stanković
 Stevan Stojanović
 Dragan Stojković
 Darko Kovačević
 Nemanja Vidić
 Nikola Žigić

Entisiä valmentajia

  Ricardo Sá Pinto (2013)
  Robert Prosinečki (2010–2012)
  Siniša Gogić (2009)
  Cedomir Janevski (2008–2009)
  Zdeněk Zeman (2008)
  Dušan Bajević (2006–2007)
  Walter Zenga (2005–2006)
  Zoran Filipović (2001–2003)
  Slavoljub Muslin (1999–2001, 2003–2004)
  Vladimir Petrović (1996–1997, 2009–2010)
  Ljupko Petrović (1990–1991, 1994–1996, 2004)

Lähteet

Aiheesta muualla

Virallinen sivu

Serbialaiset jalkapalloseurat
Belgradin urheilu
Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Timo Jurkka

Timo Sakari Jurkka (s. 6. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän näyttelee muun muassa Lasse Sievisen roolissa televisiosarjassa Salatut elämät.

Ura 
Jurkka valmistui teatteritaiteen kandidaatiksi 1990. Hänen ensimmäinen ammattiteatterinsa oli Tampereen Työväen Teatteri, jossa hän aloitti 1988. Siellä hän näytteli muun muassa nimiroolin Tommina draamassa Turmiolan Tommi, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 1991. Esityskertoja Turmiolan Tommille kertyi 125 ja katsojia yli 13 000. Sittemmin Jurkka on näytellyt muun muassa Espoon kaupunginteatterissa klassikoissa Othello ja Kirsikkapuisto. 1990-luvun alussa Jurkka näytteli Pyynikin kesäteatterissa näytelmissä Kilpakosijat ja Kesäillan valssi.

Television puolella Jurkan tunnetaan parhaiten Lasse Sievisenä Salatuissa elämissä, jossa hän on esiintynyt vuosina 2004–2012, 2013–2015 ja 2019–. 95-elokuvassa hän näytteli Paavo Lipposta ja Sorjonen-rikossarjassa Kari Sorjosen isää.

Jurkka on sanoittanut, säveltänyt ja esittänyt laulujaan kitaran säestyksellä.

Suku
Timo Jurkka kuuluu kuuluisaan Jurkan näyttelijäsukuun. Hänen isänsä oli näyttelijä Sakari Jurkka ja äitinsä on näyttelijä Helen Elde. Jurkan veli Mikko on myös näyttelijä. Jussi Jurkka oli Timon setä ja Vappu Jurkka täti. Suvun kantavanhemmat olivat näyttelijäpariskunta Emmi ja Eino Jurkka. Heidän lapsenlapsiaan, eli Timon serkkuja, ovat näyttelijät Laura Jurkka ja Ville Sandqvist.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja nettisarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yle Areena: Postimiehen varjo: Jakso 2: Pahan ilman lintu

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
61 Cygni

61 Cygni (61 Cyg) on eräs lähimmistä tähdistä, kahden oranssin aurinkoa pienemmän tähden muodostama kaksoistähti Joutsenen tähtikuviossa. 61 Cygnin etäisyys on 11,40 valovuotta. Se on juuri ja juuri nähtävissä paljain silmin. Kaksoistähden molemmat osat ovat noin kuusi miljardia vuotta vanhoja eli selvästi vanhempia ja viileämpiä kuin Aurinko.

Molempien tähtien metallipitoisuus on 0,79 Auringon metallipitoisuudesta. Tähdillä on erittäin suuri ominaisliike, eivätkä ne ole peräisin Linnunradan kiekosta niin kuin oma Aurinkomme. Tämän kaksoistähtijärjestelmän ympäriltä on havaittu pölyä. Friedrich Bessel mittasi tähden etäisyyden Maasta ensimmäisenä parallaksimittausta käyttämällä vuonna 1838.

Tähdeltä on moneen otteeseen väitetty löydetyn planeettoja jo 1940-luvulta lähtien, mutta havaintoja ei ole kyetty varmistamaan.

Tähden auringonpilkkujaksot (tähdenpilkkujaksot, aktiivisuusjaksot) on mitattu tähtien spektreistä samoin kuin pyöriminen. Molemmilla tähdillä esiintyy leimahduksia, roihupurkauksia.

Kaksoistähden rata-arvot 

kiertoaika (P) 722 vuotta
radan puoliakseli (a) 24,4" (kaarisekuntia)
keskietäisyys 86,4 AU
etäisyyden vaihtelu 51,7 - 121,0 AU
soikeus (e) 0,40
kaltevuus (i) 51,85°
solmu (Ω) 172,3°
periastronin ajankohta (T) 1 689,7

61 Cygni A

absoluuttinen kirkkaus MV 7,48 magnitudia
väri-indeksi B-V 1,17
pintalämpötila T 4 450 kelviniä
pyörähdysaika 35 päivää
auringonpilkkujakso 8 vuotta

61 Cygni B

absoluuttinen kirkkaus MV 7,48 magnitudia
väri-indeksi B-V 1,36
pintalämpötila T 4 120 kelviniä
pyörähdysaika 35 päivää
auringonpilkkujakso 11 vuotta

Lähteet 
 
The Nearest 100 stars

Viitteet 

BY Draconis -muuttujat
K-spektriluokan pääsarjan tähdet
Kaksoistähdet
Lähimmät tähdet
Nürburgring

Nürburgring on Nürburgin ympäristössä Saksassa sijaitseva moottori- ja maantierata.

Nimensä Nürburgin linnan mukaan saanut rata sijaitsee Adenaun kuntayhtymässä Eifel-vuoristossa. Alun perin rata oli maantierata, ja sen pituus vaihteli. Alkuperäisellä maantieradalla oli pituutta 28,265 km.

Radat
Ensimmäinen kilpailu radalla ajettiin 18. kesäkuuta 1927, jolloin pidettiin radan avajaiset. Saksan Grand Prix järjestettiin radalla miltei tauotta aina vuoteen 1976 asti. Vuonna 1976 radan turvallisuus ei enää vastannut ajan vaatimuksia ja Niki Laudan onnettomuuden jälkeen radan kansainväliset kilpailut päättyivät väliaikaisesti miltei täysin.

Nykyisin vanhempi Nordschleife on kilpailukäytössä joitain kertoja vuodessa pääasiassa kestävyysajoissa (muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajo ja vakioautot), ja muulloin autotehtaiden testiratana sekä turistinähtävyytenä yleisön vapaasti käytettävissä. Radalle pääsee ajamaan omalla autolla tai moottoripyörällä maksamalla tietullin, joka on yhdeltä kierrokselta 26 euroa. 4 kierrosta maksaa 95 €, 9 kierrosta 198 € ja 25 kierrosta 490 €. Tammikuulta joulukuulle voimassa oleva kausikortti maksaa 1 445 euroa.

GP-rata
Vuonna 1981 alueelle alettiin rakentaa nykyisin käytössä olevaa 4,5 kilometrin pituista rataa, joka liittyy osittain vanhaan rataan.

Uudella radalla käytiin ensimmäinen kilpailu nimellä Euroopan GP vuonna 1984, sen voitti Alain Prost. Vuonna 1985 radalla ajettiin Saksan GP, jonka jälkeen kilpailuihin tuli pitkä tauko. Vuodesta 1995 lähtien radalla ajettiin Euroopan GP, poikkeuksena vuodet 1997 ja 1998, jolloin kilpailun nimenä oli Luxemburgin GP. Vuodesta 2007 alkaen Saksassa ajettiin vain yksi kilpailu, joten Nürburgring vuorotteli Hockenheimin kanssa Saksan GP:n järjestämisestä vuorovuosin vuoteen 2013 asti. Tosin vuoden 2007 kilpailu ajettiin yhä nimellä Euroopan GP, koska Nürburgringillä ei ollut oikeuksia Saksan GP -nimen käyttöön.

Muita tunnettuja radalla käytäviä kilpailuja ovat muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajo, Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailu, sekä DTM-, GP2- ja Formula 3 -luokkien kilpailut.

Selostaja Matti Kyllönen luonnehti rataa kauden 1998 Luxemburgin Grand Prix’ssa seuraavalla tavalla:

Voittajat

Formula 1 
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.

GP2

GP3

Rock am Ring 

Radan alueella järjestetään vuosittain suosittu Rock am Ring -musiikkifestivaali, joka kerää alueelle yli satatuhatta vierailijaa. Maailman huippuartisteista festivaaleilla on vuosien saatossa esiintynyt muun muassa Coldplay, Green Day, Metallica sekä U2.

Lähteet 
Nürburgring Formula1.com

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut: Nürburgring
 Ben Lovejoy's Nurburgring Nordschleife website
 Nurburgring Nordschleife webcam 

Saksan moottoriradat
Formula 1 -radat
American Le Mans Series -radat

Nürburg
Adenau
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heb sed

Heb sed (muinaisegyptiksi ḥb-sd, myös nimellä sed-festivaali eli hännän juhla) oli muinaisessa Egyptissä pidetty juhla faaraon pitkään jatkuneen hallintokauden kunniaksi. Juhlan nimen arvioidaan liittyvän sakaalijumalaan nimeltä Wepwawet tai Sed. Juhlaa faaraot yleensä viettivät oltuaan vallassa kolmenkymmenen vuoden ajan. Siinä faarao kävi läpi useita uskonnollisia riittejä, joiden tarkoituksena oli osoittaa hänen edelleen olevan hyväkuntoinen ja kyvykäs hallitsija.

Heb sed -juhla toistettiin aina kolmen vuoden välein sen jälkeen, kun sitä oli kerran vietetty. Jotkut faaraot pelkäsivät, etteivät he elä kyllin vanhoiksi viettääkseen heb sediä ja siksi he aikaistivat juhlaansa. Näihin faaraoihin kuuluivat muiden muassa Ramses II ja Hatsepsut. Heb sed -juhlaan kuului useita temppelirituaaleja, uhreja ja uskonnollisia kulkueita. Yksi heb sed -juhlan piirteistä oli suurikokoisen djed-pilarin kohottaminen, joka symboloi faaraon viriiliyttä ja hallituskauden pysyvyyttä. 

Muinaisesta Egyptistä on löydetty satoja mainintoja Sed festivaalin vietosta. Juuriltaan vanhaa juhlaa vietettiin jos varhaisimpien dynastioiden aikana. Muun muassa 1. dynastian aikaisen faarao Denin ja 3. dynastian faarao Djoserin tiedetään viettäneen heb sediä.

Egyptiläinen tutkija Aymen Ibrahem on viimeaikaisissa tutkimukissaan tullut siihen tulokseen, että "ylimääräisten" (ennen 30. hallitusvuoden), ja ehkä joidenkin muidenkin, Heb Sed juhlien viettoon saattoi olla syynä täydellinen auringonpimennys.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Muinaisen Egyptin uskonto
Muinaisen Egyptin kulttuuri
Veemax

Veemax oli suomalainen kilpa-auto, joita valmistettiin 1960-luvulta vuoteen 1978. Entinen kilpa-autoilija Max Johanson suunnitteli ja rakensi useita nimeään kantavia Veemax-malleja Formula Vee ja Super Vee -luokkiin. Autoilla voitettiin mm. Super Vee -luokan Euroopan-mestaruus vuonna 1976 (Mika Arpiainen). Veemax-autoja ajoivat mm. Keijo Rosberg, Juha Varjosaari, Henri Toivonen, Mikko Kozarowitzky, Jorma Airaksinen, Leo Kinnunen, Tibor Meray ja Lasse Sirviö. Autoja valmistettiin yhteensä noin 100 kappaletta. Veemax-autoilla kilpaillaan edelleen menestyksekkäästi Historic-sarjoissa ympäri eurooppaa.

Kirjallisuutta
 
 

1960-luvun autot
1970-luvun autot
Suomen moottoriurheilu
Suomalainen autoteollisuus
Vihivaunu

Vihivaunu (eng lyh. AGV)  on automaattitrukki, joka siirtää ennalta määrättyjä reittejä pitkin tavaraa paikasta toiseen varastoissa, teollisuuslaitoksissa, painotaloissa tms. paikoissa, jotka on muutenkin pitkälti automatisoitu. Esimerkiksi painotaloissa vihivaunuja käytetään raskaiden paperirullien siirrossa varastosta painokoneelle tai välivarastoihin. Raakapaperivarastojen automatisointi voidaan toteuttaa kustannustehokkaalla tavalla käyttäen vihivaunuja. Terästeollisuudessa vihivaunuilla siirretään jopa 30 tonnin painoisia nauhavalssattuja keloja. Vaunut toimivat usein osana laajempaa automatisoitua materiaalinsiirtoketjua, johon kuuluu myös esimerkiksi automaattiohjattuja siltanostureita.

Vihivaunujen toiminta

Vaunu lähtee liikkeelle saatuaan tehtävän ohjausjärjestelmältä. Tehtävän tiedot, kuten haku- ja jättöosoitteet, välitetään vihivaunulle radiosignaalin välityksellä. Tavallisille vihivaunuille on opetettu reitit, joita ne kulkevat. Käytännössä yhtä vaunua voi käyttää silloin enintään muutamalla "linjalla".  Kehittyneemmissä järjestelmissä vaunu tunnistaa paikkansa radiolähettimien, heijastimien tai karttapohjaisen ratkaisun avulla. Edellisen työvaiheen päätyttyä vaunu voi saada kutsun seuraavaan kohteeseen ilman, että sen pitää palata takaisin alkupaikkaan.

Vihivaunu menee akkujen jännitteen laskettua tarpeeksi alas latausasemaan ja lataa akkunsa automaattisesti.

Vihivaunujen turvallisuus

Turvallisuussyistä vihivaunut kulkevat aina pitkin ennalta merkittyjä reittejä. Yleensä vaunu antaa liikkuessaan pientä äänimerkkiä, ja on varustettu huomiovilkulla. Näin samassa tilassa työskentelevät ihmiset havaitsevat vaunun paremmin.

Kaikissa vihivaunuissa on tunnistimet tai tutkalaitteet, eli ne pysähtyvät, jos tiellä on mikä tahansa odottamaton este. Laitteen ohjelmoinnista ja ympärillä olevasta tilasta riippuu, voiko se automaattisesti muuttaa reittiään siten, että se ohittaa esteet, vai jääkö se odottamaan kunnes pääsee taas jatkamaan matkaa. Törmäysten välttämiseksi turvalaitteita on useita ja tutkat on varmistettu puskurimaisella tunnistimella, jossa on mekaaninen kytkin vihivaunun pysäyttämiseksi.

Katso myös

 Robotti ja teollisuusrobotti
 Rocla, suomalainen vihivaunujen valmistaja
 Solving, suomalainen vihivaunujen valmistaja
 Automatisoidut autot

Automaatio
Logistiikka
Valmistustekniikka
Portti (lehti)

Portti on 1982 aloittanut science fictionia ja fantasiaa käsittelevä erikoislehti, jossa julkaistaan artikkeleita, kirja-arvosteluja elokuva-arvosteluja ja novelleja. Lehteä julkaisee Tampereen Science Fiction Seura ry. Lehden vastaava toimittaja on Raimo Nikkonen. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti järjestää myös vuosittain novellikilpailun, johon saapuu vuosittain satoja novelleja. Kilpailun pääpalkinto on 2 000 euroa.

Portin novellikilpailun voittajat 
Lisätietoja-kohdassa mainittu mahdollinen uudelleenjulkaisu kirjassa tai laajennus romaaniksi.

Lähteet

Katso myös 
 Suomalainen science fiction -fanikunta
 Luettelo suomalaisista elokuvalehdistä ja -verkkojulkaisuista

Aiheesta muualla 
 Portti-lehden verkkosivut

Suomalaiset science fiction -lehdet
Kemora

Kemora on Vetelin kunnassa Keski-Pohjanmaalla sijaitseva moottorirata.

Rata valmistui 1983 ja sitä jatkettiin 1987. Nykyisellä Radalla on pituutta  2 723 metriä. Radalla on katsomot 4 000 katsojalle ja varikkopilttuut. Radan yhteydessä on grilli-kahvio ja kartingrata. Talvisin rata-alueella on kelkkacrossrata.

Rata-SM-sarja on vieraillut radalla vuosittain. Muita vakiotapahtumia on vuosittain ajettava Historic-autojen kilpailu, Road Racingin SM-sarjan ja jokkisautojen Vetelin Urheiluautoilijoiden järjestämä Asfalttikunkku. Lisäksi radalla on vilkasta harrastetoimintaa.

Kemoralla toimii myös moottoripyöräkerho MP Prätkähys ry.

Johan Rajamäki ajoi 5.8.2009 Kemoran uuden epävirallisen rataennätyksen 1.03.22

Kilpasarjat 
 Rata-SM Rata-sm.fi
 SM Road Racing Srra.fi
 Ducati Cup Ss-cup.fi
 Historic Race Finland Historicrace.fi
 NEZ Racing Championship Fia.nez.eu
 Endurance
 Jokamiesluokka
 Kuorma-autot Racetrucksfinland.fi

Muita tapahtumia
 Radalle.com

Aiheesta muualla 
Kemora
Vetelin UA

Suomen moottoriradat
Vetelin rakennukset ja rakennelmat