joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sikstus

Sikstus on Suomessa käytetty harvinainen miehen etunimi. Siitä tunnetaan myös vanhempi, latinalainen nimiasu Sixtus.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on heinäkuuhun 2022 mennessä tilastoitu noin 80–100 Sikstus-nimistä ja noin 30–50 Sixtus-nimistä miestä.

Nimen tausta ja nimipäivä 
Sixtus-nimen lähtömuotona on kreikan kielen sana ’tasoitettu, silitetty’ (xystós). Toisen, kansanetymologisen selityksen mukaan Sixtus olisi muunnelma roomalaisesta nimestä Sextus, jonka merkitys on ’kuudes’.

Katolisella kirkolla on ollut useita Sixtus-nimisiä paaveja. Tätä kautta nimi on päätynyt keskiajalla suomalaiseen kalenteriin: Mikael Agricola mainitsi ”Sixtus Pauin” vuoden 1544 rukouskirjassaan elokuun 5. päivän kohdalla. Hän viittasi marttyyripaavi Sixtus II:een, joka perimätiedon mukaan surmattiin 6. elokuuta 258. Kun Sixtus-nimi otettiin Suomen almanakkaan vuonna 1706, nimipäiväksi tuli 6. elokuuta. Nimi pysyi almanakassa vuoteen 1928 asti. Suomenkielisessä kalenterissa (muttei ruotsinkielisessä) alettiin 1850-luvulla käyttää Sixtuksen sijaan kirjoitusasua Sikstus.

Tunnettuja Sikstuksia ja Sixtuksia

Paaveja 
 Sixtus I, paavi v. 117–127
 Sixtus II, paavi v. 257–258
 Sixtus III, paavi v. 432–440
 Sixtus IV, paavi v. 1471–1484
 Sixtus V, paavi v. 1585–1590

Muita 
 Sikstus Samuel ”Samppa” Aittoniemi (1892–1969), suomalainen kansanedustaja
 Sixtus Viktor Calamnius (1826–1897), suomalainen juristi ja virkamies
 Sixtus Hjelmman (1869–1949), suomalainen kenraalimajuri ja Ilmavoimien komentaja
 Sixtus Janson (1883–1957), ruotsalainen urheiluvaikuttaja
 A. Sixtus Lindholm (1865–1933), suomalainen maanviljelysneuvos
 Sikstus Rönnberg (1861–1919), suomalainen kansanedustaja
 Sixtus Syrjänen (1876–1970), suomalainen insinööri ja teollisuusmies

Kuvitteellisia Sixtuksia 
 Sixtus Beckmesser, hahmo Richard Wagnerin oopperassa Nürnbergin mestarilaulajat (1868)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Etunimien taivutus: Sikstus ja Sixtus (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Kalervo Kotivalo

Kalervo Kotivalo (3. joulukuuta 1902 – ?) oli suomalainen yleisurheilija. Kymin Veikkoja edustanut Kotivalo voitti kuulantyönnön, kiventyönnön ja viisiottelun vuonna 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa. Virolahdelta kotoisin ollut Kotivalo edusti myös Virolahden Vapautta ja Viipurin Rientoa.

Lähteet 

Suomalaiset kuulantyöntäjät
Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat
Vuonna 1902 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Merja Vaaran katoaminen

Merja Tuulikki Vaara oli 17-vuotias tyttö, joka katosi Rovaniemellä 27. heinäkuuta 1980. Vaara poistui työpaikaltaan vartiointiliikkeestä aamulla kello 5.30 paikkeilla, ja viimeisen vahvistetun havainnon hänestä teki vartiointiliikkeen omistaja. Tällöin tyttö oli astelemassa maantien suuntaan. Vaara julistettiin kuolleeksi toukokuussa 1999.

Vaarasta kirjattiin katoamisilmoitus 28. heinäkuuta 1980. Katoamisilmoituksen teki hänen äitinsä, sillä hän oli jättänyt saapumatta Jaatilan kylässä sijainneeseen kotiinsa. Kävi ilmi, että Vaara palasi sinne usein liftaamalla. Katoamisaamuna ohi ajanut nainen teki vielä epävarman havainnon Vaarasta vakiintuneella liftauspaikalla Keskon rakennuksen kohdalla. Alibi-lehti tiedotti katoamisen jälkeen lisäksi poliisin tietoon saatetusta vihjeestä, jonka mukaan Vaara olisi noussut noin 40-vuotiaan mieheen kuljettamaan ruskeaan Lada Niva - tai Opel Kadett -merkkiseen autoon. Toisaalta aamulenkillä ollut mies kertoi nähneensä mahdollisesti Vaaran nousevan rekan kyytiin valtatiellä.

Poliisi ei uskonut Vaaran kohdalla omaehtoiseen katoamiseen, mutta tätä ei kyetty sulkemaan kokonaan poiskaan, kuten ei onnettomuuden tai itsemurhan mahdollisuuksiakaan. Poliisi piti henkirikoksen mahdollisuutta varteenotettavana. Tapaukseen liittyviä vihjeitä on tarkistettu vielä ainakin vuonna 2019.

Merja Vaaran katoaminen on yksi yhdestätoista tapauksesta, joita Tiina Saari ja Maiju Majamaa käsittelevät Into Kustannuksen kustantamassa Ei jälkeäkään – 11 suomalaista kadonnutta ja kaivattua -äänikirjassa.

Lähteet 

Suomalaiset katoamistapaukset
1980
Rovaniemen historia
Tšaplynka

Tšaplynka (; ) on kaupunkityyppinen taajama Kah’ovkan piirissä, Hersonin alueella, Etelä-Ukrainassa. Vuonna 2021 taajaman väkiluvuksi arvioitiin 9 539 .

Paikkakunta oli aiemmin Tšaplynkan piirin hallintokeskus. Heinäkuussa 2020 Ukrainan piirijakoa selkeytettiin yhdistelemällä piirejä ja muita aluehallinnon toisen tason yksiöitä. Tällöin Tšaplynka liitettiin piireineen osaksi aiempaa laajempaa Kah’ovkan piiriä.

Alkuvuodesta 2022 Tšaplynkan taajama joutui osana Venäjän hyökkäyssotaa tuolloin alkaneen tilapäisen venäläismiehityksen ja venäläistämispyrkimysten piiriin. Maaliskuun 7. päivänä uutisoitiin yli 3000 ihmisen mielenosoituksesta miehitystä vastaan Ukrainan lippuja kantaen. Miehittäjille laulettiin ja huudettiin Menkää kotiin! Sotilaat ampuivat ilmaan pyrkiäkseen hajoittamaan mielenosoitusta, mutta mielenosoitus ei tähän loppunut. Heinäkuun alussa 2022 uutisoitiin miehitysjoukkojen tekemistä laajoista ja perinpohjaisista piilopaikkojen etsinnöistä miehitetyssä taajamassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tšaplynkan hromada (Чаплинская громада), aluehallinnon 3. tason alue  (gromada.info)
Tšaplynkan piirin arkistoitu sivu (2014)  (kherson.ua)

Hersonin alueen kaupunkityyppiset taajamat
Eemeli Risku

Emil (Eemeli) Risku (1880 – 1970) oli suomalainen viulupelimanni, kauppias ja kuorma-autoilija.

Kauhajoella ja Jalasjärvellä asunut Risku oli pelimanni jo kuudennessa sukupolvessa. Hän esiintyi Yleisradiossa 1930-luvulla A. O. Väisäsen kansanmusiikkiohjelmissa ja vuonna 1936 hän esiintyi Nordische Gesellschaftin Lyypekissä kesäkuussa järjestämillä pohjoismaisilla kulttuurijuhlilla suomalaisen kalevalaryhmän mukana, ryhmään kuuluivat hänen lisäkseen Oksenja Mäkiselkä runonlaulajana, Antero Vornanen kanteleensoittajana ja Teppo Repo paimensoittajana.

Lähteet 

Suomalaiset kansanmuusikot
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Sijainen (televisiosarja)

Sijainen on suomalainen psykologinen trillerisarja, joka julkaistaan suoratoistopalvelu Elisa Viihde Viaplayssa 14. elokuuta 2022. Sarja perustuu BBC:n The Replacement - minisarjaan, jonka ovat luoneet Joe Ahearne ja Nicole Cauverien. Sarjan suomalaisversion tuottaa Helsinki-filmi ja sen ovat käsikirjoittaneet Mia Ylönen ja Tuuli Hostikka. Sarjan ohjaa Jyri Kähönen ja sen pääosissa nähdään Maria Ylipää, Pamela Tola ja Olavi Uusivirta.  

Sarjassa arkkitehtinä työskentelevä Ella Rönkä (Ylipää) joutuu uransa suurimman mahdollisuuden kynnyksellä jäämään äitiyslomalle. Ellan sijaiseksi palkataan täydelliseltä vaikuttava Paula Malinen (Tola), jonka käytöksessä alkaa pian ilmenemään omituisia ja pakkomielteisiä piirteitä.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan traileri YouTubessa
 

2020-luvun televisiosarjat
Elisa Viihde -alkuperäissarjat
Suomalaiset televisiosarjat
Khuzdar

Khuzdar tai Hozdar on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinssissa. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 182 444.

Maantiede
Khuzdar sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinssissa Khuzdarin piirikunnassa Kolachijoen varrella. Alue on kapeaa laaksoa Pabvuorilla ja kaupungin korkeus merenpinnasta on 1 237 metriä. Myy ympäröivä alue on vuoristoista puoliaavikkoa.

Historia
Khuzdar sijaitsee vanhalla [karavaani]]reitillä kohti Arabianmerta. Laaksolla on sen kautta kulkevian kulkureittien takia strategista merkitystä. Arabit tekivät sotaretkiä alueelle umaijadienkalifi Muawija I:n kaudella.Myöhemmin 900-luvulla paikan maiitsevat arabimaantieteiliät. Kaupungin sanottiin tuolloin sijaitsevat Turanissa, jolla todennäköisesti viitattiin nykyisen Balochistanin keskiosiin. Kaupunkia kuvaillaan varhaisissa lähteissä alueen mittakaavaan nähden suureksi. Sillä oli linnoitus ja vilkasta kaupankäyntiä. Kauppiaita saapui Khorasanin ja Intian suunnilta. Ympäröivällä seudulla harjoitettiin maataloutta. Jossakin vaiheessa kaupungilla oli myösm ilmeisesti oma hallitsijansa, jonka ghaznavidien hallitsija Sebük Tegin alisti vuonna 977 tai 978. Saman tapaisen hyökkäyksen hallitsijan alistamiseksi teki myös hänen poikansa Mahmud Ghaznilainen vuonna 1011. Myöhemmät ghaznavidit tekivät ajoittain rankaisuretkikuntia alueen herruuden säilyttämiseksi.

Ghaznavidien jälkeen Khuzdar mainitaan pitkällä ajanjaksolla vain harvoin. Kaupungista tuli lopulta joka tapauksessa osa Kalatin kaanikuntaa. Brittiläinen Henry Pottinger vieraili paikalla vuonna 1810 ja kuvaili sitä pieneksi kaupungiksi, joka käsitti noin 500 rakennusta. Tuolloin paikka oli Kalatin kaani Mahmud Khanin veli Murad Alin kesäresidenssi. Joitakin vuosikymmeniä myöhemmin kirjoittanut Charles Masson kuvaili lähellä ollutta rauniokumpua ja sen mutamuureja, joilla hän lienee viitannut keskiaikaisen kaupungin raunioihin. Vuonna 1870 Kalatin kaani Khudadad bin Mihrab Khan rakennutti kaupunkiin uuden linnoituksen suojellakseen sitä viereisen Las Belan hallitsijaa vastaan.

Talous ja liikenne
Khuzdar on villalla käytävän kaupan paikallinen keskus. Lähistöllä sijaitsee myös baryyttiesiintymiä.

Kaupunki on Karachita Kalātiin kulkevan maantien varrella. Kaupungilla om oma lentoasemansa, joka on kuitenkin ollut pitkään käyttämättömänä.

Väestö
Khuzdarin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 182 444. Tuolloin se oli Balochistanin kaupungeista kolmanneksi suurin Quettan ja Turbatin jälkeen. Vuonna 1998 sama lukema oli noin 93 060 ja vuonna 1961 26 476.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Zhob

Zhob on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinssissa. Kaupunki sai alkunsa 1880-luvulla perustetusta brittiläisestä Fort Sandeman nimisestä linnakkeesta. Vuoden 2017 väestönlaskennassa Zhobin asukasluku oli 39 914.

Maantiede

Zhob sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinssissa Zhobin piirikunnassa hieman Zhobjoesta itään. Ympäröivä alue on avointa tasankoa.

Historia
Zhobin alueen historiasta ennen myöhemmän kaupungin perustamista ei tiedetä paljoa. Ennen nykyistä nimeä paikkakunta tunnettiin nimellä Apozai, jota paikalliset käyttävät nimenä ajoittain edelleen. Nykyisen väestön enemmistön muodostavia paštuja on asunut alueella viimeistään Suurmogulien valtakunnan kaudelta lähtien. Myöhemmin 1700-luvulla alueesta tuli osa Ahmad Šah Dorranin Dorrani-valtakuntaa. Britit alkoivat levittää valtaansa lähialueelle 1830-luvulta lähtien.

Britit alkoivat kiinnostua erityisesti Gomalin solasta 1870- ja 1880-luvuilla. Alueen hallitsemiseksi brittiupseeri Robert Sandeman päätti rakentaa nykyisen Zobin ja tuolloisen Apozain paikalle linnakkeen, joka sai vuonna 1889 nimekseen Fort Sandeman. Forst Sandeman oli alueen hallinnollinen keskus. Afganistan tunnusti virallisesti brittivallan alueella vuonna 1890. Kaupungista käytettiin nimeä Fort Sandeman aina 1970-luvulle saakka.

Väestö

Zhobin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 39 914. Vuonna 1998 vastaava lukema oli 44 248. Alueen asukkaiden valtaosa on paštuja, mutta kaupungissa on merkittävä määrä muita vähemmistöjä, kuten balucheja, punjabilaisia, sekä hindkon- ja saraikinkielisiä. Vähemmistöt ovat hallinneet etenkin kaupanalaa. Sen sijaan historiallisesti samalla alalla merkittävä hindulainen vähemmistö on käytännössä kadonnut.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Tavrijsk

Tavrijsk (; ) on kaupunki Kah’ovkan tekojärveä rajaavan padon eteläpuolella Kah’ovkan piirissä, Hersonin alueella, Etelä-Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Kah’ovkan ja Nova Kah’ovkan kaupunkien välissä. Vuonna 2021 Tavrijskin väkiluvuksi arvioitiin 10 250.

Alkuvuodesta 2022 Tavrijsk joutui osana Venäjän hyökkäyssotaa tuolloin alkaneen tilapäisen venäläismiehityksen ja venäläistämispyrkimysten piiriin.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tavrijskin hromada (Чаплинская громада), aluehallinnon 3. tason alue  (gromada.info)

Hersonin alueen kaupungit
Peep Peterson

Peep Peterson (s. 29. maaliskuuta 1975 Tartto) on virolainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Viron nykyinen terveys- ja työministeri heinäkuusta 2022. Vuosina 2013–2022 hän johti Viron ammattiliittojen keskusjärjestöä (Eesti Ametiühingute Keskliit).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Peep Peterson Viron hallituksen verkkosivuilla 

Viron ministerit
Viron Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikot
Ammattiyhdistysjohtajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Sibi

Sibi on kaupunki  Pakistanin Balochistanin provinssissa. Sen asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 64 674.

Maantiede
Sibi sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinssin luoteisosassa Sibin piirikunnassa Ympäröivä alue on tasankoa lähellä Bolansolan alkua. Quetta sijaitsee noin 140 kilometrin matkan päässä.

Historia
Sibi sijaitsee strategisesti tärkeällä paikalla kulkureitillä luoteesta kohti Induksen laaksoa. Tästä syystä Sibin kautta ovat kulokeneet eri valloittavat armeijat.

Varhaisissa islamilaisissa lähteissä Sibi mainitaan paikkakuntana Bališ- tai Wališan-nimisellä alueella. Bundahišn käyttää paikasta nimeä Balist, mikä lienee johdettu persian ylämaahan viittaavasta sanasta. Paikkakunta kuului saffaridien ja myöhempien ghaznavidien valtakuntiin. Ghaznavidit kulkivat Sibistä kohti Multania sotaretkillään Intiaan. 1500-luvulla aluetta hallitsivat ensin Kandaharin arghunidit ja myöhemmin suurmogulit. Suurmogulien kaudella Sibi oli hallinnollisesti mahall Bhakkarin sarkar-alueella, joka taas oli osa Multanin suba-aluetta. Vuonna 1714 aluetta hallitsi Kalhora-dynastia ja heitä seurasivat afgaanien Dorrani-valtakunta.

Brittivalta levisi alueelle 1800-luvulla. Afganistanin emiiri Šir Ali Khan luovutti alueen Gandamakin sopimuksella vuonna 1879. Britit rakennuttivat Sibin kautta Quettaan kulkevan rautatien, mikä lisäsi Sibin strategista merkitystä entisestään.

Väestö
Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Sibin asukasluku oli 64 674. Suurimpia kieliä Sibissä olivat balochi (19 732), sindhi (19 565) ja saraiki (11 573).

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Krasnohorivka

Krasnohorivka (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. Aluekeskus Donetsk sijaitsee 30 kilometriä Krasnohorivkasta itään; piirikeskus Pokrovsk puolestaan noin 52 kilometriä luoteeseen.  

Ukrainan tilastokeskus arvioi Krasnohorivkan väkiluvuksi 14 917 asukasta vuoden 2021 alussa. Käytännössä Itä-Ukrainan sodan (2014) jälkeen monet kirjoillaolevista asukkaista ovat muuttaneet evakkoon, pois kaupungista. Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 16 714, joista enemmistö on etnisesti ukrainalaisia tai venäläisiä.

Historia
Seudulla on ollut asutusta ainakin 800-1200-luvulta jaa. lähtien (paljolti kuten Marjinka).

Venäjän keisarikunnan aikana (1800-luvulla) seutu kuului Jekaterinoslavin kuvernementin Bahmutin kihlakuntaan. Pysyvää kyläasutusta on ollut viimeistään 1820-luvulla, sillä Jekaterinoslavin kuvernementin vuoden 1821 kartalle on Bahmutin kihlakunnan lounaisosaan merkitty Krasnogorivka. 

Rautatieasema rakennettiin 1870-luvulla. Ranskalais-venäläinen, tulenkestävien tiilien valmistus alkoi 1889; vuosina 1895-1899 rakennettiin tulenkestäviä tiilejä ja keraamisia laattoja valmistava tehdas. Asutus kasvoi; vuodesta 1938 kaupungin asema. Natsimiehitys lokakuusta 1941 syyskuulle 1943. Väkiluku kehittyi Neuvostoliiton aikana seuraavasti 1939: 13 600, 1959: 17 600, 1979: 18 100 asukasta.
 
Kaupunki sijaitsee Itä-Ukrainan sodan jälkeen Ukrainan hallituksen hallintaan jääneellä puolella Donetskin aluetta, mutta lähellä Venäjän Ukrainan itäosassa sotilaallisesti ja poliittisesti ylläpitämän nukkehallinnon, niin sanotun Donetskin kansantasavallan rajaa. Kaupunkiin on kohdistunut Venäjän ja sen nukkehallinnon toimesta vihollisuuksia lukuisia kertoja. Helmikuun 24 päivänä 2022 alottaman hyökkäyssotavaiheen aikana Venäjä ja sille alisteiset joukot ovat tulittaneet kaupunkia raskain asein tiheästi, joskus tulitus on kestänyt tuntikausia. Kaupunkia on yritetty vallata panssariajoneuvojen avulla useaan otteeseen; osa hyökkäyksistä on torjuttu drooni-iskujen avulla, osa muilla aseilla. Asuinalueelle on ammuttu myös siviilejä vastaan kiellettyjä rypäleammuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Donetskin alueen kaupungit
Pokrovskin piiri
Xu

Xu on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Xu Dan (s. 1989), kiinalainen pistooliampuja
 Xu Demei (s. 1965), kiinalainen keihäänheittäjä
 Xu Guangcai (1960–1991), kiinalainen sarjamurhaaja
 Xu Haifeng (s. 1957), kiinalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja
 Xu Jie (s. 1982), puolalainen pöytätennispelaaja
 Xu Lei (s. 1977), kiinalainen jääkiekkoilija 
 Xu Li (s. 1989), kiinalainen naispainija
 Xu Lili (s. 1988), kiinalainen judoka 
 Xu Mengtao (s. 1990), kiinalainen freestylehiihtäjä
 Xu Rongmao (s. 1950), kiinalais-australialainen miljardööri
 Xu Shichang (1855–1939), Kiinan tasavallan presidentti 1918–1922
 Xu Shuzheng (1880–1925), kiinalainen sotaherra
 Xu Wenlong (s. 1987), kiinalainen maastohiihtäjä
 Xu Xin (s. 1990), kiinalainen pöytätennispelaaja
 Xu Yan (s. 1981), kiinalainen judoka
 Xu Yifan (s. 1988), kiinalainen tennispelaaja
 Xu Yuhua (s. 1976), kiinalainen shakin suurmestari
 Xu Zhimo (1897–1931), kiinalainen runoilija ja vieraskielisen kirjallisuuden kääntäjä
 Xu Zhiqiang (s. 1963), kiinalainen telinevoimistelun joukkuekilpailun maailmanmestari.
Peru yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Peru on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. 

Ensimmäiset mitalinsa se sai Eugenessa 2022, jossa Kimberly García voitti kultaa sekä 20 kilometrin että 35 kilometrin kävelyssä. Ennen Eugenen MM-kisoja Perun ainoa pistesija, eli kahdeksan parhaan joukkoon sijoittuminen, oli Kimberly Garcían seitsemäs sija 20 kilometrin kävelystä Lontoossa 2017.

Lähteet

Viitteet

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Filippiinit yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Filippiinit on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuotta 1999 lukuun ottamatta joka kerta. Ensimmäisen mitalinsa se sai Eugenessa 2022 kun Ernest John Obiena oli pronssilla miesten seiväshypyssä.

Lähteet

Viitteet

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Burkina Faso yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Burkina Faso on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Maan ainoa mitalisti on kolmiloikkaaja Hugues Fabrice Zango, joka saavutti pronssia 2019 ja hopeaa 2022.

Lähteet 
 
 

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Esbjörn

Esbjörn on vanha pohjoismainen miehen etunimi, joka koostuu sanoista ’jumala’ (= aasa) ja ’karhu’. Esbjörn on leimallisesti ruotsalainen nimi, mutta sillä on Skandinaviassa lukuisia rinnakkaismuotoja, kuten norjalainen Asbjørn ja tanskalainen Esben.

Suomessa Esbjörn-nimen tiedetään olleen käytössä jo 1500-luvulla. Nimi sisältyi suomenkieliseen Haaparannan almanakkaan vuosina 1832–1900 ja sitä seuranneeseen Luulajan almanakkaan vuosina 1901–1918. Molemmissa Esbjörnin nimipäivä oli 10. toukokuuta. Se on edelleen Esbjörnin nimipäivä Ruotsin almanakassa.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2022 mennessä tilastoitu noin 20–40 Esbjörn-nimistä miestä.

Tunnettuja Esbjörnejä 
 Esbjörn Christian Reuterholm (1710–1773), ruotsalainen valtiopäivämies
 Esbjörn Svensson (1964–2008), ruotsalainen jazzpianisti ja säveltäjä

Lähteet 

Etunimet
Pearl City

Pearl City on kaupunki Honolulun piirikunnassa, Havaijilla. Se sijaitsee Pearl Harborin sotilastukikohdan vieressä, joka on myös kaupungin tunnetuin turistikohde johtuen japanilaisten tekemästä yllätyshyökkäyksestä vuonna 1941. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 45 295 henkilöä. Kaupungin pinta-ala on noin 25,9 km2.

Kaupungissa on peruspalveluita kuten postitoimisto, Honolulun poliisin sivutoiminen asema ja muutamia kouluja. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Leeward Community College.

Tunnettuja Pearl Cityn asukkaita ovat mm. Havaijin kuvernööri David Ige, varakuvernööri Duke Aiona ja näyttelijä Brook Lee.

Lähteet 

Havaijin kaupungit
Venezuela yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Venezuela on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 eli ensimmäisistä kisoista lähtien. Vuosina 1993 ja 2005 se ei kisoihin osallistunut. Se on saanut MM-kilpailuissa neljä mitalia. 

Ensimmäinen pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon sijoittunut venezuelalainen oli Eduard Villanueva, joka Daegussa 2011 sijoittui 1 500 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Ensimmäiset mitalinsa Venezuela sai Lontoossa 2017, kun seiväshyppääjä Robeilys Peinado sai pronssia ja kolmiloikkaaja Yulimar Rojas kultaa. Rojas on voittanut MM-kultaa lisäksi Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022.

Lähteet

Viitteet

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut maittain
Jälleensyntyneen Puolan ritarikunta

Jälleensyntyneen Puolan ritarikunta () on puolalainen ritarikunta. Se on perustettu vuonna 1921 Puolan parlamentin päätöksellä. Kunniamerkkiä jaetaan tunnustuksena erinomaisista ansioista mm. opetuksen, taiteen ja yhteiskunnallisen työn saralla. Sitä voidaan jakaa myös ansioituneille sotilaille sekä henkilöille, jotka ovat työskennelleet Puolan ja muiden maiden hyvien suhteiden hyväksi. 

Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:

  Suurristi
  Komentajan risti tähdellä
  Komentajan risti
  Upseerin risti
  Ritarin risti

Lähteet 

Puolan kunniamerkit
Ritarikunnat
Rajataide

Rajataide on 1996 perustettu Tampereella toimiva kuvataiteilijoiden ja kulttuuriammattilaisten yhdistys. Rajataiteelle myönnettiin vuonna 2012 Kuvataiteen valtionpalkinto.

Rajataide pitää yllä galleria Rajatilaa ja sen ohessa Laitapuotia, jossa on myynnissä pienkustanteita.* Yhdistys vastaa myös Lielahden kartanolla olevan Galleria Muuntotilan toiminnasta yhdessä Tampereen kulttuuripalveluiden kanssa.
Vuosina 2009-2017 Rajataide julkaisi myös Puolilehti-nimistä julkaisua..

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rajataide ry:n verkkosivut

Suomalaiset taiteilijaseurat
Kuvataide Tampereella
Tamperelaiset järjestöt
Eddie Arcaro

George Edward Arcaro (19. helmikuuta 1916 – 14. marraskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen Hall of Fame -jockey, joka voitti enemmän amerikkalaisia klassikkokilpailuja kuin kukaan muu ratsastaja historiassa, ja ainoa ratsastaja, joka on voittanut Yhdysvaltain Triple Crown -kilpailun kahdesti. Häntä pidetään laajalti yhtenä Amerikan täysiveristen hevoskilpailujen historian suurimmista ratsastajista. Arcaro syntyi Ohion Cincinnatissa köyhän taksinkuljettajan pojaksi. Hänen vanhempansa Pasquale ja Josephine olivat italialaisia maahanmuuttajia. Arcaro syntyi ennenaikaisesti ja painoi syntyessään vain kolme kilogrammaa. Lopulta saatuaan lempinimen ”Banana Nose” työtovereiltaan Arcaro voitti ensimmäisen kilpailunsa vuonna 1932 Agua Calienten kilparadalla Meksikon Tijuanassa ollessaan vain 16-vuotias.

Aiheesta muualla 
 Eddie Arcaro Remembered
 Man on a Horse - TIME
 Eddie Arcaro’s Formula for Belmont Stakes Success

Lähteet 
 Eddie Arcaro, ‘the Master,’ Is Dead at 81 latimes.com

Vuonna 1997 kuolleet
Vuonna 1916 syntyneet
Yhdysvaltalaiset urheilijat
Kirkon talo

Kirkon talo (ruots. Kyrkans hus) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallintorakennus Helsingin Etelärannassa Uudellamaalla. Rakennuksessa sijaitsee Kirkkohallituksen toimitilat, kappeli hengellisiä tilaisuuksia varten, Kirkon Ulkomaanavun toimitilat ja Suomen Ekumeeninen Neuvosto. 

Kirkkohallitus ja Kirkon eläkerahasto ostivat Kirkon talon vakuutusyhtiö Ilmariselta 37,7 miljonalla eurolla vuonna 2012. Kirkkohallitus muutti tiloihin kesällä 2014. Kirkkohallituksen osuus kaupasta oli 25,3 miljoonaa euroa ja Kirkon eläkerahaston 12,4 miljoonaa euroa. Ennen Kirkon talon hankkimista Kirkohallituksen tilat sijaitsivat Katajannokalla neljässä eri kiinteistössä, jotka kaikki olivat korjauksen tarpeessa.

Arkkitehtuuri 

Kirkon talo osoitteessa Eteläranta 8 on alun perin rakennettu höyrylaivayhtiö Finska Ångfartygs Aktiebolaget toimistoksi vuonna 1955. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Ola & Ethel Hansson. Rakennuksessa on 10 kerrosta ja se on pohjaratkaisuiltaan selkeä. Talon ensimmäisessä kerroksessa sijaitsee ruokala ja aulatiloja, kun taas ylemmissä kerroksissa sijaitsee toimistoja ja neuvotteluhuoneita. 

Kirkon talon yhteenlaskettu neliömäärä on noin 10 000 neliötä, mutta pohjaratkaisuiden takia hukkaneliöitä on useita. Kirkkohallituksen käytössä on noin 5 900 neliötä ja ulos vuokrattuna on noin 2 800 neliötä.

Kappeli 
Kirkon talossa sijaitsee myös oma pieni kappeli hengellisiä tilaisuuksia varten. Kappelin on suunnitellut taiteilijoista ja sisustusarkkitehdeistä koostunut työryhmä. Pelkistetyssä kappelissa on otettu käyttöön videotaiteen käyttämää valotekniikkaa. Kuvataiteilija Jaakko Niemelä ja Helena Hietanen ovat suunnitelleet kappelin tunnelmaa yhdessä Martelan sisustussuunnittelijoiden kanssa. Muun muassa kuvat, tekstit ja kirkkovuoden liturgiset värit tuotetaan seinille valon avulla. Kappelin pitkällä merenpuoleisella seinällä on älylasia, joka voidaan säätää kirkkaaksi tai maitomaiseksi tarpeen mukaan. Lisäksi sisutukseen on poimittu Raamatusta kohtia, jotka kertovat valosta. Raamatun kohdat liikkuvat virtana kappelin ulkoseinällä. 

Kappelin alttarilla sijaitsee rautainen krusifiksi, joka on tuotu Karjalasta Pälkjärven kirkosta. Modernin taiteen ja tekniikan keinoin myös rautaista krusifiksia voidaan valaista eri tavoin.

Lähteet 

Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinto
Toimistorakennukset
Puerto Barrios

Puerto Barrios on satamakaupunki Guatemalan Karibianmeren rannikolla. Puerto Barrios on Guatemalan Karibianmeren tärkein satamakaupunki. Puerto Barriosin kunnan asukasluku oli vuonna 2018 100 593.

Maantiede

Puerto Barrios sijaitsee Guatemalan Izabalin departementissä Karibianmeren rannikolla Hondurasinlahden Amatiquenlahdella.

Historia

Amatiquenlahdella sijaitsi jo vuonna 1604 perustettu vanhempi satama Puerto Santo Tomás de Castilla. Uudempi satama Puerto Barrios perustettiin muutaman kilometrin päähän vanhasta satamasta vuonna 1904. Puerto Barrios oli sataman maan pääkaupunki Guatemala Cityyn yhdistävän Minor Cooper Keithin rakennuttaman Ferrocarril del Norte-rautatien pääteasema. Yhdysvaltalainen United Fruit Company omisti valtavia banaaniplantaaseja sataman lähellä Karibianmereen laskevan Motaguajoen laakson alueella. Yhtiö saikin suuren vaikutusvallan satamassa, josta tuli sen Guatemalan toimintojen päätukikohta. Ulkomaalaisen yhtiön vaikutusvalta satamassa huolestutti Guatemalan hallintoa. Tästä syystä Jacobo Arbenzin hallinto päätti uudistaa vahaa Puerto Santo Tomás de Castillan satamaa, josta tuli kokonaan valtion omistama ja operoima satama.

Puerto Barriosia ovat ajoittain koetelleet Guatemalan sisäiset levottomuudet. 13. marraskuuta 1960 Miguel Ydígoras Fuentesin hallinnon syrjäyttämistä yrittäneet kapinoivat upseerit iskivät sotilastukikohtaan Puerto Barriosisa. Vuonna 1962 sataman rautatietyöntekijät järjestivät puolestaan lakon osana yleisiä mielenosoituksia, jotka murskattiin verisesti. Tilanne kärjistyi Guatemalan sisällissodaksi. Maanjäristys vuonna 1976 hävitti Puerto Barrios satamaa, mutta se saatiin jälleenrakennettua vuonna 1990.

Talous ja liikenne

Puerto Barrios on Guatemalan tärkein Karibianmeren satamakaupunki. Varsinaiselta Puerto Barriosin satamalta viedään pääosin maataloustuotteita. Uudistettu Puerto Santo Tomás de Castillan satama on puolestaan maan vilkkain konttisatama. Paikalla sijaitsee myös lentoasema.

Väestö

Puerto Barriosin kunnan asukasluku oli Guatemalan vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan  100 593. Suurn osa asukkaista (92,22 %) mielsi itsensä ladinoksi. Vähemmistöjä olivat mayat (5,72 %) ja garifunat (1,14 %).

Lähteet

Guatemalan kaupungit
Ihor Kostetskyi

Ihor Kostetskyi, , myös: Eaghor G. Kostetzky, oikea nimi Ihor Merzliakov (14. toukokuuta 1913 Kiova, Venäjän keisarikunta – 14. kesäkuuta 1983 Schwaikheim, Saksan liittotasavalta) oli ukrainalaissyntyinen prosaisti, näytelmäkirjailija, kääntäjä, kriitikko ja kustantaja.

Kostetskyi asui lapsena Kiovassa ja Vinnytsjassa. Hän opiskeli 1930-luvulla teatteriohjausta ja näyttelemistä Leningradissa ja Moskovassa ja oli kaksi vuotta näyttelijänä Uralin vuoristoseuduilla. Hän asui toisen maailmansodan jälkeen pakolaisena Saksassa. Hän oli pakolaisleirillä perustetun kirjailijayhdistys MURin perustajia, ja hän julkaisi leirillä myös lyhytikäiseksi jäänyttä taide- ja kirjallisuuslehteä Hors. Hän oli 1950–1960-luvulla Ukrajina i svit -lehden päätoimittaja ja kuvittaja. Hän ja hänen vaimonsa, saksalainen runoilija ja kääntäjä Elisabeth Kottmeier, perustivat 1950-luvun puolivälissä kustantamon Na Hori, joka 25 vuoden aikana julkaisi kymmeniä kirjoja, joukossa merkittäviä maailmankirjallisuuden ukrainankielisiä käännöksiä.

Kostetskyi julkaisi teatterikatsauksia 1930-luvulla oikealla nimellään. Kirjailijanimenään hän alkoi käyttää äitinsä tyttönimeä Vinnytsjassa 1941. Hänen näytelmilleen on ominaista saksalaisen ekspressionistisen draaman perinteeseen perustuva idealismi. 1960-luvun puolivälistä alkaen hän kirjoitti näytelmiä ja kuunnelmia saksaksi. Hän kirjoitti myös tutkielmia ukrainalaisesta emigranttikirjallisuudesta ja esseitä länsimaisista kirjallisista hahmoista sekä venäjäksi tutkielman neuvostoteatterista ja Stanislavskin järjestelmästä Sovetskaja teatralnaja politika i sistema Stanislavskogo (1956).

Lähteet

Ukrainalaiset kirjailijat
Ukrainalaiset kääntäjät
Ukrainalaiset kriitikot
Saksalaiset kustantajat
Saksalaiset kirjailijat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Turbat

Turbat on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Sen asukasluku vuonna 2017 oli 213 831.

Maantiede

Turbat sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Kechin piirikunnassa Kechjoen varrella. Kech on Daštjoen sivujoki. Alue on osa Pakistanin puoleista Makrania.

Historia
Turbat esiintyy tärkeässä roolissa baluchien kansanperinteessä. Sassi Punnunin romanttisen tarinan miespuolinen sankari eli Punnu oli kotoisin Turbatissa. Punnu liitetään lähellä Turbatia sijaitsevaan Punnun linnoitukseen. Arkeologien mukaan paikka on kuitenkin 6 000–8 000 vuotta vanha, eli huomattavasti 1100-luvulle sijoittuvaa tarinaa vanhempi.

Suurmogulien valtakunnan kaudella Turbatissa sijaitsi paikallisen nawabin eli kuvernöörin keskus. Nawabin palatsi on edelleen pystyssä. Myöhemmin Turbat oli itsenäisen Makranin ruhtinaskunnan pääkaupunki.

Talous

Turbat on kauppapaikka ympäröivällä seudulla kasvatettaville taateleille, joiden tuotantoon liittyy myös teollisuutta. Muita lähialueen maataloustuotteita ovat esimerkiksi durra, hirssi, vehnä ja riisi. Viljakasvien ohella kasvatetaan kotieläimiä.

Väestö
Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Turbatin asukasluku oli 213 831, mikä teki Turbatista Balochistanin toiseksi suurimman kaupungin heti Quettan jälkeen. Osa paikallisista harjoittaa islamin zikriläistä muotoa ja lähellä sijaitseva Koh-e-Murad on zikriläisille pyhä paikka.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Kaidankylän työväentalo Rientola

Kaidankylän työväentalo Rientola sijaitsee Ylöjärven Kaidankylässä (Kuru) osoitteessa Luoteentie 586. Nykyisin Rientola on Ylöjärven ainoa yhdistyskäytössä oleva työväentalo.

Historia 
Kaidankylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1919. Työväentalon rakentamista suunniteltiin jo vuonna 1928, jolloin perustettiin rakennusrahasto. Vuonna 1928 ostettiin Mäntytörmän talosta työväentalon tontti. Rakennustarvikkeiksi hankittiin vanha rakennus Luoteenkylän Vehmaanperästä, minkä lisäksi ostettiin myös hirsiä. Talon rakentaminen alkoi vuonna 1931, ja talo vihittiin käyttöön 17.6.1934. Vuonna 1958 Rientola sähköistettiin samalla, kun Kaidankylä ympäristöineen sai sähköt. 

Talo on pidetty hyvässä kunnossa. 1980-luvun lopulla Kaidankylän työväentalo kunnostettiin talkootyönä opetusministeriön myöntämän avustuksen turvin. Remontointia on jatkettu 1990–2000-luvuilla aina viimevuosiin saakka. On laajennettu eteistä, uusittu katto ja ikkunat, rakennettu vesijohdot, viemäri ja wc:t, korjattu lattiat ja lämmitysuunit, lisätty eristettä yläpohjaan, maalattu ulkoseiniä, ja vuonna 2017 remontoitiin keittiö. Talo lämpiää puu-uuneilla ja sähköllä.

Aikaisemmin talossa oli asunto talonmiehen käyttöön, mutta taloa kunnostettaessa tiloihin sijoitettiin nykyaikaiset wc:t. Varustukseen kuuluu myös esiintyjien taukotilat, joissa voi myös yöpyä.

Toimintaa 
Valmistuttuaan talo oli omassa käytössä kokoustilana ja järjestettiin erilaisia tilaisuuksia. Talo oli myös puolueen koulutuskäytössä. Työväenyhdistys järjesti myös urheilukilpailuja, joihin kuului myös ohjelmallinen osuus.

1950–1960-luvuilla talolla järjestettiin häitä ja muita perhejuhlia sekä näytettiin elokuvia ja pidettiin iltamia, joissa esitettiin myös näytelmiä.

Nykyisin taloa oman käytön lisäksi vuokrataan juhliin sekä Työväen Sivistysliitolle TSL ja Eläkkeen Saajiien Keskusliitolle EKL.

Viitteet 

Työväentalot
Ylöjärven rakennukset ja rakennelmat
Mehdi Ben Barka

Mehdi Ben Barka oli vuonna 1920 syntynyt marokkolainen poliitikko, jonka katoaminen 29. lokakuuta 1965 Ranskassa synnytti suuren kohun ja lähes neljä vuotta kestäneen välirikon Ranskan ja Marokon välisissä diplomaattisissa suhteissa. Interpol julisti tapauksen johdosta Marokon sisäministerin kenraali Mohammed Oufkirin sekä hänen apulaisensa Marokon turvallisuuspalvelun päällikön Ahmed Dlimin ja Marokon salaisen poliisin erikoisosaston päällikön Larbi Chtoukin etsintäkuulutetuiksi. Katoamisensa jälkeen Mehdi Ben Barkaa ei ole löydetty elävänä eikä kuolleena.

Tapauksen tutkinta käynnistyi, kun eräs marokkolainen opiskelija oli nähnyt Ben Barkan nousevan poliisiautoon ja tehnyt ilmoituksen oppositiojohtajan katoamisesta. Tutkintotuomari Louis Zollinger määrättiin selvittämään asiaa. Tammikuun 10. päivänä 1966 L’Express -lehti julkaisi etsintäkuulutetun Georges Figonin kirjoittaman artikkelin, jossa kerrottiin yksityiskohtaisesti Mehdi Ben Barkan ryöstöstä. Figon kuoli viikkoa myöhemmin, kun poliisit olivat tulossa pidättämään häntä. Ranskan presidentti Charles de Gaulle vakuutti, että tapaus selvitettäisiin juurta jaksain. Virallinen tutkimus ja oikeudenkäynti Ranskassa osoittivat, että Marokko oli syyllistynyt Ranskan kansallisen suvereniteetin loukkaamiseen ja että ranskalaiset poliisiviranomaiset sekä Ranskan tiedustelupalvelu SDECE olivat olleet osallisina tapaukseen.

Lähteet 
Marokon historia
Ranskan historia
Kadonneet henkilöt
Vuonna 1920 syntyneet
Marokkolaiset poliitikot
Rautaiset sankarit

Rautaiset sankarit () on vuonna 1969 valmistunut yhdysvaltalainen sotaelokuva.

Elokuva perustuu William Eastlaken vuonna 1965 julkaistuun samannimiseen romaaniin, ja se eroaa muista sotaelokuvista siinä, että se samanaikaisesti puolustaa sotaa ja on sitä vastaan. Elokuvan käsikirjoittivat Daniel Taradash ja Davis Rayfiel, ja sen ohjasi Sydney Pollack. Elokuvan pääosia näyttelivät Astrid Heeren, Bruce Dern, Burt Lancaster, Jean-Pierre Aumont, Michael Conrad ja Peter Falk. Elokuvan ensi-ilta oli 23. kesäkuuta 1969.

Juoni 
Sotaelokuvassa seurataan majuri Abraham Falconeria (Burt Lancaster), väsynyttä, yksisilmäistä armeijan upseeria, joka johdattaa kahdeksan miestä Belgiaan, jossa he toivovat pääsevänsä kaipaamaansa lepoon 900-luvun linnassa. Linnan isäntä Henri Tixier (Jean-Pierre Aumont) toivottaa heidät tervetulleeksi yllättävän innostuneesti. Tixier on naimisissa nuoren sisarentyttärensä Theresen (Astrid Heeren) kanssa, ja pariskunta haluaisi lapsen, mutta Tixierin impotenssin vuoksi he eivät ole saaneet lasta. Henri rohkaisee Falconeria kokeilemaan, voisiko hänellä olla parempi onni Theresen kanssa. Linnan surrealistisen hauskanpidon ja pelien keskellä sotilaat nauttivat ansaitusta lomastaan, kunnes saksalaisten joukkojen hyökkäys asettaa heidät takaisin tulilinjalle.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset sotaelokuvat
Vuoden 1969 elokuvat
Jasmina Jasharajin katoaminen

Jasmina Jasharaj oli 6-vuotias tyttö, joka katosi Sävsjössä, Ruotsissa 28. heinäkuuta 1997. Katoamistapaus luokiteltiin alun perin sieppaukseksi, ja sittemmin sitä on tutkittu murhana.

Jasharaj kuului perheeseen, joka pakeni Kosovosta Ruotsiin vuonna 1992. Perhe asui Rinkabyssa, Jokimukassa, Ylikainuussa ja Götenessä ennen asettumistaan Smålandin Sävsjöhön. Jasharajilla oli kaksi veljeä. Jasharaj oli kadotessaan kesälomalla. Katoamispäivänään hän lähti kotoaan kello 14:00 paikkeilla ulos leikkimään ystävien kanssa. Ystävysten erottua toisistaan kahdeksan maissa illalla jäi viimeiseksi Jasmina Jasharajin tiettävästi nähneeksi 15-vuotias silminnäkijä, jonka mukaan tyttö oli ollut kävelemässä metsikköä kohti.

Jasharaj oli leikkiessään ollut Michael Jackson -paidassa ja kukkahousuissa. Todistajalausunnon mukaan tyttö oli nähty katoamispäivän iltana vielä kello 20:n paikkeilla leikkimässä kahden pienemmän pojan kanssa 800 metrin päässä kotoaan. Toisen todistuksen mukaan miehen oli nähty kantavan tummatukkaista tyttöä parkkipaikalla Värnamon seudulla. Myös tytön äiti kertoi Jasminan kanssa kaupassa näkemästään pitkästä miehestä, joka myöhemmin illalla oli nähty ulkona taskulampun kanssa. Mittavista poliisin ja vapaaehtoistoimijoiden suorittamista etsinnöistä huolimatta tyttöä ei löydetty. Vuonna 1997 pidätettiin 41-vuotias mies epäiltynä osallisuudesta Jasharajin katoamiseen, mutta hänet vapautettiin todisteiden puutteessa. Myöhemmin hänet tuomittiin kolmen muun tytön kimppuun käymisestä Sävsjön alueella. Tutkinnan yhteydessä ovat nousseet esiin myös Ulf Olssonin tai Anders Eklundin osallisuuden mahdollisuudet. Kumpaakaan ei kuitenkaan kyetty liittämään Jasharajin katoamistapaukseen.

Katoamisen jälkeen Jasharajin perhe muutti katoamisaikaisesta asunnostaan, mutta pysyi Sävsjössä. Kaksi vuotta katoamisen jälkeen perheeseen syntyi poika. Jasharajin perheen isä Rexhep kuoli syöpään vuonna 2017. Äiti Florije Jasharaj julkaisi Assar Anderssonin kanssa vuonna 2020 kirjan Sävsjöflickan. Tässä yhteydessä äiti väittikin tytön leikkineen kello 15:n ja 16:n välisenä aikana katoamispäivänään huoneessa äidin itsensä ollessa toisessa huoneessa. Äiti kertoi uskovansa jonkun ottaneen tytön mukaansa eteisestä; hänen mukaansa tyttö olisi ollut laulamassa siellä, kunnes kuului oven avaamisen ääni ja laulaminen loppui. Poliisi piti suoraan asunnosta katoamisen mahdollisuutta täysin uutena näkökulmana, eivätkä tutkijat kertomansa mukaan olleet saaneet tällaista tietoa. Äiti kuitenkin totesi kertoneensa asian poliisille ennenkin ja koki, ettei ollut tullut kuulluksi. Vuonna 2020 äiti uskoi tyttärensä olevan yhä elossa.

Lähteet 

Katoamistapaukset
1997
Sävsjön kunta
Canacomyrica monticola

Canacomyrica monticola on suomyrttikasveihin kuuluva uusikaledonialainen kasvilaji, joka on ainoa laji Canacomyrica-suvussa. Se edustaa suomyrttikasvien heimossa erillistä kehityshaaraa, joka on kaukaisempaa sukua muille heimon kasveille kuin loput suvut, suomyrtit, norkkomyrtit ja tuoksumyrtit, ovat keskenään. Se on puuvartinen kasvi, jonka kukat ovat kuusilukuisia. Laji kasvaa Uudessa-Kaledoniassa saaren eteläosassa metsissä tai pensakoissa ultramafisella alustalla ja luokitellaan silmälläpidettäväksi. Lajin esiintymiä uhkaavat pensaikkopalot ja Goron nikkelikaivosalueen toiminta.

Lähteet 

Suomyrttikasvit
Silmälläpidettävät kasvit
Sera Kutlubey

Sera Kutlubey (s.  Istanbul, Turkki) on turkkilainen näyttelijä. Kutlubey on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa, kuten Zalim Istanbul (2019), Amber (2016) ja Foxin tuottamassa sarjassa Goodness.

Kutlubey on saanut teatterialan yliopistokoulutuksen.

Aiheesta muualla

Lähteet

Turkkilaiset näyttelijät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Acrenamburana

Acrenamburana (Amburana acreana) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon ja amburanojen (Amburana) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihantapuu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 35 metriä korkeaksi. Runko voi kasvaa halkaisijaltaan noin metrin paksuiseksi.

Acrenamburana kasvaa sademetsässä usein jokien lähettyvillä alueilla, jotka eivät jää vuosittaisten tulvien alle. Acrenamburanaa kasvaa luonnossa Etelä-Amerikassa Brasilian, Bolivian ja Perun alueilla.

Käyttö 
Acrenamburanaa on hakattu paljon siitä saatavan puutavaran vuoksi. Puuaineksen väri vaihtelee kellertävästä vaaleanruskeaan ja se on hienokuvioista. Puuaines tuoksuu ja maistuu vaniljalle. Puutavaraa käytetään muun muassa rakentamiseen, luksushuonekaluihin, sisustusmateriaalina sekä koristeellisiin puupinnoitteisiin.

Acrenamburanan siemenistä voidaan eristää vaniljantuoksuista eteeristä öljyä, jota käytetään parfyymeihin sekä saippuan, tupakan ja nuuskan tuoksu- ja makuaineena.

Lähteet 
 Useful Tropical Plants: Amburana acreana

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Amburana acreana 

Hernekasvit
Puut
Uhanalaiset kasvit
Bela (Pakistan)

Bela on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Historiallisesti se oli itsenäisen Las Belan pääkaupunki. Maalla oli oma hallitsijansa aina vuoteen 1955 saakka. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Belan asukasluku oli 24 603.

Maantiede
Bela sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Lasbelan piirikunnassa.

Historia
Bela tunnettiin historiallisesti nimillä Armabel tai Armel. Gondakehan rauniot noin 16 kilometriä Belasta pohjoiseen saattavat olla merkki varhaisesta arabilaisesta tai himyarilaisesta vaikutuksesta alueella. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat myös todennäköisesti buddhalaista perua olevat Gondranin luolat.

Belasta tuli 1740-luvulla itsenäistyneen Las Belan pääkaupunki. Maan hallitsija eli Jam asui Belassa. Brittiläinen Henry Pottinger matkusti tuolloin Jam Mir Khan I:n hallitseman Belan kautta vuonna 1810. Hän kuvaili kaupunkia vauraaksi ja mainitsi siellä olevan noin 250–400 hindulaista kauppiasperhettä. 1830-luvulla Belassa vieraili myös Charles Masson.

Las Bela liittyi Pakistaniin Intian jaon jälkeen. Se menetti oman hallitsijansa hallinnollisessa uudistuksessa vuonna 1955.

Väestö
Belan asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 24 603. Vuonna 1961 vastaava lukema oli 3 139.

Lähteet

Pakistanin kaupungit
Rantakatu (Vaasa)

Rantakatu () on katu Vaasan keskustassa. Katu saa alkunsa Pohjanmaan museon viereltä Museokadun jatkeena ja jatkuu aina rantavyöhykkeen toiseen laitaan, Hietalahdenkadulle, saakka. Rantakatu on osa Vaasan rantapuistovyöhykettä ja sillä on pitkä historia.

Ensimmäiset Rantakadun rakennukset rakennettiin noin 1800-luvun puolessavälissä. Alkuperäisistä rakennuksista on nykyisin jäljellä vain osa, kuten C. A. Setterbergin suunnittelemat Vaasan hovioikeus ja entinen tehdaskonttori (nykyisin Åbo Akademi). Myös vuonna 1863 rakennettu Vaasan vankila sijaitsee Rantakadulla. Nykyisin säilyneet Rantakadun alkuperäiset rakennukset ovat Vaasan Keskustan vanhimpia.

Vaasan kaupunki tiedotti vuonna 2021, että Rantakadun alkupäässä 1990-luvulta saakka käyttämättöminä olleet siilot puretaan ja niiden tilalle rakennetaan kerrostalo.

Lähteet

Vaasan kadut
Euroopan Evankelinen Allianssi

Euroopan Evankelinen Allianssi () on evankelisen kristillisyyden yhtenäisyyttä ja identiteettiä edistävä järjestö. EEA toimii maailmanlaajuisesti kansallisten jäsenjärjestöjensä kautta ja pyrkii edistämään yhteistoimintaa. Euroopan evankelinen allianssi on toiminut virallisesti 1950-luvulta lähtien, mutta sen juuret ovat vuoden 1846 Maailman Evankelisen Allianssin perustamisessa. EEA on MEA:n Euroopan osasto.

Jäsenet 
Euroopan Evankeliseen Allianssiin kuuluu jäseniksi yhteensä 31 kansallista allianssia Euroopassa. Suomea edustaa Suomen Evankelinen Allianssi.

Liitännäisjäsenet 
 Agape Europe
 Compass Europe
 Evangelical Alliance of Arabic speakers in Europe
 European Christian Mission International
 European Council for Theological Education
 Reach Global
 European Educators' Christian Association
 International Fellowship of Evangelical Students
 Jews for Jesus
 Operaatio Mobilisaatio
 Scripture Union
 Trans World Radio
 World Without Orphans Europe
 Youth for Christ International

Katso myös 
 Evankelikalismi
 Maailman Evankelinen Allianssi
 Suomen Evankelinen Allianssi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Järjestön kotisivut

Evankelis-kristilliset järjestöt
Organisaatiot Euroopassa
Madeirankellokanerva

Madeirankellokanerva (Erica maderensis) on Madeiralla kotoperäisenä kasvava, uhanalainen kellokanervalaji. Se on pieni ikivihreä pensas, joka kasvaa 50–80 senttimetriä korkeaksi. Laji esiintyy suppealla alalla Madeiran saaren keskiosan ylängöllä 1200–1800 metrin korkeudella. Se kasvaa kalliolla ja kivikkorinteillä. Madeirankellokanerva luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä sen esiintymät ovat pieniä ja uhattuja eri syistä. 2000-luvun alkuun asti laji kärsi vuohien laidunnuksesta ja vuonna 2010 maastopalot tuhosivat suuren osan madeirankellokanervista. Myös Madeiralla vieraslajina kasvava jänönvihma uhkaa levitä samoille kasvupaikoille.

Lähteet 

Kellokanervat
Evidenzbureau

Evidenzbureau oli Itävalta-Unkarin tiedustelupalvelu ja sotilastiedustelupalvelu. Sen pääkonttori sijaitsi Wienissä. Se oli maailman ensimmäinen sotilastiedusteluun periytynyt laitos, sillä se perustettiin 1850. Evidenzbureau oli toiminnassa keisarikunnan hajoamiseen asti vuoteen 1918. Kuulusin johtaja oli Alfred Redl.

Itävalta-Unkari
Tiedustelupalvelut
Bangladesh Betar

Bangladesh Betar on Bangladeshin kansallinen radioyhtiö.

Yleisradiotoiminta alkoi nykyisen Bangladeshin alueella vuonna 1939, kun Dhakaan perustettiin All India Radion asema. Sillä on kaksi studiota ja viiden kilowatin keskiaaltolähetin. Intian jaon jälkeen toiminnasta vastasi Radio Pakistan. Uusi radiotalo valmistui vuonna 1960, ja vuonna 1963 avattiin sadan kilowatin keskiaalto- ja lyhytaaltolähettimet Dhakan lähelle Savariin. Sylhetiin perustettiin radioasema vuonna 1961, Chittagongiin ja Rajshahiin vuonna 1963, Rangpuriin vuonna 1967 ja Khulnaan vuonna 1970. Televisiolähetykset alkoivat vuonna 1964, mutta niiden merkitys oli 1990-luvulle saakka vähäinen.

Dhakan radioasema suljettiin Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana maaliskuussa 1971, mutta Chittagongin asema jäi Mujibur Rahmanin kannattajien haltuun. Pieni keskiaaltolähetin siirrettiin Intian puolelle Tripuraan, ja myöhemmin Intian hallitus antoi kapinallisten käyttöön 50 kilowatin lähettimen. Aseman nimenä oli Swadhin Bangla Betar Kendra (”Vapaan Bengalin radioasema”).

Maan itsenäistyttyä perustettiin valtion radioyhtiö Bangladesh Betar, joka vuosina 1975–1996 ja 2001–2009 käytti nimeä Radio Bangladesh. Se on toiminut lähinnä vallanpitäjien propagandavälineenä. Ensimmäinen yksityinen radioasema perustettiin vuonna 1999, mutta se joutui pian lopettamaan toimintansa. Nykyään Bangladeshissa on useita kaupallisia ja yhteisöradioita, ja maassa kuunnellaan myös ulkomaisten asemien kuten BBC:n ja Voice of American bengalinkielisiä lähetyksiä. Radion merkitys viestintävälineenä on television ja Internetin myötä vähentynyt, ja Bangladesh Betarin ohjelmisto on herättänyt paljon kritiikkiä.

Bangladesh Betarilla on nykyään kolme radiokanavaa Dhakassa sekä alueradiot Bandarbanissa, Barisalissa, Chittagongissa, Comillassa, Cox’s Bazarissa, Khulnassa, Rajshahissa, Rangamatissa, Rangpurissa, Sylhetissä ja Thakurgaonissa. Lähetykset tapahtuvat keski- ja lyhytaalloilla sekä ULA-alueella, ja niitä voi kuunnella myös Internetissä. Bengalinkielisten ohjelmien lisäksi välitetään uutisia englanniksi. Radion ulkomaanpalvelu tekee ohjelmia bengaliksi, englanniksi, hindiksi, nepaliksi ja arabiaksi. Sen 250 kilowatin lyhytaaltolähetin on ollut poissa käytöstä vuodesta 2019, ja ohjelmia on välitetty kotimaanpalvelun taajuudella.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bangladesh Betar , 

Bangladeshilainen kulttuuri
Julkisen palvelun mediayhtiöt
Radioasemat
C3-kasvi

C3-kasvi on sellainen vihreä kasvi, jonka ensimmäinen yhteyttämistuote, joka syntyy kasvin saatua auringonenergiaa ja hiilidioksidia, on joko kolmihiilimolekyyli tai 3-fosfoglyseriinihappo. Näitä kasveja ovat muun muassa pavut, riisi, vehnä, ruis, ja kaura. Ne ovat sopeutuneet viileämpiin olosuhteisiin kuin C4-kasvit, joita on enimmäkseen trooppisten alueiden kasveissa. C3-kasvit eroavat C4-kasveista sekä viherhiukkasten että lehden rakenteen osalta. Myös niiden pimeäreaktio on erilainen. Niiden tarvitsema vesimäärä tiettyä määrää kuivaa yhteyttämistuotetta kohden on moninkertainen verrattuna C4-kasveihin. C3-kasvien kasvu edellyttää, että ilman hiilidioksidipitoisuus on vähintään 100 ppm. Hiilidioksidipitoisuuden ollessa alhaisempi kasvi ei tuota yhteyttämisen tuloksena enempää energiaa kuin mitä se kuluttaa hengitykseensä. Jos hiilidioksidipitoisuus laskee alle 30–70 ppm, C3-kasvit tuskin pystyvät ottamaan hiilidioksidia lainkaan, ja näin ne eroavat C4-kasveista ja CAM-yhteyttämismenetelmää käyttävistä mehikasveista.

Lähteet 

Kasvit
Kasviekologia