Hatsina

Hatsina () on 92 500 asukkaan kaupunki Venäjällä 46 km Pietarista etelälounaaseen. Hatsina on Leningradin alueen suurin kaupunki ja Hatsinan piirin keskus keskellä historiallista Inkerinmaata. Hatsina on tullut kuuluisaksi myös Venäjän keisarien asuinpaikkana. Hatsinan palatsi puistoineen on eräs Pietarin seudun maailmanperintökohteista. Nykyään Hatsina on merkittävä teollisuuskaupunki ja sillä on Venäjän tiedekaupungeille myönnetty naukogradin asema.

Historiaa 

Kaupunki tunnetaan jo vuodesta 1499 nimellä Hotšino, jolloin se oli kylä Novgorodin hallinnassa. 1500-luvulla se joutui Puola-Liettualle ja sitten Ruotsille, josta se palautui Venäjälle Pietari Suuren valloitusten mukana 1712. Seudulla asui venäläisiä, vepsäläisiä ja inkeriläisiä. Pietari Suuri rakennutti maa-alueelle pienen puisen palatsin ja lahjoitti maa-alueen sisarelleen Natalialle. Sittemmin omistus siirtyi Kurakin ruhtinasperheelle. Vuonna 1760 Katariina Suuri antoi sen lahjaksi suosikilleen kreivi Orloville ja rakennutti Hatsinaan italialaisen Antonio Rinaldin suunnitteleman palatsin. Siihen kuului 600 huonetta ja englantilaistyylinen puisto.

Keisarinna asui kreivin kanssa yhdessä 15 vuotta ja ihastui palatsiin. Tunteiden viilennyttyä Orlov naitettiin ja sai tehtävän suurlähettiläänä Italiassa. Orlovin kuoleman jälkeen 1783 keisarinna osti palatsialueen ja lahjoitti sen pojalleen, tulevalle keisari Paavalille. Paavali I sisusti palatsia uudelleen uusklassiseen tyyliin; linna muutettiin paraati- ja edustuslinnaksi. Paavalin kuoleman jälkeen Hatsina ei ollut keisarien suosiossa, ennen kuin Aleksanteri III teki siitä terrorismin pelossa pääasuntonsa. Nikolai II, viimeinen keisari vietti näin ollen nuoruutensa Hatsinassa, jonne hänet myös vangittiin syrjäyttämisensä jälkeen.

Valkoisen kenraali Judenitšin joukot etenivät Venäjän sisällissodan aikana myöhäissyksyllä 1919 Virosta kohti Petrogradia aina Hatsinaan asti, ennen kuin Trotskin puna-armeija sai torjuttua valkoisten joukot.

Toisen maailmansodan aikana Hatsinan palatsin tuhosivat vetäytyvät saksalaiset. Hatsinan palatsia on restauroitu vuodesta 1970 lähtien. Se on nykyään yksi Venäjän maailmanperintökohteista.

Kaupungin nimenmuutoksia neuvostoaikana 

Neuvostoaikana kaupunki nimettiin uudestaan muutaman kerran: vuonna 1923 Hatsina nimettiin Trotskin mukaan () sitten vuonna 1929, kun Trotski joutui epäsuosioon kaupunki nimettiin Krasnogvardeiskiksi (, ). Vuonna 1942 saksalaisten miehityshallinto nimesi kaupungin Lindemannstadtiksi, ja lopulta 1944 kaupunki sai nykyisen nimensä Hatsina.

Liikenneyhteydet 

Liikenneyhteydet Hatsinaan ovat hyvät. Nopein maantie Pietarista on Pihkovan suuntaan vievä
valtatie M20 (eli eurooppatie ), jonka varrella kaupunki sijaitsee; valtatie ohittaa Hatsinan keskustan itäpuolitse. Pietarin Baltian rautatieasemalta on säännöllinen lähijunayhteys  Hatsinan Baltian rautatieasemille ja kaupungin muille asemille.

Pietarin seutuliikenteen linja-autoista tai reittitakseista Hatsinaan ajavat muun muassa:
 linja 431 Pietarin Moskovskajan metroaseman kautta Hatsinan Varsovan asemalle
 Reittitakseista Pietarin eteläosan Moskovskajan metroasemalta lähtevät linjat K18 (Hatsinan lentoasemalle), K18a (Hatsinan Marienburgin aukiolle) ja K100/K100a (?) (Hatsinan Varsovan asemalle)
 reittitaksilinja K631 (Pietarin lounaiselta  Prospekt Veteranov -metroasemalta Hatsinan Varsovan asemalle)

Suomalaista toimintaa 
Kaupungissa on myös paljon suomalaista toimintaa. Kaupungissa on suomalainen kirkko, suomalainen monitoimikeskus ja Inkeri-seuran toimisto.

Suomalainen seurakunta
Hatsinan luterilainen seurakunta on perustettu vuonna 1789. Aluksi sen jäseninä oli vain saksalaisia. Naapurikylien inkerinsuomalaiset kuuluivat Skuoritsan seurakuntaan. Venäjän keisarihuone rakennutti Hatsinaan vuonna 1794 puukirkon, ja vuonna 1828 valmistui uusi kivikirkko.

Hatsinan seurakunnasta tuli kaksikielinen vuonna 1846, kun kaupungin suomalaiset liitettiin siihen. Myöhemmin seurakuntaan liitettiin vielä eräitä lähiympäristön suomalaiskyliä. Vuonna 1860 seurakunnan 1 200 jäsenestä viidennes oli saksalaisia ja loput suomalaisia. 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia. Vuonna 1904 seurakuntaan, joka käsitti myös valtaosan Laukaan hallintopiiristä, kuului noin 4 800 henkeä, joista 4 000 oli virolaisia, 450 suomalaisia, runsaat 300 saksalaisia ja 35 mustalaisia.

Vallankumouksen jälkeen Hatsinan seurakunta jakautui saksalais-virolaiseksi ja suomalaiseksi seurakunnaksi. Suomalaiseen seurakuntaan liitettiin 1920-luvulla vielä pari Venjoen kylää. Seurakunnan toiminta päättyi vuonna 1938.

Hatsinan kirkkoa käytettiin 1930-luvulta lähtien pitkään muun muassa urheilusalina, kunnes Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon uudelleen perustettu seurakunta sai sen käyttöönsä vuonna 1993. 1990-luvulla seurakuntaa avusti suomalainen lähetysseura Kylväjä. Hatsinan seurakunnan suomalaisia ystävyysseurakuntia ovat Kauniaisten seurakunta, Launeen seurakunta Lahdessa ja Haukivuoren seurakunta Mikkelissä.

Hatsinan seurakuntaan kuuluneet kylät

Ala-Sakosta, Pieni-Hatsina, Hatsinanmylly, Karjakankylä, Kokkola (Suuri-Kokkola), Korhosi, Käppälä (Pieni-Kokkola, Vaija), Vanha-Mosina, Pieni-Mosina, Uusi-Mosina (p. Puhra), Mosinanmylly, Mäyrylä, Porttila, Rahkola, Sahala (Sahamylly), Saamusti, Vaijala, Verevä

Galleria

Hatsinan ystävyyskaupungit 
 Coatbridge, Yhdistynyt kuningaskunta
 Ettlingen, Saksa
 Espoo, Suomi Espoo on keskeyttänyt ystävyyskaupunkitoiminnan v. 2022 Venäjän hyökättyä Ukrainaan 
 Long Beach (1990)
 Eskilstuna, Ruotsi

Lähteet

Aiheesta muualla

Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Leningradin alueen kaupungit
Hatsinan piirin kunnat
Unescon maailmanperintökohteet Venäjällä
Naukograd