joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Riku Tuomola

Riku Tuomola (s. 25. marraskuuta 2002 Forssa) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue KooKoota.

Ura 
Tuomola on Forssan Palloseuran kasvatti. Kaudella 2017–2018 hän toimi seuran C-nuorten kapteenina. Tuomola teki C-nuorten Mestiskarsinnoissa 20 ottelussa yli kolmen pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla puolustajalle hurjat tehot 21+41=62, joilla hän oli FPS:n paras pistemies ja syöttäjä sekä voitti koko sarjan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin. Myös C-nuorten Mestiksessä Tuomola teki lähes kahden pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla 16 ottelussa tehot 13+18=31, joilla hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin sekä koko sarjan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin.

Kaudeksi 2018–2019 Tuomola siirtyi Porin Ässien organisaatioon. Kaudella 2020–2021 hän nousi seuran A-nuorten varakapteeniksi. Kesken kauden, helmikuussa 2021 Tuomola palasi kuitenkin loppukauden kattavalla sopimuksella kasvattajaseuraansa FPS:ään pelaamaan Mestistä. Hän pelasi siellä 12 runkosarjaottelua tehopistein 3+5=8.

Toukokuussa 2021 Tuomola teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen KooKoon kanssa. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja Tuomola oli tehoilla 9+18=27. Hän sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa runkosarjan kahdeksannella kierroksella 29. syyskuuta 2021 Turun Palloseuraa vastaan. Tuomola merkittiin KooKoon seitsemänneksi puolustajaksi, mutta hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Tuomola sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa kolmannessa ottelussaan 26. lokakuuta 2021 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin KooKoon kolmospuolustajapariin Juho Rautasen viereen. Tuomola sai ottelussa jääaikaa 7.07 minuuttia. Kauden edetessä hänen roolinsa kasvoi ja Tuomola nousi loppukaudella KooKoon vakiokokoonpanoon, kun joukkueen puolustuksesta putosivat loukkaantumisten vuoksi mm. Sam Lofquist ja Saku Vesterinen sekä kesken pudotuspelien myös Petteri Nikkilä. Tuomola pelasi tulokaskautensa aikana 29 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä ja kymmenen playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Helmikuussa 2022 KooKoo lainasi hänet yhden ottelun ajaksi Tampereen Ilvekseen, kun joukkueelta oli useita pelaajia sivussa. Huhtikuussa 2022 KooKoo käytti Tuomolan sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
KooKoon pelaajat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Hamppuvillakko

Hamppuvillakko (Jacobaea cannabifolia) on monivuotinen asterikasvilaji. Se on kookas, 60–180 senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho. Lehdet ovat sormiliuskaiset hieman hamppua muistuttavalla tavalla ja lajinimi cannabifolia tarkoittaa hampunlehtistä.

Levinneisyys 
Hamppuvillakko esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa: Itä-Siperiassa, Koillis-Kiinassa, Mongoliassa, Koreassa ja Japanissa. Tulokaslajina se esiintyy joissain Länsi-Euroopan maissa. Suomessa hamppuvillakko on luonnonvaraiseksi vakiintunut viljelykarkulainen, joka pystyy leviämään luonnossa. Ensimmäiset havainnot on tehty vain muutama vuosi ennen 2010-luvun alkua. 2010-luvulla lajin havaintomäärä on lisääntynyt suuresti ja kasvia esiintyy paikoitellen Etelä-Suomessa. Hamppuvillakko luokitellaan Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Hamppuvillakko (Jacobaea cannabifolia) Suomessa.
 ITIS: Jacobaea cannabifolia 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Senecio cannabifolius 
 Flora of China: Senecio cannabifolius 

Asterikasvit
Hermann Winkelmann

Hermann Winkelmann (8. maaliskuuta 1849 Braunschweig – 18. tammikuuta 1912 Wien) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.

Winkelmannin isä oli Zeitter & Winkelmann -pianonvalmistajayhtiön perustaja Christian Ludewig Theodor Winkelmann. Poika suunnitteli isänsä yritystoiminnan jatkamista ja lähtikin Pariisiin opiskelemaan pianonrakennusta. Siellä hän päättikin suuntautua laulun alalle. Winkelmann aloitti laulukoulutuksen jo Pariisissa ja jatkoi sitä sitten Kochin johdolla Hannoverissa. Winkelmann teki oopperadebyyttinsä vuonna 1875 Sondershausenissa Manricon roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Trubaduuri. Hän teki esiintymisiä Altenburgissa, Darmstadtissa ja Leipzigissä ennen asettumistaan Hampuriin sekä liittymistään Hampurin valtionoopperaan vuonna 1878. Hampurissa Winkelmann osallistui Reininkullan (rooli: Loge, 1878) ja Jumalten tuhon (1879) paikallisiin ensiesityksiin. Siellä hän myös loi nimiroolin Anton Rubinsteinin Néron-oopperan kantaesityksessä vuonna 1879. Vuonna 1882 Winkelmann esiintyi Hampurin valtionoopperan Lontoon-matkalla Drury Lane -teatterissa Hans Richterin johdolla. Hän oli Lontoon ensimmäinen Tristan ja Isolde -oopperan Tristan ja Nürnbergin mestarilaulajat -oopperan Walther. Lisäksi hän esiintyi Lontoossa Lohengrinina ja Tannhäuserina sekä osallistui Ludwig van Beethovenin 9. sinfonian esitykseen.

Richard Wagner henkilökohtaisesti valitsi Winkelmannin luomaan Parsifal-oopperan nimiroolin Bayreuthin musiikkijuhlilla 1882. Tässä roolissa hän jatkoi esiintymisiä Bayreuthissa vuoteen 1891. Usein hänen kanssaan esiintyi tuolloin Amalie Materna, joka loi samassa oopperassa Kundryn roolin. Vuonna 1884 Winkelmann esiintyi Yhdysvaltain Wagner-juhlilla New Yorkissa, Chicagossa, Bostonissa ja Cincinnatissa, esimerkiksi Theodore Thomasin johdolla. Hänen kanssaan kiersivät Emil Scaria ja Amalie Materna. Winkelmann pääsi Wienin hovi-/valtionoopperan jäseneksi vuonna 1883 ja sai siellä mainetta sankaritenorina tekemistään Wagner-tulkinnoista. Hän oli Wienin ensimmäinen Tristan (1883) ja tulkitsi lisäksi kaupungin ensimmäisenä Otellon nimiroolin.

Oopperauransa ohella Winkelmann teki oratorio- ja liedesiintymisiä. Hän vetäytyi lavalta vuonna 1907. Winkelmannilta on olemassa joitain äänityksiä 1900-luvun alusta pianosäestyksellä. Myös Winkelmannin Hans-pojasta tuli oopperalaulaja.

Lähteet 

Saksalaiset oopperalaulajat
Tenorit
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Oslon pääkirjasto

Oslon pääkirjasto Deichman Bjørvika () on Norjan pääkaupungin Oslon ydinkeskustassa, Oslon oopperatalon vieressä, Bjørvika-lahden äärellä sijaitseva yleinen kirjasto. Se on Oslon kaupunginkirjaston eli vuonna 1785 perustetun kansankirjaston (Det Deichmanske Bibliothek) perinnettä jatkavien yhteensä 22 Deichman-kirjaston verkoston uusi päätoimipiste. Deichman-kirjastot ovat Norjan vanhin ja suurin yleinen kirjasto, jonka kokoelmiin kuuluu yhteensä 1,1 miljoonaa nimikettä.

Arkisin kello 8-22, ja pyhäpäivisin kello 10-18 avoinna oleva, kuusikerroksinen kirjastorakennus on Oslon ainoa sunnuntaisin avoinna oleva yleinen kirjasto.

Kesäkuussa 2020 käyttöön vihityn Deichman Bjørvika -kirjastorakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehtitoimistot Lund Hagem Arkitekter AS ja Atelier Oslo. Sisustussunnittelusta on vastannut AS Scenario Interiørarkitekter.

Deichman Bjørvika nimettiin elokuussa 2021 maailman parhaaksi uudeksi yleiseksi kirjastoksi (Vuoden yleinen kirjasto 2021).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Seks etasjer, et hav av muligheter   (deichman.no)
 Bibliotek og åpningstider (Oslon kaupungin yleiset kirjastot aukioloaikoineen)  (deichman.no)
 Arkitektur N, Nr. 4 – 2020 (9.9.2020; vaatii tilauksen tai sopivat tunnukset/Norske arkitekters landsforbund)  (arkitektur-n.no)

Norjan kirjastot
Oslon rakennukset ja rakennelmat
Onni Mäkynen

Onni Hermanni Mäkynen (s. 2004) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Salon Vilpas Vikingsiä. 

Mäkynen teki vuonna 2021 1+1-vuotisen sopimuksen kasvattajaseuransa Salon Vilppaan kanssa. Mäkynen pelaa edustusjoukkueen ryhmässä, mutta pääosin poikien U19 SM-sarjaa, jossa Mäkynen on joukkueensa tärkeimpiä ja tehokkaimpia pelaajia. Mäkynen oli sarjassa levypallo- ja tehokkuustilastojen kärjessä kaudella 2020–2021, joka keskeytettiin koronapandemian vuoksi. Mäkynen on 198-senttinen ja painaa noin 90 kiloa. Hän on mukana myös Suomen U18-maajoukkueessa. 

Mäkynen aloitti koripallon pelaamisen vuonna 2010. Hän on käynyt koko junioripolun läpi Salon Vilppaan riveissä. Mäkysen isä Esa Mäkynen sekä setä Saku Mäkynen selostavat korisliigaa ja ovat mukana studiossa. Mäkynen teki ensimmäiset korisliigapisteensä 5.3.2022 Kauhajoen Karhua vastaan tekemällä heti sisääntulossa kolmenpisteen heiton. Hänen lyhyestä visiitistään parketilta jäi käteen tehot 3-1 ja teholukema 4. Onni Mäkynen oli mukana voittamassa koripallon 1. Divisioona B:n mestaruutta Perniön Urheilijoissa kaudella 2021–2022. Perniön Urheilijat voitti mestaruuden sarjataulukon 10. sijalta.

Lähteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 2004 syntyneet
Elävät henkilöt
Craigieburnin kirjasto

Craigieburnin kirjasto () on yleinen kirjasto Australian Victorian osavaltiossa, Melbournen suurkaupunkialueen pohjoisosassa. Craigieburnin kirjasto on suomalaista kunnankirjaston toimipaikkaa vastaavassa asemassa ja toimii yhtenä Hume Cityn paikallishallintoalueen viidestä kirjastosta (Hume Libraries). Craigieburnin lähiössä palveleva kirjasto on avoinna yleisälle päivittäin.

Vuonna 2012 valmistuneen, 4 640 neliömetrin suuruisen  kirjastorakennuksen on suunnitellut tunnettu autralialainen arkkitehti Francis-Jones Morehen Thorp.

Tunnustuksena ajanmukaisesta, hyvin suunnitellusta kirjastosta Craigieburnin kirjastolle myönnettiin järjestyksessään ensimmäinen, uudelle yleiselle kirjastolle annettava Vuoden yleinen kirjasto -tunnustus vuonna 2014.

Lähteet 

Kirjastot
Australian rakennukset ja rakennelmat
Victoria (Australia)
Gavi (jalkapalloilija)

Pablo Martín Páez Gavira eli Gavi (s. 5. elokuuta 2004 Los Palacios y Villafranca, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa ja Espanjan maajoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gavi WhoScored-sivustolla.

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2004 syntyneet
Elävät henkilöt
Vinkkilä

Vinkkilä on Varsinais-Suomessa sijaitsevan Vehmaan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee yhdystien 1950 varrella noin kaksi kilometriä Vehmaan kirkonkylän itäpuolella. 

Vinkkilä syntyi vuonna 1924 Uudenkaupungin radalle avatun Vinkkilän rautatieaseman ympärille. Siitä tuli nopeasti pitäjän uusi keskus kirkonkylän ja Rautilan tilalle.

Lähteet 

Vehmaan kylät
Suomen Lontoon-suurlähetystö

Suomen Lontoon-suurlähetystö on Suomen pääedustusto, joka sijaitsee Lontoossa, Belgravian kaupunginosassa. Suurlähetystön osoite on 38 Chesham Place.

Nykyisenä suurlähettiläänä toimii Jukka Siukosaari.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suurlähetystön kotisivu

Suomen suurlähetystöt
Lontoon rakennukset ja rakennelmat
Bassin-Gylichin talo

Bassin-Gylichin talo oli Turussa Linnankadun ja Brahenkadun kulmassa sijainnut kaksikerroksinen pyöreäkulmainen kivitalo. Sen piirsi Charles Bassi vuonna 1836 vuorineuvos John Julinille, joka rakennutti sen vuonna 1844, neljä vuotta Bassin kuoleman jälkeen. Piirustukset viimeisteli kaupunginarkkitehti Pehr Johan Gylich, joka toi taloon enemmän empiretyyliä. Talo purettiin 1950-luvun lopulla.

John Julinin kuoltua talo siirtyi hänen vävylleen Carl Robert Mannerheimille, ja 1800-luvun lopulla sen omistajia olivat ravintoloitsija F. L. Wahlström ja rautakauppias Julius Österblad. Kauppaneuvos Victor Forselius osti talon 1890-luvun lopulla ja piti siinä maatalousväline- ja rautakauppaa 1930-luvun lopulle saakka. Tämän jälkeen taloon muuttivat Keskuskunta Laborin myymälä ja Rautatiekirjakauppa Oy:n Turun-konttori.

Talo purettiin uuden Asunto Oy Brahenlinnan tieltä 1950-luvun lopulla. Rauno Lahtinen kuvaa kirjassaan tapahtuman olleen "yksi ensimmäisistä turkulaisista purkuskandaaleista". Rakennus kuului museolautakunnan laatimaan suojelulistaan, ja se olisi ollut mahdollista säilyttää, vaikka sen taakse olisikin tehty uusi kerrostalo. Asemakaavapäätös oli vielä kaupunginvaltuuston käsittelyssä, kun maistraatti jo myönsi talolle purkuluvan. Kerrostalon edusta levennettiin pysäköintipaikoiksi.

Lähteet 

Turun entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Brunow

Brunow (äänt. ) on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku, joka immatrikuloitiin Suomen ritarihuoneeseen 26. tammikuuta 1818 aatelisena sukuna numero 56 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen 27. elokuuta 1664 aatelisena sukuna numero 689.

Sukua pidettiin sammuneena vuonna 1873. Yksi sukuhaara, joka jostain syystä jätettiin immatrikuloimatta, oli kuitenkin vielä elossa. Tästä syystä sukuhaaroja lisättiin matrikkeliin vuosina 1974 ja 1990. Yksi vanhempi sukuhaara löydettiin Yhdysvalloista ja lisättiin matrikkeliin vuonna 2003.

Vaakunakirjan jäljennöstä säilytetään Ruotsin ritarihuoneen arkistossa. Päämiehen sukuhaara kantaa nimeä Brunou.

Suvun jäseniä 

 Arvid Reinhold Brunow (1685–1693) everstiluutnantti
 Georg Brunow (1735–1806) everstiluutnantti
 Robert Magnus Brunow (1777–1830) Suomalainen sotilas ja valtiopäivämies

Lähteet 
 https://www.ritarihuone.fi/fi/ritarihuoneesta/suvut_ja_vaakunat/view-166684-10597 Suomen Ritarihuone (Brunow suku) Viitattu 30.9.2021
 https://www.adelsvapen.com/genealogi/Brunow_nr_689 Brunow suvun aatelismatrikkeli (ruotsinkielinen) Viitattu 30.9.2021
 https://www.hamewiki.fi/wiki/Brunow-suku Wiki-Häme Brunow sukutarina Viitattu 30.9.2021
 https://juhansuku.blogspot.com/2012/10/brunowien-kattelus.html Juhan Suku-uutiset Brunow. Viitattu 30.9.2021
https://www.ts.fi/kulttuuri/kirjat/arviot/389563/Aateluus+velvoittaa Aateluus velvoittaa Turunsanomat 13.9.2012 Viitattu 2.10.2021
http://runeberg.org/frfinl/0062.html tietosanakirja Runeberg Brunow Viitattu 2.10.2021
http://www.launostenkartano.com/?page_id=24 Brunow:in Launosten kartanon historia Viitattu 2.10.2021
https://www.riddarhuset.se/blog/att/brunow/ Ruotsin ritarihuoneen viralliset sivut riddarhuset.se. Brunow no: 56 Viitattu 2.10.2021

Viitteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Ruotsin aateli
Ain Deflan maakunta

Ain Deflan maakunta on maakunta eli wilaya pohjoisessa Algeriassa. Sen pinta-ala on 4 897 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Aïn Defla.  Vuonna 2008 maakunnassa oli noin 766 000 asukasta.

Lähteet 

Algerian maakunnat
Johann Adam Hiller

Johann Adam Hiller (25. joulukuuta 1728 Wendisch-Ossig – 16. kesäkuuta 1804 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija. Häntä pidetään puhuttua dialogia ja populaaria laulua yhdistelevän singspiel-genren luojana.

Hiller opiskeli Dresdenissä ja oppi hallitsemaan monien instrumenttien soiton sekä laulun ennen kuin muutti Leipzigiin opiskellakseen lyhyesti oikeustiedettä. Hilleristä tuli aktiivinen toimija Leipzigin musiikkielämässä; hän muun muassa työskenteli vuosina 1781–1785 Gewandhausin konserttien kapellimestarina ja perusti laulukoulun. Hänellä oli myös lyhytaikainen virka Kuurinmaan herttuan hovissa, ja hän lähti tämän jälkeen Breslauhun, josta palasi Leipzigiin. Leipzigissä Hiller toimi vuosina 1789–1800 Thomaskirchen kanttorina (tuomaskanttori). Hillerin säveltämien singspielien joukossa ovat Die Liebe auf dem Lande (1768) ja Die Jagd (1770). Hän sävelsi myös lauluja ja kirkkomusiikkia. Muuhun musiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi instrumentaaliteoksia. Lisäksi Hiller tuli tunnetuksi musiikkiaiheisella tutkimuskirjallisuudellaan.

Huomattavan suosion näyttämömusiikillaan saavuttanut Hiller sai melodioihinsa vaikutteita Johann Adolf Hasselta, jonka työhön oli tutustunut Dresdenissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IMSLP: nuotteja

Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset kapellimestarit
Saksalaiset musiikkikirjailijat
Klassismin ajan säveltäjät
Vuonna 1728 syntyneet
Vuonna 1804 kuolleet
Fumio Kishida

Fumio Kishida (, s. 29. heinäkuuta 1957 Shibuya, Tokio, Japani) on japanilainen poliitikko sekä Japanin pääministeri 4. lokakuuta 2021 lähtien. Hän on maansa sadas pääministeri. Kishida on Japanin liberaalidemokraattisen puolueen johtaja.

Tausta ja yksityiselämä 
Myös Kishidan muu perhe on ollut mukana politiikassa: sekä hänen isänsä että isoisänsä ovat olleet edustajina maan alahuoneessa.

Kishida on opiskellut lakia Wasedan yliopistosta, josta hän valmistui vuonna 1982.

Vuonna 1988 Fumio meni naimisiin vaimonsa Yuko Kishidan kanssa. Kishidan appi oli vaikutusvaltainen Hiroshiman kiinteistömaailmassa, ja pariskunnan avioliitto oli pitkälti järjestetty. Kishidan pariskunnalla on kolme poikaa.

Kishida on Demon Slayer -mangan harrastaja on myös luvannut tukea mangan ja animen tuotantoa Japanissa pääministeriksi noustuaan.

Poliittinen ura 
Kishida valittiin parlamentin alahuoneen edustajaksi ensimmäistä kertaa vuonna 1996. Hän on alusta asti edustanut Hiroshiman kaupungin 1. vaalipiiriä.

Vuosina 2012–2017 Kishida toimi Japanin ulkoministerinä ja on toisen maailmansodan jälkeisen Japanin pisimpään virassa toiminut ulkoministeri.

Kun Yoshihide Suga ilmoitti lupuvansa pääministerin virastaan, Kishidaa pidettiin erittäin varteen otettavana ehdokkaana, jolla olisi realistiset mahdollisuudet tulla valituksi. Kishida voitti puolueensa puheenjohtajavaalit ja aloitti pääministerinä 4. lokakuuta 2021.

Poliittisia mielipiteitä 
Kishida, jonka perhe on kotoisin Hiroshimasta, vastustaa kategorisesti ydinaseita. Vuonna 2016 hän järjesti Yhdysvaltain silloiselle presidentille, Barack Obamalle, virallisen vierailun Hiroshimaan, mikä oli ensimmäinen kerta, kun istuva Yhdysvaltain presidentti vierailee kaupungissa. Kishida ilmaisi huolensa ydinaseista Venäjän hyökättyä Ukrainaan.

Monien puoluetovereidensa tavoin Kishida on ultranationalistisen Nippon Kaigi -järjestön jäsen.

Kunnianosoitukset 

  Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 2017)
  Orania-Nassaun ritarikunta (Alankomaat, 2014)

Lähteet

Aiheesta muualla

Japanilaiset poliitikot
Japanin pääministerit
Japanin ulkoministerit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Lumo One

Lumo One on 120 metriä korkea tornitalo Helsingin Kalasatamassa. Se valmistui vuonna 2022 osaksi Redi-kokonaisuutta kolmantena tornitalona Majakan (2019) ja Loiston (2021) jälkeen. Rakennustyöt alkoivat keväällä 2020, ja rakennus valmistui kahdessa osassa heinä–elokuussa 2022. Ensimmäiseen kolmeentoista kerrokseen asukkaat pääsivät muuttamaan kesäkuussa 2022.

Lumo Onessa on 31 kerrosta ja yhteensä 291 Kojamon Lumo-vuokra-asuntoa. Asuntojen koot vaihtelevat 22 neliöstä 76 neliöön, ja jokaiseen asuntoon kuuluu viherhuone. Asuntojen vuokraaminen aloitettiin 3. tammikuuta 2022. Lumo Onea on kutsuttu ”Suomen ensimmäiseksi vuokrapilvenpiirtäjäksi”. 

Alun perin tornitaloon oli tarkoitus tulla omistusasuntoja, ja rakennus tunnettiin aikaisemmin nimellä Kompassi.

Katso myös  
 Visio, Kalasataman neljäs tornitalo

Lähteet

Aiheesta muualla  

Kalasatama
Helsingin asuinrakennukset
Helsingin tornitalot
Pilvenpiirtäjät
Washington Place

Washington Place on Honolulussa, Havaijilla sijaitseva palatsi, joka on toiminut sekä kuninkaallisena residenssinä sekä nykyisin myös osavaltion kuvernöörin virka-asuntona.

Asunnon rakennutti kapteeni John Dominis omaksi asunnokseen. Arkkitehtinä toimi Isaac Hart ja se noudattaa uuskreikkalaista tyyliä. Valmistuessaan vuonna 1847 rakennus oli yksi Honolulun suurimmista ja hallitsi paikallista kaupunkikuvaa.

John Dominis kuitenkin katosi merimatkallaan Kiinaan vuonna 1846, minkä johdosta hänen vaimonsa alkoi vuokrata yhtä rakennuksen huonetta lisätulojen toivossa. Yksi vuokralaisista oli Anthony Ten Eyck, joka perusti sinne Yhdysvaltain edustuston. Eyck alkoi kutsua asuntoaan nimellä Washington Place, ja nimi on säilynyt tähän päivään.

Washington Placen ehkä tunnetuin asukas lienee Havaijin viimeinen kuningatar Lili'uokalani, joka muutti taloon vuonna 1862. Asunto säilyi hänen kotinaan myös vallankaappauksen jälkeen, ja kuningatar kuoli vuonna 1917.

Vuonna 2007 rakennus osoitettiin kansallishistorialliseksi maamerkiksi.

Lähteet 

Honolulu
Havaijin rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain virka-asunnot
ʻIolanin palatsi

ʻIolanin palatsi (, havaijiksi Hale Aliʻi ʻIolani) on Honolulussa sijaitseva palatsi, joka on toiminut aikaisemmin Havaijin kuninkaallisena palatsina. Se on ainoa Yhdysvaltain maaperällä sijaitseva kuninkaallinen palatsi.

Palatsin paikalla on todennäköisesti sijainnut havaijilaisten käyttämä palvontapaikka. Palatsin rakennustyöt aloitettiin 1879 ja ne saatiin valmiiksi 1882. Muista kuninkaallisista palatseista poiketen ʻIolanin palatsi oli harvinaisen edistyksellinen, sillä siinä oli alusta alkaen sen ajan hienouksia kuten sähkövalot, sisävessat ja puhelin..

Palatsia vastapäätä seisoo nykyään Kamehamehaa esittävä patsas. Palatsin naapurissa sijaitsevat Havaijin senaatti sekä kuvernöörin virka-asunto, Washington Place.

Vuonna 2008 ryhmä havaijilaisia suoritti palatsissa talonvaltauksen ja sanoi edustavansa Havaijin kuningaskunnan hallintoa, joka ei tunnusta Havaijia Yhdysvaltain osavaltiona vaan itsenäisenä kuningaskuntana. Tämä huolimatta siitä, että Yhdysvallat oli jo Clintonin presidenttikaudella vuonna 1993 tunnustanut, että Yhdysvallat oli aktiivinen toimija Havaijin kuningaskunnan lopettaneessa vallankumouksessa, ja pyysi Yhdysvaltojen puolesta tätä anteeksi.

Palatsin omistaa virallisesti Havaijin osavaltio, mutta se on vuokrattu Friends of Iolani Palace -järjestölle, joka vastaa museon pyörittämisestä.

Palatsi on avoinna yleisölle tiistaista lauantaihin. Tämän lisäksi palatsissa voidaan järjestää yksityistilaisuuksia, kuten häitä. Havaijin kuvernööreistä Ben Cayetano, John David Waiheʻe III ja Neil Abercrombie ovat järjestäneet virkaanastujaisensa palatsissa.

Galleria

Lähteet 

Honolulu
Palatsit
Havaijin rakennukset ja rakennelmat
Lennart Åberg

Lennart Åberg (26. helmikuuta 1942 – 30. syyskuuta 2021) oli ruotsalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Hän perusti vuonna 1972 ruotsalaisen jazzfuusioyhtyeen Rena Raman. Hän opetti jazzhistoriaa Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulussa. Hän oli 1980-luvulla säveltäjä George Russellin yhtyeen jäsen yhdessä Jon Christensenin, Arild Andersenin ja Jan Garbarekin kanssa. Yhtye esiintyi elokuvassa "The Essence of George Russell" (Soul Note 1983). Vuonna 2002 hän sai Contemporary Jazz Star -kategoriassa Djangodorin. Jazzin lisäksi Aberg työskenteli myös Intian, Afrikan ja Itä-Euroopan musiikkityylien sekä nykymusiikin parissa.

Diskografia 
 Partial Solar Eclipse (1977)
 Green Prints (Caprice, 1988)
 Seven Pieces (Phono Suecia, 2000)
 Bobo Stenson/Lennart Åberg with Bobo Stenson (Amigo, 2003)
 Free Spirit with Peter Erskine (Amigo, 2006)
 Up North (Caprice, 2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rena Rama Discogs 

Ruotsalaiset jazzsaksofonistit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Linja T (New Yorkin metro)

Linja T on New Yorkin metroon suunnitteilla oleva linja. Linja T:n päätepysäkki pohjoisessa on Harlem-125th Street ja etelässä Hanover Square.

Pysäkit

Suunniteltu pysäkkien listaaminen 
Kun osio 3 on rakennettu, T-linja pyörii koko Manhttanissa ja se tulee olemaan ainut ei-sukkula New Yorkin Metropalvelu joka pyörii vain yhdellä boroughilla.

Katso myös
Luettelo New Yorkin metron linjoista

New Yorkin metro
A36 (rap-artisti)

Geivar Hasado Shlaimon (s. 1995, Göteborg, Ruotsi), taiteilijanimeltään A36, on ruotsalais-assyrialainen räppäri. Hän teki debyyttinsä vuonna 2020. Hänen musiikkinsa on saanut inspiraatiota muun muassa ranskalaisesta hip hopista.

Lapsuus 
Shlaimon on tehnyt musiikkia suurimman osan elämästään, mutta julkaisi ensimmäisen singlensä vasta vuonna 2020. Nuoruudessaan hän harrasti piirtämistä, tanssia, jalkapallon ja tenniksen peluuta. Ensimmäinen kirjain ”A” hänen taiteilijanimessään viittaa alieniin sekä AT:hen. ”36” tulee postinumerosta 43336, jonka alueella hän varttui Oluff Nilssons vägillä Partillessa.

Ura 
A36:n ensimmäisen kappaleen nimi oli ”Alien”. Se julkaistiin kesällä 2020. Kappaletta jaettiin sosiaalisessa mediassa ja se sijoittui Ruotsin 50 parhaan listalla kuuden parhaan joukkoon.

Debyyttinsä jälkeen hän julkaisi toisen singlensä nimeltä ”Alé Alé” marraskuussa 2020. ”Alé Alé” kertoo A36:n kotikaupungista Göteborgista ja ajasta hänen debyyttinsä jälkeen. ”Alé Alé” pääsi Top 75 -listalle ja nousi ruotsalaisen ”Heatseeker”-listan ykköseksi.

Hieman yli kuukautta myöhemmin julkaistiin ”Ego”, jonka kansikuva jatkoi ulkomaalaista teemaa. Kappaleen nimi tulee hänen voittaja-asenteestaan ja tavoitteestaan olla parhain.

”Tamaka” julkaistiin maaliskuussa 2021. Se on kokeellinen uptempo-kappale, jossa on klubimainen tunnelma. ”Tamaka” päätyi YouTubessa Ruotsin paras musiikkivideo -listalla 38 parhaan joukkoon.

”Samma gamla vanliga” julkaistiin 9. huhtikuuta 2021. Kappaleessa on nopeatempoinen rytmi ja laulu on rytmikkäämpää kuin A36:n aikaisemmissa melodisissa kappaleissa. ”Samma gamla vanliga” sai suuren suosion TikTokissa ja oli kuukauden sisällä päässyt 24 tuhannen videon taustamusiikiksi. Kappale nousi Ruotsin 50 kuunnelluimman kappaleen listan kärkeen. Sama kappale päätyi 41. sijalle Top Viral Spotify World -sivustolla. ”Samma gamla vanliga” nousi Ruotsin hittilistalle 4. kesäkuuta 2021.

KingSize valitsi A36:n vuoden uudeksi tulijaksi vuonna 2020.

Vaikutteet ja yhteistyöt 
A36 on saanut vaikutteita ranskalaisesta hip hopista. Djungeltrumman tekemässä haastattelussa hän sanoo:

A36:lla on läheinen suhde Aden x Asmeen ja hän esiintyy kappaleella ”Way Back på Adens” albumilla Ingen efter tolv.

Viitteet 

Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsalaiset hip hop -artistit
Djungeltrumman

Djungeltrumman on ruotsalainen ilmaislehti ja verkkosivu joka keskittyy viihteeseen, kulttuuriin, klubielämään, yöelämään, jne. Lehden perustivat Jesper Strömqvist ja Jens Waern Göteborgissa vuonna 2001. Lehti keskittyi tuolloin jakamaan vinkkejä kaupungin klubielämästä.  Vuonna 2007 mediakonserni Stampen alkoi tekemään yhteistyötä Djungeltrumman kanssa.  Lehti laajensi hetkeksi Tukholman ja Malmön alueelle.  Vuodesta 2017 lähtien Djungeltrumman on ollut Nöjesguidenin  omistuksessa, ja nykyään lehti kattaa vain Göteborgin alueen. Lehden painopiste on nykyisin populaarikulttuurissa.

Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa ja se on saatavilla esimerkiksi kauppojen, kahviloiden, ravintoloiden ja lehtikioskien kautta Göteborgin keskustassa ja sen ympäristössä. Lehti järjestää myös omia tapahtumia, esimerkiksi Djungeltrumman Sessions -tapahtuman.

Lähteet 

Ruotsalaiset aikakauslehdet
A Hidden Life

A Hidden Life on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut, yhdysvaltalais-saksalainen eeppinen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Terrence Malick. Sen pääosia esittävät August Diehl, Valerie Pachner, Matthias Schoenaerts sekä Michael Nyqvist ja Bruno Ganz viimeisissä rooleissaan. Elokuva perustuu tositapahtumiin, ja se kertoo Franz Jägerstätteristä, itävaltalaisesta maanviljelijästä ja hartaasta katolisesta, joka kieltäytyy palvelemasta natsi-Saksaa toisessa maailmansodassa.

A Hidden Life sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2019, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 

Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 2019 saksalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Saksalaiset draamaelokuvat
Terrence Malickin ohjaamat elokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Vankilaelokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Pieni-Lumperoinen

Pieni-Lumperoinen on taajama-asutuksen ja peltoaukeiden reunustama järvi Saarijärven keskustan tuntumassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 55 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede 
Pieni-Lumperoisen pituus kaakosta luoteeseen on 3,8 kilometriä. Järven ainoa saari on noin 17-hehtaarinen Mattilansaari-Savolansaari. Se sijaitsee järven itäosassa, ja sen itäpuolinen järvenosa on matalahkoa. Iso-Lumperoisen syvin kohta, 21 metriä, sijaitsee järven kaakkoisosassa. Syvimmän alueen luoteispuolella sijaitsee kaksi vähintään kymmenen metriä syvää vyöhykettä.

Pieni-Lumperoisen luoteisilla rannoilla on Saarijärven keskustan taajama-asutusta. Itäisillä ja eteläisillä rannoilla levittäytyy maatalousaukeita. Itäranta on osa Pieni-Lumperoisen ja Iso-Lumperoisen välistä kannasta. Pieni-Lumperoisen länsipuolella sijaitsee Saarijärvi, järvien  välinen kannas on suhteellisen tiheään rakennettu ja noin 200 metriä leveä.

Pieni-Lumperoiseen virtaa noin puolikilometrinen Mustijoki idästä Iso-Lumperoisesta, jonka korkeustaso on vain 0,1 metriä ylempi. Pieni-Lumperoisesta vedet virtaavat Palvasalmea Saarijärveen, jonka korkeustaso on sama kuin Pieni-Lumperoisen.

Pieni-Lumperoisen vesitilavuus on 14 995 000 kuutiometriä.

Pieni-Lumperoinen (14.614.1.009) kuuluu Saarijärven-Lumperoisten alueeseen (14.614), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Saarijärven alue (14.61) ja ensimmäinen on Saarijärven reitin valuma-alue (14.6). Pieni-Lumperoinen on kolmanneksi laajin Saarijärven-Lumperoisten alueen viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Saarijärvi ja Iso-Lumperoinen. Pieni-Lumperoista seuraa Herajärvi ja Merunlampi.

Pieni-Lumperoinen on yhdeksänneksi laajin Saarijärven 241:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraava Iso-Löytänä on vesitilavuudeltaan suurempi.

Lähteet 

Saarijärven järvet
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Iso-Lumperoinen

Iso-Lumperoinen on saareton, peltoaukeiden ja metsämaan reunustama järvi Saarijärven keskustan itäpuolella Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,3 neliökilometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 55 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede 
Iso-Lumperoisen pituus kaakosta luoteeseen on 3,5 kilometriä. Järven leveys on suurelta osin noin kilometrin. Niemimaa jakaa järven eteläosan lounaiseen Eerolanlahteen ja kaakkoiseen Vihilahteen. Vähintään kymmenen metriä syvä vyöhyke ulottuu yhtenäisenä Eerolanlahdelta järven pohjoisosaan. Syvin kohta, 21 metriä, sijaitsee vyöhykkeen eteläosassa. Noin 18 metriä syviä kohtia on useita. Kaikkiaan noin kolmannes järvestä on vähintään 10 metriä syvä ja kymmenesosa vähintään 15 metriä syvä.

Iso-Lumperoisen rannat ovat suurelta osin kulttuurimaisemaa. Maasto kohoaa paikoin 150–160 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Iso-Lumperoiseen virtaa noin kilometrin pituinen Pyhäkoski idästä Pyhäjärveltä, jonka korkeustaso on 2,5 metriä ylempi. Iso-Lumperoisesta vedet virtaavat Mustijokea länteen Pieni-Lumperoiseen, jonka korkeustaso on vain 0,1 metriä alempi kuin Iso-Lumperoisen. Pieni-Lumperoisesta on salmiyhteys länteen Saarijärveen. Saarijärven säännöstely vaikuttaa suoraan molempiin Lumperoisiin.

Iso-Lumperoisen vesitilavuus on 25 572 000 kuutiometriä.

Iso-Lumperoinen (14.614.1.012) kuuluu Saarijärven-Lumperoisten alueeseen (14.614), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Saarijärven alue (14.61) ja ensimmäinen on Saarijärven reitin valuma-alue (14.6). Iso-Lumperoinen on toiseksi laajin Saarijärven-Lumperoisten alueen viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Saarijärvi. Iso-Lumperoista seuraa Pieni-Lumperoinen, Herajärvi ja Merunlampi.

Iso-Lumperoinen on kahdeksanneksi laajin Saarijärven 241:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Lähteet 

Saarijärven järvet
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Stefán Hörður Grímsson

Stefán Hörður Grímsson (1919 Lounais-Islanti – 2002) oli tanskalainen runoilija. Alkuun perinteinen runoilija oli sittemmin modernisti ja kuului atomirunoilijoihin. Esikoiskokoelma Glugginn snyr í norður ilmestyi 1948 ja modernismia edustava Svartálfadans 1951.

Suomennettuja runoja
Runoluettelon lähde
Stefánin runojen suomennoksia on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa, suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4
 Haloo pikku villikissani
 Iltaisin
 Iltapäivä
 Kivi
 Kolmetoista keltaista yksi musta
 Nyt on puutarhapolku hiljainen
 Orjantappura-aidan sisällä
 Talvipäivä
 Yli kaupungin hiuksesi

Lähteet

Islantilaiset runoilijat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Kira Horn

Kira Leonie Horn (s. 12. helmikuuta 1995) on saksalainen maahockeypelaaja, joka edusti Saksaa Tokion olympialaisissa vuonna 2021. Hän pelaa puolustajana.

Maahockeyn viisivuotiaana TuS Alstertalissa aloittanut Horn pelasi ensimmäisen maajoukkueottelunsa Saksan alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa huhtikuussa 2010. Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta Horn edusti neljässä eri turnauksessa yhteensä 55 ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. Horn sijoittui Saksan joukkueessa viidenneksi nuorten maailmanmestaruusturnauksessa 2016. Hän pelasi turnauksessa kaikissa Saksan kuudessa ottelussa ja teki kaksi maalia.

Debyyttinsä aikuisten maajoukkueessa Horn teki marraskuussa 2018. Hän on voittanut EM-hopeaa kahdesti, vuonna 2019 Antwerpenissä järjestetyssä turnauksessa sekä vuoden 2021 turnauksessa Amsterdamissa. Alankomaat voitti molempien turnausten loppuotteluissa Saksan 2–0.

Horn valittiin Saksan maajoukkueeseen vuoden 2020 olympialaisiin. Saksa eteni turnauksessa puolivälieriin, jossa lopulta hopeaa voittanut Argentiina pudotti joukkueen jatkosta maalein 3–0.

Lokakuuhun 2021 mennessä Horn oli edustanut Saksan maajoukkuetta yhdeksässä turnauksessa, joissa hän oli pelannut 42 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Yhteensä hän oli pelannut 52 naisten maaottelua. Lisäksi Horn on voittanut Saksan joukkueessa pronssia FIH Pro Leaguesta vuonna 2019.

Seuratasolla Horn edustaa Bundesliigassa pelaavaa Der Club an der Alsteria, johon hän siirtyi Uhlenhorster HC:sta vuonna 2014.

Lähteet 

Saksalaiset maahockeypelaajat
La Pérousen salmi

La Pérousen salmi () tai Sōyan salmi on salmi, joka sijaitsee Venäjän Sahalinin saaren eteläosan ja Japanin Hokkaidōn saaren pohjoisosan välissä yhdistäen Japaninmeren Ohotanmereen.

Salmen pituus on 42 km ja syvyys 40–140 m. Salmen kapein osa sijaitsee lännessä Venäjän Crillonin niemen ja Japanin Sōyan niemen välissä ollen samalla myös salmen matalin kohta. Pieni kallioinen saari, jonka nimi on Kamen Opasnosti (venäjäksi ”Vaaran kallio”) sijaitsee Venäjän vesillä salmen koillisosassa 13 kilometriä kaakkoon Crillonin niemestä. Toinen pieni saari, Bentenjima, sijaitsee lähellä salmen Japanin puoleista rantaa.

Salmi on nimetty ranskalaisen Jean-François de La Pérousen mukaan, joka tutki sitä vuonna 1787.

Japanin aluevedet ulottuvat vain kolmen meripeninkulman päähän La Pérousen salmelle tavallisen kahdentoista sijasta, jotta Yhdysvaltojen ydinaseilla varustetut sota-alukset ja sukellusveneet voivat ylittää salmen rikkomatta Japanin ydinasekieltoa alueellaan.

Historia 
Vuosina 1848–1892 amerikkalaiset valaanpyyntialukset kulkivat salmen läpi keväisin ja kesäisin, kun ne saapuivat Japaninmereltä Ohotanmerelle metsästämään silovalaisiin kuuluvia Eubalaena japonica- ja grönlanninvalaita. Valaanpyyntialus David Paddack oli palaamassa kotiin täydessä lastissa, kun se hajosi salmessa vuonna 1848.

Ehdotettu rautatieyhteys 
Siperian rataa on ehdotettu yhdistettäväksi Venäjältä Japaniin La Pérousen salmen kautta joko sen ylittävällä sillalla tai sen alittavalla Sahalin–Hokkaido-tunnelilla.

Lähteet 

Venäjän salmet
Venäjän rajat
Japanin salmet
Sahalinin alue
Tyynimeri
Günter Behnisch

Günter Behnisch (12. kesäkuuta 1922 Lockwitz, Saksa – 12. heinäkuuta 2010 Stuttgart, Saksa) oli saksalainen arkkitehti. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli yksi Saksan nuorimmista sukellusvenekomentajista. Myöhemmin Behnischistä tuli yksi merkittävimmistä dekonstruktivismia edustavista arkkitehdeistä. Hänen huomattavia projektejaan olivat Münchenin olympiapuisto ja Länsi-Saksan parlamentti Bonnissa.

Lapsuus ja nuoruus 
Behnisch syntyi keskimmäisenä kolmesta lapsesta Lockwitzissa Dresdenin lähellä. Hän kävi useita kouluja, koska hänen sosiaalidemokraatti-isänsä pidätettiin, erotettiin ja siirrettiin uudelleen Chemnitziin natsisaksalaisten toimesta.

Vuonna 1939 17-vuotias Behnisch liittyi vapaaehtoisena laivastoon (Kriegsmarine), mikä oli vähemmän työläs vaihtoehto pakolliselle työvoimapalvelulle tai armeijan asevelvollisuudelle. Lopulta hänestä tuli U-veneen upseeri ja hän palveli U-952:ssa. Lokakuussa 1944 hänestä tuli yksi nuorimmista U-veneiden komentajista (U-2337). Toisen maailmansodan lopussa hän luovutti sukellusveneensä briteille ja joutui sotavangiksi Featherstonen linnaan Northumberlandiin, Englantiin.

Behnisch opiskelin alun perin muurariksi ja hän lähti vuonna 1947 opiskelemaan arkkitehtuuria Stuttgartin teknilliseseen yliopistoon.

Ura arkkitehtinä 
Yksi hänen merkittävimmistä rakennuksistaan oli Länsi-Saksan pääkaupungin Bonnin uusi parlamentti. Vaikka hän voitti arkkitehtisuunnittelukilpailun jo vuonna 1973, rakentaminen alkoi vasta vuonna 1987 ja rakennus valmistui vuonna 1992.

Behnisch perusti oman arkkitehtitoimiston Stuttgartissa vuonna 1952 ja vuonna 1966 siitä tuli Behnisch & Partner. Vuosina 1967–1987 hän toimi arkkitehtuurin, rakennussuunnittelun ja teollisuusrakennustekniikan professorina Darmstadtin teknisessä yliopistossa.

Hänen poikansa Stefan Behnisch perusti erillisen yrityksen, Behnisch Architektenin vuonna 1989.

Valmistuneet projektit 

 1972 Münchenin olympiapuisto, Saksa

 1992 Saksan parlamentin täysistuntorakennus (Bundestag), Bonn, Saksa

 1993 Taideakatemian rakennus, Berliini, Saksa
 1997 Valtion selvityspankki - Landesgirokasse Stuttgart, Saksa
 1998 Lennonjohtotorni, Nürnbergin lentokenttä, Saksa
 2002 Pohjois-Saksan valtion selvityspankki, Hannover, Saksa
 2003 Genzyme Center, Cambridge, Massachusetts, USA
 2005 Solujen ja biomolekyylien tutkimuskeskus, Toronto, Kanada
 2005 Hotel Adlonin laajennus, Berliini, Saksa

Lähteet

Aiheesta muualla 
Benisch Architekten benisch.com
Saksalaiset arkkitehdit
Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Upseerit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Minna Kivimäki

Minna Kivimäki (s. 1971) on liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö.
Hänet nimitettiin virkaan 22. huhtikuuta 2021. Kivimäki on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.

Lähteet 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Raimo Luoma

Raimo Luoma on työ- ja elinkeinoministeriön kansliapäällikkö. Hänet nimitettiin virkaan 11. kesäkuuta 2020. Hän on toiminut pääministeri Antti Rinteen valtiosihteerinä.

Lähteet 

Suomalaiset kansliapäälliköt
Karuselli (televisiosarja)

Karuselli on suomalainen kymmenosainen draamakomediasarja, joka julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa syksyllä 2021. Sarjan on ohjannut Petteri Summanen, joka on myös käsikirjoittanut sarjan yhdessä Kari Hietalahden ja Anna Ruohosen kanssa. Televisiossa sarja esitetään MTV3-kanavalla tammi-maaliskuussa 2022.

Sarjan jokainen osa on oma itsenäinen tarinansa. Sarjassa näyttelevät muun muassa Paavo Kinnunen, Mimosa Willamo, Kari Hietalahti, Martti Suosalo, Riitta Havukainen, Jussi Vatanen, Tommi Korpela, Niina Koponen, Saara Kotkaniemi ja Mikko Kivinen.

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan traileri YouTubessa
 Petteri Summasen ideoima komediasarja Karuselli esittelee nyky-Suomea monesta eri kulmasta, mutta kuoliaaksi naurattamisen asialla ei tällä kertaa olla | Helsingin Sanomat 23.9.2021

2020-luvun televisiosarjat
C More -alkuperäissarjat
Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
Salma

Salma on arabialainen naisen etunimi. Se on ikivanha, jo ennen islamin syntyä käytetty nimi, joka pohjautuu mahdollisesti arabian kielen sanaan ’turvallinen’.

Suomessa Salma-nimen tiedetään olleen käytössä jo 1800-luvulla. Suurin osa tämännimisistä suomalaisista on kuitenkin syntynyt vasta 2000- ja 2010-luvuilla. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on syyskuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 390–400 Salma-nimistä naista tai tyttöä.

Salma on nykyään yksi Suomen tavallisimmista muslimien nimistä.

Tunnettuja Salmoja
 Lalla Salma, alk. Salma Bennani (s. 1978), Marokon kuninkaan Muhammad VI:n prinsessapuoliso
 Salma Hayek (s. 1966), meksikolais-yhdysvaltalainen näyttelijä
 Salma Yaqoob (s. 1971), brittiläinen kansalaisaktivisti

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Salma (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Jeremy Bamber

Jeremy Nevill Bamber (oik. Jeremy Paul Marsham, s. 13. tammikuuta 1961) on englantilainen joukkomurhaaja, joka tuomittiin 1985 ”Valkoisen talon maatilan murhista” Tolleshunt D'Arcyssä, Essexissä. 

Bamberin uhreihin kuuluivat hänen vanhempansa Nevill ja June Bamber, hänen sisarensa Sheila Caffell ja hänen sisarensa kuusivuotiaat kaksospojat Daniel ja Nicholas Caffell. Oikeudenkäynnissä valamiehistö totesi, että Bamber oli tehnyt murhat suuren perinnön toivossa. Hän oli lavastanut 28 vuotiaan sisarensa syylliseksi laittamalla kiväärin sisarensa käsiin, jolla oli diagnosoitu skitsofrenia, saadakseen teot näyttämään murhilta ja niiden lälkeen tehdyltä itsemurha.

Elävät henkilöt
Vuonna 1961 syntyneet
Brittiläiset murhaajat
Jadekeisari

Jadekeisari (kiinaksi 玉帝, Yùdì tai 玉皇,Yùhuáng) on merkittävä hahmo kiinalaisessa mytologiassa ja tärkeimpiä jumalia kiinalaisessa kansanuskossa ja taolaisuudessa. Taivaan ylijumalana hän määrää kaikkien ihmisten kohtalosta johtamalla valtaisaa taivaallista byrokratiaa, joka muistuttaa keisarillista Kiinaa hallinnutta virkakoneistoa. Yleensä hänet kuvataan istumassa valtaistuimella, pukeutuneena lohikäärmeen kuvilla kirjottuun kaapuun ja helmikoristeiseen päähineeseen ja kädessään seremoniallinen jadetaulu.

Korkeaan asemaansa nähden Jadekeisarin alkuperä on hyvin vaatimaton: varhaisimmissa taolaisissa teksteissä hänet mainitaan vain harvakseltaan merkitykseltään vähäpätöisenä tietäjäjumalana. Hänet tunnustettiin taolaisuuden ylijumalaksi Tang-dynastian hallitessa Kiinaa 618–907, mikä käy ilmi senaikaisista runoista ja muista kirjoituksista. Kansanuskossa häntä alettiin pitää Kiinan keisarin taivaallisena vastineena, joka syrjäytti palvonnan kohteena vanhempia jumaluuksia, kuten Isä Taivaan (天王, Tiānwáng) ja Taivaallisen keisari Zhangin (張天帝, Zhāng Tiāndì).

Jadekeisarin kultti sai valtiollisen aseman Song-dynastian aikana  960–1279, jolloin hänet samaistettiin kungfutselaisuuden korkeimpaan jumaluuteen ja hänestä alettiin käyttää nimitystä ’Suuri Jadekeisari’ (玉皇上帝, Yùhuáng Shàngdì). Song-dynastian kukistuttua Jadekeisari menetti virallisen asemansa, vaikka kiinalaiset kunnioittivatkin häntä yhä jumalista ylimpänä. Hän sai myös buddhalaisen arvonimen ’Luonnollisen valaistumisen puhdasmielinen kuningas’ (清凈自然覺王如來, Qīngjìng Zìrán Jiàowáng Rúlái), mikä kuvastaa hyvin kiinalaisen taolaisuuden ja buddhalaisuuden keskinäistä mutkattomuutta.

Lähteet 

Kiinalainen mytologia
Taolaisuus
Stephens

Stephens on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Alexander Stephens (1812–1883), yhdysvaltalainen poliitikko, Georgian kuvernööri
 Alison Stephens (1970–2010), brittilälinen mandolinisti
 Brynne Stephens (s. 1958), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja
 Dale Stephens (s. 1989), englantilainen jalkapalloilija
 Harvey Stephens (s. 1970), brittiläinen näyttelijä
 Helen Stephens (1918–1994), yhdysvaltalainen yleisurheilija, koripalloilija ja softball-pelaaja
 Jack Stephens (s. 1994), englantilainen jalkapalloilija
 James Stephens (1825–1901), irlantilainen vallankumouksellinen
 James Stephens (1880–1950), irlantilainen kirjailija
 James Francis Stephens (1792–1852), englantilainen eläintieteilijä
 Katherine Stephens (1853–1954), englantilainen paleontologi
 Mitchell Stephens (s. 1997), kanadalainen jääkiekkoilija
 Robert Stephens (1931–1995), brittiläinen näyttelijä
 Sloane Stephens (s. 1993), yhdysvaltalainen tennispelaaja
 Toby Stephens (s. 1969), brittiläinen näyttelijä
 William Stephens (1859–1944), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.

Nimen muita merkityksiä 
 Sparkman & Stephens, yhdysvaltalainen veneensuunnittelutoimisto
 Stephens cur, yhdysvaltalainen metsästyskoirarotu.

Katso myös 

 Stevens (sukunimi)
Luettelo vuonna 1807 kuolleista henkilöistä



Helmikuu 
 5. helmikuuta − Pasquale Paoli, korsikalainen patriootti ja Korsikan maapäivien neuvoston puheenjohtaja (s. 1725)
 18. helmikuuta − Sophie von La Roche, saksalainen kirjailija (s. 1730)

Maaliskuu 
 4. maaliskuuta − Abraham Baldwin, yhdysvaltalainen poliitikko, edustajainhuoneen jäsen, senaattori, pappi ja lakimies (s. 1754)
 11. maaliskuuta − Anton Eberl, itävaltalainen säveltäjä ja pianisti (s. 1765)
 13. maaliskuuta − Nikolai Rezanov, venäläinen aatelismies, poliitikko, suurlähettiläs ja tutkimusmatkailija (s. 1764)

Huhtikuu 
 1. huhtikuuta − Miklós Révai, unkarilainen kirjailija ja kielitieteilijä (s. 1750)
 4. huhtikuuta − Jérôme Lalande, ranskalainen tähtitieteilijä, vapaamuurari ja kirjailija (s. 1732)
 13. huhtikuuta − Maria Teresa, Sisilian ja Napolin prinsessa, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna 1792−1806 ja Itävallan keisarinna, keisari Frans I:n puoliso 1790−1807 (s. 1772)
 28. huhtikuuta − Jacob Philipp Hackert, saksalainen taidemaalari (s. 1737)

Heinäkuu 
 3. heinäkuuta − Juuso Mursu, suomalainen kansanrunoilija (s. 1740)
 11. heinäkuuta − George Atwood, englantilainen matemaatikko ja shakinpelaaja (s. 1745)

Elokuu 
 5. elokuuta − Jeanne Baret, ranskalainen tutkimusapulainen, seikkailija ja kasvitieteilijä (s. 1740)
 5. elokuuta − José Romero y Fernández de Landa, espanjalainen meri- ja maavoimien upseeri ja laivasuunnittelija (s. 1735)
 12. elokuuta − Bernardino Honorati, italialainen kardinaali (s. 1724)
 25. elokuuta − Sophie Cottin, ranskalainen kirjailija (s. 1770 tai 1773)

Lokakuu 
 9. lokakuuta − Mihail Heraskov, venäläinen kirjailija (s. 1733)

Marraskuu 
 2. marraskuuta − Louis de Breteuil, ranskalainen paroni, suurlähettiläs, Ranskan pääministeri 1789 ja valtiovarainministeri 1789 (s. 1730)
 5. marraskuuta − Angelica Kauffmann, sveitsiläis-itävaltalainen taidemaalari (s. 1741)
 22. marraskuuta − Mathias Bjugg, ruotsalainen runoilija ja tullinhoitaja (s. 1750 tai 1751)
 24. marraskuuta − Joseph Brant (Thayennedanagea), yhdysvaltalainen mohawkien sotapäällikkö ja valtiomies (s. 1743)
 24. marraskuuta − Jean-François Rewbell, ranskalainen poliitikko ja direktoriohallituksen jäsen 1795–1799 (s. 1747)
 26. marraskuuta − Oliver Ellsworth, yhdysvaltalainen poliitikko, senaattori, tuomari ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja 1896−1900 (s. 1745)

Joulukuu 
 19. joulukuuta − Friedrich Melchior von Grimm, saksalais-ranskalainen kirjailija ja vapaaherra (s. 1723)
 21. joulukuuta − John Newton, englantilainen merikapteeni, anglikaaninen pappi ja virsirunoilija (s. 1725)

Tuntematon päivämäärä 
 Johan Friedrich Hackman, suomalainen yritysjohtaja ja Hackmanin kauppaliikkeen perustaja (s. 1755)
 Gabriel Andersinpoika Heikkilä, suomalainen valtiopäivämies (s. 1726)
 Henrik Ingberg, suomalainen kauppias ja tiiliruukinomistaja (s. 1747)
 Tuomas Tuomaanpoika Suikkanen, suomalainen kirkonrakentaja (s. 1752)

Katso myös 

 Wikipedia:Henkilön kuolintiedon lisääminen
 Wikiprojekti:Henkilöartikkeleiden syntymä- ja kuolinvuosiluokat
 Wikipedia:Wikidata/Äskettäin kuolleita

1807
Djelfa

Djelfa on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Algeriassa. Kaupungin väkiluku on noin 266 000 (2008). 

Kaupunki sijaitsee 1100 metrin korkeudessa ylänköalueen ja Saharan rajamailla. Se on perstettu ranskalaiseksi varuskuntakaupungiksi. Alue tunnetaan neoliittisistä kivipiirroksistaan.

Lähteet 

Algerian kaupungit
Tero Ojajärvi

Tero Ojajärvi  (9. tammikuuta 1968 Alajärvi – 26. tammikuuta 2017 Oulu) oli suomalainen pesäpalloilija. Ojajärvi edusti pääsarjaurallaan Alajärven Ankkureita j@ Oulun Lippoa. Ojajärvi saavutti urallaan kaksi SM-kultaa kaudella 1988 ja kaudella 1994, kaksi SM-hopeaa kaudella 1987 ja kaudella sekä yhden SM-pronssin kaudella 1993. Ojajärvi pelasi urallaan yhden A-poikien Itä-Länsi-ottelun, yhden B-poikien Itä-Länsi-ottelun ja yhden Liitto-Lehdistö-ottelun. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 216 runkosarjaottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 146 juoksua ja keräsi 775 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan 39 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, toi 19 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan neljä alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kolme juoksua ja keräsi 14 kärkilyöntiä.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1968 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Sétif

Sétif on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Algeriassa. Kaupungin väkiluku on noin 252 000 (2008). 

Roomalaisaikana se oli Mauretania Sitifensisin provinssin pääkaupunki.

Lähteet 

Algerian kaupungit