joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
M/S Viggen

M/S Viggen on vuonna 1998 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima matkustaja-autolautta. Alus kulkee Kustavin Vuosnaisista Brändön Åvaan 35 minuutissa. Viggen kulkee reitillään ympäri vuoden. Alukselta löytyy pieni kahvila jossa on WiFi-yhteys.

Vuonna 1990 valmistunut M/S Alfågeln on Viggenin sisaralus.

Lähteet 
Viggen Matkustajalaivat.comissa 
Viggen Ålandstrafikenin kotisivuilla

 Autolautat
M/S Alfågeln

M/S Alfågeln on vuonna 1990 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa.

Alus kulkee Brändön Torsholmasta Vårdön Hummelvikiin kahdessa ja puolessa tunnissa. Reitillään se pysähtyy lisäksi Lappoon, Kumlingeen ja Enklingeen. Alfågeln kulkee reitillään ympäri vuoden. Alukselta löytyy pieni kahvila, jossa on WiFi-yhteys. Vuonna 1998 valmistunut M/S Viggen on Alfågelnin sisaralus. Alus saa nimensä, Ålandstrafikenin perinteen mukaan vesilinnulta, allilta.

Lähteet 
Alfågeln Matkustajalaivat.comissa 
Alfågeln Ålandstrafikenin kotisivuilla

Autolautat
M/S Knipan

M/S Knipan on vuonna 1985 Turusta valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Knipan tilattiin alun perin Svinö-Degerby reitille, M/S Grisslanin paikalle. Vuonna 2009 valmistunut M/S Skarven kuitenkin korvasi tämän. Nykyisin alus kulkee M/S Alfågelnin parina, Brändön Torsholmasta Vårdön Hummelvikiin kahdessa ja puolessa tunnissa. Reitillään se pysähtyy lisäksi Lappoon, Kumlingeen ja Enklingeen. Knipan kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa ei ole kahvilaa, mutta aluksen salongissa toimii WiFi-yhteys. Knipanilla ei ole sisaraluksia.

Lähteet 
 Knipan Matkustajalaivat.comissa 
 Knipan Ålandstrafikenin kotisivuilla

Autolautat
M/S Ejdern

M/S Ejdern on vuonna 1977 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima autolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Ejdernin nimi tarkoittaa suomeksi haahkaa. 

Ejdern kulkee nykyisin kesällä Långnäsistä Kökariin ja talvella M/S Grisslanin sijaan Snäcköstä Långnäsiin. Aiemmin alus liikennöi pitkään Kustavin ja Brändön välillä, 1980-luvun puoleenväliin asti myös Långnäsiin. 

Aluksessa on niukasti matkustajatiloja, mutta yläkannella on kuitenkin pieni salonki. Lisäksi yläkannelta voi matkan ajaksi vuokrata pienen hytin, jossa on sohva ja sängyt sekä pöytä, jonka päällä on hytin hintaan sisältyvää pientä purtavaa.

Lähteet 
Ejdern Ålandstrafiken.

Autolautat
M/S Gudingen

M/S Gudingen on vuonna 1980 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Gudingen kulkee nykyisin kesällä Kökaristä Galtbyhyn, Korppooseen (2h 30 min) ja talvella Långnäsistä Kökariin (2h 40 min). Gudingen kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa on matkustajille varattu kahvila, jossa on käytettävissä WiFi-yhteys. M/S Skiftet on Gudingenin sisaralus.

Lähteet 
 Gudingen Matkustajalaivat.comissa 
 Gudingen Ålandstrafikenin kotisivuilla

Autolautat
Vehmaisten Urheilijat

Vehmaisten Urheilijat (VehU) on tamperelainen Vehmaisten kaupunginosassa toimiva yleisseura. VehU on perustettu vuonna 1929. Tärkeitä virstanpylväitä seuralle ovat olleet Vehmaisten urheilukentän valmistuminen vuonna 1955 ja Kisapirtin osto vuonna 1959.

Lajit 
Vehmaisten Urheilijoiden lajivalikoimaan ovat alusta saakka kuuluneet yleisurheilu ja hiihto. Näiden lisäksi lajeina ovat olleet nyrkkeily, paini, painonnosto, jääkiekko,  jalkapallo, lentopallo, voimistelu, suunnistus, pesäpallo, koripallo ja salibandy.

Kausi jääkiekon SM-sarjassa 
Vehmaisten Urheilijat tunnetaan parhaiten siitä, kun seura nousi jääkiekon SM-sarjaan kaudeksi 1968–1969. VehU on ollut alusta asti TUL:n seura, ja sillä oli liiton kautta hyvät välit neuvostoliittolaisiin urheilupiireihin. VehU saikin tehtyä sopimuksen, jolla neuvostoliittolainen maajoukkuepelaaja Nikolai Karpov saatiin seuraan pelaaja-valmentajaksi. Tämän ansiosta seura nousi SM-sarjaan. Karpovin kausi kesti vain vuoden. VehU putosi yhden kauden jälkeen takaisin Suomensarjaan.

Lähteet 

Tamperelaiset urheiluseurat
Vehmainen
Olavi Talasti

Mikko Väinö Olavi Talasti (s. 11. helmikuuta 1921 Mikkeli) oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Talasti kävi 7 luokkaa oppikoulua ja sen jälkeen työskenteli näyttelijänä sekä näytelmätoiminnan ohjaajana.

Olavi Talastin vanhemmat olivat johtajaopettaja Väinö Emil Tapionlinna ja Aino Tolonen. Olavi Talastin puoliso oli Katri Elina Talasti.

Teoksia 
 Kun naiset kosivat ... : kolminäytöksinen huvinäytelmä. Tammen näytelmiä 32. Tammi 1945

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1921 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Eero Rämö

Eero Rämö (s. 4. helmikuuta 1987 Järvenpää) on suomalainen järjestöjohtaja ja viestintäkonsultti. Hän on toiminut vuosina 2014–2017 Suomen Punaisen Ristin valtuuston puheenjohtajana ja Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssin puheenjohtajana.

Rämö työskentelee johtajana Tekir Oy:ssä. Aiemmin hän on työskennellyt Suomen Urheiluliiton viestintäjohtajana ja kehitysjohtajana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Eero Rämö Academia.edu:ssa

Punainen Risti
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset järjestöjohtajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula!

Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula! oli suomalainen tositelevisiosarja. Ohjelman pääosassa oli kokki Jyrki Sukula. Ohjelman formaatti perustui Gordon Ramsayn Kurjat kuppilat -sarjaan. Samasta formaatista huolimatta Sukula on myöntänyt olevansa esikuvaansa mukavampi ravintolatarkastaja.

Lokakuussa 2020 alettiin ohjelmaa esittää Hans Välimäen luotsaamana nimellä Kuppilat kuntoon, Hans Välimäki!.

Tuotantokaudet

Ensimmäinen tuotantokausi 
Ohjelman ensimmäinen kausi alkoi Nelosella 24. lokakuuta 2012.

Toinen tuotantokausi 
Toinen kausi alkoi Nelosella 4. syyskuuta 2013.

Kolmas tuotantokausi 
Kolmas kausi alkoi vuoden tauon jälkeen Nelosella 9. syyskuuta 2015.

 Kauden seitsemännessä erikoisjaksossa Sukula kävi tapaamassa osa kunnostamiaan kuppiloiden: Ravintola Isabellan, Ravintola Lohikontin, Ravintola Angelan, Ravintola Santalahden, Ruukin Kievarin ja Hotelli Joronjäljen nykytilannetta.

Neljäs tuotantokausi 
Ohjelman neljäs kausi alkoi Nelosella 6. helmikuuta 2018.

Hotellit kuntoon, Jyrki Sukula!
10. syyskuuta 2014 alkoi samantyyppiseen formaattiin pohjautuva Hotellit kuntoon, Jyrki Sukula!, jossa Sukula pyrkii parantamaan suomalaisten hotelleiden tasoa.

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Ruokaohjelmat
Tom Clancy’s The Division

Tom Clancy’s The Division (lyhyesti The Division) on Massive Entertainmentin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu 8. maaliskuuta 2016 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.

Peli sijoittuu Manhattanille, jossa on levinnyt Black Fridayn jälkeen vaarallinen pandemia. Peli perustuu avoimeen maailmaan ja verkkopelaamiseen.

Peliin on alkukuukausien jälkeen tehty useita päivityksiä bugien ja huijareiden karsimiseksi.

Pelille on julkaistu Washingtoniin sijoittuva seuraaja The Division 2 15. maaliskuuta 2019.

Juoni 
Black Fridayn aikaan New Yorkissa alkaa rahan kautta levitä vaarallinen isorokkopandemia. Tauti, joka kulkee nimellä "Green Poison" (Vihreä Myrkky), tai "Dollar Flu" (Dollariflunssa) aiheuttaa laajamittaista kaaosta, ja Manhattan asetetaan karanteeniin. Kun hallitus menettää otteensa kaupungista, aktivoidaan tavallisen väen joukossa olevat nukkuvat agentit, jotka toimivat Strategisen Kotimaan Divisioonan (Strategic Homeland Division, SHD) tai lyhyesti sanottuna "Divisioonan" palveluksessa. Divisioonan agentit on koulutettu toimimaan itsenäisesti äärimmäisen katastrofin sattuessa, ja heidät määrätäänkin auttamaan JTF:ää, katastrofiapujoukkoja, palauttamaan Brooklyn hallintaan.

Myynti 
Peli rikkoi useita Ubisoftin myyntiennätyksiä pian julkaisunsa jälkeen.

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10 pistettä arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kolmannen persoonan ammuntapelit
Toimintaroolipelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Vuoden 2016 videopelit
Ubisoft
Dystopiavideopelit
PlayStation 4 Pro -tehostetut pelit
Ruotsissa kehitetyt videopelit
Verkkomoninpelit
M/S Skiftet

M/S Skiftet Ålandstrafikenin operoima vuonna 1985 valmistunut saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan ja Turun saaristossa. Alus kulkee nykyisin kesällä Långnäsistä Kökariin (2 t 40 min), ja talvella se jatkaa Korppoon Galtbyhyn asti (5 t 10 min). Aluksessa on matkustajille varattu kahvila, jossa WiFi-yhteys.

Rakentaminen ja käyttöhistoria 
Alus tilattiin Oy Valmet Laivateollisuus Ab:lta Turusta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 360 ja se luovutettiin 1985 Suomen merenkulkulaitokselle.

Alus siirrettiin Ahvenanmaan maakuntahallinnolle, ja se aloitti liikennöinnin Hummelvikistä Torsholmaan. Vuonna 1990 alus siirrettiin reitille Galtby-Kökar-Kyrkogårdsö-Husö-Sottunga-Överö-Långnäs.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Skiftet Matkustajalaivat.comissa 
Skiftet Ålandstrafikenin kotisivuilla

Autolautat
M/S Skarven

M/S Skarven on Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Alus valmistui vuonna 2009 Liettuan Klaipėdassa, ja se kulkee Lumparlandin Svinöstä Föglön Degerbyhyn puolessa tunnissa. Skarven kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa on kahvila. Skarvenilla ei ole sisaraluksia.

Aluksen alkutaival 
Svinö-Degerby reitillä oli vuodesta 1985 liikennöinyt M/S Knipan. Aluksesta puuttui kuitenkin sekä kapasiteettia että kahvila. Niinpä Klaipėdan Western Shipyard-telakalta tilattiin vuoden 2007 alussa kokonaan uusi lautta. Alus suunniteltiin myös helpommaksi ohjata satamissa. Kaksi keulaa ja komentosilta molemmissa päissä helpottavat huomattavasti, sillä se poistaa peruutuksen tarpeen. Alus valmistui syyskuussa 2009, sai nimekseen M/S Skarven ja aloitti lokakuussa neitsytmatkansa Svinööhön. Ennen liikenteeseen asettamista aluksessa huomattiin kuitenkin marraskuussa 2009 teknisiä puutteita ja vikoja. Alus siirrettiin Turkuun korjattavaksi. Skarven aloitti liikenteen nykyisellä reitillään M/S Knipanin tilalla vasta 5. maaliskuuta 2010.

Lähteet 
 Skarven Matkustajalaivat.comissa 

Laivat
Operaatio Pelikaani

Operaatio Pelikaani () oli toisessa maailmansodassa saksalaisten suunnitelma Panaman kanavan sabotoimiseksi. Suunnitelman takana oli Sicherheitsdienst-tiedustelupalvelun upseeri Theodor Paeffgen. Suunnitelman mukaan kaksi osiin purettua saksalaista Junkers Ju 87 -konetta olisi kuljetettu sukellusveneellä asumattomalle saarelle Karibialla, mistä ne olisivat koottuina nousseet ilmaan, pommittaneet Gatunin patoa ja siten kenties tehneet Panaman kanavan käyttökelvottomaksi usean kuukauden ajaksi. Hyökkäykseen osallistuneet saksalaiset olisivat onnistuttuaan voineet antaa itsensä ilmi jossakin neutraalissa valtiossa tai heidät olisi voitu ottaa uudelleen sukellusveneen kyytiin. Suunnitelma oli valmis toteutettavaksi vuonna 1943, mutta se peruttiin, koska sen uskottiin paljastuneen.

Lähteet 

Toisen maailmansodan hylätyt sotilasoperaatiot
Ville Kivimäki

Ville Kivimäki (s. 1976 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa.

Kivimäki vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Lappeenrannassa. Hän aloitti historian yliopisto-opintonsa Joensuun yliopistossa mutta siirtyi Turkuun ja väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 2013. Väitöskirja Battled Nerves: Finnish Soldiers’ War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44 edustaa pohjoismaiden historiaa ja käsittelee suomalaissotilaiden psyykkisiä häiriöitä jatkosodan aikana.

Väitöskirjan suomenkielinen versio Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939–1945 voitti vuoden 2013 Tieto-Finlandia-palkinnon. Kiitospuheessaan Kivimäki painotti, että psyykkiset vammat tulisi ymmärtää fyysisten vammojen lailla sotavammoiksi. ”Psyykkiset oireet olivat pohjimmiltaan mitä normaalein reaktio pöyristyttäviin olosuhteisiin. Ne eivät olleet merkkejä mistään poikkeavasta tai vaillinnaisesta luonteenlaadusta, kuten niitä pitkään käsiteltiin.”

Kivimäki johtaa Suomen Akatemian kokemuksen historian huippuyksikön (2018–2025) ”Eletty kansakunta” -tutkimusryhmää.

Kivimäki on maininnut esikuvikseen muiden muassa Juha Siltalan, Ann-Catrin Östmanin ja Anders Ahlbäckin. Vuonna 2020 Kivimäki sai Suomalaisen Tiedeakatemian humanistipalkinnon.

Julkaisut
 Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939-1945. Helsinki, WSOY, 2013.
 Battled Nerves: Finnish Soldiers' War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44. Väitöskirja. Tampere, omakustanne, 2013.
 Finland in World War II: History, Memory, Interpretations. Tiina Kinnunen and Ville Kivimäki (eds.), Leiden: Brill, 2012.
 "Between Defeat and Victory." Scandinavian Journal of History, Vol. 37, No. 4, 2012.
 Sodassa kasvaneiden tunneperintö. Jenni Kirves, Ville Kivimäki, Sari Näre ja Juha Siltala (toim.), Helsinki, WSOY, 2010.
 "Psykiatrien paperisota: Suomalaissotilaiden psyykkisten vammojen diagnoosit ja hoito toisen maailmansodan aikana." Historiallinen Aikakauskirja, Vol. 104, No. 3, 2006.
 Ihminen sodassa: Suomalaisten kokemuksia talvi- ja jatkosodasta. Tiina Kinnunen ja Ville Kivimäki (toim.), Helsinki, Minerva, 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Väitöstiedote 
 Tieto-Finlandia sotilaiden murtuneille mielille

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Cryptodontia

Cryptodontia on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt Dicynodontia-osalahkon terapsidien ryhmä. Siihen kuuluvat heimot: Rhachiocephalidae, Oudenodontidae ja Geikiidae. Cryptodontia on joskus luokiteltu myös heimoksi Cryptodontidae.

Luokittelu
Lahko: Therapsida (terapsidit)
Alalahko: Anomodontia
Osalahko: Dicynodontia (dikynodontit)
Kladi: Cryptodontia
Heimo: Rhachiocephalidae
Suku: Kitchinganomodon
Suku: Rhachiocephalus 
Heimo: Oudenodontidae
Suku: Australobarbarus
Suku: Oudenodon
Suku: Tropidostoma
Heimo: Geikiidae
Suku: Idelesaurus
Suku: Odontocyclops
Alaheimo: Geikiinae
Suku: Aulacephalodon
Suku: Geikia
Suku: Pelanomodon

Fylogenia
Kammerer et al. (2011):

Lähteet 
  

Anomodontia
M/S Emma

M/S Emma, ent. M/S Korkeasaari-Högholmen, on vuonna 1949 valmistunut moottorilautta, joka toimi noin 40 vuoden ajan kesäisin Korkea­saaren lauttana mutta on nykyisin Sun Lines Oy:n risteily­aluksena.

Korkeasaaren lautta 

M/S Korkeasaari-Högholmen tilattiin Valtion Metalli­tehtaiden Suomen­linnan kone­pajalta vuonna 1948 ja otettiin käyttöön Korkea­saaren liikenteessä 1. elokuuta 1949. Tällöin se korvasi tällä reitillä J. L. Runeberg -aluksen, joka oli hoitanut Korkea­saaren liikennettä vuodesta 1945 lähtien, sen jälkeen kun reitillä muutaman vuoden liikennöinyt entinen Lautta­saaren yhteys­alus oli luovutettu sota­korvauksina Neuvosto­liitolle.

Lautta liikennöi Helsingin keskustan ja Korkea­saaren välillä. Sen lähtö­laituri manterella sijaitsi Pohjoissatamassa Aleksanterin­kadun päässä lähellä Katajanokan kanavan pohjoispäätä. Liikennettä ylläpidettiin vuosittain yleensä toukokuun alusta syyskuun loppuun. Tämän kauden ulkopuolella lauttaa käytettiin vuodesta 1959 lähtien toisinaan myös Suomenlinnan liikenteessä Suomenlinnan lautan ollessa telakalla.

Kun Korkea­saareen vuonna 1974 oli valmistunut silta, lautan matkustaja­määrät pienenivät huomattavasti, mutta lautta­liikennettä jatkettiin silti edelleen. Liikennettä ylläpiti Helsingin kaupungin liikennelaitos, joka omisti lautan, kunnes se vuonna 1981 myytiin Suomen­linnan Liikenne Oy:lle, joka sen jälkeen ylläpiti myös Korkea­saaren liikennettä.

Kun Pohjoisrantaa 1980-luvulla levennettiin, lautan lähtö­laituri jouduttiin  siirtämään Meri­tullin­torilta uusien liikenne­järjestelyjen tieltä Kauppatorille. Tämä merkitsi merimatkan pitenemistä kolminkertaiseksi. Kun lisäksi matkustajamäärät vähenivät ja lautta oli hidas ja kömpelösti liikennöitävä, se korvattiin kesällä 1985 vesibusseilla, mutta vuonna 1986 lautta palasi liikenteeseen.

Viimeisen kerran lautalla liikennöitiin Korkea­saareen vuonna 1988 ja Suomen­linnaan vuonna 1993. Sen jälkeen Kauppa­torilta Korkea­saareen on liikennöity kesäisin vesi­busseilla. Suomenlinnan Liikenne Oy myi lautan Sun Lines Oy:lle, joka sopimuksen mukaisesti käytti sitä vuoteen 1993 saakka Suomen­linnan henkilö­liikenteen apualuksena.

Risteilyalus Emma 

Sun Lines Oy:n omistuksessa alus on saanut uuden nimen M/S Emma. Se on perus­korjattu vuonna 1999. Se toimii nykyisin risteily­aluksena, jossa järjestetään sekä juhlavia tarjoiluja että erilaista viihteellistä ohjelmaa. Aluksen alkuperäiselle katolle on järjestetty näköalakansi, jossa on baari ja tanssilattia. Sekä ala­kerrassa että näkö­ala­kannella on myös äänen­toisto­laitteet.

Aluksen mitat ja tekniset tiedot 

Aluksen pituus on 28 metriä, leveys 6,6 metriä ja syväys 2,1 metriä.
Sen toimiessa Korkea­saaren lauttana siihen mahtui 300 matkustajaa, mutta risteily­alukseksi muutettuna siinä on nykyisin tilaa 240 henkilölle.

Lähteet 

Suomen vesiliikenne
Korkeasaari
Suomen lautta-alukset‎
Risteilyalukset
Helsingin liikenne
Pertti Haapala

Pertti Olavi Haapala (s. 23. tammikuuta 1954 Tampere) on tamperelainen historiantutkija. Haapala väitteli tohtoriksi vuonna 1986 ja on toiminut Tampereen yliopiston Suomen historian professorina vuodesta 1997. Haapala johtaa Akatemian rahoittamaa Yhteiskunnan historian huippuyksikköä yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikössä. 

Haapala valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2004.

Julkaisut
"Revolution, Civil War, and Terror in Finland in 1918", teoksessa War in Peace. Paramilitary Violence in Europe after the Great War, Gerwarth Robert, Horne John (toim.), Oxford: Oxford University Press, 2012.
Kansa kaikkivaltias. Suurlakko Suomessa 1905, Pertti Haapala et al. (toim.), Helsinki: Teos, 2008.
Kun yhteiskunta hajosi, Helsinki: Painatuskeskus, 1995.
Sosiaalihistoria. Johdatus tutkimukseen, Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1989.
Tehtaan valossa. Teollistuminen ja työväestön muodostuminen Tampereella 1820–1920, Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1986.

Lähteet 

Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Olympia Eiskanal

Olympia Eiskanal (myös Olympic Sliding Centre Innsbruck ja Olympia Bob- und Rodelbahn Igls) on kelkkailurata Iglsin kylässä Innsbruckissa Itävallassa.

Historia
Ensimmäinen luonnonjääkelkkailurata Iglsiin rakennettiin vuonna 1935 rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailuja varten. Rata alkoi Römerstraße-kadulta ja päättyi Patscherkofelbahn-hissin ala-asemalle. Radan viimeisessä mutkassa tapahtui useita kuolinonnettomuuksia, joiden takia rata suljettiin muutamaksi vuodeksi.

Kun Innsbruckille myönnettiin vuonna 1960 vuoden 1964 talviolympialaiset alettiin rakentaa erilliset radat ratti- ja ohjaskelkkailuun Römerstraße-kadun yläpuolelle Patscherkofelbahn-hissin alle. Rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1961, ja viralliset avajaiset olivat heinäkuussa 1963. Talviolympialaisten testikilpailuna toimineessa rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa tapahtui 20 loukkaantumista, joka johti turvallisuusparannuksiin. Talviolympialaisissa 1964 ohjaskelkkailukilpailun harjoituksissa kuoli brittiläinen ohjaskelkkailija Kazimierz Kay-Skrzypeski.

Rattikelkkaradalla oli pituutta 1 500 metriä, mutkia 13, korkeuseroa 138 metriä, keskijyrkkyys oli 9,2 %, maksimijyrkkyys oli 14,04 % ja minimijyrkkyys oli 3,8 %.

Ohjaskelkkailuradan suunnitteli entinen ratti- ja ohjaskelkkailija Paul Aste. Ohjaskelkkailuradalla oli miesten kilpailussa pituutta 1 057,7 metriä, mutkia 18, korkeuseroa 113,2 metriä ja keskijyrkkyys oli 10,7 %. Naisten ja parien kilpailuissa radalla oli pituutta 910 metriä, korkeuseroa 86,27 metriä ja keskijyrkkyys oli 9,5 %. Radan jyrkin kohta oli 18,18 % ja loivin kohta oli 8,31 %.

Kun Denverille myönnetyt vuoden 1976 talviolympialaiset siirrettiin Innsbruckin järjestettäväksi, alettiin entisten ratojen paikalle vuonna 1973 rakentaa maailman ensimmäistä yhteistä rataa ratti- ja ohjaskelkkailuun, nimeltään Kombinierte Kunsteisbahn für Bob-Rodel in Igls. Radan osottauduttua hyväksi, se toimi esikuvana nykyisille kelkkaradoille.

Rataa laajennettiin vuonna 1981 ja sen yhteyteen rakennettiin ravintola. Vuosina 1990–1991 rakennettiin uusi lähtötalo naisten ja parien ohjaskelkkailuun radan viidenteen mutkaan. Vuonna 1998 jatkettiin jarrutusaluetta. Rata rekonstruoitiin vuonna 2004, ja siitä tuli osa Olympiaworld Innsbruckia.

Rata toimi vuoden 2012 nuorten talviolympialaisten kelkkailukilpailuiden näyttämönä.

Tietoja nykyisestä radasta

Ennätykset

Starttiennätykset

Rataennätykset

Lähteet
Innsbruck (Austria) FIL-luge.org 
Igls IBSF.org 
Olympic Ice Track  Olympiaworld Innsbruck

Viitteet

Aiheesta muualla 

Itävallan kelkkailuradat
Talviolympialaiset 1964
Talviolympialaiset 1976
Nuorten talviolympialaiset 2012
Innsbruckin rakennukset ja rakennelmat
Innsbruckin urheilu
Ahmet Kaya

Ahmet Kaya (28. lokakuuta 1957 Malatya, Turkki – 16. marraskuuta 2000 Pariisi, Ranska) oli turkkilaissyntyinen kurdilaulaja. Hän kuoli maanpaossa Pariisissa tunnustettuaan julkisesti kurdilaisuutensa vuonna 1999 vuodessa. Ahmet Kaya lauloi turkin kielellä. Hänen suosituimpia laulujaan ovat Ayrılık Vakti, Söyle, Ağladıkça, Oy Benim Canım, Birazdan Kudurur Deniz, Arka Mahalle, Kum Gibi, Nereden Bileceksiniz, Hani Benim Gençliğim, Yakarım Geceleri and Şafak Türküsü.

Elämä 
Ahmet oli viides ja nuorin isänsä lapsista. Hänen isänä oli kurdi ja äiti turkkilainen. Ahmet työskenteli jonkin aikaa taksinkuljettajana Istanbulissa ennen kuin hänestä tuli tunnettu laulaja 1980-luvun puolivälissä. 

Hänen ensimmäinen albuminsa, Ağlama Bebeğim, julkaistiin vuonna 1985. Hänen suosionsa jatkoi kasvuaan vielä 1990-luvulla. Uransa aikana hän levytti noin 20 albumia ja oli tunnettu protestimusiikista ja sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta. Toistuvat teemat hänen lauluissaan ovat rakkaus, äiti, uhri ja toivo.

Lähteet 

Turkkilaiset laulajat
Kurdit
Vuonna 1957 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Osasto Paatsalo

Osasto Paatsalo oli keväästä 1940 kapteeni (sittemmin majuri) Harri Paatsalon johtama Päämajan tiedusteluosaston Rovaniemen alatoimisto, joka harjoitti kaukopartio- ja tiedustelutoimintaa Suomen itärajalla Kiestingistä Jäämereen ulottuvalla alueella.

Paatsalo oli käynnistänyt itärajan taakse ulottuvan tiedustelun Pohjois-Suomessa jo ennen talvisotaa syksyllä 1939. 1. heinäkuuta 1943 alkaen osasto Paatsalo kuului Erillinen pataljoona 4:ään. Majuri Paatsalo siirrettiin kesäkuussa 1944 eversti Reino Hallamaan johtamiin erikoistehtäviin Mikkeliin, ja hänen tilalleen tuli kapteeniluutnantti Pentti Ahola.
Paatsalo kirjoitti 1970-luvulla nimellä Harri Paarma omien muistiinpanojensa ja muistitiedon pohjalta kaksi teosta sotavuosien tiedustelutoiminnasta. 

Asemasodan aikana kaukopartiotoiminnan organisointi vakinaistettiin siten, että 1. heinäkuuta 1943 perustettiin päämajan johtoon kaukopartiotoiminnan johtoporras Erillinen pataljoona 4 (ErP 4). Siihen tuli kuulumaan neljä komppanian tasoista alajohtoporrasta, joilla oli alueellinen toimintavastuu eri rintamansuunnilla. Osastot nimettiin johtajiensa mukaan. Ne olivat etelästä lukien Osasto Vehniäinen, Osasto Kuismanen, Osasto Marttina ja Osasto Paatsalo.

Katso myös
 Suomen yleisesikunnan johtama tiedustelu 1918-1945

Lähteet

Kirjallisuutta
 Paarma, Harri: Salaista tiedustelua napapiirillä 1939. Karisto 1970
 Paarma, Harri: Salaisen tiedustelun partiot 1940-1945. Karisto 1978
 Jatkosodan erikoisyksiköt
Operaatio Tammi

Operaatio Tammi (saks. Unternehmen Eiche) eli isku Gran Sassoon oli saksalaisten toisen maailmansodan aikana 12. syyskuuta 1943 suorittama operaatio, jolla Italian hallituksen vankina ollut syrjäytetty diktaattori Benito Mussolini vapautettiin.

Liittoutuneiden noustua maihin Sisiliassa operaatio Huskyssa ja pommitettua Roomaa kuningas Viktor Emanuel III määräsi Mussolinin vangittavaksi 25. heinäkuuta 1943 ja nimitti uudeksi pääministeriksi marsalkka Pietro Badoglion. Mussolini sijoitettiin aluksi Ponzaan, myöhemmin La Maddalenan saarille ja lopulta Gran Sasso -vuorilla Campo Imperatoressa sijaitsevaan hotelliin. Saksalaisten vakoojien saatua tämän selville Adolf Hitler määräsi suunnitelman Mussolinin vapauttamiseksi. Suunnitelman laati Harald Mors ja hyväksyi Kurt Student.

Suunnitelma toteutettiin 12. syyskuuta 1943, jolloin ryhmä saksalaisia kommandojoukkoja, joihin kuuluivat Morsin ja Kurtin lisäksi muun muassa Otto Skorzeny, laskeutuivat DFS 230 -koneilla Gran Sassoon. Kommandot onnistuivat yllättämään hotellia vartioineet kaksisataa vartijaa ja saamaan heidät laskemaan aseensa laukaustakaan ampumatta. Joukko vapautti Mussolinin ja kuljetti hänet Fieseler Fi 156 Storch -pienkoneella Roomaan. Sieltä hänet vietiin Wieniin ja myöhemmin Berliiniin. Hitler palkitsi kommandot Rautaristeillä, ja Mussolinista tehtiin saksalaisten miehittämän Pohjois-Italian nukkevaltion Italian sosiaalisen tasavallan johtaja. Britannian pääministeri Winston Churchill kommentoi operaatiota ”suureksi uskallukseksi”.

Toisen maailmansodan sotilasoperaatiot
Saksan sotilasoperaatiot
1943
Eeva Heikkilä

Eeva Elina Heikkilä (ent. Häkkänen, o.s. Ojalehto, 29. huhtikuuta 1921 Haapajärvi – 3. syyskuuta 2020 Salla) oli suomalainen kirjailija.

Heikkilän vanhemmat olivat pienviljelijä, työmies Kristian Ojalehto ja Lempi Sorola. Hän kävi neljä luokkaa kansakoulua ja oli asutustilan emäntänä Sallassa 1951–1979.

Heikkilän kirjoittamia kertomuksia ja runoja on julkaistu myös Kalevassa, Lapin Kansassa, Pohjolan Sanomat-lehdessä ja Koillis-Lappi-lehdessä.

Teoksia 
 Kolme hehtaaria ja risat : runoja. 2. painos Tekijä, Salla 1973, 3. uud. painos Runogalleria, Helsinki 1996
 Pullopostia : runoja. Tekijä, Salla 1973
 Suosittelen aivan erikoisesti... : runoja. Tekijä, Salla 1974
 Puulintu. Tekijä, Salla 1975
 Viisi litraa lypsyleuhkeeta. E. Heikkilä, Salla 1984
 Rentukat palavat. E. Heikkilä, Salla 1991
 Aamusta iltaan hamaan. Runogalleria, Helsinki 1996
 Mietteitä Amerikan matkalta : matkakertomus Floridan M. 22.10.1997. E. Heikkilä, Salla 1998
 Runuva ja roosaa : runoja & kertomuksia. E. Heikkilä, Salla 2001
 Taivaan valot täällä etäiset : runoja. Eeva Heikkilä 2002

Lähteet 
 Eeva Heikkilä Lapin kirjallisuusseuran sivulla:  
 Kirjasampo.fi: Eeva Heikkilä

Viitteet

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Annikki Raatikainen

Valma Annikki Raatikainen (24. huhtikuuta 1921 Pielavesi – 2001) oli suomalainen lastenkodin johtaja ja kirjailija.

Lastenkodin johtajana Oulussa toiminut Raatikainen perusti 1980-luvulla Bangladeshiin Faridburiin useita lastenkoteja ja kouluja jotka toimivat yhä edelleen paikallisin voimin.

Teoksia 
 Kivisalon lapset. Kuva ja sana, Helsinki 1962
 Lapsikohtaloita. Ristin voitto, Helsinki 1965
 Vastasin Bangladeshin kutsuun. Ristin voitto, Helsinki 1976 
 Ilon ja itkun Bangladesh. RV-kirjat 1987

Lähteet 
 
 Slummikoulu : Fida Bangladeshissa 
 Entinen katulapsi Saara Järvinen kasvoi kahden äidin välissä, Eeva 26.4.2012 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Belteleradyjokampanija

Belteleradyjokampanija () eli Belteleradiokompanija () on Valko-Venäjän kansallinen yleisradio- ja televisioyhtiö. Sen päätoimitilat sijaitsevat Minskissä. Belteleradyjokampanija oli Euroopan yleisradiounionin (EBU) jäsen.

Yhtiö tuottaa ja lähettää ohjelmaa valtakunnallisesti neljälle televisiokanavalle ja viidelle radiokanavalle. Lisäksi Belteleradyjokampanijalla on viisi alueellista radiokanavaa:
 Televisiokanavat: Belarus 1, Belarus 2, Belarus (Belarus 24) ja NTV-Belarus. Lisäksi ajoittain toimii tai kokeiluvaiheessa ovat digi-tvkanava Belarus 3 ja urheilukanava Belarus 5.
 Valtakunnalliset radiokanavat: Valko-Venäjän radion Kansallinen ykköskanava, Radiokanava Kultura, Radio Belarus, Radioasema Stalitsa, Radioasema Radyus-FM ja
 Viisi alueellista toimipistettä.

Lähteet
Yngve

Yngve on pohjois­mainen miehen etunimi. Nimen alku­peräinen muoto on ollut Yngvi, ja se johtuu mahdollisesti muinaisskandinaavisen jumalan nimestä Ing.

Suomessa nimi Yngve on 1900-luvun vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1080 henkilölle. Yngven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 23. marraskuuta. Samalle päivälle on kalenterissa sijoitettu myös nimi Yngvar, vaikka se on eri alkuperää, alkujaan Ingvar-nimen norjalainen muoto.

Tunnettuja Yngve-nimisiä 

 Yngve Brodd, ruotsalainen jalkapalloilija
 Yngve Bäck, suomalainen taidemaalari
 Yngve Bützow, suomalainen majuri ja kilparatsastaja
 Yngve Holmberg, ruotsalainen poliitikko (Maltillinen kokoomus)
 Yngve Ingman, suomalainen kapellimestari
 Yngve Lagerblad, suomalainen arkkitehti
 Yngve Larsson, ruotsalainen poliitikko (Kansanpuolue liberaalit)
 Yngve Lorents, ruotsalainen historiantutkija
 Yngve Ollus, insinööri, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Yngve Pacius, suomalainen liikemies ja kilpapurjehtija
 Yngve Roschier, suomalainen lääkintäkenraalimajuri ja professori
 Yngve Sjöstedt, ruotsalainen eläintieteilijä ja professori
 Yngve Svinhufvud, suomalainen varatuomari, Pehr Evind Svinhufvudin poika

Lähteet 

Etunimet
Argentiitti

Mineralogiassa argentiitti on kuutiomainen hopeasulfidi (Ag2S), joka voi olla olemassa vain lämpötiloissa, jotka ylittävät 173 °C, 177 °C tai 179 °C. Kun se jäähtyy tavallisiin lämpötiloihin, se muuttuu sen monokliiniseksi muodoksi, akantiitiksi. Argentiitti kuuluu lyijyhohteen ryhmään.

Nimi argentiitti joskus viittaa myös argentiitin pseudomuotoihin: esimerkiksi akantiitti, jossa yhä näkyy joitakin ulkoisia merkkejä kuutiomaisesta kidemuodosta, vaikka niiden itse asiallinen kidejärjestelmä on monokliininen johtuen alhaisista lämpötiloista. Tätä akantiitin muotoa on silloin tällöin löydetty kuutiomaisena tai oktaedrina, mutta paljon yleisemmin puun muotoisena tai maamaisina massoina, joissa on lähes musta lyijynharmaa väri ja metallinkiilto.

Lohkeavuus, joka on näkyvä piirre lyijyhohteessa, on tässä vähäistä. Mineraali on täysin murrettavissa ja siinä on kiiltävä viiru. Sen kovuus on 2,5 ja ominaispaino 7,2–7,4. Sitä esiintyy mineraalijuonissa ja kun sitä löydetään suurissa määrin, kuten Meksikosta ja Comstock Lodesta Nevadasta, se muodostuu tärkeäksi hopeamalmiksi. Mineraalin mainitsi 1529 Georgius Agricola, mutta nimeä argentiitti (peräisin lat. argentum, hopea) ei käytetty ennen kuin 1845 ja se on peräisin Wilhelm Haidingeriltä. Vanhoja nimiä näille lajeille ovat "Glaserz", hopeahohde ja lasimainen hopea. Suhteellisen kuparirikas mineraali, jota esiintyy esimerkiksi Jalpassa, Meksikossa, on tunnettu nimellä jalpaite.

Aiheesta muualla 
 Webmineral: Argentite Mineral Data 
 Mindat: Argentite 

Sulfidimineraalit
Sulfidit
Sony Ericsson T610

Sony Ericsson T610 oli Sony Ericssonin vuonna 2003 julkistama matkapuhelin. Se oli yksi ensimmäisistä laajasti saatavilla olevista puhelimista, jossa oli sisäänrakennettu kamera, Bluetooth ja värinäyttö. Siinä oli myös Java-tuki, internet-selain, sähköposti ja polyfoniset soittoäänet. Puhelinta sai punaisena, sinisenä ja harmaana.

Ominaisuudet

 VGA-kamera
 Java-tuki
 Bluetooth 1.0
 WAP-selain
 kolme värivaihtoehtoa
 värinäyttö

Muotoilu

Puhelimen etupuolella on STN-värinäyttö, sen alapuolella taustavalaistu numeronäppäimistö, navigaationäppäin ja valintanäppäimet. Oikealla sivulla on painike, josta aukeaa internet-selain. Vasemmalla sivulla on muun muassa kameranäppäin ja vierekkäiset plus- ja miinusnappulat äänenvoimakkuuden säätelyyn. Takana on kameran linssi, jonka vieressä paikka salamavalolle. Takakuori on avattavissa ja akku vaihdettavissa. Puhelimen väritys on kaksiosainen, edessä väri vaihtuu valintanäppäinten kohdalla, takana hieman ylempää.

Lähteet

 Sony Ericsson T610 - GSM Arena.com 
 Sony Ericsson T610 - Puhelinvertailu.com
   

T610
Vuoden 2003 matkapuhelimet
San Carlos de Bariloche

San Carlos de Bariloche on kaupunki Argentiinan järvialueella Patagonian pohjoisosassa lähellä Chilen rajaa.  Kaupungista käytetään usein lyhennettyä nimeä Bariloche. Kaupunki on vilkas retkeilykeskus. Se sijaitsee Nahuel Huapin kansallispuiston läheisyydessä Nahuel Huapi-järven rannalla. 19 kilometrin päästä kaupungista on Cerro Catedral-vuori laskettelukeskuksineen. Laskettelukeskuksessa on 120 kilometriä rinteitä sekä 39 hissiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinan kaupungit
Talviurheilukeskukset
Katangankutoja

Katangankutoja (Ploceus katangae) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Katangankutojaa tavataan Kongon demoraattisessa tasavallassa ja Sambia. Laji on huonosti tunnettu eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Lähteet

Kutojat
Mankala (Järvenpää)

Mankala on asuinalue Järvenpään kaupungissa Isokydön kaupunginosassa. Mankalassa sijaitsee Järvenpään toiseksi suurin ala-aste Mankalan koulu, ja sieltä on lyhyt matka esimerkiksi Haarajoen rautatieasemalle. Isokytö on kaupunginosa 7 (kartassa).

Lähteet
 Järvenpään 25 tilastoaluetta (kaupunginosat)  (kartta, pdf, 5,7Mb, 16.9.1986, 1:10000)

Isokytö
Suomen asuinalueet
Nokia 6080

Nokia 6080 on Nokian vuonna 2006 julkistama matkapuhelin. Siinä on 2 tuuman TFT-näyttö (tarkkuus 128 × 160 pikseliä), VGA-tasoinen kamera, Java-tuki, FM-radio ja WAP-internetselain.

Lähteet 

 Puhelimen käyttöohje 

6080
Vuoden 2006 matkapuhelimet
Tuffi Films

Tuffi Films on vuonna 2010 perustettu elokuvatuotantoyhtiö, jonka perustivat tuottaja Elli Toivoniemi, käsikirjoittaja-ohjaajat Selma Vilhunen ja Jenni Toivoniemi sekä käsikirjoittaja Kirsikka Saari. Yhtiö tekee sekä fiktio- että dokumenttielokuvia.

Yrityksen omistavat Elli Toivoniemi (24%), Venla Hellstedt, Kirsikka Saari, Jenni Toivoniemi ja Selma Vilhunen.

Tuffin ja Bufon tuottama ja Akseli Tuomivaaran ohjaama pitkä fiktioelokuva Korso sai ensi-iltansa helmikuussa 2014.

Tuffin tuottama lyhytelokuva Pitääkö mun kaikki hoitaa? oli vuonna 2014 Oscar-ehdokkaana parhaan lyhytelokuvan kategoriassa. Tuffin lyhytelokuva Treffit voitti vuonna 2013 Sundancen elokuvafestivaalien lyhytelokuvakilpailun kansainvälisen sarjan.

Vuonna 2022 Tuffi Films hakeutui yrityssaneeraukseen.

Tuotanto

Fiktio 
 Pitääkö mun kaikki hoitaa? (lyhytelokuva, 2012)
 Treffit (lyhytelokuva, 2012)
 Korso (2014)
 Rooli (lyhytelokuva, 2014)
 Hääyö (lyhytelokuva, 2014)
 Hölmö nuori sydän (2018)
 Tottumiskysymys (2019)
 Paras vuosi ikinä (2020)
 Seurapeli (2020)
 Sihja – kapinaa ilmassa (2022) 
 Eevan lahja (tekeillä) 
 Vaimo (kehittelyvaiheessa)

Dokumentit 
 Kissanloukku (2013)
 Laulu (2014)
 Kesäni sudenkorentona (2016)
 Hobbyhorse Revolution (2017)
 Ei koskaan enää (2018)
 Orkesterin edessä (2020)
 Meren tuomat (lyhytelokuva, 2020)

Lähde

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
 
 Tuffi Films Elonetissa

Suomalaiset elokuvayhtiöt
São Tomé ja Príncipe olympialaisissa

São Tomé ja Príncipe osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. São Tomé ja Príncipen olympiakomitea on perustettu 1979 ja tunnustettu 1993.

São Tomé ja Príncipe ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia eikä pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Maan olympiajoukkueeseen on kuulunut 2–3 urheilijaa, ja he ovat osallistuneet melontaan ja yleisurheiluun.

Lähteet
Cabretta

Cabretta on yhdysvaltalaisen Mink DeVille -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1977.

Yhtyeen lisäksi mukana ovat saksofonisti Steve Douglas ja soul-lauluyhtye The Immortals.

Levyllä olevista lainakappaleista toinen on John "Moon" Martinin tekemä "Cadillac Walk", joka on Martinin vuoden 1978 albumilla  Shots from a Cold Nightmare. Mink DeVille on levyttänyt myös Martinin kappaleen "Rolene".

Kappaleet 

Kappaleiden tekijä on Willy DeVille ja musiikkikustannusyhtiöt Glenwood Music Corporation / Fire Escape Music (ASCAP) ellei toisin ole mainittu.

 Sivu 1

 1. Venus of Avenue D  (Willy DeVille)  – 4:57
 2. Little Girl  (Barry – Greenwich – Spector)  – 4:19        Trio Music Company, Inc. / Mother Bertha Music, Inc. (BMI)  
 3. One Way Street – 2:50
 4. Mixed Up, Shook Up Girl – 3:44
 5. Gunslinger – 2:09

 Sivu 2

 1. Can’t Do without It – 3:15
 2. Cadillac Walk  (J. Martin)  – 3:14  Bug Music / Greasy Shift (BMI) 
 3. Spanish Stroll – 3:38
 4. She’s So Tough – 2:30
 5. Party Girls  (W. DeVille – R. Siquenza)  – 4:30

Kokoonpano 

 Mink DeVille
 Willy DeVille – laulu, kitara, huuliharppu
 Ruben Siquenza – basso
 Bobby Leonards – piano
 T. R. Allen, Jr. (Manfred) – rummut
 Louie X. Erlanger – kitara 

sekä:
 Steve Douglas – saksofoni  ("Venus of Avenue D", "Gunslinger", "Can’t Do without It") 

 The Immortals – taustalaulu  ("Little Girl", "Mixed Up, Shook Up Girl", "Can’t Do without It)" 
 Mike Johnson
 Val Heron
 Max Bowman

Tuotantotiedot 

 Julkaistu: 1977
 Levy-yhtiö: Capitol Records
 Tuottaja: Jack Nitzsche
 Äänittäjä: Kim King
 Äänittäjän apulainen: Ed Rak
 Äänityspaikka: A & R Studios, New York, N. Y.
 Miksauspaikka: Capitol Studios, Hollywood, CA (apulaisena Don Henderson)
 Kansitaide: Roy Kohara
 Design: Art Sims
 Kannen valokuva (Willy DeVille): Eric Stephen Jacobs
 Muut valokuvat (Mink DeVille, The Immortals): Leland Bobbé
 Markkinointi, valmistus ja jakelu: EMI
 Kannen valmistaja Hollannissa: EMI Services Benlux B. V., Uden

Albumi on julkaistu myöhemmin Fame-sarjassa LP-levynä, jonka luettelotunnus on 1A 038 1575171 ja C-kasettina tunnuksella 1A 238 1575174. Alkuperäinen tunnus on 062-85137.

Muuta 

 Albumin kansitekstin omistuskirjoituksessa on mainittu seuraavat: Pop’s, Cousin Shapiro’s, Roger Rich esittämässä "Valerieta", The Tymes, Santo & Johnny, La La, Rags, Broadway Central, Gem Spa, Mission Street, San Francisco–Oakland Bay Bridge, New Jersey Turnpike (pikkutunneilla), Hilly, Merv, Richard, Ralph, Ben & Yadi, The Indian, Marco Polo, Ashley & Jonothan, Montecito Hotel, Gracia, a Blossom, Erick, Marsha, Winter, Market Diner, White Chevrolet –6, Maxanne, Louien ystävät yläkaupungilla & heidän vuotuiset juhlansa.

 Soul & inspiraatio: Suzy Berle ja Billy Borsey, Jr.
 Kiitokset: Phil Daily Planet -studioilta ja Alan R.
 Managerit: Chris Evans ja Danny Goldberg

Lähteet ja viitteet 

 Mink DeVille LP Cabretta (Capitol Records 1A 038 1575171, Fame-sarja)

 Vuoden 1977 albumit
 Yhdysvaltalaiset albumit
Anataasi

Anataasi on oksideihin kuuluva mineraali, joka samaan ryhmään kuuluvien rutiilin ja brookiitin tavoin on koostumukseltaan titaanidioksidia (TiO2). Sen nimi tulee kreikan kielisestä sanasta, mikä tarkoittaa pitkänomaista. Anataasilla on alempi lämpötila kuin rutiililla. Mineraalin värejä ovat keltaisen ja ruskean sävyt sekä sininen ja musta. Viiru on väritön, valkoinen, vaaleanruskea tai vaaleanruskea. Sillä on puolimetallinen- tai timantinkiilto ja se on läpinäkyvä tai läpikuultava. Sen ominaispaino on 3,8–3,9. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5,5–6. Kidejärjestelmä on tetragoninen.

Esiintyminen 
Anataasia esiintyy magma- ja metamorfisissa kivissä sekä upamuodostumissa. Sitä on löydetty Sveitsistä ja Italiasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Webmineral: Anatase Mineral Data 
 Mindat: Anatase 
 Handbook of Mineralogy: Anatase  (pdf)

Oksidimineraalit
Brookiitti

Brookiitti on oksideihin kuuluva mineraali, joka samaan ryhmään kuuluvien rutiilin ja anataasin tavoin on koostumukseltaan titaanidioksidia (TiO2). Se on nimetty englantilaisen mineralogin Henry James Brooken mukaan. Sillä on alempi lämpötila kuin rutiililla. Joskus brookiitti muodostuu sydämen muotoiseksi kaksoiskiveksi. Kiteet ovat joskus laattamaisia ja voivat olla uurteisia. Väri on punaruskea tai vaihtelee ruskeasta mustaan. Viiru on valkoinen, keltainen, keltaisenruskea tai harmaa. Brookiitilla on puolimetallimainen- tai timantinkiilto ja se on läpinäkyvä, läpikuultava tai läpinäkymätön. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5,5–6. Ominaispaino on 3,9–4,2. Kidejärjestelmä on ortorombinen.

Esiintyminen 

Brookiittia esiintyy upamuodostumissa, joissakin metamorfisissa kivissä ja juonissa. Samoissa paikoissa esiintyy anataasia, rutiilia, albiittia ja kvartsia. Sitä on Löydetty Ranskasta, Sveitsistä, Itävallasta ja Walesista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Webmineral: Brookite Mineral Data 
Mindat: Brookite 
Handbook of Mineralogy: Brookite  (pdf)

Oksidimineraalit
Adama Traoré (1996)

Adama Traoré Diarra (s. 25. tammikuuta 1996 L’Hospitalet de Llobregat, Katalonia) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa  Wolverhampton Wanderersia. Pelipaikaltaan hän on oikea laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Malilaistaustainen Traoré on itse syntynyt ja kasvanut Espanjassa, ja on yksi FC Barcelonan kuuluisan junioriakatemian La Masian kasvateista. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 17-vuotiaana Granadaa vastaan marraskuussa 2013, tullen toisella puoliajalla vaihdosta kentälle Neymarin tilalle. Se jäi hänen ainoaksi pääsarjaottelukseen Barcelonassa. Hän pelasi kahden Barca-kautensa aikana pääasiassa seuran kakkosjoukkueessa. Mestarien liigassa hän pelasi yhdessä ottelussa kahdeksan minuuttia. Hän voitti UEFA Youth Leaguen mestaruuden 2014 ja Copa del Reyn, jossa pelasi kahdessa ottelussa, 2015.

Traoré siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneeseen Aston Villaan kymmenen miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2015. Hän kärsi kaudella 2015−2016 loukkaantumisista ja pelasi vain kymmenen valioliigaottelua. Aston Villa putosi kauden päätteeksi Englannin mestaruussarjaan ja Traoré siirtyi elokuussa Middlesbroughiin 8,25 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi Middlesbroughissa debyyttikaudellaan 27 valioliigaottelua, mutta seura putosi Mestaruussarjaan. Siellä hän pelasi seuraavalla kaudella 34 ottelua (ja kaksi pudotuspeliä) ja teki viisi maalia.

Traoré siirtyi Valioliigaan nousseeseen Wolverhampton Wanderersiin 20 miljoonalla eurolla kesällä 2018. Hän pelasi debyyttikaudellaan 29 valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2019–2020 hän teki 37 valioliigaottelussaan neljä maalia, joista kaksi vierasvoitossa hallitsevaa mestaria Manchester Cityä vastaan ja yhden kotivoitossa samaa joukkuetta sekä yhden kotitappiossa Tottenham Hotspuria vastaan. Wolverhampton ylsi Eurooppa-liigassa puolivälieriin ja Traoré pelasi liigassa kymmenen ottelua sekä teki maalin vierasotteluissa Bragaa ja Espanyolia vastaan.

Kaudella 2020–2021 Traoré pelasi 37 valioliigaottelua ja teki maalin huhtikuussa Fulhamia sekä toukokuussa Brightonia vastaan. FA Cupin kolmannella kierroksella hän teki Crystal Palacea vastaan ottelun ainoan maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 20 valioliigaottelua ja teki maalin tammikuussa Southamptonia vastaan. Tammikuun 2022 lopulla hän siirtyi kauden loppuun kestäneelle lainalle FC Barcelonaan, jossa hän pelasi 11 Espanjan liigan ottelua ja kuusi Eurooppa-liigan ottelua.

Maajoukkueura 
Traoré on pelannut Espanjan alle 16-, 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa Espanja eteni semifinaaleihin. Espanjan miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän tuli runsaaksi kymmeneksi minuutiksi vaihdosta kentälle Espanjan viimeisessä alkulohko-ottelussa Slovakiaa vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2022 loppuun mennessä kahdeksan miesten maaottelua, joista yhden ottelun avauskokoonpanossa.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Katalonialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Albert One

Albert One (oik. Alberto Carpani, 23. huhtikuuta 1956 Pavia, Italia – 11. toukokuuta 2020 Pavia, Italia) oli italialainen muusikko, DJ ja tuottaja. Hän teki 1980-luvulla italodisko-hittejä kuten Turbo Diesel, ja For Your Love.

Historiaa
Hän aloitti uransa jo 1970-luvun lopulla, mutta hänen ensimmäinen menestystä tuottanut projektinsa oli vuonna 1982 ilmestynyt kappale Yes-No Family, jonka hän esitti taiteilijanimellä Jock - Hattle. Kappaleen oli kirjoittanut Enrico Ruggeri. Seuraavana vuonna hän julkaisi kappaleen Turbo Diesel, josta tuli maailmanlaajuinen hitti. Tämän jälkeen hän julkaisi singlejä tasaisin väliajoin, kunnes piti tauon vuosien 1993–1998 välillä. Ensimmäinen albumi, Everybody, ilmestyi  vuonna 1988. Hänen viimeisin julkaisunsa on single Stay, vuodelta 2010.

Diskografia

Albumit
 1988 Everybody

Singlet
 1982 No More Lies
 1983 Turbo Diesel
 1985 Heart on Fire
 1985 Lady O
 1985 For Your Love
 1986 Secrets
 1987 Hopes & Dreams
 1988 Everybody
 1988 Change Your Mind
 1988 Visions
 1988 Freeboard
 1989 Lover Boy
 1992 This is Real
 1993 All You Want
 1998 Mandy
 1999 Sing A Song Now Now
 2002 Music
 2010 Stay
 2015 Face to Face

Kokoelma-albumit
 1988 Best of Albert One

Lähteet 

Italialaiset elektronisen musiikin artistit
Italodisko-artistit
Italialaiset lauluntekijät
Italialaiset DJ:t
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Bhagavata Purana

Bhagavata Puranaan (Srimad-bhagavatam) on alkuperältään sanskritinkielinen uskonnollinen hindulainen kirjoitus. Bhagavata Purana on Intian tunnetuimpia uskonnollisia kirjoituksia, ja Krishna-liikkeen teologia perustuu pääasiassa siihen. Kirjoissa kerrotaan Krishnan elämästä ja teoista ja kuvaillaan muita Vishnun inkarnaatioita.

Hindulaisuus
Elokuvataiteen valtionpalkinto

Elokuvataiteen valtionpalkinto on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen elokuvataidetoimikunnan vuosittain myöntämä taidepalkinto. Vuodesta 2015 sen suuruus on ollut 13 500 euroa, vuosina 2005–2014 suuruus oli 15 000 euroa, aiemmin 13 000 euroa sekä vuoteen 2001 saakka 75 000 markkaa.

Palkitut

 1961: Ritva Arvelo
 1968: Veikko Kerttula
 1969: Eeli Aalto
 1971: Jukka Sipilä
 1972: Antti Peippo
 1973: Antti Peippo, Tuula Nyman, Tarja-Tuulikki Tarsala
 1974: Aimo Saukko
 1975: Veikko Kerttula
 1976: Jukka Sipilä
 1977: Benedict Zilliacus
 1979: Esa Vuorinen
 1981: Martti Kainulainen, Antti Peippo
 1982: Jukka Sipilä, työryhmälle musiikista elokuvaan Ajolähtö (Harri Rinne, Martti Luoma, Mikko Alatalo)
 1985: Kari Väänänen, Paavo Pentikäinen, Esa Vuorinen
 1986: Veikko Aaltonen
 1987: ohjaaja Jouko Aaltonen
 1989: ohjaaja Lauri Törhönen
 1991: Veikko Aaltonen, Kari Heiskanen Sara Paavolainen
 1992: Pirjo Honkasalo, Jorma Höri, Kjell Lagerroos, Pertti Mutanen, Jotaarkka Pennanen, Ilppo Pohjola, Timo Salminen, Risto Tuorila ja Heikki Vuento
 1999: ohjaaja Aki Kaurismäki
 2000: ohjaaja Matti Ijäs
 2001: ohjaaja Kanerva Cederström

 2002: ohjaaja Jarmo Lampela
 2003: ohjaaja Kaija Juurikkala
 2004: elokuvaleikkaaja Jukka Nykänen
 2005: Irtiottoja-televisiosarjan ja Paha maa -elokuvan työryhmä (ohjaaja Aku Louhimies, leikkaaja Samu Heikkilä ja kuvaaja Rauno Ronkainen)
 2006: ohjaaja Lasse Naukkarinen
 2007: ohjaaja Lauri Törhönen
 2008: ohjaaja Matti Kassila
 2009: ohjaaja Aleksi Mäkelä
 2010: ohjaaja Saara Cantell ja kuvaaja Marita Hällfors, elokuvasta Kohtaamisia
 2011: ohjaaja Jalmari Helander ja tuottaja Petri Jokiranta, yhteistyöstä elokuvassa Rare Exports
 2012: Kovasikajuttu-dokumenttielokuvan työryhmä (tuottaja Sami Jahnukainen, ohjaajat Jukka Kärkkäinen ja J-P Passi sekä leikkaaja Riitta Poikselkä)
 2013: Laura Birn, näyttelijä
 2014: Sodankylän elokuvajuhlat
 2015: Markku Heikkinen, dokumenttiohjaaja
 2016: ohjaaja Juho Kuosmanen, tuottaja Jussi Rantamäki ja kuvaaja J-P Passi, elokuvasta Hymyilevä mies
 2017: Heikki Kossi, foley-artisti
 2018: Zaida Bergroth, ohjaaja
 2019: Kalle Kinnunen, elokuvakriitikko
 2020: elokuvatuotantoyhtiö Tuffi Films
 2021 Tiina Kaukanen, pukusuunnittelija

Lähteet

Suomalaiset elokuvapalkinnot
Shimenawa

Shimenawa on šintolaisissa menoissa käytettävää oljista punottua paksua köyttä. Köysillä yleensä rajataan šintolaisuudessa pyhinä pidettyjä alueita ja kohteita, ja köysiä on usein pyhäköissä. Köydet on usein koristeltu riippuvilla oljilla tai valkoisilla paperikoristeilla, joita kutsutaan nimityksellä shide.

Japanin kielessä on useita eri tapoja kirjoittaa sana shimenawa. Esimerkiksi 締縄 ja 標縄 voidaan kumpikin ääntää samalla tavalla ja kummallakin voidaan tarkoittaa shimenawaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Šintolaisuus
Shide

Shide () on šintolaisissa menoissa käytettävä paperista tai kankaasta valmistettu nauha. Ne ovat tavallisesti valkoisia, kapeita ja leikattu taiteltuna siksak-muotoon. Perinteisesti kankaiset shidet valmistettiin paperimulperipuun (Broussonetia papyrifera) kuiduista tehdystä yū-kankaasta, mutta nykyään ne tehdään yleisimmin paperista. Nauhojen taittamiseen ja leikkaukseen on useita eri tapoja.

Shidejä kiinnitetään usein seremonialliseen puhdistukseen käytettäviin sauvoihin, shimenawa-köysiin tai šintolaisissa seremonioissa käytettyihin sakakin eli salpapensaan (Cleyera japonica) oksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Šintolaisuus
Paperityöt