joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mikkelin teatteri

Mikkelin Teatteri on suomalainen Mikkelissä toimiva kannatusyhdistyksen ylläpitämä ammattiteatteri.

Historia

Teatteri on aloittanut toimintansa vuonna 1919 Mikkelin työväen näyttämö -nimisenä harrastajateatterina. Vuosina 1929–1944 se oli nimeltään Mikkelin työväen teatteri. Tuolloin teatteri toimi yhdistyspohjaisena. Vuonna 1930 teatterille palkattiin ensimmäiset päätoimiset henkilöt: teatterinjohtaja ja kaksi näyttelijää. Vuonna 1944 teatterista tuli Mikkelin Teatteri.

Ensimmäinen näytelmä, Minna Canthin Anna Liisa, sai ensiesityksensä 28. syyskuuta 1919.

1940-luvun alusta teatterin harjoitustilana toimi kaupungin juhlasali palokuntatalossa, minne teatterin koko toiminta vähitellen siirtyi. Teatterin 50-vuotisjuhlassa 15. marraskuuta 1969 Mikkelin kaupunki luovutti kaupungin juhlasalin kokonaan teatterin käyttöön.

Kesäteatteriesitykset Naisvuorella aloitettiin kesällä 1956. Ensimmäinen näytelmä oli Artturi Järviluoman Pohjalaisia.

Nykyaika

Nykyisin Mikkelin teatterin henkilökuntaan kuuluu johtajan lisäksi taiteellisena henkilökuntana ohjaaja, 11 päätoimista näyttelijää, lavastaja-pukusuunnittelija sekä teknistä henkilökuntaa. Teatterin suurella näyttämöllä on 315 paikkaa. Lisäksi teatteritalossa on 70-paikkainen pieni näyttämö.  Naisvuorella toimivalla kesäteatterilla on 558-paikkainen katettu katsomo. Syksyllä 2009 teatteri juhli 90-vuotista taivaltaan. Teatterinjohtajana aloitti 1. elokuuta 2011 Mika Nuojua. Hänen määräaikainen johtajasopimuksensa päättyy heinäkuun 2014 lopussa, ja Katriina Honkanen oli teatterinjohtajana vuosina 2014-2018. Uutena johtajana aloitti Aleksander Anria.

Lähteet

 Mikkelin teatterin verkkosivut

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomen teatterit
Mikkeli
Kaukola (Mikkeli)
Lindsay ja Sidney Greenbush

Kaksoset Rachel Lindsay Rene ja Robin Sidney Danae Bush (s. 25. toukokuuta 1970 Hollywood, Kalifornia) ovat yhdysvaltalaisia näyttelijättäriä. Vuosina 1974–1982 he esiintyivät yhdessä Michael Landonin tuottamassa draamasarjassa Pieni talo preerialla, jossa he näyttelivät Ingallsin perheen tytärtä, Carrieta. Sarjassa heidät oli esitelty yhteisnimellä Lindsay Sidney Greenbush eikä heitä erikseen mainittu identtisiksi kaksosiksi. He eivät ole näytelleet teini-iän jälkeen.

Lindsay Greenbush on nykyisin naimisissa Frank Dornanin kanssa ja heillä on yksi tytär, Katlynn (s. 1995) sekä kaksi ottolasta, Shaylene (s. 1986) ja Dan (s. 1990).

Sidney Greenbush oli naimisissa William "Rocky" Fosterin kanssa. Foster oli ammatiltaan eläinlääkäri ja hevosjalostaja. Foster teki itsemurhan toukokuun 5. päivänä 2009 pariskunnan yhteisessä kodissa.

Aiheesta muualla
Kotisivut
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Sisarukset
Elävät henkilöt
The Wreck of the Edmund Fitzgerald

”The Wreck of the Edmund Fitzgerald” on kanadalaisen folkmuusikko Gordon Lightfootin sanoittama ja esittämä kappale, joka on omistettu 10. marraskuuta 1975 Pohjois-Amerikan Yläjärvellä tapahtuneessa höyrylaiva SS Edmund Fitzgeraldin haaksirikossa menehtyneiden 29 merimiehen muistolle. Kappale julkaistiin vuonna 1976 Lightfootin albumilla Summertime Dream ja myöhemmin myös singlenä. Se on yksi Lightfootin tunnetuimpia singlejä. Kappale nousi marraskuussa 1976 Billboard-listan kakkossijalle, mikä on Lightfootin toiseksi korkein listasijoitus vuoden 1974 ”Sundownin” ykkössijoituksen jälkeen. Kappale myös teki ss Edmund Fitzgeraldin haaksirikosta Suurten järvien tunnetuimman yksittäisen onnettomuuden, ja se kuuluu edelleen Lightfootin vakiokappaleisiin.

Kappaleen sanoituksessa laivan kerrotaan olevan täyteen lastattuna matkalla Clevelandiin, kun alus tosiasiassa oli matkalla Detroitiin.

Christy Moore lainasi kappaleen sävelmän vuonna 1984 lauluunsa ”I Wish I Were Back Home in Derry”, joka puolestaan on mukaelma Bobby Sandsin runosta ”The Voyage”. Myös Tony Rice esitti kappaleen albumillaan Chuch Street Blues.

Myös The Dandy Warhols esitti kappaleen kahteen otteeseen albumeillaan Come On Feel The Dandy Warhols sekä The Black Album. Come On Feelillä esitetty versio on tyyliltään samanlainen kuin Lightfootin alkuperäisesitys, kun taas The Blackillä lyhyemmin ”The Wreckiksi” nimetty versio on paljon kovempi.

Camille West on tehnyt kappaleesta parodiaversion ”The Nervous Wreck of Edna Fitzgerald”, joka on julkaistu Four Bitchin' Babesin albumilla Gabby Road.

Aiheesta muualla

 Kappaleen sanat
 Sanat ja nuotit

Wreck of the Edmund Fitzgerald, The
Kanadalaiset musiikkikappaleet
Folkmusiikkikappaleet
Kristinebergin Kristus

Kristinebergin Kristus on kiveen muotoutunut hahmo Kristinebergin kaivoksessa Lyckselen kunnassa Ruotsissa.

Pohjoisruotsalaisen Kristinebergin kunnan kaivoksessa ilmestyi räjäytystöiden yhteydessä 1946 kaivosseinämään yli kaksi metriä korkea kuvio, joka tulkittiin Kristuksen hahmoksi. Paikasta tuli pian matkailunähtävyys ja kaivostyöt lopetettiin, koska työläiset kieltäytyivät räjäyttämästä kuvaa. Myöhemmin paikalle rakennettiin maanalainen Pyhän Annan kirkko. Erään kristillisen lahkon mukaan asiaan liittyy 1900-luvun alussa esitetty ennustus, jonka mukaan lopun aikoina Kristus löydetään Pohjoismaissa sijaitsevasta vuoresta. Lahkon mukaan tähän viittaa myös nimi ”Krist in i berget” eli ”Kristus sisälle vuoreen”.

Lähteet 
 Nils Edelman: Viisaita ja veijareita geologian maailmassa. Otava, 1991. ISBN 951-1-11107-8.
 Shalom - Merkillinen kaivoskuilu

Aiheesta muualla 
 Kristinebergin maanalainen kirkko 
 Shalom - Merkillinen kaivoskuilu

Uskonnolliset paikat
Kristinusko Ruotsissa
Lyckselen kunta
Käyn kohti sinua, oi Herrani

Käyn kohti sinua, oi Herrani (vanhana käännöksenä Sua kohti, Herrani) on maailmanlaajuisesti tunnettu hengellinen laulu. Sen alkusanat englannikielisessä alkutekstissä ovat Nearer, my God, to Thee ja sen on kirjoittanut englantilainen runoilija Sarah Adams. Laulu julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1841 laulukirjassa Hymns and Anthems, jonka julkaisi unitaariseurakunnan pastori William Johnson Fox.    

Laulun sanoitus perustuu Ilmestyskirjan tekstiin ja siinä oli viisi säkeistöä. Tekstiin on liitetty useita eri sävelmiä. Tunnetuin sävelmä on amerikkalaisen säveltäjän  Lowell Masonin tekemä, joka tunnetaan nimellä Bethany (Mason), vuodelta 1856. Suomessa virren sävelmänä on Lowell Masonin sävelmä. Muista sävelmistä tunnetuin on englantilaisen John. B. Dykesin sävelmä Horbury vuodelta 1861.  

Virsi on ilmeisesti sävelletty 4/4-tahtilajiin, mutta esiintyy jo ranskalaisessa Cantiques chétiens -virsikirjassa (Pariisi 1909) 6/8-tahtilajissa. Sävelmää tavataan myös tahtilajeissa 2/2, 3/4 ja 6/4.  

Virsi tunnetaan myös nimellä Titanic-hymni, sillä se yhdistetään yleisesti vuonna 1912 tapahtuneeseen  RMS Titanicin haaksirikkoon. Sen kerrottiin olleen viimeinen kappale, jonka laivan orkesteri soitti ennen aluksen uppoamista.

Suomennokset 

Virsi suomennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1894 metodistikirkon laulukirjaan Rauhanvirsiä. Tunnetummaksi tuli myöhemmin Aune Krohnin suomennos vuodelta 1912.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan virsi tuli vuonna 1986 Niilo Rauhalan uudelleen suomentamana. Se on virsi 396. Nykyisessä muodossaan sanat kuitenkin poikkeavat alkuperäisistä siinä määrin, että sitä on pidettävä pikemminkin mukaelmana kuin suoranaisena käännöksenä. Virsi esiintyy monissa suomalaisissa hengellisten laulujen kokoelmissa, esimerkiksi seuraavissa: Hengellinen laulukirja (numero 483, "Käyn kohti sinua"), Seurakunta laulaa (numero 301," Käyn kohti sinua"), Siionin kannel (numero 459 "Sua kohti, Herrani") sekä Hengellisiä lauluja ja virsiä (numero 243, "Sua kohti, Herrani, sua kohti ain").

Virsi on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 271 ("Käyn kohti sinua"). Virren viisisäkeistöisen tekstin on uudelleen suomentanut ruotsinkielisen tekstin mukaan Niilo Rauhala vuonna 1999.

"Käyn kohti sinua, oi Herrani" on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hautaan siunaamisessa käytettävistä virsistä. Virsikirjassa se on sijoitettuna osastoon "Jumalan varjelus ja johdatus".

Lähteet
 Suomen Äänitearkiston tietokanta
 The Musical Times 1973, s. 489.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Virsi 396: Käyn kohti sinua, oi Herrani, Virsikirja.fi

Virret
Marco Sturm

Marco Johann Sturm (s. 8. syyskuuta 1978 Dingolfing, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen jääkiekkoilija ja Saksan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja ja general manager. Kaikkia hyökkäyspaikkoja pelaamaan kykenevä Sturm on San Jose Sharksin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 1996. 

Sturm on erinomainen luistelija ja vaarallinen alivoimapelaaja.

Sturm oli aikoinaan harvoja saksalaislupauksia ikäluokastaan. Hän aloitti uransa kaudella 1995–1996 EV Landshutin joukkueessa, DEL:ssä, jossa pelasi myös varauksensa jälkeen kauden 1996–1997. Vuodesta 1997 Sturm pelasi San Jose Sharksissa lähes kahdeksan kautta, kunnes siirtyi kaudella 2005–2006 Wayne Primeaun ja Brad Stuartin kanssa Boston Bruinsiin vaihdossa kyseisellä kaudella NHL:n pistepörssin (Art Ross Trophy) ja arvokkaimman pelaajan palkinnon (Hart Trophy) voittaneeseen Joe Thorntoniin. Vuonna 1999 Sturm pelasi NHL:n tähdistöottelussa. Työsulkukauden 2004–2005 hän pelasi DEL:n ERC Ingolstadtissa.

Sturm teki vuonna 2007 Bruinsin kanssa sopimuksen kevääseen 2011 asti, kausipalkkana 3,5 miljoonaa dollaria. Sturmin kausi 2008–2009 jäi lyhyeksi loukkaantumisen takia. Joulukuussa 2010, kesken kauden 2010–2011, hän siirtyi Los Angeles Kingsiin, jota hän edusti kahden kuukauden ajan. Helmikuussa 2011 hän siirtyi Washington Capitalsiin waiver-listan kautta. Sturm edusti loppukauden Capitalsia ja teki heinäkuussa 2011 sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Tammikuussa 2014 Sturm ilmoitti uransa päättymisestä.

Maajoukkueura
Sturm on pelannut kahdet olympialaiset ja neljät MM-kilpailut (yhdet 1. divisioonassa). Sturm pelasi myös kaudet alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut ja kahdet alle 18-vuotiaiden EM-kilpailut. Vuonna 1996 hän voitti EM-kilpailujen pistepörssin ja valittiin tähdistökentälliseen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset jääkiekkoilijat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Saksalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Cadarache

Cadarache on Saint-Paul-lez-Durancen kunnassa Bouches-du-Rhône departementissa Provence-Alpit-Rivieran provinssissa, Ranskassa sijaitseva ydinenergian tutkimuskeskus. Sen perusti vuonna 1959 Ranskan atomienergiakomissio (Commissariat à l'Énergie Atomique). Samana vuonna Ranskan presidentti Charles de Gaulle käynnisti Ranskan ydinenergiaohjelman. Perustamisestaan lähtien jatkunut tutkimus saa jatkoa, kun kansainvälisenä yhteistyönä rakennettava koefuusioreaktori ITER päätettiin rakentaa sinne Moskovassa pidetyssä kokouksessa 28. kesäkuuta 2005.

Toiminta 
Vuonna 1988 keskuksessa aloitti toiminsa Tore Supra -tokamakfuusiokoreaktori. Suurempi ITER -koereaktori on tarkoitus valmistua noin vuonna 2020. 

Rakenteilla olevaa Jules Horowitz Reactor -kiehutusvesireaktoria on tarkoitus käyttää materiaalien testaamiseen ja se on tarkoitus ottaa käyttöön 2016.

Aiheesta muualla 
 Cadarache, European site for ITER 
 CEA research center of Cadarache  

Ydinvoima
Ydintutkimuslaitokset
Tiirismaa

Tiirismaa on Etelä-Suomen korkein mäki, joka sijaitsee Hollolassa, noin seitsemän kilometrin päässä Lahdesta länteen. Mäen korkeus on 223 metriä merenpinnasta.

Geologinen muodostuma
Tiirismaa on jäänne muinaisesta Svekofennidien vuoristosta, ja se on säilynyt verrattain korkeana maaston runsaan kvartsiittipitoisuuden vuoksi.

Tiirismaan alue kokonaisuutena muodostuu Messilän kartanon alueella olevasta Kartanonmäestä, Hakalaukunmäestä ja Tiirismäestä. Tiirismaa on suurehko ja miltei asumaton alue, joskin luonnonsuojelualueeseen liittyvän Iso-Tiilijärven pohjoisrannallakin on vapaa-ajan asuntoja. Iso-Tiilijärvi rajoittuu etelässä Tiilikankaan asuinalueeseen.

Tiirismaata on kutsuttu myös Messiläksi siksi, että Messilän kartanon vaikutus on ulottunut myös Tiirismaalle. Nykyään Messiläksi kutsutaan Messiläntien eteläpuolista osaa ja sen Messilän puoleista päätä venerantoineen ja leirintäalueineen, kun taas tien pohjoispuolinen osa on jo Tiirismaata. 

Tiirismaalla on Natura 2000 -ohjelmaan kuuluva Tiirismaan luonnonsuojelualue.

Tiirismaalla oli 1960-luvulta asti laskettelukeskus, joka kilpaili läheisen Messilän laskettelukeskuksen kanssa. Se kuitenkin lakkautettiin kannattamattomana vuonna 1996. Tiirismaalla on ollut aikaisemmin Messilän kartanosta nykyisiä laskettelumäkiä korkeampi Tiirismaan hiihtokeskuksen mäki, joka etäisenä on jätetty luonnontilaan ja kasvanut umpeen pensasmaista puuta.

Tiirismaan radio- ja televisiomasto 
Tiirismaalla Televisiotien jatkeen, Arvi Hauvosen tien päässä, on 327 metriä korkea Digita Oy:n lähetysmasto, jonka kautta lähetetään Päijät-Hämeessä radio- ja televisiolähetykset. Masto jakaa Suomen korkeimman rakennelman tittelin Haapaveden yleisradiomaston kanssa. Tiirismaalta lähetetään myös Lahden radiolähetykset.

Maston rakentaminen aloitettiin 1966 alussa. Sen peruskivi muurattiin 27. toukokuuta 1966, ja Tiirismaan radioaseman harjannostajaisia vietettiin 11. elokuuta 1966. Kolmikerroksinen radioasemarakennus valmistui lokakuussa 1966. Ensimmäinen radio- ja tv-masto oli 302 metrin pituinen, ja sen tuotti Rauma-Repolan Porin tehdas. Mastossa oli ohjelmansiirtolinkkiantenneja ja 280 metrin korkeudessa television ykköskanavan antenni. Kakkoskanavan antenni oli mastonjatkeessa noin 20 metrin matkalla. Radio- ja televioaseman koelähetykset alkoivat 20. helmikuuta 1967 sekä radion rinnakkaisohjelmaa lähettävän ULA-II:n lähetykset 6. maaliskuuta 1967 ja yleisohjelmaa lähettävän ULA-I:n 21. maaliskuuta 1967. Television kakkosohjelman lähetykset alkoivat runsaat viisi vuotta myöhemmin syksyllä 1972. Masto uudistettiin vuonna 1988.

Taajuudet 
Tiirismaalla on kaksitoista yleisradiolähetintä:

Katso myös 
Arvi Hauvonen
Radiomäki

Lähteet 

Suomen mäet
Hollolan luonto
Hollolan rakennukset ja rakennelmat 
Radiotoiminta
Radioamatööritoiminta
Radiomastot
Suomen maakuntien korkeimmat maastonkohdat
Honka

Honka voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Yleisnimi
 honka eli mänty eli petäjä, havupuulaji

Sukunimi
 Aarne Honka (e. Bremer, 1889–1975), kansanedustaja, Kokoomuksen puoluesihteeri 1942–1946, Uno Otto Hongan poika
 Aaro Honka (oik. Eino Johannes Arohonka, e. Alén, 1913–2001), kirjailija ja rehtori
 Aleksi Honka (s. 1993), jääkiekkoilija
 Anton Honka (1919–2011), jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja käsipalloilija
 Anttoni Honka (s. 2000), jääkiekkoilija
 Fritz Honka (1935–1998), sarjamurhaaja
 Jakke Honka (oik. Jaakko Krumberg, myöh. Vuorimaa, s. 1866), kirjailija
 Julius Honka (s. 1995), jääkiekkoilija
 Juuso Honka (s. 1990), jääkiekkoilija
 Mathilda Honka (1877–1985), yksi Suomen pitkäikäisimmistä henkilöistä
 Matti Honka (1713–1777), kirkonrakentaja
 Olavi Honka (e. Bremer, 1894–1988), oikeuskansleri, Uno Otto Hongan poika
 Uno Otto Honka (e. Bremer, 1858–1936), agronomi ja valtiopäivämies

Muita
Tapiolan Honka, koripalloseura
Espoon Honka, Tapiolan Hongasta eriytynyt edustuskoripallojoukkue
Kajaanin Honka, koripalloseura
FC Honka, jalkapalloseura
Honkarakenne Oyj, hirsitalovalmistaja

Katso myös
 Honko

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Abelin–Ruffinin lause

Abelin–Ruffinin lauseen mukaan ei yleisellä viidennen ja sitä korkeamman asteen yhtälöllä ole juurilausekkeisiin perustuvaa ratkaisukaavaa.

Abelin-Ruffinin lause ei tarkoita sitä, että viidennen ja sitä korkeamman asteen yhtälöt ovat ratkaisemattomia. Itse asiassa jos polynomi on reaali- tai kompleksikertoiminen, yhtälöllä on aina juuria kompleksitasossa. Tämä on nimeltään algebran peruslause. Vaikka ratkaisuja ei voida laskea tarkasti, niitä voidaan laskea numeerisilla menetelmillä niin tarkasti kuin halutaan. Käytettyjä menetelmiä ovat Newtonin-Raphsonin menetelmä ja Laguerren menetelmä.

Alempien asteiden yhtälöt 
Esimerkiksi toisen asteen polynomiyhtälö voidaan aina ratkaista äärellisen monen yhteen- vähennys- kerto- ja jakolaskun avulla. Nimittäin yhtälön ax2 + bx + c = 0 juuret ovat

Samanlaiset kaavat tunnetaan kolmannen- ja neljännen asteen polynomiyhtälöille. Kaavat on tunnettu jo 1500-luvulta alkaen.

Viidennen ja korkeamman asteen yhtälöt 
Esimerkiksi yhtälöä x5 - x + 1 = 0 ei voida ratkaista juurilausekkeiden avulla. Joitakin viidennen asteen yhtälöitä sen sijaan voidaan, esimerkiksi x5 - x4 - x + 1 = 0. Évariste Galois kehitti teorian sille, mitkä polynomiyhtälöt voidaan ratkaista juurilausekkeiden avulla:  ne ja vain ne joiden Galois'n ryhmä on ratkeava. Kolmannen- ja neljännen asteen yhtälön ratkaisukaavojen perusteella ovat symmetriset ryhmät S2, S3 ja S4 ratkeavia, mutta Sn ei ole kun n≥5. Ryhmien ratkeavuus voidaan kuitenkin osoittaa helpommin ryhmän kompositiojonon avulla kuin ratkaisukaavan perusteella.

Historiaa 

Lauseen todisti ensimmäisenä Paolo Ruffini vuonna 1799, mutta hänen todistuksensa sisälsi pienen aukon. Ruffini todistus perustui permutaatioryhmiin. Lauseelle esitti todistuksen myös Niels Henrik Abel vuonna 1824. Évariste Galois tutki ongelmaa syvällisemmin, ja hänen mukaansa onkin nimetty Galois'n  teoria, johon myös Abelin-Ruffinin lause kuuluu.

Aiheesta muualla 
Lauseen todistus
Abel och lösbara ekvationer av primtalsgrad

Algebra
Matemaattiset teoreemat
Sanna Valkonen

Sanna Valkonen (s. 12. joulukuuta 1977, Hyvinkää) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa puolustuksen keskellä ja on toiminut Suomen maajoukkueen kapteenina. Valkonen pelaa kaudella 2010 Ruotsin mestaruussarjassa, Damallsvenskanissa, KIF Örebrossa.

Ensimmäisen maaottelunsa Valkonen pelasi 30. elokuuta 1995 Ruotsia vastaan. Hän pelasi 120 maaottelua, joissa hän teki yhteensä 7 maalia. Valkonen edusti Suomea 2005 ja 2009 EM-kisoissa. Hän lopetti maajoukkueuransa vuoden 2009 kisojen jälkeen.

Seurat

Saavutukset 

 UEFA Cupin mestaruus 2003 ja 2004
 Vuoden naispelaaja Suomessa 2001 ja 2002
 U-21 PM-pronssia 2001
 W-league Pohjois-Amerikan mestaruus 2002
 Suomen mestaruus 1994, 1998, 1999, 2000 ja 2001
 Suomen cup 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 ja 2002
 Ruotsin mestaruus 2002, 2005
 Ruotsin cup 2002 ja 2003

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Perttula

Pekka Juhani Perttula (s. 18. marraskuuta 1960 Noormarkku) on entinen puoluesihteeri, valtiotieteen tohtori ja politiikan tutkija. Hän on toiminut Suomenmaan päätoimittajana v. 2010-2011.  Ennen Suomenmaan päätoimittajuutta hän oli Suomen Keskustan puoluesihteeri vuosina 1994–1997 ja keskustan eduskuntaryhmän pääsihteeri vuosina 1997–2007. Hän on toiminut poliittisella urallaan myös Kirkkonummen kunnanvaltuutettuna kolmen vaalikauden ajan. Hänen puolisonsa on peruskoulun yläasteen kielten lehtori FM Anna-Maija Penttilä.

Perttula edusti puoluesihteerinä perinteistä käsitystä, missä puolueorganisaation hallinnollisen johtamisen lisäksi tehtävään kuului myös aatteellisen puolen esillä pitäminen. Vapaaehtoisesti ennen puoluesihteerikautensa loppua eronnutta Perttulaa seurasi puoluesihteerinä puoluejohdon esityksestä puolueen järjestöpäällikkönä toiminut Eero Lankia.

Perttula siirtyi keväällä 2007 kirjoittamaan väitöskirjaa V. J. Sukselaisesta. Kirja valmistui keväällä 2010, ja se tarkastettiin Turun yliopistossa 2010. 

Verkkoapilan Perttulan haastattelussa tammikuussa 2010 ilmeni, että Perttula oli ilmoittanut Eero Lankialle joulukuussa 2009 eronneensa Suomen Keskustan perusjärjestön jäsenyydestä. Syyksi hän ilmoitti Suomen Keskustan vaalirahoitusepäselvyydet ja sen, ettei Suomen Keskusta, käytännössä sen puoluetoimistoa johtava Jarmo Korhonen, ollut ollut valmis tukemaan rahallisesti Perttulan väitöskirjatyötä.

Perttula oli Kelan hallituksen jäsen kaudella 1.1.2008 – 31.12.2010.

Perttula valittiin 2015 Maaseudun Sivistysliiton puheenjohtajaksi.

Teokset
 Kepuli keppana ja muita havaintoja politiikasta, yhteiskunnasta, perheestä ja Kirkkonummesta: kolumneja vuosilta 1998-2004, Pekka Perttula; piirrokset: Ilmari Perttula .... Kirkkonummi: Pekka Perttula, 2004
 Peräseinäjoen historia: esihistoriasta vuoteen 2004: maitoa, tervaa, turvetta ja terästä, Ossi Viita, Ari Hirvonen; historiatoimikunta: Pekka Perttula ym.; toimitustyö: Ossi Viita. Seinäjoki: Seinäjoen kaupunki, 2008 ISBN 978-951-97667-2-0.
 Lob: lobbauskirja, Harri Jaskari, Minna Hyytiäinen, Jussi Lähde, Pekka Perttula. Kirkkonummi: Paasilinna, 2010 ISBN 978-952-5856-17-0.
 Taloton talonpoika, maaton maalaisliittolainen: V. J. Sukselainen 1906-1945, Pekka Perttula. Helsinki: Pekka Perttula, 2010 ISBN 978-952-92-7365-2. Väitöskirja: Turun yliopisto.
 Äidin poika: V. J. Sukselainen hyvinvointiyhteiskunnan rakentajana, Pekka Perttula. Edita 2017 ISBN 978-951-37-7224-6.

Lähteet

Suomen Keskustan poliitikot
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen Keskustan puoluesihteerit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
St. Urho’s Pub

St. Urho's Pub on Helsingin Ostrobotnialla (Museokatu 10) sijaitseva olutravintola, joka oli aiemmin Urho Kekkosen kantapaikka ja jonka mukaan ravintola on sittemmin nimetty. Pub avattiin 7. toukokuuta 1973. Avajaisiin osallistui myös presidentti Urho Kekkonen. St. Urho's Pub on tullut tunnetuksi etenkin taidemusiikkiväen suosimana ravintolana.

St. Urho's Pub valittiin vuoden 2006 Olutravintolaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
St. Urho's Pub 
https://www.urhospub.fi/

Ravintolat Helsingissä
Etu-Töölö
Mittelspitz

Mittelspitz on saksalainen koirarotu, yksi viidestä saksanpystykorvarodusta.

Ulkoiset ominaisuudet 
Mittelspitzin säkäkorkeus vaihtelee 30–38 senttimetrin välillä. Rotuihanne on 34 sentin korkeus, josta hyväksytään neljän sentin poikkeama molempiin suuntiin. Rungon pituus on sama kuin säkäkorkeus. Rodun tunnusomaisia piirteitä ovat tuuhea, säänkestävä, pitkä turkki, pienet pystyt korvat, tuuhea häntä selän päälle kiertyneenä. Sen pää on niin sanotusti kettumainen. Värityksistä sallitaan lähes kaikki. Koiranäyttelyissä rotu arvostellaan väreittäin kolmessa ryhmässä: mustat ja ruskeat, valkoiset, sekä muunväriset.

Luonne ja käyttäytyminen

Tämä koirarotu on valpas, seurallinen, älykäs, uskollinen ja todella miellyttämisenhaluinen. Mittelspitz on uskollinen seura- ja vahtikoira, joka kiintyy hyvin voimakkaasti omistajaansa. Mittelspitz on vieraita kohtaan hieman epäluuloinen, mutta arkuutta tai aggressiivisuutta ei hyväksytä. Mittelspitz soveltuu erinomaisesti vahtikoiraksi.

Mittelspitz on älykäs, aktiivinen ja miellyttämisenhaluinen koira. Suomessa on useita tottelevaisuusvalion arvon saavuttanutta mittelspitziä ja yksi agilityvalio. Muualla maailmassa mittelit ovat menestyneet muun muassa koiratanssissa.

Mittelspitz on luonnostaan haukkuherkkä. Rotu on aktiivinen ja tarvitsee suhteellisen paljon aktivointia, vaikka ei kuitenkaan välttämättä joka päivä. Se pitää myös siitä, että saa käpertyä omistajansa viereen lepäämään. Mittelspitzit tapaavat tulla hyvin toimeen lasten kanssa.

Historia 
Alkuperäiseltä käyttötarkoitukseltaan mittelspitz on niin sanotuista suopystykorvista polveutuva vahtikoira, ja vielä 1800-luvun lopulla niitä saattoi nähdä hyvin yleisesti kaikkialla Saksassa tekemässä työtä, esimerkiksi ajurien vaunuvahteina. Maatiaiskoiran maine kävi kuitenkin mittelspitzin kohtaloksi, eikä sitä hyväksytty ensimmäisellä anomuksella roduksi. Rotu virallistui vasta vuonna 1969, jolloin se hyväksyttiin saksanpystykorvien viralliseen eri kokoisten muunnosten rotukirjoon. Pienemmät rodut pomeranian ja kleinspitz ja isompi keeshond olivat vuosien mittaan saavuttaneet laajempaa suosiota, mittelspitz sen sijaan harvinaistunut. Pikaisen elvytyksen jälkeen se on alkanut saavuttaa suurempaa suosiota.

Ensimmäinen Suomeen vuonna 1989 tuotu Mittelspitz oli väriltään valkoinen. Ensimmäinen pentue Suomessa kasvatettiin vuonna 1993. Ensimmäinen oranssi koira tuotiin Suomeen vuonna 1995 ja ensimmäinen kyseisen värin pentue syntyi vuonna 1996.

Lähteet 
Kennelliiton rotumääritelmä (PDF)
Suomen Mittelspitz ry
Suomen Saksanpystykorvaharrastajat SAPY ry

Viitteet 

FCI 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
SKL 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
Pystykorvat
Saksalaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit
Staten Island

Staten Island on yksi New Yorkin viidestä kaupunginosasta (borough). Se vastaa alueeltaan Richmondin piirikuntaa (Richmond County), joka on New Yorkin osavaltion eteläisin piirikunta.

Staten Island sijaitsee kahdeksan kilometrin lauttamatkan päässä Manhattanilta, New Yorkin lahden vastarannalla. Brooklynista sen erottaa vajaat kaksi kilometriä leveä Narrowsin salmi. Se on yhä New Yorkin kaupungin harvaanasutuin ja maaseutumaisin alue, mutta toisaalta myös väkiluvultaan osavaltion nopeimmin kasvava piirikunta.

Staten Islandin hallintoalue on ollut olemassa New Yorkin Cityn yhdistämisestä alkaen, joka toteutettiin vuonna 1898. Vuoteen 1975 asti hallintoalueen nimi oli virallisesti Borough of Richmond (suom. Richmondin hallintoalue).

Historia 
Kun englantilaiset valloittivat New Yorkin vuonna 1664, he yhdistivät Staten Islandin samaan siirtokuntaan, vaikka se olikin lähempänä New Jerseyä. Vuonna 1776 brittien joukot aloittivat saarelta hyökkäyksensä New Yorkiin. Yhdysvaltojen itsenäistymisen jälkeen silloisessa Richmondin kaupungissa oli New Yorkia puolustava varuskunta, siirtolaisten karanteenikeskus, orpojen ja vanhojen merimiesten hoitokoti ja rautatien lastausasema Manhattanille tullutta rahtia varten. Kun saari päätti kansanäänestyksessä liittyä osaksi New Yorkia, sen väkiluku oli vähän yli 65 000.

Vuoden 1900 jälkeen hallintokeskus ja kaupungintalo rakennettiin St. Georgeen lähelle lauttalaituria. Kiinteistökeinottelijat pettyivät odotuksissaan, kun suoraa metrolinjaa Staten Islandille ei onnistuttu toteuttamaan. Ennen 1930-lukua Staten Islandin teollisuus ja väkiluku kasvoivat vain hitaasti, ja kasvu pääsi vauhtiin vasta kun saaren ja New Jerseyn välille rakennettiin Goethalsin, Outerbridgen ja Bayonnen sillat vuosina 1928–1931. Verrazzanon silta yhdisti Staten Islandin Brooklyniin vuonna 1964, mikä käynnisti lopulta saaren nopean kehityksen ja teki siitä toiminnallisen osan kaupunkia. Kauppapuutarhat on lopetettu, mutta Staten Islandissa on yhä New Yorkin suurin yhtenäinen puistoalue, lähes 1 200 hehtaarin laajuinen Staten Island Greenbelt.

Staten Island on New Yorkin etnisesti yhtenäisin, nuorin ja konservatiivisin kaupunginosa. Kaupunginosan poliitikot pitävät palveluja alimitoitettuina, asukkaat kärsivät New Jerseystä tulevista ympäristösaasteista ja lisäksi saarella on New Yorkin suurin kaatopaikka. Fresh Killsin kaatopaikkaa on käytetty vuodesta 1948, ja sen jätevuori saavuttaa 150 metrin korkeuden. Sen jälkeen kun New Yorkin kaupunginosien poliittista asemaa heikennettiin vuonna 1990 korkeimman oikeuden päätöksellä, Staten Islandissa on kannatettu suunnitelmia, joiden mukaan alue eroaisi New Yorkista ja siitä tulisi itsenäinen kaupunki.

Liikenne 
Staten Islandille johtaa maantiesillat Brooklynista, Bayonnesta, Elizabethista, sekä Berth Amboysta. Sinne pääsee myös Manhattanilta ilmaisella lautalla. Lautalta on hyvät näkymät Manhattanille ja Vapaudenpatsaalle.

Kuvagalleria

Katso myös 
Bronx
Brooklyn
Manhattan
Queens

Lähteet

Aiheesta muualla 

Staten Island Borough President's Office
Timeline of Staten Island History
Seututie 775

Seututie 775 on Viitasaaren kaupungin Viitajärven kylästä Kinnulan ja Lestijärven kautta Perämeren rannikolle Kalajoen Himangalle johtava seututie. Kinnulan ja Lestijärven välillä tie kulkee yhdessä kantatien 58 kanssa. Lestijärven ja Himangan välillä tie seuraa pääosin Lestijokea. Tien pituus on 158 kilometriä.

Reitti
 Viitajärvi, Viitasaari (vt 4 E75)
 Kinnula (kt 58)
 Lestijärvi
 Kangasvieri, Lestijärvi (kt 58, st 751)
 Toholampi (kt 63)
 Kannus (vt 28)
 Himanka, Kalajoki (vt 8 E8)

775
Himanka
Kannuksen liikenne
Kinnulan liikenne
Lestijärven liikenne
Toholammin liikenne
Viitasaaren liikenne
Seututie 851

Seututie 851 on Iin Haminasta Yli-Iin keskustaajamaan johtava seututie. Tien pituus on noin 26 kilometriä. Itä-länsisuuntaisena poikittaistienä se yhdistää valtatien 4 seututiehen 849.

Tie alkaa Iin kuntakeskuksesta Nelostieltä, Iijoen etelärannalta. Se seuraa jokirantaa aina Asemankylään saakka, jossa se ylittää joen kaksikantista maantie- ja rautatiesiltaa pitkin. Tästä eteenpäin tie jatkuu seuraillen joen pohjoisrantaa aina Yli-Iin kirkonkylälle, jossa se yhtyy seututiehen 849.

Iin liikenne
Yli-Iin liikenne
851
CAS-numero

CAS-numero (Chemical Abstract Service) on yhdysvaltalaislähtöinen kemikaalien tunnistenumerojärjestelmä, jolla pyritään helpottamaan kemikaalien ja yhdisteiden tunnistamista sekä tietokanta- ja internethakuja ilman monimutkaisia kemiallisia nimiä.

Kemikaalin CAS-numero on väliviivalla erotettu kolmiosainen numerosarja. Ensimmäisessä osassa voi olla seitsemän numeroa, toisessa osassa kaksi numeroa ja kolmas osa muodostuu yhden numeron tarkistusosasta. Tarkistusosa lasketaan kertomalla toisen osion viimeinen numero yhdellä, toiseksi viimeinen kahdella jne. ja saadusta summasta otetaan kymmenellä jaettu jakojäännös tarkistusnumeroksi kolmanteen osioon. Esimerkiksi veden CAS-numero on 7732-18-5. Tarkistusosa lasketaan kaavalla  mod 10 = 5. Viikossa noin  saa oman CAS-numeron. Helmikuun 20. päivänä 2012 oli  ja epäorgaanisella aineella oma CAS-numero. Huhtikuussa 2021 ilmoitettiin numeroituja yhdisteitä olevan jo yli 250 miljoonaa.

Katso myös 
EC-numero
EINECS-numero
E-koodi
YK-numero

Aiheesta muualla 
CAS REGISTRY and CAS Registry Number FAQs 
CAS Database Counter 
CAS History 
ChemIndustry.com CAS-numerotietokanta  

Kemikaalien numerointijärjestelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sideways

Sideways on yhdysvaltalainen Alexander Paynen ohjaama draamakomedia. Payne myös käsikirjoitti elokuvan Jim Tailorin kanssa, ja sen keskeisimpiä rooleja esittävät Paul Giamatti, Thomas Haden Church‚ Virginia Madsen ja Sandra Oh. Elokuva pohjautuu Rex Pickettin samannimiseen romaaniin.

Elokuvaa kuvattiin syyskesällä 2003, ja sen ensi-ilta oli vuonna 2004. Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.

Sidewaysin vaikutus viinien myyntiin on ollut hyvin merkittävä. Elokuvassa Miles (Paul Giamatti) kehuu Pinot Noir -rypäleistä valmistetut viinit maasta taivaisiin. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 18.2.2005, ja vuonna 2005 Pinot Noir -viinejä myytiin Alkossa litroina 51 % enemmän kuin vuonna 2004.

Timo Peltonen löytää Paynen elokuvassa yhtäläisyyksiä monella tasolla erityisesti Kurosawan Seitsemään samuraihin.

Juoni
Miles (Paul Giamatti), masentunut ja menestyksetön kirjailija sekä intohimoinen enologi, vie pian naimisiin menevän ystävänsä ja college-kämppäkaverinsa Jackin (Thomas Haden Church) automatkalle Santa Ynez Valleyhyn suunnitelmanaan rentouttava loma Kalifornian viinitiloja kierrellen. Jack - seurahenkisempi, mutta vain hiukan menestyneempi tv-näyttelijä - hautoo kuitenkin toisenlaista suunnitelmaa: viimeistä irtosuhdettaan ennen avioliittoa.

Parivaljakon matkaan punoutuvat pian naiset Maya (Virginia Madsen) ja Stephanie (Sandra Oh). Suhteiden syventyessä ja viinin virratessa elokuva maalaa loppua kohden yhä tarkentuvampaa kuvaa Milesin ja Jackin persoonallisuuksista, tarinoista, motiiveista, sekä heidän omasta ystävyyssuhteestaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arvostelu: Sideways (elitisti.net)

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Alexander Paynen ohjaamat elokuvat
SAG-palkitut elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
A Real Live Dead One

A Real Live Dead One on Iron Maidenin vuonna 1998 julkaistu tupla-CD, joka koostuu kahdesta Maidenin vuonna 1993 julkaisemasta livealbumista A Real Live Onesta ja A Real Dead Onesta. Molemmat albumit on alun perin taltioitu Fear of the Dark -levyn jälkeiseltä kiertueelta keväällä 1992.

Kappaleet

CD 1: A Real Dead One 
  (Kööpenhamina, Tanska)
  (Helsinki, Suomi)
  (Rooma, Italia)
  (Essen, Saksa)
  (Essen, Saksa)
  (Arnhem, Hollanti)
  (Lausanne, Sveitsi)
  (Lausanne, Sveitsi)
  (Ostrava, Tšekkoslovakia)
  (Pariisi, Ranska)
  (Helsinki, Suomi)
  (Moskova, Venäjä)

CD 2: A Real Live One 
  (Mannheim, Saksa)
  (Kööpenhamina, Tanska)
  (Den Bosch, Hollanti)
  (Pariisi, Ranska)
  (Lausanne, Sveitsi)
  (Bryssel, Belgia)
  (Tukholma, Ruotsi) 
  (Helsinki, Suomi)
  (Reggio Nell Emilia, Italia)
  (Helsinki, Suomi)
  (Helsinki, Suomi)

Kokoonpano 
 Steve Harris – bassokitara, taustalaulu
 Dave Murray – kitara
 Bruce Dickinson – laulu
 Nicko McBrain – rummut
 Janick Gers – kitara

Lähteet 

Vuoden 1998 konserttitallenteet
Iron Maidenin konserttitallenteet
Kahden regimentin oppi

Kahden regimentin oppi on Martti Lutherin aikanaan muotoilema luterilainen opetus Jumalan kahdesta hallinnasta. Luther laati kahden regimentin oppinsa Rooman kirkon vanhan kahden asteen siveellisyyden opin tilalle.

Kahden regimentin opin mukaan on olemassa kaksi elämänaluetta:  1. Maallinen regimentti (maallinen hallinta / maallinen valtakunta, regnum civile), jossa miekalla, esivallalla ja maallisilla järjestyksillä on tehtävänsä  2. Hengellinen regimentti (Jumalan hengellinen hallinta / Kristuksen valtakunta, regnum Christi), jossa taistellaan Jumalan sanalla ja evankeliumilla. 

Koska ihminen on luonnostaan paha ja roisto, täytyy esivallan ja miekan käyttää rankaisukeinoja, ja lain saada aikaan ulkonainen järjestys. Ensimmäiseen regimenttiin kuuluu siis rankaisu ja pakko. Hengellisessä regimentissä (kirkossa / Kristuksen valtakunnassa) taas hallitsee evankeliumi ja siten sen leimaava piirre on vapaus.
 
Molemmat regimentit ovat Jumalan säätämiä, ei vain hengellinen. Regimentit ovat erilaiset ja erilliset, mutta ne eivät ole irrallisia toisistaan. Ne ilmentävät Jumalan kahtalaista herruutta elämässä. Jumala käyttää siis maailmanhallinnassaan kumpaakin regimenttiä: maallinen on "Jumalan vasen käsi" ja hengellinen "Jumalan oikea käsi". Tässä kohden luterilainen käsitys regimenteistä poikkeaa vastaavasta reformoidusta käsityksestä, jonka mukaan Jumalan vastustaja on maallisen regimentin hallitsija.

Luterilainen teologia
Kristinuskon opit
Kristillinen yhteiskuntaopetus
Naamanjoki

Naamanjoki on Oulujoen vesistöön kuuluva joki, jonka alkulähde on Vaalan ja Utajärven kuntien raja-alueella Hetejärvestä ja Kortejärvestä laskevien Korte- ja Heteojien yhtymäkohdassa Naamanjärvi-nimisellä suoalueella Utajärven Naamankylän Järvikylässä. Naamanjoki laskee Utosjokeen ja edelleen Oulujokeen Utajärven pohjoispuolella.

Naamanjoen valuma-alueen pinta-ala on 118,03 km² ja järvisyys 2,14 %, keskivirtaaman ollessa noin 1,1 m³/s. Alun perin Naamanjoki sai alkunsa Naamanjärvestä, joka myöhemmin on kuivatettu ja on nykyisin pääosiltaan avosuota. 

Kalastus Naamanjoella on vähäistä, vuotuisten kokonaissaaliiden ollessa noin 1,2–1,5 tonnia vuodessa.

Lähteet
 Ympäristölupapäätös Nro 7/06/2

Ylä-Oulujoen alue
Utajärven joet
Vaalan joet
Uspenskin katedraali (Moskova)

Uspenskin katedraali () on Moskovan Kremlissä sijaitseva katedraali.

Kirkon rakentaminen aloitettiin 4. elokuuta 1326, kun metropoliitta Pietari oli taivutellut Moskovan suuriruhtinaan Iivana I Kalitan rakennuttamaan vastaavanlaisen kirkon Moskovaan kuin oli vielä silloisessa suuriruhtinaiden pääkaupungissa Vladimirissa. 

1400-luvun lopulla vanha kirkko alkoi olla ränsistynyt ja vuonna 1472 aloitettiin uuden katedraalin rakennustyöt Krivtsovin ja Myškinin suunnitelmien mukaisesti. Kahden vuoden aikana rakennus lähes valmistui, kunnes se maanjäristyksen vaikutuksesta sortui. 

Iivana III kutsui arkkitehti Aristotele Fioravantin Bolognasta suunnittelemaan uuden katedraalin, jonka tuli olla vanhan venäläisen perinteen mukainen. Fioravanti matkusti Vladimiriin opettelemaan venäläistä rakennustekniikkaa. Lopulta valmistuneessa rakennuksessa on vaikutteita sekä renessanssin tyylistä että venäläisestä perinteestä.

Sen sisustukseen kuuluu edelleen useitakin eri tsaareille tehtyjä katoksellisia valtaistuimia.

Kirkkoa käytettiin Iivana IV Julmasta alkaen tsaarien kruunauskirkkona. Vallankumouksen yhteydessä se museoitiin, mutta Neuvostoliiton kaaduttua kirkko avattiin uudelleen. Kaikki Venäjän presidentit, Boris Jeltsin, Vladimir Putin ja Dmitri Medvedev, siunattiin virkaansa juuri tässä kirkossa. Jeltsinin ja Putinin seremonian toimitti Moskovan ja koko Venäjän patriarkka Aleksei II ja Medvedevin puolestaan nykyinen patriarkka Kirill. 

Nykyisin kirkkoa käytetään vain tärkeisiin valtiollisiin seremonioihin. Kesäisin se on turisteille avoimena.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Cathedral of the Assumption  Moscow Info 

Katedraalit
Moskovan kirkot
Moskovan Kreml
Konneveden Urheilijat

Konneveden Urheilijat eli KonnU on keskisuomalainen urheiluseura Konnevedeltä. Seuran toimintaan kuuluvat muun muassa jalkapallo, suunnistus ja ampumahiihto.

Suuri merkitys seuran toiminnalle on Lapunmäen urheilukeskuksella, jonne on rakennettu osin EU-rahoituksen turvin Hiihtomaa. Tähän kuuluu latuverkoston lisäksi pieni mäki kumpareikkoineen. Toiminnassa halutaan panostaa lasten ja nuorten liikuntaan.

Tunnetuimpia urheilijoita seurassa ovat jääkiekkoilijat Miika Lahti ja Sampo Kaleva, ampumahiihtäjät Mervi Markkanen, Terhi Häyrinen (ent. Markkanen) sekä Katja Lairio. Häyrinen edusti Suomea vuoden 1992 olympialaisissa ja Katja Lairio ensimmäisissä ampumajuoksun MM-kilpailuissa Hochfilzenissä 1997.

Jalkapallolla on Konnevedellä vahvat perinteet. Parhaimmillaan KonnU on pelannut 3. divisioonassa. Viimeksi miesten joukkue nähtiin kaudella 2015, jolloin se voitti 4. divisioonan. Kaudella 2016 ei joukkuetta kuitenkaan nähty enää millään sarjatasolla.

Konneveden Urheilijoilla on ollut myös salibandyjoukkue vuodesta 2011 alkaen.

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut
Salibandyjoukkueen kotisivut 
 Jalkapallojoukkueen kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Konnevesi
Jonathan Glover

Jonathan Glover (s. 1941) on brittiläinen filosofi, joka on tutkinut erityisesti bioetiikkaa. Hän opiskeli Tonbridge Schoolissa ja myöhemmin Corpus Christi Collegessa Oxfordin yliopistossa. Hän on toiminut bioetiikan opettajana King’s Collegessa, Lontoossa.

Teoksia 
 Humanity: A Moral History of The 20th Century. (1999)
 Women and Development: a study of capacities, toimitettu Martha Nussbaumin kanssa (1995)
 Utilitarianism and Its Critics (toim.) (1990)
 The Glover Report: The Ethics of New Reproductive Technologies, raportti Euroopan komissiota varten (1989)
 I: The Philosophy and Psychology of Personal Identity (1988)
 What Sort of People Should There Be? (1984)
 Philosophy of Mind, (toim.) (1979)
 Causing Death and Saving Lives (1977)
 Responsibility (1970)

Suomennoksia
 

Brittiläiset filosofit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskan Grand Prix

Ranskan Grand Prix () on Ranskassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.

Ranskan Grand Prix palasi kaudella 2018 Formula 1 -sarjan kalenteriin ja se ajettiin Paul Ricardin moottoriradalla, ennen sitä edellinen kilpailu järjestettiin vuonna 2008 Magny Coursin moottoriradalla.

Historia
Ranskan Grand Prix’n historia juontuu aina vuoteen 1906 asti, jolloin siitä tuli kautta aikain ensimmäinen Grand Prix -kilpailu, joka oli järjestetty. Vuoden 1906 kilpailu ajettiin Le Mansissa ja sen voitti Ferenc Szisz. Sen jälkeen kilpailu on järjestetty vuosittain, lukuun ottamatta vuosia 1909–1911, 1915–1920, 1940–1946, 1955 ja 2009–2017.

Ranskan Grand Prix on kuulunut Formula 1:n MM-sarjaan vuodesta 1950 lähtien, jolloin kilpailu ajettiin Reims-Gueuxin radalla, ja sen voitti Juan Manuel Fangio. Kaikkiaan Ranskan Grand Prix on ajettu seitsemällä eri radalla. Vuoteen 1964 saakka kilpailu ajettiin aina joko Le Mansissa, Reims-Gueuxissa tai Rouen-Les-Essartsissa. Clermont-Ferrandin rata isännöi kilpailua vuosina 1965, 1969, 1970 ja 1972. Vuonna 1967 Ranskan Grand Prix ajettiin Le Mansin radalla, mutta kilpailussa ei käytetty kuuluisan 24 tunnin kilpailun rataversiota, vaan lyhyempää ja hitaampaa Bugatti Circuitia.

Vuonna 1971 Paul Ricard ja vuonna 1974 Dijon-Prenois liittyivät Ranskan osakilpailua isännöineiden ratojen joukkoon. Ranskan Grand Prix järjestettiin 1970-luvulta lähtien vuorotellen Paul Ricardissa ja Dijon-Prenoisissa, kunnes kilpailu vakiintui 1980-luvulla joksikin aikaa Paul Ricardiin. Vuonna 1990 ajettiin vielä Paul Ricardissa, ja vuodesta 1991 lähtien Ranskan Grand Prix ajettiin poliittisista syistä Magny-Coursin moottoriradalla lähellä Neversin kaupunkia. Magny-Coursissa ajettiin 18 kertaa, mikä tekee siitä eniten Formula 1 -kilpailuja isännöineen ranskalaisen radan. Ranskan Grand Prix oli vähällä pudota Formula 1 -kalenterista vuoden 1997 jälkeen, mutta sopimus kilpailun järjestämisestä saatiin aikaan viime hetkellä ja Magny-Cours lisättiin kalenteriin kesken kauden 1998.

Ranskan Grand Prix’n menestynein kuljettaja on Michael Schumacher, joka on voittanut kilpailun peräti 8 kertaa (1994–1995, 1997–1998, 2001–2002, 2004 ja 2006). Suomalaisista kilpailun on voittanut Kimi Räikkönen vuonna 2007.

Voittajat

Grand Prix

Formula 1

Lähteet

Aiheesta muualla
Robel Teklemariam

Robel Zemichael Teklemariam (s. 16. syyskuuta 1974 Addis Abeba, Etiopia) on etiopialainen amhara-heimoon kuuluva hiihtäjä ja Etiopian hiihtoliiton puheenjohtaja. Hän muutti synnyinmaastaan pois ollessaan lapsi.

Teklemarian perusti monien muiden ulkomailla asuvien etiopialaisten tuella Etiopian hiihtoliiton päästäkseen edustamaan maataan 2006 Torinon olympiakisoihin. Hän osallistui kisoissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan maastohiihtokilpailuun, missä sijoittui alun perin 84. sijalle, mutta nousi myöhemmin 83:nneksi, kun Martin Tauber hylättiin dopingrikkomuksen vuoksi. 2007 Sapporon MM-kisoissa Teklemariam sijoittui sprintin karsinnassa sijalle 74. jättäen taakseen viisi muuta kilpailijaa. 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hänen sijoituksensa oli 105:s.

Vancouverin olympialaisissa 2010 Teklemariam oli 15 km:n vapaan hiihtotavan kisassa 93:s, jättäen taakseen kaksi kilpailijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Teklemariamin haastattelu BBC:n sivuilla 

Etiopialaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Tallinna–Narva-rata

Tallinna–Narva-rata () on Viron rataverkkoon kuuluva rataosuus. Se valmistui vuonna 1870 ja on alkuaan osa Paldiskista, Tallinnan ja Narvan kautta Pietariin johtavaa rautatietä.

Viron rautatiet
Tallinnan liikenne
Ugaritin kieli

Ugaritin kieli on luoteisseemiläisiin kieliin kuuluva kuollut kieli, joka oli läheistä sukua mm. heprealle. Se on auttanut selvittämään Raamatun Vanhan testamentin epäselvyyksiä ja on tärkeä tietolähde sen ajan uskonnosta.

Ugaritin kieltä kirjoitettiin nuolenpääkirjoituksella, joka muista nuolenpääkirjoituksista poiketen oli aakkospohjainen eikä tavukirjoitusta. Sitä kirjoitettaessa ei aakkospohjaisuudesta huolimatta kirjoitettu vokaaleista, paitsi silloin, kun niiden edellä oli glottaaliklusiili. Ugaritia käytettiin noin vuosina 1400–1200 eaa. muinaisessa Ugaritin kaupungissa, joka löydettiin vuonna 1928 Ra’s Šamran alueelta Syyriasta.

Aiheesta muualla
Annina Wallius: Nuolenpääkirjoitus antaa vinkkejä tietokoneohjelmien tekijöille, Yle Kulttuuriuutiset, 5.7.2010

Seemiläiset kielet
Aasian kuolleet kielet
Mechelin

Mechelin voi viitata johonkin seuraavista:

Henkilöitä
Adolf Constantin Mechelin (1862–1936), suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies, Henrik Adolf Mechelinin poika
Cely Mechelin (1866–1950), suomalainen sokeain kirjaston johtaja ja Marttaliiton perustajia, Leo Mechelinin tytär
Emilie Mechelin (1838–1917), suomalainen oopperalaulaja
Henrik Adolf Mechelin (1813–1899), suomalainen senaattori ja valtiopäivämies, Leo Mechelinin setä
Henrik Josef Gustaf Mechelin (1864–1920), suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies, Henrik Adolf Mechelinin poika
Leo Mechelin (1839–1914), suomalainen senaattori ja valtiomies
Oscar Johan Mechelin (1851–1900), suomalainen virka- ja valtiopäivämies, Henrik Adolf Mechelinin poika

Muita
Mechelin, suomalainen aatelissuku numero 252 (sammunut)
Mechelin, suomalainen aatelissuku numero 265 (sammunut)
Mechelinin senaatti, Leo Mechelinin johtama Suomen senaatti 1905–1908
Mechelin Company Oy Mechelin Company Ab, vuonna 1957 perustettu yritys
Mechelininkatu, katu Helsingissä, nimetty Leo Mechelinin mukaan vuonna 1917
Yūji Ide

Yūji Ide (, s. 21. tammikuuta 1975 Saitama, Saitama, Japani) on japanilainen kilpa-autoilija, joka  ajoi Formula 1 -sarjassa vuonna 2006 Super Aguri -tallissa. Tallitoverina Idellä oli hänen maanmiehensä Takuma Satō. 

Ide menetti neljän osakilpailun jälkeen kisakuljettajan paikkansa ranskalaiselle Franck Montagnylle heikkojen ja toisinaan jopa vaarallisten ajosuoritustensa takia, joista FIA oli joutunut huomauttamaan tallia. FIA vei häneltä myös superlisenssin sen jälkeen, kun hän kolaroi Imolan osakilpailussa Christijan Albersin kanssa.

Heinäkuun alussa 2006 Yūji Iden ilmoitettiin siirtyvän ajamaan loppukaudeksi Japanin Formula Nippon -sarjaan, jossa hän sijoittui kaudella 2005 toiseksi. Iden aikomuksena oli ajaa Nippon-sarjassa DoCoMo Team Dandelion Racing -tallissa kuusi kisaa. Ide jatkoi Formula Nippon -sarjassa vuosina 2007–2008 huonolla menestyksellä. Tämän lisäksi Ide ajoi Super GT sarjassa vuosina 2008-2010.

Kauden 2010 jälkeen Ide piti taukoa kilpa-autoilusta kaksi vuotta kunnes palasi Japanin Super GT sarjaan. Hän ajoi yhden kilpailun pienemmässä GT300 luokassa Bonds Racingin NISMO GT-R GT3:lla. 2014 oli jälleen välivuosi ja 2015 hän ajoi viisi kilpailua Team Up Garage with Bandoh -tiimin Toyotalla vailla mainittavaa menestystä.

Formula 1 -saavutukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yūji Iden kotisivu 
Yuji Ide Racing Career Profile 

Japanilaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
M83 (yhtye)

M83 on ranskalais-amerikkalainen elektronisen musiikin yhtye, jonka perustivat Nicholas Fromageau ja Anthony Gonzalez vuonna 2001. Tunnetuksi yhtyeen nosti toinen albumi Dead Cities, Red Seas & Lost Ghosts, jonka jälkeen Fromageau jätti yhtyeen. Nykyään Gonzalez tekee kappaleet yksin, vierailevia muusikoita apuna käyttäen.

M83:n musiikki haki varsinkin alkuvaiheessa runsaasti vaikutteita shoegazing-tyylisuuntauksesta, jossa lauluosuudet lauletaan pehmeällä äänensävyllä vahvasti efektoidun, täyteenahdetun äänivallin päälle. Myöhemmillä levyillä on myös menty pop-kappaleiden suuntaan, vanhan tyylin pysytellessä rinnalla. Saturdays = Youth sisältää myös vahvoja 80-luvun tuotannollisia vaikutteita, Digital Shades Vol. 1 puolestaan on enemmänkin ambient-albumi. M83 on myös tehnyt remixejä muille yhtyeille ja artisteille, mm. Depeche Modelle, Placebolle, Goldfrappille ja Bloc Partylle.

Diskografia

Albumit
M83 (2001)
Dead Cities, Red Seas & Lost Ghosts (2003)
Before the Dawn Heals Us (2005)
Digital Shades Vol. 1 (2007)
Saturdays=Youth (2008)Hurry Up, We're Dreaming (2011)
Junk (2016)
DSVII (2019)

Singlet
Run Into Flowers (2003)
0078h (2003)
America (2004)
A Guitar And A Heart (2005)
Don't Save Us From The Flames (2005)
Teen Angst (2005)
Couleurs (2008)
Graveyard Girl (2008)
Kim & Jessie (2008)
We Own the Sky (2008)
Midnight City (2011)
Reunion (2012)
Ok Pal (2012)
Steve McQueen (2012)
Wait (2012)
Oblivion (feat. Susanne Sundfør) (2013)
Do it, Try it (2016)
Solitude (2016)
Go! (feat. Mai Lan) (2016)
Temple of Sorrow (2019)
Lune de fiel (2019)

Galleria

Ranskalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Helootit

Helootit olivat orjien luokka erityisesti antiikin Spartassa. Varhaisimmat helootit olivat Lakonian alkuasukkaita, jotka olivat joutuneet spartalaisten alistamiksi. 600-luvulla eaa. Sparta valtasi Messenian ja alisti senkin alkuperäisväestön. Tämän jälkeen suurin osa helooteista oli messenialaisia. Helootit eivät olleet kenenkään kansalaisen yksityisomaisuutta vaan he kuuluivat valtion omistukseen. He tekivät maaorjien tapaan töitä maatiloilla ja kotitalouksissa, minkä lisäksi he toimivat myös spartalaisten hopliittien avustajina, kevytaseisina tai soutajina Spartan laivastossa.

Helootteja oli paljon enemmän kun Spartan kansalaisia, minkä takia spartalaiset pelkäsivät, että helootit nousisivat kapinaan, ja pitivät aina itseään valmiudessa tämän varalta. Helootteja valvottiin tarkasti ja kaikista kapinayrityksistä rangaistiin ankarasti. Vuonna 464 eaa. syttyi kaikkein vakavin heloottikapina, joka oli seurausta Spartassa tapahtuneesta maanjäristyksestä. Kapinoiden pelosta spartalaiset eivät yleensä halunneet lähettää armeijaansa kovin kauaksi Peloponnesokselta. Nuoret spartalaiset miehet ottivat osaa krypteiaksi kutsuttuun rituaaliin, jonka yhteydessä he saivat tappaa epäilyttäviksi katsottuja helootteja.

Helootit avustivat isäntiään sotaretkillä, ja jos joku helootti osoitti eritystä urhoollisuutta sodassa, hänet saatettiin vapauttaa. Tällaisia entisiä helootteja kutsuttiin nimellä neodamodeis (”uuskansalaiset”); he saivat taistella Spartan armeijassa hopliitteina. Heloottinaisen ja spartalaisen miehen lapsia kutsuttiin nimellä mothakes.

Spartan helootteihin perustuva järjestelmä romahti, kun thebalainen Epameinondas kukisti Spartan vuonna 371 eaa. ja vapautti Messenian Spartan vallasta.

Katso myös 
 Orjuus antiikin aikana

Lähteet

Viitteet 

Orjuus
Sparta