Rasismi

Rasismi tarkoittaa Unescon vuonna 1978 hyväksymän "Rotuja ja rotuennakkoluuloja koskevan julistuksen" mukaan käsitystä, että rodulliset tai etniset ryhmät jakautuvat arvoltaan parempiin ja huonompiin, mikä oikeuttaa alistamaan tai tuhoamaan muita huonommat ryhmät. Rasismi on rasistisia ideologioita, ennakkoluuloisia asenteita, syrjivää käyttäytymistä, rakenteellisia järjestelyjä ja vakiintuneita käytäntöjä, jotka johtavat rotujen väliseen epätasa-arvoisuuteen. Unescon lausunnon mukaan ei ole tieteellistä pohjaa rotusyrjintään perustuvalle arvoasetelmalle ja rotusyrjintä on ristiriidassa ihmiskunnan moraalisten ja eettisten periaatteiden kanssa. Rasismia luonnehtivat siten yhtäältä  tiedolliset näkemykset (syrjinnän oikeuttaminen), toisaalta affektiiviset tekijät (ennakkoluuloisuus, vihamielisyys) ja kolmanneksi toiminnalliset osat (syrjintä). 

Unescon julistuksen mukaan rasismi voi ilmetä monilla eri tasoilla. Se voi esiintyä syrjivänä lainsäädäntönä tai muina määräyksinä sekä syrjivinä käytäntöinä. Näitä on myöhemmin kutsuttu "rakenteelliseksi rasismiksi". Toisaalta se voi esiintyä henkilöiden välisissä epävirallisissa suhteissa. Tätä puolta on alettu kutsua "arkipäivän rasismiksi", joka tulee esiin muun muassa ilmapiirinä ja alentuvana kohteluna.

Unescon julistuksen mukaan rasismi estää uhriensa vapaata kehitystä ja vahingoittaa harjoittajiaan, jakaa kansakuntia sisäisesti, estää kansainvälistä yhteistoimintaa ja luo poliittisia jännitteitä. Koska se on kansainvälisen lain vastaista, se häiritsee vakavasti kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta.  

Rasismin erilaiset määrittelyt vaihtelevat sen mukaan katsotaanko rasismin pohjautuvan rodullisiin eroihin, kulttuurisiin eroihin vai molempiin, sen mukaan, pidetäänkö rasismia ideologiana vai myös käytännön toimintana sekä sen mukaan, miten vakavasta syrjinnästä on kysymys. Tässä vaihteluväli ulottuu kansanmurhasta kysymykseen, mistä henkilö on kotoisin. Jotkin tutkijat katsovat lisäksi, että valkoisiin ihmisiin ei voi kohdistua rasismia. 

Syrjintä on Suomessa kielletty muun muassa perustuslaissa ja yhdenvertaisuuslaissa. Kielto ei koske lakiin perustuvaa viranomaisten harjoittamaa ulkomaan kansalaisten erityiskohtelua, eikä yleensä yksityisten henkilöiden välisiä suhteita työelämää lukuun ottamatta.  Rasistinen motiivi on Suomessa peruste rangaistuksen koventamiselle. Rasismiin perustuva syrjintä on länsimaissa yleensä rikos.

Rasismin määritelmiä 
Rasismia on määritelty eri tavoin tieteessä, arkikielessä, politiikassa ja lainsäädännössä. Unescon 1978 hyväksymässä määrittelyssä rasismi ymmärrettiin heti asiana, joka saattoi liittyä rodun lisäksi myös etniseen taustaan. Joissakin suomalaisissa määritelmissä ilmiö rajoitetaan biologisiin tekijöihin. Toisissa määritelmissä biologiset tekijät ovat kokonaan poissa, ja jäljellä ovat vain kulttuuriset erot. Jotkut tutkijat katsovat, että rasismi ei voi kohdistua valkoisiin.  

Kun rasismi Unescon määritelmässä 1978 kohdistui vain rotuun tai etniseen taustaan, monissa myöhemmissä määritelmissä käsite on laajentunut tarkoittamaan muitakin eroja ihmisten välillä. Toisaalta joissakin määritelmissä käsitteen alaa on supistettu poistamalla mahdollisuus, että rasismi voisi kohdistua valkoiseen rotuun.  

 "Näkemys, jonka mukaan on biologisesti määräytyneitä eroja eri rotujen välillä ja tästä syystä jotkut rodut ovat arvokkaampia tai kykenevämpiä kuin toiset" (Tieteen termipankki) 
 "Rotusyrjintä, -sorto, etninen syrjintä" (Kielitoimiston sanakirja) 
 "Rasismiksi voidaan luonnehtia valta- ja alistussuhteita tuottavia ajattelu-, puhe-, ja toimintatapoja, joissa jonkun yksilön tai ryhmän (oletettu tai väitetty) ominaisuus, olipa se biologinen tai kulttuurinen, esitetään olemukselliseksi ja muuttumattomaksi." (tutkija Anna Rastas) 
 "Se on ennakkoluuloista, vihamielistä, holhoavaa tai alentuvaa asennoitumista tai käytöstä toisia ihmisiä kohtaan sillä perusteella, että noiden ihmisten katsotaan kuuluvan johonkin tiettyyn etniseen ryhmään."  (tutkija Sanna Ryynänen) 
 Rasismiksi voidaan katsoa hyvää tarkoittavat toimintatavat, jotka seuraukseltaan ovat toiseuttavia.
 "Rasismi eli ei-valkoisina pidettyjen ihmisten eriarvoistava kohtelu" (tutkijat Seikkula ja Hortelano)

Rotusyrjintä 

Rasismista alettiin puhua ja kirjoittaa laajemmin 1960-luvulla.  Vuonna 1965 Yhdistyneet Kansakunnat hyväksyi "Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen". Suomen eduskunta ratifioi vuonna 1970 sopimuksen.  Sopimus ei vielä anna määritelmää rasismille, mutta määrittelee rotusyrjinnän (racial discrimination) seuraavasti:YK:n määritelmässä rotusyrjintä tarkoittaa tekoja. Unescon julistuksessa rasismista vuonna 1978 korostetaan rasismin luonnetta myös ideologiana ja ennakkoluuloina, jotka johtavat syrjintään. Kielitoimiston sanakirjassa käsitteitä pidetään samaa tarkoittavina.

Rasismin muotoja 
Professori Vesa Puuronen on vuonna 2011 jakanut rasismin vanhaan eli biologispohjaiseen ja uuteen eli kulttuuriseen rasismiin. Vanha rasismi perustuu ihmisten jakamiseen biologisiin rotuihin, joita ei pidetä tasa-arvoisina. Äärimmillään käsitys epätasa-arvosta on oikeuttanut alempirotuisten orjuuttamisen ja kansanmurhat. Vanhaa rasismia on havaittavissa uusnatsismissa. Uusrasismi jakaa ihmiset kulttuurisiin ryhmiin, missä kaikkia kulttuureita ei pidetä tasa-arvoisina. Seurauksiltaan se voi Puurosen mukaan olla yhtä vakavaa kuin vanha rasismi. Uusrasismia esiintyy skinheadien ideologiassa, äärinationalismissa sekä islaminvastaisuudessa.

Rasismin voi Puurosen mukaan jakaa myös rakenteelliseen rasismiin, joka perustuu virallisiin tai epävirallisiin normeihin sekä arkipäivän rasismiin, joka esiintyy henkilökohtaisella tasolla. Rakenteellinen rasismi ilmenee normeissa ja institutionaalisissa käytännöissä, jotka asettavat jotkin rodulliset tai etniset ryhmät toisia heikompaan asemaan. Sen konkreettisia muotoja on syrjivä lainsäädäntö, syrjivät ohjeet tai epäviralliset käytännöt oikeuslaitoksessa, oppilaitoksissa, työmarkkinoilla, sosiaali- ja terveydenhuollossa, tiedotusvälineissä ja liike-elämässä. Syrjivää lainsäädäntöä esiintyi esimerkiksi Natsi-Saksassa ja apartheid-rotuerottelua noudattaneessa Etelä-Afrikassa, mutta myös Suomen suuriruhtinaskunnassa, missä juutalaisten kansalaisoikeuksia rajoitettiin. 

Arkipäivän rasismia Puuronen kuvaa yksilötason ilmiöiksi, joissa toiseen henkilöön suhtaudutaan epätasa-arvoisesti tai epäkunnioittavasti biologisin tai kulttuurisin perustein. Tällaista rasismia voi olla toisen henkilön välttely, sopimattomat ilmeet tai eleet, pahan puhuminen, nimittely, loukkaavat vitsit, syrjintä töissä ja oppilaitoksissa, eristäminen sekä väkivalta. Puurosen mukaan rasismi ei aina ole tiedostettua.

Rasismiin yhdistetään joskus ajatus jonkin rodun tai etnisen ryhmän vallasta tai ylivallasta. On valkoista ylivaltaa (englanniksi  white power tai white supremacy) ja mustaa ylivaltaa (black supremacy) ajavia tahoja. Rodullista tai etnistä ylivaltaa ajavat liikkeet haluavat yleensä muodostaa yhteiskunnan, jossa vallitsee rotujen välinen arvojärjestys ja epätasa-arvoiset olosuhteet. Toinen rasismin muoto liittyy rotupuhtauteen, jonka kannattajat pyrkivät estämään kielloin rotujen tai kulttuurien sekoittumisen. Rotusyrjintä on määritelty tiettyyn rotuun tai etniseen ryhmään kuuluvien suosimiseksi tai johonkin tiettyyn rotuun tai etniseen ryhmään kuuluvien syrjinnäksi esimerkiksi työelämässä, oikeudenkäytössä, julkisissa palveluissa tai asunnon vuokrauksessa.

Rasismin historia länsimaissa 

Ksenofobia eli muukalaiskammo, etnosentrismi (oman etnisen ryhmän pitäminen muita parempana) ja endogamia (avioituminen vain omaan etniseen ryhmään kuuluvien kanssa) ovat vanhoja ilmiöitä, joita on esiintynyt ja edelleen esiintyy kaikissa kulttuureissa. Antropologi Pascal Boyerin mukaan ihmiset luovat stereotypioita esimerkiksi roduista, koska heillä on intuitiviinen käsitys, että toisen ryhmän jäsenet edustavat heille uhkaa. Omaa ryhmää halutaan suosia ja vähemmistöt pitää alempiarvoisessa asemassa.

Keskiajan Euroopassa uskonto oli eräs keskeisimmistä ryhmiä toisistaan erottavista seikoista. Juutalaisten syrjinnässä ja vainossa yhdistyivät kulttuurisina, uskonnollisina ja rodullisina nähdyt tekijät. Kristityt ja islamilaiset pitivät toisiaan vääräuskoisina.

Uuden ajan länsimaisen rasismin yhtenä merkittävimpänä juurena pidetään transatlanttisen orjakaupan vaikutusta eurooppalaisten asenteisiin muita kansoja kohtaan. American Anthropological Associationin mukaan tämä aate kehittyi 1500-luvulta alkaen kolonialismin ja orjakaupan yhteydessä ja niiden oikeuttamisena. 

1800-luvulla keskeiseen asemaan nousi biologinen rasismi, joka perustui ihmisten rotuluokitteluun ja frenologiaan (oppiin kallonmuotojen ja luonteenpiirteiden vastaavuudesta). Francis Galtonin teosten, erityisesti kirjan The Comparative Worth of Different Races (1869), pohjalta syntyi 1800-luvun loppupuolella tieteelliseksi rasismiksi nykyään kutsuttu tutkimusala. Galtonin käsityksistä tuli hyvin suosittuja Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja ne vaikuttivat voimakkaasti Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmän luomiseen 1900-luvun aikana.

Yhdysvaltain etelävaltioissa perustettiin vuonna 1865 äärijärjestö Ku Klux Klan sisällissodan ja orjuuden lakkauttamisen jälkimainingeissa. Liikkeen toiminta tukahdutettiin 1870-luvun alkupuolella. KKK perustettiin uudestaan vuonna 1915. Liikkeen huippukausi oli 1920-luvulla, jolloin sillä oli neljä miljoonaa jäsentä. Kansalaisoikeusliikkeen painostuksesta 1950–60-luvuilla saatiin aikaan mustien oikeudet paremmin turvaavia lakeja ja säädöksiä. 

Äärimmäiseen muotoonsa rasismi kehittyi natsi-Saksassa, jossa rasistisin perustein toteutettiin juutalaisten ja romanien joukkotuho sekä pyrittiin kaikkien rodullisesti alempiarvoisiksi määriteltyjen kansojen järjestelmälliseen alistamiseen. Adolf Hitler väitti saksalaisten edustavan muinaista arjalaista rotua, jota vieraat ainekset uhkasivat. Toisen maailmansodan aikana tuhottiin miljoonia juutalaisia. Myös muita ”epäkelvoiksi aineksiksi” katsottuja ryhmiä, kuten mielisairaita, homoseksuaaleja ja vammaisia, vainottiin ja tuhottiin.

Toisen maailmansodan jälkeen rasismia alettiin yleisesti tuomita ja tieteellisessä tutkimuksessa ryhdyttiin yhä voimakkaammin arvostelemaan tieteellisen rasismin oppeja. Yhdistyneet kansakunnat on useissa julkilausumissaan tuominnut rotuun tai etniseen alkuperään perustuvan epätasa-arvoisen kohtelun. Rotusyrjinnän poistamista koskeva yleissopimus vuodelta 1965 tuli voimaan 1969.

Pekka Isakssonin ja Jouko Jokisalon mukaan nykyaikana rasistisen aatteen yleisimmäksi muodoksi on noussut kulttuurinen rasismi, joka perustelee etnisten ryhmien eriarvoisuutta näiden kulttuurisilla eroilla. Tähän keskeisesti liittyvät myös yleiset etniset stereotyypit ja ennakkoluulot.

Tutkija ja kolumnisti Iivi Anna Masso on arvostellut sitä, että rasismiksi luokitellaan usein rotuun perustuvan halveksunnan ja syrjinnän lisäksi myös länsimaista poikkeavien kulttuuristen käytäntöjen ja uskonnollis-poliittisten oppien arvostelu. Hänen mukaansa uskonnon ja kulttuurin nimellä kulkevien oppien arvostelu on länsimaalaisille vaikeampaa kuin puhtaasti poliittisten aatteiden.

Rotuerottelu 

Siirtomaahallinnot pyrkivät usein pitämään eurooppalaiset ja siirtomaiden alkuperäisasukkaat sekä orjat ja näiden jälkeläiset erillään toisistaan. Tämä politiikka jatkui Etelä-Afrikassa lähes 1900-luvun loppuun saakka. Mustille ja valkoisille oli muun muassa erilliset koulut, sairaalat, paikat linja-autoissa, ravintolat ja käymälät. Myös seka-avioliitot oli kielletty. Suurapartheidin nimellä tunnettu yhteiskuntapoliittinen ohjelma meni vielä pidemmälle. Ohjelman tarkoituksena oli pitää maan ei-valkoinen väestö poissa valkoisten asuttamilta alueilta ja siten ”pelastaa valkoinen yhteisö häviämiseltä”. Sen keskeisenä ajatuksena oli, että rotujen täydellinen erottaminen toisistaan johtaisi vakauteen ja järjestykseen. Uskottiin, että eteläafrikkalaiset ei-valkoiset väestöryhmät hyväksyisivät omien yhteisöjensä tilanteen, kunhan heidän yhteytensä valkoiseen Etelä-Afrikkaan pidettäisiin mahdollisimman vähäisenä. Suurapartheidin tarkoituksena oli myös turvata halvan työvoiman saatavuus ja kuitenkin pitää afrikkalaiset poissa kaupungeista rakentamalla tehtaita mustien heimoreservaattien rajoille. Hallituksen lopullisena tavoitteena oli siirtää kaikki afrikkalaiset bantustanien kansalaisiksi.

Valkoisiin kohdistuva rasismi
Joidenkin alan tutkijoiden mukaan rasismi ei voi kohdistua valkoihoisiin, vaan sana tarkoittaa ainoastaan ei-valkoisiin kohdistuvaa eriarvoistavaa kohtelua. Toisaalta on  väitetty, että kaikki ovat jossain määrin rasisteja, ja on myös esimerkkejä valkoisiin kohdistuneesta rotusyrjinnästä. 

Etelä-Afrikassa on väitetty, että tiedotusvälineet ovat kiinnittäneet enemmän huomiota mustiin kohdistuvaan rasismiin ja Etelä-Afrikan ihmisoikeuskomissio paljon harvemmin ryhtyy oma-aloitteisesti tutkimaan valkoisiin kohdistuvia rasismitapauksia. Valkoisiin kohdistuvat murhat, kidutus ja hyökkäilyt eivät juurikaan ole saaneet huomiota osakseen. FW de Klerk -säätiön mukaan (2016) kuitenkin "mustat eteläafrikkalaiset ovat paljon väkivaltaisempia ja rasistisempia valkoisia kohtaan kuin päinvastoin". Säätiö vetosi Etelä-Afrikan ihmisoikeuskomissioon, että se puuttuisi valkoisiin kohdistuvaan rasismiin ja vihapuheeseen. Säätiön mukaan vaarallisin rasismi ja väkivaltaisin kielenkäyttö tulee mustilta, joiden lähettämät viestit voivat olla täynnä uhkauksia tappaa kaikki valkoiset, lapsetkin, raiskata valkoiset naiset ja karkottaa kaikki valkoiset Etelä-Afrikasta. BizNewsin mukaan maan presidentti Jacob Zuma (presidenttinä  2009–2018) uhkaili toistuvasti valkoisia ja käytti tätä saadakseen mustien suosiota. Hän väitti, että talous on lähinnä valkoisten käsissä ja lupaili muille pääsyä näiden varoihin.

Yhdysvalloissa suurin osa valkoisesta väestöstä uskoi valkoisiin kohdistuvan syrjinnän olevan yhtä suuri ongelma kuin vähemmistöihin kohdistuvan. Monet valkoiset kokevat olevansa piiritettyjä ja uhreja.

Rasismi Suomessa 

Rasismista ei Suomessa juuri keskusteltu eikä sitä tutkittu ennen 1990-lukua. Aikaisemmin uskottiin, että Suomessa on vain vähän rasismia, koska niin pieni osa väestöstä kuului kansallisiin vähemmistöihin. Ilmiöistä, jotka monissa muissa maissa on tulkittu rasismiksi puhuttiin usein syrjintänä, muukalaispelkona tai suvaitsemattomuutena.

Afrikkalaistaustaiset 
Euroopan unionin perusoikeusviraston tutkimuksessa 2018 kysyttiin Afrikasta peräisin olevilta maahanmuuttajilta ja heidän tummaihoisilta jälkeläisiltään heihin kohdistuvaa häirintää. Selvitykseen osallistuneet valtiot olivat Irlanti, Italia, Itävalta, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta. Tutkimuksessa kysyttiin, kuinka monta kertaa osallistuja oli korkeintaan kuluneiden viiden vuoden aikana kokenut häirintää etnisen tai maahanmuuttajataustansa takia. Viisi kysyttyä häirinnän tyyppiä olivat 1) loukkaava tai uhkaava puhe, 2) väkivallan uhka, 3) loukkaavat eleet tai sopimaton tuijottaminen, 4) loukkaavat some-viestit ja 5) loukkaavat kommentit verkossa ("online"). Vastaukset perustuivat vastaajien henkilökohtaiseen kokemukseen. 

Suomessa kysymykseen vastasi myöntävästi 63 prosenttia, mikä oli korkein maakohtainen luku  osallistujamaiden keskiarvon ollessa 30 prosenttia. Suomessa rasistisen väkivallan kohteeksi ilmoitti viiden vuoden aikana joutuneensa 14 prosenttia vastaajista, kun koko tutkimuksessa keskiarvo oli viisi prosenttia.  Lukua voi verrata Kansallisen rikosuhritutkimuksen tulokseen, jonka mukaan kaikista Suomen asukkaista 7 prosenttia joutui väkivallan kohteeksi yhden vuoden aikana (2019). Kyselyn tulosta on tulkittu siten, että Suomi olisi yksi Euroopan unionin rasistisimmista valtioista.

Romanit 
Romaneja on syrjitty Suomessa edelleen, vaikka etniseen taustaan perustuva syrjintä on ollut pitkään lailla kiellettyä. Syrjintää on ilmennyt esimerkiksi siinä, että romaninimen omaavia ei kutsuta työhaastatteluun, tai romaneja ei päästetä kauppoihin tai ravintoloihin. Romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteeri Janette Grönfors totesi kuitenkin vuonna 2020, että "Suomi on ehdottomasti Euroopan paras maa romaneille".

Kantasuomalaiset 
1800-luvulla ruotsalaiset, suomenruotsalaiset ja saksalaiset antropologit leimasivat suomenkieliset suomalaiset alemmaksi mongoliseksi tai ”itäeurooppalaiseksi roduksi”. Ensimmäinen Suomessa tehty rasistinen murha tuomittiin vuonna 2015. Tekijänä oli romani, joka tappoi kantasuomalaisen vihasta suomalaisia kohtaan.

Rasismi-käsitteen kritiikkiä 
Venäjän tutkimuksen emeritusprofessori Timo Vihavainen on kommentoinut Suomen Kuvalehden rasismi-tutkimusta 2015. Sen mukaan suomalaiset hyväksyivät maahanmuuttajiksi useammin ruotsalaiset ja saksalaiset kuin somalit tai irakilaiset. Suomalaiset asettivat siten etusijalle ne, joiden kulttuuri ja ulkonäkö olivat lähempänä suomalaisuutta, mikä Vihavaisen mielestä ei ollut rasismia; preferenssien puute olisi päinvastoin outoa.

Katso myös 
 Eugeniikka
 Islamin länsimainen apologia
 Historialliset teoriat ihmisroduista
 Ihmisoikeudet
 Jim Crow -lait
 Rodullistaminen
 Etninen ryhmä

Rasismin lähikäsitteitä 
 Etnosentrismi
 Eurosentrismi
 Ksenofobia
 Syrjintä

Huomioita

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 
Hatakka, Niemi & Välimäki (2017) Confrontational yet submissive: Calculated ambivalence and populist parties’ strategies of responding to racism accusations in the media. Discourse & Society.

Aiheesta muualla 

 Euroopan unionin rasismin ja syrjinnän vastaiset direktiivit
 Rasismidirektiivi. (PDF)
 Työsyrjintädirektiivi. (PDF)
 Suvaitsevaisuus Länsi-Euroopassa. Oulun lyseon lukio 1998–2000.
 Mistä rasismi sai alkunsa? Ylen Elävä arkisto.
 Map reveals the most racist countries in the world.

32.3 Ihmisoikeudet, kansalaisen asema yhteiskunnassa
Seulonnan keskeiset artikkelit