joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jan Petersen

Jan Petersen (s. 11. kesäkuuta 1946 Oslo) on norjalainen juristi ja oikeistopuolueen poliitikko, puolueensa entinen puheenjohtaja (1994–2004) ja Norjan entinen ulkoministeri (2001–2005). Hän istui suurkäräjillä vuosina 1981–2009. Tätä ennen hän oli ollut Oppegårdin pormestari (1976–1981) sekä johtanut oikeistopuolueen nuorisojärjestöä Unge Høyreä. Kotimaanpolitiikasta hän siirtyi vuonna 2009 Norjan suurlähettilääksi Wieniin, missä virassa hän toimi vuoteen 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jan Petersen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla 

Norjan ulkoministerit
Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Norjalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat
Norjalaiset juristit
Norjalaiset diplomaatit
Suurlähettiläät
Pormestarit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Wyn Hoop

Wyn Hoop (oik. Winfried Lüssenhop, s. 29. toukokuuta 1936, Hannover) on saksalainen laulaja. 1950-luvulla Hoop esiintyi jazzyhtyeessä Die Capitellos. Yhtye hajosi vuonna 1958, minkä jälkeen Hoop aloitti musiikin tekemisen taiteilijanimellä Fred Lyssen, mutta vaihtoi pian taiteilijanimekseen Wyn Hoop.

Hoop voitti saksalaisen Schlagerparade-laulukilpailun vuonna 1960 kappaleella Bonne nuit ma chérie ja valikoitui näin Saksan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Hoop sijoittui 13 kilpailijan joukosta jaetulle neljännelle sijalle. Menestyksen myötä Hoopin suosio Saksassa kasvoi, ja hän levytti erityisesti saksankielisiä versioita kansainvälisistä menestyskappaleista. Hoop esiintyi säännöllisesti yhdessä Pirkko Mannolan kanssa, ja he osallistuivat yhdessä Saksan euroviisukarsintoihin vuonna 1962 kappaleella Mama will dich seh'n, joka sijoittui karsinnassa neljänneksi.

Hoop meni vuonna 1961 naimisiin itävaltalaisen laulaja Andrea Hornin kanssa. Vuonna 1964 aviopari aloitti esiintymisen yhdessä nimellä Wyn und Andrea. Pariskunta vetäytyi showbisneksestä vuonna 1978, minkä jälkeen he ovat julkaisseet lukuisia matkustusaiheisia kirjoja.

Lähteet

Viitteet

Saksalaiset laulajat
Saksan euroviisuedustajat
Vuoden 1960 euroviisuedustajat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
San Marinon fasistinen puolue

San Marinon fasistinen puolue () oli sanmarinolainen fasistinen puolue. 

Puolueen perusti Giuliano Gozi, josta tuli puolueen puheenjohtaja elokuussa 1922. Vain kaksi kuukautta myöhemmin kaksi puolueen edustajaa valittiin maan kapteenivaltionhoitajiksi, minkä johdosta San Marinosta tuli maailman ensimmäinen fasistinen valtio; vain neljä viikkoa ennen kuin Mussolini nousi valtaan Italiassa.

Vuoden 1922 vaalien jälkeen fasistipuolue voitti vaalit ja siitä tuli maan ainoa puolue. Vuonna 1923 maan suur- ja yleisneuvosto lakkautettiin ja korvattiin fasistipuolueen omalla neuvostolla, johon kuului myös puolueeseen kuulumattomia katolilaisia vaikuttajia.

Vuonna 1942 Gozi sääti lain, joka kielsi avioliiton juutalaisten ja muiden uskontokuntien edustajien välillä.

Lähteet 

Sanmarinolaiset puolueet
Fasistiset puolueet
San Marinon historia
Colette Deréal

Colette Deréal (22. syyskuuta 1927 Saint-Cyr-l'École, Île-de-France, Ranska – 12. huhtikuuta 1988 Monaco) oli ranskalainen näyttelijä ja laulaja. Deréal esiintyi 1950-luvulla useissa elokuvissa. Deréalin laulajanura alkoi, kun hän esitti vuonna 1959 Ranskan televisiossa kappaleen Ne joue pas, josta tuli hitti ja jota myytiin yli 100 000 kappaletta.

Deréal edusti Monacoa vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Allons, allons les enfants ja sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle 16 kilpailijan joukosta.

Filmografia
 Boîte à vendre (1951)
 Sergil chez les filles (1952)
 Cet homme est dangereux (1953)
 Votre dévoué Blake (1954)
 Il mantello rosso (1955)
 Trois de la marine (1957)
 Sous le signe du taureau (1969)

Lähteet

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset laulajat
Monacon euroviisuedustajat
Vuoden 1961 euroviisuedustajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Italian tasavallan ansioritarikunta

Italian tasavallan ansioritarikunta () on Italian valtion korkein mahdollinen kunniamerkki. Ritarikunta perustettiin vuonna 1951 ja se myönnetään poikkeuksellisesta ansiosta Italian tasavallan hyväksi taiteen, tieteen, talouden, kirjallisuuden, julkisen viran hoitamisen, sosiaalisen, humanitaarisen tai filantropisen toiminnan saralla. Ritarikunnan jäsenet käyttävät nimensä edessä tunnusta O.M.R.I.

Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa, joiden yläpuolella on erikoisluokka:

  suurristin ritari ketjuilla 
  suurristi (I luokka) 
  suurupseeri (II luokka)
  komentaja (III luokka)
  upseeri (IV luokka)
  ritari (V luokka)

Lähteet 

Italian kunniamerkit
Ritarikunnat
Paavi Pius IX:n ritarikunta

Paavi Pius IX:n ritarikunta () on Pyhän istuimen myöntämä paavillinen ritarikunta. Sen perusti nimensä mukaisesti paavi Pius IX vuonna 1847. Muiden Pyhän istuimen jakamien kunniamerkkien tavoin ritarikunnan kunniamerkin myöntämiselle ei ole mitään selkeitä perusteita, vaan kukin paavi voi myöntää sen halutessaan sellaisesta ansiosta, jonka katsoo tarpeeksi arvokkaaksi. Paavi Pius IX:n ritarikunnan kunniamerkki myönnetään tosin tyypillisesti vieraiden valtioiden päämiehille ja suurlähettiläille. Saajan ei tarvitse olla katolilainen.

Ritarikunnan ansiomerkkiä jaetaan viidessä luokassa:

  suurristin ritari ketjuilla
  suurristin ritari
  komentaja tähdellä
  komentaja
  ritari

Naisille kunniamerkki on voitu myöntää vuodesta 1994 lähtien.

Lähteet 

Pyhän istuimen kunniamerkit
Ritarikunnat
Antti Paronen

Antti Paronen on suomalainen sotatieteen tohtori, tutkija ja voimanostaja. Hänellä on operaatiotaidon ja taktiikan dosentin arvo Maanpuolustuskorkeakoulusta erikoisalanaan kansainvälinen terrorismi, epäsymmetrinen sodankäynti ja radikaali sosiaalinen liikehdintä. Sotilasarvoltaan hän on majuri.

Akateeminen ura
Varusmiespalveluksen Paronen suoritti Porin prikaatin kansainvälisissä valmiusjoukoissa vuosina 2002–2003, jonka jälkeen hän haki kadetiksi MPKK:uun. Valmistuttuaan maavoimalinjalta maisteriksi ja yliluutnantiksi 2007 Paronen aloitti virkauransa kouluttajana Karjalan prikaatissa. Hän palveli kriisinhallintajoukossa Afganistanissa 2009–2010 ja aloitti Maanpuolustuskorkeakoululla vuonna 2013.

Väitöskirjassaan MPKK:n sotahistorian laitokselle 2016 Paronen tarkasteli kumouksellisen sodankäynnin kehitystä. Ennen väitöstään hän palveli strategian laitoksella opettajana. Sen jälkeen hän on toiminut tutkijaupseerina, Maavoimien tutkimuskeskuksessa tutkimusalajohtajana ja MPKK:n sotataidon laitoksella apulaissotilasprofessorina opetusalanaan tulevaisuuden sotataito.

Mediakasvona ja voimanosto
Media on usein käyttänyt Parosta asiantuntijana terrorismia ja muuta sodankäyntiä koskevissa aiheissa. Hän on sanonut esiintymisten vievän valmisteluineen ajoittain 20–30 prosenttia hänen työajastaan. Harrastuksenaan Parosella on lukemisen ja ruoanlaiton ohella urheilu. Hän on harrastanut vuosia voimanostoa SM-tasolla. SVNL:n kilpailuissa Hän on voittanut nuorten mestaruuden 2014 ja kansallisen varustevoimanoston mestaruuden 2019. 2020 SM-kilpailuissa hän sai avoimessa sarjassa pronssia.

Lainauksia

 ”Kummallisimmat toimittajien kysymykset ovat olleet, että tuleeko nyt sota. Eihän sitä voi tietää.”
 ”Armeijassa ei yleensä ulkopuolisille korosteta propellihattumeininkiä, mutta täällä [Maasotakoulussa] saa olla luova. Täällä on pitkät perinteet ja traditioita kunnioitetaan. Kuitenkin jos tarvitsee kyseenalaistaa asioita villisti, siihen on luova vapaus.”
 ”Upseerin uralla ei tiedä mihin seuraavaksi komennetaan. Toivottavasti tässä tehtävässä saisi olla hetken.”
 ”Joskus pystyn kolmeksi päiväksi sulkeutumaan kammiooni ja kirjoittamaan. Välillä on taas ihan täyttä lentoa, kun joku räjäyttää itsensä maailmalla.”

Julkaisuja

Lähteet

Suomalaiset upseerit
Suomalaiset sotatieteilijät
Suomalaiset voimanostajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jekyll (ohjelmisto)

Jekyll on staattisten verkkosivujen generointiin käytettävä ohjelmisto.
Ohjelmisto on toteutettu Ruby-kielellä ja sen on sanottu aloittaneen pienimuotoinen vallankumous vuonna 2008. Tom Preston-Werner aloitti ohjelman kehityksen ja julkaisi sen vuonna 2008.

Toiminta 
Staattisen sivun generaattori tukee merkintäkieltä, jonka mukaan ohjelma muodostaa varsinaiset tiedostot verkkosivulle. Tämän etuna on, että käyttäjän ei tarvitse tuntea HTML:ää, joka helpottaa sivujen luomista, ja staattiset sivut ovat nopeasti ja turvallisesti palveltavissa käyttäjille.
Staattisten sivujen generointi liittyy tyypillisesti Jamstack-kehitykseen.
Jekyll tukee muun muassa Markdown- ja Liquid-merkintäkieliä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Getting started with Jekyll, a free and open source static site generator 

Staattisten sivujen generaattorit
William Alatalo

William Alatalo (s. 19. huhtikuuta 2002 Ilmajoki) on suomalainen autourheilija. Hän ajaa kaudella 2022 FIA Formula 3 -sarjaa Jenzer Motorsport -tiimissä. Kaudella 2021 hän ajoi Formula Regional European Championship -sarjassa, jossa sijoittui haasteellisen kauden päätteeksi yhdenneksitoista ja saavutti yhden palkintopallisijoituksen. Vuonna 2020 Alatalo ajoi Formula Renault Eurocup -sarjassa kahdeksanneksi. Vuonna 2019 hän ajoi Italian F4-sarjan, jossa sijoittui kokonaispisteissä yhdeksänneksi. Hän osallistui myös FIA Motorsport Games -kilpailuun (Olympic race of motorsport), jossa sijoittui kolmanneksi.
Alatalon suunnitelmissa on nousta vuosina 2023–2024 F2-sarjaan.
 
Alatalo asuu Ilmajoella ja käy Kuortaneen Urheiluopiston urheilulukiota. Hän harjoittelee Kuortaneella peruskuntokaudella päivittäin sekä valmistautuu kilpailuihin kilpailukauden aikana.
 
Vuonna 2018 Alatalo valittiin Suomen Olympiakomitean tukea saavaksi urheilijaksi. Hän oli yksi viidestä autourheilijasta, jotka valittiin historian ensimmäisiksi Olympiakomitean tukemiksi autourheilijoiksi.

Kausi 2022 
Alatalo oli kauden avauskisassa Bahrainissa yhdeksäs ja sai kaksi pistettä.

Yksityiselämä  
Alatalo on syntynyt 2002 Ilmajoella. Alatalon isä on suomalainen ja äiti etiopialainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 William Alatalon viralliset kotisivut
 Alatalon saavutukset Driver Databasen sivuilla
 Ytimessä William Alatalo opettaa perheenäidille, kuinka formulaa ajetaan. (video, Alatalo näyttää Formulasimulaattoria Ytimen toimittajalle)

Suomalaiset autourheilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Hulkko

Veikko Hulkko (1928–2011) oli suomalainen valokuvaaja. Hän oli kotoisin Loimaalta, ja hänet tunnetaan erityisesti kotiseutunsa valokuvaamisesta. Hulkko omisti myös oman valokuvaamon Loimaan keskustan Kauppalankadulla.

Hulkolle myönnettiin Varsinais-Suomen liiton Aurora-mitali vuonna 1987. Hänen ottamiaan kuvia on julkaistu muun muassa Loimaan Lehdessä. Vuonna 2012 loimaalainen Kustannus HD julkaisi kirjan Kuvat kertovat — kauppalasta kaupungiksi, joka esittelee hänen ottamiaan valokuviaan. Kirjan on toimittanut Arto Pietilä.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Lumineers

Lumineers on vain muodostelmaluisteluun keskittyvän seuran Espoo Synchronozed Skaters:in joukkue. Kasvattiseuroihin kuuluvat Espoon Taitoluisteluklubi ja Espoon Jäätaiturit. Joukkue kilpaili SM-seniori tasolla kauteen 2022 saakka. Espoo Synchronized Skaters on perustettu 2017.

Ohjelmien teemat
 2017–2018 lyhyt: Pressure makes diamonds
 2017–2018 vapaa: Murha mysteeri
 2018–2019 lyhyt: Corp
 2018–2019 vapaa: Air
 2019–2020 lyhyt: Myrskyluodon Maija
 2019–2020 vapaa: Swipe Right
 2020–2021 lyhyt: Blood stream
 2020–2021 vapaa: Resistance
 2021–2022 lyhyt: Dance Macabre
 2021–2022 vapaa: Tšernobyl

Lähteet 

Muodostelmaluistelujoukkueet
Rune Pär Olofsson

Rune Pär August Olofsson (28. toukokuuta 1928, Vamblingbo, Gotlanti, Ruotsi - 15. heinäkuuta 2018 Falun, Taalainmaa) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja pappi.

Olofsson on opiskellut Upsalassa ja suorittanut filosofian kandidaatin sekä teologian kandidaatin tutkinnot. Hän on toiminut pappina mm. Tukholmassa ja Falunissa, sekä toimittajana Expressen-lehdessä ja on kirjoittanut useita runoteoksia ja historiallisia romaaneja lähes neljäkymmentä teosta.

Olofsson osallistui vuonna 1958 julkaistulla kirjoituksellaan "Ny psalmbok?" keskusteluun Ruotsin kirkon virsikirjan uudistamisesta. Hänen kirjoituksensa vaikutti osaltaan kirkolliskokoukselle jätettyyn aloitteeseen virsikirjan uudistustyön alkamiseen. 

Olofson on kirjoittanut kirjan "--- och ett oändligt hem" (om Anders Frostenson och hans väg till den nya psalmen)" joka dokumentoi tarkasti Anders Frostensonin työtä virsirunoilijana. Frostensonin ehdotuksesta Olofson kirjoitti myös virren "Så två sig än en dag i nattens källa" Ruotsin radiossa lähetettyä iltahartautta varten. Virsi tuli vuoden 1986 virsikirjaan numerolla 511. Sen suomenkielinen teksti vuoden 2002 virsikirjassa on Anna-Mari Kaskisen 1997 kääntämä "Yön lähteeseen on mennyt päivä."

Lähteet 

 Ruotsalaiset virsirunoilijat
 Vuonna 1926 syntyneet
 Vuonna 2018 kuolleet
 Ruotsalaiset papit

Ruotsalaiset toimittajat
Ruotsalaiset kirjailijat
Mannerheim-säätiö

Mannerheim-säätiö on Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin (1867–1951) perustama rahasto. Säätiön ensisijainen tarkoitus on stipendien myöntäminen lupaaville suomalaisille upseereille, mahdollistaen heidän koulutuksensa ulkomaisissa sotakorkeakouluissa. Säätiön myöntämät apurahat jaetaan Maanpuolustuskorkeakoulun tekemän esityksen perusteella. Lisäksi säätiö pitää yllä Kaivopuistossa sijaitsevaa Mannerheim-museota. Se ei kuulunut Suomen marsalkan säätiölle antamiin tehtäviin, vaan säätiön hallitus teki perustamispäätöksen Mannerheimin kuoltua. Mannerheim-säätiö myös omistaa osan hänen jäämistöään, muun muassa oikeudet lähes kaikkiin hänen kirjoituksiinsa.

Historia
Säätiön alkuperä on kansalaiskeräyksen tuotolla (”Suuri kansalaisadressi”) rahoitettu Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahasto, jonka kansalaiset antoivat Mannerheimille vuoden 1920 alussa läksiäislahjaksi tämän astuttua syrjään väliaikaisen valtionjohtajan tehtävästä. 25. heinäkuuta 1919 päivätty lahjakirja antoi Mannerheimille luvan käyttää rahaston korot omiin tarkoituksiinsa, mutta hänen tuli määrätä sen pääoman siirrosta jälkipolville. Summa oli huomattava: 7,6 miljoonaa silloista markkaa (3 miljoonaa euroa vuoden 2018 rahassa). Rahalahjan mukana Mannerheimille toimitettiin kaikki keräyslistat; yhteensä 300 000 nimeä ja 12 nidettä. Mannerheimille lahjoitettiin lisää rahaa hänen 70- ja 75-vuotispäivinään. Hän säätiöi kaikki lahjoituksina saamansa varat jo eläessään vuonna 1945 uudeksi Kenraali Mannerheimin Kansallisrahastoksi, joka kantoi alkuperäisen rahaston nimeä, ja asetti sille säännöt samana vuonna laatimassaan testamentissa. Mannerheim kuoli 1951. Myöhemmin säätiön nimi vaihtui nykyiseksi.

Lähteet
Mannerheim-säätiö. Mannerheim-museo. Viitattu 1.8.2022.

Viitteet

Suomalaiset säätiöt
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Analoginen kytkin

Analoginen kytkin on elektroninen on/off-tyyppinen puolijohteita käyttävä komponentti, joka toimii kuin rele mutta siinä ei ole liikkuvia osia. 

Kytkettäessä johtavuuden resistanssi voi olla 5 ohmia tai siitä ylöspäin. Off-tilassa johtavuutta ei ole, on mega- tai gigaohmeja.

Elektroniikan komponentit
Azovstal

Azovstal (, ) on Ukrainan Mariupolissa toimiva terästehdas, jonka omistaa Metinvest.

Tehdas on Ukrainan suurimpia metallurgian alan yhtiöitä. Tehdas on perustettu 1933.

Neuvostoliiton korkein taloudellinen neuvosto päätti helmikuussa 1930 perustaa uuden terästehtaan Mariupoliin, sillä kaupunki oli merellisesti lähinnä Kertšin niemimaan Kamyš-Burunskojen rautamalmivaroja. Kertšrudstroi alkoi valmistella malmivarojen hyödyntämistä ja Mariupolissa aloitettiin uuden sataman ja masuunien rakentaminen Kalmiusjoen vasemmalle rannalle.

Tehtaan avasivat sen ensimmäinen johtaja Ja. S. Gugel ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja S. V. Kosior. Ensimmäinen valurauta valmistui 12. elokuuta 1933.

Tehdas on kombinaatti, joka myös tuottaa kivihiilestä koksia teräksenvalmistukseen. Lisäksi se toimii läheisessä yhteistyössä Metinvestin Mariupolin Iljitšin metallikombinaatin (Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, Мариупольский металлургический комбинат имени Ильича) kanssa, joka tuottaa rautamalmirikastetta. Se kykenee tuottamaan 6–200 mm:n paksuisia ja 1 500–3 200 mm:n levyisiä teräslevyjä laivanrakennuksen- ja muihin tarpeisiin, suuren halkaisijan putkia kaasun- ja öljynkuljetukseen ja off-shore-rakenteita. Tehdas on Ukrainan suurimpia rautatiekiskojen valmistajia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Azovstal Iron & Steel Works, Ukraine  (metinvestholding.com)

Ensimmäinen viisivuotissuunnitelma
Teräsyhtiöt
Ukrainalaiset teollisuusyritykset
Mariupol
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta

Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta () oli Italian kuningaskunnan korkein mahdollinen ritarikunta.

Ritarikunnan perusti Savoijin kreivi Amadeus IV vuonna 1362 ja se oli aluksi tarkoitettu ainoastaan vain aatelisille, jotka vannoivat uskollisuutta ritarikunnan suurmestarille. Ritarikunnan jäsenten oli tarkoitus olla keskenään tasavertaisia, mikä todennäköisesti oli syy sille, että ritarikunnassa on vain yksi luokka.

Vuodesta 1946, jolloin Italian kuningaskunta lakkautettiin, lähtien ritarikunta on ollut täysin Savoijin perheen vastuulla eikä Italian tasavalta pidä sitä omanaan. Suurmestarina toimii Savoijin perheen pää (nykyään Napolin prinssi, Vittorio Emmanuele). Nykyään kunnianosoitus myönnetään ani harvoin ja lähes yksinomaan vain kuninkaallisille ja valtionpäämiehille.

Lähteet 

Italian kuningaskunta (1861–1946)
Italian kunniamerkit
Ritarikunnat
Henrik Florus Ringius

Henrik Florus Ringius (26. marraskuuta 1847, Varberg, Hallanti - 31. toukokuuta 1925 Solberg, Bohuslän) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Ringius oli kotoisin pappissuvusta. Hän valmisti ylioppilaaksi Lundissa vuonna 1869 ja vihittiin papiksi Göteborgissa 1874. Hänet nimitettiin papiksi Sergloran seurakuntaan, jossa hän koki hengellisen muutoksen ja hän löysi hengellisen kodin schartaulaisuudessa. Hän toimi jonkin aikaa Kungsäterissa, Träslövssä, Backassa ja nimitettiin Solbergan seurakunnan kirkkoherraksi  vuonna 1898. Hän oli myös kiinnostunut lähetystyön tukemisesta ja lähetysinnostus läpäisi hänen elämäntyötään. Vuonna 1924 hän sai rovastin arvonimen (prost över egen församling).

Pappisvihkimyksensä jälkeen kokemansa hengellinen muutos johti hänet elämään papinvirkaan kuuluvan järjestyksen ja herätysliikkeen, schartaulaisuuden, hurskauden välillä. Hän ei hyväksynyt maallikkojen vapaaehtoistoimintaa. Hän uudisti schataulaista saarnaperinnettä ja julkaisi saarnoja sekä sielunhoidollisia kirjeitä. Ringius oli tunnettu elävästä ja kuvarikkaasta julistuksesta, mutta hänen virtensä sisälsivät monia perinteisiä sanamuotoja, jotka olivat ominaisia 1800-luvun lopun vapaakirkollisille herätyslauluille. Samalla ne välittävät kuvaa 1900-luvun alun käsityksestä siitä, mitä "pakanalähetystyö" oli. 

Ringius on kirjoittanut kaksi lähetysvirttä, jotka julkaistiin vuoden 1937 Ruotsin kirkon virsikirjassa. Toinen niistä "För hednavärlden vida Vi bedja dig, o Gud" vuodelta 1905 ja se on julkaistu vuonna 1907 Ruotsin kirkon julkaisemassa ”Missionstidningnen” lehdessä, Ringiuksen artikkelin ”Bedjen för missionen” päätteeksi. Se on vuoden 1986 virsikirjan virsi 416 "För hela världen vida vi beder dig, o Gud". Sen on uudistanut ja muokannut  ajankohtaiseksi Jan Arvid Helleström.

Vuonna 1972 ilmestyneessä ns. Luulajan virsikirjassa virren suomenkilinen teksti "Suo Herra, valos koittaa Myös maissa pakanain" oli Anna-Maija Raittilan muokkaamana. Vuoden 2002 virsikirjassasuomenkielinen teksti "Oi Herra, rukoilemme puolesta maailman," on Anna-Maija Raittilan käännös vuodelta 1998

Lähteet 

 Ruotsalaiset virsirunoilijat
 Vuonna 1847  syntyneet
 Vuonna 1925  kuolleet
 Ruotsalaiset papit
Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö

Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö on vuonna 1973 perustettu säätiö, jonka tärkeimpänä tehtävänä on Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin muiston vaaliminen. Lisäksi säätiö tukee taloudellisesti Suomen sotia koskevan sotahistorian tutkimustyötä sekä suomalaisten upseerien koulutusta.

Lisäksi se järjestää vuosittain kunnianosoituksen Mannerheimin kuolinpäivänä 28. tammikuuta Hietaniemessä ja tämän syntymäpäivänä 4. kesäkuuta Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Lisäksi säätiö järjestää muita Mannerheim-aiheisia tilaisuuksia, kuten joskus Mannerheim-konsertteja.

Historia 

Kun Mannerheimin kuoltua 1951 hänen ratsastajapatsaansa nousi uudelleen esille, asian otti hoitaakseen niin sanottu Ratsastajapatsasvaltuuskunta. Järjestettiin valtakunnallisia keräyksiä ja patsas paljastettiin 1960. Perinnesäätiö katsookin jatkavansa valtuuskunnan työtä nykyajassa. Patsaan pystyttämisen jälkeen pääosa jäljelle jääneistä varoista käytettiin Mannerheimin syntymäkodin, Louhisaaren linnan, ostamiseen valtiolle, eli sen lahjoittamiseen silloiselle Muinaistieteelliselle toimikunnalle (nykyinen Museovirasto). Vielä tämänkin jälkeen Ratsastajapatsasvaltuuskunnan kansalaiskeräyksestä jäi yli noin 20 miljoonaa silloista markkaa. Valtuuskunta päätti liittää ne erillisenä rahastona Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahaston Säätiöön (nykyinen Mannerheim-säätiö).

Vuonna 1973 Ratsastajapatsasvaltuuskunta lakkautettiin. Tilalle perustettiin säätiö nykyisellä nimellään ja kaikki varat siirrettiin sille. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi kenraaliluutnantti A. E. Martola, joka joutui pian työtehtäviensä takia jättämään puheenjohtajuuden kenraaliluutnantti Adolf Ehrnroothille, joka hoitikin tehtävää aina vuoteen 1999.

Sotahistorian palkinto
Vuodesta 2006 lähtien Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö on joka toinen vuosi myöntänyt sotahistorian palkinnon. Palkinnon arvo on vuodesta 2018 alkaen ollut 6 000 euroa.

Johto
Vuonna 2020 säätiön hallituksen puheenjohtaja toimi kenraalimajuri Juha-Pekka Liikola. Toimistusjohtajana ja toiminnajohtajana valtiotieteen tohtori Janne Kosonen.

Lähteet

 Suomalaiset säätiöt
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Ihor Kalynets

Ihor Kalynets (, 9. heinäkuuta 1939 H’odoriv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kirjailija.

Kalynets työskenteli Lvivin alueen valtionarkistossa, ennen kuin hänet yhdessä vaimonsa, kirjailija Iryna Kalynetsin kanssa pidätettiin poliittisten pidätysten yhteydessä toisinajattelijana. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi pakkotyöleirille ja kolmen vuoden karkotukseen, syynä runojen julkaisu ulkomailla, mikä tulkittiin neuvostovastaisuudeksi. Hän vapautui 1981, ja hän on asunut siitä lähtien Lvivissä eikä ole enää julkaissut uusia runoja. Hän osallistui 1987 Jevšan-zillia-nimisen kirjallisen kalenterin julkaisemiseen. Se oli ensimmäisiä perestroikan aikaisia sensuroimattomia aikakauskirjoja. Hän oli vaimonsa kanssa mukana Ukrainan republikaanisen puolueen toiminnassa.

Kalynetsin esikuvana on ollut imagistirunoilija Bohdan Ihor Antonytš. Kalynetsin esikoiskokoelma Vohon’ Kupala ehti ilmestyä Kiovassa 1966, mutta koko painos takavarikoitiin. Hänen tuotantoaan julkaistiin samizdat-julkaisuina ja ulkomailla. Vihdoin 1991 ilmestyivät kootut runot kahtena niteenä, tosin ulkomailla. Sen jälkeen hänen tuotantoaan on julkaistu myös Ukrainassa. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset toisinajattelijat
Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat
Ukrainalaiset runoilijat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
I Live Too Fast To Die Young


I Live Too Fast To Die Young on Michael Monroen studioalbumi, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Murder the Summer of Love", "Can’t Stop Falling Apart", ja "Everybody’s Nobody".

Kappaleet

Kokoonpano 
 Michael Monroe – laulu, huuliharppu
 Steve Conte – kitara, taustalaulu
 Rich Jones – kitara, taustalaulu
 Karl Rockfist – rummut
 Sami Yaffa – basso, taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Slash – kitarasoolo & kitara I Live Too Fast To Die Young -kappaleella
 Lenni-Kalle Taipale – piano kappaleilla Antisocialite & Can’t Stop Falling Apart
 Suvi Aalto & Astrid Nicole – taustalaulut kappaleilla Can’t Stop Falling Apart & Murder The Summer Of Love
 Neil Leyton – taustalaulut kappaleilla Everybody’s Nobody, Murder The Summer Of Love & All Fighter

Arvostelut 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Michael Monroen albumit
Vuoden 2022 albumit
Klootin torppa

Klootin torppa sijaitsee Turussa Paattisilla Ikkalan seudulla. Paikka on ollut Paattisten Ullaisten kylän takamaata, jonne ”niittyvahti” on asettautunut. Paikan ensimmäinen nimi on ollut Korpi.  Vanhoista rakennuksista ovat säilyneet päärakennus, luonnonkivikellari, savusauna-ratasvaja, syytinkipaikka (Kustaan tupa), luhti-liiteri, talli-lammaspihatto, makasiini-hirsinavetta-kanala ja ns. ”uusi sauna”. Vanhimmat rakennukset ovat 1790-luvulta. Rakennuksia ovat tutkineet jo 1958 Ilmar Talve ja Alfred Kolehmainen. Rakennuksia on restauroitu.(1, 2, 3, 4, 5, 6)

Paikan läheltä alkaa Paattistenjoki. Säkyläntieltä näkee rakennukset. Osoite on Jokelantie 17. Koordinaatit ovat .

Klootin torppa on osa yhteistä kulttuuriperintöä. Klootissa on pidetty Euroopan kulttuuriympäristöpäiviä eli kulttuuriperintöpäiviä European Heritage Days (EHD).(7, 8)

Klootin torpan alue rakennuksineen kuuluu paikalliselle kotiseutuyhdistykselle, Paattisten Seura ry:lle.

Klootin torpan päärakennus toimii Paattisten kotiseututalona. Klootin torppaa voi vuokrata.

Lähteet 
1. Paattisten taloja ja tarinoita. Paattisten kulttuurimaisema ja vanhat rakennukset. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri. 2009. Sivut 183–186.
2. Talve, Ilmar. Huomioita kylien muuttumisesta Paattisten pitäjän pohjoisosassa, 1961. Varsinais-Suomen maakuntakirja 17.
3. Kolehmainen, Alfred. Suomalainen talonpoikaistalo. 1979. Sivu 20.
4. Turun Sanomat 3.4.2009. Paattisten seura tekee 1700-luvun torpasta kulttuuripolun menneeseen.  https://www.ts.fi/uutiset/1074344841
5. Turun Tienoo 14.10.2021.TAO:n restaurointiopiskelijat harjaantuvat hirsitöihin Paattisilla. https://www.turuntienoo.fi/content/fi/2/23550/TAO%3An%20restaurointiopiskelijat%20harjaantuvat%20hirsit%C3%B6ihin%20Paattisilla.html?news_id=23674
6. Oikarinen, Maiju. Klootin torppa. Kulttuuriraportti. Paattisten Seura ry. 2011.
7. Turun Sanomat. 6.9.2019. Klootin torppa avaa susiovensa vieraille – katso kuvat 1700-luvulta säilyneestä kokonaisuudesta https://www.ts.fi/teemat/4693676/Klootin+torppa+avaa+susiovensa+vieraille++katso+kuvat+1700luvulta+sailyneesta+kokonaisuudesta
8. EHD https://en.wikipedia.org/wiki/European_Heritage_Days http://www.ehd.coe.int/

Kirjallisuutta 
 Perälä, Väinö. Paattinen 1359-1959. Paattisten kunta. 1959.
 Paattisten taloja ja tarinoita. Paattisten kulttuurimaisema ja vanhat rakennukset. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri. 2009
 Talve, Ilmar. Huomioita kylien muuttumisesta Paattisten pitäjän pohjoisosassa. Varsinais-Suomen maakuntakirja 17. 1961
 Oikarinen, Maiju. Klootin torppa. Kulttuuriraportti. Paattisten Seura ry. 2011.

Turun rakennukset ja rakennelmat
Seurantalot
Paattinen
Hagbard Isberg

Karl Hagbard Vilhelm Isberg (14. heinäkuuta 1880, Malmö, Skåne, Ruotsi - 16. tammikuuta 1960, Malmö) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Isberg kävi koulua Malmössä, opiskeli teologiaa Lundin yliopistossa ja vihittiin papiksi vuonna 1903. Hänet nimitettiin sairaalapapiksi Lundiin vuonna 1904, apulaispapin virkaan Malmössä, komministeriksi Lundissa vuonna 1912, Malmön Carolin seurakunnan kirkkoherraksi 1907 sekä vuonna 1949 Kirsebergin seurakunnan kirkkoherraksi, mistä hän jäi eläkkeelle 1952. 

Isberg oli kiinnstunut "köyhäinhoitoon" ja sosiaalityöhön liittyvistä asioista ja hänen oli asiantuntijana valtiollisissa sosiaalialan komiteoissa.

Kirkollisessa työssä hän oli kiinnostunut pyhäkoulutoiminnan kehittämisestä ja kirjoitti useita lapsille tarkoitettuja virsiä. Niitä julkaistiin vuonna 1940 ilmestyneessä "Psalmer och sånger för barn" -kirjassa, joka oli aikanaan merkittävä julkaisu, jolla pyrittiin ottamaan huomioon lasten parissa tehtävä kirkollinen työ. Hän on julkaissut useita kirjoja ja kirjoituksia, jotka käsittelevät pyhäkoulutyötä ja lasten parissa tehtävää kirkollista työtä.

Yksi Isbergin virsi, joka ilmestyi mainitussa kokoelmassa, on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 451 "När över Kidrons bäck du går", kiirastorstain illan virsi, joka kuvaa Jeesuksen rukoustaistelua Getsemanen puutarhassa. Virren kaikki kuusi säkeistöä päättyvät sanaan "Getsemane", tilanteen mukaan taivutettuna. Virren suomenkielinen käännös "Kun kuljet yli Kidronin" vuoden 2002 virsikirjassa on Pekka Turusen vuonna 1992 ja Niilo Rauhalan 1995 uudistama teksti.

Lähteet 

Ruotsalaiset virsirunoilijat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Ruotsalaiset papit
Abel Burckhardt

Abel Burckhardt (31.maaliskuuta 1805 Basel, Sveitsi - 25. heinäkuuta 1882, Basel) oli sveitsiläinen pappi ja runoilija.

Burckhardtista on säilynyt vähän tietoja. Hän on julkaissut useita kirjoituksia kuten "Bilder aus der Geschichte von Basel" ja "Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimat"  joka sisälsi Baselin murteella kirjoitettuja lasten lauluja. 

Hänet tunnetaan joululaulun "Kun jouluaamu koittaa" /"Kun joulu valkeneepi" kirjoittajana. Se on alkuaan kirjoitettu Baselin murteella "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt" ja se on käännetty useille kielille.

Lähteet 

 Virsirunoilijat
 Vuonna 1803 syntyneet
 Vuonna 1883 kuolleet
Palazzo Chigi

Palazzo Chigi on  Rooman keskustassa sijaitseva historiallinen rakennus, jossa Italian valtioneuvosto on toiminut vuodesta 1961.

Palatsin rakennuttamisen aloitti vuonna 1578 Aldobrandinin suku. Sitä kehitettiin edelleen pitkin 1600-lukua. Se toimi pääosin ylhäisten perheiden kotina, mutta myös Espanjan Rooman-suurlähetystö toimi jonkin aikaa siellä. Vuonna 1916 Italian valtio osti palatsin, ja sinne sijoittui ensin siirtomaaministeriö ja myöhemmin ulkoministeriö. Rakennus on nykyisin myös Italian pääministerin virka-asunto.

Lähteet 

Rooman palatsit
Michael Hewlett

Michael Edward Hewlett (25. elokuuta 1916, Hackney, Lontoo, Englanti - 23. helmikuuta 2000) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija.

Hewlett opiskeli Merton Collegessa, Oxfordissa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1948 ja papiksi 1949. Hän on työskennellyt useissa seurakunnissa erilaisissa tehtävissä erityisesti Exeterin hiippakunnassa.

Hewlett on kirjoittanut noin 70 virttä ja hänen kirjoittamiaan virsiä on useissa Englannissa ja Yhdysvalloissa ilmestyneissä virsi- ja laulukirjoissa tai niiden lisäyksissä, joita on ilmestynyt 1970- ja 1980-luvuilla. Hän voitti vuonna 1968 television järjestämän kilpailun "A Hymn for Britain" virrellä "Once on a mountaintop". Hänen virsiään on julkaistu vuonna 1979 ilmestyneessä laulukokoelmassa "Faith, Folk and Festivity". 

Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 528 on Hewlettin kirjoittama virsi "Hör oss, Gud, du själv har bett oss" Anders Frostensonin vuonna 1968 tekemänä käännöksenä. Kuitenkaan ei ole tietoa siitä, mikä Hewlettin kirjoittama virsi on käännöksen pohjana. Virren suomenkielinen käännös vuoden 2002 virsikirjassa "Herra, kutsuit meitä itse" on Anna-Mari Kaskisen tekemä vuonna 1999.

Lähteet 

 Englantilaiset virsirunoilijat
 Vuonna 1916 syntyneet
 Vuonna 2000 kuolleet

Brittiläiset papit
Giuliano Gozi

Giuliano Gozi (7. elokuuta 1894 – 18. tammikuuta 1955) oli sanmarinolainen poliitikko, joka toimi maan de facto diktaattorina 1900-luvun alkupuolella. Gozi tunnetaan parhaiten San Marinon fasistisen puolueen perustajana ja hän toimi puolueen puheenjohtajana aina sen lakkauttamiseen saakka.

Gozi syntyi San Marinon kaupungissa vuonna 1894. Perhe oli rikas ja vaikutusvaltainen. Gozi opiskeli Bolognassa vuosina 1914–1915, mutta alkoi keskittymään erilaisiin kansanliikkeisiin, jotka pyrkivät saamaan Italian osallistumaan ensimmäiseen maailmansotaan. Gozi itse palasi San Marinoon ja pyrki rekrytoimaan paikallisia liittymään Italian armeijaan. Tämän jälkeen hän palasi Italiaan ja pestautui Bolognan 35. jalkaväkikompanjaan. Italian armeijassa hän yleni luutnantiksi.

Vuonna 1918 Gozi nimitettiin maan ulkoministeriksi. Hän toimi virassa aina vuoteen 1943 asti.

Vuonna 1922 Gozi perusti San Marinon fasistisen puolueen, jonka puheenjohtajana hän toimi koko sen olemassaolon ajan. Puolue otti vaikutteita Italian fasistisesta puolueesta, ja käytti mm. väkivallalla uhkailua vaimentaakseen opposition. Puolue voitti samana vuonna järjestetyt vaalit ylivoimaisesti ja siitä tuli sittemmin San Marinon ainoa puolue.

Vuonna 2015 järjestettiin muistotilaisuus Gozin kuoleman 60-vuotispäivän kunniaksi. Yhdistynyt vasemmisto -puolue julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se muistutti, kuinka Gozi tukahdutti maan demokratian yli 20 vuoden ajan. 

Samana vuonna julkaistiin myös Paola Barbara Gozin isoisoisästään kertova elämäkerta Giuliano Gozi. Un Uomo una Patria.

Gozille myönnettiin seuraavat kunnianosoitukset: 

  San Marinon ritarikunta (San Marino)
  Kultainen ansiomitali (San Marino, peruttu 1946 kapteenivaltionhoitajien päätöksellä)
  Italian punaisen ristin hopeinen ansiomitali (Italia)
  Liittouman voitonmitali (Italia)

Lähteet 

Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
San Marinon kapteenivaltionhoitajat
Fasismi
Ukrainan ja Venäjän raja

Ukrainan ja Venäjän raja on 2 295 kilometriä pitkä kansainvälinen raja, joka kattaa Ukrainan ja Venäjän välistä maarajaa 1 974 km ja vesialuerajaa 321 km.

Ukrainasta tuli itsenäinen valtio Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Ukrainan ja Venäjän välinen raja kattaa miltei kolmanneksen Ukrainan valtiollisista rajoista kulkien teollistuneiden ja tiheästi asuttujen alueiden halki, jotka ovat erittäin tärkeitä kummankin maan talouselämälle.

Maaliskuun 2014 jälkeen, kun Venäjä miehitti Ukrainaan kuuluvan Krimin niemimaan, kahdesta entisestä neuvostotasavallasta on tullut vihollisia. Huhtikuussa 2014 alkaneesta Itä-Ukrainan sodasta lähtien maarajasta noin 410 kilometriä on ollut separatistien hallinnassa: tämä osa rajaa sallii aseiden, palkkasotureiden ja venäläisten sotilaiden kulkemisen Itä-Ukrainan alueelle. Vuonna 2014 Ukraina aloitti Ukrainan ja Venäjän välisen "muurin" rakentamisen Venäjän rajalle pohjoiseen. Ukraina on rakentanut 400 kilometriä panssarintorjuntahautaa, 100 kilometriä aitaa ja 70 kilometriä piikkilankaa osana Venäjän rajan rakentamista. Vuonna 2019 Venäjä sai valmiiksi Krimin niemimaan ja Ukrainan välisen raja-aidan rakennusprojektin. Raja-aidalla on pituutta yli 60 kilometriä ja se on varustettu piikkilangalla ja useilla sadoilla antureilla. Venäjän turvallisuuspalvelun (FSB) mukaan Venäjän on "estettävä Ukrainasta tulevien sabotoijien tunkeutumisyritykset".

Lähteet
Silvana Lattmann

Silvana Abruzzese Lattmann (s. 8. marraskuuta 1918 Napoli) on italialais–sveitsiläinen kirjailija.

Lattmann opiskeli Roomassa ja Genovassa biologiaa, josta sai tohtorin arvon vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli avustajana ja tutkijana Milanon yliopiston eläintieteellisessä instituutissa ja Napolin Meribiologisella asemalla. Vuonna 1954 Lattmann asettui Sankt Galleniin. Hän on työskennellyt 1970-luvulta lähtien kirjailijana, joka on käyttänyt kirjallisuudessaan äidinkieltään italiaa. Vuonna 1993 Lattmann muutti Zürichiin. Hänelle on myönnetty Schiller-palkinto vuosina 1984 ja 1997.

Vuonna 2017 Edizioni Casagrande -kustantamo julkaisi Lattmannin lapsuuden- ja nuoruudenmuistelmateoksen Nata il 1918.

Lähteet 

Italialaiset kirjailijat
Sveitsiläiset kirjailijat
Vuonna 1918 syntyneet
Elävät henkilöt
Yli satavuotiaiksi eläneet italialaiset
Yli satavuotiaiksi eläneet sveitsiläiset
Bohdan Ihor Antonytš

Bohdan Ihor Antonytš, nimimerkki Zoil, (5. lokakuuta 1909 Novytsia, Gorlicen piirikunta, Lemkon alue – 6. heinäkuuta 1937 Lviv) oli ukrainalainen runoilija, kriitikko ja kirjoittaja.

Antonytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainan kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui 1933. Hän kirjoitti artikkeleita ja kritiikkiä nimimerkillä Zoil. Hän toimitti Karby-nimistä taidelehteä V. Havryljukin ja Volodymyr Lasovskyin kanssa ja työskenteli myös Dažboh-kirjallisuuslehdessä (), jonka päätoimittaja hän oli jonkin aikaa.

Antonytš käsittelee runoissaan filosofisia teemoja ja yhdistää Lemkon kansanperinteeseen perustuvaa panteismia imagismin periaatteisiin. Häneltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa Ihor Kalynets ja Mykola Horbal. Hän julkaisi elinaikanaan kaksi runokokoelmaa. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi kolme kokoelmaa, joista viimeinen on valittujen runojen kokoelma vuodelta 1940. Uusi kiinnostus hänen tuotantoonsa heräsi 1960-luvulla, ja siitä on julkaistu selityksin varustettuja laitoksia. Kootuissa teoksissa vuodelta 1967 on keskeneräinen libretto, romaanikatkelmia, taidetta käsitteleviä teoreettisia artikkeleita ja muita artikkeleita sekä kirja-arvosteluja.

Slovakkisäveltäjä Ilja Zeljenka on säveltänyt yhden Antonytšin runon.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset runoilijat
Ukrainalaiset kriitikot
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Atle Lie McGrath

Atle Lie McGrath (s. 21. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa.

Nuorten kilpailut 
McGrath osallistui alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2018 ja 2019. Hän kilpaili kaikissa viidessä lajissa (DH, SG, AC, GS ja SL). Vuonna 2018 hän oli paras U18-laskija kolmessa lajissa. Vuonna 2019 hän voitti hopeaa alppiyhdistetyssä ja tuli neljänneksi syöksylaskussa, jääden 0,01 sekuntia palkintopallilta.

Maailmancup 
Kaudella 2020-2021 hän nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille maailmancupissa ollen Alta Badian suurpujottelussa toinen 20. joulukuuta 2020. 

Kaudella 2021-2022 hän saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin voiton pujottelussa Flachaussa 9. maaliskuuta 2022. Hän voitti myös kauden finaaleissa Méribelissä pidetyn kauden viimeisen pujotteluosakilpailun 20. maaliskuuta 2022.

Yksityiselämä 
McGrath syntyi Vermontissa, Yhdysvalloissa ja muutti Osloon ollessaan 2-vuotias. Hänen isänsä on amerikkalainen Felix McGrath, joka kilpaili alppihiihdon maailmancupissa vuodesta 1984 vuoteen 1990 yhdysvaltojen alppihiihtomaajoukkueessa. Hänen äitinsä on Selma Lie, joka kilpaili maastohiihdossa Norjassa ja NCAA kiertueella University of Vermontin edustajana.

Hän harrasti jalkapalloa 15-vuotiaaksi ja kilpaili maastohiihdossa 12-vuotiaaksi saakka.

Lähteet 

Norjalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile

École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile (ESTACA) on ranskalainen insinöörikoulu, joka perustettiin vuonna 1925.

ESTACA on yksityinen korkeakoulu, joka kouluttaa liikennealan insinöörejä. Koulutustoiminnan lisäksi koulu tekee soveltavaa tutkimusta ilmailun, autojen, avaruuden, ohjatun liikenteen ja merenkulun aloilla.

Koulu sijaitsee Montigny-le-Bretonneux'ssa ja Lavalissa, ja se on valtion hyväksymä. Siitä tuli Groupe ISAE:n jäsen 25.syyskuuta 2012.

Kuuluisia valmistuneita 
 Radu Manicatide, romanialainen lentokonesuunnittelija

Viitteet

Lähteet
 ESTACA kotisivut 

Ranskan yliopistot
Yvelines
Serdar Berdimuhamedow

Serdar Berdimuhamedov (s. 22. syyskuuta 1981) on turkmenistanilainen poliitikko, joka on toiminut Turkmenistanin presidenttinä 19. maaliskuuta 2022 lähtien. Hän on toiminut Turkmenistanin ministerikabinetin varajohtajana eli varapääministerinä vuodesta 2021. Tätä ennen hän on toiminut eri hallintotehtävissä. Serdar on Turkmenistania itsevaltaisesti hallinneen edellisen presidentin Gurbanguly Berdimuhamedovin poika.

Koulutus ja ura 
Serdar on valmistunut Turkmenistanin maatalousyliopistosta insinööriksi 2001. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Turkmenistanin elintarviketeollisuusliitossa vuoteen 2008 poislukien 2001–2003 välillä olleen varusmiespalveluksen. 

Vuosina 2008–2011 hän työskenteli neuvonantajana Turkmenistanin Moskovan suurlähetystössä ja samaan aikaan suoritti Venäjän federaation ulkoministeriön diplomaattisen akatemian kansainvälisten suhteiden tutkinnon. Vuosina 2011–2013 hän opiskeli eurooppalaista ja kansainvälistä turvallisuutta Geneven turvallisuuspolitiikan keskuksessa ja suoritti maisterin tutkinnon. Samaan aikaan työskenteli Turkmenistanin YK-edustustossa Genevessä. 18. elokuuta 2014 hän suoritti väitöskirjansa Turkmenistanin tiedeakatemian tiedeakatemian kandidaatiksi. Heinäkuussa 2015 hän valmistui teknisten tieteiden tohtoriksi Turkmenistanin tiedeakatemiasta .

Marraskuussa 2016 hänet valittiin Turkmenistanin parlamenttiin. Maaliskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Turkmenistanin parlamentin lainsäädäntö- ja normatiivisen valiokunnan puheenjohtajana. Maaliskuussa 2018 Berdymukhamedov nimitettiin Turkin varaulkoministeriksi. Tammikuussa 2019 Berdymukhamedov siirrettiin isänsä kotikaupunkiin Aharin alueelle luutnanttikkuvernööriksi ja hänet ylennettiin kuvernööriksi kesäkuussa 2019. Helmikuussa 2020 Shcherdar Berdymukhamedov palasi keskustoimistoon Turkmenistanin teollisuus- ja rakennusministeriksi. Helmikuusta 2021 alkaen hän on Turkmenistanin ministerineuvoston varapuheenjohtaja (varapääministeri). 

12. maaliskuuta 2022 pidetyissä presidentinvaaleissa Berdymukhamedov sai 72,97 % äänistä ja hänet valittiin presidentiksi. Hän aloitti tehtävässään 19. maaliskuuta.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1981 syntyneet
Turkmenistanilaiset poliitikot
Kurskin itäinen lentoasema

Kurskin itäinen lentoasema eli Kurskin kansainvälinen lentoasema () tai Kursk-Halino () tai Halinon lentotukikohta (IATA: URS, ICAO: UUOK) on Venäjän Kurskin alueen aluekeskus Kurskissa toimiva siviili- ja sotilasilmailun yhteisesti käyttämä lentoasema. Lentoaseman viralliseen nimeen on kesästä 2021 lähtien kuulunut omistus Kurskin alueella syntyneelle, lentokonesuunnittelija Mihail Gurevitšille. 

Lentokenttäalueen pohjoisosia hallitsevaa lentotukikohtaa kutsutaan toisinaan sijaintikylänsä, Kurskin kunnallispiirin Kljukvinskin maalaiskunnan Halinon mukaan Halinon lentotukikohdaksi. Kesällä 2017 uutisoitiin, että Halinon lentotukikohtaan oli tuotu ensimmäiset kaksi Suhoi Su-30SM -hävittäjää. Sittemmin lentotukikohdan 14. hävittäjälentorykmentti on saanut kaksi laivueellista, eli yhteensä 24 kaksipaikkaista Suhoi Su-30SM:ää. Näillä on korvattu aiemmat (noin 30 kpl) Mikojan MiG-29SMT/UB hävittäjälentokoneet.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kursk Vostochny Airport  (wikimapia.org)

Kurskin alue
Venäjän lentoasemat
Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Avoin tutkimus

Avoin tutkimus on tutkimus, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa mihin tahansa käyttötarkoitukseen, jopa kaupallisesti. Avoin tutkimus on lisensoitu avoimella lisenssillä, joka valtuuttaa sisällön käytön yllä kuvatulla tavalla.

Katso myös 
 Avoin tiede
 Avoin sisältö
 Avoin tieto
 Avoin data
 Avoimuus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 openresearch.org

Avoin tiede
Substraatti (biokemia)

Substraatti on aine, jota substraatin entsyymi muuttaa. Substraatti on siis lähtöaine, joka entsyymien avulla reaktioissa saavuttaa lopputuotemuodon.

Entsyymikinetiikka
Kemialliset reaktiot
Töölön raitiovaunuvarikko

Töölön raitiovaunuvarikko on yksi Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta. Se sijaitsee Mannerheimintien varrella Taka-Töölössä. Varikon länsipuolella sijaitsee vanha halli, jossa toimii nykyään Ratikkamuseo osana kulttuuritehdas Korjaamoa. Töölön varikko on suojeltu asemakaavalla.

Töölön varikko on Helsingin varikoista pienin, mutta siellä säilytetään ja huolletaan kolmasosaa raitiovaunuista. Varikolta liikennöidään linjoja 4, 5 ja 10. 

Varikko peruskorjattiin vuosina 2015–2020. Töölön, kuten myös Vallilan varikosta, aiotaan kuitenkin luopua. Ruskeasuolle on rakenteilla uusi raitiovaunuvarikko, jonka on määrä valmistua vuoden 2023 loppuun mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taka-Töölö
Helsingin suojellut rakennukset
Helsingin liikenne
Suomen raitioliikenne
Inga Jasinskaja-Lahti

Inga Jasinskaja-Lahti on suomalainen sosiaalipsykologi. Hän työskentelee sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopiston Valtioteteellisessä tiedekunnassa. Jasinskaja-Lahti on erikoistunut tutkimaan ryhmien välisiä suhteita. Hänen pääasiallisena tutkimuskohteenaan ovat eri sosiaalisten ja kulttuuristen ryhmien välisten suhteiden dynamiikka sekä ryhmien välisen vuorovaikutuksen poliittiset ja sosiaaliset seuraukset ja suhteiden positiivisen kehityksen tukeminen.

Koulutus ja tehtävät 
Jasinskaja-Lahti opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui psykologian maisteriksi vuonna 1995 ja myöhemmin vuonna 2000 sosiaalitieteiden tohtoriksi. Vuonna 2003 hän sai sosiaalipsykologian dosentin arvonimen. Jasinskaja-Lahti nimitettiin Helsingin yliopiston sosiaalipsykologian professoriksi vuonna 2012. Jasinskaja-Lahti on Suomen Etnisten suhteiden neuvottelukunnan asiantuntijajäsen. Hän toimi myös kaksi kautta valtakunnallisen yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan jäsenenä vuoteen 2019 asti.

Tutkimus 
Jasinskaja-Lahden tutkimuksen ytimessä ovat sosiaaliset identiteetit ja identiteettineuvottelut, ryhmien väliset asenteet, emootiot, stereotypiat, ennakkoluulot ja syrjintä, ryhmien välinen kontakti sekä tosielämässä että verkossa, mukaan lukien virtuaalitodellisuudessa, maahanmuuttajien akkulturaatio ja kotoutuminen sekä ennakkoluuloja vähentävät interventiot. 

Jasinskaja-Lahti johtaa ESSO-tutkimusryhmää [3], joka on moninainen, kansainvälinen ja tuottelias tiedeyhteisö, joka työskentelee ryhmien välisten suhteiden parissa Helsingin yliopistossa. 

Jasinskaja-Lahti toimii useiden kansallisten ja kansainvälisten tutkimushankkeiden vetäjänä ja on kirjoittajana yli sadassa julkaisussa. (Julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/inga-jasinskaja-lahti)

Jasinskaja-Lahti on toiminut kansainvälisen Journal of Community and Social Psychology and The International Journal of Intercultural Relations -lehden apulaistoimittajana sekä ollut useiden muiden lehtien toimituskunnassa.

Julkaisuja 

 Jasinskaja-Lahti, I., Liebkind, K., & Solheim, E. (2009). To Identify or Not To Identify? National Disidentification as an Alternative Reaction to Perceived Ethnic Discrimination. Applied Psychology: An International Review, 58(1), 105-128. 
 Jasinskaja-Lahti, I., Celikkol, G., Renvik, T. A., Eskelinen, V., Vetik, R., & Sam, D. (2018). When Psychological Contract Is Violated: Revisiting the Rejection-Disidentification Model of Immigrant Integration. Journal of Social and Political Psychology,6(2), 484-510.  
 Jasinskaja-Lahti, I., Renvik, T.A., Van der Noll, J., Rohmann, A., & Verkuyten, M. (2020). Dual citizenship and perceived loyalty of immigrants. Group Processes and Intergroup Relations, 23(7), 996-1013.
 Lisää julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/inga-jasinskaja-lahti/publications/

Suomalaiset professorit
Antti Virrankoski

Antti Virrankoski on Eduskunnan kirjaston johtaja. Hän aloitti johtajan virassa 1. tammikuuta 2018. Ennen siirtymistään Eduskunnan kirjaston palvelujohtajaksi 2016 Virrankoski työskenteli yli kymmenen vuotta Helsingin yliopiston kirjastossa. Virrankoski on koulutukseltaan filosofian maisteri suunnittelumaantieteen alalta.

Lähteet 

Suomalaiset kirjastonjohtajat
Suomalaiset virkamiehet
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt