joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Periphery II: This Time It's Personal

Periphery II: This Time It's Personal on progressiivisen metalliyhtye Peripheryn toinen albumi, joka julkaistiin 29. kesäkuuta 2012  Roadrunner Recordsin kautta Australiassa ja 3. heinäkuuta  Sumerianin kautta Amerikassa. Se on yhtyeen ensimmäinen levy, jossa mukana ovat Alex Boisin ja Tom Murphyn korvaavat uudet jäsenet Mark Holcomb ja Adam "Nolly" Getgood kitarassa ja bassossa.

Promotointi 
30. toukokuuta 2012 Periphery laittoi Internetiin albumin teaserin, joka sisälsi kappaleen aloittavan kappaleen "Muramasa". Albumin ensimmäinen single "Make Total Destroy" julkaistiin iTunesissa tiistaina 5. kesäkuuta. Yhtye julkaisi kappaleen "Scarlet" 14. kesäkuuta 2012 SiriusXM:n Liquid Metal -kanavalla. Kappale julkaistiin virallisesti suoratoistettavaksi 28. kesäkuuta Sumerian Recordsin YouTube-kanavalla.  Koko albumi myös suoratoistettiin Metal Hammerin verkkosivuilla 29. kesäkuuta alkaen.

Kaupallinen menestys 
Levyä myytiin lähes 12 000 kappaletta ensimmäisellä julkaisuviikollaan, saavuttaen sijan 44 Billboard 200 -listalla.  Kanadassa albumi debytoi numerolla 89 Kanadan albumilistalla.

Huomionosoituksia 
Albumi sijoittui sijalle 3 Guitar Worldin "50 parasta vuoden 2012 albumia" -listalla.

Kappalelistaus

Rajoitetun painoksen bonuskappaleet

Kokoonpano 

 Spencer Sotelo – laulu
 Misha "Bulb" Mansoor – kitara, syntetisaattorit, tuotanto
 Jake Bowen – kitara, syntetisaattorit, ohjelmointi
 Mark Holcomb – kitara
 Adam "Nolly" Getgood – basso, kitara, tuotanto
 Matt Halpern – rummut, lyömäsoittimet

Vierailevat muusikot

 Guthrie Govan – kitarasoolo kappaleessa "Have a Blast"
 John Petrucci – kitarasoolo kappaleessa "Erised"
 Wes Hauch – kitarasoolo kappaleessa "Mile Zero"
 Alice McIlrath – viulu
 Lezlie Smith – sello

Tuotanto

 Misha "Bulb" Mansoor – tuottaja
 Adam "Nolly" Getgood – tuottaja
 Taylor Larson – tekniikka, miksaus
 Will Donnelly – tekniikka
 Logan Mader – masterointi
 Randy Slaugh – jousisovitukset ja tuotanto (kappaleella "Have a Blast")
 Ken Dudley – tuotanto

Lähteet 

Vuoden 2012 albumit
Peripheryn albumit
Edmund Leighton

Edmund Blair Leighton (21. syyskuuta 1852 Lontoo – 1. syyskuuta 1922 Lontoo) oli englantilainen taidemaalari. Hän maalasi romantisoituja maalauksia, jotka esittivät usein historiallisia tapahtumia. Hänen maalauksensa olivat omana aikanaan suosittuja ja nykyään niitä on monissa brittiläisissä museoissa sekä yksityiskokoelmissa.  

Leighton opiskeli Royal Academy of Artsissa  ja piti näyttelyn joka vuosi vuosien 1878 ja 1920 välillä. Avioliiton Leighton solmi vuonna 1885 Katherine Nashin kanssa ja he saivat pojan ja tyttären. Leightonia pidettiin ammattitaitoisena taidemaalarina, jonka teokset olivat hyvin viimeisteltyjä ja koristeltuja. Hän ei todennäköisesti pitänyt minkäänlaista päiväkirjaa työprosessistaan. Leighton ei ollut koskaan taideakatemian jäsen.

Teoksia

Viitteet

Aiheesta muualla 
 https://www.artrenewal.org/Artist/Index/844

Englantilaiset taidemaalarit
Vuonna 1852 syntyneet
Vuonna 1922 kuolleet
Bulgarian kansanterveys- ja analyysikeskus

Bulgarian kansanterveys- ja analyysikeskus (; NTsOZA; , NCPHA) on Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa toimiva valtiollinen kansanterveyden tutkimus- ja seurantalaitos.  Tutkimuslaitosta johtaa tohtori Hristo Hinkov.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Bulgarian covid-19-tautitilannesivu   (coronavirus.bg)

Kansanterveyslaitokset
Sofian rakennukset ja rakennelmat‎
Tutkimuslaitokset
Karadžić

Karadžić on eteläslaavilainen sukunimi, ja se on käytössä muun muassa Serbiassa ja Bosnia-Herzgovinassa. 

Radovan Karadžić (serb. Радован Караџић, s. 1945), serbialainen poliitikko ja Bosnian Serbitasavallan entinen presidentti.
Vuk Karadžić serb. Вук Стефановић Караџић (1787–1864), serbialainen kirjailija ja serbian kirjakielen uudistaja.
Arignac

Arignac on Ranskan kunta, joka sijaitsee Etelä-Ranskassa Ariègen departementissa. Sen väkiluku oli 707 vuonna 2017. Kunnan pormestari on Philippe Pujol. Argeinin pinta-ala on 8,84 neliökilometriä.

Lähteet 

Ariègen kunnat
Ephippus

Ephippus on lepakkokalojen (Ephippidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu seuraavat kaksi lajia, joita tavataan Atlantin valtamereltä ja Tyyneltämereltä:

 Ephippus goreensis Cuvier, 1831
 Ephippus orbis (Bloch, 1787)

Lähteet 

Lepakkokalat
Tapio Varmola

Tapio Varmola (s. 6. huhtikuuta 1953, Lapinjärvi) on suomalainen kasvatustieteiden tohtori, korkeakouluneuvos ja dosentti. Varmola toimi Seinäjoen ammattikorkeakoulun rehtorina sen perustamisesta syyskuuhun 2020 saakka.

Henkilöhistoria 
Varmola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1972 ja valmistui peruskoulun luokaopettajaksi vuonna 1975 ja kasvatustieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1977. Vuonna 1985 Varmola valmistui filosofian lisensiaatiksi Joensuun yliopistosta ja kasvatustieteiden tohtoriksi vuonna 1996 Tampereen yliopistosta. Varmolan väitöskirjan aihe oli "Markkinasuuntautuneen koulutuksen aikakauteen?". Vuonna 2003 Varmola nimitettiin Tampereen yliopiston dosentiksi.

Ammattikorkeakoulun rehtorina 
Varmola nimitettiin uuden Seinäjoen ammattikorkeakoulun ensimmäiseksi rehtoriksi vuonna 1992. Varmola tuli ammattikorkeakoulun palvelukseen Tampereen yliopiston ja sitä ennen Joensuun yliopiston palveluksesta. Vuosina 1992–1995 Varmola toimi väliaikaisen ammattikorkeakoulun johtavana rehtorina ja vakinaistamispääötksen jälkeen vuodesta 1995 ammattikorkeakoulun rehtorina. Rehtorin viran ohella Varmola on toiminut Seinäjoen koulutuskuntayhtymän johtajana vuosina 1995–2014 sekä vuodesta 2014 Seinäjoen ammattikorkeakoulu Oy:n toimitusjohtajana. Varmola jäi eläkkeelle 1. syyskuuta 2020.

Korkeakouluhallinnon vaikuttaja 
Ammattikorkeakoulun ja maakunnallisen korkeakoulukonsortion ohella Varmola on ollut merkittävä ja aktiivinen vaikuttaja opetus- ja korkeakouluhallinnossa. Varmola on toiminut opetushallinnon asiantuntijatehtävissä 1970-luvulta lähtien. Varmolan tärkeimpiä luottamustehtäviä ovat olleet Ammattikorkeakoulujen rehtorineuvosto ARENEn hallituksen jäsenyys vuosina 1996–1999, sen puheenjohtajuus vuosina 2000–2004 ja edelleen vuodesta 2016 lähtien sekä Korkeakoulujen arviointineuvoston varapuheenjohtajuus vuosina 1996–1999.

Huomionosoitukset 
Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Varmolalle korkeakouluneuvoksen arvonimen 23. kesäkuuta 2018.

Muu toiminta 
Varmola on ollut aktiivinen kulttuurin saralla luottamustehtävissä. 60-vuotisjuhlakirjassaan Varmolan läheiseksi harrastukseksi mainitaan Etelä-Pohjanmaan Mieslaulajat Jussit -kuoron riveissä laulaminen. Eläköitymisensä jälkeen Varmola asettui ehdolle ja tuli valituksi Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueen aluevaltuustoon SDP:n edustajana.

Lähteet

Viitteet 

Vuonna 1953 syntyneet
Suomen oppilaitosten rehtorit
Seinäjoen ammattikorkeakoulu
Elävät henkilöt
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kyösti Karjalainen

Kyösti Karjalainen (s. 19. kesäkuuta 1967 Gävle) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi kotimaansa Ruotsin Elitserienissä vuosina 1986–1990 ennen lähtöään Pohjois-Amerikkaan. Los Angeles Kings oli varannut hänet 7. kierroksella vuonna 1987. 

Kaudelle 1990–1991 Karjalainen siirtyi pelaamaan IHL-liigan Phoenx Roadrunnersin joukkueeseen. Seura oii Kingsin farmiseura. 70 pelissä syntyi 14 maalia ja 49 pistettä. Kauden päätteeksi Karjalainen pelasi vielä IHL:n playoffseissa kuusi ottelua joissa teki viisi tehopistettä.

Kaudella 1991–1992 Karjalainen pelasi Roadrunnersin lisäksi Kingsin NHL-joukkueessa 28 runkosarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin ja antoi kahdeksan maalisyöttöä, ja kolme pudotuspeliä, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. IHL:ssa Karjalainen teki 14 maalia ja antoi 22 syöttöä pelaamissaan 43 ottelussa.

Seuraavalle kaudelle Karjalainen palasi takaisin Elitserieniin Luulajan joukkueeseen. Siellä hän pelasi kaksi kautta varsin heikoilla tehoilla ja siirtyi sitten etelämmäs MoDo:n joukkueeseen, jossa pelasi kaksi keskimäärin viidentoista pisteen kautta. Kaudelle 1996–1997 Karjalainen siirtyi alemmalle sarjatasolle Timrån joukkueeseen. Siellä hän pelasi 32 ottelua tehden tehot 17+26. Hyvä kausi Timråssa auttoi saamaan pelipaikan seuraavaksi kaudeksi Södertäljestä. Södertäljen kauden jälkeen Karjalainen suuntasi Saksaan Augsburger Panthersin riveihin. Ensimmäinen kausi oli loistava ja Karjalainen oli liki piste per peli vauhdissa. Toisella kaudella tehot olivat kateissa ja 43 otteluun syntyi vain 9 maalia ja 16 pistettä. Kahdessa pelaamassaan playoffottelussa Karjalainen jäi pisteittä.

Uuden vuosituhannen aluksi Karjalainen palasi takaisin Elitserieniin, tukholmalaisen Djurgårdenin joukkueeseen, jossa pelasi kahden kauden ajan. Kaudelle 2002–2003 Karjalainen palasi takaisin Brynäsiin paketoimaan uransa pääsarjatasolla.

Brynäsin vuoden jälkeen Karjalainen jatkoi vielä uraansa alasarjoissa Ruotsissa ja Itävallassa kunnes päätti uransa kevääseen 2008.

Lähteet
 
 

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Peter Andersson (jääkiekkoilija, 1965)

Peter Andersson (s. 29. elokuuta 1965 Örebro) on ruotsalainen, puolustajana pelannut jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Albertvillen olympialaisissa 1992 ja neljissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1982. 

Andersson edusti kausina 1981–1983 Örebro IK:ta ja siirtyi sitten pääsarjajoukkue Färjestad BK:hon, jossa hän pelasi kuusi kautta ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1986 ja 1988. Kausina 1989–1992 Andersson edusti Malmö IF:ää, jossa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1992. NHL-seura New York Rangers oli varannut Anderssonin jo vuoden 1983 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 73. varausvuorolla, ja kausina 1992–1994 Andersson pelasi Rangersissa ja Florida Panthersissa yhteensä 47 runkosarjaottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja antoi 13 maalisyöttöä. Tämän jälkeen hän pelasi Malmö IF:ssä, saksalaisseura Düsseldorfer EG:ssä, italialaisessa HC Bolzanossa ja sveitsiläisseura HC Luganossa. Hän voitti Saksan-mestaruuden vuonna 1996, Italian-mestaruuden vuonna 1997 ja Sveitsin-mestaruuden vuonna 1999. Hänen viimeinen täysi pelikautensa oli Malmössä kaudella 2004–2005.

Andersson toimi Malmö Redhawksin general managerina kausina 2005–2008. Seuraavalla kaudella hän toimi Malmön apulaisvalmentajana ja siirtyi kesken kauden Örebro HK:n päävalmentajaksi, missä tehtävässä hän pysyi kauden 2012–2013 loppuun saakka. Seuraavina kolmena kautena hän oli Sveitsissä HC Luganon apuvalmentajana. Kaudet 2016–2020 hän oli Malmö Redhawksin päävalmentaja. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi Brynäs IF:n päävalmentajaksi.

Peter Anderssonin pojista Rasmus Andersson on pelannut NHL:ssä ja Calle Andersson on myös pääsarjatason jääkiekkoilija.

Lähteet 

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Ruotsalaiset jääkiekkovalmentajat
New York Rangersin varaamat pelaajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Wolter Magnus von der Pahlen

Wolter Magnus von der Pahlen (n. 1644 Heinola – 24. helmikuuta 1714 Isokyrö) oli suomalainen aateli ja upseeri.

Henkilöhistoria 
Von der Pahlen oli Heinolan Paason kartanon isäntä. Hän oli sotilasarvoltaan kapteeni ja hän osallistui suuren Pohjan sodan Napuen taisteluun, jossa hän kaatui. Paaso jäi von der Pahlenin kuoleman jälkeen tyhjilleen ja sen hallinta siirtyi hetkellisesti hänen veljelleen Cristian von der Pahlenille, joka jäikin myöhemmin riitelemään kartanosta ja sen tiluksista Odert Reinhold von Essenin kanssa.

Perhe 
Puolisot: Anna Maria von der Pahlen (o.s. von Schildt) (1644–1688), aatelisrouva, leskeksi jäätyään meni naimisiin kapteeni Daniel Schavonin kanssa.

Lapset: 
 Catharina tai Katarina Woltersdotter Soilander (o.s. Von der Pahlen) (1690–1771), leskeksi jäätyään meni naimisiin seppä Petter Tranbergin kanssa.
 Maria von der Pahlen (1709–21. marraskuuta 1780), naimisissa Axel von Beckerin kanssa.

Katso myös 
 Von der Pahlin suku.

Lähteet 
http://runeberg.org/frfinl/0085.html Viitattu 5.6.2020.
http://runeberg.org/frfinl/0085.html Viitattu 5.6.2020.
https://www.adelsvapen.com/genealogi/Von_Becker_nr_642#TAB_9 Von Becker nr 642 aateliskalenteri (TAB. 9) Axel  ja Maria von der Pahlen Viitattu 7.6.2020.
http://ollivonbecker.blogspot.com/2017/02/von-becker-suvun-vaiheiden-hahmotusta.html von becker Viitattu 7.6.2020.
https://books.google.fi/books?. Viipurista venäjän vangiksi 1710-1722, s. 108 von der Pahlin. Viitattu 7.6.2020.
http://runeberg.org/anrep/1/0137.html Aateliskalenteri Von  Becker TAB. 3 Maria Von der Pahlen Viitattu 8.6.2020.
http://runeberg.org/frfinl/0085.html Runeberg, mainittu Kristian Magnus von der Pahlen Viitattu 8.6.2020.

Suomalaiset aateliset
Suomalaiset upseerit
1640-luvulla syntyneet
Vuonna 1714 kuolleet
Dr19

Dr19 on VR:n dieselveturi, joita yhtiö tilasi 60 kappaletta Stadlerilta vuonna 2019 noin 200 miljoonalla eurolla. Tilaukseen kuuluu myös optio 100 veturin lisätilauksesta ja vetureiden kunnossapidosta. Dr19-veturit tulevat korvaamaan VR:n vanhemmat dieselveturit, mutta ne eivät akselipainonsa vuoksi sovellu kevyen kiskopainon radoille.

Uusissa vetureissa on kaksi 950 kilowatin tehoista dieselmoottoria, joiden polttoaineena voidaan käyttää biodieseliä. Dieselmoottorit pyörittävät generaattoria, joka antaa virran teleihin sijoitetuille sähköisille ajomoottoreille.
Vetureita voidaan tarvittaessa käyttää ainoastaan yhdellä dieselmoottorilla ja ne on varusteltu start/stop-tekniikalla. Vetureiden huippunopeus on 120 km/h, paino noin 88 tonnia ja akselipaino noin 22 tonnia. Niiden vetokyky on 2 000 tonnia ja ne on räätälöity toimimaan Suomen talvisissa olosuhteissa. Veturit on suunniteltu toimimaan 40 asteen pakkasessa ja suunnittelussa on kiinnitetty huomiota muun muassa siihen, ettei alustaan kerry jäätä tai lunta. Vetureiden modulaarinen rakenne mahdollistaa myös tulevaisuudessa esimerkiksi käyttövoiman muutoksen ympäristöystävällisempään vaihtoehtoon. Veturit valmistetaan Stadlerin tehtaalla Valenciassa Espanjassa ja niiden käyttöiäksi on arvioitu vähintään 30–40 vuotta. Vetureita tullaan käyttämään ratapihojen vaihtotöissä, tavarakuljetusten kuormaus- ja purkupaikoilla sekä sähköistämättömien rataosien junaliikenteessä. Vaihtotöissä veturin tärkein ominaisuus on kehittynyt radio-ohjaus, jonka ansiosta vaunujen järjestely sujuu entistä nopeammin ja tarkemmin.

Sarjan ensimmäinen veturi 2831 saapui Hangon satamaan 1. helmikuuta 2022, josta veturi kuljetettiin Tampereelle 2. helmikuuta 2022. Toinen veturi 2832 kuljetettiin Tampereelle 19. huhtikuuta 2022 ja kolmas veturi 2833 12. heinäkuuta 2022. Vuonna 2022 veturi käy läpi laajan testiohjelman. Koeajoja tehdään pääasiassa Tampereen seudulla. Vetureita toimitetaan vuonna 2022 yhteensä viisi, ja sen jälkeen toimitukset jatkuvat säännöllisesti. Ensimmäiset veturit aloittavat kaupallisessa liikenteessä 2023. Kaikkien vetureiden on määrä olla käytössä vuoteen 2026 mennessä.

Teknisiä tietoja
Moottori
 Dr19 2831–2890
 Valmistaja: Caterpillar, Yhdysvallat Tyyppi C32
 Suurin teho: 950 kW
 Suurin käyntinopeus: 2 100 1/min
 Toimintatapa: 4-tahtidiesel
 Sylinteriluku: 12
 Iskutilavuus: 32,1 l (1958,8 in³)
 Sylinterin halkaisija: 145 mm (5,7 in)
 Iskunpituus: 153 mm (6,4 in)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 VR Transpoint: Uudet veturit leikkaavat dieselvedon päästöjä
 Dr19 Junawikissä

Suomalainen rautatiekalusto
Tiheikön väki

Tiheikön väki () on englantilaisen Jill Barklemin lastenkirjasarja, joka kertoo Englannin maaseudulla elävästä hiiriyhteiskunnasta. Sen neljä ensimmäistä osaa julkaistiin vuonna 1980 ja vuoteen 2017 mennessä teoksia oli myyty maailmanlaajuisesti yli seitsemän miljoonaa kappaletta. Niiden pohjalta tehtiin televisiosarja vuonna 1996. Kirjasarjaan kuuluvia teoksia on suomennettu kymmenen.

Tausta 
Jill Barklem kehitti Tiheikön väen maailman vastaamaan omaa unelmiensa maailmaa, jossa eletään luonnonmukaisessa yhteisössä ja nautitaan elämästä. Hän yritti luoda hiirten maailmasta mahdollisimman todenmukaisen ja yksityiskohtaisen. Barklem poisti ihmisyyteen viittaavia asioita esimerkiksi korvaamalla jalat ja tuumat hännillä ja käpälillä. Salaiset portaat -tarinaa hän kertoi tyttärelleen iltasatuna.

Barkelm kertoi ideastaan HarperCollins-kustannusyhtiölle vuonna 1978. Alun perin hän oli suunnitellut tekevänsä neljä kirjaa: yhden jokaisesta vuodenajasta. Kun ne julkaistiin vuonna 1980, hän päätti jatkaa sarjaa ja julkaisi vuodenaikakirjojen lisäksi vielä toiset neljä kirjaa.

Teokset

Suomennetut kokoelmat

Muiden kirjailijoiden teokset

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kirjasarjan kotisivut 

Lastenkirjasarjat
Clear (EP)

Clear on yhdysvaltalaisen progressiivisen metalliyhtye Peripheryn toinen EP. Se julkaistiin 28. tammikuuta 2014. EP on kokeellinen: avauskappaletta lukuun ottamatta yhtyeen jokainen jäsen on säveltänyt jokaisen kappaleen, vastaten itse sen luovasta suunnasta.

Tausta 
Jake Bowen kertoi EP:stä:  Clear on kokeilu, jolla tutkitaan kaikkia bändin erilaisia sävellystyylejä. On harvinaista, että on bändi, jossa jokainen jäsen voi säveltää ja tuottaa musiikkia. Kun jokainen jäsen hallitsi omia kappaleitaan, äänittäminen antoi meille mahdollisuuden mennä tyylin ja saundin osalta minne halusimme. Jokaisella kappaleella on myös melodinen teema joka esitellään "Overture"-introkappaleessa. Tämä yhdistää kaikki kappaleet toisiinsa vaikka ne kuulostavat rajusti erilaisilta.EP:llä ei ole kansitaidetta yhtyeen päätöksestä.

Esiversio kappaleesta "Feed the Ground" paljastui vuonna 2012 Spencer Sotelon ja Matt Halpernin The Mothership -projektin demona.

Kappalelistaus

Kokoonpano   

 Yhtye

 Spencer Sotelo – laulu
 Misha "Bulb" Mansoor – kitara
 Jake Bowen – kitara
 Mark Holcomb – kitara
 Adam "Nolly" Getgood – basso
 Matt Halpern – rummut

 Muita muusikoita

 Nick Johnston – kitarasoolo kappaleessa "The Parade of Ashes"

 Tuotanto

 Misha "Bulb" Mansoor – tekniikka, miksaus kappaleissa "Overture", "The Summer Jam", "Zero" ja "Pale Aura"
 Adam "Nolly" Getgood – kappaleiden "Overture" -, "The Summer Jam" -, "Zero" -, "Extraneous" -, "Pale Aura" masterointi ; tekniikka, miksaus kappaleessa "Extraneous"
 Spencer Sotelo – tuotanto kappaleissa "Feed the Ground" ja "The Parade of Ashes"; laulun miksaus
 Matt Halpern – tuotanto "Feed the Ground" -kappaleessa
 Taylor Larson – tuotanto, äänitys, suunnittelu, miksaus, masterointi kappaleissa "Feed the Ground" ja "The Parade of Ashes"
 Ernie Slenkovich – tekniikka kappaleissa "Geed the Ground" ja "The Parade of Ashes"

 Studiot

 Top Secret Audio – tekniikka, miksaus, kappaleiden "Overture", "The Summer Jam", "Zero", "Extra svet", "Pale Aura" masterointi
 Oceanic-studiot – äänitys, miksaus ja masteronti kappaleissa "Feed the Ground" ja "The Parade of Ashes"

Lähteet 

Vuoden 2014 EP:t
Peripheryn albumit
Kirjallisuusvuosi 1801

Kirjallisuusvuosi 1801 käsittelee vuoden 1801 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Tanskalainen kirjailija Adam Gottlob Oehlenschläger oli silminnäkijänä Kööpenhaminan taistelussa, jossa Horatio Nelsonin johtama brittiläinen laivasto pommitti kaupunkia. Hän kuvasi päivän kulkua tekstissään April the Second 1801.
 Ranska luovutti Rosettan kiven briteille Aleksandrian sopimuksen mukaisesti.
 Unkarilainen kirjailija Ferenc Kazincky vapautui vankilasta ja omistaa loppuelämänsä unkarin kielen kehittämiselle.

Julkaisuja 
 Anders Björkqvist – Uskon harjoitus Autuuteen (postilla) 
 François-René de Chateaubriand – Atala 
 Maria Edgeworth – Belinda
 Friedrich Schiller – Die Jungfrau von Orléans (suom. Orleansin neitsyt)
 Destutt de Tracy – Projets d’éléments d’idéologie (ensimmäinen osa)

Palkintoja

Lähteet 

1801
1801
Merita (nimi)

Merita on naisen etunimi. Se pohjautuu latinan verbiin mereo, mereor, josta se on feminiinisukuisen partisiipin yksikkömuoto. Nimen voi tulkita merkitsevän ’ansioitunutta naista’.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Merita on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 780 naisella. Vaikka nimi on suhteellisen yleinen, se ei ole päässyt mukaan suomalaiseen almanakkaan. Kirjassaan Nimipäivättömien nimipäiväkirja Pentti Lempiäinen ehdottaa Meritan epäviralliseksi nimipäiväksi syyskuun 22. päivää. Vanhoissa roomalaisissa marttyyriluetteloissa se on ollut Merita-nimisen marttyyrin muistopäivä.

Tunnettuja Meritoja
 Merita Bruun (s. 1977), suomalainen jääkiekkoilija

Katso myös
 Merita Pankki

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Merita (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Wiki Loves Earth

Wiki Loves Earth (WLE) on joka vuosi järjestettävä kansainvälinen valokuvauskilpailu. Kaikki kilpailuun osallistuvat kuvaavat oman maansa paikallista luontoa, ja lataavat kuvansa Wikimedia Commonsiin. Vuonna 2020 Wiki Loves Earth järjestettiin kahdeksannen kerran.

Kilpailu eri vuosina 

Wiki Loves Earth on järjestetty vuodesta 2013 lähtien. Vuodesta 2017 lähtien yli 30 maata on osallistunut kilpailuun.

Eri vuosien voittajat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valokuvakilpailut
Wikimedia-hankkeet
Ville Majava

Ville Majava (s. 23. huhtikuuta 1991 Raahe) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Majava pelasi kaudet 2013 ja 2016–2017Superpesistä Pattijoen Urheilijoissa. Ykköspesistä Majava on pelannut Haapajärven Pesä-Kiiloissa, Kempeleen Kirissä, ja Ylivieskan Kuulassa. Majava pelasi ulkokentällä polttolinjassa tai kopparina  ja sisäpelissä vaihtajana.

Majava pelasi urallaan 64 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi neljä kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi 37 juoksua ja keräsi 213 kärkilyöntiä. Majava pelasi urallaan myös seitsemän Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on löi yhden juoksun. Majava on pelannut urallaan viisi Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on tuonut kahdeksan juoksua ja kerännyt 22 kärkilyöntiä.

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Fintiaanit

Fintiaanit (engl. sanasta Findians tai Finndians < Finns + Indians) ovat amerikansuomalaisten ja pohjoisamerikkalaisten intiaanien yhteisten jälkeläisten muodostama kansanryhmä suurten järvien seuduilla Yhdysvaltain ja Kanadan rajan tuntumassa.

Fintiaanien asuma-alue ulottuu lännessä Pohjois-Minnesotasta Wisconsinin ja Yläjärven kautta Michiganin Yläniemimaalle ja Kanadan Ontarioon. Useimmat heistä asuvat pienissä kylissä. Heillä on omaperäinen kulttuuri, ja jotkut heistä puhuvat odžibwan kieltä, joka on heidän alkuperäinen intiaanikielensä. Suomen kieltä kylissä ei enää kuule. Monella fintiaanilla on kuitenkin suomalainen sukunimi, sillä alkuperäiset suomalaissiirtolaiset olivat miehiä. Suomalaisia ja intiaaneja yhdistävät metsä, viina ja sauna.

Useimmat fintiaanit ovat melko köyhiä. Heidän työllisyystilanteensa on vaikea, ja alkoholismi on yleistä. Useimmat saavat elantonsa työskentelemällä kasinolla.

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Amerikansuomalaiset
Pohjois-Amerikan intiaanit
Dr20

Dr20 on Operail Finlandin käytössä oleva dieselveturi. Veturit ovat General Electricin suunnittelemia ja turkkilaisen Tülomsaş-yhtiön valmistamia. Niiden mallimerkintä on PowerHaul PH37ACai. Kyseiset veturit ovat uudenveroisia, sillä alun perin niiden oli määrä mennä saksalaisen Heavy Haul Power Internationalin käyttöön. Veturit olivat varastoituna Cottbusissa Saksassa ennen niiden toimittamista tehtaalle Turkkiin muutostöitä varten. Ennen Suomeen saapumista vetureiden telit vaihdettiin leveäraiteisiksi ja vetureihin asennettiin suomalainen JKV-laitteisto.

Kaksi ensimmäistä veturia toimitettiin Hangon satamaan 23. kesäkuuta 2020. Veturit laivattiin Turkista Suomeen Gibraltarille rekisteröidyllä MV Accum -aluksella. Kolme seuraavaa veturia toimitettiin Hangon satamaan 15. syyskuuta 2020. Seuraavat kaksi veturia saapuivat Hankoon 9. tammikuuta 2021 M/S Rocheford -aluksella. Viimeiset kaksi veturia toimitettiin Hangon satamaan 28. maaliskuuta 2021 M/S Aramis -aluksella.

Vetureille tehtiin Suomessa hyväksyntätestauksia ennen käyttöönottoa kaupallisessa liikenteessä. Kaupallinen liikenne aloitettiin 3. marraskuuta 2020 hiilikuljetuksissa Vainikkalan raja-asemalta Hangon Lappohjaan.

Tekniset tiedot

Lähteet

Suomalainen rautatiekalusto
Anjalankosken radio- ja televisioasema

Anjalankosken radio- ja televisioasema on Digitan Oy:n hallinnoima päälähetinasema (vrt. täytelähetinasema) Ruotilassa, Kouvolan Anjalankoskella, entisen Sippolan kunnan alueella. Aseman masto on 318 metriä korkea maanpinnasta. Masto valmistui 27.3.1965, mutta radio- ja televisiolähetykset alkoivat vuotta myöhemmin.

Taajuudet

Digitaalinen televisio

Analoginen televisio 
Analogiset lähetykset asemalta päättyivät koko muun Suomen tavoin 1.9.2007 kello 4.00.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sippolan tv-masto täytti 50 vuotta — katso huikeat näkymät 120 metrin korkeudesta

Radiomasto
Radiomastot
Niklas Natt och Dag

Niklas Natt och Dag (s. 3. lokakuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija.

Niklas Natt och Dag kuuluu Ruotsin vanhimpaan elossa olevaan Natt och Dag -aatelissukuun. Nimen tiedetään olleen käytössä jo 1200-luvun lopulla. Niklasin mukaan aatelissuku köyhtyi ja menetti vaikutusvallan jo 1600-luvulla, joten aatelisuus ei vaikuta hänen elämäänsä mitenkään. Ennen kirjailijaksi ryhtymistään hän työskenteli toimittajana.

Niklas on ollut kiinnostunut 1700-luvun elämästä, ja erityisesti 1700-luvun lopulla Ruotsia hallinneen Kustaa III:n valtakaudesta. Hänen kirjansa sijoittuvat tähän aikaan. Kirjat ovat jännityskirjoja, ja niiden tapahtumapaikkana on hänen kotikaupunkinsa Tukholma.

Teoksia
 1793 (1793, 2017)
 1794 – Elävien haudassa (1794, 2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Keltakaniinikala

Keltakaniinikala (Siganus corallinus) on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa. Sen kuvasi tieteelle Achille Valenciennes vuonna 1835.

Koko ja ulkonäkö 

Keltakaniinikala kasvaa yleensä noin 20 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 35 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa. Keltakaniinikala on väriltään kirkkaankeltainen.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Keltakaniinikalaa tavataan Tyyneltämereltä ja Andamaanienmereltä Afrikasta, Aasiasta ja Oseaniasta. Lajin elinympäristöä ovat laguunit ja koralliriutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut keltakaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.

Ravinto ja elintavat 
Keltakaniinikala käyttää ravinnokseen vedenpohjassa kasvavia leviä. Laji elää pienissä parvissa 24–27 asteen lämpöisissä vesissä. Keltakaniinikalaa tavataan noin 3–30 metrin syvyydessä.

Lähteet 

Kaniinikalat
Jang Na-ra

Jang Na-ra (, s.  Soul, Korean tasavalta) on korealainen näyttelijä ja laulaja. 

Eteläkorealaiset näyttelijät
Eteläkorealaiset laulajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Bakampisilliini

Bakampisilliini (C21H27SN3O7) on penisilliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina.

Ominaisuudet ja käyttö
Bakampisilliini on aihiolääke ja itsessään tehoton. Suoliston ja veren esteraasientsyymit hajottavat sen ampisilliiniksi, joka estää bakteerien soluseinän synteesiä. Ampisilliiniin verrattuna bakampisilliinin etuna on nopeampi imeytyminen ja suurempi biosaatavuus. Bakampisilliiniä voidaan käyttää hengitystie-, virtsa - ja ihoinfektioiden ja tippurin hoitoon. Amoksisilliinin markkinoilletulon jälkeen bakampisilliinin käyttö on vähentynyt ja se ei ole enää käytössä esimerkiksi Yhdysvalloissa.

Lähteet

Penisilliinit
Kersti

Kersti on naisen etunimi. Se on Kristiina-nimen virolainen lyhentymä. Kerstin nimipäivää vietetään Virossa 24. heinäkuuta.

Kersti-nimeä käytetään myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä 404 naisella.
Suomessa huomattavasti yleisempiä Kristiinan muunnoksia ovat muun muassa Kirsti, Kirsi, Krista ja Kerstin.

Tunnettuja Kerstejä
 Kersti Bergroth (1886–1975), suomalainen kirjailija
 Kersti Juva (s. 1948), suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
 Kersti Kaljulaid (s. 1969), Viron tasavallan 5. presidentti 
 Kersti Merilaas (1913–1986), virolainen runoilija ja kirjailija

Kuvitteellisia Kerstejä
 Kersti (), nuorin Melukylän lapsista Astrid Lindgrenin kirjasarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Kersti (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Julia Korpinen

Julia Korpinen on suomalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Salattujen elämien Anna Ihalaisena. Hän näytteli myös Salattujen elämien Kämppä tyhjänä -spin-off-sarjassa vuonna 2019. Korpinen kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2020. Vuonna 2022 hän osallistui Selviytyjät Suomi 7. tuotantokaudelle.

TV-roolit 
 Salatut elämät – Anna Ihalainen, 2019–2021
 Kämppä tyhjänä – Anna Ihalainen, 2019
 Harvoin tarjolla – Jamissa, 2008
 Selviytyjät Suomi – Oma itsensä 2022

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Julia Korpinen Instagramissa
 Korpisen kuvaama my day -video Salattujen elämien kuvauksista
https://www.youtube.com/watch?v=2e0xVofVEh4 Korpisen haastattelu

Suomalaiset televisionäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Bheki Mseleku

Bheki Mseleku (3. maaliskuuta 1955 Durban – 9. syyskuuta 2008 Lontoo) oli eteläafrikkalainen jazzmuusikko. Hän toimi pianistina, saksofonistina, kitaristina ja laulajana. Hän oli itseoppinut.

Mseleku aloitti pianonsoiton varhain perhepianolla. Vuonna 1975 hän aloitti rhythm & blues -urkujen soiton Johannesburgissa ja liittyi sitten multi-instrumentalisti Philip Tabanen Malombo-yhtyeeseen. Vuosina 1980–1983 Mseleku asui Tukholma vuosina 1980–1983 ja muun muassa soitti satunnaisesti Don Cherryn kanssa. Hän myös vieraili Englannissa ennen asettumistaan Lontooseen 1980-luvun puolessavälissä. Ura alkoi edetä Lontoossa, jossa Mseleku pääsi yhteistyöhön muiden muassa Chris McGregorin, Louis Moholon, Courtney Pinen, Steve Argüellesin ja Marvin Smithin kanssa. Mseleku päätti kuitenkin vetäytyä parin vuoden tauolle, jolloin opetti satunnaisesti ja keskittyi mietiskelyyn buddhalaisessa temppelissä. 

Vuonna 1992 Mseleku teki sopimuksen World Circuit -yhtiön kanssa Celebration-debyyttialbuminsa julkaisua varten. Hän levytti myös livenä vuoden 1992 esiintymisen Bathin kansainvälisellä musiikkifestivaalilla ja teki tästä Meditations-levyn. Vuonna 1993 Mseleku siirtyi Verve-yhtiön leipiin. Ilmestyi Timelessness-albumi, jossa mukana esiintymässä ovat Abbey Lincoln, Joe Henderson, Pharoah Sanders ja Elvin Jones. Mseleku teki yhteistyössä Charlie Hadenin ja Billy Higginsin kanssa trioalbumin Star Seeding (1995) sekä Jonesin ja Ravi Coltranen kanssa albumin Beauty of Sunrise (1995).

Mseleku oli jälleen Lontoossa vuonna 2006, mutta hänen vaikea diabeteksensa haittasi uraa ja alkoi pahentua keväällä 2008. Mseleku oli aikeissa palata Etelä-Afrikkaan konsertoimaan, mutta kuoli diabeettisiin komplikaatioihin Lontoossa syyskuussa 2008. Mselekun omaisten joukossa olivat muiden muassa seitsemän lasta.

Mseleku vaali hengellisiä uskomuksia, joiden mukaan hän oli jo aiemmin elänyt muusikkona ja saisi myös kuolemansa jälkeen elää uudenlaisessa musiikillisessa maailmassa.

Lähteet 

Eteläafrikkalaiset jazzmuusikot
Jazzpianistit
Jazzsaksofonistit
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto

Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto oli vuosina 1921–1924 toiminut ammattiliitto, joka kuului Suomen Ammattijärjestöön. Kolme alaa yhdistänyttä järjestöä kutsuttiin usein nimellä ”kolmiliitto”.

Liitto perustettiin vuonna 1921, kun Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto, Suomen Sahateollisuustyöväen Liitto ja Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitto yhdistyivät. Alojen keskittämisestä oli keskusteltu jo pidemmän aikaa. Kyseisissä liitoissa oli runsaasti kausityöläisiä, jotka vaihtoivat alaa muutaman kuukauden välein joutuen samalla vaihtamaan myös liittoa. Aloista riippumatta vastassa olivat usein samat monialayhtiöt. Porvarillinen lehdistö ja Etsivä Keskuspoliisi pitivät liiton perustamista merkkinä kommunistien (ulkomailta johdetun) vallankumouksellisen lakkoliikkeen valmistelusta. Tutkija Tapio Bergholmin mukaan taustalla vaikuttivat kuitenkin ennen kaikkea kotimaiset syyt. Kolmiliitto ei vastannut kommunistien ja Profinternin ajamaa teollisuusliittomallia. SAJ:n johto pyrki estämään liiton syntymisen.

Liiton perustaminen ei johtanut järjestäytymisen nousuun, mutta toimintojen fuusiointi toi huomattavia taloudellisia säästöjä.

Järjestö liittyi vuonna 1924 Kansainväliseen kuljetustyöväen liittoon (ITF) kuljetustyöläistensä osalta.

Vuonna 1924 liitto purettiin ja syntyi jälleen kolme itsenäistä liittoa: Suomen Puuteollisuustyöväen Liitto, Suomen Rakennustyöväen Liitto ja Suomen Kuljetustyöläisten Liitto. Uusiin liittoihin koottiin jäseniä myös muista liitoista. Purkamista ja uudelleenjärjestelyjä ajoi etenkin SAJ:n johto ja sitä vastustivat varsinkin Kotkan ja Pohjois-Suomen satama-, saha- ja metsätyöläiset.

Lähteet

Aiheesta muualla
 S. Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton Tiedonantolehti 1922–1924 (Kansalliskirjasto)

Lakkautetut suomalaiset ammattiliitot
Suomalaiset ammattiliitot
Suomalaiset liikennejärjestöt
Pretty Yende

Pretty Yende (s. 6. maaliskuuta 1985 Piet Retief) on eteläafrikkalainen sopraano.

Yende aloitti lapsena laulamisen kirkossa, mutta tutustui oopperaan vasta kuultuaan 16-vuotiaana televisiossa pätkän Léo Delibes'n Lakmé-oopperan kukkaisduetosta. Hän päätti tutustua aiheeseen ja innoittui vaihtamaan kirjanpitokoulutuksen stipendin mahdollistamiin opintoihin Etelä-Afrikan musiikkikorkeakoulussa. Yenden opettajana siellä toimi Virginia Davids.

Yende teki ammattimaisen oopperadebyyttinsä Latvian kansallisteatterissa Micaëlan roolissa Carmenissa (Georges Bizet). Vuonna 2011 hän valmistui La Scalan nuorten artistien akatemiasta. La Scala -debyyttinsä hän oli tehnyt vuonna 2010 Berenicen roolissa Gioacchino Rossinin teoksen L'occasione fa il ladro esityksessä. Vuonna 2010 Yende sai ensimmäisenä artistina Belvedere-kilpailun historiassa pääpalkinnot joka kategoriassa. Hän sai myös ensipalkinnon Operalia-kilpailussa vuonna 2011. Yende on esiintynyt myös konserttilaulajana; Carnegie Hall -resitaalidebyyttinsä hän piti pianisti Kamal Khanin kanssa. Yenden ensimmäisenä omana albumina ilmestyi vuonna 2016 Sony Classical -levymerkillä A Journey, jota seurasi vuonna 2017 Dreams.

Metropolitan-oopperassa Yende teki ensiesiintymisensä vuonna 2013 Adèlen roolissa Rossinin Le comte Oryssa. Royal Opera House -debyytin hän teki vuonna 2017 Adinan roolissa Gaetano Donizettin Lemmenjuomassa.

Yende on saanut Ikhamangan ritarikunnan hopeisen ansiomerkin. Hän on etnisyydeltään zulu ja asuu Milanossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Eteläafrikkalaiset oopperalaulajat
Sopraanot
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Anton Lindeberg

Frans Anton Lindeberg (17. tammikuuta 1855 Tampere – 10. syyskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Pietarissa vaikuttanut kirjakauppias ja suomalaisen teollisuuden edustaja.

Lindebergin vanhemmat olivat tamperelainen kauppias Johan Gustaf Lindeberg ja Anna Henrika Rosendahl. Hän kävi Tampereella ala-alkeiskoulun ja yläalkeiskoulun ja oli sitten työssä Frenckellin kirjakaupassa ja samaan aikaan J. C. Frenckell & Sonin Tampereen paperitehtaalla.

Lindeberg hankki vuonna 1882 omistukseensa Pietarista J. J. Walleniuksen 1877 perustaman kirjakaupan entisen omistajan kuoltua. Hän siirsi kirjakaupan 1887 Pietarin Suomalaisen kirkon kiinteistöön, jossa se sitten toimi Venäjän vallankumoukseen saakka. Kirjakaupassa myytiin suomen- ja ruotsinkielistä kirjallisuutta ja sen kautta tilattiin suomalaisia lehtiä Venäjälle. Lindeberg jatkoi myös Walleniuksen aloittamaa kirjojen ja lehtien kustantamista ja hän osallistui kustannus- ja kirjakauppa-alan järjestötoimintaan Suomessa. Vuonna 1896 Lindeberg myi kirjakaupan apulaiselleen John Palmgrenille.

Lindeberg toimi tämän jälkeen suomalaisten teollisuusyritysten edustajana Pietarissa. Hänen yrityksensä Kauppahuone Anton Lindeberg edusti 1890-luvulla Kymin paperitehdas Oy:tä ja vuodesta 1893 Suomen Puuhiomoyhdistystä. Kirjakaupan ja kustannustoiminnan ansiosta Lindebergillä oli hyvät suhteet paperia ostaneisiin Pietarin kirjapainoihin. Venäjän paperitehtaat myönsivät Lindebergille myös yksinoikeuden paperin myyntiin Venäjällä. Vuonna 1902 Lindeberg oli keskeisesti mukana suomalaisten ja venäläisen paperinvalmistajien yhteistyöneuvotteluissa.

Vuonna 1902 Lindebergistä tuli jyväskyläläisen Kankaan paperitehdas Oy:n edustaja Venäjällä Moskovaa ja sen lähiympäristöä lukuun ottamatta. Hän omisti myös merkittävän osuus Kankaan paperitehtaasta. Vuonna 1906 hänestä tuli Suomen Paperiyhdistyksen yksinmyyjä Pietarissa. Lindeberg oli myös suomalaisten tekstiiliteollisuuden edustajana Pietarissa. Lindeberg sai kauppaneuvoksen arvon 1904.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua suomalaiset paperinvalmsitajat G. A. Serlachius Ab, Leppäkoski Fabrikers Ab ja Kankaan paperitehdas Oy perustivat vuonna 1915 oman Bumagan nimellä tunnetun myyntiyhtiön Venäjälle, jolloin Lindeberg menetti heidän edustuksensa. Vuonna 1916 päättyi myös Lindebergin yhteistyö Suomen Puuhiomoyhdistyksen ja Suomen Paperiyhdistyksen kanssa. Venäjän vallankumousvuoden 1917 jälkeen sairauden vuoksi näkönsä menettänyt Lindeberg muutti Helsinkiin jossa hän asui loppuelämänsä ajan.

Lähteet 

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset kirjakauppiaat
Suomalaiset kirjankustantajat
Kauppaneuvokset
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1855 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Eero Kivikari

Eero Kivikari (26. marraskuuta 1899 Hämeenlinna – 6. elokuuta 1941) oli suomalainen esittelijäneuvos, varatuomari ja antiikin kirjallisuuden suomentaja.

Vuonna 1928 Kivikari oli sisäasiainministeriössä ylimääräisenä notaarina ja apulaisesittelijänä. 

Kivikari oli 1930-luvulla hallitussihteerinä ja veroasiain esittelijänä valtiovarainministeriössä.  Vuonna 1940 esittelijäneuvos Kivikari asetettiin metsäverotuksen uudistamiskomitean puheenjohtajaksi.


Teoksia 
 Verotuspaikan määräytyminen. Kariston tietokirjoja 41.  Karisto 1935
 Perheettömien lisävero. Otava 1936
 Ohjeita valtion verotuslautakunnille. Valtioneuvosto, Helsinki 1937

Toimituksia 
 Suomen verolainsäädäntö. Valtioneuvosto, Helsinki 1937

Suomennoksia 
 Quintus Horatius Flaccus : Oodeja ja epoodeja ; suomentanut ja johdannolla ja selityksillä varustanut Eero Kivikari. Kariston klassillinen kirjasto 46. Karisto 1930

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ludvig van Beethoven, kirj. Eero Kivikari, Talonpojan Sanomat, 25.03.1927, nro 12, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Lesbia, kirj. Eero Kivikari, Maailma, 01.10.1927, nro 10, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Kuvia vanhasta linnasta, Helsingin Sanomille kirj. Eero Kivikari, Helsingin Sanomat, 08.01.1928, nro 7, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
Suomentajat
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Bönen

Bönen on kunta Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Unnan piirikunnassa. Kunnassa on 18 107 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 38 neliökilometriä. Kunnan pormestarina toimii Stephan Rotering.

Historia 
Brukterien germaaniheimo asettui Lippen ja Ruhrin väliselle alueelle ensimmäisellä vuosisadalla jKr. Pysyvä asutus alkoi vasta 600- tai 700-luvulla. Ensimmäinen maininta alueesta löytyy 800-luvulta peräisin olevasta Pyhä Ludgerin elämästä, jossa sitä kutsutaan nimellä villa Flethriki. Kristillinen lähetystyö alueella alkoi Kaarle Suuren aikana. Kunnan vanhin rakennus on Bönenin kirkon torni, joka on rakennettu todennäköisesti 1100-luvun puolessavälissä. Katolisuus vaihtui protestantismiin vuoden 1570 tienoilla.

Vuonna 1690 Markin kreivikunta, johon myös Bönenin alue kuului, joutui osaksi Brandenburg-Preussia. Vuonna 1806 Napoleon valloitti alueen ja siitä tuli osa Bergin suurherttuakuntaa. Ranskan valtakauden jälkeen alueesta tuli Preussin Westfalenin provinssi, jossa vanha hallintorakenne säilyi. Suurempi hallintomuutos tapahtui vasta vuonna 1929. Paikallinen itsehallinto päättyi äkillisesti, kun kansallissosialistit tulivat valtaan.

Uusi Bönenin kunta muodostettiin 1. tammikuuta 1968 aiemmin Pelkumin piirikuntaan kuuluneista Altenbögge-Bönenin, Nordböggen, Westerbönenin ja Osterbönenin kunnista, sekä Rhynernin piirikuntaan kuuluneista Flierichin ja Bramey-Lenningsenin kunnista. Ensimmäinen pormestari oli Fritz Böckmann, josta tuli myöhemmin Unnan piirin hallintojohtaja. Vuonna 1992 alue sai nykyisen kuntakeskuksensa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Holger Sundström

Holger Bertil Sundström (s. 17. huhtikuuta 1925 Göteborg) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.

Sundström saavutti Star-veneluokassa Pelle Pettersonin parina olympiapronssia Tokiossa 1964.

Lähteet 
 
 Profiili Ruotsin olympiakomitea

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Ruotsalaiset kilpapurjehtijat
Ruotsalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Partaöljy

Partaöljy on kosmeettinen valmiste, joka käytetään parran alla olevan ihon ja parran hoitoon. Öljy kosteuttaa ihoa, mutta se myös pehmentää partaa ja antaa karvoille kiiltoa.

Käyttö 
Sopiva partaöljyn määrä riippuu parran pituudesta. Lyhyelle parralle riittää muutama tippa. Pitkä parta voi vaatia kolikon kokoisen pisaran öljyä. Määrä on sopiva, kun öljyä riittää kaikkialle partaan, mutta se ei jätä tahmaista tunnetta.

Edut 
Partaöljy on hoitoaine. Se hoitaa ihoa parran alla ja ehkäisee kuivumista, kutinaa ja hilseilyä. Partaöljy pehmentää partakarvoja, jolloin niiden käsittely ja muotoilu helpottuu.

Lähteet 

Kosmetiikka
Sari Karttunen

Sari Karttunen (s. 27. syyskuuta 1969 Botkyrka) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Botkyrkan Tumbassa varttunut Karttunen pelasi Ruotsin naisten maajoukkueessa vuosina 1987–1991 62 maaottelua 3,6 pisteen keskiarvolla. Hän kuului maajoukkueen turnauskokoonpanoon vuoden 1987 EM-kilpailuissa.

KFUM Söderin kasvatti, takamiehenä pelannut Karttunen pelasi seuratasolla kauden 1990–1991 Södertälje BBK:ssa saavuttaen maan mestaruussarjan hopeaa.

Lähteet 
 Profiili Ruotsin koripalloliitto 
 Profiili SBBK Historia

Viitteet 

Ruotsalaiset koripalloilijat
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Marie Richardson

Marie Richardson (s. 6. kesäkuuta 1959, Ljusdal) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Tukholman teatteri­korkea­koulusta.

Ura 

Richardson on näytellyt kymmenissä rooleissa elo­kuvissa, televisio­elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa, muun muassa elo­kuvissa Eyes Wide Shut (1999), Minkä taakseen jättää (2003) ja Pahuus (2003) sekä televisio­sarjoissa Saaristolaislääkäri (1998–2000) ja Ennen kuolemaa (2017–2019). Lisäksi hän on näytellyt teatterissa sekä lukenut yli sata äänikirjaa.

Richardson on saanut rooleistaan useita palkintoja, esimerkiksi Berliinin elo­kuva­juhlien Hopeisen karhun vuonna 2004.

Yksityiselämä 

Richardson on naimisissa näyttelijä Jakob Eklundin kanssa. Heillä on kaksi lasta, Klara (s. 1995) ja Leon (s. 2000).

Aiheesta muualla 

Ruotsalaiset näyttelijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Hongkong (Sirpalesaari)

Hongkong oli Helsingin Ullanlinnan Sirpalesaaressa sijainnut hökkelikylä, jossa majaili paikallisia kalastajia.Nimensä se oli saanut Kiinassa sijaitsevan Hongkongin mukaan, joka samaan tapaan oli joskus historiassaan rakennettu osittain meren päälle ja paalujen varaan.

Hongkongin synty on hämärän peitossa. Helsingin Sanomat kertoo, että ”Sirpalesaaren varhaisissa vaiheissa saari oli kalastajien kiinteästi asuttama”. Se on ollut olemassa vähintään vuosikymmeniä, kunnes se vuonna 1985 purettiin pois.

Hongkong koostui ”sään pieksemistä, harmaasta laudasta kyhätyistä majoista, jotka seisoivat veden tuntumassa sikin sokin”. Mökit oli rakennettu osittain paalujen varaan laiturin päälle. Niiden sivut olivat parin-kolmen metrin mittaisia. Alun perin Hongkongin majat olivat kalastusvälineitten säilyttämistä varten, mutta vuosien saatossa moni kalastaja muutti sinne kesäkaudeksi, ja jokunen myös talveksi. Naapureina kalastajilla oli vuodesta 1961 lähtien Suomalainen pursiseura.

Lähivesiltä sai ainakin ahventa, ja syksyisin myös lohta. Kopeille pääsi vain veneillä, sillä vesiväylät olivat ahtaita ja alueella oli useita aallonmurtajia. On arveltu, että kalastuksen lisäksi Hongkongissa olisi harjoitettu alkoholin epävirallista myyntiä.

Hongkongin kuuluisinta asukasta, joka kaikki tiesivät mutta jota kukaan ei tuntenut, kutsuttiin nimellä Kolumbus. Hän asui katetussa soutuveneessä kesät talvet. Veneen pituus oli viisi metriä. Yleensä se sijaitsi Liuskasaaren puolella HSS:n aallonmurtajan päässä. Kolumbus asui veneessään vielä 1970-luvun lopulla.

Hongkongia vaadittiin purettavaksi Helsingin olympialaisten aikaan vuonna 1952, sillä purjehduskilpailuja järjestettiin mm. Liuskasaaren edustalla. Kaupunginjohtaja Erik von Frenckell oli tähän todennut, että ”vain kuolleen ruumiini ylitse”. Lopulta hökkelit purettiin vuonna 1985. Suomalaisen pursiseuran kommodori Kai Kuusi sanoo, että kyseessä oli ”kulttuuriraiskaus” ja antaa ymmärtää, että alue voisi nykyään olla kulttuurihistoriallisesti arvokas paikka. Nimi Hongkong on noussut uudelleen esiin, koska kaupungin nimitoimikunta pohtii alueen nimistöä. Kai Kuusen mukaan Hongkong olisi sopiva nimi alueelle rakennettavalle uudelle aallonmurtajalle.

Lähteet

Ullanlinna
Noknoi Uraiporn

Noknoi Uraiporn, thaiksi: นกน้อย อุไรพร (s. 27. maaliskuuta 1957) on Mor lam -laulaja Si Saketsta, Thaimaasta. Hän on yksi tämän hetken suosituimpia mor lam -artisteja. Hän on laulaja elokuvissa "Nok Ja", "Kee Re Sane Raeng", "Winyan Nai Phabtay", "Ying Dieao Mue Nueng".

Diskografia

Studioalbumit 
 Nok Jaa
 Loei Wela Kid Hid
 Mon Phleng Sieng Isan
 Phab Tay Winyan Rak

Lähteet 

Thaimaalaiset laulajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Morlammuusikot
Vera Mіsevitš

Vera Antonovna Mіsevitš (, ; 10. huhtikuuta 1945 Kiova – 4. maaliskuuta 1995 Kiova) oli neuvostoliittolainen ratsastaja, olympiavoittaja.

Hän edusti Neuvostoliittoa vuosina 1975–1985. Hän osallistui olympialaisiin vuonna 1980. Hän sijoittui neljänneksi kouluratsastuksen yksilökilpailussa ja saavutti kultaa kouluratsastuksen joukkuekilpailussa (Juri Kovšovin ja Viktor Ugrjumovin kanssa). Hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa Euroopan mestaruudessa vuonna 1977 ja 1981.

Lähteet 
 Profiili Sports-Reference-sivustolla

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset ratsastajat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1945 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet