joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eduskuntavaalit 2023

Suomen 39. eduskuntavaalit järjestetään sunnuntaina 2. huhtikuuta 2023, ja niissä valitaan kansanedustajat eduskuntaan vaalikaudelle 2023–2027.

Vaalikamppailu

Suomi allekirjoitti ja lähetti ratifioitavaksi Nato-jäsenyyshakemuksen toukokuussa 2022. Nato ei siten luultavimmin nouse vaalikamppailussa tärkeäksi kysymykseksi.

Eduskuntavaaleihin 2023 lähdetään asetelmasta, jossa julkinen talous on ollut 7,6 miljardia euroa alijäämäinen vuonna 2022 ja on 7,4 miljardia euroa alijäämäinen vuonna 2023. Oppositiopuolueet perussuomalaiset ja kokoomus ovat vaatineet jo nykyistä hallitusta tasapainottamaan julkista taloutta ja hillitsemään valtion velkaantumista etsimällä valtion menoista leikkauskohteita.

Kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan helmikuun lopussa 2022, maaöljyn maailmanmarkkinahinta nousi terävästi ja bensiinin ja dieselin litrahinnat nousivat uusiin ennätyksiin. Perussuomalaiset on pyrkinyt profiloitumaan puolueena, joka on huolestunut korkeista pumppuhinnoista ja puolueen nuorisojärjestö onnistui bensakapina-aloitteessaan. Puolueen puheenjohtaja Riikka Purra on ehdottanut, että EU:n päästökauppa voitaisiin poistaa muutamaksi vuodeksi energiasta aiheutuneiden lisäkustannusten takia. 

Lisäksi inflaatiosta, sähkön ja energian hinnoista sekä hyvinvointialueiden rahoituksesta on povattu isoja vaaliteemoja, joista puolueet kilpailevat. Oppositiopuolue kokoomus on ehdottanut noin miljardin euron veronkevennyksiä ansiotuloverotukseen. Puolueen eduskuntaryhmän puheenjohtajan mukaan kyseiset toimet parantaisivat työllisyyttä. Hallituspuolue vasemmistoliitto on ehdottanut, että energiakriisissä tavanomaista suurempia voittoja tehneille energiayhtiöille asetettaisiin lisävero niin sanotuille windfall-voitoille.

Vaalipiirit  
Kansanedustajat valitaan 13 vaalipiiristä, joiden paikkaluku määräytyy asukasluvun perusteella lukuun ottamatta Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiriä, josta valitaan aina yksi edustaja.

Kansanedustajat jotka eivät asetu ehdokkaaksi

Seuraavat vaalikaudelle 2019–2023 valitut kansanedustajat ovat ilmoittaneet, etteivät he lähde enää seuraavissa vaaleissa ehdolle.

Entiset kansanedustajat, jotka ovat ilmoittaneet asettuvansa ehdokkaaksi

Seuraavat entiset kansanedustajat ovat ilmoittaneet, että he lähtevät seuraavissa eduskuntavaaleissa ehdolle.

Kannatustutkimukset

Valtakunnalliset puoluekannatuskyselyt

Lähteet

Eduskuntavaalit
Vuoden 2023 vaalit
Yvonne de Gaulle

Yvonne Charlotte Anne Marie de Gaulle (o.s. Vendroux; s. 22. toukokuuta 1900 Calais, Pas-de-Calais, Ranska – 8. marraskuuta 1979 Pariisi) oli Ranskan viidennen tasavallan presidentin Charles de Gaullen puoliso ja toimi tässä puolison tehtävässä vuosina 1959–1969.

Hänelle annettiin myös lempinimi "Tante Yvonne" eli Yvonne-täti. Hän vietti hyvin julkisuudesta vetäytynyttä elämää ja ei koskaan antanut ainuttakaan haastattelua, eikä suuri yleisö tuntenut häntä kovinkaan hyvin, vain kuvien ja uutiskatsausten perusteella on ainoa mahdollisuus muodostaa näkemys hänestä.

Elämäkerta 

Yvette Vendroux ja Charles de Gaulle avioituivat 6. huhtikuuta 1921. Hän on tullut ikoniseksi toteamuksestaan, että "presidenttiys on vain tilapäistä, mutta perhe on pysyvää" 

Merkittävä tapahtuma, joka varmaan entisestään edisti vetäytymistä julkisuudesta, oli 22. elokuuta 1962 tapahtunut attentaatti, jolloin presidenttiparin Citroën Ds oli kohteena konekiväärin tulitukselle. Tämä tapahtui Calmartin kaupungissa, joka sijaitsee Pariisin lounaisella esikaupunkivyöhykkeellä. Iskuntekijä everstiluutnantti Jean Bastien-Thiry oli kotoisin Calmartin kaupungista. Presidenttipari selvisi tapahtumasta vahingoitta ja osana selviytymiseen oli auton tekninen edistyksellisyys.

Lapset 
 Philippe de Gaulle (28. joulukuuta 1921)
 Élisabeth de Gaulle (aviossa de Doissieu; 15. toukokuuta 1924 – 2. huhtikuuta 2013)
 Anne de Gaulle (1. tammikuuta 1928 – 6. helmikuuta 1948)

Nuorin lapsista Anne sairasti Downin oireyhtymää ja Yvonne de Gaulle perustikin La foundation Anne-de-Faulle -säätiön, jonka tehtävänä on tukea sairaita lapsia.

Lähteet 

Ranskan presidenttien puolisot
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Salibandyn Champions Cup 2020

Champions Cup 2020 on järjestyksessään 27. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se järjestetään 11.–12. tammikuuta 2020 Ostravassa ja siihen osallistuu Suomen, Ruotsin, Sveitsin ja Tšekin mestarit kaudelta 2018–2019 sekä miehissä, että naisissa. Kaksipäiväisessä turnauksessa 11. päivä pelataan välierät ja 12. päivä mitalipelit.

Joukkueet 

Miehet
  Classic
  Storvreta
  Wiler-Ersigen
  Vítkovice

Naiset
  Täby FC
  SB-Pro
  Jets
  Vítkovice

Ottelut

Miehet

Naiset

Lähteet 
 https://www.facebook.com/FloorballChampionsCup/
 https://floorball.sport/cc2020/

Champions Cup
Vuoden 2020 salibandy
Tšekin urheilutapahtumat
Tšekin salibandy
Ostravan urheilu
Leena Virtanen (toimittaja)

Leena Virtanen (s. 12. toukokuuta 1960 Helsinki)  on suomalainen toimittaja, kriitikko ja kirjailija.

Ura 
Virtanen opiskeli Tampereen yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1991. Hän työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana vuodesta 1991 lähtien ja jättäytyi freelanceriksi vuonna 2010. Virtanen on erikoistunut elokuvaan ja tv-sarjoihin, joista hän kirjoittaa myös arvioita. Helsingin Sanomien lisäksi hän avustaa muun muassa Suomen Kuvalehteä.

Virtanen alkoi kirjoittaa lasten kuvakirjoja 2000-luvulla. Silloin ilmestyi kolme Xing-kirjaa, joiden päähenkilönä oli Kiinasta adoptoitu tyttö. Kirjat kuvitti Salla Savolainen ja kustansi Tammi.

Virtanen on kirjoittanut Suomen supernaisia -kuvakirjasarjaa, jota on kuvittanut Sanna Pelliccioni. Ensimmäinen osa Minna Canthista ilmestyi syksyllä 2018. Toinen osa taiteilija Ellen Thesleffistä ilmestyi 2019 ja kolmas Eeva Kilvestä keväällä 2020. Minna! palkittiin Vuoden kaunein kirja -kilpailussa lasten- ja nuortenkirjojen sarjassa 2019.

Vuonna 2021 Virtasen ja Kristiina Markkasen teos Wivi & Hanna – arkkitehdin ja kauppaneuvoksen yhteiset vuodet valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi.

Virtanen on Adoptioperheet ry:n hallituksen jäsen.

Teokset 
 Pikku Xing: Kuvitus Salla Savolainen. Tammi, 2004. ISBN 951-31-3123-8
 Xing ja superkaverit: Tammi, 2006. ISBN 978-951-31-3683-3
 Xing ja sukulaiset: Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5322-9
 Sandra ja kaverikiemurat: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-6231-3
 Ruutia, räminää ja rakkautta. Elokuvaklassikoita lapsille ja nuorille: Yhdessä Kirsi Raitarannan kanssa, SKS, 2011. ISBN 978-952-222-290-9
 Minna! Minna Canthin uskomaton elämä ja vaikuttavat teot: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2018. ISBN 978-951-851-837-5
 Ellen! Ellen Thesleffin elämä ja villit värit: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-951-8
 '' Eeva! Kirjailija Eeva Kilven polut, muistot ja viisaat sanat: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2020. ISBN 978-952-363-035-2

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Helsingin Sanomien toimittajat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Ricarda Huch

Ricarda Huch (1864–1947) oli saksalainen kirjailija, runoilija ja kulttuurihistorioitsija. Hän opiskeli Zürichin yliopistossa ja väitteli historian tohtoriksi vuonna 1892. Ensimmäisellä luomiskaudellaan 1890–1900 hän kirjoitti uusromanttista lyriikkaa. Myös ensimmäinen romaani, Erinnerrungen von Ludolf Ursleu dem Jüngeren vuodelta 1892, oli hyvin romanttinen. Toisessa romaanissa Aus der Triumphgasse (1902) sekoittuvat jo romantiikka ja realismi. Hänen suuri teemansa, elämänhalu, näkyy sekä siinä että seuraavassa romaanissa Vita somnium breve (1903).

Huch tunnetaan parhaiten seuraavina vuosinaan kirjoittamistaan romanttisista historiallisista romaaneista. Hitlerin noustessa valtaan hän oli jo Preussilaisen kirjallisuusakatemian suurimpia kuuluisuuksia. Hän kuitenkin kieltäytyi liittymästä natsien kirjallisuusakatemiaan.

Huch opiskeli 1888–1891 Zürichin yliopistossa historiaa, ja hänet vihittiin siellä filosofian tohtoriksi. Huch oli merkittävä sekä lyyrikkona että novellin- ja romaaninkirjoittajana. Hänen runoissaan ilmenee halu nauttia elämästä; kilvoittelu elämästä, väkevän oikeus ja alkeellinen elinvoima ovat hänen julistamiaan opinkappaleita. Pääteokset ovat huvinäytelmä Der Bundesschwur (1891), draama Evoe (1892), Gedichte (1894), Erzählungen (1897), romaanit Erinnerungen von Ludolf Ursleu dem Jüngeren (1893), Aus der Triumphgasse (1901; suom. Elämäntarinoita syrjäkaduilta), Vita somnium breve (1902) ja Von den Königen und der Krone (1904). Huchin teoksille on luonteenomaista ajatusten ja kuvien rikkaus, intohimoinen kiintymys elämään, miellyttävä romantiikan ja todellisuuden yhtyminen ja henkevän omintakeinen tyyli.

Suomennettu teos
 Elämäntarinoita syrjäkadulta (Aus der Triumphgasse, 1901), suom. Hilja Walldén, Helsinki: Otava 1904.

Sarjassa "Hyvää yötä!" on näytteitä Huchin tuotannosta:
 Noidanlapsi, "Hyvää yötä!" osa 6, toimittanut V. Hämeen-Anttila, Hämeenlinna: Karisto 1939
 Juutalaisen hauta, "Hyvää yötä!" osa 10, toim. Werner Anttila, Hämeenlinna: Arvi A. Karisto  1943

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Ricarda Huchin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

Saksalaiset kirjailijat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet
Leena Turpeinen

Ulla Leena Turpeinen-Kitula (13. heinäkuuta 1941 Kiuruvesi – 6. joulukuuta 2012) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.

Turpeinen opiskeli kuvataidetta aluksi Helsingin yliopiston piirustussalissa vuonna 1962 ja sen jälkeen jatkoi Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1963–1967. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa myös taidehistoriaa ja estetiikkaa ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1966. Turpeinen aloitti uransa taidemaalarina ja siirtyi myöhemmin kuvanveistoon. 

Leena Turpeisen veistosten materiaaleina ovat muun muassa pronssi ja marmori ja hän teki myös keramiikkatöitä. Hän osallistui useisiin veistoskipailuihin. Turpeinen voitti Espoon valtuustotalon ulkoveistoskilpailuun vuonna 1978 pronssiveistoksella Läheinen kontakti. Teos paljastettiin vuonna 1980. Turpeinen menestyi myös mitalitaiteen alan kilpailuissa, ja saavutti niissä yli kymmenen palkintosijaa tai tunnustuspalkintoa. Turpeisen suunnittelemia mitaleja ovat muun muassa Urho Kekkosen 75-vuotismitali (1975) ja Otto-Iivari Meurmannin mitali (1976).

Turpeinen piti uransa aikana noin kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistui runsaasti ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on yli kahdenkymmenen taidemuseon tai muun julkisen toimijan kokoelmissa, myös Suomen ulkopuolella.

Leena Turpeisen puoliso oli kuvanveistäjä Markku Kitula (1945–1991).

Lähteet 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Mark Cerny

Mark Cerny on yhdysvaltalainen videopelien ja pelikonsolien kehittäjä ja suunnittelija. Hän aloitti vuonna 1982 Atarilla.

Ura 
Atarilla Cerny suunnitteli ja ohjelmoi 1984 julkaistun pelin Marble Madness. Hän on toiminut muun muassa Segalle. Työskennellessään Segalle hän oppi japanin kielen, josta oli hyötyä PlayStationin kehityspaketin saamisessa Crystal Dynamicsille.

Vuonna 1994 Cerny nousi Universal Interactive Studiosin johtoon. Hän on ollut tuottamassa pelejä kuten Naughty Dogin Crash Bandicoot ja Insomniac Gamesin Spyro the Dragon. Vuonna 1998 hän perusti konsultaatioyrityksen Cerny Games.

Cerny on toiminut PlayStation 4 ja PlayStation 5 -konsolien pääsuunnittelijana.

Cernylle myönnettiin vuonna 2004 International Game Developers Associationin elämäntyöpalkinto ja hänet liitettiin Academy of Interactive Arts & Sciencesin Hall of Fameen vuonna 2010.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Profiili MobyGamesissä 
 

Videopelisuunnittelijat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Poetry of the Ill-Minded

Poetry of the Ill-Minded on Shade Empiren viides studioalbumi, joka julkaistiin 30. kesäkuuta 2017. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.

Vastaanotto 

Albumi sai hyvän vastaanoton. Infernon Ari Nuopponen piti albumia ensitahdeistaan lähtien edeltäjiään lupaavampana teoksena, joka oli tuotannon selkeästi yhtenäisin teos, aiempien albumien sisältäessä häiritseviäkin irtokappaleita. Soundin Mape Ollila totesi levyn aiheuttavan tuttuun tapaan miedon ähkyn tiiviissä äänimeressään, mutta sanoi pitävänsä siitä kyytiin päästessään. Kappaleita hän kuvaili edeltävän Omega Arcane -albumin tuotoksia lyhyemmiksi ja virtaviivaisemmiksi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Juha Harju – laulu
 Aapeli Kivimäki – kitara
 Juha Sirkkiä – kitara
 Eero Mantere – basso
 Erno Räsänen – rummut
 Olli Savolainen – syntetisaattori

Lähteet 

Vuoden 2017 albumit
Shade Empiren albumit
Laura Quilter

Laura Quilter on yhdysvaltalainen asianajaja, kirjastonhoitaja, luennoitsija ja kirjoittaja. Hän on tunnettu feministisen science fictionin puolestapuhujana.

Quilter valmistui kirjasto- ja informaatiotieteen maisteriksi Kentuckyn yliopistosta (M.Sc. 1993) ja lakitieteen tohtoriksi (JD) Kalifornian yliopistosta (Berkeley) vuonna 2003.

Sittemmin Quilter on perehtynyt muun muassa tieteiskirjallisuuteen. Vuonna 1994 Quilter perusti verkkosivuston, Feministinen SF, fantasia ja Utopian.

Vuonna 2022 Quilter työskenteli luennoitsijana ja kirjastonhoitajana Massachusettsin yliopiston Amherstin kampuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laura Quilter: Brief Resumé  (lquilter.net)

Yhdysvaltalaiset asianajajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirjastonhoitajat
Central European University -yliopisto

Central European University-yliopisto (lyh. CEU)  on yksityinen yhdysvaltalainen yliopisto, joka sijaitsee Budapestissa ja Wienissä.

Sen perusti vuonna 1991 rahastojohtaja, polittinen aktivisti ja filantrooppi George Soros, joka on tarjonnut yliopistolle 880 miljoonan dollarin lahjoituksen tehden siitä yhden Euroopan varakkaimmista.

Viime aikoina yliopisto on joutunut hylkäämään toimintaansa Unkarissa, oikeistolaisen hallituksen yliopiston toimintaa vaikeuttavien säädösten vuoksi.

Aiheesta muualla

 ceu.edu/

Lähteet
 ceu.edu/
 kaleva.fi/uutiset/ulkomaat/unkari-savusti-amerikkalaisia-tutkintoja-myontavan-yliopiston-ulos-maasta-unkarista-on-tullut-yhden-miehen-hallinto-ja-paatoksenteosta-mielivaltaista/814640/

Itävallan yliopistot
Unkarin yliopistot ja korkeakoulut
Rantabaari

Rantabaari on 10. syyskuuta 2019 Sub-kanavalla alkanut suomalainen draamasarja joka on MTV3-kanavan Salattujen elämien sisarsarja. Salatut elämät -sarjasta Rantabaariin siirtyivät Johanna Puhakan, Sofia Arasolan ja Miikka Wallinin esittämät Alissa, Lola ja Pietari. Muut sarjan hahmot olivat entuudestaan tuntemattomia. Kolmannella kaudella keskeiseksi hahmoksi nousi Hemmo Karjan Salatuissa elämissä esittämä Janne Haukkala.

Sarjan tapahtumia seurataan myös Instagram-tilillä, jonne hahmot päivittävät kuulumisiaan ja siellä julkaistaan myös juonipaljastuksia.

Sarjaa on kuvattu Helsingin Taivallahdessa, johon sarjan tapahtumat keskeisesti myös sijoittuvat. Sarjan hahmoja asuu myös Pikku Huopalahdessa.

Keskeisissä rooleissa 

 keskeinen rooli

 vieraileva rooli

 ei mukana kyseisellä kaudella

Tekeminen ja esittäminen 
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2019 ja ne jatkuivat elokuulle 2019 asti. Kesän 2019 aikana kuvattiin yhteensä 100 jaksoa, jotka julkaistiin kahtena erillisenä tuotantokautena syksyn 2019 ja kevään 2020 aikana. Tammikuussa 2020 C More -suoratoistopalvelussa alkaneen toisen kauden myötä Rantabaarista tuli yksi C More -alkuperäissarjoista. 

Ensimmäinen tuotantokausi (jaksot 1–39) esitettiin syyskauden 2019 ajan kolmena iltana viikossa tiistaista torstaihin mtv-suoratoistopalvelussa ja televisiossa Sub-kanavalla iltakahdeksan ohjelmapaikalla. Viikon jaksot julkaistiin ennakkoon maksullisessa C More -palvelussa tiistaisin. Toisen kauden jaksot (40–100) julkaistiin C Moressa siten, että maanantaisin julkaistiin kuusi jaksoa kerralla 20. tammikuuta 2020 alkaen. Televisiossa Sub-kanavalla ja mtv-palvelussa jaksot esitettiin syksyllä 2020 maanantaista keskiviikkoon.

Kolmas tuotantokausi kuvattiin kesällä 2020 ja sen julkaisu alkoi C Moressa 14. syyskuuta 2020. Sarjaa julkaistiin neljä uutta jaksoa maanantaisin klo 00.01. Vuonna 2020 Rantabaari oli C Moren kolmanneksi katsotuin sarja. Televisiossa kolmas tuotantokausi esitettiin keväällä 2021.

C More vahvisti huhtikuussa 2021 sarjan jatkuvan neljännelle kaudelle. Kausi kuvattiin kesällä 2021 ja sen julkaisu alkoi C Moressa syyskuussa 2021. MTV Katsomossa ja Subilla kauden esittäminen alkoi keväällä 2022.

Sarjan viides tuotantokausi kuvattiin kesällä 2022 ja sen julkaisu alkoi saman vuoden syksyllä.

Tuotantokaudet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rantabaari-uutisia MTV:n uutissivustolla
 Sarjan Instagram-tili

Rantabaari
Aleksei Žuravljov

Aleksei Aleksandroviž Žuravljov (s. 30. heinäkuuta 1962 Voronež) on venäläinen poliitikko. Hän toimii Rodina-puolueen puheenjohtajana ja kansanedustajana Venäjän duumassa.

Ura 
Žuravljov valittiin parlamentin alahuone duumaan kansanedustajaksi kaudelle 2011–2016 ja 2016–2020.

Lähteet 

Venäläiset poliitikot
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
ND Stevenson

Nate Diana Stevenson tai ND Stevenson (synt. Noelle Stevenson) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja animaatiotuottaja, joka tunnetaan sarjakuvista Nimona ja Lumberjanes sekä animaatiosarjasta She-Ra: Mahdin prinsessat.

Stevenson aloitti fanitaiteesta ja sai vuonna 2011 verkossa huomiota humoristisilla kuvilla Sormusten herran hahmoista ”hipstereinä”. Seuraavana vuonna hän alkoi julkaista Nimonaa verkkosarjakuvana. Se oli saanut alkunsa kurssityöstä Maryland Institute College of Artissa, vaikka nimihahmo perustui Stevensonin jo high schoolissa kehittelemiin ideoihin. Kohta sen jälkeen häneen otti yhteyttä agentti, jonka kautta hän sai kustannussopimuksen HarperCollins-kustantamon kanssa. Nimona kelpuutettiin Stevensonin opinnäytteeksi ja hän valmistui vuonna 2013.

Stevenson oli ollut kesällä 2012 harjoittelijana losangelesilaisessa Boom! Studios -sarjakuvakustantamossa ja tutustunut siellä Shannon Wattersiin. Valmistuttuaan koulusta Stevenson muutti Los Angelesiin ja jatkoi työskentelyä Boom! Studiosille. Watters esitteli hänelle ideansa Lumberjanesista ja Stevenson lähti mukaan ensin hahmosuunnittelijaksi ja sitten yhdeksi käsikirjoittajista. Sarjakuvaa alettiin julkaista vuonna 2014. Se sai kaksi Eisner-palkintoa vuonna 2015. Samana vuonna HarperCollins julkaisi Nimonan kirjana, ja Stevenson sai siitä National Book Award -ehdokkuuden nuortenkirjallisuuden kategoriassa.

Ensikosketuksena animaatiosarjojen tekoon Stevenson sai käsikirjoittajana Disney XD:n sarjassa Wander Over Yonder. Hän päätyi DreamWorksin Netflixille tuottaman She-Ra: Mahdin prinsessat -sarjan – joka perustuu 1980-luvun animaatiosarjaan She-Ra: Mahdin prinsessa – luojaksi ja showrunneriksi Nimonasta pitäneen DreamWorks-tuottajan Beth Cannonin pyydettyä häntä esittämään oman ”pitchinsä” sarjasta. Stevenson innostui aiheesta, vaikka olikin tutustunut alkuperäiseen She-Raan sekä He-Maniin vasta aikuisena, sillä hänen perheensä oli ollut hyvin uskonnollinen eikä hän ollut lapsena katsonut juurikaan animaatioita. Sarjan tuotanto alkoi keväällä 2016 ja ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin marraskuussa 2018.

Stevenson ilmoitti kesäkuussa 2022 uudeksi nimekseen Nate ja taiteilijanimekseen ND.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Noelle Stevensonin kotisivut 

Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Au (tiedostomuoto)

AU (Audio file format) on Sun Microsystemsin kehittämä äänitiedostomuoto.
Tiedostomuoto käyttää big endian -tavujärjestystä riippumatta tiedostoa käyttävästä alustasta. Tiedostomuodossa voi käyttää erilaisia koodausmenetelmiä äänelle mukaanlukien 8- ja 16-bittinen pulssikoodimodulaatio (PCM), ulaw ja alaw.

Tiedostomuotoa on käytetty Sunin alustan lisäksi NeXTissä.

Tiedostomuoto 
Tiedoston alussa on 24 tavun otsikko, jota seuraa muuttuvapituinen kommentointilohko sekä jatkuva osuus äänidataa. Tiedoston alussa on 32-bittinen vakio tunniste (heksadesimaalisena 0x2e736e64, ASCII-merkkeinä .snd), joka kertoo tiedostomuodon. Otsikossa on 32-bittiset kentät pituudelle ja offsetille äänidatan alkukohtaan, käytetylle äänidatan koodausmenetelmälle, näytteenottotaajuudelle sekä kanavien lukumäärälle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 au(4) 
 Audio File Format Specifications 

Äänitiedostomuodot
Ammattinuha

Ammattinuhalla tarkoitetaan nuhaa, joka esiintyy pääasiassa työssä, ei työn ulkopuolella ja joka johtuu työssä esiintyvistä aineista. Tyypillisimmin ammattinuha syntyy IgE-välitteisen allergian kautta. 
Yleisimpiä ammattinuhan aiheuttajia ovat naudan hilse ja varastopölypunkit maanviljelijöillä, ja jauhot leipureilla.

Aiheesta muualla 
Allerginen nuha Työterveyslaitos

Allergiat
NBA-kausi 2018–2019

NBA-kausi 2018–2019 oli NBA-koripallosarjan 73. kausi. Runkosarja alkoi 16. lokakuuta 2018 ja päättyi 10. huhtikuuta 2019. Viimeiseksi jäänyt kuudes loppuottelu pelattiin 13. kesäkuuta. Mestaruuden voitti ensimmäisenä kanadalaisena joukkueena Toronto Raptors.

Runkosarja

Itäinen konferenssi

Läntinen konferenssi

Pudotuspelit 

* divisioonan voittaja
lihavoitu ottelusarjan voittaja
kursivoitu joukkue, jolla kotikenttäetu

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

NBA-kaudet
Koripallosarjojen kausi 2018–2019/2019
Maria Lea Pedini-Angelini

Maria Lea Pedini-Angelini (s. 1954) on entinen San Marinon kapteenivaltionhoitaja eli valtionpäämies. Maan kapteenivaltionhoitajat ovat virassa puoli vuotta ja heitä on kerrallaan kaksi.

Pedini-Angelini opiskeli taidetta Bolognan yliopistosta ja valmistui vuonna 1976. Vuodesta 1983–2006 ulkoministeriön alaisuudessa toimivan kulttuurin ja tiedotuksen osastolla..

Pedini-Angelini hoiti kapteenivaltionhoitajan virkaa huhtikuun alusta lokakuuhun alkuun 1981 yhdessä Gastone Pasolinin kanssa. Pedini-Angelini oli San Marinon ensimmäinen naispuolinen kapteenivaltionhoitaja. Hän on toiminut myöhemmin maansa ulkoministerinä ja Pohjoismaiden suurlähettiläänä (Ruotsissa vuonna 1995). Maria Lea Pedini-Angelini on puoluekannaltaan San Marinon kristillisdemokraatti.

Vuonna 2016 San Marinon postitoimisto julkaisi postimerkin Pedini-Angelinin virkaanastujaisten 35-vuotispäivän kunniaksi. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:

  Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1998)
  Kunnialegioona (Ranska, 2004)

Lähteet 

Sanmarinolaiset poliitikot
San Marinon kapteenivaltionhoitajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Lupita Jones

María Guadalupe Jones Garay (s. 6. syyskuuta 1967 Mexicali, Baja California, Meksiko) eli Lupita Jones on meksikolainen näyttelijä, televisiotuottaja ja kauneuskilpailija. Hänet valittiin Miss Universumiksi 1991 ensimmäisenä meksikolaisena naisena historiassa. Jones asuu Méxicossa Meksikossa.

Hän oli vuodesta 1993 vuoteen 2000 naimisissa Simon Charaf Medinan kanssa, ja he saivat Simon-pojan.

Filmografia 
Lähde:

Lähteet 

Meksikolaiset näyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Miss Universum -kilpailun voittajat
TV Azteca

TV Azteca, S.A.B. de C.V. on meksikolainen mediayhtiö, joka on perustettu vuonna 1993. TV Azteca on Grupo Salinasin omistuksessa.

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut
Daniela Yrjö-Koskinen

Daniela Yrjö-Koskinen (o.s. Gylfe, s. 1971) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut Novitan toimitusjohtajana vuodesta 2010. Hän työskenteli aiemmin Revlonin markkinointiosastolla Lontoossa, Novitalle hän tuli markkinointijohtajaksi vuonna 1998. Vuonna 2008 hänestä tuli Novitan varatoimitusjohtaja. Hän on Novitan toimitusjohtaja neljännessä polvessa, hänen isoisoisänsä Ernst Gylfe perusti yrityksen  vuonna 1928. Yrjö-Koskinen on valmistunut Hankenista kauppatieteiden maisteriksi.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Minja Koskela

Minja Koskela (s. 1987) on suomalainen tutkija, kirjailija, kaupunginvaltuutettu, bloggaaja, musiikinopettaja ja muusikko, joka on osallistunut yhteiskunnalliseen keskusteluun muun muassa tasa-arvosta ja vihapuheesta.

Ura 
Koskela on työskennellyt viisi vuotta musiikinopettajana. Koskela kirjoitti Lily-blogiyhteisön alla Bluestocking-nimistä blogia. Hän aloitti blogin kirjoittamisen syyskuussa 2015 ja julkaisi toistaiseksi viimeisen blogipostauksensa tasan neljä vuotta myöhemmin, 27. syyskuuta 2019.

Koskelalta on ilmestynyt tietokirja Ennen kaikkea feministi (Karisto 2019). Kirja käsittelee muun muassa intersektionaalista feminismiä, neljännen aallon feminismiä, äitimyyttiä, sukupuolen moninaisuutta, populaarikulttuuria ja vihapuhetta. Tulva-lehden arvostelun mukaan kirja on hyvä ja kiinnostava perusteos siihen, mitä feminismissä juuri nyt tapahtuu. Skeptikko-lehden mukaan kirja sisältää kyseenalaisia väitteitä ilmiöistä, jotka ovat selitettävissä biologialla.

Vuonna 2020 kustantamo S&S julkaisi Koskelan ja Elina Tuomen tietokirjan Toisin tehty — keskusteluja koulusta, jossa pohditaan muun muassa sitä, miten koulusta voisi tehdä yhä tasa-arvoisemman. Suomen Kuvalehdessä julkaistun arvion mukaan teos on "harmillisen hajanainen", mutta arvion kirjoittanut toimittaja kehuu kuitenkin Koskelan tekstin sujuvuutta.  

Vuonna 2021 Koskelalta julkaistiin Kustannusyhtiö Inton alla teos nimeltä Äidiksi tuleminen, joka käsittelee keskenmenoa, raskautta ja äitiyttä.

Musiikinopettajana toimimisen ja esikoiskirjansa julkaisun jälkeen, syksyllä 2019, Koskela siirtyi työskentelemään vasemmistoliiton poliittisena asiantuntijana. Hän oli ehdolla vuoden 2021 kuntavaaleissa Vasemmistoliiton ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä ja keräsi yhteensä 5 600 ääntä. Tällä hetkellä Koskela työskentelee Suomen musiikkioppilaitosten liiton toiminnanjohtajana.

Koskela on Taideyliopiston Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen väitöskirjatutkija, joka tekee tutkimusta feministisestä näkökulmasta. Hän on osa Arts@School-tutkimusryhmää.

Koskela on myös muusikko, hän on soittanut viulua ja pianoa Lahden konservatoriossa ja toiminut laulajana Team Play -yhtyeessä vuodesta 2012 lähtien. Yhtye on julkaissut vuonna 2020 levy-yhtiö Solitille albumin Wihes and Desires.

Yksityiselämä 
Koskelan sisko on Temptation Island Suomi -ohjelman neljännelle ja viidennelle kaudelle osallistunut Meiju Koskela.  Hänen lisäkseen Koskelalla on kaksi muuta sisarta. Koskelalla on puolisonsa kanssa yksi lapsi.

Teokset 
 
 
 Koskela, Minja: Äidiksi tuleminen. Into Kustannus, 2021. ISBN  9789523516618.

 Koskela, Minja: Democracy through pop? Thinking with intersectionality in popular music education in finnish schools. Väitöskirja. (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Democracy through pop? Thinking with intersectionality in popular music education in finnish schools. Väitöskirja (2022)

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset feministit
Suomalaiset bloginpitäjät
Yhteiskunnalliset vaikuttajat
Vasemmistoliiton poliitikot
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna Brotkin

Anna Brotkin (s. 6. syyskuuta 1987 Hyvinkää) on suomalainen käsikirjoittaja, joka on erikoistunut komediaan. Hän on käsikirjoittanut muun muassa sarjoja Aikuiset, Jättekiva,  Rehtori, Putous ja Modernit miehet. Hän on toiminut myös vapaana toimittajana.

Koulutus 
Brotkin on valmistunut vuonna 2016 taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta, elokuva- ja televisiokäsikirjoittaminen pääaineenaan. Hän on sitä ennen valmistunut humanististen tieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta, puheviestintä pääaineenaan ja journalismi sekä luova kirjoittaminen sivuaineinaan.

Palkinnot 
SHTL:n kantaesityspalkinto 2014 näytelmällä ”Wunderbaum”. Parhaan ohjelmatrailerin palkinto "Hei me hoetaan taas - Putous 2018" -trailerilla Media & Message -tapahtumassa 2018. Valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.

Filmografia

2019 

 Aikuiset, kaudet 1–3, tv-sarja, komedia (Yellow film / YLE)
 Jättekiva, kaudet 1–2, tv-sarja, komedia (Zodiak Finland / Elisa Viihde)
 Rehtori, kausi 1, tv-sarja, komedia (Yellow Film & TV / Mtv3)

2018 

 Modernit miehet, kausi 1, tv-sarja, komedia (Moskito Television / YLE)
 Putous, kaudet 8–10, tv-sarja, komedia (Yellow Film & TV / MTV3)

2017 

 #SOVITUS, lyhytelokuva, komedia (Pohjola-filmi / YLE)
 Pelimies', kausi 2, tv-sarja, sketsisarja (Yellow Film & TV / MTV3)
 Sata vuotta hyvinkääläisiä, kuunnelmasarja (Hyvinkään kaupunginmuseo & Vuohi media)

 2016 

 Aina vierelläsi, lyhytelokuva, draama (ELO Helsinki Film School)
 Rehtori, lyhytelokuva, komedia (ELO Helsinki Film School)

 2015 

 Lämmin veri, kuunnelma, draama (YLE Radio 1)

 2014 

 Toistaiseksi elossa, lyhytelokuva, draama (ELO Helsinki Film School)
 The Waiting Song, lyhytelokuva, draama (ELO Helsinki Film School)

Lähteet

 Aiheesta muualla 
 
 Seppänen, Arttu: Anna Brotkin kirjoittaa väärin Apu, 9.2.2019
 Yrttiaho, Tuomo: Nuortensarja Aikuiset yllättää olemalla raikkain kotimainen draamakomedia vähään aikaan Helsingin Sanomat, 1.4.2019
 Selander, Mira: Aikuiset-sarjan käsikirjoittaja Anna Brotkin Yle Puhe'', 25.3.2019

Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Rebekka Härkönen

Rebekka Härkönen on suomalainen rikos- ja oikeustoimittaja. Vuonna 2016 Tutkivan journalismin yhdistys myönsi Härköselle Lumilapio-palkinnon Kupittaan sairaalan suljetun osaston väärinkäytöksistä kertovasta juttusarjasta.

Härkönen on työskennellyt vuodesta 2022 lähtien MTV Uutisissa. Aiemmin hän on ollut Turun Sanomien ja Lännen Median palveluksessa.

Lähteet 

Suomalaiset toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jelena Guro

Jelena Genrihovna Guro (; 10. tammikuuta 1877 Pietari Venäjän keisarikunta – 6. toukokuuta 1913 Uusikirkko, Suomen suuriruhtinaskunta) oli venäläinen, futuristinen taidemaalari, näytelmäkirjailija ja runoilija.

Elämänvaiheita 
Jelena Guron isä oli Venäjän armeijan upseeri, Genrih Stepanovitš Guro, joka oli ranskalaista syntyperää. Hänen äitinsä oli taiteellisesti Anna Mihailovna Tšistjakova ja vanhempi sisar Jekaterina oli kirjailija.

Taidekoulutuksensa Guro aloitti neljätoistavuotiaana. Vuodet 1903–1905 hän opiskeli yksityisessä taidekoulussa, jossa tapasi tulevan aviomiehensä Mihail Matjušinin, joka oli säveltäjä ja viulisti. Vuonna 1905 Guro julkaisi ensimmäisen proosateoksensa ja vuonna 1909 kirjan, jossa oli proosaa, lyriikkaa ja draamaa. Samaan aikaan hän työskenteli jatkuvasti kuvitusten parissa. Vuonna 1911 hän aikoi julkaista satukirjan, mutta kustantaja hävitti käsikirjoituksen ja siihen liittyneet kuvitukset.

Vuonna 1912 Gurolla todettiin leukemia. Hän jatkoi taiteellista työtään kirjallisuuden ja maalausten parissa ja vuonna 1912 häneltä ilmestyi teos ja vielä kuolinvuotena yksi teos lisää. Postuumi teos ilmestyi vuonna vuonna 1914. Guro kuoli isältään perimällään huvilalla Uudellakirkolla.

Teoksista 
Guron kirjallisia töitä on vaikea erottaa hänen kuvataiteestaan. Hän on molemmissa impressionisti, symbolisti, primitivisti ja futuristi. Hän pyrkii kummassakin tavoittamaan puhtaan aistihavainnon. Hän etsi tilan ja luonnon yhteyttä ja oli kiinnostunut antroposofiasta ja etsi henkistä neljästä ulottuvuutta. Hän pyrki myös jäljittelemään lasten tekemiä onamotopoeettisia ääniä. Hän teki kokeiluja myös suomen kielellä.
Guro oli kiinnostunut myös feminismistä ja piti sitä tärkeänä erityisesti kaupunkilaisnaisille. Hän itse sanoi että "joskus tunnen olevani äiti kaikelle".

Lähteet 

Venäläiset taidemaalarit
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekossa alle 19-vuotiaiden kansainvälisissä otteluissa. Alle 19-vuotiaiden ikäluokassa ei enää järjestetä arvokisoja. Suomen jääkiekkoliitto nimittääkin joukkuetta ajoittain nuoremmaksi U20-joukkueeksi, ja tapaa uutisoida siitä alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen yhteydessä. Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue onkin eräänlainen haastajajoukkue, jonka pelaajat tavoittelevat pelipaikkaa alle 20-vuotiaiden joukkueesta. 

Joukkueen päävalmentajana toimii Miika Elomo. Joukkuetta on valmentanut muun muassa Jussi Ahokas. Vuonna 2019 joukkuetta valmentanut Juha Vuori on valmentanut joukkuetta kahteen otteeseen. Kun Vuori oli ensi kertaa joukkueen valmentajana, hänen valmennusryhmäänsä kuuluivat Juuso Nieminen, Jukka Varmanen sekä Markus Korhonen.

Kesäkuussa 2019 joukkueen johtoryhmään kuuluivat:

Juha Vuori, päävalmentaja

Miika Elomo, valmentaja

Lauri Merikivi, valmentaja

Janne Pekkarinen, maalivahtivalmentaja

Hunor Marton, videovalmentaja

Ville Bister, lääkäri

Mika Uuttu, huoltaja

Jarmo Jalarvo, joukkueenjohtaja

Katso myös 

 Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 17-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Suomen alle 16-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Lähteet 

Suomen jääkiekkomaajoukkue
Kaalilude

Kaalilude (Eurydema oleraceum) on typpyluteiden (Pentatomidae) heimoon kuuluva kaaliludelaji.
Aikuinen kaalilude on väriltään metallinkiiltoinen vihreä, sinertävä tai violetti ja selkäpuolella voi olla joko keltaisia, valkoisia tai punaisia täpliä. Täplien väri on keltainen nuorilla kaaliluteilla muuttuen myöhemmin valkoiseksi tai punaiseksi. Täplien muoto ja runsaus vaihtelevat. Aikuinen kaalilude on pituudeltaan 5,0–7,0 mm pitkä ja 3–4 mm leveä. Kaaliluteen munat ovat harmaasävyisiä, lieriömäisiä ja kooltaan 0,6–0,8 mm. Munat munitaan isäntäkasvien varsiin ja kukintoihin erissä, jotka ovat tavallisesti noin kaksitoista munaa kahdessa siistissä rivissä. Sukukypsä kaaliludenaaras voi tuottaa 60–80 munaa.

Kaalilude on ristikukkaisten (Brassicaceae) hyötykasvien tuholainen. Kaaliluteet imevät ristikukkaisten kasvien nesteitä ravinnokseen ja imentävioitus näkyy vaaleina laikkuina, jotka vähitellen muuttuvat pieniksi rei'iksi. Kaalilude aiheuttaa haittaa esimerkiksi kaaleille, retikoille  sekä rypsi- ja muille öljykasveille.

Laji on Suomessa elinvoimainen ja esiintyy erityisesti Etelä-Suomessa, mutta havaintoja on myös Oulun korkeudelta.

Kaaliluteiden tuhojen torjumiseksi kasvit voi suojata niiden päälle asetettavalla suojaharsolla.

Kuvia

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Kaalilude (Eurydema oleraceum)
Ötökkätieto: Kaalilude (Eurydema oleraceum)
Insect.fi: Eurydema oleraceum (kuvia)
Agro Atlas: Eurydema oleracea Rape Bug 
Pherobase: Semiochemicals of Eurydema oleraceum, the Green cabbage bug 

Luteet
Kasvien tuhohyönteiset
Viitalampi

Viitalampi voi tarkoittaa seuraavia:

 Viitalampi, lampi Hankasalmella
 Viitalampi, lampi Joutsassa
 Viitalampi, lampi Jyväskylän Palokassa Ritavuorella
 Viitalampi, lampi Kangasniemen Kokonkylässä
 Viitalampi, lampi Mikkelissä lähellä Korpijärveä
 Viitalampi, lampi Mäntyharjussa lähellä Vekaranjärveä
 Viitalampi, lampi Pihtiputaalla
 Viitalampi, lampi Soinin Kukonkylässä
 Viitalampi, lampi Viitasaarella
 Pieni Viitalampi, lampi Mikkelissä lähellä Korpijärveä.

Katso myös 

 Viitalammi
Löytänä

Löytänä voi tarkoittaa seuraavia:

järviä ja lampia
 Löytänä, järvi Jyväskylän Korpilahdella
 Löytänä, lampi Pälkäneellä
 Löytänä, järvi Viitasaarella
 Iso-Löytänä, järvi Saarijärvellä
 Pieni-Löytänä, järvi Viitasaarella

henkilöitä
 Kalle Löytänä (1887–1952), suomalainen taidemaalari.
Bernadette Chirac

Bernadette Chirac, o.s. Chodron de Courcel, (18. toukokuuta 1933 Pariisi, Ranska), on ranskalainen poliitikko ja Ranskan presidentti Jacques Chiracin leski. 

Chirac on toiminut Corrèzen departementin hallinnossa ja Sarran kaupungin apulaispormestarina. Hän on yksi harvoista Ranskan presidenttien puolisoista, joka on valittu edustukselliseen tehtävään.

Vuodesta 1984 lähtien Chirac on ollut hallituksen puheenjohtaja Fondation Hôpitaux de Paris – Hôpitaux de France -säätiössä, joka järjestää vuosittain toimintaansa tukevan Operation Pièces Jaunes -keräyksen. Vuonna 2007 hänestä tuli myös Fondation Claude-Pompidoun -säätiön puheenjohtaja, sillä säätiö perustaja Claude Pompidou oli ennen kuolemaansa toivonut läheisen ystävänsä  jatkavan hänen työtänsä.

Elämäkerta 
Bernadette Thèrèse Marie Chodron de Courcel syntyi teollisuusjohtaja Jean-Louis Chodron de Courcelin (1907-1985) ja  Marguerite de Brondeau d’Urtuèresin (1910-2000) perheeseen. Isä Jean-Loiusin perhe oli aateloitu 1800-luvulla ja äidin perhe edusti puolestaan vanhaa aatelia. Hänellä on nuorempi sisar ja nuorempi veli.

Vuonna 1950 Bernadette Chirac hyväksyttiin opiskelemaan Institut d’études politiques de Parisiin, jossa hän kohtasi ensimmäisenä opiskeluvuoden metodikurssilla  tulevan aviomiehensä Jacques Chiracin. Bernadette auttoi tulevan puolisonsa opintoja merkittävästi, mutta ei kuitenkaan suorittanut itse tutkintoaan loppuun. Myöhemmin  Bernadette Chirac suoritti Sorbonnessa maisterin tutkinnon arkeologiassa vastoin ministerin tehtäviä saaneen aviomiehensä tahtoa ja osallistui kaivauksiinkin Ranskassa.

Benadette ja Jacques solmivat  avioliiton 16. maaliskuuta 1956. 

Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä, Laurence (1958–2016) ja Claude (s. 1962), joka myöhemmin toimi isänsä lehdistöavustajana. Vuonna 1979 aviopari otti kasvattilapsekseen nuoren vietnamilaisen venepakolaisen Anh Đào Traxelin, joka oli tuolloin 21-vuotias nuori nainen. Nykyisin hän toimii puheenjohtajana L’ètoile européenne du dévoueement civil et militaire -järjestössä.

Bernadette Chirac on osallistui suuria luksustuotteita valmistavan yrityksen LVMHn toimintaan hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 2010–2019.

Lähteet

Kirjallisuutta

Haastatteluteokset 
Bernadette Chirac et Patrick de Carolis, Conversation, Paris, Plon, 2001
John Paul Lepers et Thomas Bauder, Madâme : impossible conversation, Paris, Privé, 2006

Elämäkerrat
Bertrand Meyer-Stabley, Bernadette Chirac, Paris, Perrin, 1999
Caroline Pigozzi, Jacques et Bernadette en privé. Paris : R. Laffont, 2002. 
Liliane Delwasse et Frédéric Delpech, Sylviane et Bernadette sont en campagne. Paris : Ramsay, 2001.
Candice Nedelec, Bernadette et Jacques, Stock, 2015.
Anh Đào Traxel, Une fille de cœur : souvenirs, Paris, J'ai lu, 2006.
Constance Vergara, Valérie, Carla, Cécilia, Bernadette et les autres, en campagne, Tallandier, 2012.
Joëlle Chevé, L'Élysée au féminin, de la IIe à la Ve République : Entre devoir, pouvoir et désespoir, Éditions du Rocher, 2017.
Erwan L'Éléouet, Bernadette Chirac, les secrets d'une conquête, Fayard, 2019.

Ranskan presidenttien puolisot
Ranskalaiset poliitikot
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Heli Jantunen

Heli Maarit Jantunen (s. 10. joulukuuta 1958) on suomalainen tekniikan tohtori, keksijä ja Oulun yliopiston mikroelektroniikan tutkimusyksikköä johtava mikroelektroniikan professori. Hän on ollut voittamassa merkittävää rahoitusta tutkimusryhmälleen esimerkiksi Euroopan tutkimusneuvostolta (ERC).

Jantunen valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi (1989). Sittemmin hän valmistui myös tekniikan tohtoriksi samasta yliopistosta. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2001) oli otsikoitu A novel low temperature co-firing ceramic (LTCC) material for telecommunication devices. 

Jantusen tieteellinen tuotanto on laajaa. Loppuvuodesta 2018 hän oli keksijänä mukana 76 patentissa ja hänellä oli yli 250 vertaisarvioitua tieteellistä tutkimusjulkaisua.

Tunnustuksia 
Jantunen on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen (2014–) ja Linköpingin yliopiston tekniikan kunniatohtorin (2014). Hän sai merkittävästä tutkimus- ja kehityspanoksesta mikroelektroniikan, materiaalien ja tuotannon aloilla Nokia Säätiön tunnustuspalkinnon (2018). Toukokuussa 2019 Jantuselle myönnettiin eduskunnan 110 000 euron suuruinen naisten innovaatiopalkinto. Kesäkuussa 2019 hän sai opetus- ja kulttuuriministeriön 100 000 euron suuruisen Suomen tiedepalkinnon.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla
 Heli Jantusen Google Scholar -profiili  (scholar.google.com)
 Heli Jantunen. University of Oulu, Department of Electrical and Information Engineering  (researchgate.net)
 Microelectronics Research Unit, Faculty of Information Technology and Electrical Engineering, University of Oulu (led by prof. Heli Jantunen)  (oulu.fi)

Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset insinöörit
Suomalaiset keksijät
Suomalaiset professorit
Aalto-yliopiston professorit
Oulun yliopiston professorit
Carol Morris

Carol Ann Laverne Morris (s. 8. huhtikuuta 1936 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet kruunattiin vuoden 1956 Miss Universumiksi vasta toisena Miss USAna historiassa. Miss USA -kauneuskilpailun oli Morris aiemmin samana vuonna voittanut. Lisäksi Morris on kruunattu Miss Iowaksi 1954 ja Miss Iowa USAksi 1956. Morris on näytellyt muun muassa elokuvassa Born to Be Loved (1959) sekä sarjoissa The Adventures of Ozzie and Harriet (1952) ja Playhouse 90 (1956).

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset mallit
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Miss Universum -kilpailun voittajat
Honey Sri-Isan

Honey Sri-Isan (, 	22. lokakuuta 1971  – 26. helmikuuta 1992 Thaimaa) oli thaimaalainen laulaja. Hän lauloi elokuvissa.

Diskografia

Studioalbumit 
 Nam Ta Lon Bon Tee Non (น้ำตาหล่นบนที่นอน)
 Won Phee Mee Rak Diew. (วอนพี่มีรักเดียว)
 Karasin girls don't hope. (สาวกาฬสินธุ์สิ้นหวัง)

Lähteet 

Thaimaalaiset laulajat
Morlammuusikot
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1970 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Valérie Trierweiler

Valérie Trierweiler, o.s. Massonneau, (s. 16. helmikuuta 1965 Angers, Maine-et-Loire, Ranska) on politiikasta kirjoittava journalisti ja televisiojuontaja. Hän on Paris Match -lehden toimituksen jäsen, ja vuosina 2005–2007 hän juonsi politiikan ohjelmia ranskalaisella tv-kanavalla Direct 8.

Vuosina 2005–2014 hän jakoi elämänsä François Hollanden kanssa, joka oli valittu Ranskan presidentiksi vuonna 2012

Elämäkerta 
Valérie Massonneau syntyi vaatimattomiin oloihin, hänen isänsä Jean-Noêl Massonneau oli sotainvalidi, joka oli sodan aikana vuonna 1944 eli 12-vuotiaana haavoittunut vakavasti miinan räjähdyksessä. Isä kuolikin jo vuonna 1986, kun Valérie oli 21 vuoden ikäinen. 

Ylioppilaaksi päästyään Massonneau opiskeli Pariisissa, ensiksi Nanterren yliopistossa ja sen jälkeen Sorbonnen yliopistossa historiaa ja valtiotiedettä. Siellä hän suoritti yliopistollisen alemman tutkinnon vuonna 1988 poliittisessa kommunikaatiossa.

Avioitumiset 
Vuonna 1989 Valérie avioitui lapsuudenystävänä Frank Thurieaun kanssa. Avioliitto päättyi pikaiseen eroon, ja vuonna 1995 Trierweiler avioitui Paris-Match-lehden toimitussihteerin Denis Trierweilerin kanssa. Heillä on kolme lasta. Vuonna he aloittivat avioeroprosessin, ja vuonna 2010 tuli voimaan lopullinen avioero. Trierweiler käyttää edelleen toisen aviomiehensä nimeä. 

Trierweiler tutustui François Hollandeen parlamenttivaalien aikana vuonna 1988, kun tämä vielä asui yhdessä Ségolène Royalen kanssa. Heidän suhteensä alkoi vuonna 2007, vaikka Trierweiler oli aiemmassa avioliitossaan vielä vuosia. He julkistivat suhteensä heti Trierweilerin avioeron jälkeen vuonna 2010.

Syyskuussa 2014 Trierweiler julkaisi teoksen Merci pour ce moment, jossa hän syvällisesti käsittelee suhdettaan presidentti François Hollanden kanssa sekä presidentin uutta suhdetta.

Teokset 
Lionel Jospin et Jean Glavany, yhteistyössä Valérie Trierweilerin kanssa, Les 60 jours de Jospin, La Martinière, 2002, (ISBN 2-7324-2915-5)
Valérie Trierweiler ; François Hollande président : 400 jours dans les coulisses d'une victoire, Le Cherche midi, 2012, (ISBN 978-2-7491-2566-4)
Valérie Trierweiler, Merci pour ce moment, Les Arènes, 4 septembre 2014, (ISBN 978-2352043850)
Valérie Trierweiler, Le secret d'Adèle, éd. Les Arènes, 2017.  (ISBN 9782352046158)

Lähteet 

Ranskan presidenttien puolisot
Ranskalaiset toimittajat
Televisiojuontajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuninkaallinen Keski-Afrikan museo

Kuninkaallinen Keski-Afrikan museo (holl.: Koninklijk Museum voor Midden-Afrika eli KMMA; ransk.: Musée royal de l'Afrique centrale eli MRAC), tavallisesti Afrikka-museo,  on Belgiassa Tervurenissa sijaitseva museo.

Museorakennuksen rakennutti kuningas Leopold II vuoden 1897 maailmannäyttelyä varten, ja siinä esiteltiin kuninkaan yksityisessä omistuksessa ollutta Kongoa ja sittemmin valtion omistukseen tullutta Belgian siirtomaata Kongoa. Museo oli korjaustöiden vuoksi suljettuna viisi vuotta ja avattiin uudestaan 2018. Belgian siirtomaahistorian vuoksi museo on herättänyt voimakasta kritiikkiä jo ennen sulkemisaikaa, ja myös museon uudelleen avaamisen jälkeen sen esillepanoa on kritisoitu, sillä siirtomaahistoria saa museossa huomiota vain vähän. Jo itse museorakennus juhlistaa rakennuttajakuninkaan Leopold II:n valtaa Kongossa. Kuninkaan nimikirjain L toistuu kymmeniä kertoja, ja veistokset esittelevät silloisten vallanpitäjien näkemystä, kuinka Belgia toi sivistyksen Kongoon.

Nyky-Kongon presidentti Joseph Kabila vaati ennen avajaisia, että osa esineistä on palautettava Kongoon, jossa ne sijoitettaisiin vuonna 2019 avattavaan maan uuteen kansallismuseoon.

Kuningas Philippe ei tullut Afrikka-museon avajaisiin, koska ei halunnut ottaa kantaa kiisteltyyn museoon.

Lähteet

Aiheesta muualla

Museon virallinen sivusto

Belgian museot
Siirtomaahistoria
Kongon demokraattisen tasavallan historia
Fanny Syrjänne

Fanny Lovisa Syrjänne (21. elokuuta 1872 Tampere – 29. heinäkuuta 1945 Orimattila) oli emäntäkoulun johtajatar.

Syrjänteen vanhemmat olivat kauppias Karl Anton Syrén ja Lovisa Sylvan. Syrjänne kävi tyttökoulun, talous- ja käsityökoulun ja tutustui talouskouluoloihin Ruotsissa 1910.

Syrjänne toimi emäntäkoulun johtajattarena Laihialla 1906–1908, Orimattilassa vuodesta 1908. Hän oli Orimattilan kunnanvaltuuston jäsen ja varapuheenjohtaja vuodesta 1919. Hän jäi Orimattilan koulun johtajan virasta eläkkeelle 1939 ja sai talousneuvoksen arvonimen.

Lähteet 

Suomalaiset opettajat
Suomen oppilaitosten rehtorit
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Camilla Hollanti

Camilla Hollanti (s. 1979 Kokkola) on suomalainen matemaatikko ja professori, joka on tutkinut urallaan algebran ja lukuteorian sovelluksia langattomassa viestinnässä. Hän opiskeli matematiikkaa Turun yliopistossa, jossa hän aloitti myös akateemisen uransa. Aalto-yliopiston vakituiseksi professoriksi hän nousi vuonna 2014.

Elämäkerta

Nuoruus ja opiskelu 
Camilla Hollanti syntyi Kokkolassa vuonna 1979, ja hän kirjoitti vuonna 1998 ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseon lukiosta. Lukiossa hän opiskeli lähinnä kieliä ja luonnontieteitä. Hän päätti opiskella Turun yliopistossa matematiikka, sillä hän pääsi ylioppilaskirjoituksen laudaturin ansiosta suoraan sisään. Hollanti erikoistui yliopistossa algebraan, lukuteoriaan ja diskreettiin matematiikkaan. Maisteriksi Hollanti valmistui vuonna 2003.

Hollani kiinnostui jo maisterivaiheen opintojen aikana tietoliikennesovelluksista ja jatkoi alan parissa myös väitöstutkimuksessaan. Hän suoritti jatko-opintonsa Turun yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2009, ja hänen väitöskirjansa käsitteli yksinkertaisia algebroja langattomassa viestinnässä.

Ura 
Hollanti aloitti väitöskirjansa jälkeen Turun yliopistossa vastuullisena projektitutkijana. Hän sai tutkimusta varten Emil Aaltosen säätiön nuoren tutkijan apurahan ja vuonna 2010 Suomen Akatemian kolmivuotisen projektirahoituksen. Hollanti oli projektin aikana myös vuoden lehtorina Tampereen yliopistossa. Hän osallistui myös eurooppalaisen DVB-konsortion standardointitehtäviin.

Hollanti siirtyi vuonna 2011 Aalto-yliopiston matematiikan ja systeemianalyysin laitokselle. Hänet valittiin niin sanotulle professorien urapolulle. Hän aloitti kakkostason apulaisprofessorina, ja hänen virkansa vakinaistettiin syksyllä 2014 tason 1 professoriksi. Hollanti sai vuonna 2017 kolmivuotisen Hans Fischer -stipendin Münchenin teknillisen yliopiston Institute for Advanced Study -tutkimuslaitokseen.

Tutkimus ja tunnustukset 
Hollanti on tutkinut ja kiinnostunut erityisesti algebran ja lukuteorian sovelluksia langattomassa viestinnässä ja fyysisen kerroksen turvallisuudessa. Hollannin tutkimus ja hänen ohjaamansa tutkimusryhmät ovat tutkineet myös hajautettua pilvitallennusta, ja sen paikallisesti korjaavia koodeja. Suomalainen tiedeakatemia palkitsi Hollannin vuonna 2017 Väisälän palkinnolla.

Lähteet 

Suomalaiset matemaatikot
Suomalaiset professorit
Aalto-yliopiston professorit
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt