joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
James Paul Moody

James Paul Moody (21. elokuuta 1887 – 15. huhtikuuta 1912) oli RMS Titanicin kuudes perämies. Moody oli myös ainoa nuorimmista upseereista, joka ei selvinnyt laivan uppoamisesta. Moody oli vahtivuorossa laivan komentosillalla illalla 14. huhtikuuta kun tähystäjä Frederick Fleet ilmoitti suoraan edessä olevasta jäävuoresta. Moody vastaanotti Fleetin viestin ja välitti sen heti ensimmäiselle perämiehelle William Murdochille, joka käski koneet taaksepäin ja kääntää laivaa tyyrpuuriin. Titanicin upotessa Moody auttoi lastaamaan pelastusveneet 12, 14 ja 16. Moodyn oli tarkoitus nousta pelastusveneeseen 14, mutta hän antoi paikkansa viidennelle perämiehelle Harold Lowelle. Moody avusti tämän jälkeen Murdochia kunnes vesi alkoi tulvia venekannelle. Moody nähtiin viimeksi pelastuslautta A:n lähistöllä. Jotkut matkustajat kertoivat nähneensä Moodyn hypänneen hyiseen veteen. Moodyn ruumista ei löydetty merestä. Moody oli kuollessaan 24-vuotias. Hänen kotikaupunkiinsa Scarboroughiin pystytettiin muistolaatta hänen kunniakseen.

Vuoden 1997 elokuvassa Titanic Moodya esitti Edward Fletcher. Elokuvassa Moody päästi viime hetkellä Jackin ja Fabrizion laivaan ja myöhemmin hänet nähtiin sillalla ennen törmäystä ja pelastuslautta A:n liepeillä. Hänen kuolemaansa ei näytetty.

Aiheesta muualla
titanic-titanic.com: James PaulMoody

Titanicin matkustajat ja miehistö
Brittiläiset merimiehet
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1912 kuolleet
Otto Al’Antila

Otto Urho Al'Antila (17. lokakuuta 1885 Ilmajoki – 13. heinäkuuta 1936 Seinäjoki) oli suomalainen näyttelijä, teatterijohtaja ja kirjailija.

Otto Al'Antilan isä oli maanviljelijä Juho Antila. Hän pääsi ylioppilaaksi Kokkolan yhteiskoulusta vuonna 1907 ja opiskeli jonkin aikaa Teknillisessä korkeakoulussa. Hän toimi pari vuotta sanomalehtimiehenä ja maanviljelijänä kotitilallaan Ilmajoella kunnes hän aloitti teatteriharrastuksen. Al'Antila aloitti näyttelijän uransa Tallinnan Estonia-teatterissa ja hän oli mukana muun muassa Hilma Rantasen ja Kaarle Halmeen kiertueilla. Al'Antila oli Jyväskylän teatterin johtajana 1918–1919 ja Oulun teatterin johtajana 1919–1922. Hän oli sitten muun muassa näyttelijänä Tampereen Teatterissa 1922–1923, Kotkan Näyttämön johtajana sekä näyttelijänä ja johtajana Kansan Näyttämöllä pariin eri otteeseen. Hän tuli vuonna 1927  Viipurin Näyttämön palvelukseen ja toimi teatterin johtajana vuodesta 1928. Viimeksi Al'Antila oli Suomen Näyttämöiden Liiton sihteerinä ja toimiston hoitajana.

Al'Antila toimi apulaisohjaajana ja näyttelijänä Erkki Karun ohjaamassa elokuvassa Roinilan talossa (1935).  Hän näytteli sivuosia myös elokuvissa Pohjalaisia (1925) ja Muurmanin pakolaiset (1927). 

Al'Antila kirjoitti sanat IKL:n versioon "Horst Wessel Liedistä" ("Luo lippujen"). Hän esiintyi IKL:n johlissa ja kerhotilaisuuksissa ja laati puolueelle runoja ja taistelulauluja. Al'Antila kirjoitti myös Lakeus-lehteen nimimerkillä Kräätäri-Fapee.


Teoksia 
 Rannan isäntä : 2-näytöksinen näytelmä. Werner Söderström oy:n näytelmäsarja 55. WSOY 1919
 IKLn laulukirja 1; toim. Otto Al'Antila ja Arvo Laitinen.      IKL, Kokkola 1934, lisäpainos 1935

Suomennoksia 
 Ludvig Herzer: Johan Strauss ja Erich Wolfgang Korngold: rakkauden laulu: kolminäytöksinen valssioperetti. Tampereen teatteri, Tampere 1937

Lähteet 
 
 
 Teokset Fennica-tietokannasta

Viitteet 

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Bruno Nylander

Axel Bruno Nylander (8. marraskuuta 1874 Tammisaari – 28. syyskuuta 1936 Pietarsaari) oli suomalainen rautatievirkamies, sortovuosien aktivisti ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Bruno Nylanderin vanhemmat olivat Oulusta kotoisin ollut Tammisaaren reaalikoulun opettaja Bruno Fabian Nylander ja Hilma Engström. Hänen veljensä oli merikapteeni ja aktivisti John William Nylander.

Bruno Nylander toimi rautatievirkamiehenä ja hän oli vuosisadan vaihteessa kirjanpitäjänä Simolan rautatieasemalla. Hän keräsi nimiä suureen adressiin ja oli mukana aktivistien toiminnassa salaisen kirjallisuuden salakuljettajana ja levittäjänä ja teki tässä tarkoituksessa pari matkaa Pietariin. Nylander siirtyi syyskuussa 1903 rautatievirkamieheksi Kauklahden rautatieasemalle ja joutui täällä pidätetyksi ja kuulusteluihin. Hänet siirrettiin sitten Jokelan rautatieasemalle, jossa hän oli työssä neljän vuoden ajan. Bruno Nylander oli Suomen aktiivisen vastustuspuolueen jäsen ja hän järjesti muun muassa Matti Reinikan pakomatkan Helsingin kirurgisesta sairaalasta, jossa tämä oli hoidettavana.

1930-luvulla Nylander oli asemapäällikkönä Pännäisten rautatieasemalla Pietarsaaren lähellä.

Teoksia 
 Dikter.          Söderström, Helsingfors 1901
 Festsignalen : jernvägsmannaföreningens årsfest den 17 mars 1906; redaktion Bruno Nylander.         Jernvägsmannaföreningen, Helsingfors 1906
 En vandrares visor.          Söderström, Helsingfors 1909
 Det vingade hjulet ; Kuriren Tiden.      Helsingfors 1910
 På Hilma och Bruno F. Nylanders Guldbröllopsdag den 26 april 1912 af sonen Bruno.       Helsingfors 1912
 Dikter i urval.      Söderström, Helsingfors 1939
Nimimerkillä Marinero:
 För slägt och vänner; anspråkslösa skaldeförsök af Marinero.        Författare, Ekenäs 1893
 Blyga blad; skaldeförsök af Marinero.      Författare, Kotka 1897
 Blommor och ogräs; dikter af Marinero.      Författare, Simola 1900

Lähteet 
 
 Teokset Fennica-tietokannasta

Suomalaiset runoilijat
Sortokausien aktivistit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Suvi Hartlin

Suvi Hartlin (s. 1981 Perniö) on suomalainen juontaja. Hartlin on juontanut Radio Novalla kesästä 2021. Tätä ennen vuoden 2020 alusta Hartlin työskenteli uuden Aito Iskelmä -radiokanavan juontajana.

Ura 

Hartlin toimi syyskuusta 2016 alkaen Radio Aallon juontajana. Hän juonsi arkisin kanavan keskipäivän lähetystä. Ennen siirtymistään Radio Aallon juontajaksi hän työskenteli vuosien 2012 ja 2016 välillä radiokanavilla Metro Helsinki (aiemmin Metro FM) ja Groove FM. Sen jälkeen hän on juontanut Aito Iskelmässä ja Radio Novassa.

Vuosina 2010–2011 Hartlin oli juontajana televisiokanava The Voicen ja samannimisen radiokanavan aamuohjelmassa Heräämö. Ennen The Voicea hän oli juontanut televisiossa kanavilla Subtv ja MTV3, muun muassa ohjelmaa Viihdelounas. Hän on juontanut televisiossa myös Veikkauksen Naapurit-pelin arvontalähetyksiä vuodesta 2014 vuoden 2016 loppuun asti. Radio- ja televisiojuontamisen lisäksi Hartlin on tehnyt juontoesiintymisiä yritystapahtumissa ja muotinäytöksissä.

Hartlin tuli alun perin tunnetuksi osallistuttuaan Miss Suomi -kilpailuun vuonna 2003. Hän sijoittui kilpailussa kolmanneksi eli toiseksi perintöprinsessaksi. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui samalle sijalle Japanissa järjestetyssä Miss International -kilpailussa. Ennen osallistumistaan Miss Suomi -kilpailuun hän oli osallistunut vuonna 2001 järjestettyyn Miss Internet -kilpailuun, jossa sijoittui jälleen kolmanneksi, ja samana vuonna järjestettyyn Suomen Neito -kilpailuun, jossa oli yksi finalisteista.

Yksityiselämä 

Hartlin elää avoliitossa niin ikään radiojuontajana työskennelleen Jussi Mäntysaaren kanssa. Hartlinilla on tytär aiemmasta liitostaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Elävät henkilöt
Suomalaiset juontajat
Suomalaiset missit
Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1981 syntyneet
Freedom From Religion Foundation

Freedom From Religion Foundation on yhdysvaltalainen vapaa-ajattelijajärjestö. Järjestön toimialana on puolustaa kirkon ja valtion eroa ja antaa tietoa uskonnottomuudesta.

Aiheesta muualla 
 Kotisivut. 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Uskonnottomien järjestöt
Dead (albumi)

Dead on amerikkalaisen death metal -yhtye Obituaryn livealbumi. Albumin nimi on koominen viittaus siihen että levy on livealbumi.

Kappaleet

Vuoden 1998 konserttitallenteet
Obituaryn albumit
Ateistinen feminismi

Ateistinen feminismi vastustaa uskontoa naisten alistamisen ja epätasa-arvon lähteenä.

Katso myös 
 Ateismi
Ateismin määritelmä
 Feminismi
 Feministiteologia
 Uskonto ja naiset
 Ayaan Hirsi Ali
 Emma Goldman
 Maryam Namazie
 Taslima Nasrin
 Rebecca Watson

Lähteet 

Ateismi
Feministinen teoria
Eero Heinonen

Eero Heinonen voi tarkoittaa seuraavia:

 Eero Heinonen (s. 1950), suomalainen pianisti ja Sibelius-Akatemian dosentti
 Eero Heinonen (s. 1979), The Rasmus -yhtyeen basisti.
Vøringsfossen

Vøringsfossen tai Vøringfossen on Norjan vierailluimpia vesiputouksia. Putoukset ovat 182 metriä korkeita ja virtaavat Måbødalenin kanjonin läpi. Putoukset sijaitsevat Eidfjordissa Valtatie 7:n lähellä, noin 280 kilometriä Bergenistä itään ja 300 kilometriä Oslosta länsi-luoteeseen.

Vøringsfossenin putoukset ovat Norjan tunnetuimmat ja niitä kutsutaan maan korkeimmiksi, vaikka ovatkin vain viidesosa maan todellisten korkeimpien putousten korkeudesta. Putoukset voi nähdä joko ylhäältä tai alhaalta, ja niiden suosion seurauksena putousten näkemisestä joutuu huipulla nauttimaan väentungoksen keskellä, mutta pohjalla turisteja ei ole paljon. Huipulta löytyy myös luontokeskus ja ravintola.

Putousten nimi Vøringsfossen (muinaisnorjaksi *Vyrðingr) johtuu verbistä vyrða ('kunnioittaa syvästi, arvostaa, vaalia'). Foss-sanan ('vesiputous') finiittimuoto fossen liitettiin nimen perään myöhemmin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut  

Norjan vesiputoukset
Eidfjord
Jari Kauppinen

Jari Kauppinen (21. huhtikuuta 1960 Helsinki – 4. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli monella kulttuurialalla toimiva kirjallisuudentutkija, filosofi ja punkin harrastaja. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän toimitti Joukkohauta-nimistä punkfanzinea.

Kauppisen tutkimusaiheena oli erityisesti ranskalainen filosofi Jacques Derrida, ja tämän tutkijana hän kuului kansainväliseen huippuun. Hänen viime aikojen aiheitaan oli pahan ongelma, sen suhde lakiin.

Julkaisut 
 Atopologies of Derrida [Elektroninen aineisto] : philosophy, law and literature, University of Helsinki, 2000 ISBN 951-45-9414-2 – Helsingin yliopiston verkkojulkaisut, 2000. Verkossa   ISBN 952-91-2326-4 (väitöskirja)	 
Retoriikkaa epäilijöille / Jan Blomstedt ; [sanaston toimittanut Jari Kauppinen]. Loki-kirjat, 2003 ISBN 951-825-007-3
This ultimate thing, valokuvat Eija Keskinen, toimitus: Eija Keskinen, Irmeli Hautamäki, Jari Kauppinen. 2001 (Liittyy Galleria Kari Kenetillä toukokuussa 2002 järjestettyyn valokuvanäyttelyyn.) ISBN 952-91-3743-5

Lähteet 

Suomalaiset filosofit
Vuonna 1960 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Suomalaiset kirjallisuustieteilijät
Munib-Ur-Rehman

Munib-Ur-Rehman on vaikutusvaltainen pakistanilainen uskonnollinen johtaja mufti. Hän kuuluu etnisesti pataaneihin. Munib-ur-Rehman on pakistanilaisen Dawood Islamic Bank -pankin islamilaisen lain šarianeuvonantaja.

Munib-Ur-Rehman on tuominnut fatwalla Taliban-liikkeen, mutta häntä pidetään vanhoillisena, sillä hänen mukaansa Pakistan ei ole "todella islamilainen".

Lähteet

Pakistanilaiset henkilöt
Uskonnolliset johtajat
Äijänsuon harjoitushalli

Äijänsuon harjoitushalli on Rauman Äijänsuolla sijaitseva harjoitusjäähalli. Se sijaitsee aivan Kivikylän Areenan vieressä. Hallin käyttäjiä ovat mm. Lukon juniorit ja kaukalopalloseura UKP. Hallissa järjestettiin myös Rauma Blues -festivaali vuonna 2000–2005.

Lähteet 

Suomen jäähallit
Rauman rakennukset ja rakennelmat
Rauman urheilu
Samaa sukua

Samaa sukua () on yhdysvaltalainen draamasarja, joka perustuu Ron Howardin ohjaamaan vuoden 1989 elokuvaan Perhe on paras. Sarjan esittäminen alkoi NBC-kanavalla 2. maaliskuuta 2010 ja se päättyi kuuden tuotantokauden ja kaikkiaan 103 jakson jälkeen 29. tammikuuta 2015.

Alun perin ohjelman oli määrä alkaa jo syksyllä 2009, mutta alkamispäivämäärää jouduttiin siirtämään näyttelijä Maura Tierneyn sairastuttua syöpään. Tierneyn tilalle valittiin lopulta Lauren Graham.

Suomessa MTV3-kanava alkoi esittää ohjelmaa 9. kesäkuuta 2011.

Juoni

Ohjelma kertoo Bravermanien perheestä. Zeekillä ja Camillella on neljä aikuista lasta – Adam, Sarah, Crosby ja Julia – joilla kaikilla on jo omat perheensä. Sisaruksista vanhimmalla Adamilla on vaimonsa Christinan kanssa kaksi lasta: teini-ikäinen tytär Haddie sekä kahdeksanvuotias poika Max, jolla on Aspergerin syndrooma. Sarah muuttaa sarjan alkaessa talousvaikeuksien vuoksi takaisin vanhempiensa luokse asumaan yhdessä teini-ikäisten lastensa, Amberin ja Drew’n, kanssa. Crosby on kolmekymppinen, villi ja vapaa sinkku, jonka elämä mullistuu, kun hänen entinen tyttöystävänsä Jasmine kertoo hänelle, että Crosby on viisivuotiaan Jabbar-pojan isä. Nuorin sisaruksista, Julia, on urakeskeinen asianajaja, jolla on viisivuotias tytär yhdessä koti-isänä elävän aviomiehensä Joelin kanssa.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi (2010)

Toinen tuotantokausi (2010–2011)

Kolmas tuotantokausi (2011–2012)
Kolmas tuotantokausi alkoi syyskuussa 2011.

Lähteet
 Sarjaseuraaja: Samaa sukua - Jaksot

Viitteet

Aiheesta muualla
Ohjelman viralliset sivut NBC.com-sivustolla
Ohjelman suomenkieliset kotisivut MTV.fi-sivustolla

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Love Don’t Cost a Thing

"Love Don't Cost a Thing" on yhdysvaltalaisen laulajan Jennifer Lopezin toisen studioalbumin J. Lo ensimmäinen single. Single julkaistiin joulukuussa 2000 ja se sijoittui singlelistoilla kahdenkymmenen parhaan joukkoon monessa maassa. Esimerkiksi Tanskan singlelistalla kappale oli parhaimmillaan neljäs, Suomessa ja Iso-Britanniassa sijalla yksi, ja Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -listan kolmas. "Love Don't Cost a Thing" -singlen espanjankielinen versio, "Amor Se Paga con Amor", julkaistiin J.Lo:n latinalaisamerikkalaisella versiolla. Lopez esitti singlen ensimmäistä kertaa vuoden 2000 MTV Europe Music Awards -tapahtumassa Tukholmassa.

Raidat

Yhdysvaltojen CD-single 
 "Love Don't Cost a Thing" (HQ2 Club Vocal Mix)
 "Love Don't Cost a Thing" (feat. P. Diddy)
 "Love Don't Cost a Thing" (RJ Schoolyard Mix feat. Fat Joe)
 "Love Don't Cost a Thing" (Full Intention Club Mix)
 "Let's Get Loud" (Kung Pow club Mix)

Australian CD-single 
 "Love Don't Cost a Thing"
 Megamix ("If You Had My Love", "Waiting for Tonight", "Let's Get Loud")
 "Love Don't Cost a Thing" (RJ Schoolyard Mix feat. Fat Joe)

Lähteet 

Jennifer Lopezin kappaleet
Vuoden 2001 kappaleet
Fred Roberts

Frederick (Fred) Clark Roberts (s. 14. elokuuta 1960 Provo) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.

Ura 
Roberts pelasi yliopistokoripalloa Brigham Youngin yliopistossa vuosina 1978–1982, josta hän osallistui NBA:n varaustilaisuuteen vuonna 1982. Milwaukee Bucks varasi hänet tilaisuuden 27:ntena pelaajana, mutta marraskuussa 1982 hänen pelioikeutensa myytiin New Jersey Netsille. Kauden 1982–1983 Roberts pelasi lopulta italialaisessa Fortitudo Bolognassa 19,1 pisteen ja 8,6 levypallon keskiarvoilla. 

Kesäkuussa 1983 Nets kauppasi Robertsin pelioikeudet San Antonio Spursille, jossa hän pelasi kauden 1983–1984. Seuraavalla kaudella hän pelasi joukkueessa 22 ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin joulukuussa Utah Jazzille. Roberts edusti seuraa puolitoista kautta ja syyskuussa 1986 hänet myytiin Boston Celticsille. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta, jonka jälkeen Miami Heat varasi hänet laajentumisvaraustilaisuudessa vuonna 1988. Heat ei pitänyt Robertsin pelioikeutta, vaan myi hänet edelleen Milwaukee Bucksille. Hän pelasi Bucksissa vuodet 1988–1993. 

Tämän jälkeen Roberts siirtyi kaudeksi Eurooppaan FC Barcelonaan, jonka paidassa hän voitti Copa del Reyn. Kauden 1994–1995 alussa Roberts ei edustanut mitään seuraa, mutta teki helmikuussa 1995 päiväkohtaisen sopimuksen Cleveland Cavaliersin kanssa. Sopimusta jatkettiin lopulta loppukauden ajaksi. Kauden 1995–1996 Roberts edusti Los Angeles Lakersia. Lokakuussa 1996 hän siirtyi Dallas Mavericksiin, jossa hänen sopimuksensa raukesi helmikuussa 1997.

Lähteet

Aiheesta muualla 
NBA:n pelaajaprofiili 
Basketball-Referencen pelaajaprofiili 
Lega Basketin pelaajaprofiili 
ACB:n pelaajaprofiili  

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Ateismi 3.0

Ateismi 3.0 on nimitys ryhmälle ateisteja, joiden mielestä uskonto on hyödyllinen sekä yksilöille että yhteiskunnille. Liike on syntynyt Yhdysvalloissa.

Katso myös 
 Uusateismi
 Ateismin kritiikki
 Humanismi
 Uskonnollinen humanismi

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Austin Dacey: The secularist case against ”Atheism 3.0” . The Washington Post 26.10.2009.  
 Taner Edis: An Atheist defends religion. The Secular Outpost 21.10.2010. 

Ateismi
Argusfasaani

Argusfasaani (Argusianus argus) on Kaakkois-Aasian sademetsissä elävä kookas, jopa yli 170 cm:n mittaiseksi kasvava kanalintulaji. Koiraan ja naaraan pää on sininen ja ruumis harmaan ruskea, mutta koiraalla on lisäksi myös siipien takareunoissa erittäin suuret käsisulat. Niissä on koristeena silmän näköisiä täpliä. Soitimella koiras levittää käsisulat isoksi viuhkaksi houkutellakseen naaraita. Naaras rakentaa pesän ja hoitaa poikaset yksin.

Lajia tavataan muun muassa Thaimaassa, Malesiassa ja Indonesiassa.

Lähteet 
Pieni tietosanakirja: Argus-fasaani (Argusianus argus)
ITIS: Argusianus argus

Viitteet 

Aitokanat
Uhanalaiset linnut
Lari (eläin)

Lari (Hylobates lar) on Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa elävä erittäin uhanalainen gibbonilaji.

Tämä gibboni laskeutuu tuskin koskaan maan pinnalle. Se pysyttelee puissa ja liikkuu reviirinsä halki heilahtamalla oksalta toiselle. Naaras ja uros pysyttelevät yhdessä yleensä koko elämänsä ajan. Ne elävät laumana jälkeläistensä kanssa, jotka tarpeeksi vartuttuaan jättävät perheen etsiäkseen kumppania.

Lari voi kasvaa yli 5 kilon painoiseksi. Turkin väri vaihtelee populaatioittain.

Lähteet 

Gibbonit
Uhanalaiset nisäkkäät
Ely S. Parker

Ely Samuel Parker (1825 – 31.elokuuta, 1895) oli seneca-heimoon kuulunut intiaani, josta tuli Yhdysvaltain armeijan upseeri ja vähäksi aikaa intiaaniasiain komissari.

Ely Parkerin alkuperäinen intiaaninimi oli Hasanoanda, mutta paremmin tunnettu on hänen myöhemmin ottamansa nimi Donehogawa "Läntisen oven pitäjä". Parker syntyi vuonna 1825 Tonawandan reservaatissa New Yorkin osavaltiossa William ja Elizabeth Parker -nimisten seneca-intiaanien lapseksi. Kun nuori Ely Parker oli töissä varuskunnassa, sotilaat pilkkasivat tätä, kun hän ei osannut englantia. Parker lähti tämän jälkeen kristilliseen kouluun ja luki itsensä lakimieheksi, muttei saanut alan työpaikkaa, koska ei ollut virallisesti Yhdysvaltain kansalainen. Tämän jälkeen Parker hankkiutui ystäviensä avulla tekniseen opistoon ja luki itsensä insinööriksi, jossa ammatissa työskenteli sisällissotaan asti. Mm. Erien kanava laajennettiin ja ylläpidettiin Parkerin ohjauksessa. Toisaalta vuonna 1852 Parkerista tuli seneca-heimon ylipäällikkö. Parker tutustui Ulysses Grantiin, tulevan sisällissodan kuuluisaan johtajaan ja ystävystyi tämän kanssa. Parker yritti armeijaan pohjoisvaltioiden puolelle kun sisällissota syttyi, mutta alussa hänelle sanottiin, ettei sota ole intiaanien, vaan valkoisten sota. Parker pääsi sotaan vasta Grantin tukemana alussa adjutantiksi. Parker oli mukana mm. Vicksburgissa, Chattanoogassa ja Appomattoxissa. Parker jatkoi armeijassa vielä sisällissodan jälkeen vuoteen 1869 ja päätti sotilasuransa prikaatinkenraalina.

Parker avioitui Minnie Orton Sackettin kanssa 1867. Heillä oli yksi tytär Maud Theresa joka syntyi 1878.

Intiaaniasiain komissaari 
Parker pyrki tukemaan intiaaneja toimiessaan 1869-1871 intiaaniasiain komissaarina, jona nyt oli poikkeuksellisesti intiaani. Kun Parker tuki intiaaneja, hän hankki itselleen vihamiehiä valkoisten amerikkalaisten parista. Kun Parker hankki intiaaneille ruokaa luotolla, mikä hieman rikkoi säännöksiä, Parker joutui hallinnon kuultavaksi. Parkeria ei syytetty mistään mutta tapaus huononsi hänen mainettaan valkoisten parissa. Lopulta Parker päätti hakea virastaan eroa ja saikin sen. Tämän jälkeen Parker hakeutui liikealalle ja alussa rikastuikin. Sitten hän menetti omaisuutena pörssikurssien muutosten takia ja eli loppuvuotensa köyhänä miehenä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Biography, "Ely S. Parker", The Civil War, PBS
National Park Service: Ely Parker- A Real American"

Yhdysvaltalaiset intiaanit
Yhdysvaltalaiset sotilaat
Vuonna 1828 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Skräppäys

Skräppäys () on valo­kuvien, kirjeiden, viesti­lappujen, postikorttien ja muiden pienten muisto­esineiden tallentamista joko fyysiseen valokuva­kansioon tai sähköisesti toteutetuihin leike­kirjoihin. Harrastuksessa yhtyvät leikekirjan, päiväkirjan ja valokuva-albumin pito muisto­esineiden arkistointiin ja moni­puoliseen askarteluun.

Skräppäys­tarvikkeita ovat muun muassa kuvio­paperit, koriste­nauhat, helmet, kangas­tilkut, langat, mosaiikkipalat, leimasimet, sapluunat, paperi­liittimet, tina­paperit, tussikynät, värikynät ja -⁠liidut, siirto­kirjaimet, tarrat, liimat, napit, nepparit ja kartongit sekä kaiken yhteen kokoavat albumit. Saatavana on myös skräppäykseen suunniteltuja ompelukoneita ja stanssauslaitteita. Skräppäystarvikkeiden, etenkin paperien ja kartonkien sekä kirjoitus­musteiden, halutaan olevan happo­vapaita valo­kuvien parhaan säilyvyyden varmistamiseksi. Skräppäysalbumin sivun standardikooksi on vakiintunut 12 × 12 tuumaa eli noin 30,5 × 30,5 senttimetriä. Sähköisessä skräppäyksessä tarvitaan ainakin tietokonetta, skanneria sekä tulostinta ja sen väri­kasetteja.

Historiaa
Skräppäys alkoi kehittyä Pohjois-Amerikassa 1990-luvun puolivälissä leikekirjan ja valokuva-albumin pidosta kohti itsenäistä harrastusta omine välineineen ja tarvikkeineen. Trendin aloittaja on vuonna 1987 Yhdysvalloissa perustettu Creative Memories -yhtiö, joka loi toiminnalle pohjaa kymmenisen vuotta ennen kuin alalle alkoi tulla kilpailua.

Nopeimmin harrastus alkoi kasvaa vuonna 1995 lähes tyhjästä vuoden 1996 noin sadan miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihtoon. Alalle tuli uusia yrityksiä, harrastusryhmiä ja harrastelehtiä kuten Creating Keepsakes ja Memory Makers, jonka vuoden 2003 kyselyn mukaan lehden keskimääräinen lukijatalous omisti noin 2 500 dollarin arvosta skräppäystarvikkeita. Vuonna 2006 skräppäysalan liikevaihdon arveltiin Yhdysvalloissa olleen noin 2,5 miljardia dollaria vuodessa.

Yksi buumiin osallistuneista yrityksistä Yhdysvalloissa on suomalainen Fiskars, jolla oli vuonna 1997 satakunta scrapbooking-tuotetta valikoimissaan.

2000-luvun puolivälin tutkimusten mukaan tyypillinen skräppääjä oli 30–50-vuotias nainen, mutta digitaalisen skräppäyksen arveltiin laajentavan harrastusta nuorempiin naisiin. Poikia on yritetty innostaa muun muassa urheiluaiheiseen skräppäykseen.

Pohjois-Amerikassa skräppäystarvikkeita markkinoidaan askartelu- ja tervehdyskorttiliikkeiden lisäksi muun muassa Tupperwaren kaltaisilla kotimyyntikutsuilla ja -risteilyillä, verkkokaupoissa sekä suoramarkkinoinnin eri keinoin. Skräppäysharrastus on tuonut uusia liiketoimintamahdollisuuksia myös kuihtuvaan valokuvausalan kauppaan.

Suomeen skräppäys tuli 2000-luvulla, ja siitä kiinnostuivat etenkin pienten lasten äidit.

Skräppäys terapiamuotona
Skräppäysalbumin koostamista on sovellettu myös terapiatyöhön ja omaelämäkerralliseen reflektointiin.

Katso myös
 kiiltokuva
 muistokirja
 swappailu

Lähteet

Aiheesta muualla

Skräppäyksestä Wikiopistossa

Käsityöt
Leikit
Ewald-Heinrich von Kleist-Schmenzin

Ewald-Heinrich von Kleist-Shcmenzin (10. heinäkuuta 1922 – 8. maaliskuuta 2013) oli saksalainen sotilas, joka osallistui luutnanttina Saksan armeijassa toiseen maailmansotaan. Von Kleist kuului heinäkuun 20. päivän salaliittoon, joka teki salamurhayrityksen Adolf Hitleriä vastaan. Salamurhan oli määrä tapahtua 20. heinäkuuta 1944. Von Kleist on yksi harvoista salaliittoon osallistuneista, jotka selvisivät siitä hengissä eivätkä joutuneet teloitettaviksi. Muut selvinneet olivat Georg von Boeselager ja Philipp von Boeselager.

Ewald von Kleist-Schmenzin oli viimeinen elossa ollut salaliiton jäsen. Hän kuoli 90-vuotiaana vuonna 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ewald-Heinrich von Kleistin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsenet
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World

Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World on vuonna 2004 ilmestynyt Richard Heinbergin suomentamaton kirja, joka käsittelee öljyhuippua ja sen vaikutuksia maailmantalouteen. Koska teollisuusyhteiskunnat ovat riippuvaisia halvoista ja helposti saatavilla olevista fossiilisista polttoaineista, Heinberg olettaa öljyhuipun jälkeisen vaiheen maailmanhistoriassa muodostuvan todennäköisesti yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta kaaoksesta, maailmankaupan häiriöistä, alenevasta keskimääräisestä elintasosta sekä sodista.

Heinberg hahmottelee neljä mahdollista strategiaa, joista jollakin valtiot todennäköisesti pyrkivät vastaamaan alenevan öljyntuotannon muodostamiin taloudellisiin haasteisiin:

 Viimeinen jäljelle jäänyt voittaa (Last One Standing): Globaali kilpailu jäljellä olevista resursseista
 Alasajo (Powerdown): Energian kulutuksen vähentäminen, resurssien säästäminen ja hallinta sekä väestömäärän alentaminen globaalilla yhteistyöllä
 Kieltäminen (Denial): Odottaminen ja toivominen, että jokin ennaltanäkemätön elementti ratkaisee ongelman
 Pelastusveneiden rakentaminen (Building Lifeboats): Paikallisten alueiden muuttaminen kestäviksi siltä varalta, että globaali taloudellinen projekti romahtaa ympäriltä. Strategia sisältää myös keskiaikaisten luostareiden tyyppiset sivistyksen säilytyspaikat.

Heinberg kuvailee neljää strategiaa yksityiskohtaisesti ja käy läpi myös nykyistä poliittista ja taloudellista tilannetta niiden valossa. Hän esimerkiksi arvelee Yhdysvaltojen aloittaneen Irakin sodan pyrkiäkseen saamaan jalansijaa OPEC-järjestössä, pelotellakseen Saudi-Arabiaa ja varmistaakseen, että Yhdysvaltain dollari säilyy edelleen kansainvälisen öljykaupan valuuttana. Tämä on Heinbergin mukaan malliesimerkki viimeinen jäljelle jäänyt voittaa -strategiasta.

Heinberg katsoo alasajon olevan suositeltavin neljästä strategiasta, mistä seuraa myös teoksen nimi Powerdown. Strategialla on yhtäläisyyksia degrowth-liikkeen mallin kanssa. Sen mukaisesti yhteiskunnat yksinkertaistavat itseään, pienentävät kulutustaan ja siirtyvät globalisaatiosta lokalisaatioon. Samalle ne kuitenkin, hieman ristiriitaisesti edelliseen nähden, kehittävät uusia globaaleja yhteistyö- ja hallintoelimiä huolehtimaan resurssi- sekä väestökysymyksistä. Heinberg arvioi strategian äärimmäisen vaikeaksi toteuttaa, mutta hän pitää sitä parhaana keinona ylläpitää toimivia yhteiskuntia öljyhuipun jälkeen.

Katso myös
 The Party’s Over: Oil, War, and the Fate of Industrial Societies
 Joseph Tainter
 Yhteiskunnallinen romahdus
 Öljykausi

Lähteet
Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World (ISBN 9780865715103) (2004)

Aiheesta muualla
RichardHeinberg.com
Teoksen abstrakti ASPOn sivuilla
Teoksen arvostelu PostCarbonCities.net -sivustolla

Kirjat yhteiskunnasta
Vuoden 2004 kirjat
Öljyhuippu
Iktys-symbolin parodiat

Iktys-symbolin parodiat ovat satiirisia muunnelmia kristinuskoon viittaavasta kalanmuotoisesta iktys-tunnuksesta.

Katso myös
 Ateistien symbolit
 Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen
 Lentävä spagettihirviö
 Uskontojen parodiat

Aiheesta muualla
 Evolvefish.com. 
 The Fish Wars . Gene McKenna 1996-2000. 

Symbolit
Uskontojen parodiat
Matech Concepts

Matech Concepts on sveitsiläinen kilpa-autoja valmistava sekä kilpatallia pyörittävä yritys, jonka perusti Martin Bartek vuonna 2006. Yritys tekee yhteistyötä Ford Racingin kanssa kehittääkseen Ford GT -urheiluautoa kilpailemiseen sopivaksi. Yritys myös valmistaa GT:stä muokattuja versioita FIA GT1- ja GT3-sarjoihin pajallaan Mayenissa, Saksassa.

Lähteet 
Matech kilpatallin kotisivut

Sveitsiläiset automerkit
Sveitsiläiset autourheilutallit
Girolamo Porro

Girolamo Porro (n. 1520 – n. 1604) oli italialainen kaivertaja.

Porro syntyi Padovassa, mutta työskenteli pitkään Venetsiassa. Hän teki ensimmäiset kaiverruksensa jo nuorena. Hänen kaiverruksiaan on Camilo Camillin vuonna 1535 julkaisemassa kirjassa Imprese illustri di diversi. Porron töihin kuuluu lisäksi Ludovico Arioston Raivoisa Roland ja yhteistyötä Tomaso Porcacchi Castilionen ja Scipione Barbò Soncinon kanssa. Hän teki myös karttoja Alexius Pedemontanuksen Ptolemaioksen karttakirjan käännökseen ja Porcacchin atlakseen.

Italialaiset kuvataiteilijat
Kaivertajat
Syntymävuosi tuntematon
1600-vuosikymmenellä kuolleet
Diallo

Diallo on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Abdoulaye Diallo (1916–1998), guinealainen ammattiyhdistysaktiivi ja poliitikko
 Aliou Boubacar Diallo (s. 1959), malilainen liikemies ja poliitikko
 Alpha Diallo, Black M (s. 1984), guinealais-ranskalainen rap-artisti
 Babacar Diallo (s. 1989), senegalilainen jalkapalloilija
 Bakara Diallo (1923–2008), malilainen hallintovirkailija ja poliitikko
 Habib Diallo (s. 1995), senegalilainen jalkapalloilija
 Keïta Fatoumata Diallo (s. 1943), Malin presidentti Modibo Keïtan puoliso
 Mamadou Diallo (s. 1982), malilainen jalkapalloilija
 Mamadou Diallo (s. 1991), senegalilainen jalkapalloilija
 Mamadou Diallo (s. 1954), senegalilainen kolmiloikkaaja
 Mamadou Alimou Diallo (s. 1984), guinealainen jalkapalloilija
 Marcel Diallo (s. 1972), yhdysvaltalainen muusikko, runoilia, taiteilija ja asuinyhteisöaktivisti
 Moussa Diallo (s. 1955), malilais-tanskalainen basisti, laulaja ja lauluntekijä
 N’Diaye Ramatoulaye Diallo, malilainen poliitikko ja ministeri
 Sadio Diallo (s. 1990), guinealainen jalkapalloilija
 Saïfoulaye Diallo (1923–1981), guinealainen poliitikko ja ministeri
 Sidibé Aminata Diallo (s. 1956), malilainen professori ja poliitikko
 Yacine Diallo (1897–1954), guinealainen opettaja ja poliitikko.
Billy Hunter

William ”Billy” Hunter oli skotlantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Millwallissa ja siirtyi sieltä Boltoniin 1909. Hän pelasi vasempana laitahyökkääjänä. Hän loukkaantui lokakuussa 1911, jonka jälkeen siirtyi valmentajauralle. Hän pelasi kummassakin joukkueessa yhteensä (liiga- ja cupottelut laskien) 279 ottelua tehdän 74 maalia. Hän siirtyi valmentamaan Hollantiin Dordrechtse FC:tä muutamaksi vuodeksi, kunnes valmensi 1914 Alankomaiden maajoukkuetta neljän ottelun verran. Ensimmäisen maailmansodan hän vietti Sveitsissä, jossa valmensi Lausanne-Sportia. Vuonna 1922 hän siirtyi Wieniin valmentamaan Hakoah Wieniä.

Hän joutui lähtemään Hakoahista vuonna 1925 Hakoahin taloudellisten ongelmien takia. Täältä hän siirtyi Turkkiin valmentamaan samaan aikaan Turkin maajoukkuetta ja Galatasarayta. Hunter saavutti Galatasarayssa kolme Istanbulin jalkapalloliigan mestaruutta vuosina 1924–27.

Lähteet

Viitteet

Skotlantilaiset jalkapallovalmentajat
Skotlantilaiset jalkapalloilijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Fabbri

Fabbri Group (AKA Fabbri) on italialainen huvipuistolaitevalmistaja Bergantinon kylästä, Pohjois-Italiasta.

Romolon Fabbri perusti yrityksen toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1950. Hän keksi tavan hyödyntää sodasta ylijäänyttä materiaalia huvipuistolaitteisiin.

Fabbri Group tarjoaa valikoiman  huvipuistolaitteita aina vuoristoradoista flätteihin. Fabbrin laitteita ovat mm. Booster ja tehostettu vapaapudotus Mega Drop, joista Booster löytyy Alahärmässä (nyk. Kauhava) sijaitsevasta PowerParkin monitoimipuistosta.

Aiheesta muualla
Fabbrin internetsivut

Huvipuistolaitteiden valmistajat
Italialaiset teollisuusyritykset

de:Fabbri
it:Fabbri
Lauri Wilskman

Lauri Wilskman (14. toukokuuta 1887 Viipuri – 25. marraskuuta 1937 Nurmijärvi) oli suomalainen yleisurheilija ja metsänhoitaja.

Henkilöhistoria
Wilskmanin vanhemmat olivat hovioikeudenenuvos Oscar Waldemar Wilskman ja Hanna Augusta Svahn ja puoliso vuodesta 1916 Ilme Seppälä (Helenius). "Suomen urheilun isäksi" tituleerattu Ivar Wilskman oli hänen isänsä serkku. Wilskman tuli ylioppilaaksi Viipurin vanhasta yhteiskoulusta 1907 ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1911, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri. Wilskman työskenteli sekä maanviljelysseurojen palveluksessa että toimi metsätarkastajana ja muun muassa Saimaan kanavan metsänhoitajana. Vuodesta 1928 alkaen hän hoiti omistamaansa Viipurin Metsätoimistoa aina kuolemaansa saakka.

Urheilu-ura
Wilskman sijoittui Lontoon 1908 olympialaisten korkeushypyssä 17:nneksi tuloksella 171 cm sekä karsiutui niin tavallisen kuin antiikin tyylinkin kiekonheiton loppukilpailusta.  Hän saavutti korkeushypyssä SM-hopeaa vuonna 1909 ja sijoittui SM-kisoissa neljänneksi vuonna 1911. Hänen ennätyksensä korkeushypyssä oli 174 cm vuodelta 1908 ja kiekonheitossa 40,24 m vuodelta 1915.

Seuratasolla Wilskman edusti Viipurin Reipasta ja Viipurin Akateemisia Urheilijoita, joista jälkimmäisen perustajajäsen hän oli.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset metsänhoitajat
Suomalaiset korkeushyppääjät
Suomalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Rarotongan roomalaiskatolinen hiippakunta

Rarotongan roomalaiskatolinen hiippakunta on katolinen hiippakunta Cookinsaarilla. Se toimii Suvan roomalaiskatolisen arkkihiippakunnan alaisuudessa. Siitä tuli Cook e Mnihiki:n apostolinen prefektuuri vuonna 1922 (vaihtaen vuonna 1926 nimensä Cookinsaarten apostoliseksi prefektuuriksi), Cookinsaarten apostolinen vikariaatti vuonna 1948 ja Rarotongan hiippakunta vuonna 1966.

Vuonna 2004 Cookinsaarilla oli 2519 katolilaista ja he muodostivat väestöstä 16,8%. Seurakuntia oli 15.

Piispat
Bernardin Castanié, C.I.M. (1923–1939) 
John David Hubaldus Lehman, C.I.M. (1939–1959) 
Hendrick Joseph Cornelius Maria de Cocq, SS.CC. (1964–1971) 
John Hubert Macey Rodgers, S. M. (1973–1977) 
Denis George Browne (1977–1983) 
Robin Walsh Leamy, S. M. (1984–1996) 
Stuart France O'Connell, S. M. (1996–2011)
Paul Donoghue, S.M. (2011–  )

Lähteet

Katolisen kirkon hiippakunnat
Uskonto Cookinsaarilla
Suvan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Suvan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolinen hiippakunta Fidžillä. Sen alaisuudessa ovat Rarotongan roomalaiskatolinen hiippakunta sekä Tarawan ja Naurun roomalaiskatolinen hiippakunta. Se perustettiin alun perin Fidžin saaren apostolisena apostolisena prefektuurina vuonna 1863, ja siitä tuli Fidžin saaren apostolinen vikariaatti vuonna 1887. Suvan arkkihiippakunta siitä tuli vuonna 1966.

Vuonna 2004 Fidžillä eli 87 090 katolilaista muodostaen koko väestöstä 9,1%. Seurakuntia oli tuolloin 35.

Piispat
Jean-Baptiste Breheret, S. M. (1863–1887) 
Julien Vidal, S. M. (1887–1922) 
Charles-Joseph Nicolas, S. M. (1922–1941) 
Victor Frederick Foley, S. M. (1944–1967) 
George Hamilton Pearce, S. M. (1967–1976) 
Petero Mataca (1976–2012)
Peter Loy Chong (2012–)

Lähteet

Fidži
Katolisen kirkon hiippakunnat
Tarawan ja Naurun roomalaiskatolinen hiippakunta

Tarawan ja Naurun roomalaiskatolinen hiippakunta on katolinen hiippakunta Kiribatilla, joka toimii myös Naurussa ja on Suvan arkkihiippakunnan alaisuudessa. Se perustettiin Gilbertsaarten apostolisena vikariaattina vuonna 1897. Vuonna 1966 siitä tuli Tarawan hiippakunta, ja se vaihtoi vuonna 1978 nimensä Tarawan, Naurun ja Funafutin hiippakunnaksi. 1982 siitä tuli pelkästään Tarawan ja Naurun hiippakunta, kun Funafutista muodostettiin Funafutin Mission Sui Iuris.

Hiippakunnalla oli vuonna 2004 48 908 jäsentä 25:ssä seurakunnassa.

Piispat
Joseph-Marie Leray, M.S.C. (1897–1927) 
Joseph Bach, M.S.C. (1927–1933) 
Octave-Marie Terrienne, M.S.C. (1937–1961) 
Pierre-Auguste-Antoine-Marie Guichet, M.S.C. (1961–1978) 
Paul Eusebius Mea Kaiuea, M.S.C. (1978– )

Lähteet

Kiribati
Nauru
Katolisen kirkon hiippakunnat
Mohabbatein

Mohabbatein (suom. ”Rakkaustarinat”) on intialainen hindinkielinen draamaelokuva vuodelta 2000. Sen on ohjannut Aditya Chopra ja tuottanut hänen isänsä Yash Chopra. Mohabbatein oli vuoden toiseksi menestynein hindielokuva. Elokuva voitti neljä Filmfare Awards -palkintoa.

Näyttelijät

Soundtrack

Palkinnot 
 Filmfare Awards
 Paras miesnäyttelijä (kriitikkopalkinto) – Shah Rukh Khan
 Paras miessivuosa – Amitabh Bachchan
 Paras äänitys – Anuj Mathur
 Vuoden paras kohtaus

 International Indian Film Academy Awards
 Paras miessivuosa – Amitabh Bachchan
 Paras tarina – Aditya Chopra
 Paras puvustus – Karan Johar, Manish Malhotra

 Screen Awards
 Paras sanoitus – Anand Bakshi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuoden 2000 intialaiset elokuvat
Intialaiset romanttiset draamaelokuvat
Intialaiset elokuvamusikaalit
Hindinkieliset elokuvat
Funafutin roomalaiskatolinen Mission Sui Iuris

Funafutin roomalaiskatolinen Mission Sui Iuris on katolinen hiippakunta Tuvalussa Funafutissa, ja se toimii Samoa-Apian arkkihiippakunnan alaisuudessa. Se perustettiin vuonna 1982 jakamalla Tarawan, Naurun ja Funafutin hiippakunta Tarawan ja Naurun hiippakunnaksi ja Funafutin Mission Sui Iurikseksi.

Hiippakunnassa on vain yksi seurakunta, jolla oli vuonna 2017 vain 110 jäsentä.

Johtajat
 Pio Taofinu’u, S. M. (1982–1985)
 John Hubert Macey Rodgers, S. M. (1985–1986)
 Camille DesRosiers, S. M. (1986–2010)
 John Ikataere Rarikin, M. S. C. (2010–2014)
 Reinaldo B. Getalado M.S.P. (2014- )

Lähteet

Uskonto Tuvalussa
Katolisen kirkon hiippakunnat
Peppi Pitkätossu (animaatiosarja)

Peppi Pitkätossu (Pippi Longstocking) on kanadalainen animaatiosarja, joka perustuu samannimisiin lastenkirjoihin, jotka on kirjoittanut Astrid Lindgren. Televisiosarjaa tuotti yhtiöt Taurus Film ja Nelvana Limited ja sen kaksi tuotantokautta (1997–1999) esitettiin Teletoon-televisiokanavalla Kanadassa ja HBO-televisiokanavalla Yhdysvalloissa. Televisiosarjaa tuotettiin yhteensä 26 kolmenkymmenen Yle TV1, Veturi, 1999-2000, Yle TV2 ja 2002, minuutin pituista jaksoa. Sarjaa esittää YTV Kanadassa ja Qubo Yhdysvalloissa.

Ääninäyttelijöitä

Englanniksi 
Melissa Altro – Peppi Pitkätossu
Richard Binsley – herra Tossavainen
Noah Reid – Tommi
Olivia Garratt – Annika
Rick Jones – konstaapeli Kling
Phillip Williams – konstaapeli Klang
Benedict Campbell – kapteeni Pitkätossu
Chris Wiggins – Fridolf

Suomeksi 
Henni-Liisa Stam - Peppi Pitkätossu
Tuomas Oksanen - Tommi
Henna Haverinen - Annika
Ulla Tapaninen - rouva Rissanen
Jarmo Koski - kapteeni Pitkätossu, Jymy-Juntunen, Pormestari
Sari Havas - rouva Lampinen
Outi Haverinen
Tuomo Holopainen - konstaapeli Kling, Kukkanen
Hugo Pipping
Akseli Sveholm
Jukka Voutilainen - konstaapeli Klang, Fridolf, herra Lampinen

Jaksot

Elokuvat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Peppi Pitkätossu
1990-luvun televisiosarjat
Kanadalaiset televisiosarjat
Animaatiosarjat
Kirjoihin perustuvat televisiosarjat
Teletoonin televisio-ohjelmat
Liipaisin

Liipaisin on mekanismi, joka toteuttaa laukaisun tuliaseissa tai voimatyökaluissa. Melkeinpä kaikki liipaisimet toimivat etusormen liikkeestä. Tuliaseissa liipaisinta puristetaan, ei vedetä.

Toiminta
Tuliaseissa liipaisimella laukaistaan aseen panos patruunakammiossa. Tämä saadaan aikaan käyttämällä iskevää osaa eli iskuria, jolloin jousien avulla aikaansaatu liike-energia laukaisee nallin.

Asetekniikka

ja:ダブルアクション
Heikki Joensuu

Heikki Joensuu (s. 1956 Turku) on suomalainen lääkäri ja syöpätutkija. Hänen johdollaan on tutkittu kasvaintyyppiä gist (gastrointestinaalinen stroomatuumori). Vuosina 2010–2014 hän toimii akatemiaprofessorina.

Joensuu opiskeli Britanniassa Atlantic Collegessa ja sen jälkeen lääkäriksi Turun yliopistossa, josta hän valmistui 1981. Hän valmistui syöpätautien ja sädehoidon erikoislääkäriksi 1987 ja samana vuonna hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Vuonna 1988 hänet nimitettiin kokeellisen onkologian dosentiksi ja 1990 kliinisen onkologian ja sädehoidon dosentiksi. Helsingin yliopiston syöpätautien ja sädehoidon professoriksi hän sai nimityksen 1994, jolloin hän aloitti HYKSin syöpätautien klinikalla.

Tutkiessaan verisuonten kasvua hillitsevien lääkkeiden käyttöä munuaissyöpään hän törmäsi gistiin ensi kerran. Osoittautui, että samat lääkkeet tehoavat molempiin. imatinibi (kauppanimi Glivec) hyväksyttiin seuraavana vuonna Yhdysvalloissa myeloidisen leukemian hoitoon. Vuonna 2004 Joensuu ryhtyi tutkimaan lääkkeen käyttöä gistin hoidossa. Hän esitteli tutkimustuloksia 2011 Yhdysvalloissa syöpäalan suurimman kongressin pääluennoitsijana.

Joensuu sai vuonna 2012 Matti Äyräpään palkinnon. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Heikki Joensuu Suomen Akatemian sivustolla 

Akatemiaprofessorit
Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset tieteilijät
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Kriketin Euroopan-liiga 2011

Euroopan krikettiliigassa pelattiin kaudella 2011 T20-muotoisia otteluita eli normaalia lyhempiä 20 syöttövuoron pelejä.

3. divisioona

Kolmas divisioona pelattiin Sloveniassa 11. - 14. toukokuuta.

2.divisioona 

Toinen divisioona pelattiin Belgiassa 20.–25. kesäkuuta. 

Lohko A

Lohko B

sijat 1-4
  Man-saari -  94/10/19 - 96/4/13.1
  -  236/2/20 - 91/10/17.1
  -  188/7/20 - 115/10/17
  Man-saari -  155/4/19 - 142/9/19

sijat 5-8
  -  86/7/20 - 87/2/12.5
  -  168/5/20 - 149/10/19
  -  141/8/20 - 106/9/20
  -  101/9/20 - 104/8/19.1

sijat 9-11
  -  158/8/20 - 119/10/17.2
  -  95/4/12 - 92/9/12
  -  199/8/20 - 121/10/16.2

Lopullinen järjestys

1)Belgia 2)Itävalta 3)Man-saari 4)Portugali 5)Espanja 6)Kreikka 7)Suomi 8)Luxemburg 9)Malta 10)Kypros 11)Ruotsi. Sveitsi jäi pois turnauksesta.

1.divisioona 

Ensimmäinen divisioona pelttiin Jerseyssä ja Guernseyssä 19.–24. heinäkuuta. Mukana olivat Kroatia, Tanska, Ranska, Saksa, Gibraltar, Guernsey, Israel, Italia, Jersey, Norja sekä kaksi parasta joukkuetta 2. divisioonan turnauksesta eli Belgia ja Itävalta.

Lohko A

Lohko B

sijat 1-4
  -  133/8/20 - 119/9/20
  -  136/4/20 - 78/10/18.2
  -  83/10/17.2 - 84/4/18,1
  -  158/8/20 - 162/2/17.2

sijat 5-8
  -  113/6/20 - 108/9/20
  -  119/8/20 - 122/7/19.2
  -  70/10/16.3 - 71/4/16.5
  -  125/8/20 - 114/10/19.3

sijat 9-12
  Gibraltar -  110/10/19.2 - 67/10/18.1
  -  222/7/20 - 132/8/20
  Gibraltar -  157/7/20 - 134/10/18
  -  172/7/20 - 86/10/17

Lopullinen järjestys

1)Tanska 2)Italia 3)Jersey 4)Guernsey 5)Norja 6)Ranska 7)Belgia 8)Itävalta 9)Gibraltar 10)Saksa 11)Israel 12)Kroatia

Lähteet
 Cricketeurope4.net 
 ICC Cricket 

Kriketin Euroopan-liiga
Vuoden 2011 kriketti
Rob Friend

Rob Friend (s. 23. tammikuuta 1981 Rosetown, Saskatchewan) on kanadalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti urallaan muun muassa norjalaisia, alankomaalaisia ja saksalaisia seuroja. Hän pelasi Kanadan maajoukkueessa 32 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Saavutukset 
 Norjan cup: 2005

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Friend canadasoccer.com-sivustolla 

Kanadalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Anu Laitila

Anu Susanna Laitila (s. 16. maaliskuuta 1978) on Keravan kaupungin vapaa-ajan ja hyvinvoinnin toimialajohtaja. Aiemmin hän työskenteli Suomen Viro-instituutin johtajana 2015–2018, Lukukeskuksen toiminnanjohtajana 2008–2014 ja Nuoren Voiman Liiton toiminnanjohtajana 2005–2008.

Anu Laitila on kotoisin Haapavedeltä ja kirjoittanut ylioppilaaksi Kuortaneen urheilulukiosta 1997. Hän suoritti Executive Master of Business Administration -tutkinnon Henley Business Schoolissa Readingin yliopistossa (UK) vuonna 2021. Lopputyö käsitteli kaksoisjohtajuutta, eli poliittisen ja viranhaltijajohdon dynamiikkaa. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa kotimaisesta kirjallisuudesta 2004. Vuosina 2011–2012 hän suoritti European Diploma in Cultural Project Management -tutkinnon.

Anu Laitila valitsi vuoden 2015 Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon  Hän on kääntänyt Viron kirjallisuutta, mm. Hasso Krullin eeppisen runoelman Meter ja Demeter (2009). Anu Laitila oli suomalais-virolaisen ystävyysseuran Tuglas-seuran johtokunnan jäsen 2006–2013 (puheenjohtaja 2011–2013) sekä Suomen Viron-instituutin hallituksen jäsen 2008-2014 (varapuheenjohtaja 2010-2014). 

Syksyn 2010 seurakuntavaaleissa Anu Laitila oli Helsingin ääniharavia. Hän oli Oulunkylän seurakuntaneuvoston ja Helsingin seurakuntayhtymän yhteisen kirkkovaltuuston jäsen. Hän on naimisissa toimittaja, SDP:n kansanedustaja Timo Harakan kanssa.

Julkaisuja 
 "Creative reading in Europe - Finland and European Models of Literature and Reading Promotion", 6.5.2012

 "Luova lukeminen hyödyttää läpi elämän" Helsingin Sanomat, 31.5.2012

 Kirja joka muutti elämäni (toim. Silja Koiviston kanssa, WSOY, 2013)

 "Voiko johtaja olla palvelija? Itsenäisyyden juhlavuoden lastensäätiön vieraskynä 11.8.2022

Lähteet

Suomentajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Luuhaukikalat

Luuhaukikalat (Lepisosteiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkoon kuuluu ainoastaan yksi heimo luuhauet (Lepisosteidae). Luuhaukilajeja tavataan nykyisin ainoastaan Pohjois- ja Keski-Amerikan makeista ja murtovesistä.

Taksonomia
Varhaisimmat luuhaukikaloihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu myöhäiselle hiilikaudelle. Sukupuuttoon kuolleita sukuja ovat Pohjois-Afrikasta löytynyt Paralepidosteus sekä Brasiliasta löytyneet Obaichtys ja Oniichtys sekä Masillosteus. Nykyään lahkossa elää seitsemän lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun.

Aikaisemmin amian ja luuhaukikalojen katsottiin kuuluvan samaan lahkoon Holostei ja siihen kuului myös monia hävinneitä kaloja. Tämä lahko on kuitenkin tarkemman tutkimuksen tuloksena paljastunut parafyleettiseksi. Toisinaan luuhaukikalat sijoitetaan eräiden muiden sukupuuttoon kuolleiden kalaheimojen kanssa kuuluvaksi lahkoon Semionotiformes.

Alla olevassa kladogrammissa luuhaukikalat sijoitetaan kladiin Ginglymodi sukupuutton kuolleen Semionotiformesin ja kahden ei kumpaankan näistä lahkoista sijoitetun suvun kanssa (incertae sedis), Neosemionotus ja Kyphosichthys

Anatomia
Luuhaukikalat ovat pitkiä ja solakkaruumiisia kaloja, suurin laji keihäsluuhauki voi saavuttaa jopa 3 metrin pituuden. Kuono on hyvin pitkä ja suussa on useita neulamaisia hampaita. Suomut ovat suurikokoiset ja kiinnittyneet toisiinsa muodostaen ikään kuin panssarin. Selkäeviä kaloilla on yksi ja se sijaitsee lähellä pyrstöä. Luuhaukien uimarakot voivat toimia keuhkojen tavoin ja lajit voivat ottaa tarvitsemansa hapen myös ilmasta ja tämän vuoksi ne voivat tulla toimeen myös vähähappisessa vedessä. Luuhaukikalojen selkäranka on kaloille poikkeuksellinen ja muistuttaa matelijoiden ja eräiden lintujen selkärankaa. Muilla kaloilla ainoastaan luikeroihin kuuluvilla Andamia-suvun lajeilla. Väritykseltään luuhaukilajit ovat ruskeita ja eräillä lajeilla on pilkkuja.

Levinneisyys ja elintavat
Luuhaukikalat elivät lähes koko Pangae-mantereen alueella. Tästä todisteena ovat fossiilit, joita on löytynyt Pohjois- ja Keski-Amerikan lisäksi myös Etelä-Amerikasta, Afrikasta, Euroopasta ja Intiasta. Nykyään lajeja tavataan Ainoastaan Pohjois- ja Keski-Amerikasta eteläisimmän lajin ollessa Costa Ricassa elävä Tropiikinluuhauki ja pohjoisimpana Quebecin eteläosissa elää Luuhauki. Niiden elinympäristöä ovat pääasiassa hitaasti virtaavat makeat vedet, eräitä lajeja tavataan myös murtovesistä ja jättiluuhaukea merialueilta Kuuban lähistöltä. Luuhauet uiskentelevat yleensä hitaasti veden pinnan läheisyydessä. Talvisin ne siirtyvät syvempiin vesiin ja vaipuvat horroksenkaltaiseen tilaan.

Luuhaukikalat kutevat ainoastaan makeissa vesissä. Mäti on myrkyllistä ja väriltään vihreää. Luuhaukien ravintoa ovat pääasiassa kalat, mutta voivat syödä myös rapuja ja muita äyriäisiä ja toisinaan myös vesilintuja. Taloudellisesti tärkeitä kalastettavia lajeja ovat erityisesti keihäsluuhauki ja jättiluuhauki. Lihan lisäksi kaloista voidaan hyödyntää myös suomut, joista tehdään koruja.

Lähteet

Elävät fossiilit
Kroatian parlamentti

Kroatian parlamentti (kroatiaksi Hrvatski sabor) on Kroatian yksikamarinen lainsäädäntövaltaa käyttävä elin, joka on nykymuodossaan perustettu vuonna 1990. Lainsäädännön lisäksi parlamentti voi armahtaa rikollisia.. 

Parlamenttiin kuuluu lain mukaan 100–160 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein. Tällä hetkellä parlamentilla on 151 jäsentä ja heillä on syytesuoja..

Vuodesta 2000 alkaen istuntosalin parvi, jolla on 52 paikkaa, on varattu parlamentin toimintaa seuraaville kansalaisille. Tämä kuuluu parlamentin tarjoamiin kansalaispalveluihin, joilla pyritään takaamaan kansalaisten osallistuminen politiikkaan ja päätöksenteon läpinäkyvyys. Kansalaispalvelut voidaan tuoda myös koulujen kansalaistaitojen tunneille.. 

Viimeisimmät vaalit pidettiin heinäkuussa 2020. Kroatian demokraattinen liitto säilytti suurimman puolueen asemansa ja voitti vaalit. Oppositiopuolueista koostuva blokki menetti paikkoja, ja blokkia johtanut sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Davor Bernardić ilmoitti astuvansa syrjään puheenjohtajan paikaltaan vaalituloksen selvittyä..

Lähteet 

 Kroatian politiikka
Parlamentit