joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Riitta Myller

Riitta Mailis Mirjami Myller (s. 12. heinäkuuta 1956 Joensuu) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuosina 2011−2019. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.

Ura
Myller kävi koulunsa Joensuussa ja opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi vuonna 1990. Hän työskenteli Yleisradion freelance-toimittajana Joensuussa vuosina 1983–1987. Myller kiinnostui jo varhain politiikasta ja hänet valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1980. Hän oli kaupunginvaltuutettu vuoteen 1985 saakka. Vuosina 2009–2012 Myller oli Joensuun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.

Eduskuntaan Myller valittiin vuonna 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1995 saakka, jolloin aloitti europarlamentaarikkona. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän oli vaalipiirinsä ääniharava 7700 äänellä. Kesäkuusta 2014 hän on ollut puheenjohtaja suuressa valiokunnassa, jonka jäsen hän on ollut 1987–1990 ja uudelleen vuodesta 2011. Hän on myös perustuslakivaliokunnan jäsen. Myller jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.

Europarlamentaarikko
Kansainvälisestä yhteistyöstä kiinnostunut Myller suhtautui myönteisesti Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, ja kun liittymispäätös oli vuonna 1994 tehty, valitsi SDP hänet yhdeksi neljästä Euroopan parlamentin suomalaisesta sosialidemokraattiedustajasta. Hän edusti Euroopan sosialidemokraattista puoluetta eli sosialistiryhmää. Myller aloitti työnsä europarlamentissa Suomen liittyessä unioniin vuoden 1995 alusta ja hänet valittiin edustajaksi myös vuoden 1996 ja vuoden 1999 eurovaaleissa. Hän sai lisävastuuta ryhmässään kun hänestä tuli vuonna 1997 sosialistiryhmän varapuheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoden 2004 eurovaaleihin saakka. Myller sai vaaleissa Suomen kahdeksanneksi suurimman äänimäärän ja tuli valituksi kolmannelle kaudelleen yli 55 000 äänen turvin.

Europarlamentissa Myller oli vuosina 1995–1999 varsinainen jäsen aluepoliittisessa valiokunnassa ja vuonna 1999–2009 ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa (ENVI). Hän oli mukana myös Euroopan parlamentin Lähi-idän ja Välimeren alueiden suhteita hoitavissa valtuuskunnissa. Myller oli aktiivinen myös aluepoliittisissa asioissa ja ainoa Itä-Suomen edustaja EU:n hallinnossa. Myller työskenteli europarlamentaarikkona vuoteen 2009 saakka. Hänen lisäkseen Paavo Väyrynen toimi samassa tehtävässä alusta alkaen, kunnes palasi Suomen politiikkaan ministeriksi vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Virallinen kotisivu 
 
 Valokuvapäiväkirja Myllerin arkipäivästä Euroopan parlamentissa BBC:n sivuilla (englanniksi)
 

Kansanedustajat
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Savo-Karjalan vaalipiiri
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Joensuun kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset toimittajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen europarlamentaarikot
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Näätämöjoki

Näätämöjoki (, ) on Näätämöjoen vesistön laskujoki ja se alkaa Suomen Iijärvestä laskien jälkeen Norjan puolella Pohjoisen jäämeren Näätämövuonoon. Suomen puolella on jokea noin 50 kilometriä. Tällä matkalla vesi laskeutuu Iijärven tasosta (193 metristä) noin 130 metriä alemmas. Joki levenee muutamin kohdin järviksi, joista suurimpia ovat Kaarttilompolo, Vuodasluobal ja Opukasjärvi.

Näätämöjoessa esiintyy luonnonvaraisena muun muassa merilohta, järvitaimenta, meritaimenta, harjusta ja haukea.

Inarin joet
Norjan joet
Pohjoisen Kantaperuna

Pohjoisen Kantaperuna Oy on suomalainen siemenperunayhtiö, jonka pääkonttori on Tyrnävällä Pohjois-Pohjanmaalla. Yrityksellä on lisäksi konttori Pyhäjoella. Kantaperuna on alallaan markkinajohtaja ja edustaa Suomen viljellyimpiä perunalajikkeita. Yritysryhmään kuuluu emoyhtiön lisäksi ruokaperunayhtiö Luonnosta Oy sekä Venäjän vientiä harjoittava Sadokas Export Oy, jolla on Pietarissa tytäryhtiö ZAO Sadokas Export. Yhtiö muodostui nykyiselleen 2001, kun Pyhäjoen Kantaperuna Oy:öön liittyi Sadokas Oy. Pyhäjoen Kantaperuna Oy:n perusti 1987 Eero Pisilä.

Pohjoisen Kantaperuna Oy myy sopimustuottajiensa viljelemää sertifioitua eli virallisesti tarkastettua siemenperunaa tuotantopanoksiksi ruokaperunaviljelijöille ja ruokaperunateollisuuteen. Yritysryhmän kokonaistuotannosta noin 30 % viedään ulkomaille. Tärkeimpiä vientimaita ovat Ruotsi, Venäjä, Turkki, Norja ja Viro. Vientimarkkinoilla Pohjoisen Kantaperuna toimii myös aputoiminimellä Northern Seed Potato ltd. Suomessa viljellään siemenperunaksi myös Venäjän suosituinta perunalaatua, Nevskiä vientiä varten. Lajikkeen viljelysala Venäjällä on 37 prosenttia.

Kantaperunan edustamia lajikkeita ovat muun muassa Suomen viljellyin lajike Van Gogh, ravintoloiden suosituin peruna Asterix sekä varhaisperuna Hankkijan TimoBOR.

Suurin osa Kantaperunan myymästä siemenperunasta tuotetaan Euroopan unionin pohjoisimmalla high grade -alueella, eli kasvintuhoojista vapaalla siementuotantoalueella. High grade -alue käsittää Tyrnävän ja Limingan kunnat Oulun läheisyydessä.

Pohjoisen Kantaperuna edustaa Suomessa seuraavia lajikejalostajia: HZPC:tä Hollannista lajikkeilla Adora, Asterix, Felsina, Redstar, Van Gogh, Ukama ja Vital sekä Saatzucht Soltau-Bergen:ä lajikkeella Gloria, Rikea  ja Solana Agrar-Produktea Saksasta sekä suomalaista Boreal Kasvinjalostusta Hankkijan TimoBOR:lla.

Pohjoisen Kantaperunan perunat tuleva pääasiassa sopimusviljelijöiltä Pyhäjoki-Tyrnävä -alueelta. Perunaa toimitettiin noin 15 000 000 kg 17 pakkaamoon. Hajautettu malli toimii toimitusten reaaliaikaisen tietokoneseurannan vuoksi. Keväällä kuukauden aikana lähtee siemenperunaa noin 1 000 toimitusta.

Katso myös
Profood

Lähteet

Aiheesta muualla
Pohjoisen Kantaperuna
Northern Seed Potato
Luonnosta Oy
Boreal Kasvinjalostus
HZPC
Solana Agrar-Produkte
Saatzucht Fritz Lange KG

Suomalaiset yritykset
Maatalouskauppa
Perunantuotanto
Eila Roine

Eila Roine (viralliselta nimeltään Eila Orvokki Roine-Auvinen, o.s. Roine; s. 26. marraskuuta 1931 Turku) on suomalainen näyttelijä. Elämän­työnsä hän on tehnyt Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hän oli kiinnitettynä vuodet 1951–1994 ja sen jälkeen vierailijana.

Roine sai teatteri­neuvoksen arvonimen vuonna 1995. Vuonna 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Pro Finlandia -mitalin. Vuonna 2018 hänet promovoitiin Tampereen yli­opiston Kunnia­tohtoriksi.

Ura 

Roine aloitti näyttelemisen Eino Salmelaisen ilta­näyttelijä­koulussa vuonna 1949. Hänet kiinnitettiin Tampereen Työ­väen Teatteriin vuonna 1951. Roine näytteli teatterissa vuoteen 1994, eläkkeelle jäämiseen saakka. Hän on vieraillut teatterissa tämän jälkeenkin.

Roine on näytellyt muun muassa televisio­sarjoissa Heikki ja Kaija (Kaijan roolissa), Rintamäkeläiset, Sirkuspelle Hermanni ja Kotikatu. Hän näytteli myös elo­kuvassa Juoksu­haudan­tie (2004). Vuosina 1996–2013 Roine toimi lasten­ohjelma Pikku Kakkosen juontajana, ”Eila-mummina”. Hän juonsi Pikku Kakkosen viimeistä kertaa 11. syys­kuuta 2013.

Palkinnot ja tunnustukset 

Roine on saanut Tampereen kaupungin taide­mitalin ja kultaisen ansio­merkin, Hämeen läänin taide­toimi­kunnan mitalin, Suomen teatteri­järjestöjen keskus­liiton kultaisen ansio­merkin ja Hämäläis-Osa­kunnan mitalin.

Vuonna 1995 Roinelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Hän sai Kalle Kaiharin säätiön kulttuuri­palkinnon 1997, Ida Aal­berg -mitalin 1997, Jalmari Finnen säätiön tunnustus­palkinnon 2004, Vuoden lapsi­teko­palkinnon 2004, Larin Paraske -palkinnon 2006 ja Tampere-palkinnon 2009. Hänet valittiin Vuoden iso­vanhemmaksi vuonna 2004. Joulu­kuussa 2013 Roinelle myönnettiin Pirkan­maan taide­palkinto. Vuonna 2018 Roine palkittiin elämän­työstään Venlalla.

Yksityiselämä 

Roineen isä oli näyttelijä Eero Roine. Hänen sisaruksensa Esko Roine ja Liisa Roine ovat myös näyttelijöitä.

Vuonna 1955 Roine avioitui teatteri­ohjaaja Vili Auvisen kanssa. Liitto päättyi Auvisen kuolemaan vuonna 1996. Heillä on kaksi poikaa: ohjaaja-näyttelijä Tommi Auvinen ja valo- ja ääni­suunnittelija Janne Auvinen, kolmas poika Tommi Petteri kuoli vauvana.

Filmografia 

 Pitkäjärveläiset (1951)
 Poika eli kesäänsä (1955)
 Musta rakkaus (1957)
 Täällä Pohjan­tähden alla (1968)
 Vodkaa, komisario Palmu (1969)
 Rintamäkeläiset (1972–1978)
 Hullu kesä (1981)
 Sirkuspelle Hermanni (1987–1988)
 The Big Freeze (1993)
 Pimeän hehku (1996)
 Kotikatu (2002, 2007)
 Jurismia! (2002)
 Kohtalon kirja (2003)
 Juoksu­haudan­tie (2004)
 Yö­vuoro (2005)
 Skavabölen pojat (2009)
 Mökki (2010)
 Tie pohjoiseen (2012)
 21 tapaa pilata avioliitto (2013)
 Eila, Rampe ja Likka (2014)
 Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! (2016)
 70 on vain numero (2021)

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Haperonvieras

Haperonvieras (Asterophora lycoperdoides) on Lyophyllaceae-heimoon kuuluva sieni. Sen lakki on 0,5–2 cm leveä, kupera ja paksu. Väriltään se on likaisenvalkoinen ja yläpinta on ruskeaksi kätköitiöjauheeksi hajoava. Se elää loisena lahoavilla haperoilla, erityisesti mustahaperolla ja nokihaperolla. Suomessa sitä tavataan paikoittain Etelä- ja Keski-Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Haperonvieraat
Veeti Kallio

Veeti Kallio (entiseltä nimeltään Fedja Seliverstow, s. 1. tammikuuta 1966 Rovaniemi) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.

Ura 
Kallio tuli ensi kerran tunnetuksi 1980-luvun lopussa a cappella -yhtye Veeti & The Velvetsistä, jossa lauloivat myös Aki Sirkesalo, Sasu Moilanen ja Sami Saari. Kallio oli jonkin aikaa laulajana myös Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Muita Kallion yhtyeitä ovat olleet muun muassa Veeti & Elastic Family, Veeti & Kallio Horns ja Veeti & The Hellvets. 

Kallio on esiintynyt näyttelijänä Q-teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Uuden Iloisen Teatterin musiikkikabareissa ja Turun Kaupunginteatterin rockmusikaali Kakolassa sekä elokuvissa kuten Kuutamolla. Hän oli myös television nuortenohjelma Jyrkin yhtenä juontajana.

Talvella 2009 Kallio oli mukana Nelosen Kuorosota-ohjelmassa, jossa hän toimi Salon kuoron vetäjänä. Syksyllä 2011 Kallio osallistui MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -tanssikilpailuun parinaan Susa Matson.

Vuoden 2017 lopussa Kallio sai kiinnityksen Mamma Mia! -musikaaliin siitä potkut saaneen Tomi Metsäkedon tilalle. Musikaalin ensi-ilta oli 4. toukokuuta 2018.

Kallio toimii syksyllä 2019 alkavan Yleisradion tv-dokumenttisarjan Rikollinen mieli juontajana.

Yksityiselämä 
Kallio asui neljä ensimmäistä vuottaan Kemijärvellä ja seuraavat neljätoista Pattijoella. Vuodesta 2019 Kallio on asunut puolisoineen Pyhärannalla, jossa pariskunta omistaa bed and breakfast -paikan. Vuodesta 2021 lähtien hän on myös pitänyt hierojan vastaanottoa Raumalla.

Diskografia 
 
 
 Vereslihalla (Turenki, 2014)

Filmografia

Elokuvat

Tv-sarjat

Dubbauksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 Veeti Kallio Fono-äänitetietokannassa
 

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Mato Valtonen

Markku Juhani ”Mato” Valtonen (s. 21. helmikuuta 1955 Loimaa) on suomalainen muusikko, elokuvanäyttelijä ja yrittäjä. Hänet tunnetaan erityisesti Sleepy Sleepers ja Leningrad Cowboys -yhtyeiden johtohahmona yhdessä Sakke Järvenpään kanssa. Valtonen on näytellyt useissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Näistä Pidä huivista kiinni, Tatjanassa (1994) hän oli pääroolissa.

Valtonen teki Sakke Järvenpään kanssa Radio Cityyn 10 vuotta Pullakuskit-ohjelmaa. Valtonen on mukana myös Pietarinkadun Oilers- ja Pyhä Unplugged -projekteissa. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa kulttuuriohjelmassa Pirjo, Pirjo ja Mato (2005). 1990-luvulla Mato Valtonen oli mukana Yleisradion venäjänkielisessä opetusohjelmassa Kapusta Master, jota tehtiin kaikkiaan kolme kautta, Kapusta Master, Kapusta Master 1 ja Kapusta Master 2.

Valtonen on myös osallistunut politiikkaan SMP:n riveissä. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan päästen varasijalle. Hän on myös ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.

2000-luvun vaihteessa Valtonen toimi IT-alan yritys Wapitin toimitusjohtajana. Valtonen on kirjoittanut kirjan Noh, sano naakka ku nokka katkes, jossa hän kertoo elämästään Wapitin toimitusjohtajana ja ajatuksistaan konkurssin jälkeen. Vuonna 2009 hän oli mukana MTV3:n tv-ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa, josta putosi kolmantena pois.

Suomalainen Markku-liitto valitsi Valtosen vuonna 2000 neljänneksi Vuoden Markuksi.

Julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mato Valtonen MySpeakerin sivuilla
 
   
 Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Mato Valtonen

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Sleepy Sleepersin jäsenet
Lahden kaupunginvaltuutetut
Suomen maaseudun puolueen poliitikot
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Kuningatar Maudin maa

Kuningatar Maudin maa () on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja vaati aluetta itselleen 14. tammikuuta 1939, mutta muiden Etelämantereeseen kohdistuneiden valtauksien tavoin valtausta ei tunnustettu kansainvälisesti. Alue kuuluu Etelämannerta koskevan sopimuksen piiriin. Norja vaati itselleen myös Pietari I:n saarta.

Nimen Kuningatar Maudin maa antoi tutkimusmatkailija Roald Amundsen Norjan kuningatar Maudin kunniaksi. Alun perin Kuningatar Maudin maaksi nimetty alue käsitti alueen, joka sijaitsi pituuspiirien 37°E—50°E välisellä alueella. Alueen löysi kapteeni Hjalmar Riiser-Larsen vuonna 1930.

Vuonna 2005 Norjan kuningatar Sonja avasi norjalaisen tutkimusaseman Troll. Myös Suomella ja Ruotsilla on omat tutkimusasemat Kuningatar Maudin maalla. Suomen aseman nimi on Aboa ja Ruotsin aseman Wasa. Ne muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan.

Ympäri vuoden tai kesäisin toimivat tutkimusasemat 
Koska etelänapamanner sijaitsee eteläisellä pallonpuoliskolla, on siellä lämpimintä silloin, kun pohjoisella pallonpuoliskolla on kylmintä, sydäntalvella. Talvipäivän seisaus on 22. joulukuuta. Monet tutkimusasemat on avattu vuoden vaihteen jälkeen tammikuussa. 

Saksa tutki kuningatar Maudin maata ennen toista maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan etelämannerretkeä myöhemmän kontra-amiraalin, Mihail Petrovitš Lazarevin, mukaan nimetyn Lazarevin meren kohdalla etelämannerta lensi ilmakuvaustarkoituksessa saksalainen  Richard Heinrich Schirmacher 3. helmikuuta 1939 yli sulan alueen ja sen keskellä olevan järven toisella kahdesta saksalaisen etelämannerretkikunnan Dornier Do J II – 10-t-Wal -lentoveneellä. Etelämannerretken tarkoitus oli tukea Saksan valtakunnan aluvaatimuksia tutkittuun osaan etelämannerta, ja tutkimusta tuki valtakunnanmarsalkka Herman Göring. Ajatuksena oli tutkia aluetta, jotta Saksan valtakunta olisi voinut esittää aluevaatimuksen 10° läntisen ja 15°itäisen pituuspiirin väliselle sektorille Norjan kuningaskunnan pyrkiessä saamaan haltuunsa tätä suurempi alue 20° läntisen ja 45° itäisen pituuspiirin väliltä. Kahdella lentokoneella, Lufthansan postilentoveneillä D-AGAT Boreas ja D-ALOX Passat retkikunta kuvasi 350 000 km²:n laajuisen alueen 20. tammikuuta ja 5. helmikuuta 1939 välisenä aikana. Näin löytyi Schirmacherin keidas, Die Schirmacher-Oase, sekä Das Wohlthat-Massiv, valtiosihteeri Helmuth C. H. Wohlthatin, joka oli tukenut retkikunnan perustamista, mukaan. Wohlthat-massiivi käsittää useita vuoria, kuten Humboldtin vuoret, Petermannin vuoririvin, Otto von Gruberin vuoret ja Orvinin vuoret (Orvinfjella).

Lähteet

Aiheesta muualla
Kalle Ahola

Kalle Tapio Ahola (s. 24. tammikuuta 1972) on suomalainen laulaja, kitaristi ja näyttelijä, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Ahola tuli tunnetuksi Don Huonot -yhtyeen laulusolistina. Yhtyeen hajoamisen jälkeen hän siirtyi soolouralle. 

Ahola on näytellyt pääosaa Raimo O. Niemen elokuvassa Kissan kuolema (1994). Hän on näytellyt myös TV-sarjoissa Ruusun aika ja Pirunnyrkki.

Joulukuussa 2008 Ahola ilmoitti koonneensa uuden yhtyeen nimeltä Durak. Aholan lisäksi yhtyeessä soittavat Janne Kasurinen, kitara, Mikko Ahonen, basso ja Ville Kela, rummut. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 16. joulukuuta 2008 Helsingin Semifinalissa.

Diskografia

Singlet
 Leijat Helsingin yllä (promo, 2000) - Single #13
 Punahilkka (promo, 2000)
 Klo 7 (2000)
 Kuningatar (promo, 2004)
 Rumat lapset (2005)
 Kadun aurinkoiselle puolelle (2005)
 Kuolleen miehen saappaat (2005)
 En koskaan (2006) - Single #8
 Huonoa seuraa (promo, 2006)
 Kävelen vaan (2006)
 Nämä päivät ovat meitä varten (2007)
 Teräskaupunki (2007)
 Korppi (2008)
 Joki (2008)
 Pervo (2008)
 Puukkobulevardi (2011)
 Tuulisella terassilla (2011)
 Romua rakkauden valtatiellä (2011)
 Simon Le Bon (2012)
 Puhalla (2013)
 Madrid (2013)
 Valo jota hengitän (2018)
 Lintumies (2018)

Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta.

Albumit
 I (2000) - Albumi #7
 Kadun aurinkoiselle puolelle (2005) - Albumi #13
 Huonoa seuraa (2006) - Albumi #18
 Audio Wunderbaum (2008) - Albumi #40
 Pääkallolipun alla (2011) - Albumi #14
 1989 (2013) - 
 Valo jota hengitän (2018) - 

Listasijoitukset Suomen viralliselta albumilistalta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivu
 
  
 Haastattelu City-lehdessä.
 http://dome.fi/musiikki/haastattelut/haastattelu-rockkriitikoiden-silmatikku-kalle-ahola-luottaa-arto-melleriin
 Haastattelu Rumbassa.
 Aki Lehti: Kalle Ahola luottaa Arto Melleriin. Dome.fi 2.5.2011.
 
 
 

Suomalaiset rockmusiikin säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset rockmuusikot
Don Huonojen jäsenet
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Seitsemisen kansallispuisto

Seitsemisen kansallispuisto sijaitsee valtion omistamilla mailla Ylöjärven ja Ikaalisten kaupunkien alueella Pirkanmaan maakunnassa. Ylöjärvellä sijaitseva osa on entisen Kurun kunnan aluetta. Metsähallituksen hoitovastuulla olevan kansallispuiston pinta-ala on 45,5 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1982.

Maantiede ja luonto 
Alueen maisema on vaihtelevaa. Metsien ja harjujen lomassa on monia soita. Kansallispuiston länsiosassa sijaitsee pohjois–eteläsuuntainen Seitsemisharju, joka nousee noin 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Puiston eliölajistossa esiintyy myös pohjoisia lajeja, kuten soilla tavattava riekko. Puiston tunnuseläin on näätä.

Kansallispuiston metsät ovat vanhoja. Multiharjun aarnimetsä suojeltiin vuonna 1910, ja sen vanhimmat männyt ovat lähes 400 vuotta vanhoja. Vanhojen metsien lajistoon kuuluvat muun muassa varpuspöllö, viirupöllö, pohjantikka, harajuuri ja raidankeuhkojäkälä.

Yli puolet puiston pinta-alasta on suota. Seitsemisessä on rämeitä, korpia ja puuttomia nevoja. Alueen soita ojitettiin 1960- ja 1970-luvuilla, ja niitä on palautettu luonnontilaan ennallistamalla.

Koveron perinnetilan yhteydessä on peltoja, niittyjä ja metsälaitumia, joita on säilytetty laidunnuksella ja niittämisellä. Alueen lajistoon kuuluvat muun muassa ketosilmäruoho ja paimenmatara.

Opastus ja palvelut 
Seitsemisen kansallispuiston pääopastuspaikkana toimii puiston luoteisosassa sijaitseva luontokeskus, joka on toiminut vuodesta 1989 lähtien. Kansallispuistoon pääsee pohjoisesta seututien 332 (Parkano–Kuru) kautta ja etelästä Ikaalisten Sisätön tai Ylöjärven Poikeluksen kautta. Matkahuolto liikennöi koulupäivisin Kurun ja Parkanon välistä reittiä.

Kansallispuistossa on kolme luontopolkua. Aarnipolku (1,8 km) kulkee Multiharjulla, Saari-Soljanen (2,0 km) kulkee suolla samannimisen lammen ympäri ja Runokangas (2,0 km) kulkee luontokeskuksen ympäristössä. Muita rengasreittejä ovat Harjupolku (5,2 km), Torpparintaival (6,3 km), Uittajanpolku (18 km) ja Pyöräilyreitti (16,3 km). Saari-Soljasella on 500 metrin esteetön reitti.

Pirkan Taival -retkeilyreitistö kulkee Seitsemisen kautta. Reitistöä pitkin pääsee Riuttaskorven virkistysmetsään ja Helvetinjärven kansallispuistoon.

Muita palveluita
Vuokratuvat: 2 kpl (Kortesalo ja Pitkäjärvi)
Telttailupaikat: 5 kpl ja tulipaikat: 8 kpl
Kahvila- ja kioskipalveluita luontokeskuksen kahviossa, majoituspalveluita ja ohjelmapalveluita alueen luontomatkailuyrittäjillä
Koveron perinnetila: opastus, tapahtumat, työnäytökset

Kävijämäärät 

Vuonna 2021 kansallispuistossa tehtiin 48 200 käyntiä. Vuonna 2019 tehdyn kävijätutkimuksen mukaan 61 prosenttia kävijöistä oli päiväkävijöitä ja 39 prosenttia yöpyi. Kävijöistä 47 prosenttia oli Seitsemisen kansallispuistossa ensimmäistä kertaa. Suosituimmat käyntikohteet olivat Kovero, luontokeskus ja Multiharju.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luontoon.fi — Seitsemisen kansallispuisto

Pirkanmaan nähtävyydet
Kuru
Ikaalisten luonto
Ylöjärven luonto
Pirkanmaan luonnonsuojelualueet
Akansieni

Akansieni (Chlorophyllum olivieri) on lehti- ja havumetsissä tavattava sieni. Sen lakki on 10–15 cm leveä ja pallomainen tai kupera. Väriltään se on harmaanruskea. Malto on valkeaa, murtumakohdista punertuvaa. Sieni on syötävää, mutta se voi aiheuttaa joillekin pahoinvointia. Suomessa se on melko yleinen kesästä syksyyn. Amerikassa ja paikoin Etelä-Euroopassa kasvaa Chlorophyllum molybdites, "myrkkyukonsieni", joka muistuttaa tätä lajia hyvin paljon. Akansienen kanssa muita samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi ukonsieni, ruostekärpässieni, ruskokärpässieni ja rusokärpässieni.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Akansieni (Chlorophyllum olivieri)
 Luontoportti: Akansieni (Chlorophyllum olivieri)

Akansienet
Suomalaiset ruokasienet
Rosolli

Rosolli eli sallatti on perunasta, porkkanasta ja punajuuresta valmistettu suomalainen kylmä ruokalaji, jota tarjotaan nykyisin etenkin jouluruokana. Keitetyt punajuuret, porkkanat ja perunat pilkotaan rosolliin pieniksi kuutioiksi. Mukana voi olla valmistajan tavoista riippuen silliä, omenaa, silputtua sipulia, suolasilakoita tai suolakurkkuja. Kaupallisena tuotteena sillillä lisättyä rosollia sanotaan sillisalaatiksi.

Rosollin mukana voidaan tarjota kastiketta. Kastike tehdään usein maustamalla kermavaahtoa (viini)etikalla ja värjäämällä se punajuuriliemellä. Joskus kastike tehdään myös kermaviiliin.

Sana rosolli tulee venäjän sanasta 'rassol' (рассо́л), joka merkitsee alkuaan suola- tai säilöntälientä. Sitä ei tiedetä, miten sana on siirtynyt ruokalajin nimeksi. Venäjäksi rosolli eli sillisalaatti on 'vinegret', joka puolestaan tarkoittaa ranskaksi öljy-viinietikka-salaattikastiketta (). Rosolli tunnetaan suunnilleen samanlaisena koko Pohjois-Euroopassa Hollannista Venäjälle.

Rosolli on perinteisesti tehty lähinnä Länsi-Suomessa (punane) sallatti -nimisenä pito- ja juhlaruokana, rosolliksi sitä kutsutaan Pohjois-Pohjanmaalla, Keski- ja Itä-Suomessa sekä Lapissa. Keski- ja Etelä-Pohjanmaalla rosollia kutsutaan sinsalla -nimellä, joka lienee muunnos ruotsin kielen sanasta sillsallad.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joulu.info: Rosolli

Jouluruoat
Suomalainen keittiö
Virolainen keittiö
Sam Huber

Samuel Johan ”Sam” Huber (s. 7. maaliskuuta 1965) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.

Ura 
Huber tunnetaan ennen kaikkea Eternal Erection -funkyhtyeen johtohahmona taiteilijanimellä Rick Lover. Hän laulaa ja tekee kappaleet myös funk-hiphop-yhtye ELK:ssa. Teatteriin Huber on säveltänyt lastenmusikaalin Alice i Underlandet, joka sai ensi-iltansa helmikuussa 2019. Vuonna 2020
 Huber perusti Eternal Erection -yhtyeen kolmen muun perustajajäsenen kanssa uuden kokoonpanon Elliot’s Crazy Compass.

Huber valmistui Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta. Hän sai debytantti-Jussin vuoden 1993 rooleistaan elokuvissa Ripa ruostuu ja Hysteria. Huber esitti Helsingin Juhlaviikoilla 2006 Wagneria Teatteriseurue Kapsäkin Viivi ja Wagner -esityksessä. 

Huber on tehnyt äänirooleja moniin animaatioihin, joista mainittakoon Kung Fu Panda, Shrek ja ikuinen onni sekä suomalainen nukkeanimaatio Turilas ja Jäärä. Hän on lainannut äänensä Poliisimestarille ja Taikurille Muumilaakson tarinoiden ruotsinkieliseen versioon. Poliisimestarina häntä kuultiin myös Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan ruotsinkielisessä versiossa.

Huberin äidinäiti on Ahlströmien metsäteollisuussukua, ja isänsä puolelta Sam Huber on vesijohtoyritys Huberin omistajasukua. Sam Huberin äiti on taiteilija Mona Huber.

Vuonna 2005 perustettu Samuel Huberin säätiö tukee esiintyviä taiteilijoita vuosittain kymmenillätuhansilla euroilla.

Diskografia

Adult Nuthouse
 Trust (EP, 2002)
 Truth (EP, 2003)

Eternal Erection
 Family Tree (1998)
 No Funk About It (2000)
 On Top (2005)
 On Tour (2006)
 Angels and Bandits (2009)

ELK
 Elktronic (2008)

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Haastattelu Ylioppilaslehdessä.

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Talia Shire

Talia Rose Shire, omaa sukua Coppola, (s. 25. huhtikuuta 1946 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka veli on ohjaaja Francis Ford Coppola. 

Talia Shiren menestyksekkäimmät roolit ovat Connie Corleone Kummisetä-elokuvissa ja Adrian Balboa Rocky-elokuvissa. Shire oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta naissivuroolista elokuvista Rocky ja Kummisetä osa II.

Valikoitu filmografia 
Kummisetä (1972)
Kummisetä osa II (1974)
Rocky (1976)
Rockyn uusintaottelu (1979)
Tiikerinsilmä – Rocky III (1982)
Rocky IV (1985)
Rocky V (1990)
Kummisetä osa III (1990)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Andy García

Andy García (oikealta nimeltään Andrés Arturo García Menéndez, s. 12. huhtikuuta 1956 Havanna, Kuuba) on kuubalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.

Andy Garcían menestyksekkäimmät roolit ovat Vincent Mancini-Corleone elokuvassa Kummisetä osa III vuonna 1990 ja Terry Benedict elokuvissa Ocean’s Eleven – korkeat panokset, Ocean’s Twelve ja Ocean’s Thirteen vuosina 2001–2007. García oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Kummisetä osa III.

Vuonna 2018 García näytteli ja lauloi elokuvamusikaalissa Mamma Mia: Here We Go Again!.

García on ollut naimisissa vuodesta 1982 lähtien Marivi Lorido Garcian kanssa. Heillä on kolme tytärtä ja yksi poika.

Aiheesta muualla 

 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Amerikankuubalaiset
Grammy-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Vedalainen uskonto

Vedalainen uskonto oli muinaisintialainen uskonto. Siinä tärkeässä osassa olivat rituaaliuhrit.

Uhraaminen
Vedalaisen uskonnon tärkein muoto oli uhrirituaali, yajna. Uhraamisen uskottiin vedalaisessa uskonnossa olevan kaiken perusta ja alkusyy, ja koko maailmankaikkeuden uskottiin saaneen alkunsa kosmisen ihmisen uhratessa itsensä. Uhraamista pidettiin välttämättömänä, ja uhrilahjoja suoritettiin siksi kaikissa tärkeissä tilanteissa. Jokaiselle asialle oli erikseen määritelty uhrilahjansa.

Uhreina vedalaisessa uskonnossa käytettiin tavallisesti eläimiä, joita julkisissa rituaaleissa saatettiin tappaa sadoittain. Myös ihmisuhreja suoritettiin, mutta myöhemmässä vaiheessa ne korvattiin symbolisilla vastineilla kuten riisin uhraamisella. Muita tärkeitä uhrilahjoja olivat kirkastettu voi ja pyhä soma-juoma.

Rituaalit
Vedalaiset rituaalit suoritettiin joko kotona (grihya) tai julkisesti (srauta). Julkiset rituaalit olivat sadoista erilaisista rituaaleista koostuva monimutkainen järjestelmä, ja niitä oli suorittamassa jopa kymmeniä koulutettuja uhripappeja. Julkiset rituaalit kestivät joskus useita kuukausia.

Jumalat
Vedalaisissa rituaaleissa pyrittiin kommunikoimaan jumalien kanssa, jotka varhaisissa veda-teksteissä olivat useimmiten liitoksissa luonnovoimiin, paikkoihin tai tiettyihin ihanteellisiin ominaisuuksiin. Tärkeimmät jumalat olivat taivaanjumala Indra, merenjumala Varuna ja tulenjumala Agni. Nämä muinaiset jumalat väistyivät ajanlaskun alun tienoilla Shivan, Vishnun ja Devin kaltaisten jumalien tieltä.

Katso myös
Vedalainen kulttuuri

Lähteet

Aiheesta muualla

Intian historia
Uskonnot
Uskonto Intiassa
Härmämalikka

Härmämalikka (Clitocybe nebularis) on lehti- ja havumetsissä esiintyvä sieni. Sen lakki on 5–15 cm leveä ja kupera. Väriltään se on nuorena harmaanruskea, myöhemmin vaaleampi. Sieni on syötävä, mutta sieni tulee ennen käyttöä kiehauttaa, koska se voi aiheuttaa pahoinvointia.

Ulkonäkö ja koko 
Härmämalikka ruskeanharmaa härmäpintainen sieni. Tavallisesti iso ja tukeva. Lakki on 6-18 cm leveä laakea ja ohutreunainen. Lakin väri on aluksi tumman harmaa tai ruskehtava, mutta vaalenee vanhemmiten, vaaleanharmaaseen, keskusta tummempi ja valkohärmäinen. Heltat aluksi valkoiset, myöhemmin kellanvalkoiset, johteiset ja tiheässä. Itiöpöly on valkoista. Se on läheinen myrkyllisen isorusokkaan kanssa mutta eroaa siitä sen kolotyvisten helttojen ja punaisen itiöpölyn takia. Jalka on 7-10 cm pitkä ja 2-4 cm paksu, vaaleamman sävyinen, vaalean harmaa härmeinen ja tyvi on nuijamainen. Malto on paksua ja valkoista, miedon makuista ja siinä on imelä naurista muistuttava mausteinen aromi joka voimistuu kypsennettäessä.

Levinneisyys 
Härmämalikka on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta on harvinaisempi pohjoisempana, vaikka sitä on tavattu Lapissa asti.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Härmämalikka kuuluu lahottajasieniin ja se kasvaa usein laajoissa kaarissa tai riveissä kompsteissa, metsien risukasoissa, puutarhoissa ja lehdoissa. Viihtyy kalkkisella alustalla. Se on myöhäinen sieni jota löytää syys-marraskuussa.

Käyttö 
Härmämalikka on syötäväksi kelpaava sieni, joka kuitenkin on ryöpättävä ennen käyttöä, koska aiheuttaa joillekuille vatsavaivoja. Sen maku on erikoinen, ja toisinaan sanotaan, ettei sitä kannata nauttia toisen samoilla paikoilla syysmyöhällä kasvavan voimakasmakuisen sienen sinivalmuskan kanssa yhdessä gastronomisista syistä

Kuvia

Yleiskuvia

Lähikuvia

Tyypilisiä kaaria

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Sieniä lehtikompostissa
Clitocybe nebularis, härmämalikka @ Natural Fungi in Finland Kuvia. 

Malikat
Suomalaiset ruokasienet
Battlefield Vietnam

Battlefield Vietnam on Digital Illusions CE:n kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on osa Battlefield-pelisarjaa. Peli sijoittuu nimensä mukaisesti Vietnamin sotaan.

15. maaliskuuta 2005 Electronic Arts julkaisi pelistä Battlefield Vietnam: Redux -nimisen pakettijulkaisun, joka sisälsi päivitykset 1.01, 1.02, 1.1, ja 1.2, uusia ajoneuvoja ja uusia tasoja sekä toiseen maailmansotaan sijoittuvan modifikaation.

Uudistuksia Battlefield 1942:een verrattuna ovat muun muassa mahdollisuus valita joka kentän alussa hahmon puku ja päähine kahdesta eri tyypistä. Varusteet vaihtelevat eri kentissä. 

Pelin viralliset palvelimet suljettiin 30. kesäkuuta 2014.

Pelaaminen 
Edeltäjänsä tavoin Battlefield Vietnamissa tavoite on valloittaa lippuja. Pelin sotatyyli on epäsymmetristä, eli kaksi epätasavertaista osapuolta, Yhdysvallat ja vietnamilaiset, sotivat keskenään. Osapuolilla on erilaiset varusteet, aseet ja ajoneuvot. Yhdysvalloilla on raskaita panssarivaunuja ja hävittäjiä, kun taas vietnamilaiset puolustautuvat ilmatorjuntatykeillä ja singoilla aseistautuneilla maavoimilla.

Laitteistovaatimukset 
  933 MHz CPU
 256 Mt RAM
 3D-näytönohjain (min. 64MB)
 1.5 Gb kiintolevytilaa
 16x cd-asema
 DirectX 9.0b

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 Planet Battlefield  

Battlefield-pelit
Vietnamin sotaan sijoittuvat videopelit
Ensimmäisen persoonan ammuntapelit
Vuoden 2004 videopelit
Windows-pelit
Lukemisia lapsille

Lukemisia lapsille (Läsning för barn) on Topeliuksen satukokoelma, joka ilmestyi ruotsiksi kahdeksassa osassa vuosina 1865-1896 sekä suomeksi WSOYn kustantamana vuodesta 1874 alkaen. Topelius piti esikuvanaan H. C. Andersenia ja pyrki opettamaan lapsille aikansa arvoja: isänmaanrakkautta, rohkeutta, rehellisyyttä, vanhempien kunnioittamista, armeliaisuutta ja Jumalan pelkoa. Kokoelmasta poimittuja satuja on julkaistu myös kuvakirjoina.

Tunnetuimpia tarinoita:
 Koivu ja tähti
 Adalminan helmi
 Sampo Lappalainen
 Lintu Sininen
 Tuhkimo

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirjat luettavissa Gutenberg-projektin sivuilla:
 Osa 1
 Osa 2
Osa 3
Osa 4
Osa 5
Osa 6
Osa 7
 Osa 8

 Lukemisia lapsille Digi.fi:ssä

Suomalaiset sadut
Suomalaiset lastenkirjat
Zachris Topeliuksen teokset
Tšuktšien niemimaa

Tšuktšien niemimaa () on Venäjän ja samalla koko Euraasian itäisin niemimaa Koillis-Siperiassa. Se ulottuu idässä Beringinsalmeen, joka erottaa sen Pohjois-Amerikasta, ja salmen rannalla on Aasian itäisin kohta Dežnevinniemi.  Pohjoisessa niemimaa rajoittuu Jäämereen ja etelässä Beringinmereen, joka on Tyynenmeren pohjoisin osa. Niemimaa kuuluu Tšukotkan autonomiseen piirikuntaan, ja sen asukkaat ovat pääosin tšuktšeja.

Niemimaalta Uelenista on kotoisin  tšuktšeihin kuuluva kirjailija Juri Rytheu.

Lähteet

Venäjän niemimaat
Aasian niemimaat
Tšukotka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Helvetinjärven kansallispuisto

Helvetinjärven kansallispuisto on Pirkanmaalla Ruoveden kunnassa sijaitseva vuonna 1982 perustettu, 49,8 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto, jonka hoidosta vastaa Metsähallitus. Helvetinjärveä luonnehtivat miljoonia vuosia vanhat rotkolaaksot, jotka luovat pirkanmaalaiseen ikimetsään jylhän ja vaihtelevan luonteen. Alueen useista rotkoista tunnetuin on varsinaisen Helvetinjärven kaakkoiskulmassa sijaitseva Helvetinkolu, joka on ollut tunnettu matkailunähtävyys jo 1800-luvulla.

Luonnon monimuotoisuus 

Kansallispuisto on pääosin entistä talousmetsää. Vuonna 2010 raivonneet myrskyt kaatoivat paljon metsää Helvetinjärven kansallispuistossa. Myrskyn jäljet monipuolistavat kansallispuiston luontoa, koska kaatuneet puut jätetään kansallispuistossa lahoamaan. Tämä auttaa monia hyönteisiä, kuten kovakuoriaisia ja kaksisiipisiä, jotka ovat riippuvaisia lahopuusta.

Helvetin portti 
Helvetin portilla on ravintola, WC, suihku, vesipiste, asuntoautoalue, mökkivuokrausta ja parkkipaikka. Ravintolassa on info-piste, matkamuistoja sekä lähiruokaa kuten mm. villisikaa ja strutsia. Alueella olevalle villisika/strutsitilalle on ilmainen pääsy. Portti on kahdesta juuret taivasta kohden seisovasta puusta tehty tervattu sisäänkäynti kansallispuistoon Kankimäen alueella. Helvetinkoluntie jatkuu Visuvedentieltä Helvetin portin ohi Laakanperään. Opasteet kantatie 66:lta.

Liikenneyhteydet 
Matkahuolto liikennöi Tampereelta ja Helsingistä Ruovedelle kansallispuiston itäpuolelle. Tampereen seudun joukkoliikenteen linja 85V Tampereelta Virroille kulkee kansallispuiston länsipuolelle.

Kuvia

Katso myös 
 Luettelo Helvetinjärven kansallispuiston järvistä

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Luontoon.fi – Helvetinjärven kansallispuisto
 PirkanmaanVirkistysalueyhdistys.fi  - Helvetinjärven kansallispuisto
 Metsähallitus - Helvetinjärven kansallispuiston kävijätutkimus 2006
 Metsähallitus - Helvetinjärven kansallispuiston kävijätutkimus 2013
 Toivanen, Anssi: Ruoveen Helvetinkolua koluamassa

Ruoveden luonto
Ruoveden nähtävyydet
Pirkanmaan nähtävyydet

Pirkanmaan luonnonsuojelualueet
Seulonnan keskeiset artikkelit
David Brewster

Sir David Brewster (11. joulukuuta 1781 – 10. helmikuuta 1868) oli skotlantilainen tutkija ja kirjoittaja. Hän on tunnettu erityisesti valoa koskevista tutkimuksistaan sekä kaleidoskoopin keksimisestä.

Brewster syntyi Jedburghissa. 12-vuotiaana poika lähetettiin Edinburghin yliopistoon tavoitteena hankkia tuleva elinkeino pappissäädyssä. Brewster oli kuitenkin jo osoittanut kiinnostusta luonnontieteisiin. Hän suoritti loppuun teologiset opintonsa, mutta eräs hänen opiskelutovereistaan houkutteli Brewsterin tutkimaan valon diffraktiota.

Brewsterin tutkimuskohteita olivat erityisesti valon polarisoituminen taittumisen ja heijastumisen seurauksena sekä valon absorptio. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi, kun hän noin vuonna 1815 keksi kaleidoskoopin, josta pian tuli suosittu laite. Hän kehitti myös stereoskoopin tekniikkaa ja paransi Ison-Britannian majakoita. Kirjalliset työnsä hän aloitti vuonna 1799 kirjoittamalla säännöllisesti Edinburghin sanomalehteen. Myöhemmin hän toimitti useitakin tieteellisiä lehtiä ja osallistui tietosanakirjojen toimitustyöhön. Brewster kirjoitti muun muassa Encyclopædia Britannicaan optiikkaan ja sähkömagnetismiin liittyviä artikkeleja. Tämän lisäksi hän julkaisi useita omia teoksia.

Brewsterin tutkimustapa oli ennen kaikkea empiirinen eli kokeisiin ja havaintoihin perustuva. Hän ei kehittänyt valon luonteen selittävää teoriaa, vaikka valon aalto- ja hiukkasluonteen välinen taistelu kävi hänen elinaikanaan kuumana.

Teoksia 
Treatise on the caleidoscope. Edinburgh (1819)
Letters on natural magic. Lontoo (1831)
Treatise on Optics. London (1832)
Life of Sir Isaac Newton. Edinburgh (1832)
Memoirs of the life, writings, and discoveries of Sir Isaac Newton. Lontoo (1855)
Martyrs of Science. Edinburgh (1841)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sir David Brewster  – lyhyt elämäkerta  
The Brewster Kaleidoscope Society 

Brittiläiset fyysikot
Copley-mitalin saajat
Royal Societyn jäsenet
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1781 syntyneet
Vuonna 1868 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Föhntuuli

Föhntuuli (myös föhn tai föhn-tuuli) on lämmin ja kuiva tuuli, joka syntyy kostean ilmavirtauksen ylitettyä vuoriston ja menetettyä kosteutensa.

Toimintaperiaate 
Yleensä ilma jäähtyy, kun paine alenee. Mutta kun kostea ilma nousee vuoren rinnettä ylöspäin, ilma ei enää pysty sisältämään samaa vesimäärää kuin ennen, joten syntyy sadetta. Tämä tiivistyminen vapauttaa lämpöä ja näin estää ilmaa jäähtymästä. Kun nyt tuuli (ilma) on ylittänyt vuoren ja laskeutuu alaspäin, sen paine kasvaa, joten (ilman)lämpötila kasvaa.

Vaikutukset ilmastoihin 
Föhn voi lämmittää ilmaa jopa 30 °C.

Föhn-ilmiössä on aina orografinen (vuoreen liittyvä) sade vuoriston tuulenpuolella. Föhniä selittää kaksi fysiikan lakia: kaasu lämpenee paineen kasvaessa, ja veden tiivistyminen vesihöyrystä nesteeksi vapauttaa energiaa.

Kun ilmavirtaus kulkee vuorenrinnettä ylöspäin, ilman paine laskee ja lämpötila pyrkii laskemaan. Jos kuitenkin ilma on kosteaa, muodostuu tiivistymistä (sumukammioilmiö) ja sadetta. Tiivistymisessä vapautuu lämpöenergiaa, joka estää nousevan ilman lämpötilan laskua. Ylitettyään vuoren huipun alaspäin virtaavan, jo ennestään lämpimän ilman lämpötila nousee (10 astetta korkeuskilometriä kohti) paineen kasvusta johtuen.

Föhnalueilla nähdään usein vuorten lähellä mantelipilviä.

Nimitykset 
Ilmiötä kutsutaan Alpeilla föhniksi, Kalliovuorilla chinookiksi. Föhn tunnetaan myös nimillä zonda, diablo, wiatr halny ja Santa Ana. Suomessa sitä havaitaan Pohjanmaalla ja Länsi-Lapissa Skandien vuoriston aiheuttamana. Föhn-tuuli on Suomessa keväälle tyypillinen sääilmiö ja vähentää pilvisyyttä. Pohjois-Amerikassa chinook-tuulia havaitaan Kanadan preerialla ja Yhdysvaltojen suurilla tasangoilla. Kanadassa usein chinook-tuulia esiintyy Lethbridgessä, Albertan provinssissa, mutta myös Calgaryssa ne ovat yleisiä. Yhdysvalloissa föhn-tuulia esiintyy Montanassa, mutta myös Coloradon Denverissä.

AEG-yhtiö rekisteröi hiustenkuivaajalle 1908 nimityksen Fön (myöhemmin Foen), joka perustui juuri lämpimän tuulen saksankieliseen Föhn-nimeen. Tästä tavaramerkistä on useissa kielissä syntynyt kädessä pidettävän hiustenkuivaajan yleisnimi, suomessa fööni.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Tuulet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pahan tytär

Pahan tytär (Point Pleasant) on yhdysvaltalainen tv-sarja vuodelta 2005. Se kertoo Christina Nicksonista (Elisabeth Harnois), jonka hengen Jesse Parker (Sam Page) pelastaa merellä lähellä Point Pleasantin rantaa. Sarjan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt tuotantokausi sisältää 13 jaksoa, mutta pienten katsojalukujen vuoksi niistä esitettiin FOX-televisiokanavalla vain 8 ensimmäistä. Suomessa Subtv esitti kaikki jaksot.

Juoni

Sarjan edetessä käy ilmi, että Christina on Saatanan tytär, joka on lähetetty tuhoamaan maailma, ja hänen rakastettunsa Jessen on Jumala lähettänyt surmaamaan Christinan. Sarjan päätösjaksossa kuitenkin paha näyttää voittavan.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Oneworld

Oneworld (tyyliteltynä oneworld) on vuonna 1999 perustettu yksi kolmesta suurimmasta lentoyhtiöallianssista. Yhteenliittymään kuuluvat lentoyhtiöt toimivat vahvassa yhteistyössä muun muassa aikataulujen, lippujen myynnin ja varauksen sekä kanta-asiakasohjelmien osalta.

Allianssiin kuuluvien lentoyhtiöiden kohteisiin kuului vuonna 2017 noin 1 012 kohdetta noin 158 maassa ympäri maailmaa sekä lähes 12 738 päivittäistä lentoa. Vuonna 2017 Oneworld kuljetti noin 527 miljoonaa matkustajaa yhteensä noin 3 447 lentokoneella. Oneworld on ainoa lentoyhtiöallianssi, jonka jäsenten kokonaisliikevaihto jäi voitolle vuonna 2011, yhteensä 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, kun taas sen kilpailija Star Alliance teki tappiota yhteensä 2,2 miljardia dollaria ja SkyTeam puolestaan 7 miljardia dollaria vuoden 2004 tietoihin perustuen.

Oneworld-yhtiöiden markkinaosuus Suomen kansainvälisessä reittiliikenteessä oli noin 57 prosenttia vuoden 2007 ensimmäisellä kolmanneksella.

Jäsenet

Tulevat Jäsenet

Yhteiskumppanit

Entiset täysjäsenet

Entiset liitännäisjäsenet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Oneworldin verkkosivut 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Infiniti

Infiniti on alun perin Nissanin Yhdysvaltain markkinoille suunnattu loistoluokan automerkki. Ensimmäiset mallit (M30 ja Q45) esiteltiin marraskuussa 1988 ja niiden valmistus aloitettiin syksyllä 1989. Infiniti-mallit valmistetaan pääosin Japanissa Tochigissa, mutta vuodesta 2004 lähtien tuotantoa on ollut myös Yhdysvalloissa.

Euroopassa merkkiä myydään Kroatiassa, Tšekkisä, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Italiassa, Luxemburgssa, Alankomailla, Puolassa, Romaniassa, Venäjällä, Serbiassa, Espaniassa, Sveitsissä, Turkissa, Ukrainassa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Yhteistyö Formula 1:ssä

Vuodet 2011–2015 Infiniti teki yhteistyötä Red Bull Racingin kanssa. Yhtiön odotettiin uudestaanbrändäävän tallin käytössä olleet Renaultin moottorit. Yhteistyö ei kuitenkaan johtanut tähän. Infinitillä on mahdollisuus kuitenkin olla Red Bullin tulevien kausien moottoritoimittaja. Red Bullin nelinkertainen maailmanmestari Sebastian Vettel on Infinitin ensimmäinen maailmanlaajuinen edustaja.

Mallit

 QX30 (2016–)
 QX50 (2013–) (2008–2013 EX)
 QX60 (2013–) (2012–2013 JX)
 QX70 (2013–) (2003–2013 FX)
 QX80 (2014–) (2004–2014 QX)
 Q30 (2016-)
 Q40 (2015–) (1991–2015 G)
 Q50 (2013–)
 Q60 (2015–) 
 Q70 (2014–) (1990–2014 M)
 ESQ (2014–), uudelleennimetty Nissan Juke

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Live Shit: Binge & Purge

Live Shit: Binge & Purge on amerikkalaisen metalliyhtye Metallican 23. marraskuuta 1993 julkaistu konserttitallenneboksi. Se sisältää materiaalia Nowhere Else To Roam -kiertueen Méxicon (CD:t 1-3), Wherever We May Roam -kiertueen San Diegon (DVD 1/VHS 1-2) ja Damaged Justice -kiertueen Seattlen (DVD 2/VHS 3) konserteista. Kokonaisuus keskittyy pääasiassa vuonna 1991 julkaistun Metallican viidennen studiolevyn Black Albumin jälkeiseen kiertueeseen. Vuonna 2004 boksista julkaistiin uudistettu versio, jossa VHS-nauhat muunnettiin DVD-formaattiin.

CD 1 

 Enter Sandman
 Creeping Death
 Harvester of Sorrow
 Welcome Home (Sanitarium)
 Sad But True
 Of Wolf and Man
 The Unforgiven
 Justice Medley
 Bass/Guitar solos

CD 2 

 Through the Never
 For Whom the Bell Tolls
 Fade to Black
 Master of Puppets
 Seek & Destroy
 Whiplash

CD 3 

 Nothing Else Matters
 Wherever I May Roam
 Am I Evil?
 Last Caress
 One
 Battery
 The Four Horsemen
 Motorbreath
 Stone Cold Crazy

VHS 1 & 2/DVD 1 

 Enter Sandman
 Creeping Death
 Harvester of Sorrow
 Welcome Home (Sanitarium)
 Sad But True
 Wherever I May Roam
 Through the Never
 The Unforgiven
 Justice Medley
 The Four Horsemen
 For Whom the Bell Tolls
 Fade to Black
 Whiplash
 Master of Puppets
 Seek & Destroy
 Last Caress
 Am I Evil?
 Battery
 Stone Cold Crazy

VHS/DVD 2 

 Blackened
 For Whom the Bell Tolls
 Welcome Home (Sanitarium)
 Harvester of Sorrow
 The Four Horsemen
 The Thing That Should Not Be
 Master of Puppets
 Fade to Black
 Seek & Destroy
 ...And Justice For All
 One
 Creeping Death
 Battery
 Last Caress
 Am I Evil?
 Whiplash
 Breadfan

Kokoonpano 

 James Hetfield: Kitara/Laulu
 Jason Newsted: Basso/Taustalaulu
 Lars Ulrich: Rummut
 Kirk Hammett: Kitara/Taustalaulu

Vuoden 1993 konserttitallenteet
Metallican albumit
Metallican videot
Musiikkiboksit

Lähteet
Pekka Karjalainen

Pekka Karjalainen (s. 1961) on suomalainen elokuvaohjaaja ja äänisuunnittelija.

Karjalainen on saanut parhaan äänisuunnittelun Jussin kahdesti, vuonna 1999 elokuvasta Tulennielijä yhdessä Kauko Lindforsin kanssa sekä vuonna 2002 elokuvasta Joki.

Ohjaukset

Elokuvat 
 Hysteria (1993)
 Kummelin Jackpot (2006)
 Vähän kunnioitusta (2010)
 Herra Heinämäki ja Leijonatuuliviiri (yhdessä Matti Grönbergin kanssa, 2011)
 Hevisaurus-elokuva (2015)

Lyhyt- ja TV-elokuvat 
 Minäkin rakastan sinua (1998)
 Minä, joki ja metsä (2000)
 Liekki (2002)
 Beatlehem (2003)

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset äänisuunnittelijat
Suomalaiset elokuvaäänittäjät
Suomalaiset elokuvasäveltäjät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Nalle Luppakorva

Nalle Luppakorva () on puolalainen Zbigniew Rychlickin vuonna 1957 luoma opettavainen nukkeanimaatio. Suomessa sarjaa on esitetty Pikku Kakkosessa syksystä 1979 alkaen. Puolan televisio myi sarjan 22 eri maahan. Sarjassa on 104 jaksoa. Yksi jakso kestää noin kahdeksan minuuttia. Se esitettiin vuosina 1975–1987. Sarjan suomenkielisessä versiossa kertojana toimi Heikki Määttänen. Suomennoksista vastasi Jertta Ratia-Kähönen. 
Nalle Luppakorvasta on tullut Suomessa yksi suosituimmista Pikku Kakkosen ohjelmista.

Sarjassa Luppakorva kertoo ennen nukkumaan menoa päivän tapahtumista, joihin liittyy opetus. Hän on luultavasti metsän ainut yksin ilman vanhempia asuva lapsi. Hän leikkii naapurien lasten kanssa ja käy lastentarhassa. Luppakorva on useimmissa sarjan jaksoissa luonteeltaan ja käytökseltään aikuismaisempi ja siksi vanhemmatkin naapurit turvautuvat useinkin hänen apuunsa. Niinpä hän usein joutuu muun muassa lapsenvahdiksi ystävilleen. Lisäksi hän auttaa, on vähäosaisten ja pienempien tukena antamalla esimerkiksi hiiripariskunnalle ja pienille linnuille kodin ja ruokaa. Nallen sukulaisista tiedetään vain sen verran, että hänen tätinsä asuu teddykarhujen aseman lähellä, jonne on vain muutaman pysähdyksen matka junalla.

Osa sarjan jaksoista on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Jaksoja on voinut katsoa myös Yle Areenasta.

Hahmot
 Nalle Luppakorva ()
 Pyllerö ()
 Pikku-Jussit ()
 Iso Jussi ()
 Nöf Nöf -täti ()
 Musti ()
 Putkisen setä ()
 Nukketytöt Roosa ja Molla

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pikku Kakkosen esittelysivu sarjasta
 Sarjan virallinen kotisivu 
 Muzeum Dobranocek  

Pikku Kakkosen ohjelmat
Kuvitteelliset karhut
Animaatiosarjat
Puolalaiset televisiosarjat