joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nahka

Nahka on materiaali, jota saadaan parkitsemalla eläinten vuodista. Sitä käytetään muun muassa huonekalujen, kenkien, laukkujen ja asusteiden valmistuksessa. Nahan lähteenä ovat yleensä teuras- tai turkiseläimet. Eläimen nyljettyä nahkaa kutsutaan vuodaksi. Nahka karvotaan ja parkitaan.

Isompien eläinten vuota on liian paksu käytettäväksi, se halkaistaan kahteen osaan pintanahaksi ja haljakseksi. Ohuempaa nahkaa kuten lampaiden ja vuohen voidaan käyttää sellaisenaan.

Nahka tyypillisesti värjätään. Tämä voidaan tehdä läpivärjäyksenä läpikuultavilla aniliiniväreillä, jolloin puhutaan aniliininahasta. Nahka voidaan myös peitevärjätä ja lakata, mikä parantaa kuluvuuskestävyyttä.

Mokkanahka on nahkaa, joka on hiottu sisäpinnalta samettimaisen nukkaiseksi. Mokka on tyypillisesti arka likaantumaan. Nupukki on nahkatyyppi, jonka tiivistä pintaa eli martiopuolta on hiottu mokkanahan tavoin.

Nahkaan voidaan myös tehdä pintakuviointi, narvi. Narveiksi nimitettyjä pintamuotoja ovat muun muassa sagriini, box, lama, boa ja krokotiili.

Katso myös 
 Iho
 Mokkanahka
 Nahkatakki
 Tekonahka

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Vaatteet
Jännitteen- ja virranjakosääntö

Jännitteenjakosääntö ja virranjakosääntö ovat suoraan Ohmin ja  Kirchhoffin laeista johdettuja yksinkertaisia sääntöjä, joiden käyttäminen joskus nopeuttaa virtapiirin toiminnan tarkastelua.

Jännitteenjakosääntö

 Ohmin lain mukaan vastusten R1 ja R2 läpi kulkevan virran suuruus on

Tällöin molempien vastusten yli olevat jännitteet voidaan ratkaista

 ja 

Tavallisesti kaava ilmoitetaan muodossa

Jännitteenjakosääntö pätee myös mielivaltaisen monelle sarjaan kytketylle vastukselle, yleisesti vastuksen Rx yli oleva jännite

Virranjakosääntö

Vastukset Ra ja Rb on rinnankytketty, joten niiden yli on sama jännite. Tällöin

Kirchhoffin virtalain mukaan

.

Ratkaisemalla edellisistä yhtälöistä  ja  saadaan

 ja 

Kaava muistuttaa jännitteenjaon kaavaa, mutta nyt osoittajassa on se vastus, jonka virtaa ei selvitetä. Huomaa, että kaava pätee vain kahdelle vastukselle!

Mikäli käytetään resistanssien sijasta niiden käänteislukuja eli konduktansseja , saadaan sääntö, joka pätee jännitteenjakosäännön tavoin mielivaltaisen monelle vastukselle:

 ja 

ja edelleen
.

Kirjallisuutta 
 

Sähkötekniikka
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto

Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on Suomen kansallispuisto, joka käsittää noin 60 kilometriä leveän alueen Kymenlaakson maakunnan ulkosaaristossa Kotkan ja Haminan kaupunkien sekä Pyhtään ja Virolahden kuntien alueella. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1982. Sen maapinta-ala on 656 hehtaaria, eikä se nykyisellään täytä luonnonsuojelulain 11 §:n edellytystä, jonka mukaan kansallispuiston vähimmäispinta-ala on 1000 hehtaaria. Kansallispuistoon ei kuulu vesialueita.

Luonto 

Kansallispuistoon kuuluu vain pieniä, alle yhden neliökilometrin kokoisia saaria ja luotoja. Suurimmat saaret ovat Kilpisaari, Ristisaari, Ulko-Tammio, Mustaviiri ja Pitkäviiri. Itäisin saari on Huovari.
Useimmat saaret ovat puuttomia kalliosaaria, mutta alueella on myös harjusaaria, kuten Pitkäviiri. Metsäisillä saarilla puusto on pääosin männikköä. Joidenkin suurimpien saarten, kuten Ulko-Tammion ja Ristisaaren, sisäosissa on myös lehtoja.

Kansallispuiston alue on merkittävä saaristolinnuston pesimäalue. Linnustoon kuuluvat muun muassa Suomen suurimmat selkälokkiyhdyskunnat ja merkittäviä kala- ja lapintiirayhdyskuntia.

Itäisen Suomenlahden kansallispuisto kuuluu Natura 2000 -hankkeen luontodirektiivin mukaisiin SCI- ja lintudirektiivin mukaisiin SPA-alueisiin. Natura-alueisiin kuuluu lisäksi kansallispuiston ulkopuolelta joitakin saaria ja luotoja sekä Kuorsalon Vanhankylänlahti.

Itäisen Suomenlahden kansallispuistoa käytetään Suomen Radioamatööriliitto ry:n kansallispuistotyöskentelytodistuksen yhtenä amatööriadioasemakohteena. Sen tunnus on OHFF-001.

Lähteet 
www.ymparisto.fi - Itäisen suomenlahden saaristo ja vedet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Metsähallitus – Itäisen Suomenlahden kansallispuisto virtuaalisesti 

Pyhtään luonto
Kotkan luonto
Haminan luonto
Virolahden luonto
Kymenlaakson luonnonsuojelualueet

Suomenlahti
Elinkaarimalli

Elinkaarimalli (, lyh. PPP) on hankintamalli, jossa yksityinen yritys vastaa julkisen hankkeen toteutuksesta kokonaisuutena ja tyypillisesti huomattavasti tavanomaisia sopimuksia pidemmän ajan. Useimmissa elinkaarimallihankkeissa yksityisen palvelutuottajan vastuulle kuuluvat hankkeen suunnittelu, rahoitus, toteutus sekä ylläpito ja palvelujakson pituus on useista vuosista kymmeniin vuosiin.

Yleistä
Elinkaarimallin kaikki kustannukset jaetaan tavallisesti palvelumaksuina koko sopimusjaksolle, eikä toteutus vaadi tilaajalta suuria alkuinvestointeja, kuten tavanomaisissa julkisrahoitteisissa hankkeissa. Tämän ansiosta elinkaarimallit tarjoavat hyvän keinon kalliiden hankkeiden toteuttamiseen myös esimerkiksi laskusuhdanteen aikana. Riippumattomuus vuosittaisista investointibudjeteista mahdollistaa myös monissa tapauksissa tiiviimmän toteutuksen, jonka ansiosta lopputuote saadaan aikaisemmin käyttöön ja hankkeen takaisinmaksu alkaa nopeammin.

Elinkaarimallin etuna pidetään parempaa fokusta hankkeen elinkaaren kokonaiskustannuksiin, kun sekä suunnittelun, rakentamisen, käytön ja ylläpidon riskit ja vastuut ovat samalla osapuolella. Näin esimerkiksi rakentamiskustannuksissa säästämällä ei epäsuorasti aiheuteta ylläpidon kustannusten kohtuutonta nousua. Lisäksi elinkaarimalli tarjoaa julkiselle tilaajalle kokonaispaketin, jonka kustannukset ovat tunnettuja koko sopimuskauden ajan. Tämä helpottaa julkisen toimijan budjetin suunnittelua.

Suomessa suurimmat elinkaarimallihankkeet ovat olleet tiehankkeita. Vuosina 1997-2012 toteutettu valtatien 4 osuus Järvenpää-Lahti oli ensimmäinen Suomessa elinkaarimallilla toteutettu tieprojekti. Elinkaarimallia on hyödynnetty myös julkisten palveluyksiköiden, kuten sairaaloiden ja koulujen toteutuksessa. Esimerkiksi Espoon kaupunki on soveltanut elinkaarimallia jo yli kymmenessä hankkeessa. Tunnetuin niistä on Kaivomestarin kiinteistö, jossa toimivat lukio, uimahalli ja kuntosali.

Kritiikkiä
Elinkaarimallia on arvosteltu köyhän miehen osamaksukauppana, joka syö budjettirahat pitkälle tulevaisuuteen. Sen sanotaan olevan kallis toteuttamismuoto, koska yksityissektorin toimijoiden tulee maksaa voittoa omistajilleen ja niiden lainarahoitus tulee aina kalliimmaksi kuin valtion. Myös elinkaarimallihankkeen tarjouskilpailuun liittyvät kustannukset ovat usein tavanomaista rakentamis- tai suunnittelu- ja rakentamishanketta korkeammat.

Katso myös 
 Tilaaja-tuottajamalli

Lähteet

Aiheesta muualla
 Rakennusteollisuus ry:n ylläpitämä tiedotussivu elinkaarimalleista
 Kriittinen arvio elinkaarimallista (englanniksi)
 Elinkaarimalli instituutti Puola
 C.R.E.A.M. Europe PPP Alliance

Julkinen talous
Allisiini

Allisiini (diallyylitiosulfinaatti) on antibioottinen yhdiste, jota esiintyy muun muassa valkosipulissa ja keltasipulissa. Valkosipuli sisältää alliinia (C6H11NO3S), jota siinä on noin prosentin verran. Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi. Allisiinilla puolestaan on kyky estää bakteereiden, hiivojen, sienten kasvua ja myös virusten lisääntymistä. Joidenkin tutkimusten mukaan sen on todettu estävän myös kasvainten kasvua estäessään kasvaimen mitoosin.

Tislatusta valkosipuliöljystä valmistetuissa tuotteissa ei ole allisiinia. Allisiini säilyy murskatussa valkosipulissa vajaan vuorokauden, jonka jälkeen se alkaa hajota muiksi rikkiyhdisteiksi kuten diallyylidisulfidiksi (C6H10S2). Myös kuumentaminen hävittää allisiinin.

Allisiinin kemiallinen kaava on C6H10OS2 ja CAS-numero 539-86-6.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Allicin 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Allicin 
ChemBlink: Allicin 
Antimicrobial properties of allicin from garlic 
Phytochemicals: Allicin 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Allicin 

Orgaaniset yhdisteet
Antibiootit
Marjatuomipihlaja

Marjatuomipihlaja (Amelanchier alnifolia) on ruusukasvien heimoon ja tuomipihlajien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan keski- ja länsiosissa. Marjatuomipihlajan viljelyyn valituista lajikkeista käytetään myös nimeä saskatoon, joka tulee creen kielen tuomipihlajan marjaa merkitsevästä sanasta misâskwatômin. Kanadassa sijaitseva Saskatoonin kaupunki on saanut nimensä tästä kasvista.

Ulkonäkö ja koko 
Marjatuomipihlaja on tiheähaarainen pensas tai pieni puu, joka kasvaa 1–6, harvoin jopa 10 metrin korkuiseksi. Marjatuomipihlaja kasvaa usein ryhminä. Kasvin oksat ovat punaruskeita. Lehdet ovat pyöreähköjä, 3–5 cm:n pituisia; niiden kärjissä on hammastusta.

Marjatuomipihlaja kukkii aikaisin keväällä, jolloin lehdet ovat vasta puhkeamassa. Valkoisia, halkaisijaltaan noin 2–3 senttimetrin mittaisia kukkia on runsaasti. Pienehköt, sinimustat marjat kypsyvät kesä–heinäkuussa.

Käyttö 
Marjatuomipihlajaa viljellään Pohjois-Amerikassa marjakasvina. Amerikan alkuperäisasukkaat käyttivät saskatoonmarjoja pemmikaanin valmistukseen yhdessä lihan ja talin kanssa. Saskatoonia voidaan myös syödä sellaisenaan tai käyttää piirakoihin, hilloihin sekä viinien ja oluen maustamiseen.

Sata grammaa saskatoonia sisältää yli 150 milligrammaa kaliumia, lähes yhden mg:n rautaa sekä myös kalsiumia, magnesiumia ja kuitua. 

Suomessa marjatuomipihlajaa kasvatetaan koristekasvina, mutta myös sen marjojen takia. Laji menestyy vyöhykkeillä I–VI.

Nimitykset 
Kasvista käytetty englanninkielinen nimi serviceberry viittaa sen käyttöön hautajaistoimituksissa uudisraivauksen aikoina. Tuolloin talvella kuolleet tavattiin haudata varhaiskeväästä, jolloin ainoa kukkiva kasvi oli marjatuomipihlaja. Kukat olivat myös merkkinä siitä, että routa oli sulanut tarpeeksi, että hautoja voitiin taas kaivaa.

Tieteellinen sukunimi Amelanchier on peräisin ranskan sanasta amélanche, joka tarkoittaa tuomipihlajaa. Ranskan sana puolestaan tulee kaakkoisoksitaanin sanasta amelanca, joka on kehittynyt mustaa tarkoittavasta sanasta melanco yhdistyneenä muinaisliguurilaiseen etuliitteeseen. Nimitys johtuu marjojen lähes mustasta väristä ja on sukua mm. muinaiskreikan mustaa tarkoittavalle sanalle mélas sekä latvian sanalle melns. Lajinimi alnifolia puolestaan merkitsee lepänlehtistä ja viittaa marjatuomipihlajan lehtiin, jotka muistuttavat leppien (Alnus) lehtiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Marjatuomipihlaja (Amelanchier alnifolia)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Marjatuomipihlaja (Amelanchier alnifolia)
Kasviatlas 2018: Marjatuomipihlajan (Amelanchier alnifolia) levinneisyys Suomessa
United States Department of Agriculture (USDA): Amelanchier alnifolia 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Amelanchier alnifolia (saskatoon serviceberry) 
Saskatoon - vähän tunnettu mutta terveellinen marja Kantti.net (radiohaastattelu, MP3)

Tuomipihlajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Forró

Forró on sekä brasilialainen paritanssi että sitä säestävä musiikkityyli, joka on kotoisin Koillis-Brasiliasta.

Nimen alkuperä
On hämärän peitossa, kuinka forró sai nimensä. Kulttuurintutkija Câmara Cascudon mukaan kyseessä on johdannainen sanasta forrobodó, joka tarkoittaa railakasta juhlintaa ja epäjärjestystä.

Toinen, edellistä suositumpi, tulkinta on, että nimi syntyi 1900-luvun alussa Pernambucossa rautatietä rakentaneiden englantilaisten insinöörien viikonloppujuhlista. Osa juhlista oli avoimia kaikille, "for all", osa ei. Englanninkielinen sana vääntyi helpommin brasilialaisten suuhun sopivaksi, forróksi. Kolmas mukaelma vaihtaa englantilaiset toisen maailmansodan aikaan Natalin sotilastukikohtaan sijoitettuihin amerikkalaisiin.

Levinneisyys ja variaatiot
Erityisen paljon forróa tanssitaan Caruarun (Pernambuco) ja Campina Granden (Paraíba) kaupungeissa sekä koillisen pääkaupungeissa São Luísissa, Fortalezassa, Natalissa ja Recifessä. Forró-tanssiaiset ovat suuria juhlia, jotka saattavat kestää koko yön.

Forró tunnetaan kuitenkin lähes koko Brasiliassa, ja ainakin suurimmista kaupungeista voi löytää forrólle omistettuja iltoja. Brasilian ulkopuolella forró tunnetaan huonosti.

Suuren suosion myötä alkuperäisestä forrósta on kehittynyt useita variaatiota, kuten baião, xote, xaxado ja São João. Traditionaalista, kolmella soittimella soitettavaa forróa kutsutaan nykyään nimellä forró pé-de-serra.

Tunnettuja esiintyjiä
Forrón leviämiseen koko Brasiliaan ovat vaikuttaneet etenkin Luiz Gonzaga, Sivuca, Dominguinhos ja Elba Ramalho. Nykyään tunnetuimpiin yhtyeisiin kuuluvat Mastruz com Leite, Noda de Caju, Chiclete com Banana ja Só Xote. Hauska yksityiskohta on se, että yhtyeiden nimet tarkoittavat usein ruokia.

Kappaleiden sanoitukset kertovat usein hyvin voimakkaista tunteista: rakkaudesta, romansseista, intohimosta tai mustasukkaisuudesta.

Forrón askeleet
Forró on paritanssi, jota tanssitaan hyvin lähekkäin. Tanssiasento on lomittainen: sekä miehen että naisen oikea jalka on partnerin jalkojen välissä. Miehen oikea käsi pitää tiukasti naisen vyötäröstä kiinni, vasen naisen kädestä. Naisen vasen käsi on miehen olkapäällä. Tanssijat liikkuvat samanaikaisesti edestakaisin.

Miehen perusaskeleet
pitkä oikea
nopea ja pitkä vasen
lyhyt oikea
pieni tauko
pitkä vasen
nopea ja pitkä oikea
lyhyt vasen
pieni tauko
Naisen askeleet ovat päinvastaiset.

Lantion voimakkaasti keinuva liike on forróssa erityisen tärkeä.

Aiheesta muualla

 Greatest Forró Festival in Europe - Forró de Domingo Festival - Stuttgart / Germany
  Forrozeiros-portaali
  Forró Dos Cumpadre, Brasil

Brasilian musiikki
Eteläamerikkalainen tanssi
Freakshow


Freakshow on heavy rock -yhtye Zero Ninen järjestyksessään seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Poko Records. Angel-kappaleen video on mukana Poko Rekords levy-yhtiön DVD-kokoelmalla Mopolla tähtiin. My World Shakin' on käännös Hectorin kappaleesta Koko hela maailma.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 35, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kepa Salmirinne – laulu
 Iso-T Käsmä – kitara
 Mara Mäntyniemi – kitara
 Elmo Harju – bassokitara
 Borno Korpela – rummut
 Iro Murtola – kosketinsoitin

Vierailevat muusikot 
 T. Wiik – piano, taustalaulu
 Krisse – viulu
 Terhi – vaskipuhaltimet
 Tommi – vaskipuhaltimet
 Aki L. – taustalaulu
 Jarski – taustalaulu
 Karoliina – taustalaulu
 Tuija – taustalaulu

Tuotanto 
 T. T. Oksala – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Nixu Nikula – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Juha Korhonen – valokuvat, kansikuva

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Freakshow discogs.com -sivustolla

Vuoden 1996 albumit
Zero Ninen albumit
Kepa Salmirinne

Keijo "Kepa" Sakari Salmirinne (s. 22. heinäkuuta 1961 Kuusamo) on suomalainen muusikko. Hän on hard rock -yhtye Zero Ninen laulusolisti, joka osallistui yhtyeen kappaleiden kirjoittamiseen sekä sävellysten että erityisesti sanoitusten osalta.

Zero Ninen tuotannon lisäksi Salmirinne on tehnyt omaa nimeään kantavan suomenkielisen sooloalbumin (1993). Albumi sisältää cover-kappaleita sekä Salmirinteen omia sävellyksiä. Sanoituksista suurin osa on Salmirinteen,  Juice Leskisen  tai näiden kahden yhteistyötä. Lopuista vastaavat mm. Hector ja  Neumann. Laulujen teemat vaihtelevat rakkaudesta politiikkaa kritisoivaan satiiriin (Hei pää).

Muusikontyön lisäksi Salmirinne on ollut mukana perustamassa Oulussa toimivaa 45 Special klubiravintolaa.

Oulu-vuosien jälkeen Salmirinne on asunut vuodesta 2012 jälleen Kuusamossa ja huolehtii työkseen lomamökkien kunnossapidosta.

Vuonna 2018 Kepan ääntä voi kuulla Suomen ehkä tunnetuimman luontokuvaajan, Hannu Hautalan elämäntyötä kokoavalla rock-videolla "Pohjoista voimaa". Videolla soi kaksi uutta Kepan säveltämää ja sanoittamaa suomenkielistä kappaletta sekä uusintaäänitys soololevyn "Läpi marrasvyöhykkeen" -kappaleesta.

Julkaisut
 Kepa Salmirinne (1993)
Kappaleet:
Sain tiikerin
Tuskin toivun milloinkaan 
Liikettä lanteisiin
Hei pää
Kitaranoita
Laulun sanat
Rakkauslaulu
Kesäkatu
Läpi marrasvyöhykkeen
Pannaan tuulemaan
Hullu koira

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kaleva 31.10.2004 , s. 5
 Keijo Salmirinne lauluntekijänä - Fono.fi

Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Jenny Dahlström

Jenny Dahlström (s. 1984 Vantaa) on suomalainen käsikirjoittaja ja näyttelijä. 

Dahlström on valmistunut käsikirjoittajaksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta. Vuonna 2018 sai ensi-iltansa hänen käsikirjoittamansa elokuva Kaikki oikein. Lisäksi hän on ollut käsikirjoittamassa muun muassa tv-sarjoja Vastaparit ja Koukussa, joka voitti parhaan käsikirjoituksen Kultainen Venla - palkinnon vuonna 2016. 

Dahlströmin tunnetuin rooli on rooli MTV3:n Käenpesä-sarjan Julia Kuusisto.

Aiheesta muualla
 
 "Julia Kuusiston" Käenpesä-sivu

Suomalaiset käsikirjoittajat
Suomalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Victoria Principal

Victoria Principal (s. 3. tammikuuta 1950 Fukuoka, Japani) on Yhdysvalloissa vaikuttava näyttelijä. Hänen alkuperäinen nimensä oli Concettina Ree Principale, ja hän on osin filippiiniläistä syntyperää.

Suuren suosion saaneessa Dallas-televisiosarjassa hän esiintyi vuosina 1978–1987. Hänen roolinimensä sarjassa oli Pamela Barnes Ewing.  Tästä roolista hän oli Golden Globe -palkinnon ehdokkaana 1983.

Principal on tunnettu myös kosmetiikkasarjastaan.

Vuonna 1973 Principal poseerasi Playboy-lehden alastonkuvissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Långnäs (Lumparland)

Långnäs on niemi ja satama Lumparlandin itäisellä rannalla Ahvenanmaalla. Långnäsistä on noin 30 kilometriä Maarianhaminaan ja muutama kilometri Klemetsbyhyn.

Långnäsin satama

Långnäsin satamasta () kulkee Ålandstrafikenin yhteysaluksia Kumlingeen ja Paraisten Galtbyhyn Kökarin kautta. Lisäksi sieltä on yhteys Naantaliin rahtilautta Fjärdvägenillä. Lauttasatama rakennettiin 1960-luvun puolessavälissä, jolloin sen pääasiallinen käyttäjä maakuntalauttojen ohella oli Siljavarustamo (nyk. Silja Line). Satamasta vastaa Långnäs Hamn Ab.

Tax-free-myynnin loputtua vuonna 1999 EU-jäsenmaiden välisessä liikenteessä rakennettiin Långnäsiin uusi terminaali matkustaja-autolautoille. Uudesta terminaalista on öisin Silja Linen ja Viking Linen autolauttayhteys Turkuun ja Tukholmaan. Tämän lisäksi Finnlinesin Naantalista Kapellskäriin kulkevat alukset pysähtyvät molempiin suuntiin matkatessaan Långnäsissä iltapäivisin ja öisin. Kun ruotsinlaivat käyvät reittimatkallaan Ahvenanmaalla, laivoissa voidaan edelleen myydä tuotteita verovapaasti.

Onnettomuudet

Turun–Tukholman vuorolaivareitillä olleet matkustaja-alukset Ilmatar ja Botnia törmäsivät Långnäsin sataman edustalla 28. marraskuuta 1968. Onnettomuudessa sai surmansa kuusi ihmistä ja siitä aiheutui liki 700 000 markan vahingot. Näkyvyys oli onnettomuushetkellä sakean sumun vuoksi erittäin huono.

Lähteet

Aiheesta muualla
Färjterminaler på Åland   (aland.com)
Långnäs hamn Ab maltillisesta kasvusta huolimatta hyvään tulosparannukseen (kauppalehti.fi)
Här räddas din taxfreesprit (1999)  (aftonbladet.se)
 Långnäsin satama Venesataman VeneWikissä 

Ahvenanmaan maantiede
Suomen Itämeren satamat
Suomen niemet
Lumparland
Maria Kuusiluoma

Maria Hannele Kuusiluoma (s. 2. marraskuuta 1969 Pori) on suomalainen näyttelijä, joka valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1994. Hän on näytellyt monissa näytelmissä Helsingin Kansallisteatterissa, johon hän on ollut kiinnitettynä vuodesta 1997 lähtien. Hän on näytellyt myös monissa lastennäytelmissä, muun muassa Peppi Pitkätossussa (vuonna 1998). Kuusiluoma näytteli näytelmässä "Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu" (Ohj. Taavi Vartia) vuosina 2009 ja 2010, näytelmä oli hyvin suosittu ja sitä pidetään Kuusiluoman läpimurtoroolina.

Kuusiluoma on antanut myös äänensä moneen animaatioon, muun muassa Stuart Little -elokuvaan. Hän on näytellyt myös MTV3-kanavan Käenpesä -sarjassa.

Filmografia

Elokuvat

TV

Ääniroolit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Porin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Jom kippur

Jom kippur (, sovituspäivä) on juutalainen juhlapäivä. Sitä vietetään tišri-kuun kymmenentenä päivänä, länsimaisen ajanlaskun mukaan syys- tai lokakuussa.

Jom kippur päättää juutalaisten uudestavuodesta roš hašanasta alkaneen kymmenen katumuspäivän jakson. Sitä pidetään vuoden päivistä pyhimpänä ja vietetään paastoten sekä rukoillen. Vanhuksia, sairaita sekä raskaana olevia naisia lukuun ottamatta bar-ja bat-mitzvaiän saavuttaneet juutalaiset noudattavat täydellistä paastoa ilman ruokaa ja juomaa jom kippurin aattoillasta seuraavaan auringonlaskuun saakka.

Jom kippurin vietto on säädetty Toorassa, kolmannessa Mooseksen kirjassa (3. Moos 23:27-31). Juhla kestää kaikkialla yhden päivän toisin kuin monet muut juutalaiset juhlat, joita vietetään Israelin ulkopuolella kaksi päivää.

Rituaali 

Mišnan mukaan syöminen, juominen, peseytyminen, kosmeettisten aineiden ja nahkaisten kenkien käyttö sekä aviollisten suhteiden harjoittaminen ovat jom kippurina kiellettyjä. Jotkut juutalaiset pukeutuvat valkoisiin vaatteisiin, jotka kuvaavat puhtautta synneistä. Israelissa kaikki kaupat ovat kiinni, julkinen liikenne lakkaa, lentokentät ovat suljettuja eikä televisiolähetyksiä ole.

Juutalaisen tavan mukaan päivä alkaa ja päättyy auringon laskiessa. Iltapäivällä ennen jom kippurin ja paaston alkamista syödään se'udat mafseket-ateria (verbistä 'lehafsik'=päättää, lopettaa) jonka jälkeen ei enää syödä mitään. Itse jom kippur vietetään usein paljolti synagogassa rukoillen. Jom kippuria viettävät usein myös ei-uskovat juutalaiset, jotka eivät muuten noudata perinteitä. 

Jom kippuria kutsutaan myös nimellä shabat shabaton (sapattien sapatti), koska sen pyhyys ohittaa jopa sapatin. Tavallisena sapattina paastoaminen ei ole sallittu päivän pyhyyden takia ja jopa šiva-suruviikkoa viettävä juutalainen keskeyttää rituaalinsa osallistuakseen sapatin juhlallisuuksiin. Ainoan poikkeuksen muodostaa sapatiksi osuva jom kippur, jonka pyhyyden takia paasto pidetään.

Rukoileminen aloitetaan kol nidre (kaikki lupauksemme) -rukouksella ennen auringonlaskua ja jatketaan arvit-iltarukouksella. Rukoilua ja Tooran lukemista jatketaan aamulla (šaharit- ja musaf-rukoukset) ja pitkin päivää (minha-rukous). Jom kippurina luetaan usein Joonan kirjaa. Päivä päättyy ne'ila -rukoukseen ja šofarin puhaltamiseen, joka ilmoittaa paaston päättyneen.

Katso myös 

 Jom kippur -sota

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Jom kippur 

Juutalaiset juhlapäivät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dildo (kaupunki)

Dildo on paikkakunta Newfoundlandin saarella, Kanadassa. Se sijaitsee noin sadan kilometrin päässä St. John'sista. Vuonna 2016 paikkakunnalla asui runsas 1 200 ihmistä. Paikkakunnan rannikolla sijaitsee samanniminen saari.

Dildo perustettiin 1800-luvun alussa alueen runsaiden merellisten antimien kuten kalojen, valaiden ja hylkeiden vuoksi. Tärkeimmät työllistäjät ovat kalateollisuus ja pienet paikalliset yritykset. Myös turismi on kasvussa.

Lähteet

Newfoundland ja Labradorin kaupungit
Asiana Airlines

Asiana Airlines ()  on eteläkorealainen lentoyhtiö. Se on pienempi ja uudempi lentoyhtiö kuin Korean Air. Asiana Airlinesin päälentoasemat ovat Incheonin kansainvälinen lentoasema (kansainväliset lennot) ja Gimpon kansainvälinen lentoasema (Etelä-Korean sisäiset lennot), ja kummatkin sijaitsevat Soulissa. Soulissa sijaitsee myös yhtiön päämaja. Asiana Airlines on Star Alliancen jäsen.

Asiana Airlinesin omistavat yksityiset sijoittajat (30,53 %), Kumho Industrial (29,51 %), Kumho Petrochemical (15,05 %), ulkomaalaiset sijoittajat (11,9 %), Korean kehityspankki (7,18 %) ja muut (5,83 %). Lentoyhtiöllä työskenteli 6 411 henkilöä tammikuussa 2005.

Vuonna 2013 Asiana Airlinesin lento 214 joutui onnettomuuteen San Franciscon lentokentällä. Kolme matkustajaa sai surmansa.

Laivasto

Nykyinen laivasto 
Lokakuussa 2022 Asiana Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 11,9 vuotta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Asiana Airlinesin virallinen verkkosivusto

Eteläkorealaiset lentoyhtiöt
Star Alliance
Eurooppatie E12

E12 tai Eurooppatie 12 on Helsingistä alkava ja Mo i Ranaan Norjaan päättyvä eurooppatie. Tien pituus on noin 910 kilometriä, josta melkein puolet kulkee Suomen puolella. Suomen-puoleinen osuus on lähes kokonaan valtatietä 3.

E12 on moottoritietä Vantaan Vantaankoskelta Ylöjärvelle ja Mustasaaren Helsingbystä Vaasaan. Muutoin tie on Suomessa kaksikaistainen.

Vaasan ja Uumajan välillä on lauttayhteys. Ruotsissa ja Norjassa tie on tavanomainen kaksikaistainen valtatie.

Tie sai nykyisen numeronsa vuonna 1992. Tätä ennen Vaasa–Tampere–Hämeenlinna–
Helsinki-osuus kantoi vuoden 1950 sopimuksen mukaista eurooppatienumeroa E79. E12 tarkoitti tuolloin Pariisista Prahan ja Varsovan kautta Neuvostoliittoon (Leningrad ja Moskova) johtanutta eurooppatietä.

Poiketen Suomessa vallitsevasta käytännöstä Ruotsissa eurooppateillä ei ole rinnakkaista kansallista numerointia, vaan numerointi syrjäytti 1960-luvulla aiemmat Riksväg 93:n (Umeå–Storuman) ja Landsväg 361:n (Storuman–valtakunnan raja).

Reitti

Helsinki – Hämeenlinna – Tampere – Vaasa ... Uumaja – Lycksele – Storuman – Mo i Rana.

Kuvia

Katso myös
 Valtatie 3
 RG Line

Lähteet

12
Suomen valtatiet
Ruotsin tiet
Norjan tiet
De Dion-Bouton

De Dion-Bouton oli yksi 1900-luvun alun menestyneimmistä automerkeistä. Yhtiön perustivat ranskalaiset Albert de Dion ja Georges Bouton vuonna 1882 rakentaakseen höyryllä käyviä ajoneuvoja. Vuonna 1890 yhtiö patentoi yksisylinterisen bensiinillä käyvän moottorin, ja vuonna 1893 keksittiin de Dion -akseli. 

Albert de Dion voitti vuonna 1894 Pariisi-Rouen-rallin höyrykäyttöisellä autolla, mutta jo seuraavana vuonna siirryttiin lopullisesti bensiinikäyttöisiin autoihin. Yhtiön moottori oli niin menestyksekäs, että monet muut autonvalmistajat käyttivät sitä omissa autoissaan. Vuonna 1900 De Dion-Bouton oli maailman suurin autonvalmistaja, ja yhtiö tuotti 400 autoa ja 3000 moottoria vuodessa. Vuoden 1910 Torinon autonäyttelyssä yhtiö esitti mallinsa CJ, mikä oli maailman ensimmäinen sarjatuotantoauto V8-moottorilla - tässä tapauksessa 6,1-litraisena versiona, joskin V8:sta oli myös iskutilavuudeltaan suurempia (Yhdysvaltain markkinat) ja pienempiä versioita. Yhtiön alamäki alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja viimeisen henkilöautonsa De Dion-Bouton rakensi vuonna 1932. 

Autonvalmistajat
Šema Israel

Šema Israel tai lyhyesti šema ( eli Kuule Israel) on juutalaisuuden tärkein rukous, jota pidetään myös juutalaisten uskontunnustuksena.

Šema Israel luetaan kaikissa juutalaisissa aamu- ja iltajumalanpalveluksissa. Rukouksen nimi tulee sen kahdesta ensimmäisestä sanasta. Se on annettu Toorassa, viidennen Mooseksen kirjan kuudennessa luvussa (5. Moos 6:4). Alun perin šema koostui vain yhdestä jakeesta. Nykyään se koostuu kolmesta Tooran kappaleesta: 5. Mooseksen kirja 6:4–9; 11:13–21 ja 4. Mooseksen kirja 15:37–41.

Rukouksen ensimmäiset ja keskeisimmät sanat ovat 

שמע ישראל י-ה-ו-ה אלהינו י-ה-ו-ה אחד
Šema Israel! Adonai eloheinu Adonai eḥad.
Kuule Israel! Herra meidän Jumalamme, Herra on yksi tai
Kuule Israel! Herra on meidän Jumalamme, Herra yksin.

Sanan eḥad (yksi/yksin) kahteen eri merkitykseen liittyy syvällinen teologinen ero. Rukous voidaan kääntää kahdella tavalla, joista toinen antaa ymmärtää Herran olevan ainoa Jumala (monoteismi), toisessa Herra yksin on Israelin jumala, eli muitakin jumalia voi olla olemassa (monolatria). Jotkut tutkijat ovat arvelleet israelilaisten omaksuneen monoteismin vasta verraten myöhään.

Halakhan mukaan juutalaisella miehellä on velvollisuus lausua šema kaksi kertaa päivässä, aamulla ja illalla. Halakha määrittää tarkat ajat, joiden sisällä šema tulee lausua. Mišna alkaa näiden aikarajojen määrittelyllä. Šema sisältyy juutalaiseen aamu- ja iltajumalanpalvelukseen, joissa sitä ennen ja jälkeen lausutaan erityisiä šeman siunauksia. Šema sisältyy myös muihin juutalaisiin rukouksiin, kuten musaf amidaan ja aamusiunauksiin. Se on myös juutalaisuudessa tapana sanoa ennen nukkumaanmenoa. Perinteisesti šema on ensimmäisiä rukouksia, joita juutalaiselle lapselle opetetaan, ja viimeinen rukous jonka juutalainen lausuu ennen kuolemaansa. 

Varhaiset kristityt uudelleentulkitsivat šeman sisältävän Isä-Jumalan ja Herran Jeesuksen Kristuksen (1. Kor. 8:6). 

Juutalaiset rukoukset
Monoteismi
Steamboat Springs

Steamboat Springs on kaupunki ja talviurheilukeskus Routtin piirikunnassa, Coloradossa. Vuonna  kaupungissa asui 9 815 ihmistä.

Kaupunki on saanut nimensä lähteen mukaan, jonka ääntely muistutti höyrylaivan () ääntä.

Steamboatin hiihtokeskus sijaitsee kaupungin itäpuolella Mount Werner -vuoren tienoilla. Hiihtokeskuksessa on järjestetty lukuisia yhdistetyn maailmancupin osakilpailuja.

Lähteet

Aiheesta muualla
Steamboat Springsin nettisivut

Coloradon kaupungit
Yhdysvaltain talviurheilukeskukset
Tom Morello

Thomas "Tom" Baptiste Morello (s. 30. toukokuuta 1964) on yhdysvaltalaisen Audioslave-yhtyeen ja Rage Against the Machinen kitaristi. Morello syntyi Harlemissa, New Yorkissa ja kasvoi Chicagon lähellä Libertyvillessä, Illinoisissa.

Hänen äitinsä Mary Morello on kansalaisoikeuksia ja sananvapautta puolustavan järjestön Parents for Rock And Rapin perustaja. Hänen isänsä on Kenian entinen YK-suurlähettiläs Ngethe Njoroge.

Morello valmistui 1986 Harvardin yliopistosta pääaineenaan politiikan tutkimus. Hän muutti Los Angelesiin tarkoituksenaan perustaa yhtye. Hän oli jo aiemmin lukioaikoinaan soittanut yhtyeessä nimeltä Electric Sheep nykyisen Toolin kitaristin Adam Jonesin kanssa. Hän liittyi 1988 yhtyeeseen nimeltä Lock Up, joka ennen hajoamistaan julkaisi yhden albumin. Yhtyeessä soitti rumpuja Brad Wilk, jolle Morello ehdotti uuden yhtyeen perustamista. Morello tapasi Zack De La Rochan losangelesilaisessa klubissa. De La Rocha esitteli Morellon ystävälleen Tim Commerfordille. Nelikko ystävystyi ja perusti lopulta Rage Against the Machinen. Zack De La Rocha erosi yhtyeestä 2000 neljän studioalbumin jälkeen. Jäljelle jääneet jäsenet perustivat Chris Cornellin kanssa Audioslaven. Rage Against The Machine on palannut yhteen seitsemän vuotta kestäneen Audioslaven jälkeen.

Morello on kuuluisa kitaratyylistään, raskaista metallikitaroistaan, joista kuuluisin lienee Arm the homeless, ja hän yhdistelee erilaisia efektejä. Tom käyttää paljon punk- ja funk-tyylisiä riffejä. Hän oli sijalla 26 yhdysvaltalaisen Rolling Stone -lehden Parhaat kitaristit kautta aikojen -artikkelissa.

Morello ja Serj Tankian System of a Downista perustivat Axis of Justice -kansalaisjärjestön, joka järjestää kiertueita tukeakseen vaikeuksissa olevia ihmisiä. Morello on tukenut yhdysvaltalaista Antifaschistische Aktionin alajaostoa Antifa Torchia esiintymällä heidän kokoelma-CD:llään, jonka tuotot menevät järjestön vankitukirahastoon.

Morello on Star Trek -fani ja on esiintynyt kahdesti Star Trek: Voyager -sarjan jaksoissa. Hän esiintyy myös Guitar Hero III -pelissä.

Keväällä 2013 Morello toimii kitaristi Steven Van Zandtin korvaajana Bruce Springsteenin Australian kiertueella.

Sooloalbumit
Nimellä The Nightwatchman
One Man Revolution, 2007
The Fabled City, 2008
The Atlas Underground (2018)
Comandante (2020)
The Atlas Underground Fire (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla

Virallinen sivu

Yhdysvaltalaiset metallimusiikin kitaristit
Rage Against the Machine
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurooppatie E63

E63 tai Eurooppatie 63 on Sodankylästä Turkuun kulkeva eurooppatie. Se on ainoa eurooppatie, joka sijaitsee kokonaisuudessaan Suomen alueella. Tien pituus on noin 1 100 kilometriä.

Reitti
E63-tie kulkee reittiä Sodankylä – Pelkosenniemi – Kemijärvi – Isokylä – Kuusamo – Ämmänsaari – Kajaani – Iisalmi – Kuopio – Vehmasmäki – Suonenjoki – Lievestuore – Jyväskylä – Jämsä – Orivesi – Tampere – Akaa – Loimaa – Turku.

Sodankylän ja Kuopion Vehmasmäen välillä E63 kulkee yhdessä valtatie 5:n kanssa sekä Siilinjärven Vuorelan ja Turun välillä valtatien 9:n kanssa. Jyväskylän seudulla E63 kulkee lyhyen matkan Aholaidan ja Kanavuoren liittymien välillä yhdessä E75:n sekä Tampereen eteläisen ja Akaan Konhon liittymien välillä E12:n kanssa. Lisäksi E63 risteää E75:n kanssa Sodankylässä sekä E8:n ja E18:n kanssa Turussa.

Tie on pääosin varsin hyvälaatuista ja -kuntoista tietä. Kuopion ja Jyväskylän välillä tie on melko kapea, mäkinen ja mutkainen. Tampereen ja Turun välillä tie on jonkin verran kapeaa, muuten hyvätasoista.

Historiaa 
Vuosina 1985–1990 E63-tie jatkui Turusta paperilla Ruotsin Göteborgiin Tukholman ja Jönköpingin kautta, joskaan Ruotsissa numero ei koskaan tullut kyltteihin.

Lähteet

63
Suomen valtatiet
Luísa Diogo

Luísa Días Diogo (s. 11. huhtikuuta 1958) on mosambikilainen poliitikko, joka on ollut Mosambikin pääministeri 2004 - 2010. Hän oli Mosambikin ensimmäinen naispääministeri ja edustaa FRELIMO-puoluetta.

Diogo syntyi Tetessä ja opiskeli taloustieteitä Eduardo Mondlane -yliopistossa Maputossa. Vuonna 1980 hän pääsi Mosambikin talousministeriöön. Helmikuussa 2004 hän seurasi Pascoal Mocumbia Mosambikin pääministerinä.

Diogo tarttui pääministerikautensa aluksi maan pahaan AIDS-ongelmaan ja käynnisti menestyksekkään ohjelman AIDS-tilanteen parantamiseksi. Seuraavien vuosien aikana hän panosti koulutukseen, oikeuslaitoksen uudistamiseen ja poliisivoimien vahvistamiseen.

Lähteet 

Mosambikin pääministerit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Preng Jakova

Preng Jakova (27. kesäkuuta 1917, Shkodër – 16. syyskuuta 1969) oli albanialainen säveltäjä. Hän opiskeli nuorena klarinetin soittoa Roomassa. Jakovan sävellyksiin kuuluvat muun muassa oopperat Mrika (1958) ja Scanderbeg (1968), jotka ovat vanhimpia albanialaisia oopperoita. Jakovan oopperoissa oli vaikutteita italialaisesta oopperasta ja albanialaisesta kansanmusiikista.

Aiheesta muualla 
Prenkë Jakova 

Albanialaiset säveltäjät
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Urano Teixeira da Matta Bacellar

Urano Teixeira da Matta Bacellar (1947, Bagé – 6. tammikuuta 2006, Port-au-Prince) oli brasilialainen sotilas. Hän palveli Brasilian armeijassa yleten kenraaliluutnantiksi. 1. syyskuuta 2005 hänet valittiin YK:n Haitin MINUSTAH-rauhanturvaoperaation johtoon. Hän seurasi tehtävässä brasilialaista Augusto Heleno Ribeiro Pereiraa.

7. tammikuuta 2006 Bacellar löydettiin kuolleena hotellihuoneestaan Port-au-Princessa. Bacellarin päässä oli ampumahaava. Brasilian valtiollinen uutistoimisto sanoi Bacellarin olleen "tuliaseonnettomuuden uhri". Myöhemmin samana päivänä YK ja Brasilian viranomaiset kertoivat hänen luultavasti tehneen itsemurhan.

Aiheesta muualla 
 'Haiti UN mission chief found dead' BBC News, 8. tammikuuta 2006

Brasilialaiset kenraalit
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Njassamaa

Njassamaa () tai Njassamaan protektoraatti () oli Britannian protektoraatti Afrikassa, joka perustettiin vuonna 1907, kun aikaisempi Brittiläisen Keski-Afrikan protektoraatti muutti nimeänsä. Vuosien 1953 ja 1963 välillä Njassamaa oli osa Rhodesian ja Njassamaan liittovaltiota. Kun liittovaltio purettiin, Njassamaa itsenäistyi Britanniasta 6. heinäkuuta 1964 ja nimettiin uudelleen Malawiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Britannian entiset protektoraatit
Britannian entiset siirtomaat ja protektoraatit Afrikassa
Malawin historia
Laura Pausini

Laura Pausini (s. 16. toukokuuta 1974 Faenza, Ravenna, Italia) on italialainen pop/rock laulaja-lauluntekijä. 

Pausini syntyi Faenzassa ja vietti lapsuutensa Solarolossa. Hän alkoi laulaa isänsä kanssa paikallisissa baareissa kahdeksan vuoden iässä. Pausini voitti vuonna 1993 San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategorian laulullaan La Solitudine ("Yksinäisyys"), josta on sittemmin tullut yksi italialaisen musiikin suurimmista klassikoista. Ensimmäinen albumi Laura Pausini julkaistiin samana keväänä.  

Vuonna 1994 Laura palasi San Remoon uudella kappaleellaan "Strani Amori". Kappale oli yksi myöhemmin samana vuonna julkaistun toisen italiankielisen albumin "Laura" kappaleista.   

Hän on levyttänyt musiikkia italiaksi, espanjaksi, portugaliksi, ranskaksi ja englanniksi. Vuodesta 1996 lähtien kaikille italiankielisille albumeille on levytetty espanjankielinen vastine. Maailmanlaajuisesti Pausinin levyjä on myyty yli 70 miljoonaa kappaletta.   

Pausini on uransa aikana voittanut yhden Grammy-palkinnon sekä useita Latin Grammy -palkintoja. Hän oli vuonna 2007 ensimmäinen nainen, joka esiintyi kuuluisalla San Siron stadionilla Milanossa.   

Pausini on haluttu duettokumppani ja yhteisiä lauluja löytyykin jo mm. Andrea Bocellin, Kylie Minoguen, James Bluntin, Luciano Pavarottin, Gianna Nanninin, Miguel Bosén, Juanesin, Thalian ja Luis Fonsin kanssa.

Pausini juonsi vuoden 2022 Eurovision laulukilpailun yhdessä Alessandro Cattelanin ja Mikan kanssa.

Diskografia 
Suluissa laulukieli.

Studiolevyt
1993: Laura Pausini (italia)
1994: Laura (italia)
1996: Le cose che vivi (italia) / Las cosas que vives (espanja)
1998: La mia risposta (italia) / Mi respuesta (espanjaksi)
2000: Tra te e il mare (italia) / Entre tú y mil mares (espanja)
2001: From the Inside (englanti)
2004: Resta in ascolto (italia) / Escucha (espanja)
2006: Io canto (italia)/ Yo canto (espanja)
2008: Primavera in anticipo (italia) / Primavera anticipada (espanja)
2011: Inedito (italia) / Inédito (espanja)
2015: "Simili (italia) / Similares (espanja)"

Kokoelmalevyt
1995: "Laura Pausini (italia/englanti)"
2001: The Best of Laura Pausini: E ritorno da te (italia/englanti) / Lo mejor de Laura Pausini: Volveré junto a ti (espanja)
2013: "20 - The Greatest Hits of Laura Pausini (italia) / 20 - Grandes Exitos de Laura Pausini (espanja)"

Live-levyt

1999: Video Collection 1993-1998 (vhs)
2001: Live 2001/2002 World Tour (italia) (dvd)
2005: Live in Paris 05 (italia) (cd/dvd)
2007: San Siro 2007 (italia) (cd/dvd)
2009: Laura Live World Tour 09 (italia) (cd/dvd) / Laura Live Gira Mundial 09 (espanja) (cd/dvd)
2010: Amiche Per L'abruzzo (italia) (dvd)

Muut levyt
1987: I sogni di Laura
1991: L'immenso

Kiertueet
1997: World Wide Tour 1997
1999: World Tour 1999
2001–2002: World Tour 2001–2002
2005: World Tour 2005
2006: Juntos en Concierto Tour 2006
2007: San Siro live
2009: World Tour 2009
2011-2012: European Tour 2012

Lähteet 

Italialaiset laulajat
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
EyeToy

EyeToy on PlayStation 2 -pelikonsolin lisälaite, jossa on kamera ja mikrofoni. EyeToyta käytetään sille suunniteltujen pelien ohjaamiseen.

EyeToy-lisälaitetta käyttäviä pelejä ei ohjata pelikonsolin ohjaimella, vaan pelaajan omalla vartalolla. Kamera kuvaa pelaajaa ja välittää hänen kuvansa konsolille. Kamera tunnistaa pelaajan liikkeet, joiden avulla pelejä ohjataan. Monet EyeToy-pelit ovat kokoelma pikkupelejä, joissa muun muassa soitetaan ilmakitaraa, pestään ikkunoita tai pelataan jalkapalloa.

EyeToyta voi käyttää myös henkilökohtaisen tietokoneen web-kamerana erillisten epävirallisten ajurien asentamisen jälkeen.

EyeToy-pelejä

2003
EyeToy: Play
EyeToy: Groove 

2004
EyeToy: Antigrav
Sega SuperStars
U Move Super Sports
EyeToy: Chat
EyeToy: Play 2
Disney Move
Nicktoons Movin'

2005
EyeToy: Monkey Mania
EyeToy: Kinetic
EyeToy: EduKids
EyeToy: Play 3
SpyToy
Clumsy Shumsy

2006
Rhythmic Star
TBA
EyeToy: Fight
Eyedentify (PlayStation 3)
EyeToy: Tales
EyeToy: Kinetic combat

Pelit joissa EyeToy-toimintoja

Näissä peleissä on EyeToy-kameraa hyödyntäviä toimintoja. Näiden pelien kansissa on "EyeToy Enhanced" -merkki.

SingStar
SingStar Party
SingStar Pop
SingStar '80s
SingStar '90s
SingStar Rocks
SingStar Rock Ballads
SingStar Legendat
SingStar SuomiRock
SingStar SuomiPop
SingStar Summer Party
Stuart Little 3: Ja Kadonneet Kuvat
Harry Potter ja Azkabanin vanki
Dance Dance Revolution Extreme
Dance Dance Revolution Extreme 2
Dance Dance Revolution SuperNOVA
The Urbz: Sims in the City
Jackie Chan Adventures
LMA Manager 2005
Get On Da Mic
The Polar Express
AFL Premiership 2005
The Sims 2
The Sims 2: Lemmikkielämää (Pets)
YetiSports Arctic Adventures
Buzz! The Music Quiz
Buzz! The Big Quiz
Lemmings
Formula One 05
Who Wants To Be A Millionaire? Party Edition
Tony Hawk's Underground 2
Dance Factory

Kameran tekniset tiedot
Huom! Ei mini!

Tarkkuus: 640x480
Käyttöjännite: 5V DC (USB-väylästä)
Virrankulutus: 50 mA
Korkeus: 4 cm
Leveys: 5,3 cm
Kaapelin pituus: 2 m

Katso myös

 PlayStation Eye

Aiheesta muualla 

 Laitteen ja pelien kotisivu 
 Ohjeet kameran liittämiseksi tietokoneeseen , ajurit .

Sonyn pelikonsolit
Videopelien lisälaitteet
Urho Peltonen

Urho Pellervo Peltonen (15. tammikuuta 1893 Nurmes – 4. toukokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti Suomea kolmissa kesäolympiakisoissa (1912, 1920 ja 1924). Hänen nimissään oli maailmanennätys molempien käsien yhteistuloksissa vuodelta 1913 (57,96+51,97=109,93 m).

Elämä 
Urho Peltonen syntyi Pohjois-Karjalan Nurmeksessa, jossa hänen isänsä Erkki Peltonen (s. 1861) toimi kansakoulunopettajana. Kirjailija Johannes Linnankoski oli Peltosen setä. Hän kävi aluksi Nurmeksen yhteiskolua, mutta muutti 1910-luvun alussa Tampereelle, jossa Peltonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1913. Hän jatkoi opintojaan Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui insinööriksi 1918. Suomen sisällissodan aikana Peltonen toimi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin ylipäällikkönä ja osallistui sodan alkuvaiheessa myös Värtsilän taisteluun.

Urheilu-uransa jälkeen Peltonen oli mukana vuosien 1928 ja 1932 olympialaisissa Suomen Olympiakomitean johtotehtävissä. Lisäksi hän oli Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n kongresseissa Suomen edustajana ja kuului myös IAAF:n sääntövaliokuntaan vuosina 1928–1934. Suomen Urheiluliiton johtokuntaan Peltonen kuului vuodet 1923–1930. Peltonen edusti aluksi Suomen Lyseoiden Urheilijoiden Tampereen osastoa, josta hän siirtyi Tampereen Urheilijoihin ja myöhemmin Helsinkiin muutettuaan Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeen Peltonen edusti Tampereen Pyrintöä.

Peltonen kuoli vuonna 1950. Hänet haudattiin isänsä syntymäpaikkakunnalle Askolaan, jossa Peltosen äiti Hilma Kinnunen myös asui tuolloin.

Saavutuksia 
 olympiahopeaa Antwerpenissa 1920 (keihäänheitto, tulos 63,50)
 olympiapronssia Tukholmassa 1912 (keihäänheiton molempien käsien yhteistulos, tulos 100,24, 53,58 + 46,66)
 lisäksi Tukholmassa normaalissa keihäskisassa yhdeksäs tuloksella 49,20 ja Pariisissa 1924 seitsemäs

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset olympiamitalistit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Sir Kay

Kay tai Sir Kay  on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Kay on Arthurin kasvatusisän Ectorin poika.

Nuorena Arthur oli Kayn aseenkantaja. Kun Arthur veti miekan kivestä ja todisti siten olevansa Englannin kruunun lainmukainen perijä, yritti Kay ottaa kunnian teosta. Ector kuitenkin näki poikansa valehtelevan. Tämän jälkeen Ector ja Kay vannoivat ensimmäisinä uskollisuudenvalan Arthurille ja pysyivät uskollisina hänelle loppuun asti.

Pyöreän pöydän ritarit
Louisiadesaaret

Louisiadesaaret on saariryhmä Papua-Uudessa-Guineassa 200–400 kilometriä Uuden-Guinean saaren itäkärjestä kaakkoon. Saaristo koostuu kymmenestä tuliperäisestä tai korallisaaresta sekä lähes 90 pienemmästä luodosta tai riutasta. Sideia ja Basilaki sijaitsevat lähinnä Uutta-Guineaa; Misima, Vanatinai ja Rossel sijaitsevat kauempana idässä. Suurin saarista on Vanatinai, joka tunnetaan myös eurooppalaisten antamilla nimillä Sudest ja Tagula. Saarten kokonaispinta-ala on noin 2 200 neliökilometriä.

Louisiadesaarilla oli asukkaita 47 000 vuonna 2014. Suurin asutuskeskus on Bwagoia Misiman saarella. Saarilta on löydetty kultaesiintymiä. Louisiadesaarten sademetsät muodostavat oman ekoalueensa, jossa on useita endeemisiä puulajeja (suvuista Pandanus, Diospyros ja Hopea), viisi endeemistä sammakkolajia, kaksi endeemistä liskolajia ja viisi endeemistä lintulajia.

Aiheesta muualla

Papua-Uuden-Guinean saaret
Saaristot
Geraldine Apponyi de Nagy-Apponyi

Kreivitär Geraldine Margit Virginia Olga Maria Apponyi de Nagy-Apponyi (6. elokuuta 1915 – 22. lokakuuta 2002) oli Albanian kuningatar, kuningas Zogu I:n puoliso. Hänen kuninkaallinen nimensä oli Kuningatar Geraldina.

Suku 
Kuningatar Geraldina syntyi Budapestissä, Unkarissa. Hän kuului Apponyin vanhaan aatelissukuun. Hänen isänsä oli kreivi Julius (tai Gyula) Apponyi de Nagy-Apponyi (1873–1924) ja äitinsä amerikanunkarilainen Gladys Virginia Stewart (1891–1947), jonka isä oli miljonääri Virginiasta. Geraldinen isoisä oli Ludwig (tai Lajos) Apponyi (1849–1909) ja äidinisä diplomaatti John Henry Stewart (1831–1892), joka palveli Yhdysvaltain konsulaatissa Antwerpenissä. Geraldinen vanhemmat tapasivat Pariisissa vuonna 1912 Itävalta-Unkarin suurlähetystön lounaspöydässä. He avioituivat vuonna 1914.

Kun Itävalta-Unkari hajosi, perhe muutti Sveitsiin. Vuonna 1921 he palasivat Unkariin. Kun Geraldinen isä kuoli, hänen äitinsä päätti muuttaa Ranskaan. Kun Geraldinen äiti meni naimisiin ranskalaisen upseerin kanssa, Geraldinen isän sukulaiset vaativat, että lapset muuttavat Unkariin saadakseen siellä koulutuksensa.

Albanian valtaistuin 

27. huhtikuuta 1938 Geraldine meni naimisiin Albanian kuninkaan Zogu I:n kanssa Tiranassa ja otti nimekseen Kuningatar Geraldina. Geraldine oli katolilainen ja Zogu I oli muslimi. Zogu I:n hallinto loppui, kun fasistinen Italia miehitti Albanian huhtikuussa vuonna 1939. Perhe muutti tilapäisesti Egyptiin, ja sieltä Englantiin. Englannista perhe muutti Yhdysvaltoihin 1950-luvulla ja jälleen myöhemmin Ranskaan. Zogu I:n kuoltua Ranskassa kuningatar Geraldine asui Kreikassa, Turkissa, Englannissa, Egyptissä, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Rhodesiassa ja Espanjassa, kunnes perhe lopulta muutti Etelä-Afrikkaan.  

Zogu I:llä ja Kuningatar Geraldinalla oli yksi lapsi, kruununprinssi Leka Zogu (s. 1939). Vuonna 2002 Albanian hallitus kutsui Kuningatar Geraldinan ja Leka Zogun takaisin Albaniaan. Vaikka Kuningatar Geraldina suostui, hän silti vaati, että Leka Zogusta tulisi Albanian virallinen hallitsija. Kuningatar Geraldina kuoli vuonna 2002 87-vuotiaana Tiranassa.

Nagy-Apponyi, Geraldine Apponyi de
Nagy-Apponyi, Geraldine Apponyi de
Nagy-Apponyi, Geraldine Apponyi de
Robert Tikkanen

Toivo Robert Tikkanen (15. huhtikuuta 1888 Rooma, Italia – 1. kesäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka oli nuorena myös ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti vuosien 1920 ja 1924 kesäolympialaisista kolme mitalia. Tikkanen pelasi myös jääkiekkoa vuosina 1908–1911 Akademischer Sport Club Dresden-joukkueessa.

Tikkasen isä oli taidehistorioitsija Johan Jakob Tikkanen ja äiti Augusta Emilia Westzynthius. Kirjailija ja piirtäjä Henrik Tikkanen (1924–1984) oli hänen poikansa. Hänellä oli myös kolme muuta poikaa, Jarl, Ted ja Ulf.

Tikkanen oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen vaimo oli Ingrid Fazer (s. 15.8.1888 – 13.02.1920, vih. 11.5.1912), toinen Kyllikki Ingeborg Vitali (s. 20.10.1901 Asikkala, k.1963. Vihitty: 10.11.1921 Helsinki), ja kolmas Marga Hertell (s. 14.4.1910, k. 19.1.2004).

Arkkitehtiura 

Robert Tikkanen on suunnitellut ainakin seuraavat rakennukset Helsingissä.

Urheilusaavutuksia 

 olympiahopeaa Antwerpenissa 1920 (hirviammunta kertalaukaukset – joukkuekilpailu)
 olympiapronssia Antwerpenissa 1920 (hirviammunta parilaukaukset – joukkuekilpailu)
 olympiapronssia Pariisissa 1924 (haulikkoammunta – joukkuekilpailu)

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuvia rakennuksista

Suomalaiset arkkitehdit
Suomalaiset ampujat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1947 kuolleet