Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen)

Kansainvälisissä tiedotusvälineissä on paljastettu yksityiskohtia Yhdysvaltojen kansallisen turvallisuusviraston (NSA) ja sen kansainvälisten yhteistyötahojen harjoittamasta ulkomaalaisiin ja Yhdysvaltain kansalaisiin kohdistuvasta maailmanlaajuisesta joukkovalvonnasta. Raportit ovat suurimmaksi osaksi lähtöisin huippusalaisten asiakirjojen kätköstä, jonka vuosi entinen NSA:n urakoitsija Edward Snowden työskennellessään Booz Allen Hamiltonille, yhdelle Yhdysvaltojen suurimmista puolustus- ja tiedustelualihankkijoista. Yhdysvaltojen liittovaltion asiakirjojen lisäksi Snowdenin kätkön on sanottu sisältävän tuhansia Australian, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kanadan tiedustelupalveluiden tiedostoja, joihin hänellä oli pääsy Five Eyes -verkoston kautta. Ensimmäiset Snowdenin vuotamiin asiakirjoihin perustuvat paljastukset julkaistiin samanaikaisesti The Washington Post ja The Guardian -lehdissä kesäkuussa 2013. Paljastukset saivat huomattavaa julkisuutta ja jatkuivat läpi vuoden 2013. Merkittävä osa kätköstä, jonka arvellaan käsittävän 1,7 miljoonaa asiakirjaa, oli myöhemmin vapautettu ja julkaistu monessa muussa tiedotusvälineessä. Huomionarvoisimpia näistä myöhemmistä tiedotusvälineistä ovat olleet The New York Times, Canadian Broadcasting Corporation, Australian Broadcasting Corporation, Der Spiegel (Saksa), O Globo (Brasilia), Le Monde (Ranska), L'espresso (Italia), NRC Handelsblad (Alankomaat), Dagbladet (Norja), El País (Espanja) ja Sveriges Television (Ruotsi).

Nämä mediaraportit ovat tuoneet valoon UKUSA-yhteisön jäsenten allekirjoittamien salaisten valtiosopimusten vaikutukset heidän pyrkiessään toteuttamaan maailmanlaajuista joukkovalvontaa. Esimerkiksi Der Spiegel paljasti, kuinka Saksan BND jakaa "suunnattomia määriä siepattua dataa NSA:lle", kun taas Sveriges Television paljasti, että Ruotsin FRA antoi NSA:lle dataa diplomaattisista yhteydenpidoista vuonna 1954 allekirjoitetun salaisen tiedusteluyhteistyötä koskevan valtiosopimuksen nojalla. Maailmanlaajuiseen joukkovalvontaan osallistuviin turvallisuus- ja tiedustelupalveluihin kuuluvat NSA:n lisäksi Australian ASD, Yhdistyneen kuningaskunnan GCHQ, Kanadan CSEC, Tanskan PET, Ranskan DGSE, Saksan BND, Italian AISE, Alankomaiden AIVD, Norjan NIS, Ruotsin FRA, Espanjan CNI, Sveitsin NDB ja Israelin ISNU, joka on raporttien mukaan välittänyt raakaa, suodattamatonta dataa Yhdysvaltain kansalaisista NSA:lle.

Yhdysvaltalaiset syyttäjät tekivät Edward Snowdenia vastaan rikosilmoituksen 14. kesäkuuta 2013, syyttäen häntä vakoilusta ja valtion omaisuuden varastamisesta. Myöhään heinäkuussa 2013, Venäjän valtio myönsi hänelle yhden vuoden väliaikaisen turvapaikan heikentäen Venäjän ja Yhdysvaltojen välistä suhdetta entisestään. 6. elokuuta 2013, Yhdysvaltain Presidentti Barack Obama vakuutti kansallisessa televisiossa, että "Yhdysvalloilla ei ole kotimaan vakoiluohjelmaa" ja että "yhdysvaltalaisia ei vakoilla". Loppupuolella lokakuuta 2013, Britannian pääministeri David Cameron varoitti The Guardian -lehteä julkaisemasta yhtään enempää vuotoja virallisen julkaisukiellon uhalla. Joulukuussa 2013, The Guardian -lehden päätoimittaja Alan Rusbridger sanoi: "Olemme tähän mennessä julkaisseet noin 26 asiakirjaa näkemistämme 58 000:sta."

Tiedotusvälineiden toiminnan vastuullisuus asiaan liittyvässä tiedottamisessa on herättänyt kiistelyä. Tammikuussa 2014 Obama sanoi, että "sensaatiomainen tapa, jolla näitä paljastuksia on tuotu esille on ollut usein kuumottavampaa kuin valaisevaa" ja kriitikot kuten Sean Wilentz ovat huomauttaneet, että monet Snowdenin vuotamat asiakirjat eivät koske kotimaista valvontaa Yhdysvalloissa. Pentagon tuli ensimmäisessä arvioinnissaan paljastuksista siihen päätökseen, että Snowden syyllistyi Yhdysvaltain historian suurimpaan valtiollisten salaisuuksien "varkauteen". GCHQ:n entinen johtaja, Sir David Omand, kuvaili Snowdenin vuotoa "katastrofaalisimpana tappiona Britannian tiedustelupalvelulle koskaan".

Taustaa 
The Washington Post -lehden uutisointia Snowdenin paljastuksista johtanut Pulitzer-palkinnon saanut toimittaja Barton Gellman tiivisti vuodot seuraavasti:

Paljastukset toivat esiin yksityiskohtia läheisestä yhteistyöstä NSA:n ja Yhdysvaltojen liittovaltion virastojen, kuten FBI:n ja CIA:n välillä. Paljastukset toivat esiin myös lukuisille kaupallisille yhteistyötahoille ja tietoliikenneyhtiöille tehdyt maksut, joita virasto ei ollut aikaisemmin julkistanut. Paljastukset toivat tämän lisäksi esiin yksityiskohtia aikaisemmin julkistamattomasta yhteistyöstä kansainvälisten yhteistyötahojen, kuten Britannian, Ranskan ja Saksan kanssa sekä yksityiskohtia muiden maiden hallitusten kanssa tehdyistä salaisista valtiosopimuksista toistensa kansalaisista siepatun datan jakamisesta. Paljastukset tehtiin julkisiksi usean kuukauden aikana, alkaen kesäkuussa 2013. Useassa maassa toimivat lehdistöt käyttivät paljastuksissaan asiakirjoja entisen NSA:n urakoitsijan Edward Snowdenin vuotamasta kätköstä. Snowden oli koonnut kätkön tehdessään työtä Booz Allen Hamiltonille, yhdelle Yhdysvaltojen suurimmista puolustus- ja tiedustelualihankkijoista.

Vuodesta 2013 vuoteen 2017 Australian oikeuskanslerina toiminut George Brandis totesi Snowdenin paljastusten olevan "vakavin takaisku lännen tiedustelulle toisen maailmansodan jälkeen".

Maailmanlaajuinen joukkovalvonta 

Viimeksi päivitetty: joulukuu 2013

Paljastukset 
Vaikka Snowdenin vuotamien asiakirjojen tarkka lukumäärä on tuntematon, useat viranomaiset ovat antaneet seuraavat arviot:
 Vähintään 15 000 Australian tiedustelupalvelun asiakirjaa, Australian viranomaisten mukaan.
 Vähintään 58 000 Brittiläistä tiedustelua koskevaa asiakirja, Brittiläisten viranomaisten mukaan.
 Noin 1,7 miljoonaa Yhdysvaltojen tiedustelua koskevaa asiakirja, Yhdysvaltain viranomaisten mukaan.

Snowdenille oli NSA:n urakoitsijana myönnetty pääsy Yhdysvaltojen valtion asiakirjoihin sekä usean länsimaisen liittolaisen huippusalaisiin asiakirjoihin Five Eyes -verkoston kautta. Snowden väittää, että hänellä ei tällä hetkellä ole asiakirjoja luovutettuaan kaikki kopiot toimittajille, jotka hän tapasi Hongkongissa.

Hänen asianajajansa mukaan, Snowden on vannonut ettei julkaise yhtäkään asiakirjaa hänen ollessa Venäjällä, jättäen tämän vastuun kokonaan toimittajille. Vuodesta 2014 lähtien, seuraavilla tiedotusvälineillä on ollut pääsy osaan Snowdenin toimittamiin asiakirjoihin: Australian Broadcasting Corporation, Canadian Broadcasting Corporation, Channel 4, Der Spiegel, El Pais, El Mundo, L'espresso, Le Monde, NBC, NRC Handelsblad, Dagbladet, O Globo, South China Morning Post, Süddeutsche Zeitung, Sveriges Television, The Guardian, The New York Times ja The Washington Post.

Historiallinen konteksti 

1970-luvulla, NSA analyytikko Perry Fellwock paljasti salanimeä "Winslow Peck" käyttäen UKUSA-sopimuksen olemassaolon. Kyseinen valtiosopimus toimii pohjana ECHELON-verkostolle, jonka olemassaolon paljasti Lockheedin työntekijä Margaret Newsham vuonna 1988. Lisätietoja maailmanlaajuisesta valvontajärjestelmästä tuli usealta henkilöltä kuukausia ennen syyskuun 11. päivän terroritekoja ja sen jälkiseurauksien aikana, mukaan lukien entiseltä MI5:n virkamieheltä David Shaylerilta ja toimittajalta James Bamfordilta. Heitä seurasi:
 NSA:n työntekijät William Binney ja Thomas Andrews Drake, jotka paljastivat, että NSA oli laajentamassa valvontaa ripeästi.
 GCHQ:n työntekijä Katharine Gun, joka paljasti suunnitelman salakuunnella YK:n edustajia vähän ennen Irakin sotaa.
 Brittiläinen ministeri Clare Short, joka paljasti vuonna 2004, että Yhdistynyt kuningaskunta oli vakoillut YK:n pääsihteeriä Kofi Annania.
 NSA-työntekijä Russ Tice, joka laukaisi kiistelyn NSA:n valtuuttamattomasta valvonnasta paljastettuaan, että George W. Bushin hallinto oli vakoillut omia kansalaisiaan ilman oikeusistuimen hyväksyntää.
 USA Today -lehden toimittaja Leslie Cauley, joka paljasti vuonna 2006, että NSA säilyttää massiivista tietokantaa yhdysvaltalaisten puheluista.
 AT&T:n työntekijä Mark Klein, joka paljasti vuonna 2006 NSA:n “Room 641A” -huoneen olemassaolon.
 Aktivistit Julian Assange ja Chelsea Manning, jotka paljastivat vuonna 2011 joukkovalvontateollisuuden olemassaolon.
 Toimittaja Michael Hastings, joka paljasti vuonna 2012, että Occupy Wall Street -liikkeen mielenosoittajia oli vakoiltu.

Pentagon tuli Snowdenin paljastusten jälkiseurauksissa siihen tulokseen, että Snowden syyllistyi Yhdysvaltain historian suurimpaan valtiollisten salaisuuksien "varkauteen". Australiassa, hallituskoalitio kuvaili vuotoja tuhoisimpana iskuna Australian tiedustelupalveluille niiden historiassa. GCHQ:n entinen johtaja, Sir David Omand, kuvaili Snowdenin vuotoa "katastrofaalisimpana tappiona Britannian tiedustelupalvelulle koskaan".

Aikajana 

NSA urakoitsija Edward Snowden alkoi lataamaan asiakirjoja huhtikuussa 2012. Samana vuonna, Snowden teki ensimmäisen yhteydenoton The Guardian -lehden toimittajaan Glenn Greenwaldiin ja sai urakoitua dokumenttituottajan Laura Poitrasin tammikuussa 2013.

2013 
Toukokuussa 2013 Snowden otti väliaikaisen virkavapautuksen asemastaan NSA:lla vedoten siihen, että hän saisi hoitoa epilepsiaansa. Toukokuun loppupuolella hän matkusti Hongkongiin. Greenwald, Poitras ja The Guardianin puolustus- ja tiedustelukirjeenvaihtaja Ewen MacAskill lensivät Hongkongiin tapaamaan Snowdenia.

Kesäkuu 
Usean The Guardian -lehden Yhdysvalloista käsin työskentelevän päätoimittajan New Yorkissa pitämän kokouksen jälkeen päätettiin, että Greenwald, Poitras ja The Guardianin puolustus- tiedustelukirjeenvaihtaja Ewen MacAskill lentäisivät Hongkongiin tapaamaan Snowdenia. Kesäkuun viidentenä päivänä, ensimmäisessä vuotoihin perustuvassa uutisraportissa The Guardian paljasti huippusalaisen tuomioistuinmääräyksen, josta kävi ilmi, että NSA oli keränyt yli 120 miljoonan Verizonin asiakkaan puhelutiedot. Määräyksen alla, puheluiden kummankin osapuolen numerot, paikannustiedot, yksilölliset tunnisteet, puheluiden ajankohdat ja pituudet luovutettiin FBI:lle, joka luovutti ne edelleen NSA:lle. The Wall Street Journalin mukaan, Verizonia koskeva määräys on osa kiisteltyä MAINWAY -nimistä ohjelmaa, jonka tavoitteena on varastoida rekisteritiedot kaikista Yhdysvalloissa tehdyistä puheluista. Ohjelma ei kuitenkaan kerää informaatiota suoraan T-Mobile US tai Verizon Wireless -tietoliikenneyhtiöiltä, johtuen osittain näiden omistajien sidoksista ulkomaihin.

Median toisessa paljastuksessa 6. kesäkuuta 2013 paljastettiin PRISM-ohjelma, joka kerää ulkomaalaisten ja tuntemattoman määrän Yhdysvaltain kansalaisen sähköpostit, ääni-, tekstiviesti- ja videokeskustelut Microsoftilta, Googlelta, Yahoolta, Applelta sekä muilta teknologiajäteiltä. The Guardian ja The Washington Post julkaisivat tämän yhtäaikaisesti.

Der Spiegel paljasti, että NSA oli vakoillut useaa diplomaattista vierailua Euroopan unionissa (EU) ja Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa New Yorkissa. Tiettyjen jaksojen aikana neljän vuoden sisällä, NSA oli hakkeroinut usean kiinalaisen mobiilipuhelinyrityksen, Chinese University of Hong Kongin ja Tsinghuan yliopiston Beijingissä, sekä aasialaisen valokuituverkoston operaattorin Pacnetin. Vain Five Eyes -liittoutuman jäsenet (Australia, Kanada, Uusi-Seelanti ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat selkeästi vapautettuja NSA:n hyökkäyksiltä, joiden EU:n sisäinen pääkohde on Saksa. Erään EU:n suurlähetystön salattujen faxilaitteiden salakuunteluun käytetyn menetelmän koodinimi on Dropmire.

Brittiläinen tiedustelupalvelu Government Communications Headquarters (GCHQ) sieppasi vieraiden diplomaattien viestinnät Lontoossa vuonna 2009 pidetyn G20 huippukokouksen aikana. Tämän lisäksi GCHQ on siepannut ja varastoinut massoittain valokuituliikennettä Temporan kautta. Kahta Temporan ydinosaa kutsutaan nimillä "Mastering the Internet" (MTI) ja "Global Telecoms Exploitation". Viestinnän koko sisältö säilytetään kolme päivää, kun taas viestinnän metatiedot säilytetään kolmekymmentä päivää. GCHQ:n Temporalla kerätty data on jaettu Yhdysvaltojen NSA:n kanssa.

Vuodesta 2001 vuoteen 2011, NSA keräsi suunnattomia määriä rekisteritietoja yhdysvaltalaisten sähköpostin- ja Internetinkäytöstä Stellar Wind -ohjelman kautta, joka myöhemmin lopetettiin operaatio- ja resurssirajoituksien johdosta. Sen tilalle tulivat uudemmat valvontaohjelmat kuten ShellTrumpet, joka "käsitteli biljoonannen rekisteritietonsa" joulukuun loppuun mennessä vuonna 2012.

Boundless Informant-ohjelman mukaan, yli 97 miljardia datajoukkoa oli kerätty kolmenkymmenen päivän jakson aikana, joka päättyi maaliskuussa 2013. Kaikista 97 miljardista noin kolme miljardia datajoukkoa olivat lähtöisin yhdysvaltalaisista tietoliikenneverkoista ja noin 500 miljoonaa rekisteritietoa oli kerätty Saksalaisista verkoista.

Useita viikkoja tämän jälkeen paljastui, että Saksan Bundesnachrichtendienst (BND) oli toimittanut massiivisia määriä rekisteritietoja NSA:lle.

American University -yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan professori Stephen Vladeck on väittänyt, että Yhdysvaltain oikeusministeri ja kansallisen tiedustelupalvelun johtaja voivat vuodeksi kerrallaan osallistua laajamittaiseen suunnitelmalliseen valvontaan hakematta lupaa oikeusistuimelta (joka hänen mukaan ei tekisi enempää kuin tarkistaisi, että sertifioinnit  ei itse valvonta  noudattavat erilaisia lakisääteisiä vaatimuksia). On olemassa prosesseja, joita NSA käyttää kohdistamaan henkilöitä jotka eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia sekä prosesseja joita NSA käyttää minimoimaan datan keräystä henkilöistä jotka ovat Yhdysvaltain kansalaisia. Nämä tuomioistuinten hyväksymät menettelytavat antavat NSA:lle luvan:
 säilyttää dataa joka voi mahdollisesti sisältää tietoja Yhdysvaltain kansalaisista viisi vuotta;
 säilyttää ja käyttää hyödyksi “tahattomasti kerättyä” kotimaista kommunikaatiota jos se sisältää tiedustelun kannalta käyttökelpoista informaatiota, tietoja rikollisesta toiminnasta, uhasta ihmisille tai omaisuudelle, on salattu tai uskotaan sisältävän kyberturvallisuudelle olennaista informaatiota;
 säilyttää asianajajien ja heidän asiakkaiden väliset kommunikaatiot jos ne sisältävät “ulkomaista tiedusteluinformaatiota”; sekä
 päästä käsiksi “Yhdysvalloissa olevista koneista” tai puhelinnumeroista kerättyjen kommunikaatioiden sisältöön sen selvittämiseksi, ovatko kohteet Yhdysvalloissa, jotta valvonnan jatkamisesta voisi luopua.

Der Spiegel paljasti, että Saksa on Euroopan unionin 27 jäsenvaltiosta NSA:n eniten kohdistettu valtio sen järjestelmällisen puhelin- ja internetyhteyksien datan valvonnan ja tallentamisen takia. Lehden mukaan NSA varastoi dataa puolesta miljardista Saksalaisesta kommunikaatiosta joka kuukausi. Tähän dataan sisältyy puhelut, sähköpostit, tekstiviestit sekä keskustelulokit.

Heinäkuu
Yhdysvallat sai haltuunsa valtavan määrän informaatiota Euroopassa siepatusta tietoliikenteestä. Esimerkiksi joulukuussa 2013, NSA keräsi arviolta 15 miljoonan puhelun ja 10 miljoonan Internet-datajoukon metatiedot päivässä. NSA vakoili myös Euroopan komissiota Brysselissä ja EU:n diplomaattisia laitoksia Washingtonissa ja YK:ssa asettamalla kuuntelulaitteita toimistoihin ja soluttautumalla tietoverkkoihin.

Osana UPSTREAM -ohjelmaansa, Yhdysvallat teki sopimuksia kaupallisten yritysten kanssa taatakseen, että sillä olisi mahdollisuus ja siten valmiudet valvoa merenalaisia valokuitukaapeleita, jotka kuljettavat sähköposteja, verkkosivuja, muita sähköisiä kommunikaatioita ja puheluita yhdeltä mantereelta toiselle valon nopeudella.

NSA on Brasilialaisen O Globo -lehden mukaan vakoillut miljoonien Brasilialaisten sähköposteja ja puheluita. Lisäksi lehti paljasti, että Australia ja Uusi-Seelanti ovat olleet mukana NSA:n maailmanlaajuisen analyyttisen järjestelmän XKeyscoren yhteiskäytössä. Lukuisen XKeyscore -järjestelmää ylläpitävän länsimaisen laitoksen joukossa on neljä tukikohtaa Australiassa ja yksi Uudessa-Seelannissa:
 Pine Gap lähellä Alice Springsia, Australiassa. Tukikohta on osittain Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun (CIA) ylläpitämä.
 Shoal Bay Receiving Station lähellä Darwinia, Australiassa. Tukikohta on Australian tiedustelupalvelun (ASD) ylläpitämä.
 Australian Defence Satellite Communications Station lähellä Geraldtonia, Australiassa. Tukikohta on ASD:n ylläpitämä.
 HMAS Harman Canberran ulkopuolella, Australiassa. Tukikohta on ASD:n ylläpitämä.
 Waihopai Station lähellä Blenheimia, Uudessa-Seelannissa. Tukikohtaa ylläpitää Uuden-Seelannin Government Communications Security Bureau (GCSB).

O Globo -lehti julkaisi "Primary FORNSAT Collection Operations" -nimisen NSA:n asiakirjan, josta käy ilmi FORNSAT-järjestelmän sieppausasemien tarkat sijainnit ja koodinimet niin kuin ne olivat vuonna 2002.

NSA on Edward Snowdenin mukaan perustanut lukuisia salaisia tiedusteluyhteistyökumppanuuksia muiden länsimaisten hallitusten kanssa. NSA:n Foreign Affairs Directorate (FAD) on ollut vastuussa näistä sopimuksista, jotka ovat Snowdenin mukaan järjestetty niin, että muiden maiden hallitukset voivat "eristää johtajansa" julkiselta skandaalilta jos tiedot tämänkaltaisista joukkovalvontaa koskevista sopimuksista vuotaisi.

Der Spiegel -lehden julkaisemassa haastattelussa, Snowden syytti NSA:ta "saksalaisten kanssa sängyssä" olemisesta. NSA antoi Saksan BND:lle (ulkomaantiedustelu) ja BfV:lle (kotimaantiedustelu) oikeudet kiistanalaisen XKeyscore -järjestelmän käyttöön. BND luovutti vastapalveluna NSA:lle kopiot kahdesta järjestelmästä. Mira4 ja Veras -nimisten järjestelmien on sanottu ylittävän NSA:n signaalitiedustelukyvyt tietyillä alueilla. BND kerää massiivisia määriä rekisteritietoja päivittäin ja välittää ne NSA:lle Bad Aibling Station -nimisen Saksassa sijaitsevan satelliittimaa-aseman kautta. Pelkästään joulukuussa 2012, BND luovutti yli 500 miljoonaa rekisteritietoa NSA:lle.

Tammikuulle 2013 päivätyssä asiakirjassa, NSA tunnustaa BND:n yritykset heikentää yksityisyyttä koskevia lakeja:

Huhtikuulle 2013 päivätyn NSA:n asiakirjan mukaan, Saksasta on nyt tullut NSA:n "tuottelijain yhteistyötaho". Erillisen Snowdenin vuotaman "Menestystarinoita" -nimisen asiakirjan alaosiossa, NSA tunnusti Saksan hallituksen yritykset laajentaa BND:n kansainvälistä tiedonjakoa yhteistyötahojen kanssa:

Saksan hallitus oli tämän lisäksi hyvin tietoinen PRISM -vakoiluohjelmasta kauan ennen kuin Snowden teki yksityiskohdat julkisiksi. Merkelin puolestapuhujan Steffen Seibertin mukaan, on olemassa kaksi erillistä PRISM-ohjelmaa  yksi on NSA:n käytössä ja toinen on Naton joukkojen käytössä Afganistanissa. Vakoiluohjelmat "eivät ole identtisiä".

The Guardian paljasti lisää yksityiskohtia NSA:n XKeyscore -työkalusta, jolla tiedustelualanyytikot voivat ennakkolupaa hakematta suorittaa hakuja valtavissa, miljoonien yksilöiden sähköposteja, verkkokeskusteluja ja selaushistorioita sisältävissä tietokannoissa. Viisi kuukautta sen jälkeen kun Outlook.com -palvelu astui testausvaiheeseen, Microsoft “kehitti valvontavalmiudet sieppaamaan” palvelun kautta lähetetyt salatut verkkokeskustelut. NSA:lla oli pääsy Outlook.com -palvelun sähköposteihin, koska “PRISM kerää tämän datan ennen kuin se salataan.”

Tämän lisäksi, Microsoft teki yhteistyötä FBI:n kanssa mahdollistaakseen NSA:n pääsyn heidän SkyDrive-pilvipalveluun. PRISM-valvontaohjelmaa kuvailtiin “joukkuepeliksi” 3. elokuuta 2012 päivätyssä NSA:n sisäisessä asiakirjassa.

CIA:n National Counterterrorism Center -yksiköllä on nyt valtuudet tarkastaa Yhdysvaltain kansalaisia koskevia liittohallituksen asiakirjoja mahdollisen lainvastaisen käyttäytymisen varalta, vaikka heitä ei epäiltäisi väärinteosta. NTC:llä ei aikaisemmin ollut näitä valtuuksia ellei henkilö ollut terroriepäilty tai kytköksissä meneillä olevaan tutkintaan.

Snowden myös vahvisti, että Stuxnet oli Yhdysvaltojen ja Israelin yhteistyössä kehittämä. Ranskalainen Le Monde -lehti julkaisi Edward Snowdenista riippumattoman raportin, jossa se paljasti, että Ranskan DGSE on myös harjoittanut joukkovalvontaa. Sanomalehti kuvaili DGSE:n harjoittamaa joukkovalvontaa “lainvastaiseksi ja vailla minkäänlaista vakavaa valvontaa”.

Elokuu
Süddeutsche Zeitung (SZ) ja Norddeutscher Rundfunk -lehtien näkemät Edward Snowdenin vuotamat asiakirjat paljastivat, että useat tietoliikenneyhtiöt ovat olleet merkittävässä asemassa auttaessaan Brittiläistä Government Communications Headquarters (GCHQ) -tiedustelupalvelua pääsemään käsiksi maailmanlaajuisiin valokaapeliverkkoihin. Tietoliikenneyhtiöt ovat:
 Verizon Business (koodinimi "Dacron")
 British Telecommunications (koodinimi "Remedy")
 Vodafone Cable (koodinimi "Gerontic")
 Global Crossing (koodinimi "Pinnage")
 Level 3 Communications (koodinimi "Little")
 Viatel (koodinimi "Vitreous")
 Interoute (koodinimi "Streetcar")

Jokaiselle tietoliikenneyhtiölle on määrätty tietty alue kansainvälisestä valokaapeliverkostosta, josta kukin yhtiö on itse vastuussa. Seuraavat verkostot ovat GCHQ:n soluttamia: TAT-14 (EurooppaUSA), Atlantic Crossing 1 (EurooppaUSA), Circe South (RanskaUK), Circe North (AlankomaatUK), Flag Atlantic-1, Flag Europa-Asia, SEA-ME-WE 3 (Kaakkois-Aasia  Lähi-itä  Länsi-Eurooppa), SEA-ME-WE 4 (Kaakkois-Aasia  Lähi-itä  Länsi-Eurooppa), Solas (IrlantiUK), UK-France 3, UK-Netherlands 14, ULYSSES (EurooppaUK), Yellow (UKUSA) ja Pan European Crossing.

Tietoliikenneyhtiöt oli “pakotettu” osallistumaan “eikä [niillä] ollut vaihtoehtoja”. GCHQ on sittemmin maksanut joillekin yhtiöistä niiden osallisuudesta kaapeleiden soluttamisessa. SZ:n mukaan, GCHQ:lla on pääsy suurimpaan osaan Euroopan läpi kulkevaan internet- ja puhelinliikenteeseen. He voivat kuunnella puheluita, lukea sähköposteja ja tekstiviestejä sekä nähdä millä verkkosivuilla kaikkialla maailmassa olevat internetin käyttäjät vierailevat. He voivat myös säilyttää ja analysoida lähes koko Euroopan internetliikenteen.

GCHQ kerää kaiken datan, joka kulkee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Pohjois-Euroopan välillä merenalaisen SEA-ME-WE 3 -nimisen valokaapelin kautta. Singaporen Security and Intelligence Division (SID) tekee yhteistyötä Australian kanssa päästäkseen käsiksi SEA-ME-WE-3 -kaapelin kautta kulkeviin kommunikaatioihin ja jakaessaan niitä. Australian tiedustelupalvelu (ASD) tekee myös yhteistyötä brittiläisten, yhdysvaltalaisten ja singaporelaisten tiedustelupalveluiden kanssa päästäkseen käsiksi merenalaisiin valokaapeleihin, jotka yhdistävät Aasian, Lähi-idän ja Euroopan ja jotka kuljettavat suurta osaa Australian kansainvälisistä puhelin- ja internetliikenteestä.

Yhdysvalloilla on huippusalainen Special Collection Service (SCS) -nimellä tunnettu valvontaohjelma, joka toimii yli 80:stä konsulaatista ja suurlähetystöstä käsin maailmanlaajuisesti. NSA hakkeroi Yhdistyneiden kansakuntien videopuhelujärjestelmän kesällä 2012, rikkoen erästä YK:n sopimusta.

NSA ei vain sieppaa Yhdysvaltain kansalaisten kommunikaatioita jos nämä ovat suorassa yhteydessä ulkomailla kohdistettuihin henkilöihin. NSA sieppaa myös valtavia määriä Yhdysvaltain rajan ylittäviä sähköposteja ja tekstiviestejä jos ne mainitsevat informaatiota valvonnan alla olevista ulkomaalaisista. Se myös vakoili Al-Jazeera -televisioyhtiötä ja pääsi käsiksi sen sisäisiin kommunikaatiojärjestelmiin.

NSA on rakentanut valvontaverkoston, jolla on kyky tavoittaa karkeasti 75 % kaikesta Yhdysvaltain internetliikenteestä. Yhdysvaltain lainvalvontaviranomaiset käyttävät tietokonehakkereiden käyttämiä työkaluja kerätäkseen informaatiota epäilyn alaisista henkilöistä. Toukokuussa 2012 tapahtunut NSA:n sisäinen tarkastus tunnisti huhtikuun 2011 ja maaliskuun 2012 väliseltä ajalta 2 776 tapausta, jossa virasto oli rikkonut yhdysvaltalaisia ja Yhdysvalloissa olevia ulkomaisia kohteita koskevaa valvontaa koskevia sääntöjä tai tuomioistuinmääräyksiä. yhdysvaltalaiset viranomaiset painottivat samaan aikaan, että mitkään vahingot eivät olleet tahallisia.

Yhdysvaltain tiedustelupalveluita valvovalla Foreign Intelligence Surveillance Court (FISC) -tuomioistuimella on rajoitetut mahdollisuudet tehdä tehtäväänsä ja sen on luotettava siihen, että Yhdysvaltain hallitus ilmoittaa tapaukset jolloin virastot vakoilevat yhdysvaltalaisia epäasiallisesti. Laillinen mielipide jonka turvaluokitus poistettiin 21. elokuuta 2013 paljasti, että NSA sieppasi kolmen vuoden aikana jopa 56 000 elektronista kommunikaatiota vuodessa yhdysvaltalaisista, joilla ei epäilty olevan kytköksiä terrorismiin. Tämä tapahtui ennen kuin valvontaa valvova FISC -tuomioistuin löysi vuonna 2011, että operaatio oli Yhdysvaltain perustuslain vastainen. Corporate Partner Access -projektin alla, merkittävät yhdysvaltalaiset tietoliikenneyhtiöt saavat satoja miljoonia dollareita vuodessa NSA:lta. Vapaaehtoinen yhteistyö NSA:n ja maailmanlaajuisten tietoliikenneyhtiöiden välillä alkoi 1970-luvulla BLARNEY -koodinimen alla.

House Intelligence Committee -komitea oli pidätellyt Obaman hallituksen Yhdysvaltain kongressille laatimaa tiedotuskirjettä valtion harjoittamasta yhdysvaltalaisten teletietojen keräyksestä. Kirjettä oli pidätelty lakien säätäjiltä kuukausina ennen ratkaisevaa äänestystä, joka koski ohjelman tulevaisuutta.

NSA maksoi GCHQ:lle yli £100 miljoonaa vuosien 2009 ja 2012 välillä. Vastineeksi, GCHQ:n "tuli vetää omaa taakkaansa ja tehdä se näkyvästi". Vuodettujen asiakirjojen perusteella, NSA pitää Britannian heikompia vakoilua koskevia lakeja "myyntivalttina". GCHQ on myös kehittämässä teknologiaa, jolla se voisi "käyttää hyväksi mitä tahansa kännykkää minä hetkenä hyvänsä". NSA:lla on laillisen valtuutuksen alla salainen takaovi sen omiin tietokantoihin, jotka sisältävät yhdysvaltalaisten sähköposteja ja puhelutietoja. NSA voi näin suorittaa tiedonhakuja näissä tietokannoissa hakematta lupaa tuomioistuimelta.

Privacy and Civil Liberties Oversight Board -lautakunta kehotti Yhdysvaltain tiedustelupalveluiden johtajia laatimaan vahvemmat ohjeistukset Yhdysvaltain harjoittamalle kotimaiselle vakoilulle. Lautakunta totesi, että joitakin ohjeistuksia ei oltu päivitetty kolmeenkymmeneen vuoteen. Yhdysvaltain tiedusteluanalyytikot ovat tietoisesti rikkoneet sääntöjä, jotka on laadittu estämään yhdysvaltalaisiin kohdistuvan vakoilun. He ovat näin tehdessään valinneet olla piittaamatta niin sanotuista "minimisaatio menettelyistä", jotka on tarkoitettu yksityisyyden suojelemiseksi. He ovat myös käyttäneet NSA:n valtavia vakoilukykyjä vakoilemaan rakkauden kohteitaan.

Yhdysvaltain Foreign Secret Intelligence Court -tuomioistuin päätti lokakuussa 2011, että jotkut NSA:n toimet olivat Yhdysvaltain perustuslain vastaisia. NSA maksoi tämän jälkeen miljoonia dollareita merkittäville tietoliikenneyhtiöille, tarkoituksenaan kattaa yhtiöille kertyneet kustannukset PRISM -ohjelmaan osallistumisesta.

Mastering the Internet (MTI) on osa Britannian hallituksen Interception Modernisation Programme (IMP) -ohjelmaa. Vuonna 2009 paljastui, että ohjelmaan sisältyi tuhansien DPI (deep packet inspection) "mustien laatikoiden" asettaminen lukuisten Internet-palveluntarjoajien tiloihin.

Vuonna 2013 paljastui, että NSA oli tehnyt £17,2 miljoonan rahoitusosuuden projektille, jolla on kyky imuroida signaaleja jopa 200 valokaapelista jokaisessa Ison Briatannian rajanylityskohdassa.

Syyskuu
The Guardian ja The New York Times raportoivat Snowdenin vuotamien salaisten asiakirjojen perusteella, että NSA on osana "aggressiivista moniosaista ponnistusta" tehnyt "yhteistyötä tietotekniikkayhtiöiden kanssa" kaupallisissa ohjelmistoissa käytettyjen salausmenetelmien heikentämiseksi. Lehdet raportoivat myös, että GCHQ:lla on "Hotmailin, Googlen, Yahoon ja Facebookin" tietoliikenteiden murtamiseen omistettu työryhmä.

Saksan kotimaan turvallisuusvirasto Bundesamt für Verfassungsschutz (BfV) jakaa yksityistä dataa rutiininomaisesti NSA:n, CIA:n ja seitsemän muun Yhdysvaltain tiedusteluviraston kanssa. Vastapalveluna he saavat informaatiota ja vakoiluohjelmistoja. Israel, Ruotsi ja Italia tekevät myös yhteistyötä Yhdysvaltain ja Brittein tiedustelupalveluiden kanssa. Ranskalaiset tiedustelupalvelut ovat salaisen Lustre -nimisen valtiosopimuksen alla jakaneet miljoonia teletunnistetietoja NSA:lle.

Obaman hallitus sai vuonna 2011 FISC -tuomioistuimelta salaa luvan peruuttaa NSA -viraston sieppaamia puheluita ja sähköposteja koskeneet rajoitukset. NSA sai tällöin luvan suorittaa tarkoituksellisia hakuja yhdysvaltalaisten yhteydenpidoista, joita säilytetään valtavissa tietokannoissa. Haut tapahtuvat Yhdysvaltain kongressin vuonna 2008 valtuuttaman valvontaohjelman alla. Yhdysvaltain kongressi oli silloin hyväksynyt Foreign Intelligence Surveillance Act (FISA) -nimisen lakimuutoksen. Tämän lain alla, kohteen on oltava ulkomaalainen; on voitava "olettaa kohtuullisella varmuudella", että kohde sijaitsee Yhdysvaltojen ulkopuolella; ja tuomioistuimen on hyväksyttävä kohdistamiseen käytetyt menetelmät vuodeksi kerrallaan. FISA-lakimuutoksen myötä, tuomioistuimen lupaa ei enää tarvita jokaiselle kohteelle. Yhteydenpitoja yhdysvaltalaisten kanssa voidaan tämän perusteella salakuunnella ilman, että tuomioistuin olisi ensin päättänyt ovatko henkilöt joiden kanssa keskustellaan terroristeja, vakoojia tai "ulkomaisia tahoja". FISC -tuomioistuin pidensi aikajaksoa, jolloin NSA:lla on lupa säilyttää siepattuja yhdysvaltalaisia yhteydenpitoja viidestä vuodesta kuuteen vuoteen, mahdollisella pidennyksellä jos kyseessä on ulkomaantiedustelu tai vastavakoilu. Molemmat toimenpiteet astuivat voimaan ilman julkista keskustelua tai kongressin suostumusta.

NSA:lla on oma Follow the Money (FTM) -niminen osasto, joka seuraa kansainvälisiä maksuja, pankki- ja luottokorttimaksuja ja varastoi kerätyn datan NSA:n omaan Tracfin -nimiseen tietopankkiin. NSA seurasi Brasilian presidentin Dilma Rousseffin ja hänen avustajien yhteydenpitoja. Virasto vakoili myös Brasilian valtio-omisteista Petrobras öljy-yhtiötä, Ranskalaisia diplomaatteja ja murtautui Ranskan ulkoministeriön sisäiseen tietoverkostoon ja SWIFT -verkostoon.

Yhdysvalloissa, NSA käyttää yhdysvaltalaisten puheluiden ja sähköpostien tunnistetietoja rakentamaan kehittyneitä kaavioita ihmisten sosiaalisista verkostoista. Kaavioita voidaan käyttää tunnistamaan muun muassa henkilöiden yhteyshenkilöt, sijainnit tiettyinä aikoina ja matkakumppanit. NSA jakaa rutiininomaisesti raakaa tiedusteludataa Israelin kanssa. Datasta ei poisteta tietoja Yhdysvaltain kansalaisista.

GENIE -koodinimellä tunnetussa operaatiossa, tietotekniikka-ammattilaiset voivat hallita ulkomaisia tietokoneverkostoja käyttäen "huomaamattomia implantteja". Nämä ovat erääntyyppisiä etäältä lähetettyjä haittaohjelmistoja, joita Yhdysvaltain tiedustelupalvelut asentavat kymmeniin tuhansiin laitteisiin vuosittain. Älypuhelimien myynnin ohittaessa tavallisten matkapuhelimien myynnin, NSA päätti käyttää tätä hyödyksi. Tästä oli erityisen paljon hyötyä, koska älypuhelimista voi saada hyvin paljon tiedustelupalveluita kiinnostavaa dataa, kuten sosiaaliset kontaktit, käyttäytymistavat, sijainnit, valokuvat, luottokorttinumerot ja salasanat.

NSA:n sisänen raportti vuodelta 2010 teki huomion, että älypuhelimien leviäminen on tapahtunut "erittäin nopeasti" ja että kehityksen suunta tulee "varmasti mutkistamaan perinteistä kohdeanalyysiä". NSA on asiakirjan mukaan pystyttänyt työryhmiä useaa älypuhelinvalimistajaa ja käyttöjärjestelmää kohti. Näihin lukeutuu muun muassa Applen iPhone ja iOS -käyttöjärjestelmä sekä Googlen Android -käyttöjärjestelmä. Samalla tavalla, GCHQ pystytti työryhmän tutkimaan ja murtamaan BlackBerryn. 

Asiakirja huomauttaa "iPhone valmiudet" -otsikon alla, että NSA:lla on olemassa pienempiä "komentosarjoina" tunnettuja ohjelmia, jotka voivat suorittaa valvontaa 38 eri iOS 3 ja iOS 4 -käyttöjärjestelmissä olevasta ominaisuudesta. Näihin lukeutuvat muun muassa paikannus-, vastaaja- ja valokuvausominaisuudet sekä Google Earth, Facebook ja Yahoo Messenger.

Der Spiegel julkaisi 9. syyskuuta 2013 NSA:n sisäisen esitelmän, joka koski iPhone -älypuhelimien paikannusominaisuutta. Yksi dioista sisälsi kuvia Applen Vuonna 1984 -teemaisesta televisiomainoksesta ja sanat "Kuka olisi tiennyt vuonna 1984..."; toinen dioista sisälsi kuvan, jossa Steve Jobs pitää kädessään iPhone -älypuhelinta ja sanat "..., että tämä olisi Isoveli..."; ja kolmas dioista sisälsi kuvan iloisista kuluttajista, joilla on iPhone -älypuhelimet ja kysymys "... ja että zombit olisivat maksavia asiakkaita?"

Lokakuu

Marraskuu

Joulukuu

2014

Tammikuu

NSA on tekemässä työtä rakentaakseen tehokkaan kvanttitietokoneen, joka kykenisi murtamaan kaikentyyppiset salaukset. Hanke on osa 79,7 miljoonan Yhdysvaltain dollarin Penetrating Hard Targets -nimistä tutkimusohjelmaa. Siihen liittyy suurissa suojatuissa Faradayn häkkeinä tunnetuissa huoneissa tehty laajamittainen tutkimustyö. Huoneiden suojauksen tarkoituksena on estää sähkömagneettisen säteilyn läpäisy. Tällä hetkellä NSA on lähellä perus-rakennusosien tuottamista. Näillä virasto voisi saavuttaa "täyden kvanttihallinnan kahdesta puolijohde kubitista". NSA kykenisi onnistuneesti valmistuneella kvanttitietokoneella murtamaan salaukset, jotka suojaavat pankkien, luottokorttiyhtiöiden, vähittäiskauppiaiden, pankkiiriliikkeiden, valtioiden ja terveydenhuollon tarjoajien hallussa olevaa dataa.

The New York Times -lehden mukaan, NSA valvoo noin 100 000 tietokonetta maailmanlaajuisesti Quantum -nimisellä vakoiluohjelmalla. Quantumilla on kaksi tarkoitusta. NSA voi käyttää sitä näiden tietokoneiden valvontaan sekä rakentamaan "digitaalisen väylän", jolla voi suorittaa kyberhyökkäyksiä. Hyökkäyksien kohteiden joukossa ovat muun muassa Kiinan ja Venäjän armeijat sekä Euroopan unionin taloudelliset laitokset. Lehti raportoi myös, että NSA voi päästä sisään ja muuttaa tietokoneita, jotka eivät ole Internetissä kiinni. Tämä teknologia on heidän mukaan ollut NSA:n käytössä vuodesta 2008 asti. Edellytyksenä on radiotaajuudella toimivan laitteiston fyysinen asentaminen. Tämän voi tehdä vakoilija, laitteiston tuottaja tai tietämätön käyttäjä. Teknologia on riippuvainen salaisesta radioaaltokanavasta, jonka lähettimenä toimii pienet piirilevyt ja USB-kortit, jotka voidaan asentaa laitteisiin huomaamattomasti. Radioaallot lähetetään joissain tapauksissa salkun kokoiselle välitysasemalle, joka voi olla usean kilometrin etäisyydellä kohteesta. Teknologiaa voidaan myös käyttää toimittamaan haittaohjelmia tietokoneeseen.

Helmikuu

Maaliskuu

Huhtikuu
Edward Snowden sanoi huhtikuun loppupuolella, että Yhdysvaltain tiedustelupalvelut vakoilevat Yhdysvaltain kansalaisia enemmän kuin kukaan muu maailmassa, toisin kuin mitään, mitä Yhdysvaltain hallitus oli siihen saakka sanonut.

Toukokuu

13. toukokuuta paljastui, että Suomi on tehnyt yhteistyötä UKUSA-yhteisön kanssa niin sanottuna "kolmannen tason" maana.

Ars Technica julkaisi 14. toukokuuta artikkelin, jossa näytettiin NSA:n Tailored Access Operations (TAO) -yksikön työntekijöitä sieppaamassa Cisco Systemsin reitittimen.

The Intercept -lehti ja Wikileaks paljastivat informaatiota maista, joiden kommunikaatioita kerätään osana MYSTIC -valvontaohjelmaa. The Intercept raportoi 19. toukokuuta, että NSA tallentaa ja arkistoi lähes jokaisen mobiilipuhelun Bahamassa SOMALGET -nimisellä järjestelmällä, joka on osa MYSTIC -valvontaohjelmaa. Joukkovalvonta on tapahtunut ilman Bahaman hallituksen lupaa.
The Intercept raportoi myös, että NSA sieppaa matkapulehuiden teletunnistetietoja Keniassa, Filippiineillä, Meksikossa ja viidennessä maassa. He eivät paljastaneet viidettä maata johtuen "uskottavasta huolesta, että niin tekeminen voisi johtaa väkivaltaisuuksiin". Wikileaks julkaisi lausunnon 23. toukokuuta, jossa he väittivät, että nimeämätön maa on Afganistan.

Paljastuksia seuranneessa lausunnossa NSA sanoi, että "syytökset NSA:n ulkomaantiedustelua koskevan tiedon keräämisen mielivaltaisuudesta ja rajoittamattomuudesta ovat vääriä".

Maailmanlaajuisten valvontaoperaatioidensa kautta NSA kerää miljoonittain valokuvia. He käyttävät hyväksi sähköposteissa, tekstiviesteissä, sosiaalisessa mediassa, videokeskusteluissa ja muissa kommunikaatioissa liikkuvien kuvien tulvaa. NSA käyttää kerättyjä kuvia kehittyneissä kasvojen tunnistusjärjestelmissä seuratakseen epäiltyjä terroristeja ja muita tiedustelukohteita.

Kesäkuu

Tanskalainen sanomalehti Dagbladet Information ja The Intercept paljastivat 19. kesäkuuta 2014 NSA:n RAMPART-A -koodinimisen joukkovalvontaohjelman. Osana RAMPART-A -ohjelmaa, "kolmannen tason" maat pääsevät käsiksi valtaosaa maailman sähköisestä viestinnästä kuljettaviin valokaapeleihin ja antavat salaa lupaa NSA:lle asentaa valvontalaitteita kyseisiin valokaapeleihin. NSA:n ulkomaiset yhteistyötahot luovuttavat tällä tavoin suunnattomia määriä dataa NSA:lle. Luovutettuun dataan sisältyy puheluiden sisältöjä, fakseja, sähköposteja, verkkokeskusteluja sekä dataa virtuaalisista erillisverkoista ja Skypen kaltaisilla ohjelmilla tehdyistä VoIP -puheluista. Yhteistyötahot saavat vastapalveluna käyttää NSA:n kehittyneitä valvontalaitteita. He voivat näin vakoilla dataa, joka virtaa sisään ja ulos heidän maasta. Kyseiseen NSA:n joukkovalvontaohjelmaan osallistuu mm. Tanska ja Saksa.

Heinäkuu

Elokuu
The Intercept raportoi, että NSA on "salaa toimittamassa dataa lähes tusinalle Yhdysvaltain virastolle 'Google-tyyppisellä' hakukoneella". Hakukoneen nimi on raportin mukaan ICREACH. The Interceptin mukaan, tietokanta on Yhdysvaltain kotimaisten tiedusteluvirastojen (kuten FBI:n ja DEA:n) käytettävissä ja oli rakennettu sisältämään yli 850 miljardia teletunnistetietoa puheluista, sähköposteista, matkapuhelinsijainneista ja tekstiviesteistä.

2015

Helmikuu

Helmikuussa 2015 The Intercept kertoi Snowdenilta haltuunsa saamiensa dokumenttien perusteella että NSA ja GCHQ olivat murtautuneet viimeistään vuonna 2010 Gemalton verkkoon ja varastaneet salausavaimet, joita käytetään mm. SIM-korttien suojauksessa. Yhtiö on maailman suurin SIM-korttien valmistaja ja valmistaa (2015) noin kaksi miljardia korttia vuodessa. Avainten avulla tiedustelupalvelut voisivat salakuunnella matkapuhelimia ilman operaattoreiden tai vieraiden hallitusten tietoa.

Reaktio

Kansalaisten reaktioita 
Paljastukset antoivat sysäyksen joukkovalvonnan vastaisten kansanliikkeiden luonnille. Esimerkkejä tällaisista ovat olleet Restore the Fourth, Stop Watching Us ja The Day We Fight Back. Laillisella puolella, Electronic Frontier Foundation liittyi monimuotoiseen liittoutumaan, joka vaatii NSA:ta vastaamaan teoistaan oikeudessa. Amnesty International, Human Rights Watch, Transparency International ja Index on Censorship, ynnä muut ihmisoikeusjärjestöt ovat panostaneet Presidentti Obaman hallintoa syyttämisen sijaan suojelemaan "paljastuksentekijä Snowdenia".

Poliittisten johtajien reaktioita 
Yhdysvallat

Kotimaassaan presidentti Barack Obama vakuutti yleisölle, että “yhdysvaltalaisia ei vakoilla”. Lisäksi, Valkoisen talon tiedotussihteeri Jay Carney vakuutti, että Snowdenin paljastamat valvontaohjelmat ovat Yhdysvaltain kongressin valtuuttamia.

Kansainvälisellä kentällä Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder vakuutti ulkomaalaisille, että “emme voi kohdistaa edes vieraan maan henkilöitä ilman pätevää ulkomaantiedustelua koskevaa syytä”.

Yhdistynyt kuningaskunta
Pääministeri David Cameron varoitti toimittajia sanoen “jos he eivät osoita hiukan sosiaalista vastuuntuntoa, tulee hallitukselle olemaan erittäin vaikeata seistä sivussa ja olla puuttumatta”. Sijaispääministeri Nick Clegg painotti, että median tulisi “ehdottomasti puolustaa tiedustelupalveluiden salaisuusperiaatetta”.

Ulkomaansihteeri William Hague vakuutti, että ”tasapainotamme erittäin huolellisesti yksittäisten ihmisten yksityisyyden ja vastuumme suojella väestöä ja kansallista turvallisuutta”. Hague puolusti Five Eyes -liittoutumaa ja toisti, että brittien ja yhdysvaltalaisten välistä tiedustelua koskevaa suhdetta ei saisi vaarantaa, sillä se on “pelastanut monta henkeä”.

Australia
Pääministeri Tony Abbott vakuutti yleisölle, että “jokaisen australialaisen viraston jokainen australialainen viranomainen kotimaassa ja ulkomailla toimii lain määräämällä tavalla“. Abbott arvosteli Australian Broadcasting Corporationia isänmaallisuuden vastaisuudesta koska se oli julkaissut raportin vuodetuista asiakirjoista, kutsuen Snowdenia “petturiksi”.

Ulkoministeri Julie Bishop kutsui Snowdenia petturiksi ja syytti häntä "ennennäkemättömästä" petollisuudesta. Bishop puolusti Five Eyes -liittoa ja painotti vielä kerran, että Australian ja Yhdysvaltojen välistä tiedustelusuhdetta ei saisi uhata, sillä se on "pelastanut henkiä".

Saksa

Heinäkuussa 2013 liittokansleri Angela Merkel puolusti NSA:n valvontamenetelmiä ja kuvaili Yhdysvaltoja "meidän uskollisimpana ystävänä kautta vuosikymmenien". Tästä huolimatta liittokansleri vertasi NSA:ta Stasiin häneen kohdistuneen valvonnan paljastuttua. Berliini käyttää The Guardianin mukaan NSA:n valvonnan kiistanalaisuutta vipuvoimana päästäkseen mukaan Five Eyes -liittoutumaan.

Sisäministeri Hans-Peter Friedrich vakuutti yleisölle, että "yhdysvaltalaiset ottavat huolemme datamme yksityisyydestä vakavasti". Todistuksessaan Saksan parlamentin edessä, Friedrich puolusti NSA:n vakoilua viitaten viiteen Saksan maaperällä tapahtuneeseen terrorisuunnitelmaan, jotka oli estetty NSA:n vakoilun avulla. Toinen saksalainen sisäministeri kuitenkin arvosteli Yhdysvaltoja huhtikuussa 2014 siitä, että he eivät olleet kyenneet antamaan riittäviä takeita siitä, että he olisivat saaneet kuriin vakoiluohjelmiaan. Merkelin läheinen liittolainen Thomas de Maiziere kertoi Der Spiegelille: "Yhdysvaltojen tiedustelumenetelmät saattavat olla suurelta osin oikeutettuja [ottaen huomioon] turvallisuustarpeet, mutta taktiikat ovat kohtuuttomia ja ylilyöviä."

Ruotsi
Ruotsin ulkoministeri Carl Bildt puolusti FRA:ta kuvaillen sen valvontamenetelmiä "kansallisena välttämättömyytenä". Ruotsin puolustusministeri Karin Enström on sanonut, että heidän tiedusteluyhteistyö muiden maiden kanssa on "kriittinen [Ruotsin] turvallisuudelle" ja että "tiedusteluoperaatiot tapahtuvat selvän lainalaisuuden puitteissa, tiukan valvonnan alla ja parlamentaarisen valvonnan alla."

Alankomaat
Alankomaiden sisäministeri Ronald Plasterk pyysi anteeksi virheellistä väittämää, että NSA olisi kerännyt 1,8 miljoonaa teletunnistetietoa Alankomaissa. Plasterk tunnusti, että ne olivat itse asiassa hollantilaiset tiedustelupalvelut, jotka olivat keränneet teletunnistetiedot ja luovuttaneet ne NSA:lle.

Tanska
Tanskan pääministeri Helle Thorning Schmidt on ylistänyt Yhdysvaltojen tiedustelupalveluita, väittäen, että ne ovat estäneet terrori-iskuja Tanskassa. Hän ilmaisi henkilökohtaisen uskomuksensa, että tanskalaisten "tulisi olla kiitollisia" yhdysvaltalaisten valvonnasta.
Hän on myöhemmin väittänyt, että Tanskan viranomaisilla ei ole mitään perustaa olettaa, että Yhdysvaltojen tiedustelupalvelut olisivat harjoittaneet laitonta vakoilua Tanskaa kohtaan tai Tanskan etujen vastaisesti.

Suomi
Suomen puolustusministeri Carl Haglund puolusti Suomen ja NSA:n välistä yhteistyötä sanoen, että "sotilastiedusteluyhteistyö Yhdysvaltojen kanssa on välttämätöntä, jotta suomalaiset voivat toimia esimerkiksi Afganistanissa. Jos yhteistyötä ei tehtäisi, en uskaltaisi lähettää suomalaisia kriisialueille."

Tiedustelupalveluiden katsastuksia 

Saksan hallitus ilmoitti heinäkuussa 2013 tekevänsä perusteellisen katsastuksen Saksan tiedustelupalveluista.

Yhdysvaltain hallitus ilmoitti elokuussa 2013 tekevänsä perusteellisen katsastuksen Yhdysvaltojen tiedustelupalveluista.

Brittein hallitus ilmoitti lokakuussa 2013 tekevänsä perusteellisen katsastuksen Ison-Britannian tiedustelupalveluista.

Kanadan hallitus ilmoitti joulukuussa 2013 tekevänsä perusteellisen katsastuksen Kanadan tiedustelupalveluista.

Kritiikki 

Tammikuussa 2014, Yhdysvaltojen presidentti Barack Obama sanoi, että "sensaatiomainen tapa, jolla näitä paljastuksia on tuotu esille on ollut usein kuumottavampaa kuin valaisevaa." Sean Wilentzin kaltaiset kriitikot ovat väittäneet, että "NSA on toiminut paljon vastuullisemmin kuin vuotajat ovat väittäneet ja tiedotusvälineet tiedottaneet." Wilentzin mukaan "vuotajat ovat menneet paljon pidemmälle kuin väärin käytettyjen ohjelmien oikeutettu paljastaminen [olisi vaatinut]. Monet tähän mennessä julkaistut Snowden-asiakirjat eivät ole ... koskeneet kotimaista valvontaa millään tavalla." The Economist -lehden entinen Moskovan toimistopäällikkö Edward Lucas oli samaa mieltä väittäen, että "Snowdenin paljastukset sopivat siististi ja epäilyttävästi yhden maan intresseihin: Venäjän" vedoten Masha Gessenin lausuntoon, että "Venäjän propagandakoneisto ei ole saanut näin suurta mittarilukemaa yhdestä Yhdysvaltain kansalaisesta sitten Angela Davisin murhaoikeudenkäynnistä vuonna 1971."

Bob Cesca paheksui The New York Times -lehteä siitä, että he eivät olleet peittäneet yhden NSA:n työntekijän nimeä ja erään al Qaida -ryhmän tarkkaa sijaintia diasarjassa, jonka lehti teki julkiseksi.

Venäläinen toimittaja Andrei Soldatov on esittänyt väittämän, että Snowdenin paljastuksilla on ollut kielteisiä vaikutuksia Internetin vapaudelle Venäjällä. Hänen mukaan Venäjän viranomaiset ovat lisäneet vakoilua ja asettaneet rajoituksia Googlen ja Facebookin kaltaisten Yhdysvalloista käsin toimivien palveluiden käytölle vedoten venäläisten käyttäjien yksityisyyden suojeluun. Soldatov on myös sanonut, että paljastukset ovat kasvattaneet kansainvälistä tukea aatteelle, että Internetin maailmanlaajuisen arkkitehtuurin koordinaation valtuudet tulisi siirtää järjestöjen käsistä valtioiden käsiin. Tämä voisi johtaa Internetin balkanisointiin, joka rajoittaisi vapaata tiedonsaantia. Lokakuussa 2013, ICANN julkaisi Montevideo Statement on the Future of Internet Cooperation -lausunnon, jossa he muiden järjestöjen kanssa varoittivat "Internetin pirstoutumisesta kansallisella tasolla" ja ilmaisivat "vakavan huolen Internetin käyttäjien luottamuksen horjumisesta maailmanlaajuisesti viimeaikaisten paljastuksien seurauksena".

Galleria

Poikkeuksellisesti kontrolloitua tietoa 
Exceptionally Controlled Information (ECI) viittaa The Guardian -lehden mukaan turvaluokitukseen, joka on korkeampi kuin Snowdenin huippusalaisten asiakirjojen. ECI -luokitellut asiakirjat sisältävät seuraavien NSA:n kaupallisten tiedusteluyhteistyötahojen identiteetit: Artifice, Lithium ja Serenade. Steelknight-nimellä tunnettu NSA:n kaupallisen yhteistyötahon laitos on ECI-luokiteltu eikä siksi ole paljastunut Snowdenin vuotamissa asiakirjoissa.

Vertailu aikaisempiin vuotoihin

Katso myös 
 Pentagonin paperit

Lähteet

Aiheesta muualla

 Urkintakohu. Yle Uutisten kokoelma maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevista paljastuksista.
 Helsingin Sanomilla ei ole yhtenäistä kokoelmaa maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevista paljastuksista, mutta seuraavat kokoelmat liittyvät aiheeseen:
 Edward Snowden . Kokoelma Edward Snowdenia koskevista artikkeleista.
 Verkkovakoilu . Kokoelma verkkovakoilua koskevista artikkeleista.
 NSA . Kokoelma Yhdysvaltain kansallista turvallisuusvirastoa koskevista artikkeleista.

Muilla kielillä

Kokoelmia
 "Global Surveillance"  Selityksin varustettu ja luokiteltu "yleiskatsaus paljastuksista, jotka ovat seuranneet paljastuksentekijä Edward Snowdenin tekemää vuotoa. On myös linkkejä kommentteihin ja jälkikäsittelyihin". Valmistanut Oslon yliopiston kirjasto. 
 The NSA Files  The Guardian -lehden kokoelma maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevista paljastuksista. 
 NSA Spying Scandal  Der Spiegel -lehden kokoelma maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevista paljastuksista. 
 Six months of revelations on NSA  The Washington Post -lehden joulukuussa 2013 kokoama aikajana paljastuksista. 
 The NSA Archive  American Civil Liberties Union (ACLU) -kansalaisjärjestön kokoama ja ylläpitämä arkisto kaikista asiakirjoista, jotka on julkaistu 5.6.2013 jälkeen (julkaisijoina tiedotusvälineet ja Yhdysvaltojen liittovaltio). 
 NSA Primary Sources  Electronic Frontier Foundation -kansalaisjärjestön kokoama ja ylläpitämä luettelo kaikista vuodoista. Luettelo sisältää linkit tiedotusvälineiden artikkeleihin, jotka liittyvät Edward Snowdenin vuotamiin materiaaleihin perustuviin paljastuksiin. Lajittelu päivämäärän, asiakirjan ja tiedotusvälineen mukaan. 
  Kokoelma valvontaan liittyvistä asiakirjoista. 
  Osa 2 yllä olevasta. 
  Osa 3 yllä olevasta. 
   Asiakirjoja liittyen Dilma Rousseffiin ja Enrique Peña Nietoon kohdistuneeseen vakoiluun.

Artikkeleita
 Greenwald, Glenn. "Members of Congress denied access to basic information about NSA." The Guardian. 4. elokuuta 2013. 
 MacAskill, Ewen. "Justice Department fails in bid to delay landmark case on NSA collection." The Guardian. 25 heinäkuuta 2013. 
 Rushe, Dominic. "Microsoft pushes Eric Holder to lift block on public information sharing." The Guardian. 16 heinäkuuta 2013. 
 Gellman, Barton. "NSA broke privacy rules thousands of times per year, audit finds." Washington Post. 15. elokuuta 2013. 
 Roberts, Dan and Robert Booth. "NSA defenders: embassy closures followed pre-9/11 levels of 'chatter'." The Guardian. 4. elokuuta 2013. 
 Greenwald, Glenn. "The crux of the NSA story in one phrase: 'collect it all'." The Guardian. 15 heinäkuuta 2013. 
 Forero, Juan. "Paper reveals NSA ops in Latin America." Washington Post. 9 heinäkuuta 2013. 
 Jabour, Bridie. "Telstra signed deal that would have allowed US spying." The Guardian. 12. heinäkuuta 2013. 
 Ackerman, Spencer. "White House stays silent on renewal of NSA data collection order." The Guardian. 18 heinäkuuta 2013. 
 Naughton, John. "Edward Snowden's not the story. The fate of the internet is." The Guardian. 28 heinäkuuta 2013. 
 Ball, James. "Edward Snowden NSA files: secret surveillance and our revelations so far." The Guardian. 21. elokuuta 2013. 
 Schneier, Bruce. "NSA surveillance: A guide to staying secure" The Guardian. 5. syyskuuta 2013. 

Maailmanlaajuinen joukkovalvonta
Kansainvälinen politiikka
2010-luku
Tietovuodot
Yhdysvaltain poliittiset skandaalit‎
Ihmisoikeudet
Yksityisyys