joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bibracte

Bibracte oli gallialaisen heedujen heimon tärkein kaupunki ja poliittinen sekä taloudellinen keskus. Bibracte sijaitsi Mont Beuvrayn kukkulalla, ja se oli yksi merkittävimmistä Gallian oppidumeista eli linnoitetuista asutuksista. Bibracten kukoistusaika kesti 150-luvun lopusta eaa. noin vuoteen 12 eaa., jolloin heedut perustivat uuden Augustodunumin kaupungin (Autun).

Bibracte levittäytyi noin 135 hehtaarin alueelle. Koko kaupunkia ympäröi korkea muuri, joka oli toteutettu murus gallicus -tekniikalla kivestä ja puusta. Arkeologit ovat rakentaneet osan siitä paikalle Porte du Rebout. Bibractessa ei ollut antiikin kaupunkien kaltaista geometrista asemakaavaa, mutta asutus oli kuitenkin jakautunut selkeisiin alueisiin ja katuihin. Aluksi luultiin, että Bibractessa oli laaja käsityöläisten alue, jossa oli muun muassa kultaseppien pajoja. Kaivauksien perusteella voidaan kuitenkin sanoa, että pajoja oli joka puolella kaupunkia. Esimerkiksi Parc au Chevaux'n alueella oli suuri domus (PC1) sekä käsityöläisten pajoja. PC1 on domus, joka on rakennettu roomalaisella tyylillä ja joka tarkoittaa sitä, että siinä oli vestibulum, atrium ja huoneita. Kaupungissa oli myös muita roomalaistyylisiä taloja. Yleensä talot olivat nelikulmaisia, ja ne oli rakennettu puusta tai kivestä. Useat asumukset olivat puolittain maan sisässä. 

Paikalla tehdyissä kaivauksissa on löydetty eri puolilta eteläistä Eurooppaa peräisin olevia kolikoita, mikä viittaa siihen, että Bibracte on ollut vilkas kaupan keskus. Lisäksi paikalta on löydetty monta tuhatta amphoraa, jotka osoittavat, että tuotteita tuotiin ager cosanuksesta (Dressel 1) sekä Espanjasta (Haltern 70, Dressel 20, Oberhaden 83, Pascual 1 jne.). Kaupungissa oli myös pyhäkkö, joten Bibracte on ollut myös uskonnollinen keskus.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bibracte - A Gaullish Town 

Historialliset kaupungit
Purola (Kajaani)

Purola on Kajaanin vanhimpia kaupunginosia. Se sijaitsee Kajaaninjoen eteläpuolella, Kaupunginlammen kupeessa, etelään menevän tien (entinen viitostie) länsipuolella. Naapurialueina vastapäätä tien toisella puolen on Puistolan kaupunginosa ja lännessä Kajaaninjokivarren Tihisenniemellä UPM-Kymmenen (entinen Kajaani Oy) entiset massa- ja paperitehtaat ja vielä toiminnassa oleva saha. Alkujaan Purolan omakotialue on muodostunut juuri sellutehtaan, paperitehtaan ja sahan työntekijöiden asuntoalueeksi. Muistona alkuaikojen rakennustyylistä Purolassa on vielä paljon vanhoja mansardikattoisia (taitekattoisia) puutaloja.

Purolan asemakaava on tavanomaisesta poikkeava, erikoinen. Kadut ovat sisäkkäisten U-kirjaimen muotoisia, alkaen viitostiestä ja palaten viitostielle. Nykyisin Purola on kaunis ja rauhallinen omakotitaloalue.

Purolassa oli ennen useita kauppoja:

 Alfred Heikkinen, 
 Pikku Osula
 Maakunta
 Ruoka- ja sekatavarakauppa Hannes Kärkkäinen/Toimi Kärkkäinen
 Ojala
 Osuusteurastamo
 Kusti Korhonen

Nykyään jäljellä on enää vain yksi päivittäistavarakauppa. Purolassa toimii myös grilli. Grillin yhteydessä toimi myös kauppa, joka kuitenkin meni vuonna 2011 konkurssiin. Purolassa oli aiemmin myös posti, pankki, useita kioskeja sekä kirjaston sivutoimipiste, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa. Purolassa oli myös muutama baari.

Purolan vuonna 1919 valmistunut koulu tuhoutui tulipalossa ystävänpäivän vastaisena yönä 14.2.2011. Koulun rakentamisen rahoitti aikanaan Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö ja koulu toimi opetuskäytössä 2000-luvulle saakka.

Lähteet
 Purolan-Puistolan Kyläyhdistys
 Uutinen Purolan koulun tulipalosta

Kajaanin kaupunginosat
Planica

Planica on Julisten Alppien laakso Kranjska Gorassa Slovenian luoteisosassa.

Etelässä laakso ulottuu Triglavin kansallispuistoon saakka. Planicassa on myös Planica Nordic Center talviurheilukeskus.

Erityisesti Planica on tunnettu mäkihypyn kilpailujen tapahtumapaikkana. Ensimmäinen mäkihyppykilpailu järjestettiin Planicassa jo 1930-luvulla. Maailman ensimmäisen yli sata metriä kantaneen hypyn hyppäsi Josef Bradl Planicassa vuonna 1936. Ensimmäisen yli 200 metrin hypyn hyppäsi suomalainen Toni Nieminen vuonna 1994. Planican suuren hyppyrimäen seudulle rakensi Stanko Bloudek vuonna 1934. Yksi maailman viidestä lentomäestä sijaitsee Planicassa ja siellä on järjestetty lentomäen maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1972, 1979, 1985, 1994, 2004 ja 2010. Hyppyrimäkien uudelleenrakentamisen yhteydessä avattiin niiden yhteyteen myös olympiatason maastohiihtoalue ja FIS päättikin antaa sinne lopulta vuoden 2020 lentomäen maailmanmestaruuskilpailuiden ohella kolmen epäonnistuneen haun jälkeen (2017, 2019, 2021) Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuodelle 2023.

Lähteet 
http://www.planica.info/

Aiheesta muualla 

Slovenian laaksot
Alppien laaksot
Slovenian talviurheilukeskukset
Kranjska Goran kunta
Luettelo Stanley Cupin voittaneista joukkueista

Seuraavassa on luetteloitu Stanley Cupin voittaneet joukkueet, niin vanhan ajan challenge cup -järjestelmän ajoilta kuin uudelta ajaltakin. Luetteloituina ei kuitenkaan ole joukkueita, jotka alkuaikoina voittivat Cupin voittamalla oman liigansa mestaruuden.

Vuosina 2002–2018 loppuottelusarjan hävinnyt joukkue oli joka vuosi eri kaupungista kuin aikaisempi. Vuoden 1991 loppuottelupari Pittsburgh Penguins – Minnesota North Stars oli ensimmäinen sitten vuoden 1934, josta kumpikaan ei ollut voittanut aiemmin Stanley Cupia. Sittemmin sama tilanne on esiintynyt vuoden 2007 (Anaheim Ducks – Ottawa Senators) ja vuoden 2018 (Washington Capitals – Vegas Golden Knights) loppuotteluissa. Ottawa Senatorsin alkuperäinen seura voitti Stanley Cupin useita kertoja 1900-luvun alussa ennen seuran toiminnan päättymistä vuonna 1934. Samalla nimellä perustettu uusi Ottawa Senators aloitti toimintansa vuonna 1992 eikä ole voittanut Stanley Cupia.

Vuoden 1996 loppuottelupari Colorado Avalanche – Florida Panthers oli ensimmäinen sekä toistaiseksi ainoa koko Stanley Cupin vuosittaisen jakamisen historiassa, jonka kumpikaan osapuoli ei ollut esiintynyt aiemmin loppuotteluissa. Ottawa Silver Seven oli voittanut mestaruuden 1904 ja sen haastajaksi tuli kullankaivajien joukkue Dawson City Klondikers. Ottawa voitti molemmat ottelunsa kotonaan maalein 9–2 ja 23–2.

Vuosittain

Voitokkaimmat joukkueet 
Seuraavassa on lueteltu vuodesta 1915 eniten Stanley Cupeja voittaneet joukkueet. Tuona vuonna Cup jaettiin ensimmäisen kerran vuosittain. Sitä ennen kyseessä oli niin sanottu challenge cup – joukkueet pystyivät haastamaan voittajan läpi vuoden, joten selvää yhtä voittajaa kaudelle ei ollut.

Katso myös 
 Presidents' Trophy
 Stanley Cup
 Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista

Lähteet 

 Suuri Jääkiekkoteos 1 (ISBN 951-9466-14-2) s.134

Viitteet 

Stanley Cupin voittaneista joukkueista
Stanley Cupin voittaneista joukkueista
Rasmus Lerdorf

Rasmus Lerdorf (s. 22. marraskuuta 1968, Qeqertarsuaq, Grönlanti) on tanskalais-kanadalainen ohjelmoija ja ensimmäisen PHP:n pääkehittäjä. Rasmus osallistui myös myöhemmin PHP:n kehitystyöhön yhteistyössä Andi Gutmansin ja Zeev Suraskin kanssa, jotka myöhemmin kehittivät Zend Enginen, ytimen jota PHP yhä käyttää.

Vuonna 1993 Rasmus valmistui Waterloon yliopistosta järjestelmäsuunnittelun insinööriksi ja vuodesta 2002 lähtien Rasmus on työskennellyt Yahoolla infrastruktuurin suunnittelijana.

Ohjelmoijat
Tanskalaiset henkilöt
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Niitty

Niityksi sanotaan maataloudessa heinän saantia varten raivattua aukiota. Niittyjä ei varsinaisesti muokata. Tulvan puuttomana pitämää heinämaata sanotaan luhdaksi. Niityillä kasvavia heinäkasveja ja saroja on niitetty tuotantoeläinten rehuksi. Niityt ja luhdat olivat ainoa korsirehun lähde ennen vanhaan; pelloilla heinää alettiin viljellä vasta 1800-luvun loppupuolella. Niitto tapahtui aiemmin käsin viikatteella, nykyisin korjaaminen tapahtuu koneellisesti. Perinteisesti niitetty heinä kuivatettiin joko seipäillä tai levällään maassa, jolloin sitä päivisin pöyhittiin haravalla ja yöksi koottiin rukoihin, kunnes se kuivuttuaan voitiin viedä talteen.

Useissa paikoissa ympäri Suomea niityt ja luhdat kuuluvat erottamattomana osana kulttuurimaisemaan. On olemassa myös luonnonniittyjä, jotka ovat katoamassa. Ne ovat alun perin syntyneet paikoille, missä puut eivät syystä tai toisesta viihdy. Kun ei ole puita varjostamassa, niin niittykukkien määrä on suuri. Niityn eri kasvilajien määrä voi olla huomattavankin suuri ja joukossa voi olla monia harvinaisiakin kasvilajeja, kuten esimerkiksi noidanlukkoja. 

Kukkaniittyjä ja maisemapeltoja on perustettu myös kaupunkiympäristöön .

Erilaisia niittyjä

Kuivaa niittyä kutsutaan nimellä keto; on olemassa myös kosteita niittyjä sekä esimerkiksi ranta- ja lehtoniittyjä. Tulvaniittyä sanotaan yleensä luhdaksi. Erilaiset niityt ovat nykyään arvokkaita perinnebiotooppeina.

 Ketoniityt ovat monesti alun perin luontaisia, kuivien paikkojen pienialaisia niitynsirpaleita, joita laidunnus on laajentanut. 
 Ahot eli ahoniityt ovat syntyneet kaskeamisen seurauksena, kun muutamaan kertaan viljelty kaskipelto on ollut sen jälkeen laitumena. 
 Nurmet eli nurminiityt ovat hikeviä tai kuivanpuoleisia kovanmaan niityjä. 
 Luhdat eli tulvaniityt jokien ja järvien rannoilla ovat osittain luonnollisia, mutta osittain ihmisen laajentamia.
 Järven- ja joenrantaniityt ovat vesistön rantoja, joita on pitkään laidunnettu.
 Lehdesniityt kasvoivat myös puita, joista saatiin lehdeksiä eli kerppuja, ja syvältä maasta ravinteita ottavat puut estivät avoimilla niityillä muuten tapahtuvan maaperän köyhtymisen.

Lähteet
 Kaija Virolainen, Veera Tuominen ja Tuija Laurén: Kukkaniitty, perustajan opas (s. 11-15). Tammi 2004.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Turun kaupunkiniityt (pdf)
Luonnonja maiseman monimuotoisuus - Perinnebiotoopit  (pdf)
Niittyjen hoitajan opas - Kokemuksia ja esimerkkejä perinnemaisemien hoidosta Kolin kansallispuistossa (pdf)
Suomen Luonnonsuojeluliitto: Perinnemaisemien luokittelu 
Ympäristötietokeskus Moreenia - Luontopolku: Niittyjen ja peltojen kasveja
Tapio Markkula: Kotipahani keto- ja niittykasveja 
Suomen Luonnonsuojeluliitto: Perusta pihaniitty
Puutarha.net: Näin perustat kukkaniityn - OSA 1/5: Kasvien valinta
Kotiliesi: Perusta niitty näin

Perinnebiotoopit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Dopefish

Dopefish on id Softwaren pelisuunnittelijan Tom Hallin keksimä kuvitteellinen kala, joka esiintyi ensimmäisen kerran tietokonepelissä Commander Keen 4: Secret of the Oracle vuonna 1991. Sen jälkeen Dopefish on esiintynyt useissa eri tietokonepeleissä kuten Wacky Wheels, Hitman 2 ja Quake sisäpiirin vitsinä.

Ulkonäöltään dopefish on suuri vihreä kala, jolle kaksi ulkonevaa etuhammasta antaa oudon ulkonäön. Tietokonepelissä Commander Keen 4 Dopefish kuvattiin maailmankaikkeuden toiseksi tyhmimmäksi olennoksi (tämä viittaa kirjassa Linnunradan käsikirja liftareille esiintyneeseen hahmoon "traalilainen sontiaismolottajapeto", jota kuvaillaan maailmankaikkeuden tyhmimmäksi olennoksi). Dopefish ei ajattele muuta kuin uimista ja syömistä, ja vaikka sen ravinnoksi kelpaa kaikki mikä liikkuu, on sen mieliruokaa tietokonepelisankarit, erityisesti Commander Keen. Tom Hall keksi myöhemmin Dopefishille kuvitteellisen latinalaisen nimen: Pisces swimeatus.

Pelit, joissa Dopefish on esiintynyt

Lista ei sisällä pelien modeja.

 Alan Wake
 Alien Shooter: Vengeance
 Anachronox
 Battlezone (1998)
 Black Mesa
 Chili Con Carnage
 Commander Keen (Game Boy Color)
 Commander Keen 4: Secret of the Oracle
 Congo Cube
 Daikatana
 The Dead Linger
 Death Rally (iOS)
 Descent 3
 Deus Ex: Human Revolution
 Doom (2016)
 Doom Eternal
 DUSK
 Dystopia
 Eternal Daughter
 Farlands
 Flash Doom 2D
 Hitman 2: Silent Assassin
 Hyperspace Delivery Boy!
 Killing Floor
 Max Payne
 Max Payne 2
 Natural Selection 2
 Off (videopeli)
 Project Smallbot
 Psychonauts
 Quake
 Quake II
 Quake III Arena
 Quake Live
 Rage
 Ravenwood Fair
 Red Faction (N-Gage)
 Rise of the Triad (2013)
 Rocketbirds
 The Sims 4
 SiN
 SiN Episodes: Emergence
 Super QuickHook
 SuperTux
 TAGAP: The Apocalyptic Game About Penguins
 Tower of Guns
 Trove
 Wacky Wheels
 Warcraft III: Reign of Chaos
 Warhammer Online: Age of Reckoning
 Warsow
 X-Moto

Pelit, joissa Dopefish mainitaan 

 Chip’s Challenge Level Pack 2
 Dead Rising 2
 Devastation
 Duke Nukem 3D
 Interplanetary
 Jazz Jackrabbit 2
 Postal²: Paradise Lost
 Return to Castle Wolfenstein
 Rise of the Triad
 Shadow Warrior
 Terminal Velocity

Aiheesta muualla 
 The Official Dopefish Homepage – Apogeen Joe Sieglerin ylläpitämä Dopefish-fanisivu 

Videopelihahmot
Videopelihuumori
Sisäpiirivitsit
Kuvitteelliset eläinlajit
Kulttuurimaisema

Kulttuurimaisema on maisema, jossa tavalla tai toisella ilmenee ihmisen vaikutus tai ihmisen vaikutus on siinä hallitseva. Maisemat, joihin ovat vaikuttaneet enimmin luonnon prosessit, ovat luonnonmaisemia. Kulttuurimaisemia ovat niin maaseudun kulttuurimaisemat kuin kaupunkimaisemat. Kulttuurimaiseman käsite itsessään ei ole luonteeltaan arvottava. Maisemansuojelua, maisemanhoitoa tai maisemasuunnittelua varten kulttuurimaisemia voidaan kuitenkin myös arvottaa.

Suomalaisista maaseudun kulttuurimaisemista ympäristöministeriö määritteli vuonna 1992 yhteensä 156 valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta kustakin Suomen maisemamaakunnasta. Vuosina 2010–2014 maisema-alueet inventoitiin uudelleen.

Katso myös
 Perinnemaisema
 Perinnebiotooppi
 Kulttuuriympäristö

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Rakennusperintö.fi: Kulttuurimaisema muuttuu 

Maisema
Aluesuunnittelu
Luonnonsuojelu
Vihersuunnittelu
Kulttuurimaantiede
Suomenkielinen Wikipedia

Suomenkielinen Wikipedia on Wikipedian vuonna 2002 avattu suomenkielinen versio, jossa on  artikkelia (. ta ). Artikkelimäärältään se on Wikipedian 25. suurin kieliversio. Suomenkielisen Wikipedian artikkelimäärä on melko korkea suhteessa kielen puhujien määrään.

Historia 
Suomenkielinen Wikipedia perustettiin muodollisesti 21. helmikuuta 2002, mutta vielä vuoden 2002 lopussa suomenkielisiä artikkeleita oli vain vähän yli kymmenen. Suomenkielisessä Wikipediassa on tiettävästi ollut artikkeleita 26. toukokuuta 2002 lähtien, sivun Kaskinen ollen mahdollisesti ensimmäinen.  Tuon artikkelin vanhin nykyään tietokannassa oleva artikkeliversio on päivätty 9. syyskuuta 2002. Artikkeleiden toimittaminen toden teolla alkoi helmikuussa 2003, jolloin uusia artikkeleita alkoi kertyä noin 50 kuukaudessa. Tuhannen artikkelin raja ylittyi kesä–heinäkuussa 2003. Maaliskuussa 2003 suomenkielinen Wikipedia kohosi artikkelimäärällä mitaten 20 suurimman Wikipedian joukkoon. Parhaimmillaan se on ollut artikkelimäärältään 13. suurin.

Arviointeja 
Helsingin Sanomat teki vuonna 2013 selvityksen suomenkielisen Wikipedian luotettavuudesta. Selvityksessä eri alojen asiantuntijat arvioivat 134 artikkelia. Selvityksen mukaan suomenkielisessä Wikipediassa artikkelien laatu vaihtelee enemmän kuin perinteisessä tietosanakirjassa.

Virstanpylväitä

Katso myös 
 Wikipedia:Aikajana – Suomenkielisen Wikipedian historiaa
 Wikipedia:Virstanpylväät – virstanpylväsartikkelit

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Suomalaiset tietosanakirjat
Suomenkielinen Wikipedia
Ippe Kätkä

Ismo Paavo Matias ”Ippe” Kätkä (s. 19. maaliskuuta 1948 Seinäjoki) on suomalainen rumpali, miksaaja ja äänilevytuottaja. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Anssi Tikanmäki Filmorchestra, Royals, Pekka Pohjola Group, Ippe Kätkä Band, Krakatau, Woodoo, Heru, Jazzgansters ja Galaxy.

Ippe Kätkä on toiminut myös sessiomuusikkona ja vaikuttanut muun muassa  Kirkan, Juice Leskisen, Ismo Alangon, Anneli Saariston, Albert Järvisen, Pave Maijasen ja Veltto Virtasen taustayhtyeissä.

Kätkä on tehnyt musiikkia televisio-ohjelmiin, dokumenttielokuviin, kuunnelmiin, näytelmiin ja nykytanssiteoksiin. Hän sai työryhmineen vuoden parhaan radio-ohjelman Koura-palkinnon 1998 kuulokuvasarjasta Pultava.

Lähteet 

Suomalaiset rumpalit
Suomalaiset sessiomuusikot
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Suonio

Suonio on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: 

 Anja Suonio-Similä (s. 1898), näyttelijä
 Antero Suonio (1897–1944), oopperalaulaja ja näyttelijä
 Evert Suonio (1871–1934), näyttelijä ja laulaja
 Kaarina Suonio (s. 1941), poliitikko (SDP)
 Kaija Suonio (1890–1965), teatteri- ja elokuvanäyttelijä
 Kirsti Suonio (1872–1939), näyttelijä
 Martta Suonio (1899–1967), näyttelijä ja teatterinjohtaja
 Mirjami Suonio (1906–1987), lastenkirjailija
 Roope Suonio (s. 1982), koripalloilija

Suonio on myös kirjailija ja runoilija Julius Krohnin (1835–1888) käyttämä taiteilijanimi.

Katso myös 

 Kurki-Suonio
Constanța

Constanța ([]; , ) on kaupunki Kaakkois-Romaniassa Mustanmeren rannikolla, Dobrudžan alueella. Noin 304 000 asukkaallaan (2007) Constanța on Romanian viidenneksi suurin kaupunki ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Kaupungissa on Romanian tärkein satama sekä kanavayhteys Tonavaan.

Historia 
Antiikin kreikkalaiset perustivat nykyisen Constanțan paikalle Tomis-nimisen siirtokunnan 600-luvulla eaa., ja Constanțaa pidetäänkin Romanian alueen vanhimpana kaupunkina. Nykyisen nimensä kaupunki on saanut Konstantinus Suuren mukaan.

Kuuluisia Constanțassa syntyneitä 

Sebastian Stan
Gheorghe Hagi
Cătălina Ponor
Simona Amânar
Andrei Pavel
Daniela Sofronie
Alexandra Stan

Lähteet

Aiheesta muualla 

Romanian kaupungit
Ruandan kieli

Ruandan kieli on yksi suurimmista Afrikan bantukielistä.

Ruanda on virallinen kieli Ruandassa, jossa sitä käytetään kaikilla elämänaloilla hallinnosta ja koulutuksesta kaupankäyntiin. Se on lähes kaikkien ruandalaisten, sekä tutsien että hutujen äidinkieli. Lisäksi ruandan puhujia asuu Kongon demokraattisessa tasavallassa erityisesti Pohjois- ja Etelä-Kivun maakunnissa, Ugandan eteläosassa ja Tansaniassa Kigomen seudulla.

Ruandan puhujat jakaantuvat valtioiden kesken seuraavasti:
 Ruanda: 99 % väestöstä eli noin 9 miljoonaa ihmistä
 Kongon demokraattinen tasavalta: 10 % väestöstä eli noin 9 miljoonaa ihmistä
 Uganda: 6 % väestöstä eli noin 2 miljoonaa ihmistä
 Tansania: 1 % väestöstä eli noin puoli miljoonaa ihmistä

Kaikkiaan ruandan puhujia on yli 20 miljoonaa, mikä tekee siitä suurimman äidinkielenä puhutun bantukielen. Jos mukaan lasketaan myös rundin puhujat, ruandaa ymmärtää yhteensä yli 26 miljoonaa ihmistä.

Kielisukulaiset 

Ruandan läheisimpiä sukulaiskieliä ovat Burundissa puhuttu rundi, Tansaniassa puhuttu ikiha ja Kongossa Kivun maakunnassa puhuttu mashi. Nämä kielet ovat ainakin jossakin määrin keskenään ymmärrettäviä. Ruandaa ja rundia voidaan jopa pitää saman kielen eri murteina.

Kielioppi

Kieliopilliset luokat 

Ruandassa on 16 kieliopillista luokkaa.

Kieliopilliset luokat ilmenevät substantiivien, adjektiivien ja verbien etuliitteinä. Substantiivi määrää etuliitteen ja adjektiivit sekä verbit taipuvat sen mukaan. Vertaa esimerkiksi seuraavia lauseita keskenään: (1) Umwana mukisoma igitabo. = Lapsi lukee kirjaa. (2) Abaana babisoma ibitabo. = Lapset lukevat kirjoja.

Sanasto 

Alla on joitakin ruandan sanoja, jotka ovat yhteisiä rundin kanssa. Substantiiviluokan etuliite on kursivoitu selkeyden vuoksi.

 amaboko = käsi
 amaraso = veri
 icayi = tee
 ifoto = kuva, valokuva
 igufa = luu
 igitabo = kirja
 ikibabi = lehti
 umwana = lapsi
 urupapuro = sivu, paperi

Kielinäyte

Lähteitä 
 Kimenyi, Alexandre (2002) KinyaRwanda. Sacramento.

Aiheesta muualla 
Ruotsi-ruanda-sanakirja PDF-muodossa 

Kongon demokraattisen tasavallan kielet
Ruandan kielet
Ugandan kielet
Tansanian kielet

Bantukielet
Karjalan rata

Karjalan rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Kouvolasta Lappeenrannan ja Parikkalan kautta Joensuuhun. Sen alkuosa Kouvolasta Luumäelle on samalla osa Riihimäki–Pietari-rataa.

Karjalan rata on 325,8 kilometrin pituinen, sähköistetty koko matkaltaan ja kaksiraiteinen osuuksilla Kouvola–Luumäki sekä Joutseno–Imatra. Joensuuhun asti ajetaan yhteensä kuudella Pendolino- ja InterCity-junaparilla, Imatralle kahdella InterCity-junaparilla.

Historia  

Ensimmäinen Karjalan rata valmistui vuonna 1894. Se kulki Viipurista Sortavalan kautta Joensuuhun, mutta 1940 solmitun Moskovan rauhan myötä Viipuri–Joensuu-radasta suurin osa radasta jäi luovutetulle alueelle. Suomessa pysyi ainoastaan Niiralan ja Joensuun välinen Niiralan rata jääden paikallisliikenteen käyttöön.

Haararata Riihimäen–Pietarin radalta Simolasta Lappeenrantaan oli valmistunut 1880-luvulla.. Sitä jatkettiin Imatralle 1934 ja sieltä edelleen Simpeleen kautta Elisenvaaran risteysasemalle Karjalan radan varteen 1937. Elisenvaara kuitenkin sijaitsi Moskovan rauhassa luovutetulla alueella, minkä vuoksi rakennettiin yhdysrata Simpeleeltä Huutokoski–Tiviä-radan varrelle Parikkalaan 1947. Siellä rata yhdessä valtatie 6:n kanssa ylittää Simpelejärven Joukionsalmessa vain noin 500 metriä Suomen ja Venäjän rajasta aivan sen Suomen-puoleisen vyöhykkeen tuntumassa. Oikorata Luumäeltä Lappeenrantaan valmistui 1962 ja rataosa Parikkalasta Säkäniemeen 1966, jossa rata yhtyy Niiralan rataan ja samalla alkuperäiseen Karjalan rataan. Täten oli syntynyt uusi Karjalan radaksi kutsuttu rataosa Kouvolasta Joensuuhun.

Joensuun eteläpuolelle valmistui Tikkalan ja Hammaslahden välille 8,5 kilometriä pitkä rataoikaisu 2008, jonka yhteydessä rakennettiin Tikkalan rautatieliikennepaikka uudelleen.

Karjalan radan yli 60 kilometrin mittaisella loppuosuudella ennen Joensuuta ei ole tasoristeyksiä, joten siellä voidaan periaatteessa ajaa 200 km/h maksiminopeudella; radan nopeusrajoitus on kuitenkin 140 km/h. 

Mansikkakosken ja Saimaan kanavan uudet sillat avattiin vuonna 2020. Joutsenon ja Imatran välinen kaksoisraide otettiin käyttöön vuonna 2022.

Valokuvia Karjalan radalta

Katso myös 

 Luettelo entisen Karjalan radan rautatieliikennepaikoista Suomessa

Lähteet 

 Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1890 – Karjalan rautatie

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomen rataverkko
Kouvolan liikenne
Joensuun liikenne
Superbike

Superbike (Eni FIM Superbike World Championship, lyhen. WSBK) on ratamoottoripyöräilyn sarja.

Superbike-pyörät ovat 2- tai 4-sylinterisiä ja iskutilavuudeltaan enintään 1000 cm³. Niiden tulee perustua sarjatuotantoisiin pyöriin. Ennen vuotta 2005 superbike-luokassa sallittiin toisaalta enintään 750-kuutioiset nelisylinteriset, toisaalta enintään 1000-kuutioiset kaksisylinteriset. Nykyisin myös nelisylinteriset pyörät saavat olla enintään 1000-kuutioisia. Vuodesta 2008 alkaen kaksisylinteriset pyörät saavat olla enintään 1200-kuutioisia.

MM-sarja
Monilla mailla on superbikessa oma kansallinen sarjansa. Maailmanmestaruudesta on kilpailtu vuodesta 1988 alkaen. Useimmin, 14 kertaa, mestaruus on voitettu Ducatin pyörällä.

Maailmanmestarit

Katso myös
Supersport, superbiken "pikkuveli"

Aiheesta muualla
Superbiken MM-sarjan virallinen sivu
AMA Superbike , Yhdysvaltain mestaruussarja
Australian Superbike
British Superbike
Kanadan superbike-sarjan virallinen sivu
Säännöt kansainvälisen liiton sivulla

Ratamoottoripyöräily
Maailmanmestaruuskilpailut
Preteriti

Preteriti ( 'mennyt') on menneen ajan aikamuoto, joka ilmaisee selkeästi päättynyttä tapahtumista, mutta ei itsessään tämän ajankohtaa.

Preteriti eroaa imperfektistä siinä, että se ilmaisee päättynyttä toimintaa, jälkimmäinen taas – nimensä mukaisesti – lopputuloksen saavuttamisen tai tavoittelemisen suhteen epätäydellistä toimintaa, joka ei välttämättä ole myöskään vielä päättynyt. Preteritin ja perfektin välinen ero on puolestaan siinä, että perfekti määrittää selkeästi ajankohdan, johon verrattuna tekeminen on päättynyt.

Suomen kielessä imperfekti kielihistoriallisista syistä tosiasiallisesti pitkälti vastaa preteritiä (ks. alla): Esimerkiksi verbin juosta imperfektin indikatiivin ensimmäinen persoona juoksin ilmaisee, että juoksu on jo suoritettu loppuunsa, mutta ei sitä, milloin. Sen sijaan perfektistä olen juossut ei voida suoranaisesti päätellä, että juokseminen olisi päättynyt ilman, että lauseeseen liitetään muita, määritteleviä sanoja . Kantauralissa oli myös varsinainen preteriti, tunnus -j ja -sj, josta kehittyi ainakin useimmista tytärkielistä sittemmin kadonnut kieltoverbin menneen ajan taivutus. Aineisto viittaa siihen, että  -sj-tunnuksisen preteritin käyttö oli jo kantauralissa jollakin tavalla rajoittunutta, esimerkiksi juuri kieltoverbin yhteyteen, mutta varmaa tietoa asiasta ei ole. J-preteritistä kehittyi suomen imperfekti: meni-j-im > menin.

Englannin kielessä preteritiä käytetään lähes samalla tavalla kuin suomessakin. Esimerkiksi virkkeessä "I had a bike yesterday before it was stolen" on preteriti molemmissa lauseissa, joista jälkimmäinen on passiivissa. Lauseen voisi kääntää vaikka "Minulla oli pyörä vielä eilen ennen kuin se varastettiin". Tässä esimerkkivirkkeitä englannin preteritistä:
 I was here before you came - Olin täällä ennen kuin sinä tulit
 I knew it, you didn't - Minä tiesin, sinä et
 How did you do it? - Miten teit sen?
Kysymyslauseessa käytetään apuverbiä did ja pääverbin perusmuotoa eli infinitiiviä.

Romaanisissa kielissä ja venäjässä preteriti vastaa tarkimmin suomen imperfektiä; portugalin preteriti ilmaisee hetkellistä tapahtumaa tai tekoa, päättynyttä, johonkin lopputulokseen johtanutta toimintaa, imperfekti taas menneisyydessä säännöllisesti toistunutta, tapamaista (ei vain määrätyt kerrat toistunutta) tekemistä tai tapahtumista.

Esimerkiksi verbi jogar 'pelata':
 preteriti:  Ontem eu joguei xadrez — 'pelasin eilen šakkia' (hetkellinen, yksittäinen tapahtuma)
 imperfekti: Quando eu era criança, jogava xadrez — 'kun olin lapsi, pelasin šakkia' (säännöllisesti toistunut, tapamainen tekeminen).

Aikamuodot
Supersport

Supersport (Eni FIM Supersport World Championship) on ratamoottoripyöräilyn superbikea pienempien katupyörien luokka.

Supersport-pyörät ovat nelisylinterisiä ja 600-kuutioisia. Luokkaan hyväksytään myös 2-sylinteriset 750-kuutioiset sekä 675-kuutioiset kolmesylinteriset pyörät.
Virittely on rajoitetumpaa kuin superbikessa, ja renkaiden täytyy olla katukäyttöön hyväksytyt.

Monissa maissa on omat kansalliset supersport-sarjansa. EM-sarjaa on ajettu vuodesta 1990 ja MM-sarjaa vuodesta 1997 lähtien.

MM-sarjan mestarit

Ratamoottoripyöräily
Maailmanmestaruuskilpailut
Amsterdamin sopimus

Amsterdamin sopimus on yksi Euroopan unionin perussopimuksista. Se astui voimaan 1. toukokuuta 1999, kun kaikki jäsenvaltiot olivat ratifioineet sen omien perustuslakiensa mukaisesti. 

Sopimus kehittää unionia vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueena. Sopimus sisältää pykäliä mm. seuraavista aiheista: unionin ja kansalaisten lähentäminen, unionin ulkosuhteiden vahvistaminen (mm. kriisinhallinta – kuten humanitaariset ja pelastustehtävät, rauhanturvaaminen ja rauhanpalauttaminen) sekä lisää määräenemmistöpäätöksiä neuvostossa ja laajentaa Euroopan parlamentin toimivaltaa. Lisäksi lisäpöytäkirjallaan tuo henkilöiden vapaan liikkuvuuden ns. Schengenin sopimus osaksi perussopimuksia.

Eurooppa-neuvoston Torinon kokouksessa 29. maaliskuuta 1996 käynnistettiin hallitustenvälinen konferenssi, joka johti Amsterdamin sopimukseen. Eurooppa-neuvosto hyväksyi sopimuksen Amsterdamin kokouksessaan 16.–17. kesäkuuta 1997, minkä jälkeen EU:n jäsenvaltioiden ulkoministerit allekirjoittivat sopimuksen 2. lokakuuta 1997.

Aiheesta muualla
 Amsterdamin sopimus

Euroopan unionin sopimukset
Amsterdamin historia
1999
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Thunder Bayssä Kanadassa 9.–19. maaliskuuta 1995.

Miesten maastohiihto

10 km (p)

Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa kahdeksas ja Jari Räsänen 27:s.

10 km (p) + 15 km (v) takaa-ajo 

Suomen Jari Räsänen oli kilpailussa 17:s.

30 km (p) 

Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa yhdeksäs ja Karri Hietamäki 14:s.

50 km (v) 

Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 11., Jukka Hartonen 30., Sami Repo 43. ja Jari Räsänen keskeytti.

4 × 10 km viesti

Naisten maastohiihto

5 km (p) 

Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 12., Virpi Niemi 19., Merja Lahtinen 29. ja Tuulikki Pyykkönen 34:s.

5 km (p) + 10 km (v) takaa-ajo 

Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 30., Virpi Niemi 31. ja Merja Lahtinen keskeytti. Tuulikki Pyykkönen ei startannut kilpailuun.

15 km (p) 

Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa kahdeksas, Merja Lahtinen kymmenes, Tuulikki Pyykkönen 11. ja Marke Rautiala 29:s.

30 km (v) 

Suomen Virpi Niemi oli kilpailussa 24., Johanna Ahlstrand 27. ja Marke Rautiala keskeytti.

4 × 5 km viesti

Yhdistetty

Normaalikilpailu (normaalimäki K90 + 15 km hiihto) 

Suomen Hannu Manninen oli kilpailussa 24. ja Tapio Nurmela 27:s.

Joukkuekilpailu (normaalimäki K90 + 4 × 5 km hiihto) 

Suomen joukkue (Jari Mantila, Tapio Nurmela, Topi Sarparanta ja Hannu Manninen) oli kilpailussa yhdeksäs.

Mäkihyppy

Normaalimäki K90 

Suomen Janne Ahonen oli kilpailussa yhdeksäs, Jani Soininen 18. ja Ari-Pekka Nikkola 23:s.

Suurmäki K120 

Suomen Janne Ahonen oli kilpailussa yhdeksäs, Mika Laitinen 13., Jani Soininen 20. ja Toni Nieminen 36:s.

Joukkuemäki K120

Mitalitaulukko

Aiheesta muualla
 Thunder Bayn MM-kisat Elävässä arkistossa

Hiihdon MM-kilpailut
Vuoden 1995 urheilu
Kanadan hiihto
Thunder Bay
Pekka Pouta

Pekka Ilmari Pouta (s. 20. toukokuuta 1968 Savonlinna) on suomalainen meteorologi, joka on ennustanut säätä vuodesta 1991 lähtien  MTV3-televisiokanavalla.

Aluksi Pouta opiskeli Helsingin yliopistossa teoreettista fysiikkaa. Säätieteilijöille oli kuitenkin tarjolla enemmän kesätyöpaikkoja ja samassa tiedekunnassa oli mahdollista opiskella meteorologiaakin, joten Pouta päätyi nykyiseen ammattiinsa. Pouta jätti opiskelun sikseen vuoteen 2019 asti, jolloin yliopisto varoitti häntä opintojen vanhenemisesta. Pouta alkoi työstää gradua saman syksyn aikana. Hän sai pro gradu -tutkielmansa valmiiksi kesällä 2020.

Pouta on metallimusiikin suuri ystävä ja onkin jokavuotinen vierailija Helsingissä järjestettävillä Tuska-festivaaleilla.

Pekka Pouta osallistui syksyllä 2018 esitettyyn Tanssii tähtien kanssa -ohjelman 11. tuotantokaudelle.

Pouta osallistui keväällä 2020 esitettyyn Masked Singer Suomi -ohjelmaan.

Pouta osallistui myös visailuohjelma Super-Jahtiin keväällä 2021, ja voitti siellä 10 000 €, jonka hän valitsi lahjoitettavaksi.

Lähteet 

Suomalaiset televisiokasvot
Suomalaiset meteorologit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Nousiainen

Heikki Olavi Nousiainen (s. 19. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt pisimpään Suomen Kansallisteatterissa. Hän pyrki ja pääsi Suomen teatterikouluun kaksi kertaa ja valmistui sieltä vuonna 1969 ja sai kiinnityksen ensin Kotkan kaupunginteatteriin, josta siirtyi Tampereen Teatteriin vuosiksi 1973–1975. Sitten Nousiainen aloitti yli 30-vuotiseksi venähtäneen uransa Kansallisteatterissa. 

Kansallisteatterista vuonna 2008 eläkkeelle jäätyään hän on esiintynyt Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Tampereen Komediateatterissa (mm. Kvartetin Reginald Paget 2013). Syksyllä 2014 hänet nähtiin taas Kansallisteatterissa Vanja-enon professori Serebrjakovina. 

Teatterityön ohella Nousiainen on esiintynyt paljon myös radiokuunnelmissa ja elokuvissa. Hän esitti myös Uuno Turhapuron appiukkoa elokuvassa Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies Tapio Hämäläisen kieltäydyttyä roolista. Nousiaisen tunnetuimpia radiorooleja on ministeriön erikoisosaston vanhempi virkamies Roland Lennox-Brown sarjassa Knalli ja sateenvarjo, jonka on käsikirjoittanut englantilainen Edward Taylor. Kyseisen roolin Nousiainen sai edellisen näyttelijän Kauko Helovirran kuoltua. Nousiainen on esiintynyt sarjassa vuodesta 1996, tosin tätä ennen hän kyllä esiintyi sarjassa sivurooleissa. Nousiainen on nähty presidentti Urho Kekkosen roolissa televisiosarjoissa Vallan miehet (1986), Presidentit (2006) ja Piru ja peijooni (2008), sekä Jouko Turkan näytelmässä Presidentin dementia (1994).

Nousiaisen vanhemmat olivat karjalaisia evakkoja. Hänen poikansa Mikko Nousiainen, Mikon poika eli Heikin pojanpoika Niila Nousiainen ja vaimonsa Eija Nousiainen ovat myös näyttelijöitä. Hänen tyttärensä Miia Nousianen puolestaan työskentelee Ylessä ohjaajana, apulaistuottajana ja tuotantokoordinaattorina.

Palkinnot 
Nousiainen palkittiin parhaana miesnäyttelijänä Jussi-patsaalla elokuvasta Postia pappi Jaakobille.

Nousiainen sai Betoni-Jussin elämäntyöstään vuonna Jussi-gaalassa 2022.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Dubbaukset

Kuunnelmat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
  

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi-palkinnon saajat
Filetairos

Filetairos (noin 343 eaa.–263 eaa.)  oli Attalidien hallitsijasuvun perustaja ja Pergamonin hallitsija.

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Filetairos joutui mukaan Aleksanterin seuraajien eli diadokkien välienselvittelyihin. Aluksi hän palveli Antigonos I:tä joka hallitsi Vähässä-Aasiassa, mutta hän hyppäsi pian Lysimakhoksen puolelle. Sen jälkeen kun Lysimakhos oli kukistanut Antigonoksen Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. hän teki Filetairoksesta Pergamonin päällikön. Lysimakhos säilytti Pergamonissa muun muassa yhdeksäntuhannen talentin edestä rahaa. 

Vuonna 282 eaa. Filetairos petti Lysimakhoksen ja luovutti Pergamonin Seleukokselle. Seleukos kukisti Lysimakhoksen vuonna 281 eaa. Korupedionin taistelussa, mutta kuoli itse pian tämän jälkeen. Vaikka Filetairos olikin periaatteessa tämän jälkeen Seleukidien vallan alla sai hän kuitenkin hallita Pergamonia hyvin itsenäisesti. Suurien rikkauksiensa ansiosta Filetairos saattoi laajentaa valtaansa. Hänen rakennuttamat monet temppelit kasvattivat myös hänen arvovaltaansa ja mainettaansa. 

Filetairos ei koskaan mennyt naimisiin ja esimerkiksi Strabo väittää että hän olisi ollut eunukki. Filetairos adoptoi kuitenkin veljenpoikansa Eumeneen ja teki hänestä seuraajansa.

Diadokit
Pergamonin hallitsijat
400 metrin aitajuoksu

400 metrin aitajuoksu on sekä miesten että naisten juoksema aitajuoksumatka.

Miehet 
Miehillä 400 metrin aitajuoksussa on 10 kappaletta 91,4 cm korkeita aitoja. Lähtöviivalta ensimmäiselle aidalle on matkaa 45 metriä. Kahden aidan väli on 35 metriä, jossa juoksija ottaa yleensä 13–15 askelta. Viimeiseltä aidalta maaliin on matkaa 40 metriä.

Naiset
Naisilla 400 metrin aitajuoksussa on 10 kappaletta 76,2 cm korkeita aitoja. Lähtöviivalta ensimmäiselle aidalle on matkaa 45 metriä. Kahden aidan väli on 35 metriä. Viimeiseltä aidalta maaliin on matkaa 40 metriä.

400 metrin aitajuoksu arvokilpailuissa 

400 metrin aitajuoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa miehillä vuodesta 1900 ja naisilla vuodesta 1984. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 400 metrin aitajuoksu on ollut vuodesta 1983. Menestynein maa 400 metrin aidoilla on Yhdysvallat.

Maailmanennätykset

Suomen ennätykset 
Miehet: Oskari Mörö 49,04 15.8.2016 Rio de Janeiro

Naiset: Viivi Lehikoinen 54,60 20.7.2022 Eugene

Lähteet

Aitajuoksu
Yleisurheilun olympialajit
Eino Purje

Eino Alfred Purje (alk. Borg, 21. helmikuuta 1900 Kymi – 2. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti. Vuonna 1927 hän juoksi 2 000 metrin maailmanennätyksen 5.23,4 rikkoen Paavo Nurmen samana vuonna aiemmin tekemän ennätyksen 5.24,6. 

Purje oli yksi tunnetuimmista ”loikkareista”, jotka 1920–1930-luvuilla vaihtoivat vasemmistolaisen Työväen Urheiluliiton seurasta porvarillisen Suomen Valtakunnan Urheiluliittoon seuraan. Häntä on myös kutsuttu Nurmen ohella Suomen ensimmäiseksi oman markkina-arvonsa ymmärtäneeksi ammattilaisurheilijaksi.

Ura 
Purje syntyi Kymin pitäjässä köyhän mäkitupalaisen perheeseen. Suomen sisällissodassa hän taisteli punaisten puolella, menettäen molemmat veljensä kaatuneina. Sodan jälkeen Purje nousi nopeasti yhdeksi lupaavimmista Työväen Urheiluliiton juoksijoista. Hän saavutti useita TUL:n ennätyksiä ja voitti myös kolme matkaa vuoden 1925 Frankfurt am Mainissa järjestetyissä työläisolympialaisissa. Hän voitti kisoissa 800 metrin juoksun ajalla 1.59,0, 1 500 metrin juoksun ajalla 4.07,1 sekä 3 000 metrin juoksun ajalla 8.47,2. Alkuvuonna 1926 tehdyt kansainvälisen tason huipputulokset nostivat hänet TUL:n ykkösurheilijaksi.

Syyskesällä 1926 Purje aiheutti kohun loikatessaan TUL:n kuuluneesta Kymin Veikoista porvarilliseen Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeisessä tulehtuneessa ilmapiirissä hänen seurasiirtonsa aiheutti jopa tappouhkauksia. Purjeen loikkauksen syyksi arveltiin lehdistössä aluksi suuria rahapalkkioita, mutta lopulta hänen kohdallaan oli todennäköisesti kyse siitä, että Purje halusi päästä mukaan kovempitasoisiin kilpailuihin, kuin TUL:n urheilijana oli mahdollista. TUL:n urheilijat eivät tuolloin osallistuneet kuin omiin tai muiden kansainvälisten työläisurheiluliittojen kilpailuihin. HKV:n juoksijana hän pääsi mukaan muun muassa olympialaisiin ja Kalevan kisoihin. Tosin Purjeelle oli loikkauksen yhteydessä luvattu myös uusi työpaikka. 

Loikkauksensa jälkeen Purje osallistui vuoden 1928 Amsterdamin kesäolympialaisiin, jossa hän juoksi pronssia 1 500 metrin kilpailussa. Neljä vuotta myöhemmin Los Angelesin kisoissa hän keskeytti 1 500 metrin juoksun loppusuoralle, huomatessaan ettei mahdollisuuksia mitaleille enää ole. Lisäksi Purje saavutti kolme SM-kultaa vuosina 1928–1931.

Saavutuksia 
 Olympiapronssia 1 500 metrin juoksussa Amsterdamissa 1928
 Työläisolympialaisten voitto 800, 1 500 ja 3 000 metrin juoksuissa Frankfurt am Mainissa 1925
 SM-kultaa 1 500 metrin juoksussa 1928, 1930 ja 1931
 SM-pronssia 800 metrin juoksussa 1927 ja 1 500 metrin juoksussa 1933

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Työläisolympialaisten voittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
TOC

TOC (aiemmin Throne of Chaos) oli vuonna 1991 perustettu suomalainen heavy metal -yhtye. Yhtye yhdisteli musiikissan death, black ja power metalia.

Vaikka Throne of Chaosta on vaikea kategorisoida jälkikäteen, ensimmäinen levy, Menace and Prayer, toi yhtyeelle mainetta Children of Bodomin jäljittelijänä jopa niin pitkälle, että TOC:ia pidettiin "Bodom-kloonina". Toisella albumillaan, Pervertigolla, yhtye käytti kahta vokalistia studiossa, joista kumpikaan ei laulanut Bodomin tyyliin. Lisäksi yhtye siirtyi kohti progressiivista ja perinteisempää metallia. Tuloksena oli vaikeasti luokiteltava ja monipuolinen albumi. 

Kolmannella ja viimeisellä levyllään, Loss Angeles (2003), yhtye muutti taas tyyliään huomattavasti. Nyt mentiin selvästi yhä enemmän progressiivisen metallin ja myös power metallin suuntaan. Thrash-vaikutteita oli silti edelleen mukana. Albumin päätti speed metal -versio Deep Purplen "Smoke on the Waterista". Levy julkaistiin myös Yhdysvalloissa.

Yhtyeen viimeiset levyt saivat osin varsin suopeita arvosteluja kriitikoilta, mutta pojat päättivät kuitenkin lopettaa vuonna 2005.

Jäsenet
Joiku Harmaja – kitara
Taneli Kiljunen – kitara (aiemmin myös laulu)
Snake Laitinen – rummut
Tuomas Nieminen – laulu
Rasmus Nora – basso
Carl Sjöblom – kosketinsoittimet

Julkaisut

Albumit

Singlet

Demot

Aiheesta muualla
 TOCROCKS
 



Suomalaiset metalliyhtyeet
Montecassino

Monte Cassinon kukkula on Italiassa Cassinon kaupungissa noin 130 kilometriä Roomasta etelään. Se tunnetaan paikkana, jonne Benedictus Nursialainen perusti ensimmäisen luostarinsa noin vuonna 529. Siitä sai alkunsa benediktiinimunkkien järjestö.

Luostari on tuhottu monta kertaa: langobardit  riehuivat siellä vuonna 577, saraseenit vuonna 887. Vuonna 1349 voimakas maanjäristys vaurioitti rakenteita. Luostari tuhoutui täysin toisen maailmansodan aikana Monte Cassinon taistelussa helmikuussa 1944.  Sodan jälkeen Italian valtio rakensi luostarin uudelleen. Paavi Paavali VI vihki sen uudelleen vuonna 1964.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Monte Cassinon viralliset sivut

Cassino
Katolinen kirkko
Mäet ja kukkulat
Masalan nuorisoteatteri

Masalan Nuorisoteatteri on kirkkonummelainen vuonna 1981 perustettu ammattijohtoinen harrastajateatteri. Teatteri perustuu Kirkkonummen kunnan Nuorisopalveluiden ja Masalan Nuorisoteatterin Kannatus ry:n yhteistyössä järjestämään toimintaan. Teatteritalossa perustettiin vuonna 1980 teatterikerho, mutta silloisen ohjaajan muuttaessa pois Kirkkonummelta sen toiminta hiipui. Vuonna 1981 perustettiin varsinainen Masalan nuorisoteatteri.

Teatterissa toimii noin 100 harrastajaa useissa eri ryhmissä. 

Masalan Nuorisoteatterin tavoitteena on mahdollistaa kirkkonummelaisten nuorten teatteriharrastus. Nuorisopalveluiden osalta teatterissa noudatetaan Kirkkonummen kunnan Strategia 2000+:ssa määriteltyjä tavoitteita syrjäytymisen ennalta ehkäisemiseksi. Samalla teatteri tuottaa monipuolisia kulttuuriesityksiä kirkkonummelaisille katsojille. Ensi-iltaan valmistuu vuosittain 2-3 näytelmää, joita käy katsomassa noin 1 500 katsojaa. 

Masalan nuorisoteatteri tuottaa myös kesäteatteria. Kantaesityksensä teatteritalon viereisellä pellolla on saanut Tuomo Aitan kirjoittamat näytelmät Tehdas (2001), Aatteen ja ilon vuodet (2003) sekä Sointula (2012).

Toiminnan piiriin kuuluu nykyisten aktiivien lisäksi suuri joukko taustalla vaikuttavia entisiä teatterilaisia sekä tukijoukkoja.

Teatterin ohjaajia ovat Tuomo Aitta, Hannele Tuominen ja Maija Lauri. Myös ohjaaja Jarno Kuosa sekä näyttelijät Helena Rängman ja Jussi Puhakka ovat toimineet teatterissa ohjaajina.

Ljusdalan remontit 
Vuonna 1985 teatteritalossa syttyi tulipalo, jonka jälkeen tilat kunnostettiin oikeiksi teatteritiloiksi.

Vuonna 2005 teatterisalin lattia hiottiin ja maalattiin mustaksi. Kesällä 2010 päätettiin Masalan nuorisoteatteritalon, Ljusdalan saneerauksesta. Remontti alkoi lokakuussa 2010, ja työt valmistuivat syksyllä 2011, juuri ennen Ljusdalan 100-vuotisjuhlia. Remontin aikana teatteriryhmien toiminta jatkui korvaavissa tiloissa Masalassa, Jorvaksessa ja Gesterbyssä.

Tunnustuksia 
 Vuonna 2002 teatterin ohjaaja Hannele Tuominen sai Työväen Näyttämöiden Liiton hopeisen ansiomerkin 20 vuoden ansiokkaasta työstä teatterin parissa.
 Vuonna 2005 Espoon seudun kulttuurisäätiö myönsi teatterille 3 000 euron kulttuuripalkinnon taiteellisista ansioista vuonna.
 Vuonna 2006 Hannele Tuomiselle myönnettiin Suomen harrastajateatteriliiton kultainen tunnustusmerkki teatterin 25 -vuotisjuhlissa.

Tunnettuja teatterissa harrastaneita 

 Eeva Aitta
 Tuomo Aitta
 Tuuva Harjanne
 Lotta Huitti
 Kaisu Koponen
 Jarno Kuosa
 Tuukka Martiskainen
 Jan Nyquist
 Taisto Oksanen
 Immanuel Pax
 Jussi Puhakka

 Ylermi Rajamaa
  Tintti Rossi
 Eero Ritala
 Sara Säkkinen
 Marko Tiusanen
 Elina Vehkaoja
 Petra Vehviläinen
 Anna Vihanto
 Tiina Wilén
 Helena Rängman

Lähteet

Aiheesta muualla

Teatterin kotisivut
Sointula -näytelmästä Verkkonummessa 
Sointula-ryhmän matka Kanadan Sointulaan 
Masala maailmankartalle  
Myrsky pauhasi Sjökullan kallioilla 

Suomen teatterit
Kirkkonummi
Harrastajateatterit
Kalevi Kahra

Kalevi Henrik Kahra (4. lokakuuta 1927 Johannes – 23. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 

Kahra sai kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin vuonna 1965. Hän oli mukana useissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa ja toimi Suomen näyttelijäliiton hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1975. Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon hän sai roolistaan räätäli Aadolf Halmeena elokuvassa Täällä Pohjantähden alla. Mies muistetaan myös komediallisista rooleista mm. Vääpeli Körmy -elokuvien kenraalina ja Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä -elokuvan päähenkilönä.

Palkinnot ja tunnustukset
 Parhaan miespääosan Jussi-palkinto (Täällä Pohjantähden alla), 1968
 Pro Finlandia, 1978
 Valtion elokuvataiteilijapalkinto, 1987
 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki, 1997
Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto, 1997
Teatterineuvoksen arvonimi

Filmografia

Lähteet

Internet

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Brittiläinen Somalimaa

Brittiläinen Somalimaa () oli Afrikan sarvessa sijainnut Britannian protektoraatti, joka nykyään käsittää Somalimaan tasavallan. 1870-luvulla Egypti valtasi Pohjois-Somalian, mutta luopui siitä vuonna 1884 kun Britannia miehitti alueen. Adeniin ja Jemeniin perustettiin sotilastukikohtia, jotka puolustivat myös Somalimaata muilta suurvalloilta. Somalimaata hallitsivat vuoteen 1898 asti Brittiläisen Intian virkamiehet, minkä jälkeen hallinto siirrettiin Somalimaahan. Kuuman Jemenin jälkeen Somalian kuiva vuoristometsä olikin siirtomaaherroja miellyttävä paikka. Mutta ongelmaksi muodostui Mohammad Abdille Hassan, joka vuosina 1899–1920 yritti häätää britit pois Somalimaasta ja perustaa sinne islamilaisen valtion.

Somalimaa oli Britannian hallinnassa koko 1900-luvun. 1. heinäkuuta 1960 siitä tuli itsenäinen valtio. Heti itsenäisyyden jälkeen Brittiläinen Somalimaa yhdistyi Italian Somalimaan kanssa ja niistä muodostui nykyinen Somalian tasavalta. Kun Somalian hallitus kaatui vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen, entisen Brittiläisen Somalimaan alue julistautui itsenäiseksi valtioksi joka otti nimekseen Somalimaan tasavalta, joskaan yksikään muu valtio ei ole toistaiseksi tunnustanut sitä.

Aiheesta muualla

Afrikan sarvi
Somalimaa
Somalimaa
Somalian historia
Roar Ljøkelsøy

Roar Ljøkelsøy (s. 31. toukokuuta 1976 Orkdal, Norja) on norjalainen entinen mäkihyppääjä. 

Ljøkelsøy oli pitkän aikaa maailmancupin keskikastin hyppääjä.  Mika Kojonkosken tultua Norjan mäkihyppyjoukkueen valmentajaksi koki Ljøkelsøyn ura muiden norjalaishyppääjien tavoin nousukauden.  Uransa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton Ljøkelsøy saavutti 26 vuoden iässä 25. tammikuuta 2003. Maailmancupin kaudella 2003–2004 Ljøkelsøy taisteli Janne Ahosen kanssa cupin kokonaiskilpailun voitosta viimeiseen osakilpailuun saakka mutta jäi kuitenkin kokonaispisteissä kakkossijalle 10 pisteen erolla. Sama asetelma toistui myös kaudella 2004–2005, vaikka kilpailut kauden mittaan olivatkin melkoista Ahosen ylivoimaa. 

Vuonna 2004 Ljøkelsøy voitti Planicassa lentomäen MM-kisoissa sekä henkilökohtaisen että joukkuekultamitalin. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 Ljøkelsøy voitti suurmäen hopeaa ja suurmäen joukkuekilpailussa pronssia. Hän uusi lentomäessä sekä henkilökohtaisen että joukkuemaailmanmestaruuden  myös Kulmissa 2006. Vuoden 2006 talviolympialaisissa hän voitti pronssia normaalimäessä ja joukkuekilpailussa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän sai pronssia suurmäessä ja hopeaa joukkuekilpailussa.

Seuratasolla Ljøkelsøy edustaa Orkdal IL:ää.

Saavutuksia

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähteet
Virallinen sivu

Norjalaiset mäkihyppääjät
Norjalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Akmeismi

Akmeismi (kreikan sanasta akme = kärki, huipentuma) on runouden koulukunta, joka syntyi Venäjän avantgarden kaudella 1900-luvun alussa. 

Suuntauksen perustivat venäläiset runoilijat Sergei Gorodetski, Nikolai Gumiljov, Anna Ahmatova ja Osip Mandelstam symbolismin vastapainoksi Pietarissa. 

Akmeismin esiinnousun merkkipaaluina voidaan pitää Gumiljovin vuonna 1911 perustamaa akmeistista runoilijakiltaa Ensimmäinen runoilijakilta

Akmeismi on Venäjällä noin 1910–1917 vaikuttanut kirjallinen suuntaus, joka kehittyi symbolismin ja mystisismin vastapainoksi. Nimensä se sai korkeista esteettisistä tavoitteistaan. Akmeistien mukaan runoilijan tulee käyttää sanoja niiden loogisessa merkityksessä, kuvakielen tulee olla selkeää ja runojen kuvata konkreettista maailmaa. Akmeistit eivät pitäneet runoilijaa niinkään näkijänä tai profeettana kuin ammattitaitoisena käsityöläisenä. Heidän huomattavin kirjallinen seuransa olikin vuonna 1911 perustettu Runoilijakilta. Akmeistit kirjoittivat enimmäkseen mitallista ja loppusoinnullista runoa. Suuntauksen johtajan Nikolai Gumiljovin (1886–1921) ohella merkittävimpiä akmeisteja ovat Anna Ahmatova (1889–1966), Sergei Gorodetski (1884–1967) ja Osip Mandelštam (1891–1938). Akmeistien esikuvana oli klassista kirkkautta tavoitellut runoilija Innokenti Annenski (1856–1909). Ryhmän jäsenten tekstejä ilmestyi esimerkiksi Gumiljovin 1909 perustamassa Apollon-aikakauslehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen akmeistit joutuivat ahtaalle, ja Gumiljov ammuttiin maanpetturina 1921. Ryhmästä ainoastaan Gorodenski kiisti olleensa akmeisti, ja hän oli myöhemmin tukemassa uusia vallanpitäjiä.

Katso myös 
 Kulkukoiran kellari

Lähteet

Runous
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde