joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tapani Siirtola

Tapani Siirtola on tamperelainen säveltäjä ja äänisuunnittelija ja hän säveltää musiikkia elokuviin, peleihin, trailereihin ja mainoksiin. Hän on yksi musiikin- ja äänituotantoyrityksen Adamantium Studiosin (nykyisin Sound Reel Finland) perustajista. Siirtola tunnetaan mm. elokuvan Star Wreck: In the Pirkinning säveltäjänä. Hänet on palkittu vuonna 2008 parhaasta musiikista Uneton48-lyhytelokuvakilpailussa, sekä 2015 hän sai Kalevi-palkinnon elokuvasta Anselmi - nuori ihmissusi.

Sävellyksiä 

Kokoillan elokuvat: 
 Anselmi, nuori ihmissusi 

 The Beautiful Road to Albinbam
 Star Wreck: In the Pirkinning

Lyhytelokuvat:
 Ghost Train
 Hiljainen Viikko
 Path of Crime
 Syvemmälle
 Star Wreck V: Lost Contact
 Star Wreck IV: The Kilpailu
 The Moustache
 Metsänneito	

Pelimusiikki: 
 Rescue 2 (PC)
 Miniguns: Assault (iOS)
 Blackfoot Blade (Mobile, PC)
 Alien vs. Predator (iOS)
 Zombie Wonderland 2: Outta time (iOS)
 Death Rally (iOS)
 Get Outta My Galaxy! (iOS)
 Boss Master (iOS)
 Predators (iPhone)
 ChuckGnome (iPhone)
 Rimelands (iPhone)
 Zombie Wonderland (iPhone)
 Miriel 2 (PC)
 Minigore (iPhone)
 Super Hind (PSP)
 Miriel the Magical Merchant (PC)
 Azkend (PC)

Mainos- ja jinglemusiikki: 
 Valio Plus TV Ad
 Music for Bertolli advertisements
 Energia Signal (Webcast show)
 Fanfare for Tappara advertisements
 Theme for Tappara

Trailer- ja teasermusiikki: 
 Dracula Untold: International TV Spot
 Loft Trailer
 Lucy Trailer
 Assassin's Creed Unity: Gameplay Trailer
 Equalizer Trailer
 Hercules Trailer 2
 Riddick International Trailer
 A Good Day to Die Hard Trailer
 42 Trailer
 Night Train to Lisbon Trailer
 Lincoln Trailer
 Battleship Trailer
 GI JOE 2 Retaliation Trailer
 Assassin's Creed 3 Reveal Trailer
 The Woman in Black Trailer
 All Hallows' Week (Hiljainen Viikko) Trailer
 Anselm: The Young Werewolf Trailers and Teaser
 Minigore Teaser
 Kätkö Trailer
 Iron Sky Teaser
 Star Wreck VI Trailer
 Star Wreck VI Teaser

Äänisuunnittelu: 
 On Golden Pond (Theatre)
 Hammer of Thor (iPhone)
 Diceworks Puzzle (iPhone)
 Battery Formula Racing (PC)
 Super Hind (PSP)
 Mediaspace (Mobile)
 Metso’s Process Captain (anim.)
 Star Wreck VI: Imperial Edition

Muita töitä: 
 Aarresaari- additional music (Theatre)
 On Golden Pond- music (Theatre)
 Puhdas päätös, teatteriesitys (Tampereen komediateatteri / Särkänniemi)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.tapanisiirtola.com
 www.soundreel.com
 http://utain.uta.fi 
 www.iltalehti.fi

Suomalaiset elokuvasäveltäjät
Suomalaiset äänisuunnittelijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Raymond van Barneveld

Raymond van Barneveld (s. 1967 Haag, Alankomaat) on hollantilainen dartsinpelaaja. Voitettuaan neljästi BDO:n maailmanmestaruuden 1998, 1999, 2003 ja 2005 hän siirtyi seuraavana vuonna PDC:hen ja on voittanut sen mestaruuden 2007. 

Hän on voittanut myös Finnish Openin vuosina 1995 ja 2004. 

Barney aloitti dartsin 17-vuotiaana.

Lähteet

 van Barneveldin bio 
 PDC pelaajaesittely: Raymond van Barneveld

Alankomaalaiset dartsinpelaajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Fred Haise

Fred Wallace Haise, Jr. (s. 14. marraskuuta 1933 Biloxi, Mississippi, Yhdysvallat) on insinööri ja NASA:n entinen astronautti. Hän on yksi 24 ihmisestä, jotka ovat lentäneet Kuun ympäri. Tämä tapahtui NASA:n epäonnistuneella Apollo 13 -lennolla. Tapaukseen perustuvassa elokuvassa Haisea näyttelee Bill Paxton.

Haise valmistui avaruusinsinööriksi Oklahoman yliopistosta vuonna 1959 ja jatkoi opintoja USAF Aerospace Test Pilot Schoolissa Edwards Air Force Basessa, josta hän valmistui vuonna 1964, ja Harvard Business Schoolissa, jossa suoritti PMD-tutkinnon 1972.

Hän palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä hävittäjälentäjänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
NASAn elämäkerta 
Spacefacts.de:n elämäkerta 

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Axiom

Axiom (oik. Hicham Kochman) (s. 19. tammikuuta 1975 Lille, Ranska) on ranskalainen rap-artisti, jolla on marokkolaiset sukujuuret.

Ura
Axiom aloitti varsinaisesti rap-musiikin tekemisen 13-vuotiaana saatuaan myöhemmin vaikutteita Zulu Nationista. Hän esiintyi aluksi 1990-luvun puolenvälin jälkeen pienillä lavoilla ja perusti samalla ensimmäisen yhtyeensä Rebel Intellect, jonka nimi muutettiin myöhemmin Mental Kombatiksi, kun osa yhtyeen jäsenistä perustivat ensimmäisen albumijulkaisun L’Arrêt Public jälkeen omia yhtyeitä. Axiomin ohella yhtyeeseen jäivät hänen veljensä ja DJ Amor. Axiom ei saavuttanut enää menestystä paikkakunnallaan ja suuntasi kohti Pariisia ja Marseillea. Yhtye julkaisi vuoteen 2004 mennessä kaksi maxilevyä ja yhden albumin La Légende. Axiom vietti muutaman vuoden hiljaiseloa opiskelun ja töiden parissa.

Sittemmin Axiom herätti kohua palattuaan pienen tauon jälkeen lavalle joulukuussa 2005 ja esitti uuden kappaleensa ”Lettre au Président”, jossa hän kritisoi Nicolas Sarkozyta ja yleisesti korkeampaa luokkaa. Kolmen viikon sisällä Axiom sai kaksituhatta valituskirjettä ympäri maailmaa, sekä myöhemmin silloiselta Ranskan presidentiltä Jacques Chiracilta. Puolestaan joidenkin kriitikoiden mielestä Axiom on opportunisti, jonka maine urbaani hip-hop musiikin parissa ei ole johdonmukainen. Axiom ei kuitenkaan suostunut muuttamaan mieltään kappaleensa suhteen ja jatkoi kansalaisoikeuksien puolustamista konserteissa ja televisiohaastatteluissa.

Sittemmin Axiom teki levysopimuksen Universalin kanssa ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa internetissä toukokuussa 2006, joka myöhemmin julkaistiin kaupoissa lokakuussa 2006. Levyllä hän kertoo yleisesti Ranskan maahanmuuttajista ja heidän jälkeläisten elämästä. Axiom kuitenkin purki sopimuksen levy-yhtiön kanssa albumin julkaisemisen jälkeen.

Yksityiselämä
Axiom syntyi tammikuussa 1975 Lillessä, Moulin Belfortin nukkumalähiössä marokkolaisille vanhemmille. Lähiö koostui pääosin siirtolaistyöntekijöistä.

Diskografia

Albumit
 Axiom (2006) (nettialbumi)
 Axiom (2006)
 Axiom aka Hicham (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto  
 
 Axiom skyrock.comissa

Ranskalaiset hip hop -artistit
Ranskanmarokkolaiset
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack Swigert

John Leonard 'Jack' Swigert, Jr. (30. elokuuta 1931 – 27. joulukuuta 1982) oli yhdysvaltalainen astronautti. Ennen NASAan liittymistään hän toimi koelentäjänä. Astronauttiuransa jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin republikaanisen puolueen edustajana, mutta hän kuoli ennen virkaanastumistaan. Hän sai Presidential Medal of Freedomin vuonna 1970 yhdessä kahden muun Apollo 13 -lentäjän kanssa. Vuonna 1995 Kevin Bacon esitti Swigertiä elokuvassa Apollo 13.

Swigert kuoli 51-vuotiaana luuydinsyöpään.

Lähteet
NASAn elämäkerta

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Yhdysvaltalaiset poliitikot
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Arno Granroth

Arno Granroth (4. maaliskuuta 1909 Dresden – 28. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen viulisti.

Granroth oli ranskalaisen viulukoulun merkittävä suomalainen edustaja. Hän opiskeli Pariisissa Lucien Capetin, Léon Nauwinckin ja Jacques Thibaudin oppilaana. Hän oli Radion sinfoniaorkesterissa ensiviulistina 1938–1947, ja Sibelius-akatemian opettaja vuodesta 1946, lehtorin virassa vuodesta 1950. Vuodesta 1967 lähtien hän toimi Sibelius-Akatemian viulunsoiton professorina. Granrothin oppilaina ovat olleet monet tulevat huippuviulistit, kuten Tuomas Haapanen, Leena Siukonen, Pekka Kari, Paavo Pohjola, Heikki Hämäläinen, Hannele Segerstam, Erkki Kantola, Seija Salmiala ja Simo Rautasuo.

Granrothin veli oli Radio-orkesterin ja Sibelius-kvartetin sellisti Artto Granroth (1914–1987), ja hänen puolisonsa oli konserttipianisti ja pianonsoiton opettaja Kerttu Regina Veronica Bernhard (1902–1944).

Lähteet
Annemarie Åström: Professor Tuomas Haapanen: the Grand Promoter of Violin Education in Finland. (Sibelius Academy)
Arno Granroth (klassinen.fi)

Viitteet

Sibelius-Akatemian professorit
Suomalaiset viulistit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Suomalaiset professorit
Luettelo suomalaisten muusikoiden taiteilijanimistä – U



U 
 U. Kajanus (Ulla Kajanus) 
 U. Kalanti (Usko Kemppi) 
 U. Talka (Usko Kemppi) 
 Ufo (Ufo Mustonen) 
 Ulf-Erik  (Ulf-Eric Qvickström)  
 Ulla (Tellervo Paasiluoto) 
 Ulla Lappalainen (Ulla Lappalainen-Vastamäki) 
 Ulla ja Tiina  (Ulla Margareta Rif) ja (Märta Christina Rif) 
 Uniikki (Dan Tolppanen) 
 Upe (Urpo Jokinen) 
 Urpo (Urpo Tapani Sorvali) 
 Urpo Kari (Urpo Jokinen) 
 Usko Hurmerinta (Usko Kemppi) 
 Usko Tanko (Esko Hartikainen) 
 Utopia (Seppo Paakkunainen) 

 Lähteet 

Taiteilijanimet, U
Ivan Kaljajev

Ivan Platonovitš Kaljajev (, 6. heinäkuuta 1877 Varsova – 23. toukokuuta 1905 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen ja terroristi.

Ivan Kaljajev syntyi poliisin ja köyhtyneen puolalaisen aatelisperheen tyttären perheeseen. Vuosina 1897–1898 hän opiskeli Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 1898 hän siirtyi Pietarin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Pietarissa Kaljajev liittyi Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestöön. Vuonna 1899 hänet pidätettiin opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia ja karkotettiin kahdeksi vuodeksi Jekaterinoslaviin, jossa hän liittyi sosiaalidemokraattien paikallisjärjestöön. Vuonna 1902 hän yritti turhaan päästä takaisiin Pietarin yliopistoon. Samana vuonna Saksan poliisi pidätti Kaljajevin ja luovutti hänet Venäjän viranomaisille, jotka karkottivat hänet Jaroslavliin. Syksyllä 1903 Kaljaev matkusti ulkomaille, missä hän liittyi sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestöön. Vuonna 1904 hän osallistui sisäministeri Vjatšeslav von Plehwen murhayritykseen Pietarissa. Helmikuussa 1905 hän tappoi pommilla Moskovan kenraalikuvernöörin suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin. Kaljajev tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pähkinälinnan linnoituksessa. Vankilassa hän kirjoitti runoja, jotka julkaistiin kuoleman jälkeen.

Veikko Kerttula ohjasi vuonna 1969 suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa käsittelevän televisioelokuvan Oikeamieliset. Elokuva perustuu Albert Camusin samannimiseen näytelmään vuodelta 1950. Elokuvassa Ivan Kaljajevia näyttelee Esko Salminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset murhaajat
Venäläiset terroristit
Venäläiset vallankumoukselliset
Venäläiset teloitetut
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Poliittisten rangaistusvankien talo

Poliittisten rangaistusvankien talo () on vuosina 1929–1933 rakennettu konstruktivistisen rakennustaiteen muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Sen ovat suunnittelleet Grigori Simonov, Pavel Abrosimov ja Aleksandr Hrjakov. Taloa pidetään yhtenä Pietarin parhaista konstruktivistisista rakennuksista.

Entisten poliittisten rangaistusvankien ja karkotettujen yhdistyksen aloitteesta rakennettu asuintalo oli tarkoitettu tuolloin arvossa pidetyille tsaarinajan poliittisille vangeille ja heidän perheilleen. Kyseessä oli yksi Leningradin ensimmäisistä kommuunitaloista, joiden tarkoituksena oli kehittää uutta yhteisöllistä asuintapaa. Asukkaiden etuoikeutettua asemaa heijastaa talon loistava sijainti Nevalle avautuvalla Kolminaisuuden aukiolla (tuolloin Vallankumousaukio).

Talo koostuu kolmesta kuusi- ja seitsemänkerroksisesta siivestä. Erikokoisia perheasuntoja sisältävän päärakennuksen julkisivu avautuu aukiolle ja kapea pääty Nevalle. Kahden sivurakennuksen käytävien varrelle sijoitetut kaksiot on suunnattu etelään. Pohjakerroksessa sijaitsivat vankileiri- ja karkotusmuseo, elokuva- ja juhlasali, ruokala, lastentarha ja koneellinen pesula. Kattotasanne oli tarkoitettu auringonottoa varten. Asunnoista puuttuivat keittiöt, joita korvasivat valmiiden aterioiden lämmittämiseen tarkoitetut sähkökaapit. Sen sijaan niissä oli 1930-luvulla harvinainen lämmin vesi ja kylpyhuoneet.

Mallitalon tarkoituksena oli todistaa valtaapitävien vallankumousliikkeen veteraaneja kohtaan osoittamasta huolenpidosta. Kohtalon ivaa on, että suurin osa asukkaista joutui pian Stalinin vainojen kohteeksi. Entisten poliittisten vankien yhdistys lakkautettiin kesäkuussa 1935 ja talon 144 huoneistosta karkotettiin 132 perhettä. Vainoissa menehtyi 54 talon asukasta.

Talon ulkonäkö on säilynyt lähes ennallaan, vaikka sen ympäristö ja sisätilat ovat muuttuneet. Epäsymmetrisen komposition dynamiikka näkyy selvimmin päärakennuksessa, joka koostuu kahdesta toisiinsa liittyvästä erikorkuisesta osasta. Julkisten tilojen lasitus luo illuusion tyhjän päällä leijuvasta massasta. Pohjoispäätyä keventää Simonoville tyypillinen puolisylinteri. Rakennukselle antavat ilmeikkyyttä myös terassit ja lukuisat parvekkeet.

Poliittisten rangaistusvankien talon osoite on Troitskaja ploštšad 1. Lähin metroasema on Gorkovskaja. Vuonna 1990 talon vieressä sijaitsevalle aukiolle pystytettiin poliittisten vainojen uhreille omistettu muistokivi (ns. ”Solovetskin kivi”).

Lähteet

Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Evenes

Evenes () on Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva hieman yli tuhannen asukkaan kunta. Se erotettiin Ofotenin kunnasta 1. tammikuuta 1884 omaksi kunnakseen, josta Ballangen erotettiin 1. heinäkuuta 1925. Kunta on saanut nimensä vanhan Evenesin maatilan mukaan. Nimen alkuosa on luultavasti genetiivimuoto miehen nimestä Øyvindr ja loppuosa nes tarkoittaen niemekettä.

Kunnan uusi vaakuna myönnettiin 12. tammikuuta 1990. Siihen kuvattu vanha pyörä symboloi Evenesiä viestinnän ja liikenteen keskuksena.

Noin 70% Evenesistä on alle 300 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta kunnan keskustaajaman Bogenin pohjois- ja itäpuolella on vuoria, jotka kohoavat jopa yli kilometrin korkeuteen merenpinnasta. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Evenesin kunnassa oli 1 376 asukasta.

Historia 

Evenesin noin vuonna 1250 rakennettu kirkko oli Ofotenin ensimmäinen. Alkuperäinen ja sen jälkeen rakennettu kirkko ovat tuhoutuneet tulipalossa. Nykyinen puukirkko on peräisin 1800-luvulta.

Liland toimi aiemmin koko Ofotjordin kaupallisena keskuksena ennen kuin Narvikista tuli kauppa- ja teollisuuskeskus 1900-luvun alussa.

Maantiede 
Evenes sijaitsee Ofotfjord-vuonon pohjoisrannalla, rajoittuen pohjoisessa Tromssan lääniin, idässä Narvikiin ja lännessä Tjeldsundiin. Sen länsiosassa (Lilandissa ja Evenesissä) on alankoa, kun taas idässä (Bogenissa) vuoret kohoavat lähes suoraan vuonosta. Korkein vuori on Lilletinden (1137 m), jolle voi kiivetä jopa ilman kiipeilyvarusteita.

Ajettaessa Evenesin läpi kulkevaa E10:tä, kenties huomattavin vuori on jyrkkä Niingen (1090 m), joka sijaitsee Bogenista itään. Bogenin kylän vieressä oleva meromiktinen järvi Strandvatnet on vuorien ympäröimä. Monissa Evenesin järvissä on taimenia.

Korkealla vuorilla sijaitseva järvi Niingsvatnet on Evenesin ja Skånlandin rajalla.

Evenesin länsiosassa sijaitsee suuri luola Trollkirka.

Talous ja liikenne 

Suurin osa kunnan asukkaista työskentelee palveluammateissa. Harstad-Narvik-lentoasema sijaitsee läntisessä Evenesissä. Sieltä on päivittäisiä lentoja Osloon, Trondheimiin, Bodøhön ja Tromssaan, sekä tilauslentoja Etelä-Eurooppaan. Norjan ilmavoimilla on merkittävä tukikohta Evenesissä, mutta se suljettiin Kylmän sodan päättymisen jälkeen, tosin Nato käyttää sitä edelleen talviharjoituksissaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kuvia vanhasta Evenesistä
Fauske

Fauske on Norjan kunta ja sen keskustaajamana toimiva samanniminen kaupunki Nordlandin läänissä. Se sijaitsee Saltenin alueen sisäosissa rajoittuen lännessä Bodøn kuntaan, etelässä Saltdaliin ja Skjerstadfjordeniin, Sørfoldiin pohjoisessa ja idässä Ruotsiin. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Fausken kunnassa oli 9 513 asukasta.

Talous 
Sulitjelman kaivokset ovat Fausken kunnan talouden kannalta erittäin merkittäviä. Kunnan alueella sijaitsee useita marmorilouhoksia ja sieltä louhittua marmoria on käytetty muun muassa New Yorkissa sijaitsevassa Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Flakstad

Flakstad on Norjan kunta Lofoottien länsiosassa. Se koostuu Flakstadøyn saaresta ja Moskenesøyn saaren pohjoisosasta. Kunnan nimen alkuperä on epävarma, mutta sen ajatellaan juontavan juurensa sanasta flag, joka tarkoittaa vuorenseinämää. Kunnan läpi kulkee E10-tie, aina Å:n kylään saakka. Kunnan asukkaista suurin osa on Lofoottien ulkoreunalla, muun muassa Rambergin ja Fredvangin kalastajakylissä. Vestfjordenin puolella sijaitsevat Sundin, Neslandin ja Nusfjordin kylät. 

Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Flakstadin kunnassa oli 1 376 asukasta.

Talous 
Flakstadin kunnan asukkaat saavat pääosin elantonsa kalastuksesta. Kunnan alueella onkin useita kalankasvatuslaitoksia ja pieniä venekuntia, jotka pyytävät kalaa myyntiin. Flakstadissa on myös jonkin verran maataloutta, lähinnä naudan ja lampaiden kasvatusta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Taiyō no tō

Taiyō no tō (, ”Auringon puolue”, aikaisemmin , ”nouse ylös Japani”) oli kansalliskonservatiivinen puolue Japanissa. Puolueen perusti viisi japanilaista poliitikkoa, joista neljä oli neljä entistä liberaalidemokraattia ja yksi sitoutumaton. Puolueen nimen keksi Tokion pormestari Shintarō Ishihara. Puolue oli ideologialtaan kansalliskonservatiivinen. Vuonna 2012
puolue yhdistettiin Nippon ishin no kai -puolueeseen.

Lähteet 

Japanilaiset puolueet
Polkabilly Rebels

Polkabilly Rebels on J. Karjalaisen vuonna 2010 julkaistu studioalbumi. Albumi on Karjalaisen amerikansuomalaisia lauluja sisältävän levytrilogian, josta ovat aiemmin ilmestyneet Lännen-Jukka (2006) ja Paratiisin pojat (2008), viimeinen osa. 

Albumilla soittavat artistin itsensä lisäksi haitaristi Veli-Matti Järvenpää, sähkökitaristi Tommi Viksten ja kontrabasisti Mitja Tuurala. Karjalainen yhtyeineen versioi albumilla muun muassa neljää Jenny ”Jingo” Viitalan aiemmin äänittämää kappaletta. Polkabilly Rebels nousi julkaisuviikollaan (viikolla 14/2010) Suomen virallisen albumilistan kärkeen.

Kappaleet 
Siantappolaulu
Teksasin keltaruusu
New Orleansin tappelu
Hopeinen veitsi
Kauppias Intiassa
Vingelska
Wabash Cannonball
Amasa Blues
Hilkka Taskinen
Rakas mestari
Piru laulunopettajana
Karjalan poikia

Lähde:

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Dome.fi: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jari Mäkäräinen: J. Karjalainen hyvästelee Lännen Jukan. Ylen uutiset 27.3.2010

Vuoden 2010 albumit
J. Karjalaisen albumit
Vedomosti

Vedomosti (, ”Tiedonantoja”) oli Venäjän ensimmäinen sanomalehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi Pietari I:n määräyksestä 16. joulukuuta 1702. Lehden nimi vaihteli. Välillä se oli Rossijskije vedomosti (”Venäjän tiedonantoja”), Vedomosti o vojennyh i inyh delah (”Tiedonantoja sota- ja muista asioista”) ym. Toukokuuhun 1711 saakka lehti ilmestyi Moskovassa ja sen jälkeen vuorotellen Moskovassa ja Pietarissa. Lehdessä julkaistiin uutisia Venäjän armeijan ja laivaston saavuttamista voitoista, tietoja teollisuuden, kaupan ja sivistyksen kehityksestä sekä ulkomaanuutisia. Pietari I osallistui henkilökohtaisesti aineiston toimittamiseen. Vuonna 1728 lehden korvasi Venäjän tiedeakatemian julkaisema Sankt-Peterburgskije vedomosti (”Pietarin tiedonantoja”).

Nykyään Pietarissa ilmestyvä sanomalehti Sankt-Peterburgskije vedomosti (entinen Leningradskaja pravda) pitää itseään Vedomostin ja lokakuun vallankumousta edeltäneen Sankt-Peterburgskije vedomostin perinteen jatkajana. Moskovassa ilmestyy vuonna 1999 perustettu Vedomosti-niminen talouslehti.

Lähteet

Venäläiset sanomalehdet
Aleksandr Grin

Aleksandr Stepanovitš Grin, oikealta sukunimeltään Grinevski (; 23. elokuuta (J: 11. elokuuta) 1880 Slobodskoi, Vjatkan lääni – 8. heinäkuuta 1932 Staryi Krym) oli venäläinen kirjailija.

Aleksandr Grin syntyi Vjatkan lääniin karkotetun puolalaisen virkailijan perheeseen. Koulun jälkeen hän matkusti Odessaan ja kierteli eri puolilla Venäjää. Hän työskenteli matruusina, kalastajana, kullankaivajana ja palveli sotilaana. Armeijassa Grin liittyi sosialistivallankumouksellisiin. Hän levitti vallankumouksellista propagandaa Sevastopolin varuskunnassa, joutui vankilaan ja karkotettiin kahdesti. Vapauduttuaan vuonna 1912 hän asettui Pietariin. Vuonna 1920 Grin kutsuttiin puna-armeijaan, jossa hän sairastui lavantautiin. Maksim Gorki pelasti Pietariin rahattomana ja sairaana joutuneen kirjailijan. Vuonna 1924 Grin muutti Krimille, jossa hän asui Feodosijassa ja Staryi Krymissä. Griniä syytettiin hänen kuolemansa jälkeen kosmopolitismista.

Grinin ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi vuonna 1908. Hänen luomansa mielikuvitusmaailma Grinlandia on täynnä sadunomaisuutta ja uskoa ihmisen hyvyyteen. Kirjailijan romanttiset ja eksoottiset seikkailukertomukset olivat yleisön suosiossa mutta joutuivat pian kirjallisuuskritiikin hampaisiin ja julkaisukieltoon 1941. Vuodesta 1956 lähtien niitä julkaistiin jälleen miljoonapainoksina. Yksi tunnetuimmista teoksista on vuonna 1923 ilmestynyt pienoisromaani Punaiset purjeet (Alyje parusa), jossa keskeisenä on usko ihmisessä olevan hyvän voittoon.

Suomennettu teos 
  Kansankulttuurin nuorten kirjasto

Lähteet

Aiheesta muualla

 Grinlandia – Aleksandr Grinistä kertova sivusto 
 Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksandr Grin 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Zvezda (kirjallisuuslehti)

Zvezda (, ”Tähti”) on Pietarissa Venäjällä kerran kuukaudessa ilmestyvä kirjallinen aikakauslehti. Se on perustettu vuonna 1924.

Zvezda oli Leningradin ensimmäinen ”paksu” kirjallisuuslehti. Se jatkoi vallankumousta edeltävien runoutta, lyhytproosaa, romaaneja ja kirjallisuusarvosteluja julkaisevien lehtien perinnettä. 1920-luvulla se oli huomattavassa määrin niin sanottujen ”kanssamatkustajien” (ven. poputšiki) lehti, jossa ilmestyi muun muassa Veniamin Kaverinin, Mihail Slonimskin, Mihail Zoštšenkon, Nikolai Nikitinin, Nikolai Tihonovin ja Konstantin Fedinin teoksia. Lehden muita tekijöitä olivat Juri Libedinski, Aleksei Tolstoi, Olga Forš, Juri Tynjanov ja Anna Ahmatova. Vuonna 1932 Zvezdasta tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattaja. Lehti ilmestyi myös Leningradin piirityksen aikana.

NKP:n keskuskomitea julkaisi 1946 päätöksen, jossa leningradilaiset kirjallisuuslehdet Zvezda ja Leningrad joutuivat poikkeuksellisen voimakkaan ideologisen hyökkäyksen kohteeksi. Päätös johti Leningrad-lehden lakkauttamiseen sekä Anna Ahmatovan ja Mihail Zoštšenkon erottamiseen kirjailijaliitosta. Toisen maailmansodan jälkeen Zvezda julkaisi etupäässä leningradilaisten kirjailijoiden teoksia. Sen painosmäärä oli 5 000 vuonna 1927, 113 000 vuonna 1975 ja 120 000 vuonna 1986. Vuonna 1973 Zvezda palkittiin Työn punaisen lipun kunniamerkillä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Zvezda-lehden sivusto 

Venäläiset aikakauslehdet
Katoliset kirjeet

Katoliset kirjeet on Raamatun Uuden testamentin seitsemän viimeisen kirjeen yhteisnimitys. Nimeäminen perustuu siihen, ettei kirjeitä ole osoitettu tietylle vastaanottajalle, vaan yleisesti seurakunnalle (, yleinen)<ref>Otavan iso tietosanakirja, Otava 1960–1965.</ref> Kirjeet on yksilöity lähettäjän perusteella. Katolisia kirjeitä ovat kaksi Pietarin (1 ja 2) ja kolme Johanneksen (1, 2 ja 3) kirjettä sekä Jaakobin ja Juudaksen kirjeet. Ne eivät ole syntyneet apostoli Paavalin kirjeiden tavoin johonkin konkreettiseen tilanteeseen, vaan useimmat pyrkivät antamaan yleistä kristillistä opetusta.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Aarre Lauha: Suomalainen Uuden testamentin selitys 11. Katoliset kirjeet. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 15, 1956, ISSN 0356-2786, 2. korjattu painos 1971.
 Aimo T. Nikolainen: Katoliset kirjeet. Apostolinen kirkko esittäytyy, Kirjapaja 1987, ISBN 951-621-811-3 (osa) ja ISBN 951-621-825-3 (sarja).
 Bo Giertz: Katoliset kirjeet, SLEY-kirjat 1992, ISBN 951-618-011-6.
 Jukka Thurén: Katoliset kirjeet,'' Arkki 2007, ISBN 978-951-618-842-6.

Uusi testamentti
Okkluusio

Okkluusio (eli sulkeuma) on tapahtuma ja sen tulos, joka kemian ja geologian alalla tarkoittaa kiteytymässä olevan kiinteän aineen sisään jää siihen adsorboituneita vieraita hiukkasia, esimerkiksi vieraita ioneja. 

Rakenteilla olevaan kiteeseen tämä aiheuttaa kidevirheitä. Kidevirheitä on suotavaa välttää esimerkiksi kemian gravimetrisissä töissä, sillä okkluusio aiheuttaa kerasaostumista, jolloin näytteessä on epäpuhtauksia. 
Kemian töissä okkluusiosta johtuvia haittoja voidaan poistaa esimerkiksi kiteyttämällä aine uudelleen.

Okkluusio havaintopsykologisena käsitteenä tarkoittaa puolestaan silmän syvyyshavaintoihin liittyvää monokulaarista vihjettä siitä, kuinka lähempänä oleva objekti voi peittää osin tai kokonaan kauempana olevan objektin. 

Kristallografia
Hautakirjoitus

Hautakirjoitus eli epitafi on hautakiveen, muistomerkkiin tai suurempaan monumenttiin kirjattu teksti, muistosanat kuolleelle ihmiselle. Epitafi voi tarkoittaa myös kirkon seinälle kiinnitettävää muistotaulua tai vainajalle omistettua lyhyttä muistorunoa.

Epitafi voi noudattaa vakiintunutta kaavaa, olla kirjallinen lainaus tai olla täysin omaperäinen teksti. Omaperäiset tekstit olivat varsinkin vanhastaan usein lyhyitä ja ytimekkään sukkelia, joskus jopa ironisia, hirtehishuumorin sävyttämiä tai nöyrtymiseen johdattavia viitaten ihmisen mitättömyyteen ajan ja iäisyyden edessä.

Katso myös
 Muistokirjoitus
 Kuolinilmoitus

Hautaus
Kuolema
Muistokirjoitus

Muistokirjoitus eli nekrologi on sanomalehdessä julkaistava kirjoitus edesmenneestä merkkihenkilöstä. Se esittelee yleisesityksen henkilön elämänvaiheista ja pyrkii asettamaan oikeisiin mittasuhteisiin tämän merkityksen sillä elämänalueella tai niillä elämänalueilla, joissa tämä on varsinaisesti merkittävimmän elämäntyönsä tehnyt. Vaikka poikkeuksiakin on, nekrologit kirjoitetaan pääsääntöisesti kunnioittavassa sävyssä.

Useat tiedotusvälineet kirjoittavat jo etukäteen valmiiksi aihiot sellaisille merkkihenkilöille, joiden tiedetään kamppailevan vaikeiden sairauksien kanssa, jotka ovat merkittävän iäkkäitä tai joiden elämäntyö on niin mittava ja merkittävä, että se ansaitsee laveamman käsittelyn kyseisessä tiedotusvälineessä, kun ja jos tämä henkilö odottamatta tai odotetusti menehtyy.

Katso myös
Kuolinilmoitus
Hautakirjoitus

Kuolema
Kirjallisuuden lajit
Lehdistö
Askiston koulu

Askiston koulu on vuonna 1987 perustettu alakoulu Askiston kaupunginosassa Myyrmäen suuralueella Länsi-Vantaalla. Noin 200 oppilaan kouluun kuuluvat luokka-asteet 1–6. Kasvavan oppilasmäärän vuoksi koululle tehtiin lisärakennus vuonna 2000. Askiston koulun rehtori on Anna-Kaisa Kolu.

Lähteet

Vantaan peruskoulut
Askisto
Erika Vikman

Erika Susanna Vikman (s. 20. helmikuuta 1993 Tampere) on suomalainen laulaja ja vuoden 2016 tangokuningatar.

Ura 
Erika Vikman voitti Tangojuniori-kilpailun tyttöjen sarjan vuonna 2008. Hän osallistui tamperelaiseen Ponnahduslauta-kilpailuun vuonna 2010. Vikman näytteli Yle TV2:lla vuosina 2009–2010 esitetyssä Parasta aikaa -sarjassa Iira Strömiä. Hän oli mukana vuonna 2011 Stage-ohjelman voittajajoukkueessa ja esiintyi myöhemmin myös ohjelman myötä tehdyssä Silmistä pois -musikaalissa.

Vikman on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulun lukiosta vuonna 2013. Hän on opiskellut pop-jazz-laulua Pirkanmaan musiikkiopistossa. Hänen äitinsä on osallistunut myös Tangomarkkinoille, päästen semifinaaleihin.

Vuonna 2013 Vikman kilpaili Idolsin seitsemännellä kaudella. Hänet kruunattiin vuoden 2016 tangokuningattareksi. Vikman osallistui Tangomarkkinoille jo vuonna 2015 sijoittuen toiseksi. 

Vikman julkaisi ensimmäisen singlensä jo vuonna 2015, mutta ensimmäinen isolle levy-yhtiölle levytetty single, ”Ettei mee elämä hukkaan”, julkaistiin helmikuussa 2017. Keväällä 2017 hän oli myös yksi itseään Iholla-televisiosarjaan kuvanneista henkilöistä.

Vikman osallistui vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleellaan ”Cicciolina” ja sijoittui toiseksi. Vikman voitti yleisöäänestyksen, mutta jäi kolmannelle sijalle kansainvälisten raatien pisteissä. Myöhemmin samana vuonna hän oli mukana Masked Singer Suomi -lauluohjelmassa Ampiainen-hahmona ja tuli kilpailussa kolmanneksi. Esikoisalbumi Erika Vikman julkaistiin 20. elokuuta 2021.

Toukokuussa 2022 julkistettiin, että Erika Vikman on yksi Vain elämää -televisiosarjan kolmannentoista tuotantokauden artisteista.

Yksityiselämä 
Erika Vikman seurusteli laulaja Dannyn kanssa vuoden 2016 alusta. Pari eli avoliitossa Kirkkonummella vuodesta 2018 lähtien. Syyskuussa 2020 pari ilmoitti eronneensa.

Vikmanin sisko Jennika Vikman on myös osallistunut Idols-ohjelmaan vuonna 2018.

Vikman on syntynyt Tampereella. Hän on asunut myös Lempäälässä ja Porissa. Vuodesta 2021 alkaen Vikman on asunut Helsingissä.

Diskografia

Albumit

Singlet

Muut listasijoitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Erik Vikmanin virallinen Facebook-sivu
 
 

Suomalaiset laulajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1993 syntyneet
Toló

Toló (; ) on Kreikan kylä, joka kuuluu Náfplion kuntaan, Argoliksen alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Se kuului aiemmin Asínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náfplion kunnan Asínin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 460 (vuonna 2011).

Toló sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itäosassa Välimereen kuuluvan Argoliinlahden rannalla. Náfplion kaupunki sijaitsee 12 kilometriä Tolósta luoteeseen. Toló on entinen kalastajakylä, jossa on nykyisin muun muassa runsaasti hotelleja, ravintoloita, kahviloita, tavernoja, diskoja ja baareja.

Toló muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Τολού, Dimotikí Koinótita Toloú), johon kuuluvat varsinaisen Tolón kylän lisäksi Ágios Antónios, Daskaleió ja Koronísi. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 494.

Historia 

Homeros mainitsee Ilias-eepoksessaan Asinen kaupungin, jonka arkeologinen kohde sijaitsee Tolónlahdella. Asinen laivasto otti osaa Troijan sotaan.

Tolónlahti toimi vuosisatojen ajan taistelulaivojen pakopaikkana. Bysantin valtakunnan valtakaudella Tolósta tuli Náfplion kaupungin varasatama. Toló yhdessä muun Peloponnesoksen kanssa kuului vuosina 1204–1389 frankeille. Venetsialaiset hallitsivat Tolóa vuoteen 1540 saakka, jolloin Osmanien valtakunta otti vallan. Tämän jälkeen venetsialaiset yhdessä liittolaisten kanssa yrittivät vara-amiraali Francesco Morosinin johdolla vallata Peloponnesoksen pääkaupungin Náfplion. Tolónlahdesta tuli operaatioiden tukikohta. Morosini menestyi operaatioissaan, mutta vuonna 1718 osmanit ottivat jälleen vallan alueella. Tolónlahdella sijaitsevalla Rómvin saarella on tältä ajalta säilynyt raunioituneita rakennuksia sekä linnoituksia. Myös Daskaleión saarella sijaitsee linnoituksen rauniot sekä Zoodóchos Pigí -niminen kirkko vuodelta 1688. Osmanikauden aikana paikalliset lapset opiskelivat omaa historiaansa ja kieltään Daskaleión saaren ”Kryfó scholeíossa” () eli ”salaisessa koulussa”. Kreikan presidentti Ioannis Kapodistrias päätti vuonna 1831, että Tolóon muutti pakolaisia Kreetan saarelta.

Vuonna 1981 Tolóssa oli 1 353 asukasta ja vuonna 1991 puolestaan 1 298.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tolo Guide. Tolóa esittelevä sivusto.  

Náfplio
Peloponnesoksen kylät
Kipupisteet


Kipupisteet on lahtelaisen suomirockia soittavan Raaka-Aineen esikoisalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2010. Albumin julkaisun yhteydessä yhtye vietti viisitoistavuotisjuhliaan 17. huhtikuuta 2010 Lahdessa. Albumilla ehti soittaa vielä Matti Hyyrynen, joka kuitenkin erosi yhtyeestä viikkoa ennen julkaisujuhlaa. Hänet korvasi Timo Ruokola. 

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12.

Kappaleet 
Varjojen valtakunta
Politiikkaa
Miehen työ
Elämän tarkoitus
Katkera
Tyhjä arpa
Vihaa
Salaisuus
U.T.R.
Yhteiskuntakelpoinen
Odota
1-1=0

Kokoonpano 
 Aapo Kaskinen – laulu, rytmikitara
 Jussi Mattelmäki – basso
 Tuomas Lampen – rummut
 Matti Hyyrynen – soolokitara

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Vuoden 2010 esikoisalbumit
Raaka-Aineen albumit
Axiom (albumi)


Axiom on Axiomin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 30. lokakuuta 2006. Albumi julkaistiin viisi kuukautta myöhemmin ensimmäisestä samannimisestä albumista, joka ilmestyi vain internetissä toukokuussa 2006.

Kappaleet

Lähteet

Vuoden 2006 albumit
Ranskalaiset hip hop -albumit
Joonas Suotamo

Joonas Suotamo (s. 3. lokakuuta 1986 Espoo) on suomalainen näyttelijä ja uransa päättänyt maajoukkuetason koripalloilija. Hänet tunnetaan erityisesti Chewbacca-hahmon roolista Tähtien sota -elokuvasarjan myöhemmissä osissa.

Suotamo sai maailmanlaajuista huomiota sijaistettuaan Chewbacca-hahmon näyttelijää Peter Mayhew’ta joissakin kohtauksissa vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Star Wars: The Force Awakens. Vuonna 2017 ensi-iltansa saaneesta elokuvasta Star Wars: The Last Jedi alkaen näytteli hahmoa kokonaan itse.

Koripallouransa aikana Suotamo pelasi Korisliigassa, VTB United-liigassa, Yhdysvaltain yliopistosarjassa ja Suomen valtakunnallisissa divisioonissa. Suotamo pelasi myös kolme maaottelua Suomen miesten maajoukkueessa.

Suotamo on mukana Lordin Lordiversityn kappaleessa "Grrr!".

Urheilu-ura 
Suotamon kasvattajaseurana toimi Espoo Basket Team, josta hän siirtyi Espoon Honkaan. Hän debytoi edustusjoukkueessa kaudella 2004–2005, ja siirtyi tämän jälkeen kolmeksi kaudeksi Pennsylvanian osavaltionyliopistoon (Penn State). Yhdysvalloissa Suotamo ei onnistunut saamaan peliaikaa joukkueessa ja pelasi parhaimmillaankin vain 5,8 minuuttia ottelua kohden.

Vuoden 2008 lopulla Suotamo sai opinnot päätökseen ja teki paluun Korisliigaan Lappeenrannan NMKY:hyn alkuvuodesta 2009. Hän pelasi seurassa puolitoista kautta. Kauden 2009–2010 jälkeen Suotamo ilmoitti lopettavansa pääsarjatasolla, mutta päätti syyskuussa 2010 jatkaa uraansa Espoon Hongassa. Vuonna 2011 hän siirtyi pelaamaan Espoo Basket Teamiin, joka pelasi II-divisioonaa. Kaudeksi 2012–2013 joukkue nousi kuitenkin I-divisioonan B-divisioonaan.

Näyttelijän ura

Suotamo oli Peter Mayhew’n sijaisnäyttelijä Chewbaccan roolissa vuoden 2015 elokuvassa Star Wars: The Force Awakens. Tehtävän saamiseen vaikuttivat Suotamon suorittamat taidealan opinnot ja kontaktit koripalloyhteisössä. Hän näytteli hahmoa kokonaisuudessaan vuoden 2017 elokuvassa Star Wars: The Last Jedi, Mayhew’n toimiessa konsulttina. Hän näytteli Chewbaccan roolia myös vuonna 2018 ilmestyneessä elokuvassa Solo: A Star Wars Story ja vuoden 2019 elokuvassa Star Wars: The Rise of Skywalker.

Joonas Suotamon Star Wars -urasta kertova Hippo Taatilan kirjoittama kirja Roar! – Elämäni wookieena ilmestyi 2021.

Yksityiselämä 
Helsingissä asuvalla Suotamolla on oma yritys. Hän on naimisissa Milla Pohjasvaaran kanssa. Heillä on tammikuussa 2018 syntynyt poika ja helmikuussa 2020 syntynyt tytär.

Lähteet 
 Joonas Suotamo  Suomen Koripalloliitto
 Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Grane

Grane (eteläsaameksi Gaala) on Norjan kunta, joka sijaitsee Nordlandin läänin sisämaassa. Kunnan hallintokeskus on nimeltään Trofors. Muita tärkeitä kyliä ovat Grane, Svenningdal, Fiplingdal sekä Majavatn. Grane rajoittuu pohjoisessa Vefsniin, idässä Hattfjelldaliin, etelässä Røyrvikiin ja Namsskoganiin sekä lännessä Bindaliin ja Brønnøyhin. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Granen kunnassa oli 1 459 asukasta.

Elinkeinoelämän tärkeimpiä alueita ovat maatalous, metsätalous, poronhoito, matkailu, pienteollisuus ja kauppa. Kunnassa on ollut paljon puusepänteollisuutta, jolla alalla tärkein yritys on Norgesvinduet Svenningdal AS. Moni käy myös töissä naapurikunta Vefsnissä. Kunnassa sijaitsee kolme eteläsaamelaisten poronhoitoaluetta.

Kunnan läpi menee eurooppatie E6 sekä rautatie Nordlandsbanen. Tieyhteydet vievät myös Ruotsiin sekä rannikolle Tosenveieniin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nordlandin läänin kunnat
Ad Portas

Ad Portas on rap-artisti Hannibalin toinen sooloalbumi. Se julkaistiin 5. toukokuuta 2010 Joku Roti Recordsin kautta. Albumi sijoittui ilmestymisviikollaan (19/2010) Suomen virallisen listan sijalle 32. Viikko oli albumin ainoa listalla.

Taustaa 
Ennen albumin julkaisua julkaistiin siltä kaksi näytekappaletta: "Kuten Funkadelic" sekä "Porteillas". Albumilla vierailee suomalaisten räppäreiden lisäksi yhdysvaltalainen K-Rino. Albumi kulki aluksi työnimellä Anta Portas.

Kappaleet

Biitit 
 Massimo: 1
 Ilari Autio: 2, 3, 5, 7, 12 ja 13
 Ilari Autio & Tapani Kansalainen: 4
 Lahti-Samppa: 6, 8 ja 14
 Jazzy-O: 9
 Jodarok: 10
 Getto-Aki & Ilari Autio: 11

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Noise.fi: 
 Redrum-187: 4+/5
 Soundi: 
 Tuoreet Platat:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hannibalin MySpace-sivu
 Albumin julkaisuilmoitus Basso.fi -sivustolla

Hannibalin albumit
Kilari Audion tuottamat albumit
Tapani Kansalaisen tuottamat albumit
Lahti-Sampan tuottamat albumit
Jazzy-O:n tuottamat albumit
Vuoden 2010 albumit
Saapas

Saapas on pitkävartinen jalkine.

Saappaiden ominaisuuksia ja historiaa

Saappaan varret ulottuvat yleensä yli säären puolivälin, joissakin malleissa polviin asti. Joissain saapasmalleissa varret saattavat ylettyä jopa puolireiteen, kuten kääntövarsipieksuissa, kahluusaappaissa ja joissakin historiallisissa ratsusaappaissa.  Lyhimmillään saappaan varret ylettyvät vain nilkkaan tai vähän ylitse, jolloin jalkineita voidaan kutsua saapikkaiksi. 

Saappaiden tavallisimpia päämateriaaleja ovat ainakin nahka, kumi, muovi, ja joissain tapauksissa eri tekstiilit. Täydentäviä materiaaleja on monenlaisia, esimerkiksi metalliset osat, luonnon- tai tekoturkikset ja erilaiset koristeet. Kumisaappaat on tarkoitettu vetisissä paikoissa liikkumiseen. Niitä kevyemmät ja ilmavammat jalkineet ovat kumiteräsaappaat, joissa kumiseen teräosaan on ommeltu nahkaiset saapasvarret. Jatsarit olivat aikoinaan suositut nahkasaappaat, samoin kuin lapikkaat eli pieksut. Saappaiden kanssa käytettiin joskus pussi- eli saapashousuja, joiden levennetty reisiosa antaa polvelle lisää liikkumatilaa esimerkiksi ratsastettaessa. Saappaat ovat edelleen perusvaruste muun muassa ratsastuksessa. Saappaanheitto on tunnettu leikkimielinen urheilulaji.

Saappaat ovat vaikuttaneet erilaisiin sanontoihin ja nimiin, kuten:
 Variksensaappaat, kesällä ilman kenkiä kuljeskelemisesta tummiksi sierettyneet jalat
 Lähtö saappaat edellä, äkillinen kuolema (esim. Lauttamus 1963: Saappaat edellä). Nimitys viittaa ruumisarkun kuljettamiseen jalkopää edellä.
 Kuolla saappaat jalassa, kuolema "työn ääreen" esim. sotilaspalveluksen, virantoimituksen tai muun tehtävän yhteydessä
 Saapas(jalka)maa, Italia
 Saapasjalkakissa, klassinen satu
 Espanjalaiset saappaat, keskiaikainen kidutusväline
 Saapastelu, edestakaisin kuljeskelu ilman selvää päämäärää
 Saapas näkee mitä kenkä tekee, epävarma tulevaisuus.

Ennen teollista aikaa suutarit valmistivat saappaat mittojen mukaan. Sittemmin niitä alettiin valmistaa valtaosin teollisesti. Sievin Jalkine on tunnettu kotimainen nahkasaappaiden valmistaja. Nokian Jalkineet valmistaa kumisaappaita.

Katso myös
Saapasrasva
Bootstrap

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Artikkeli kumisaappaista

Jalkineet
Nastakehrääjä

Nastakehrääjä (Aglia tau) on riikinkukkokehrääjien heimoon kuuluva perhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Nastakehrääjä on kookas ja helposti tunnistettava, oranssinruskea perhonen. Molemmilla sukupuolilla on jokaisen siiven keskellä sinimusta, hieman metallinkiiltoinen silmätäplä, jonka keskellä on T-kirjaimen muotoinen valkoinen kuvio. Takasiivissä kuvio on isompi. Siiven ulompi poikkiviiru on siniharmaa ja erottuu hyvin. Koiraat ovat naaraita pienikokoisempia ja väritykseltään tummempia. Niillä on suuret kaksoiskampamaiset tuntosarvet, joilla koiras haistaa naaraan erittämät feromonit. Nastakehrääjän siipiväli on koiraalla 55–62 mm ja naaralla 65–92 mm.

Lajista tunnetaan myös värimuoto f. ferenigra, jonka siipien ulkosarake on musta

Lepoasennossa perhonen pitää siipiään päiväperhosmaisesti yhdessä ruumiinsa yläpuolella.

Levinneisyys ja lentoaika 
Nastakehrääjä on eurooppalainen laji, jonka levinneisyys ulottuu Espanjasta Uralvuorille ja Länsi-Siperiaan. Lisäksi lajilla on maantieteellisesti eristyneet esiintymät Apenniineilla, Kaukasuksen pohjoispuolella sekä Iranissa. Suomessa nastakehrääjää tavataan melko yleisesti Etelä- ja Keski-Suomessa. Perhoset ovat lennossa toukokuun loppupuoliskolta kesäkuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat 
Nastakehrääjät viihtyvät parhaiten avoimien lehtimetsien reunoilla. Koiraalla on tuuheiden tuntosarviensa ansiosta erittäin hyvä hajuaisti ja se voi haistaa naaraan usean kilometrin päähän. Koiraat lentävät nopeasti ja mutkitellen etenkin aamupäivällä, mutta naaraat viettävät päivät maastoutuneina ja aloittavat kömpelön lentonsa vasta illalla kuuden jälkeen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Naaras munii 70–145 munaa, jotka kuoriutuvat 12–14 päivässä. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun puolivälissä, jolloin ne rakentavat kotelokopan. Laji talvehtii kotelona, usein kaksi kertaa.

Lajilla loisivat ainakin loiskärpäset Drino lota ja Senometopia separata.

Ravintokasvi 
Toukat elävät lehtipuilla, erityisesti koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuvia toukasta
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 

Riikinkukkokehrääjät
Giovanna Trillini

Giovanna Trillini (s. 17. toukokuuta 1970 Jesi) on italialainen florettimiekkailija joka uransa aikana on voittanut kahdeksan olympiamitalia. Trillini on edustanut Jesi CS ja Corpo Forestale Dello Stato urheiluseuroja. Hän on 164 cm pitkä ja painaa 59 kg.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 viralliset sivut 

Italialaiset miekkailijat
Italialaiset olympiavoittajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Integroitu markkinointiviestintä

Integroitu markkinointiviestintä eli IMC () on yrityksen toimintatapa, jossa se huolellisesti yhdenmukaistaa ja koordinoi kaikkea viestintäänsä eri kanavissa, jotta siitä ja sen tuottamista hyödykkeistä (tuotteista tai palveluista) syntyisi asiakaskunnassa ja muissa sidosryhmissä mahdollisimman selvä, yhtenäinen ja mieleenjäävä kuva. 

Integroitu markkinointiviestintä on strateginen liiketoimintaprosessi, jonka avulla suunnitellaan, kehitetään, toteutetaan ja arvioidaan koordinoitavissa olevaa, mitattavaa ja puhuttelevaa brändikommunikaatiota lyhyellä ja pitkällä aikavälillä kuluttajien, asiakkaiden, potentiaalisten asiakkaiden ja muiden määriteltyjen ja relevanttien sisäisten ja ulkoisten sidosryhmien näkökulmasta.

Integraatioajattelu pitää sisällään organisaation kokonaisuudessaan, mutta se korostaa markkinoinnin, myynnin ja viestinnän rooleja -ja niiden yhteispeliä. Integraatiossa on kahdeksan ulottuvuutta. Integraatiota voidaan soveltaa käytäntöön myös taktisissa operaatioissa, vaikka se määritelmänsä mukaisesti korostaa strategisen markkinoinnin roolia.

Lähteet

Kirjallisuutta
Vierula, Markku: Suuri integraatiokirja - markkinointi, myynti ja viestintä,  toinen uudistettu ja laajennettu painos. Kirjan esipuhe professori Don E. Schultz. AlmaTalent 2014 Vierula, Markku: Suuri integraatiokirja. Markkinointi, myynti ja viestintä. Talentum 2009. ISBN 978-952-14-2139-6.

Markkinointiviestintä
Taloustieteen käsitteet
Mikaela Soratie

Mikaela Soratie (s. 22. marraskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen kouluratsastaja. Hän on edustanut Suomea nuorten hevosten MM-kilpailuissa orilla Royale De Topaz. Hän on saavuttanut useita PM- ja SM-mitaleja. Soratie on saavuttanut myös voittoja ja sijoituksia kansainvälisistä kilpailuista.

Aiheesta muualla
 Soratien profiili SportEliten verkkosivuilla 

Suomalaiset kouluratsastajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Annimari Korte

Annimari Katriina Korte (s. 8. huhtikuuta 1988 Kirkkonummi) on suomalainen pika-aitajuoksija. Korte on kaikkien aikojen nopein suomalainen 100 metrin aitajuoksija Suomen ennätyksellä 12,72. 

Korte on edustanut Suomea useita kertoja arvokilpailuissa. Hän selviytyi 100 metrin aitajuoksun finaaliin alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 2007. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005 ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2006 hän ylsi välieriin. Korte edusti Suomea myös alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2009 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Hän voitti lajinsa Euroopan seurajoukkueiden mestaruuskilpailuissa Castellonissa 2019. Heinäkuussa 2019 Korte juoksi 100 metrin aitojen Suomen ennätyksen 12,72 Joensuussa. 

Maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 Dohassa Korte selvisi historiallisesti kahden muun suomalaisen kanssa välieriin, jossa juoksi ajan 12,97. Alkuerässä hän juoksi täsmälleen saman ajan. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 13,06. 

Korte on saavuttanut Kalevan kisoissa kultaa vuonna 2020 ajalla 12,79, hopeaa vuonna 2018 sekä pronssia vuosina 2007 ja 2019. Aika 12,79 on Kalevan Kisojen ennätys.

Kortteen ennätyksiä ovat 60 metrin aidoissa 8,11 ja 100 metrin aidoissa vuonna 2019 juostu 12,72. Hänen seurojaan ovat Suomessa HIFK ja Espanjassa Valencia Esports.

Kortteesta julkaistiin toukokuussa 2021 Tammen kustantama MTV3:n urheilutoimittaja Mika Saukkosen kirjoittama kirja Yli kaikkien aitojen.

Kortteen valmentajana toimii alankomaalainen Bart Bennema ja Suomessa harjoittelua valvoo Mikael Ylöstalo.

Korte valmistui syksyllä 2022 koirien koulutusohjaajaksi. Hän on aiemmin suorittanut maisteritutkinnon urheilujournalismista Lontoossa. Hän aikoo myös opiskella vielä yleisurheilun ammattivalmentajaksi.

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset pika-aitajuoksijat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Laura Vihervä

Laura Vihervä (s. 28. huhtikuuta 1991 Valkeakoski) on suomalainen aerobikkaaja. Hän on edustanut Suomea EM- ja nuorten sekä naisten MM-tasolla. Aerobicin SM-kilpailuissa hän on saavuttanut yksilökilpailussa kultaa vuosina 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017 ja 2018 ja hopeaa vuosina 2009, 2010 ja 2015 sekä nuorten SM-kultaa vuosina 2006, 2007 ja 2008. Vihervä kilpailee myös joukkuesarjassa, josta hänellä myös on Suomen-mestaruuksia.

Vihervä harrasti rytmistä voimistelua yhdeksän vuotta, jonka jälkeen laji vaihtui kilpa-aerobiciin. Vastuuvalmentajana Vihervällä on toiminut Tiina Koljander.

Vihervä oli Vuoden Nuori Urheilija 2008 -äänestyksessä sijalla 5.

Kilpailumenestys

2009
 World Cup 13.
 EM 18.
 SM 2.

2010
 World Cup 8.
 MM 35.
 SM 2.

2011
 World Cup 7.
 SM 1.
 EM  17.

2012
 World Cup 2012 ranking 6. (World Cup sijat 7., 7. ja 8.)
 SM 1.
 MM 20.

2013
 SM 1.
 EM 16.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vihervän urheilijaprofiili Svolin sivuilla
 Urheilijaprofiili Vakp:n sivuilla

Suomalaiset kilpa-aerobikkaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Rock with You

Rock with You on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin toinen vuoden 1979 albumilta Off the Wall julkaistu single.

Kappaleet 
 Brittiversio:
 ”Rock with You” – 3:20
 ”Get on the Floor” – 4:57

 Yhdysvaltalaisversio:
 ”Rock with You” – 3:20
 ”Workin’ Day and Night” – 5:04

 Visionary single/CD-single:
 ”Rock with You” – 3:23
 ”Rock with You” (Masters at Work remix) – 5:33
 ”Rock with You” (musiikkivideo) – 3:23

Vuoden 1979 kappaleet
Michael Jacksonin kappaleet
Ben (kappale)

Ben on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin single vuoden 1972 albumilta Ben. Kappaleen sävelsi Walter Scharf ja sanoitti Don Black. ”Ben” oli Jacksonin ensimmäinen sooloartistina tehty listaykkönen. Se voitti parhaan kappaleen Golden Globen sekä sai ehdokkuuden Oscariin vuoden 1972 samannimisestä elokuvasta, jossa se esiintyi tunnuskappaleena.

Lähteet 

Vuoden 1972 kappaleet
Michael Jacksonin kappaleet
Golden Globe -palkitut kappaleet
Putte Wilhelmsson

Putte Wilhelmsson (s. 1962) on suomalainen kirjallisuus- ja elokuvakriitikko, vapaa toimittaja ja esseisti. Hän on kirjoittanut arvosteluja muun muassa Turun Sanomiin, Helsingin Sanomiin ja Parnassoon. Wilhelmssonin tyyliä on luonnehdittu poleemiseksi. Savukeidas julkaisi vuonna 2009 Wilhelmssonin esikoisteoksen, esseekokoelman Turmio ja perikato.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wilhelmssonin blogi
 Wilhelmssonin esittely Savukeitaan sivuilla
 Tuomo Karhu: Mies jolla on maine. Turun sanomat 8.11.2009
 Rami Kolehmainen: Turussa kriitikot inisevät eikä harmaakirjallisuus etene Yle Turku 19.8.2010.

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset elokuvakriitikot
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
Kauppakeskus Kallentori

Kauppakeskus Kallentori on kokkolalainen kauppakeskus. Kallentori sijaitsee Tehtaankadun päädyssä Kokkolan keskustassa. Kokkolan K Supermarket on myös Kallentorin naapurissa. Kallentorilla on maanalainen pysäköintihalli, jossa on yli 100 autopaikkaa.
Kallentorilla on mm. kirpputori, Clas Ohlson, S-Market, apteekki, optikkoliike, kuntosali ja valokuvaamo.

Lähteet 

Kokkolan kauppakeskukset