joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ukrainan vaakuna

Ukrainan vaakuna () on Ukrainan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu keltaisella rajatusta sinisestä kilvestä, jonka sisällä on keltainen kolmikärki. Vaakunassa on samat värit kuin Ukrainan lipussa.

Ukrainan vaakuna on yli tuhat vuotta vanha. Ensimmäinen havainto Ukrainan vaakunasta on Rurikin dynastian ruhtinas Svjatoslav I:n (k. 972) ajalta.

Suuri vaakuna 
Ukrainan nykyinen perustuslaki määrittelee, että vaakunasta on kaksi versiota: iso ja pieni. Suurta ei koskaan otettu käyttöön, joten vuonna 2020 maan hallitus päätti alkaa valmistelut suuren vaakunan suunnittelemiseksi ja käyttöön ottamiseksi.

Elokuussa 2021 asia otti askeleen eteenpäin, kun 257 edustajaa maan parlamentissa tuki uuden ison vaakunan käyttöön ottoa ensimmäisellä lausuntokierroksella. Hyväksyminen edellyttää kuitenkin vähintään 300 edustajan tuen. Ehdotettu vaakuna on kerännyt kritiikkiä opposition lisäksi myös heraldisista piireistä, jotka arvostelivat vaakunassa olevaa kruunua. Kruunun katsotaan perinteisesti symboloivan monarkiaa, mutta Ukraina on tasavalta.

Galleria

Lähteet

Katso myös
Luettelo Ukrainan oblastien lipuista ja vaakunoista

Valtioiden vaakunat
Ukrainan vaakunat
Herran siunaus

Herran siunaus eli Aaronin siunaus on Neljännestä Mooseksen kirjasta peräisin oleva siunaus, jota alun perin käytettiin juutalaisessa temppelipalveluksessa, mutta jota käytetään myös kristillisissä kirkoissa.

Sen sisältö on hyvin yksinkertainen ja yleispätevä. Alkuperäisessä muodossaan se kuuluu seuraavasti:

Käyttö kristillisissä kirkkokunnissa 

Varhaiskristillisessä Apostolisten konstituutioiden kuvaamassa jumalan­palveluksessa diakoni luki yhteisen esirukouksen, minkä jälkeen piispa siunasi kansan lukemalla Aaronin siunauksen. Myöhemmin sen ovat katolisessa ja useissa protestanttisissakin kirkoissa syrjäyttäneet muut siunaus­kaavat. Luterilaisissa kirkoissa Aaronin siunaus on kuitenkin Martti Lutherin ajoista saakka ollut käytössä loppusiunauksena, jonka pappi lausuu aina jumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten päätteeksi. Kristillisessä käytännössä siihen on kuitenkin lisätty Pyhään kolminaisuuteen viittaava loppulause: ”Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.”

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Rituaalit
Liftaaminen

Liftaaminen eli peukalokyyti on matkustusmuoto, jossa matkustaja saa maksuttoman kyydin toiselta, samaan suuntaan kulkevalta ja useimmiten autoilevalta henkilöltä. Yleisimmät liftauspaikat ovat teiden varsilla, bussipysäkeillä, levähdyspaikoilla, huoltoasemilla ja risteysalueiden lähettyvillä. Liftaaja osoittaa kyydin tarpeensa nostamalla peukalonsa pystyyn ohikulkeville autoille.

Autoistumisen ensimmäisinä vuosikymmeninä peukalokyyti oli hyvin suosittu matkustusmuoto etenkin nuorille. 1980-luvulla se kuitenkin alkoi nopeasti vähetä vaurastumisen myötä, nuorten siirtyessä bussien ja junien tai oman auton käyttäjiksi.

Motiivit ja asenteet 

Liftaamiseen on monia syitä. Niitä voivat olla rahan puute, myöhästyminen julkisen liikenteen kulkuneuvosta, oman kulkuneuvon rikkoutuminen, syrjäseuduilla julkisen liikenteen puuttuminen, halu minimoida matkustuksesta muodostuvia päästöjä tai vain halu tavata uusia ihmisiä.

Asenteet liftausta kohtaan vaihtelevat paljon. Monissa länsimaissa on vallalla käsitys, jonka mukaan liftaaminen on vaarallista sekä kyytiin ottajalle että liftaajalle. Nämä käsitykset johtuvat useimmiten median esille tuomista, sensaationhakuisista yksittäistapauksista.

Liftaaminen Euroopassa on suhteellisen helppoa. Tietyissä maissa, esimerkiksi Uudessa-Seelannissa, jossa julkinen liikenne ei kata läheskään koko maata, kulttuuri on liftausystävällinen ja ihmiset luottavat toisiinsa, liftaus on erityisen yleistä. Suomalaiset liftarit ovat kirjoittaneet kokemuksistaan sekä suomeksi että englanniksi.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
Marja-Leena Jalava (toim.): Liftausmuistoja. SKS 2022. ISBN 978-951-858-302-1.

Katso myös
 Liftarimurhat

Aiheesta muualla
 Suomenkielinen liftauswiki - liftauspaikkoja ja tietoutta 
 Liftauswiki useilla eri kielillä 
 Hitchbase Liftauspaikkoja ja -tietoutta 
 Nomadwiki.org. Tietoa ilmaisista camping-alueista ja kulkurielämästä.

Tieliikenne
Matkailu
Käsimerkit
Nuorisokulttuuri
Laila Halme

Laila Sinikka Halme (o.s. Soppi; 4. maaliskuuta 1934 Jääski – 28. marraskuuta 2021 Tampere) oli suomalainen muusikko. Hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1963 kappaleella Muistojeni laulu. Kappale ei saanut yhtään pistettä ja jäi jaetulle viimeiselle sijalle Alankomaiden, Ruotsin ja Norjan kanssa. Hän juonsi vuoden 1987 Euro­viisu­karsinnat yhdessä Lasse Mårtensonin kanssa. Myös hänen poikansa Jussi Halme esiintyi karsinnoissa.

Diskografia
 Unohtumattomat: iskelmiä 50- ja 60-luvulta (levyllä mukana Laila Halme, Eila Pienimäki, Wiola Talvikki ja Rauni Pekkala), Fazer Finnlevy, 1994

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laila Halmeen muistoikirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomen euroviisuedustajat
Vuoden 1963 euroviisuedustajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Hans-Joachim Stuck

Hans-Joachim Stuck (s. 1. tammikuuta 1951 Saksa) on saksalainen kilpa-ajaja. Hän on maineikkaan Hans Stuckin poika. Jo nuorena hänen isänsä opetti häntä ajamaan Nürburgringillä, jonka ansiosta hän voitti Nürburgringin 24 tunnin ajon jo 19-vuotiaana 1970. Stuck oli kahdesti kolmas.

Stuck menestyi kestävyysajoissa hyvin. 1972 hän voitti Jochen Massin kanssa Span 24 tunnin ajon Belgiassa. Ajettuaan hetken Formula 2-luokkaa Marchilla, hän siirtyi Marchin F1-talliin. Kaiken kaikkiaan Stuck ajoi seitsemän kautta Formula 1:ssä, ja saavutti 81 Grand Prix'ssä 29 MM-pistettä. Hän ajoi hetken aikaa menestyksellisesti Brabhamilla, mutta talli hankki Emerson Fittipaldin kuljettajakseen, ja Stuck sai väistyä.

Stuck on 194 cm pitkä, joten hän ei mahtunut kunnolla F1-auton ohjaamoon. Hän luultavasti säästyi jalkavammoilta lopettaessaan F1-uransa, päinvastoin kuin muut pitkät kuljettajat, kuten Ronnie Peterson, Clay Regazzoni ja Marc Surer.

F1-uran jälkeen Stuck jatkoi kilpailemista eripuolilla maailmaa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon kahdesti ja DTM:n mestaruuden 1990 ja 1991.

Vuonna 2006 hän osallistui Grand Prix Masters -sarjaan, joka on tarkoitettu entisille F1-kuljettajille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
DTM-kuljettajat
British Touring Car Championship -kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Mirjam Novero-Laine

Mirjam Emma Novero (vuodesta 1941 Novero-Laine, 25. toukokuuta 1915 Tampere – 14. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänet muistetaan myös aviomiehensä Edvin Laineen ohjaamien elokuvien Täällä Pohjantähden alla, Akseli ja Elina sekä edellä mainituista koostetun Pohjantähti-elokuvan Kivivuoren Annana. Noveron kuuluisia elokuvarooleja ovat niin ikään Siipirikko Niskavuoren Heta -elokuvassa sekä naispääosa komediassa Isäpappa ja keltanokka. Novero näytteli ainoastaan puolisonsa ohjaamissa elokuvissa.

Novero kirjoitti myös pakinoita sekä kaksi lastenkirjaa.

Taiteellinen ura

Noveron näyttelijänlahjat pantiin merkille vuonna 1939 pääosasta operetissa Preciosa. Erityistä huomiota saivat hänen miimillinen ja äänellinen lahjakkuutensa. Hän sai syksyllä 1939 pääosan raajarikkona tyttönä näytelmässä Katonrajassa. Valinta oli Kosti Elon ja Edvin Laineen. Keväällä 1938 Laine oli kiinnittänyt huomiota Noveroon, joka esiintyi iltanäyttelijänä Salon ruusussa. Katonrajassa -näytelmässä Noverolla ja Laineella oli ensimmäinen yhteinen kohtaus. Novero näytteli Laineen tytärtä. Välirauhan aikana 1940 Novero kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatterin iltanäyttelijäksi.

Novero oli vuosina 1941–1989 naimisissa ohjaaja-näyttelijä Edvin Laineen kanssa. Liitto päättyi Laineen kuolemaan. Novero ja Laine tapasivat toisensa Tampereen Työväen Teatterissa. Laine järjesti puolisolleen useita elokuva- ja teatteritöitä ja Novero sai kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin. Novero sai myös muutamia hieman isompia rooleja.

Yksityiselämä 

Noveron ja Laineen esikoinen, Jarmo syntyi vuonna 1942. Jo seuraavana vuonna Jarmo oli avustajana näytelmässä Yrjänän emännän synti. Talvella 1944 poika joutui Helsinkiin hoidettavaksi kurkkukivun ja kuumeen takia. Samaan aikaan sattuivat suurpommitukset, ja pommisuojassa vietetyn yön jälkeen pojan tila heikkeni. Matka takaisin Tampereelle oli uuvuttava ja seuraavana iltana Jarmo Laine kuoli. Tuohon aikaan Novero asui Tampereella, kun taas hänen aviomiehensä oli muuttanut Helsinkiin. Mirjam Novero lopetti teatterityönsä Jarna-lapsen synnyttyä.

Novero kuoli 14. tammikuuta 1996 pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu miehensä Edvin Laineen kanssa Helsingin Hietaniemeen: U9-6-16.

Filmografia 

Kultainen kynttilänjalka (1946)
Laitakaupungin laulu (1948)
Onnen-Pekka (1948)
Prinsessa Ruusunen (1949)
Isäpappa ja keltanokka (1950)
Niskavuoren Heta (1952)
Kunnioittaen (1954)
Niskavuori taistelee (1957)
Sven Tuuva (1958)
Pinsiön parooni (1962)
Pikku Suorasuu (1962)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Akseli ja Elina (1970)
Pohjantähti (1973)

Kirjallista tuotantoa 
 Aseisiin aviovaimot. Kirjayhtymä, Helsinki 1972
 Noita Röppänä ; kuv. Lea Honka-Rentola. Tammi 1981
 Kalle Kankkunen ; kuv. Anneli Qveflander. Tammi 1983

Lähteet

 Rajala, Panu: Titaanien teatteri, Tampereen Työväen Teatteri 1918 – 1964; Tampereen Työväen Teatteri Oy 1995, ISBN 952-90-6677-5
Elonet

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Runar Schauman

Uno Allan Runar Schauman (14. elokuuta 1908 Loimaa – 17. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä, joka toimi teatterinjohtajana Svenska Teaternissa vuosina 1954–1963. Schauman myös näytteli Svenska Teaternissa sekä muutamissa kotimaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat paroni elokuvissa Täällä pohjantähden alla ja Pohjantähti sekä Eugen Schaumanin rooli elokuvissa Kajastus ja Helmikuun manifesti. Hänen poikansa on näyttelijä Göran Schauman, joka on esittänyt Eugen Schaumania venäläis-suomalaisessa yhteiselokuvassa Luottamus (Doverije).

Runar Schauman oli kaukaista sukua Eugen Schaumanille. Schaumanin puoliso oli vuodesta 1934 Märta o.s. Nylander (1908–1992), ja heille syntyi kaksi poikaa.

Filmografia 

Kajastus (1930)
Vihreä kulta (1939)
Helmikuun manifesti (1939)
Aktivistit (1939)
Onni pyörii (1942)
Varjoja Kannaksella (1943)
Neiti Tuittupää (1943)
Hiipivä vaara (1944)
Botte i farten (1945)
Ruusu ja kulkuri (1948)
Kalle Aaltosen morsian (1948)
Tanssi yli hautojen (1950)
Lakeuksien lukko (1951)
Tervetuloa aamukahville (1952)
Jees, olympialaiset, sanoi Ryhmy (1952)
Täällä pohjantähden alla (1968)
Pohjantähti (1973)

Aiheesta muualla
 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset aateliset
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1977 kuolleet
Harry Kivijärvi

Harry Mikael Kivijärvi (25. heinäkuuta 1931 Turku – 15. huhtikuuta 2010 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kivijärvi tuli suuren yleisön tuntemaksi voitettuaan presidentti J. K. Paasikiven muistomerkin suunnittelukilpailun vuonna 1976.

Kivijärvi kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1947–1950. Hän alkoi tehdä metallisia, esittäviä pienoisveistoksia ja osallistui muun muassa kilpailuun Sibelius-monumentista figuratiivisella luonnoksella, joka tuli kilpailussa toiseksi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat kuitenkin järkälemäiset kivityöt, usein mustat tai valkeat, joiden pinnat ovat sileät ja sommittelu muodostuu usein suurista kivipaasista.

Taidehistorioitsija ja eduskunnan taidekokoelman intendentti Liisa Lindgren on Harry Kivijärven tytär.

Palkinnot ja tunnustukset 
Harry Kivijärvi palkittiin työstään muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970 ja ruotsalaisella Prinssi Eugen -mitalilla vuonna 1987. Hän sai Ars Fennica Elämäntyöpalkinnon 2003. Vuonna 1987 hänet kutsuttiin Suomen Kuvanveistäjien liiton kunniajäseneksi.

Harry Kivijärven taidekokoelma 
Harry Kivijärven taidekokoelma lahjoitettiin vuonna 2012 Gösta Serlachiuksen taidesäätiölle Mänttään. Kokoelmassa on yhteensä 87 taideteosta. Niistä 23 on Harry Kivijärven omia teoksia, joista 21 on isompiin ulkotiloihin tarkoitettuja teoksia ja kaksi Harry Kivijärven itse suunnittelemaa ja kutomaa gobeliinia. Kokoelman teoksista 64 on Kivijärven taidekeräilijänä hankkimia muiden taiteilijoiden teoksia. Se sisältää teoksia, joita on attribuoitu muun muassa Akseli Gallen-Kallelalle, Hugo Simbergille, Pekka Haloselle, Tyko Salliselle, Albrecht Dürerille, Marc Chagallille, Henri Matisselle, Alberto Giacomettille ja Pablo Picassolle. Lisäksi mukana on antiikin kreikkalaista ja roomalaista taidetta sekä kiinalaista ja japanilaista taidetta.

Teoksia 
J. K. Paasikiven muistomerkki, 1980, Paasikivenaukio, Helsinki
 Urho Kekkosen hautapaasi, 1987, Hietaniemen hautausmaa, Helsinki
 Pirkka, 1987, Sorin aukio, Tampere

Kuvia julkisista teoksista

Näyttelyitä 

Osallistui Suomen edustajana muun muassa Venetsian, São Paulon ja Pariisin biennaaleihin. Ars 61-näyttelyssä 1961.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elämäntyöpalkinto 2003, Ars Fennica
 Kivijärven CV
 Harry Kivijärven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kuvanveistäjät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Aurora-mitalin saajat
Hanna Asp

Hanna Asp (11. syyskuuta 1868 Messukylä – 23. syyskuuta 1948 Helsinki), viralliselta nimeltään Johanna Wilhelmiina Asp, oli suomalainen kirjailija, suomentaja ja opettaja.

Hanna Asp oli näyttelijänä ja suomentajana tunnetun Hilda Aspin nuorempi sisar ja Minna Canthin ja hänen tytärtensä ystävä. Hän asui Canthien luona vuosina 1882–1895. Osin muistojensa pohjalta Asp kirjoitti teoksen Minna Canth läheltä nähtynä, joka ilmestyi hänen kuolinvuotenaan 1948.

Asp suomensi Suomalaiselle teatterille näytelmiä, mm. Gabriel Laguksen Uuden apulaisen, Victorien Sardoun komedian Voimakkaita naisia ja Henrik Ibsenin Villisorsan. Lisäksi painettuina ilmestyivät hänen suomennoksensa Alphonse Daudet’n Pikku mies (1917) ja Henry Bordeaux’n Kuutamosonaatti (1943).

Hanna Asp tuli ylioppilaaksi 1890 ja valmistui filosofian maisteriksi 1899. Hän toimi Salon Suomalaisen Yhteiskoulun ensimmäisenä rehtorina 1898–1901 ja vielä vuosina 1902–1905, Helsingin uuden suomalaisen tyttökoulun johtajatar ja ranskan ja saksan kielen opettaja vuodesta 1905. Hän laati historiateoksen Helsingin suomalainen tyttökoulu 25 vuotta 1905–1930, joka ilmestyi 1930.

Lähteet 

 Fennica, Suomen kansallisbibliografia.
 Mäkinen, Kirsti & Tuula Uusi-Hallila: Minna Canth, taiteilija ja taistelija.
 Salminen, Jari 2005: Salon (suomalainen) yhteiskoulu 1897-1937. Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli.
 Suomen kirjailijat -tietokanta .

Viitteet

Suomen koulujen rehtorit
Suomalaiset kirjailijat
Suomentajat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Santtu

Santtu on suomalainen miehen etunimi. Nimi on muunnos Santerista, joka taas on Aleksanteri-nimen lyhentymä.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Santtu on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 900 henkilölle. Nimi alkoi yleistyä vasta 1960-luvulta lähtien, ja yleisin se on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneillä.

Tunnettuja Santtuja 

 Santtu Hakanen, jääkiekkoilija
 Santtu Heikkinen, keskimatkojen juoksija ja estejuoksija
 Santtu Huhtala, jääkiekkoilija
 Santtu Hämäläinen, basisti, kitaristi ja säveltäjä
 Santtu Hänninen, oik. Santeri Hänninen, YouTube-videoiden tekijä, toinen Niko ja Santtu- kanavan perustajista
 Santtu Jokinen, urheiluvaikuttaja ja toimitusjohtaja
 Santtu Karhu, itäkarjalainen laulaja ja lauluntekijä
 Santtu Karvonen, näyttelijä
 Santtu Kinnunen, jääkiekkoilija
 Santtu Luoto, radio- ja televisiotoimittaja, tietokirjailija
 Santtu Malm, jalkapallomaalivahti
 Santtu Manner, salibandyn pelaaja
 Santtu Mäkinen, juoksija
 Santtu Otsamo, tanssija ja koreografi
 Santtu Patova, pesäpalloilija
 Santtu Piri, työläisrunoilija ja suomentaja
 Santtu Puukka, runoilija, laulaja ja kynäruiskumaalari
 Santtu Raitala, raviohjastaja
 Santtu-Matias Rouvali, kapellimestari ja lyömäsoittaja
 Santtu Tschernichin, kapteeni, ilmailun pioneeri ja yksi Suomen ilmavoimien ensimmäisistä lentäjistä
 Santtu Äyräväinen, amerikkalaisen jalkapallon pelaaja

Kuvitteellisia Santtuja 

 Santtu, mekaanikko animaatiosarjassa Prätkähiiret
 Santtu, Mintun pikkuveli Maikki Harjanteen Minttu -kirjoissa

Lähteet 

Etunimet
Samadhi

Samādhi (devanagari:समाधि ; IAST: samādhi) on hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan ei-dualistista tietoisuuden tilaa, jossa objektia havainnoiva mieli tulee yhdeksi objektin kanssa. 

Dhyāna eli meditaatio on henkisten prosessien jatkuvaa virtaa kohti meditaation kohdetta. Tämä prosessi johtaa vähitellen autuaalliseen samastumiseen, eli meditaation kohteen ja sen harjoittajan oman olemuksen yhtymiseen. Tämä on korkein tila jota kutsutaan samādhiksi eli itseoivallukseksi. Samādhissa mieli jatkuvasti omaksuu ja yhdistyy meditaation kohteen kanssa.

Katso myös 
 Jooga
 Meditaatio

Aiheesta muualla 
 Samadhi 
 Samadhi in Puranic texts (vedabase.net)

Jooga
Buddhalaisuus
Hindulaisuus
Meditaatio
Kansalaiskoulu

Kansalaiskoulu eli jatkokoulu oli Suomessa vuosina 1958–1977 toiminut kansakoulun jälkeen suoritettu, yleensä kaksivuotinen koulu, joka oli mahdollista käydä siinä tapauksessa, että oppilas ei kansakoulun neljännen luokan jälkeen jatkanut oppikouluun.

Kansalaiskoulun kasvatustavoitteita olivat oppilaan persoonallisuuden kasvattaminen, ammatinvalinnan edellytyksien lisääminen ja kansalaiskasvatus. Kansalaiskoulut lakkautettiin yhdessä kansakoulujen ja keskikoulujen kanssa 1970-luvulla, kun Suomessa siirryttiin oppivelvollisuuskouluna toimivaan peruskouluun.

Kansakoulun jatko-opetusta järjestettiin jo 1880-luvulla. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslaissa säädettiin kaksivuotinen jatko-opetus pakolliseksi niille, jotka eivät menneet kansakoulun jälkeen muuhun kouluun, esimerkiksi oppikouluun. Jatko-opetusta koskevat säädökset olivat aluksi väljiä, mutta niitä täsmennettiin vuoden 1958 kansakoululaissa. Sen mukaan oppivelvollisuuden perusmuotona oli 6-vuotinen varsinainen kansakoulu ja sitä seuraava 2-vuotinen kansalaiskoulu. Jatkokoulu saattoi olla myös 1-vuotinen, jolloin kansakoulu oli 7-vuotinen.

Kansalaiskoulussa opiskeltiin jonkin verran pakollisia yleissivistäviä aineita, mutta enimmäkseen siellä pidettiin ammattiin tähtääviä käytännön kursseja. Kurssien sisältö saattoi vaihdella alueittain, paikallisen työvoimatarpeen mukaan. 
Peruskoulussa kansalaiskoulun perintöä jatkoivat käytännönläheiset valinnaisaineet, joita kuitenkin säilytettiin vähemmän kuin aluksi oli tarkoitus. 

Asenteet kansalaiskoulua kohtaan olivat kahtalaiset: toisaalta sitä pidettiin "alempiarvoisena oppikouluna" tai "varastoaittana", mutta toisaalta myös käytännöllisenä vaihtoehtona teoreettiselle oppikoululle. Oppikoulun suosio nousi kuitenkin jatkuvasti, koska se tarjosi väylän sosiaaliseen nousuun, ja kansalaiskoulu uhkasi leimautua "epäonnistujien" kouluksi. Kansalaiskoulu jäi kansakoulun "lapsipuoleksi", josta edes kouluviranomaiset eivät aina jaksaneet kiinnostua, nuorista puhumattakaan.

Viimeiset kansakoulun ja kansalaiskoulun oppimäärän suorittaneet oppilaat valmistuivat pääkaupunkiseudun ammattioppilaitoksista keväällä 1981.

Lähteet 

Koulujärjestelmät
Suomen koulutus
Joensuun seurakunta

Joensuun evankelisluterilaisen seurakunta käsittää Joensuun keskustan ja sekä kaupungin läntiset osat, muun muassa Linnunlahden, Noljakan ja Marjalan. Seurakunnassa on noin 15 168 jäsentä. Joensuun seurakuntayhtymään kuuluvat lisäksi myös Enon seurakunta, Pielisensuun seurakunta, Pyhäselän seurakunta, Rantakylän seurakunta ja Vaara-Karjalan seurakunta.

Seurakunnan historiaa 
Joensuun kaupunki perustettiin 1848 ja kaupunkiin perustettiin seurakunta, Liperin kirkkoherrakunnan Kontiolahden kappeliseurakunnan kaupunkiseurakuntana. Seurakunta erotettiin  omaksi seurakunnaksi Kontiolahden seurakunnasta 1912 ja erottaminen toteutui 1918. Seurakunta sai ensimmäisen vakinaisen kirkkoherran 1920.

Kirkot ja seurakuntatalot

Seurakunnan kirkkoja ovat Joensuun kirkko ja Noljakan kirkko. Erillisiä seurakuntataloja on Kirkkokatu 28:ssa ja Marjalassa, jonne uudet tilat valmistuivat 2007.

Kirkkoherrat

Joensuun seurakunnan kirkkoherroja ovat olleet:
Anselm Pärnänen, 1925 -
Olavi Tarvainen, 1955 -
Risto Ruskomaa, 1974 -
Petri Karttunen, 1991 - 
Petri Rask, 2015 - 
Katri Vilén,  2021 

Seurakunnan tunnettuja työntekijöitä ovat olleet muun muassa kanttorit Väinö Viitasalo ja Tuomas Pyrhönen sekä pastorit Pertti Sistonen ja Olavi Lähdesmäki.

Lähteet
Erkki Kinnunen: Joensuun uskonnollinen elämä 1954–1999 (2000)

Viitteet

Aiheesta muualla
Joensuun seurakuntien kotisivut

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Kristinusko Joensuussa
Pielisensuun seurakunta

Pielisensuun seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Sen alue käsittää Pielisjoen itäpuolisen alueen, lähinnä Niinivaaran, Penttilän, Hukanhaudan ja Karsikon. Se kuuluu Joensuun seurakuntayhtymään.

Pielisensuun seurakunta on erotettu omaksi seurakunnaksi Kontiolahden seurakunnasta 1912. Pieisensuun kunta ja samalla seurakunta liitettiin kunnallisesti Joensuun kaupunkiin 1954 ja yhteistalouteen Joensuun seurakunnan kanssa 1955.

Kirkko

Seurakunnan ensimmäisenä kirkkona toimi Utran kirkko, joka on rakannettu 1895. Kirkko jäi kuitenkin seurakuntien rajojen uudelleenjärjestelyn tuloksena 1956 Joensuun seurakunnan alueelle. Seurakunnan kirkko, Pielisensuun kirkko, valmustui1969. Se kohoaa Niinivaaran mäen päällä. Hukanhaudan kaunginosassa on Hukanhaudan seurakuntatalo.

Kirkkoherrat

Pielisensuun seurakunnan kirkkoherroja ovat olleet:

 Artturi Tervaluoto (ensimmäinen vakinainen kirkkoherra)

 Olavi Krogerus, 1952–

Samuli Ranta, 1969–
Tapani Nuutinen, 1993–
Tiina Reinikainen 2017-

Seurakunnan kappalaisena on ollut muun muassa Matti Sihvonen (1975–80), joka oli Kuopion hiippakunnan piispana vuosina 1984–1996. Virallisena apulaisena toimi vuosina 1962-64 Olavi Rimpiläinen . Hän oli Oulun hiippakunnan piispa vuosina 1979–2000.

Lähteet 
 Erkki Kinnunen: Joensuun uskonnollinen elämä 1954–1999, (2000)
 Joensuun ev.lut seurakuntien kotisivut

Viitteet 

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Kristinusko Joensuussa
Rantakylän seurakunta

Rantakylän seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Sen alue käsittää Rantakylän, Mutalan ja Utran; alue on kaistale Pielisjoen ja Kajaanintien välissä. Jäseniä on 10 950. Rantakylän seurakunta kuuluuJoensuun seurakuntayhtymään, ja siihen kuuluvat myös kuuluvat myös Joensuun, Pielisensuun, Vaara-Karjalan, Enon ja Pyhäselän seurakunnat.

Kirkot

 Rantakylän kirkko (1981)
 Utran pystyhirsinen kirkko (1895)
 Mutalan kirkko-seurakuntatalo (1965)

Kirkkoherrat
Pertti Kettunen 1983-2008
Tuomo Käyhkö 2008-2018
Ari Autio 2019-

Lähteet
Erkki Kinnunen: Joensuun uskonnollinen elämä 1954-1999, (2000)
Joensuun seurakuntien kotisivut

Viitteet

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Kristinusko Joensuussa
Junior Wells

Junior Wells (oik. Amos Blakemore, 9. joulukuuta 1934 – 15. tammikuuta 1998) oli blueslaulaja ja -huuliharpisti.

Junior Wells syntyi Tennesseen Memphisissä ja varttui Arkansasissa. Wells muutti Chicagoon vuonna 1948 ja soitti jo 18-vuotiaana Muddy Watersin yhtyeessä. Hän oli myöhemmin muiden muusikoiden ohella etenkin Buddy Guyn yhteistyökumppani ja levytti 1960-luvulla Delmark Recordsille. Tunnetuimmat Junior Wellsin kappaleet ovat "Messin' with the Kid" (Muddy Watersin cover-versiona nimellä "Messin' with the Man") sekä "Little by Little". 

Wellsin tunnetuin albumi oli vuonna 1965 julkaistu Hoodoo Man Blues, jolla oli kitaristina Buddy Guy. Vuonna 2012 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Wells esiintyi vielä kuolinvuonnaan 1998 elokuvassa Blues Brothers 2000, joka tuli teattereihin pian Wellsin kuoleman jälkeen.

Diskografia
(† mukana Buddy Guy)
Hoodoo Man Blues† (1965)
It's My Life, Baby!† (1966)
Chicago/The Blues/Today! vol. 1† (1966)
On Tap (1974)
You're Tuff Enough (1968)
Coming at You† (1968)
Live at the Golden Bear (1969)
Southside Blues Jam† (1969)
Buddy and the Juniors† (1970)
In My Younger Days (1972)
Buddy Guy & Junior Wells Play the Blues† (1972)
Live At Montreux† (1977)
Blues Hit Big Town (1977)
Pleading the Blues† (1979)
Got To Use Your Head (1979)
Drinkin' TNT 'n' Smokin' Dynamite† (1982)
The Original Blues Brothers (1983)
Messin’ With The Kid, Vol 1 (1986)
Universal Rock (1986)
Chiefly Wells (1986)
Harp Attack! (1990)
1957–1966 (1991)
Alone & Acoustic† (1991)
Undisputed Godfather of the Blues (1993)
Better Off with the Blues† (1993)
Messin’ With The Kid 1957–63 (1995)
Everybody's Getting' Some (1995)
Come on in This House (1997)
Live at Buddy Guy's Legends (1997)
Keep On Steppin’: The Best Of… (1998)
Best Of The Vanguard Years (1998)
Masters (1998)
Buddy Guy & Junior Wells↑ (1998)
Last Time Around – Last time At Legends (1998)
Junior Wells & Friends (1999)
Every Day I Have The Blues (2000)
Calling All Blues (2000)
Buddy Guy & Junior Wells↑ (2001)
Best Of.. (2001)
Live at Theresa's 1975 (2006)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Centerstage Chicago Obituary 
 Elvis Pelvis Obituary

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset bluesmuusikot
Yhdysvaltalaiset huuliharpistit
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Vaara-Karjalan seurakunta

Vaara-Karjalan seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Seurakunta syntyi vuoden 2005 alussa entisistä Kiihtelysvaaran ja Tuupovaaran seurakunnista, mutta sen juuret ulottuvat aina 1600-luvulle saakka. Jäseniä on 3 354. Joensuun seurakuntayhtymään kuuluvat myös Joensuun seurakunta, Pielisensuun seurakunta ja Rantakylän seurakunta.

Kirkot
 Kiihtelysvaaran kirkko (tuhoutui tulipalossa 2018)
 Tuupovaaran kirkko
 Hoilolan kirkko

Kirkkoherrat
Seurakunnan ensimmäisenä kirkkoherrana toimi alusta saakka, vuodesta 2005, Jari Uimonen, joka oli aikaisemmin Kiihtelysvaaran seurakunnan kirkkoherra. Hänen tultuaan valituksi Liperin kirkkoherraksi on Vaara-Karjalan kirkkoherrana toiminut vuodesta 2016 lähtien seurakunnan entinen kappalainen Anne Angervo.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joensuun seurakuntien kotisivut

Kuopion hiippakunnan seurakunnat
Kristinusko Joensuussa
Kiihtelysvaara
Tuupovaara
Pierre Emmanuel

Pierre Emmanuel (oik. Noël Jean Mathieu, 3. toukokuuta 1916 – 22. syyskuuta 1984 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, joka tuli alkujaan tunnetuksi toisen maailmansodan aikaisena vastarintaliikkeen runoilijana ja kokoelmastaan Tombeau d'Orphée (1941). Hän käsitteli myöhemmässä runoudessaan katolista uskoa ja filosofisia aiheita.

Emmanuel valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1968, mutta hän erosi siitä vuonna 1975.

Teokset

 Elégies,1940
 Tombeau d'Orphée, 1941
 Jour de colère, 1942
 Combats avec tes défenseurs, 1942
 Sodome, 1944
 La liberté guide nos pas, 1945
 Le Poète fou
 Mémento des vivants
 Poésie, raison ardente, 1947
 Qui est cet homme,1947
 Car enfin je vous aime
 Babel,1951
 La Colombe
 Visage Nuage
 Versant de l'Age

 Evangéliaire
 Le Poète et son Christ
 Le Goût de l'un
 La Nouvelle Naissance
 La Farce Humaine
 Le monde est intérieur, 1967
 Jacob, 1970 
 Sophia, 1973
 La Vie Terrestre
 Tu,1978
 Livre de l'Homme et de la Femme
 Una ou la Mort de la Vie
 Duel
 L'Autre
 L'Arbre et le Vent
 Le grand œuvre, 1984
 Cosmogonie
 Lettres à Albert Béguin: correspondance 1941–1952 (édition établie et annotée par Aude Préta-de Beaufort). Lausanne, Paris: l'Âge d'homme, coll. "Cahiers Pierre Emmanuel" no 2, 2005. ISBN 2-8251-1921-0. Kirjeenvaihtoa Albert Béguinin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Luettelo Pierre Emmanuelin runojen suomennoksista, Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta

Ranskalaiset kirjailijat
Ranskan akatemian jäsenet
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Shane Embury

Shane Embury on brittiläisen grindcore/death metal -yhtye Napalm Deathin basisti. Embury on soittanut yhtyeessä vuodesta 1987 mutta on näitten ohessa toiminnut samaan aikaan myös esim. Brujeriassa, Venomous Conceptissa, Lock Upissa ja Meethook Seedissä. Ennen Napalm Deathiin liittymistä Embury soitti Azagthoth -nimisessä death metal -yhtyeessä yhdessä Peter Gilesin kanssa.

Englantilaiset metallimusiikin basistit
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Markoolio

Marko Kristian Lehtosalo (s. 1. tammikuuta 1975 Lahti), taiteilijanimeltään Markoolio, on ruotsinsuomalainen räppäri, eurodance-artisti ja näyttelijä. Hän asuu nykyisin Tukholmassa Södermalmilla. Suurin osa Markoolion tuotannosta on ruotsinkielistä ns. eurodancea, mutta osan hittikappaleistaan hän on levyttänyt myös suomeksi albumilla Suomessa syntynyt. Markoolio-nimi tulee Marko-nimen ja yhdysvaltalaisräppäri Coolion sekoituksesta.

Taustaa 
Lehtosalo syntyi Lahdessa 1. tammikuuta vuonna 1975, mutta muutti jo kuuden kuukauden ikäisenä Ruotsiin. Hän varttui ja kävi koulua Tukholman lähellä Ormingessa. Suoritettuaan varusmiespalveluksen Tammisaaressa Lehtosalo palasi Ruotsiin. Hän tuli tunnetuksi Sommar och sol -esikoissinglellään. Singleä seurannut esikoisalbumi Sticker hårt ilmestyi lokakuussa 1998. Markoolio on julkaissut viisi studioalbumia, juontanut useita televisio- ja radio-ohjelmia ja saanut lukuisia palkintoja. Markoolio omistaa myös oman yökerhon ja Netgames Holdings -yrityksestä 3,3 prosenttia.

Diskografia

Albumit 
 Sticker hårt (1998)
 Dikter från ett hjärta (1999)
 Tjock och lycklig (2001)
 I skuggan av mig själv (2003)
 Suomessa syntynyt (2004)
 Bäst Off 2004
 Värsta Plattan (2007)
 Jag är konst (2008)
 Jag är Markoolio (2012)

Singlet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Ruotsalaiset eurodanceartistit ja -yhtyeet
Ruotsalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Primera División RFEF

Primera División RFEF on Espanjan jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Sarja koostuu puoliammattilais- ja amatöörijoukkueista. Sen yläpuolella ovat Liga de Fútbol Profesionalin ammattilaissarjat Primera División ja Segunda División ja alapuolella alin kansallinen sarjataso Segunda División RFEF. Sarjassa pelaa useiden Primera- ja Segunda-seurojen reservijoukkueita.

Pelisysteemi 

Nykymuodossaan sarjaan ottaa osaa 40 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen 20 joukkueen lohkoon. Kunkin lohkon voittaja nousee suoraan Segunda Divisioniin ja sijoille 2-5 sijoittuneet joukkueet, yhteensä 8, pääsevät pudotuspeleihin, joiden neljä parasta nousevat seuraavaksi kaudeksi Segunda Divisióniin. Lohkojen viisi heikointa joukkuetta putoavat suoraan Segunda División RFEF.

Lohkojen voitaja sekänousukarsintojen voittaja pääsevät mukaan seuraavan kauden Copa del Reyhin. Joukkueet, jotka eivät ole oikeutettuja pelaamaan Copa del Reyssä, sekä kilpailusta ensimmäisellä kierroksella pudonneet joukkueet pelaavat Segunda División RFEFin joukkueiden kanssa Copa RFEF:ssä.

Reservijoukkueita koskevat poikkeavat säännöt. Sarjanousu Segunda Divisióniin on mahdollinen vain, jos edustusjoukkue pelaa Primera Divisiónissa, sillä saman seuran edustus- ja reservijoukkue eivät voi pelata samalla sarjatasolla. Samasta syystä reservijoukkue pudotetaan sijoituksestaan riippumatta Segunda División RFEFiin, jos edustusjoukkue putoaa Segunda Divisiónista. Reservijoukkueet eivät myöskään voi ottaa osaa Copa del Reyhin.

Historia 

Nimellä Segunda División B pelattiin ensimmäistä kertaa kansallisen sarjajärjestelmän ensimmäisellä kaudella 1928–1929. Se toimi tuolloin kolmantena sarjatasona Primera Divisiónin ja Segunda Divisiónin alapuolella. Sarjassa pelasi kymmenen joukkuetta ja ensimmäiseksi sijoittui Cultural Leonesa. Sarjajärjestelmää uudistettiin kuitenkin jo kaudeksi 1929–1930, jolloin kolmas sarjataso nimettiin Tercera Divisióniksi. Kaudeksi 1977–1978 Segunda División B palasi ja otti Tercera Divisiónin paikan kolmantena sarjatasona. Alun perin sarjaan kuului vain kaksi lohkoa, toiset kaksi lisättiin kaudeksi 1987–1988. Kaudesta 2021-2022 alkaen sarjan nimi on Primera División RFEF.

Joukkueet kaudella 2021-2022

Lohko 1 (Pohjoinen) 
Athletic Bilbao B	
Badajoz	
Calahorra	
Celta Vigo B	
Cultural Leonesa
Deportivo La Coruña
Extremadura	
Internacional	
Racing Ferrol
Racing Santander	
Rayo Majadahonda	
Real Unión
SD Logroñés	
San Sebastián de los Reyes	
Talavera de la Reina	
CD Tudelano	
Unionistas	
UD Logroñés
Valladolid Promesas	
Zamora CF

Lohko 2 (Eteläinen) 

Albacete
Alcoyano
Algeciras
Andorra
Atlético Baleares
Atlético Sanluqueño
FC Barcelona B
Betis Deportivo
Castellón
Cornellà
Costa Brava
Gimnàstic
Linares
Linense
Real Madrid Castilla
Sabadell
San Fernando
Sevilla Atlético
UCAM Murcia
Villarreal B

Nousijat

Lähteet

Aiheesta muualla 
Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton virallinen sivu 

Espanjan jalkapallosarjat
Empyreum

Empyreum (lat.,  'tulikehä') on tulitaivas, johon antiikin filosofit uskoivat tulen kerääntyneen ja josta taivaan valoilmiöt ovat lähtöisin. Se on antiikin luonnonfilosofien mukaan taivaan uloin osa ja kristillisen filosofien mukaan valon tyyssija, Jumalan ja enkelien asuinsija, Dantella autuaiden olinpaikka, Jumalanrauhan taivas.

Lähteet

Pieni tietosanakirja
Facta 2001

Antiikin filosofia
Ved Mehta


Ved Parkash Mehta (s. 21. maaliskuuta 1934) on intialainen kirjailija.

Mehta syntyi Lahoressa hindulaiseen perheeseen lääkärin pojaksi. Sairaus jätti hänet 3-vuotiaana pysyvästi sokeaksi. Hän on asunut pitkään lännessä ja sai vuonna 1975 Yhdysvaltain kansalaisuuden. Varhaisen sokeutumisen johdosta hän ei enää aikuisiällään kykene muistamaan värejä.

Vaikka Mehta on kirjoittanut runsaasti fiktiota, huomattavalla osalla teoksista on omaelämäkerrallinen pohja. Tuotantoon kuuluu mm. suomeksi vuonna 1958 käännetty autobiografia Kasvoista kasvoihin.

Suomennettu teos

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Intialaiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Sokeat henkilöt
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1997

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1997 pelattiin Suomessa, Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Niihin päättyi ruotsalaisen päävalmentaja Curt Lindströmin kausi Suomen A-maajoukkueen johdossa. Näiden kisojen yhteydessä Kansainvälinen jääkiekkoliitto perusti IIHF Hall of Fame -kunniagalleriansa.

Turnaus tuotti voittoa järjestäjilleen noin 44 miljoonaa markkaa.

Otteluareenat

Joukkueet 
Lohkot määräytyivät edellisvuoden sijoitusten mukaan. 

Lohko A
  
   
  
  
  
   

Lohko B

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Jatkolohkot

Alempi jatkosarja, sijat 7-12

Ylempi jatkosarja

Mitalipelit

Pronssiottelu

Kultaottelut (paras kolmesta)

Tilastot

Turnauksen pistepörssi 
M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet

MM-kisojen lopputulokset 

A-sarja

B-sarja

C-sarja

D-sarja

Karsinnat

Putoajat ja nousijat

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat 
Paras maalivahti:  Tommy Salo
Paras puolustaja:  Rob Blake
Paras hyökkääjä  Michael Nylander

Median valitsema ykköstähtikentällinen 
Maalivahti:  Tommy Salo
Puolustajat:  Rob Blake,  Teppo Numminen
Hyökkääjät:  Vladimir Vujtek,  Michael Nylander,  Martin Procházka
Päävalmentaja:  Kent Forsberg

Median valitsema kakkostähtikentällinen 
Maalivahti:  Sean Burke
Puolustajat:  Marcus Ragnarsson,  Mattias Öhlund
Hyökkääjät:  Aleksandr Prokopiev,  Saku Koivu,  Aleksandr Korolyu
Päävalmentaja:  Curt Lindström

Katso myös 
 Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1997
 Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1997
 Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1997
 Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1997

Lähteet

Aiheesta muualla 

 The Hockey Nut: World Championships'97 
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1997 
 Passionhockey - Championnats du monde 1997 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1997.pdf 
 IIHF.com − World Senior Championship Pool A Finland 1997

1997
Vuoden 1997 jääkiekko
Helsingin urheilutapahtumat
Suomen jääkiekko
Penispletysmografi

Penispletysmografi (PPG) on tilavuuden muutoksen mittaaja eli pletysmografi, joka mittaa veren virtauksen muutosta peniksessä. Sitä käytetään mittaamaan seksuaalista kiihottuneisuutta, kun henkilö altistetaan seksuaalisesti vihjailevalle ja pornografiselle materiaalille.

Alkuperäisen laitteen kehitti Kurt Freund Tšekkoslovakiassa 1950-luvulla. Laitteen tarkoitus oli testata kutsuntoja pakoilevia miehiä, jotka väittivät olevansa homoseksuaaleja välttääkseen armeijan.

Penispletysmografia on käytetty psykologisissa tutkimuksissa. Joissakin maissa, mm. Yhdysvalloissa, sillä on testattu seksuaalirikollisia ja käytetty sitä heidän parantamisessaan. Nykyään metodia pidetään epäluotettavana.
Laitetta voidaan käyttää myös erektiohäiriön tunnistamisessa psyykkiseksi tai fyysiseksi.

Aiheesta muualla
Pletysmografi: Kiistelty laite

Fysiologia
Seksuaalinen suuntautuminen
Mittalaitteet
Uroksen sukupuolielimistö
Grand Prix Masters

Grand Prix Masters oli autourheilusarja, joka oli tarkoitettu entisille Formula 1 -kuljettajille. Sarja aloitettiin vuonna 2005 Kyalamissa. Seuraavana vuonna ajettiin kaksi kilpailua, ensimmäinen Losailissa, Qatarissa ja toinen Silverstonessa. Taloudellisten syiden takia sarja jouduttiin kuitenkin lopettamaan vuonna 2007.

Jotta pääsi ajamaan GPM-sarjaa, kuljettajan täytyi olla:
 Lopettanut avopyörillä ajettavan autourheilun
 Ajanut F1:ssä kaksi täyttä kautta
 Päässyt läpi terveystarkistuksesta
 Olla yli 40 vuotta vanha ja lopettanut F1-uransa yli kaksi kautta sitten.

Mestarit

2005

Tulokset 
 Kyalami (Etelä-Afrikka), 13. marraskuuta 2005

2006 
Tammikuussa 2006 GP Masters ilmoitti järjestää tapahtumia seuraavissa paikoissa:
  Losail International Circuit (Qatar), 29. huhtikuuta 2006
  Autodromo Nazionale Monza (Italia), 5. toukokuuta 2006 (peruutettu)
  Silverstone Circuit (Iso-Britannia), 13. elokuuta 2006
  Kyalami (Etelä-Afrikka), 12. marraskuuta 2006 (peruutettu)

Tulokset 
 Losail International Circuit (Qatar), 29. huhtikuuta 2016

 Silverstone Circuit (Iso-Britannia), 13. elokuuta 2006

2007 
Kisakalenteri
  Bucharest Ring (Romania), 20. toukokuuta 2007
  Kyalami (Etelä-Afrikka), 23. syyskuuta 2007
  Losail International Circuit (Qatar), 17. marraskuuta 2007

Sarjan kuljettajat 

Formula-sarjat
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1910, ja toistaiseksi viimeisen kerran vuonna 1991. Kilpailut järjesti Kansainvälinen jääkiekkoliitto. 

Ensimmäinen turnaus järjestettiin Sveitsin Montreux’ssä tammikuussa 1910,. Turnaus muodostui ensimmäisen maailmansodan aiheuttamaa taukoa (vuosina 1915–1920) lukuun ottamatta vuosittaiseksi tapahtumaksi vuoteen 1927 asti. Vuonna 1928 päädyttiin mestaruus myöntämään olympiakisoissa parhaiten menestyneelle eurooppalaiselle joukkueelle, ja pian samoin alettiin menetellä myös vuonna 1930 perustettujen maailmanmestaruuskilpailujen osalta.

Viimeinen itsenäinen Euroopan-mestaruusturnaus järjestettiin Saksan Berliinissä vuonna 1932. Myöhempinä vuosina mestaruusarvon myöntöperusteet vaihtelivat jonkin verran, lähinnä pohjoisamerikkalaisia joukkueita vastaan saavutettujen pisteiden hyväksyntään liittyen. Viimeinen tällainen Euroopan-mestaruuskilpailujen arvon omannut turnaus järjestettiin vuoden 1991 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä Suomessa.

Naiset alkoivat pelata Euroopan mestaruudesta vuonna 1989. Neljä ensimmäistä mestaruutta voitti Suomi.

Euroopan-mestaruuskilpailujen mitalitaulukko

Mitalit vuosilta 1910–1991

Katso myös 
 Euro Hockey Tour
 Jääkiekon mestarien liiga CHL

 Jääkiekkokilpailut
Enologia

Enologia on suomeksi viinitutkimus ja viinioppi. Se on viinien ja viinivalmistuksen tutkimusta tai tuntemusta rypäleiden korjaamisesta pullotukseen saakka. Sana on peräisin kreikan kielen viiniä tarkoittavasta sanasta oenos, (οίνος), johon on liitetty suffiksi -logia, kreikan λόγος. Enologian asiantuntija on enologi.

Aiheesta muualla 

  Oenologist.com - Online resource about wine and professionals in the wine industry  

Viini
Friikkilän pojat

Friikkilän pojat (Fabulous Furry Freak Brothers) on amerikkalainen Gilbert Sheltonin luoma sarjakuva, joka on saavuttanut kulttimaineen ympäri maailmaa. Shelton loi sen vuonna 1968. Sarjakuva edustaa undergroundia ja sen levitys tapahtui aluksi pienlehdissä. Sitä alettiin julkaista myös Rip Off Press -kustantamon sarjakuvalehdissä ja siitä tuli kyseisen kustantamon menestystuote vuosikymmeniksi.

Sarjakuvan tarinat seuraavat kolmen vähemmän älykkään ja epäonnisen hippiveljeksen kommelluksia. Friikkilän veljekset asustavat kerrostaloasunnossa tai milloin missäkin ja joutuvat tämän tästä vaikeuksiin poliisin kanssa harjoittamansa kannabiksen kotiviljelyn ja kaupittelun vuoksi. Tarinoiden huumori on usein kieroutunutta ja perverssiä ja se parodioi hippi-ihannetta, johon kuuluvat mm. vapaa seksi ja huumausaineiden käyttäminen. Joskus tarinat yltyvät psykedeelisiksi kuvaten veljesten huumehöyryisiä hallusinaatioita. Päähenkilöt eivät ole veljiä keskenään, vaan heillä kaikilla on eri vanhemmat, mikä selviää seikkailusta Kotiinpaluu, albumissa Friikkilän pojat: Takaisin luontoon.

Universal Pictures osti oikeudet Friikkilän pojat -sarjakuvaan perustuvan elokuvan tekoon vuonna 1979, mutta elokuvaa ei ole tehty.

Hahmot 

Läski-Freddy (Fat Freddy Freekowtski). Freddy on lihava ja melko typerä hippi, joka on tavallaan sarjakuvan päähenkilö. Hän myös useimmiten johtaa veljeskatraan ongelmiin hillittömän hasiksenpolton, juopottelun tai älyttömien rikastumisideoidensa vuoksi. Freddy on hyväuskoinen ja hieman lapsellinen. Freddyn lempijuoma on "Iso Konna IV"-olut.

Vapaavarsi Franklin (Freewheelin' Franklin Freak) on veljeksistä vanhin ja älykkäin, vaikkakaan tämä ei tee hänestäkään varsinaista neroa. Franklin puhuu vähän ja on usein pahalla päällä.

Phineas (Phineas T. Phreak) on veljeksistä kaikkein kärttyisin ja epäsiistein. Hän on myös hiukan vainoharhainen ja pitää poikien kotona kotilaboratoriotaan, jossa hän koettaa kehitellä huumausaineita.
Läski-Freddyn kissa (Fat Freddy's Cat). Läski-Freddyn lemmikkikissa, joka seikkailee myös omassa sarjakuvassaan.

Albumeja suomeksi 
 
 
Shelton, Gilbert & Sheridan, Dave: Friikkilän pojat: Takaisin luontoon, Tapiiri-albumi 2, Fanzine, 1984. ISBN 951-9287-17-5.
Shelton, Gilbert: Friikkilän pojat Mexicossa, Kustannus Oy Jalava, 1989. ISBN 951-0201-78-5. (2. painos)
Shelton, Gilbert: Friikkilän veljekset tekevät keikan, Kustannus Oy Jalava, 2002. ISBN 951-887-275-9.

Lähteet

Lähdeviitteet 
Yhdysvaltalainen sarjakuva
Sarjakuvahahmot
Sarjakuva-albumisarjat
Truvor Svento

Truvor Svento, vuoteen 1938 Sventorzetski (20. helmikuuta 1910 Viipuri – 23. joulukuuta 1939 Summa) oli suomalainen säveltäjä.

Elämäkerta 
Sventon vanhemmat olivat toimittaja ja poliitikko Reinhold Svento ja Evi Hackzell. Svento syntyi Viipurissa ja kiinnostui jo lapsuudessaan muusikon urasta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1928 ja jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Lakiopintojensa ohella hän samanaikaisesti opiskeli sävellystä Erkki Melartinin johdolla Helsingin konservatoriossa.  Svento soitti itse kotonaan pianoa, monesti myös triossa viulisti- ja sellistiveljensä kanssa. Svento toimi myös kapellimestarina ja musiikkikriitikkona Suomen Sosialidemokraatissa sekä toimi Helsingin kaupungin musiikkilautakunnassa ja johti Helsingin kaupunginorkesteria. Hänen vähäiseksi jääneeseen tuotantoonsa kuuluu mm. sinfonia e-molli (1939) sekä viisiosainen, perheen Ahvenanmaalle useana kesänä tekemien purjehdusretkien innoittama Ahvenanmaa-orkesterisarja (1938). Hän piti sävellyskonsertin Helsingissä ja Viipurissa.

Svento suoritti asevelvollisuutensa vuosina 1930–1931 Uudenmaan rykmentissä ja kävi Reserviupseerikoulun kurssin numero 20. Talvisodan puhjettua hänet kutsuttiin palvelukseen ja sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Jalkaväkirykmentti 17:n VII pataljoonaan. Hän johdatti joukkueensa taisteluihin Karjalankannaksella. Hänen lupaava muusikonuransa päättyi Summassa 23. joulukuuta 1939, kun hän kaatui 29-vuotiaana.

Sävellyksiä
 Fantasia, 1935
 Sinfoninen sarja Ahvenanmaa, esitetty Helsingissä ensimmäisen kerran 1938 
 Sinfonia e-molli, ensiesitys Helsingissä 1939
 Eleginen alkusoitto
 Jousikvartetto D-duuri
 Liittokivi (ooppera, kesken)

Lähteet

Kirjallisuus
 Isänmaan puolesta: Talvisodassa 1939–1940 kaatuneiden upseerien elämäkerrasto. Porvoo: WSOY, 1949.

Viitteet 

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset kapellimestarit
Orkesterinjohtajat
Suomalaiset musiikkikriitikot
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Suomalaiset upseerit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
In Lust We Trust

In Lust We Trust on ruotsalaisen The Arkin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 26. elokuuta 2002.
Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Ruotsin Albumilistan ykköseksi. Albumilta julkaistiin neljä singleä "Calleth You, Cometh I", "Father of a Son", "Tell Me This Night is Over" ja "Disease". Calleth you, Cometh I oli myös ainoa single albumilta, joka julkaistiin kansainvälisesti hyvin vähäisellä menestyksellä.

Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ola Salo, ellei toisin mainita.

The Arkin albumit
Vuoden 2002 albumit
Weißenburg in Bayern

Weißenburg in Bayern on kaupunki Baijerissa, Saksassa. Se on Weißenburg-Gunzenhausenin alueen pääkaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 17 710 asukasta,

Maantiede ja ilmasto 
Weißenburg in Bayern sijaitsee keskisessä Baijerissa, Mittelfrankenin hallintoalueesta etelään. Alueen muita kaupunkeja ovat Ingolstadt (55,5 kilometrin päässä), Nürnberg (61,7 km), Augsburg (85 km), München (134,6 km) ja Würzburg (150,4 km).

Weißenburgissa vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,6 °C, mutta elokuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on joulu-, tammi- ja helmikuussa pakkasen puolella, tammikuussa peräti –3,3 °C.

Historia
Weißenburgin historian katsotaan alkavan roomalaisesta linnoituksesta, joka rakennettiin alueelle ensimmäisen vuosisadan lopulla. Asutus sijaitsi Rooman valtakunnan rajalla. 300-luvulta peräisin olevassa Tabula Peutingerianassa se mainitaan nimellä Biriciana. Germaanit hävittivät linnoituksen ja asettuivat asumaan kaupungin nykyisen keskustan kohdalle. Ensimmäinen tunnettu maininta nimestä Weißenburg on asiakirjassa vuodelta 867. Frankit sijoittivat hallintokaudellaan kaupunkiin kuninkaallisen residenssinsä. Legendan mukaan Kaarle Suuri oleili siellä johtaakseen Fossa Carolinan suunnittelua.

Weißenburgista tuli valtakunnankapunki vuonna 1296. Se jatkoi kasvuaan aina uskonpuhdistukseen saakka. Se liittyi, Nürnbergin tavoin,  protestantteihin, mutta kärsi raskaasti tämän jälkeisissä sodissa. Weißenburg kuitenkin säilytti kaupunkioikeutensa rauhan tekoon saakka ja myös kasvoi jonkin verran.

Weißenburg menetti itsenäisyytensä vuonna 1802, ja se liitettiin osaksi Baijerin kuningaskuntaa vuonna 1806. Weißenburg kuitenkin säästyi kuihtumasta merkityksettömäksi, kun Nürnbergin ja Augsburgin välille rakennettu rautatie linjattiin kaupungin kautta, mikä osaltaan tuki teollistumista. Toisessa maailmansodassa yli 6 000 pakolaista ja Saksan menettämiltä alueilta karkotettua asettui asumaan kaupunkiin. Nämä ovat siitä lähtien olleet tärkeässä osassa kaupungin teollisuudessa ja kulttuurissa.

Historian moninaiset vaiheet ovat yhä nähtävissä Weißenburgissa. Rooman ajoilta on jäljellä useita raunioita. Näistä parhaiten säilyneisiin kuuluvat roomalaisen kylpylän jäänteet, jotka löydettiin vuonna 1977, ja museoitiin. keskiajalta peräisin oleva kaupunginmuuri on säilynyt lähes vahingoittumattomana torneineen. Kaupunginvaltuutetut ovat kokoontuneet vuodesta 1476 goottilaisessa kaupungintalossa.

Tunnettuja weißenburgilaisia
 Gustav Ritter von Kahr, poliitikko (29. marraskuuta 1862 – 30. kesäkuuta 1934)
 Hans Hofmann, taidemaalari (21. maaliskuuta 1880 – 17. helmikuuta 1966)
 Rudolf Nebel, fyysikko (21. maaliskuuta 1894 – 18. syyskuuta 1978)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Baijerin kunnat
Saksan kaupungit
We Are the Ark

We Are The Ark on ruotsalaisen The Ark -yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2000. Albumilta julkaistiin neljä singleä: ”It Takes a Fool to Remain Sane”, ”Echo Chamber”, ”Joy Surrender” ja ”Let Your Body Decide”. Albumia on myyty Ruotsissa yli 140 000 kappaletta ja se pysyi maassa listoilla yli 40 viikkoa. We Are The Ark on edelleen The Arkin myydyin albumi Ruotsissa.

Kappaleet
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Vuoden 2000 albumit
Vuoden 2000 esikoisalbumit
The Arkin albumit