joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Väriavainnus

Väriavainnus eli väriavaintaminen, joka tunnetaan myös nimityksillä chroma key, chromakey tai kromakey () on erikoistehostemenetelmä, jossa filmikuvaustuotannossa yhdistetään kaksi eri kuvaa tai kahden eri kuvan osia päällekkäin värierotteluun perustuvalla menetelmällä (nykyisin yleensä tietokoneluotuna) kompositoimalla. Useimmiten kuvasta poistetaan sininen tai vihreä väri, ja kuvaan liitetään eri taustakuva.  

Väriavainnuksessa on useimmiten käytössä sininen (blue screen) tai vihreä (green screen) taustakangas tai muu taustapinta, jota käytetään elokuvauksessa silloin, kun taustan päällä näytelty kohtaus yhdistetään oikeaan taustakuvaan vasta jälkituotantovaiheessa. 

Tärkein vaatimus toimivalle taustaseinälle on, ettei se heijasta väriä kuvattavan kohteen iholle tai vaatteisiin. Mattapintaiset materiaalit ovat siis parhaita. Nykyään käytetään myös harmaata muovia, johon kameran linssin ympärille kiinnitetty LED-valoympyrä heijastaa halutun värin tasaisesti jättämättä taustaan varjoja. Tietokoneohjelmalle osoitetaan tietyt värisävyt kuvasta, jotka se pyrkii poistamaan. Tällöin taustakuva voidaan luoda uudelleen digitaalisesti.

Tekniikkaa käytetään esimerkiksi television säätiedotuksissa ja elokuvien visuaalisissa tehosteissa. Suomessa Yleisradio käytti tv-säätiedotuksissaan chroma key -tekniikkaa sinisen taustan kera vuosina 1987–2007 ja myös uutisstudiossa vuosina 1995–1999. Vuonna 2007 sinitausta korvattiin plasmanäytöllä.

Sininen ja vihreä ovat ihonväristä etäisin sävy, minkä takia muita värejä ei juuri käytetä. Chroma keyn valaiseminen on tärkeää; varjoja ei saa näkyä kankaalla, ja sävyn pitää olla mahdollisimman tasainen. Sininen on jonkin verran vaikeampi valaista kuin vihreä. Digital Video -nauhoja käyttävä kamera myös havaitsee vihreän paremmin kuin sinisen, johtuen videokameran kennosta. Sinisen värin etuna voidaan kuitenkin pitää heikompaa värin heijastusta iholle.

Chroma key -kankaan sijaan voi käyttää myös normaalia, paksua ja kiinteää kangasta, joka ei heijasta valoa tai päästä sitä paljoa läpi.

Väriavainnus videonmuokkausohjelmissa 
Suurin osa maksullisista videonmuokkausohjelmista tukee chroma key -ominaisuuksia. Esimerkiksi Final Cut Pro-, Avid-, Adobe Premiere-, Adobe After Effects-, Pinnacle Studio-, Sony Vegas-, AVS Video Editor- ja FX-Home-ohjelmat ovat hyvin käytettyjä chroma keyn käsittelyssä. Myös Applen iLife-ohjelmapakettiin sisältyvä, myös erikseen saatava iMovie tukee chroma key -ominaisuuksia.

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kokoelma Stargate Studiosin 2009 pääosin väriavainnusta käyttäen luoduista efekteistä TV-sarjoissa
 mBnet: Nettijatko Editoi videot täyteen loistoon 5/2011 
 https://youtube.com/watch?v=_U9HzHqMGi0
 http://borisfx.com/tutorials/chroma_key.php 

Elokuvateknologia
Veritas Eläkevakuutus

Eläkevakuutusosakeyhtiö Veritas (Veritas Eläkevakuutus) on suomalainen työeläkevakuutusyhtiö, ja yksi Suomen vanhimmista yhä toimivista vakuutusyhtiöistä. Veritas huolehtii yksityisten alojen työntekijöiden ja yrittäjien lakisääteisestä työeläketurvasta (TyEL- ja YEL-vakuutukset).

Veritas vastaa yli 112 000 henkilön työeläketurvasta. Veritaksessa on vakuutettuna noin 62 000 työntekijää ja 13 000 yrittäjää.

Historia 
Veritas perustettiin Turussa vuonna 1905 Jälleenvakuutusosakeyhtiö Verdandin nimellä. Yhtiö on harjoittanut lakisääteistä eläkevakuutustoimintaa vuodesta 1962 asti, jolloin työntekijäin eläkelaki tuli voimaan. Vuonna 1970 toiminta laajeni käsittämään myös yrittäjäeläkevakuutukset.

Veritas Eläkevakuutus muodosti vuosina 2001–2006 yhdessä Veritas Henkivakuutuksen, Veritas Vahinkovakuutuksen ja Fondex Rahastotorin kanssa Veritas-ryhmän. Veritas Henkivakuutus ja Veritas Vahinkovakuutus ovat vuoden 2009 alusta alkaen kuuluneet Aktia-konserniin. Fondex Rahastotori taas on vuonna 2008 siirtynyt Odin Forvaltning AS:n omistukseen.

Helmikuussa 2012 Veritas Eläkevakuutus osti 15 prosentin osuuden Aktia Vahinkovakuutuksesta. Ruotsalainen Folksam Sak -vakuutusyhtiö osti samalla 51 prosenttia Aktia Vahinkovakuutuksesta, Aktia-konsernin pitäessä itsellään 34 prosenttia osakkeista. Yritykset myivät osuutensa yrityksestä Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennialle lokakuussa 2018. 

Vuoden 2019 alusta yhtiö yhdistyi Pensions-Alandian kanssa.

Sijoitustoiminta 
Työeläkevakuutusyhtiöt sijoittavat osan eläkemaksuina kerätyistä varoista tulevia eläkkeitä varten. Sijoitustoiminnassaan Veritas hyödyntää erilaisia tuoton lähteitä ja hajauttaa sijoituksia kansainvälisesti eri omaisuusluokkiin. Sijoitukset koostuvat korkosijoituksista, osakesijoituksista, kiinteistösijoituksista ja muista vaihtoehtoisista sijoituksista.

Hallinto

Omistajat 
Veritas Eläkevakuutus on noteeraamaton osakeyhtiö. Veritas Eläkevakuutuksen omistavat seuraavat säätiöt ja yhteisöt:
 Åbo Akademin säätiö 19,84 %
 Stiftelsen Eschnerska Frilasarettet 19,59 %
 Svenska litteratursällskapet i Finland 12,94 %
 Föreningen Konstsamfundet 10,51 %
 Försäkringsbolaget Alandia 10,05 %
 Folkhälsan 9,94 %
 Svenska Folkskolans Vänner 7,88 %
 Signe och Ane Gyllenbergs stiftelse 7,19 %
 Rahastot, säätiöt, yhdistykset ja yksityishenkilöt 2,06 %

Lähteet
 Veritas Eläkevakuutuksen tuloskatsaukset ja -raportit
 Veritas Eläkevakuutuksen sijoitustoiminta

Viitteet

Aiheesta muualla
 Veritaksen verkkosivusto www.veritas.fi
 Pörssitiedon verkkosivu Verdandi/Veritas: historia

Suomalaiset työeläkelaitokset
S/S Ilona

S/S Ilona on paremmin S/S Riistavesi -nimellä tunnettu sisävesihöyrylaiva. Laiva seisoi 1940–1950-luvuilla käyttämättömänä 7 vuotta. Tämän jälkeen laiva toimi hinaajana ja niputtajana vuoteen 1967 asti. Laivasta poistettiin yläkannen takaosa ja pääkannen salongit. 1968 laiva muutettiin jälleen matkustajakäyttöön ja palautettiin entisen kaltaiseksi. Laiva poistettiin ammattiliikenteestä vuonna 1972 ja se siirtyi yksityisomistukseen. Alus on siirretty Lahteen kesällä 2000 ja on tällä hetkellä ravintolalaivana Lahden Sibeliustalon edustalla. 

Laiva upposi keväällä 2009 Lahden matkustajasatamaan. Se nostettiin ja telakoinnin yhteydessä laivan pohja uusittiin kokonaan. Omistajalla on suunnitelmissa saattaa laiva kulkukuntoiseksi tulevaisuudessa.

Tekniset tiedot 

 Aikaisemmat nimet: S/S Riistavesi, S/S Vehmersalmi
 Rakennuspaikka: Lehtoniemi & Taipale, Lehtoniemen konepaja, Joroinen
 Rakennusvuosi: 1927
 Pituus: 24,55m
 Leveys: 5,89m
 Syväys: 1,85m
 Vetoisuus: 99,11 brt
 Koneen tyyppi: Compound-höyrykone (poistettu laivasta)
 Koneen teho: 148 ihv
 Nopeus: 9 solmua
 Kattila: 9 kp, 58 m²
 Polttoaine: Kevyt polttoöljy
 Omistajat: Martin Mustonen ja Oskari Hakala
 Entiset omistajat: Highball Oy, Lahti 2000–2002, Risto Lundén, Helsinki –2000, Kontekla Oy, Olavi Ebeling, Risto Lundén, Helsinki 1972–, Kauko Hiltunen, Iisalmi 1968–1972, Savo Oy 1956–1968, Riistavesi Laiva Oy 1945–1956, Riistaveden-Tuusniemen Höyryvenhe Oy 1927–1945
 Käyttäjä: Ravintolaneloset Oy  
 Kotisatama: Lahti
 Liikennöinti: Alus on nykyisin ravintolalaivana eikä se liikennöi. Aikaisemmin alus risteili väleillä Kuopio-Riistavesi ja Kuopio-Tuovilanlahti
 Matkustajia: 164
 Varusteet:''' Salonki

Alus kuuluui aiemmin Museoviraston perinnelaivarekisteriin nimellä S/S Riistavesi. Se ei ole Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä. Perinnelaivarekisterin asiantuntijalautakunta on poistanut laivan perinnelaivarekisteristä vuonna 2010. Perusteena poistolle oli mm. laivan kulkukoneison poistaminen.

Aiheesta muualla

 Riistavesi-laivan piirustukset 
 Tietoja S/S Ilona -laivasta
 Tietoja sisävesihöyrylaivoista
 S/S Riistavesi v. 1930
 S/S Riistavesi 1950-luvulla 

Sisävesilaivat
Höyrylaivat
Tampico

Tampico on kaupunki Meksikon Tamaulipasin osavaltiossa Pánuco-joen pohjoisrannalla 10 km päässä Meksikonlahden rannalta. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 307 300.

Kaupunki sijaitsee Meksikon öljyntuotantoalueen keskellä ja yksi maan tärkeimmistä satamista. Öljyn lisäksi sieltä viedään hopeaa, kuparia, puutavaraa, villaa, hamppua ja muita luonnontuotteita.

Nykyinen kaupunki sai kaupunginoikeudet vuonna 1824. Aiemmin paikalla oli espanjalaisten vuonna 1554 perustama Tampico Alto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon kaupungit
Hermosillo

Hermosillo on Sonoran osavaltion pääkaupunki Pohjois-Meksikossa. Kaupungin asukasluku vuoden 2014 väestönlaskennassa oli noin 780 000.

Kaupunki on perustettu 1741 nimellä Villa del Pitic. Nykyisen nimensä se sai 1828 kenraali José María González de Hermosillon mukaan. Meksikon vallankumouksen aikana se oli viisi kuukautta Venustiano Carranzan pääkaupunki.

Kaupungissa on melko paljon teollisuutta, josta yksi tärkeimmistä esimerkiksi Fordin autotehdas.

Hermosillossa toimii seuraavat yliopistot:

 Instituto Tecnologico de Hermosillo
 Universidad de Hermosillo
 Universidad Kino 
 Universidad de Sonora
 ITESM Campus Sonora Norte 
 Universidad del Noroeste

Amerikkalainen baseball on erittäin suosittua Hermosillossa ja kaupungin joukkueen nimi on Naranjeros.

Lähteet

Aiheesta muualla

hermosillo.gob.mx/

Meksikon kaupungit
Mexicali

Mexicali on Meksikon Baja Californian osavaltion pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2005 855 962.

Mexicali sijaitsee Meksikon Yhdysvaltain vastaisella pohjoisrajalla Kalifornian Calexicoa vastapäätä ja se on Latinalaisen Amerikan pohjoisin kaupunki. Mexicali sijaitsee noin kahden tunnin ajomatkan päässä Yhdysvaltain San Diegosta. Kaupunki on perustettu 1903.

Väestö 
Mexicalissa on Meksikon suurin kiinalaisväestö ja kiinalaiskaupunki La Chinesca.

Talous 
Mexicalin laakso on merkittävä maaviljelysalue, jossa on yli  keinokasteltua maata. Pohjois-Amerikan vapaakauppa-alue NAFTAn myötä 1994 suurin osa Meksikon ja Yhdysvaltain välisistä kaupan rajoitteista poistettiin ja alueella on perustettu runsaasti tehtaita (niin sanottu maquiladoras), jotka tuovat raaka-aineensa Yhdysvalloista ja vievät valmiit tuotteet takaisin. Kesällä 2006 käynnistettiin Silicon Border -projekti, joka rakentaa Mexicaliin täydellisen mikropiirien tuotantoketjun ja luo noin  20 vuoden kuluessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.mexicali.gob.mx/

Meksikon kaupungit
Borat (elokuva)

Borat on Larry Charlesin ohjaama ja Sacha Baron Cohenin tähdittämä yhdysvaltalainen komedia vuodelta 2006.

Elokuva on pseudodokumentti Baron Cohenin esittämästä fiktiivisestä kazakstanilaisesta toimittajasta Boratista, joka lähetetään Yhdysvaltoihin kuvaamaan dokumenttielokuvaa maansa kansalaisia varten.

Elokuva sai ensi-iltansa Belgiassa 1. marraskuuta 2006 ja 3. marraskuuta mennessä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja neljässätoista Euroopan maassa. Boratin lipputulot Pohjois-Amerikassa avausviikonloppuna  olivat 26,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joka on kaikkien aikojen suurin elokuvalle, jota on esitetty alle 1 000 elokuvateatterissa.

Suurin osa elokuvan kohtauksista, joiden kerrotaan tapahtuvan Kazakstanissa, on kuvattu Romaniassa ja monet elokuvan "kazakkia" puhuvista hahmoista puhuvat todellisuudessa romaniaa. Useimmat kohtauksista ovat käsikirjoittamattomia ja suurin osa henkilöistä ei ole näyttelijöitä (pois lukien Borat, Azamat, Pamela Anderson, afroamerikkalainen prostituoitu ja Boratin perheenjäsenet). Sacha Baron Cohen puhuu elokuvassa hepreaa, Azamatia esittävä Ken Davitian armeniaa. He myös käyttävät eri slaavilaisista kielistä väännettyjä sanontoja.

Julkaisun jälkeen 

Borat aiheutti mediassa laajan keskustelun. Monien mielestä aihe loukkasi esimerkiksi vähemmistöjä ja Venäjällä viranomaiset jopa kielsivät elokuvan esittämisen, vaikka sallivatkin sen myynnin.  

Elokuvassa esiintyy lukuisa joukko ihmisiä, joiden annettiin ymmärtää elokuvanteon aikana, että kyseessä olisi ollut dokumenttielokuva. Esimerkiksi alkukohtauksissa esiintyy köyhän romanialaisen Glodin kylän asukkaita. Baron Cohen suutelee elokuvassa yhtä kylän nuorista tytöistä väittäen perään, että tyttö olisi prostituoitu. Baron Cohenin esittämä hahmo väittää lisäksi, että Kazakstanin valtio olisi nostanut naisten seksuaalisen suojaikärajan entisestä kahdeksasta vuodesta kahteentoista. Elokuva joutui oikeustoimiin kylän kanssa, ja kylän asukkaat väittivät tulleensa petetyiksi.  

Jotkut Yhdysvaltojen juutalaiset väittivät elokuvan olevan juutalaisvastainen, johtuen kohtauksesta, jossa Borat ja Azamat väittävät juutalaisten muuttuneen torakoiksi ja alkavat heitellä niille rahaa. 

Kriitikot ottivat Boratin vastaan ristiriitaisesti, sillä vaikka elokuvan huumori painottui rajumman huumorin puolelle, oli se silti tehty persoonallisesti ja erittäin hauskasti.

Elokuva ansaitsi ilmestymisvuonnaan myös palkintoja, kuten:
 Oscar-ehdokkuus parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
 Golden Globe parhaasta miespääosasta komedia/musikaali elokuvassa ja parhaasta elokuvasta.

Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Boratin kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Dokumentti 
Hollantilainen Mercedes Stalenhoef ohjasi dokumentin Kun Borat tuli kaupunkiin Borat-filmin vaikutuksesta ja vastaanotosta kuvauspaikkana toimineessa Glodin kylässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan virallinen sivusto 
Arvostelu: FilmGoer

Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Larry Charlesin ohjaamat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit

mk:Борат#Филм
S/S Lokki

S/S Lokki on vuonna 1913 rakennettu suomalainen sisävesihöyrylaiva. Laiva toimi ammattiliikenteessä matkustaja-aluksena vuoteen 1971 asti. Samana vuonna laiva muutettiin halkokäyttöisestä öljykäyttöiseksi. Laiva upposi Laitaatsillan telakalla vuonna 1997, eikä se ole sen jälkeen ollut liikenteessä. 

Laiva nostettiin maalle loppuvuodesta 2005, ja sitä kunnostaa sen nykyinen omistaja. Laivasta on purettu kaikki puurakenteet ja seinät. Aluksen runko, höyrykone ja kattila on korjattu Billnäsissä, kansirakenteet ja sähköt ym. rakennettiin Helsingissä Hietalahdessa. Alus valmistui 2016 ja 2017 rekisteröitiin kaupalliseksi matkustaja alukseksi kotimaa 2 alueelle.

Tekniset tiedot

 Rakennuspaikka: Alhström telakka, Varkaus
 Rakennusvuosi: 1913
 Pituus: 23,95 m
 Leveys: 6,10 m
 Syväys: 2.00 m
 Vetoisuus: 99,09 brt
 Koneen tyyppi: Compound-höyrykone
 Koneen teho: 129 ihv
 Nopeus: 9,5 solmua
 Kattila: 10 kp, 53 m²
 Polttoaine: puu
 Omistaja: Yksityinen henkilö 
 Entiset omistajat: Kasurilan Höyrywenhe Oy 1913–1916, Itä-Kuopion Höyrywenhe Oy 1916–, Pohjois-Kallaveden Höyrylaiva Oy, Kuopio –1971, Auto-Prima R.W. Stellberg Ky, Helsinki 1971–?, Roll laivat ?–1993, Kuopion Roll Risteilyt Oy 1993–2006, Parasteam Finland Oy 2006–2007,
 Kotisatama: Helsinki 
 Matkustajia: 50 h
 Varusteet: 12+8 makuupaikkaa, 2 salonkia, ruokasali

Aluksen höyrykattilan tuubien uusimiseen on museovirasto vuonna 2014 myöntänyt 9 000 euroa.

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Itä-Savo, 15.10.2007
 Länsi-Uusimaa 27.09.2008
 Kuvia
 Kuva aluksesta 
 Savonlinnan vesien matkustajalaivoja 
 Sisävesihöyrylaivoja
 Uutinen uppoamisesta

Höyrylaivat
Sisävesilaivat
Kanada-malja

Kanada-malja on jääkiekon SM-liigan kiertopalkinto, jonka saa pudotuspelien voittajajoukkue eli Suomen mestari. Sen lahjoittivat Kanadan suomalaissiirtolaiset Suomen jääkiekkoliitolle järjestettyään keräyksen vuonna 1950. Keräyksen organisoi Kanadaan muuttanut suomalaissyntyinen leijona Arne Ritari. Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 1951, ja vuoteen 1975 asti se jaettiin SM-liigan edeltäjän SM-sarjan voittajajoukkueelle.

Alun perin maljan laattoihin merkittiin ainoastaan mestarijoukkueen nimi ja vuosiluku, mutta SM-liigan perustamisesta lähtien siihen on kirjattu myös pelaajat. Mestaruuslaattaan saa nimensä, kun on pelannut kolmasosan kauden otteluista. Maljaa on jouduttu korottamaan useaan otteeseen ja vuonna 2013 se alkoi olla maksimikoossaan. Tuolloin sanottiin, että ongelma joudutaan ratkaisemaan lähivuosina, sillä 17-kiloisen maljan on sanottu olevan hankala pideltävä erityisesti silloin, kun pelaaja nostaa sen harteilleen.

Kanada-maljasta tehtiin vuonna 1991 kopio, ja alkuperäinen annettiin näytteille Tampereella sijaitsevaan Suomen Jääkiekkomuseoon. Voittajajoukkue saa voitetun finaalin jälkeen jäälle aidon Kanada-maljan, minkä jälkeen se vaihdetaan kopioon. Alkuperäisen maljan on arvioitu olevan hopeoitua kuparia tai uushopeaa kun taas kopio on kokonaan hopeaa.

Kanada-maljan saajat 

 1951 Ilves
 1952 Ilves
 1953 TBK
 1954 TBK
 1955 TBK
 1956 TPS
 1957 Ilves
 1958 Ilves
 1959 Tappara
 1960 Ilves
 1961 Tappara
 1962 Ilves
 1963 Lukko
 1964 Tappara
 1965 Karhut
 1966 Ilves
 1967 RU-38
 1968 KooVee
 1969 HIFK
 1970 HIFK
 1971 Ässät
 1972 Ilves
 1973 Jokerit	
 1974 HIFK
 1975 Tappara
 1976 TPS
 1977 Tappara
 1978 Ässät
 1979 Tappara
 1980 HIFK
 1981 Kärpät
 1982 Tappara
 1983 HIFK
 1984 Tappara
 1985 Ilves
 1986 Tappara
 1987 Tappara
 1988 Tappara
 1989 TPS
 1990 TPS
 1991 TPS
 1992 Jokerit
 1993 TPS
 1994 Jokerit
 1995 TPS
 1996 Jokerit
 1997 Jokerit
 1998 HIFK
 1999 TPS
 2000 TPS
 2001 TPS
 2002 Jokerit
 2003 Tappara
 2004 Kärpät
 2005 Kärpät
 2006 HPK
 2007 Kärpät
 2008 Kärpät
 2009 JYP
 2010 TPS
 2011 HIFK
 2012 JYP
 2013 Ässät
 2014 Kärpät
 2015 Kärpät
 2016 Tappara
 2017 Tappara
 2018 Kärpät
 2019 HPK
 2020 Kanada-maljaa ei jaettu, SM-liigakausi keskeytettiin koronaviruksen johdosta.
 2021 Lukko
 2022 Tappara

Lähteet 

Jääkiekon SM-liigan palkinnot
Seulonnan keskeiset artikkelit
S/S Savonlinna

S/S Savonlinna on Savonlinnasta risteilevä sisävesihöyrylaiva, jonka kotisatama on Savonlinnan museon laituri Riihisaaressa. Alusta on ulkoasultaan palautettu vuoden 1927 asuun, ja sitä on käytetty myös Savonlinnan kaupungin edustustehtävissä. Alus kuuluu Savonlinnan museon kokoelmiin.

Tekniset tiedot

 Aikaisemmat nimet: S/S Suur-Saimaa ("Saimaa Express", "Saimaan pikajuna")
 Rakennuspaikka: Paul Wahl & Co., Varkauden konepaja, Varkaus
 Rakennusvuosi: 1904
 Pituus: 27,86 m
 Leveys: 6,69 m
 Syväys: 2,43 m
 Vetoisuus: 169 brt
 Koneen tyyppi: höyrykone
 Koneen teho: 200 ihv
 Nopeus: 11,5 solmua, risteilynopeus noin 7 solmua
 Polttoaine: koivuhalot
 Omistajat: Savonlinnan kaupunki 1982-
 Entiset omistajat: Saimaan Laivamatkat Oy 1967-1982, Saimaan Höyrylaiva Osakeyhtiö 1903-1967
 Kotisatama: Savonlinna
 Matkustajia: 99
 Varusteet: Ravintola, 12 kahden hengen hyttiä, 3 wc:tä, tupakkasalonki, naistensalonki, kapteenin hytti, suihku, ruumassa kokous-, koulutus- ja näyttelytila, 220 V sähköjärjestelmä, AV/kokousvälineistö, keskusradiojärjestelmä

Alus ei kuulu Museoviraston perinnelaivarekisteriin mutta se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Aiheesta muualla
 S/s Savonlinna Savonlinnan museon sivuilla
 Tekniset tiedot 

Höyrylaivat
Sisävesilaivat
Savonlinnan liikenne
Savonlinnan museot
S/S Suomi

S/S Suomi on sisävesihöyrylaiva, joka on liikennöinyt Päijänteellä vuodesta 1906. Nykyisin alus on risteilyliikenteessä Jyväskylästä käsin.

Tekniset tiedot

 Rakennuspaikka: Lehtoniemi & Taipale, Lehtoniemen konepaja, Joroinen
 Rakennusvuosi: 1906
 Pituus: 31,73 m
 Leveys: 6,7 m
 Syväys: 2,53 m
 Vetoisuus: 239 brt
 Höyrykoneen tyyppi: Compound-höyrykone
 Koneen teho: 200 ihv
 Kattila: 88 m², skottilainen laivakattila, 2 kpl Oilon-öljypoltinta
 Polttoaine: Kevyt polttoöljy
 Omistaja: Päijänne Risteilyt Hilden Oy, Jyväskylä
 Entiset omistajat: Päijännematkailu Höyrylaiva Oy
 Käyttäjä: Päijänne Risteilyt Hilden Oy
 Kotisatama: Jyväskylä
 Kutsumerkki: OJ6543 
 Liikennöinti: Risteily- ja tilausliikenteessä Jyväskylästä
 Matkustajia: 199
 Varusteet: Ravintola, näköalabaari, pub, kahvila, 2 kpl kahden hengen päivähyttiä, kuulutus- ja musiikkilaitteet, lämmitys, sähkö 220v, vaihdettu talvella 2007 uusi Valmet-apukone

Alus ei kuulu Museoviraston perinnelaivarekisteriin eikä se ole Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.paijanne-risteilythilden.fi/laivat.htm 
 http://www.elka.fi/nayttelyt/laivat/laivasivut/suomi1905.html

Höyrylaivat
Sisävesilaivat
Jyväskylän liikenne
Meksikon lippu

Meksikon lippu on Meksikon kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu vihreästä, punaisesta ja valkoisesta. Värien symboliikka on vaihdellut aikojen kuluessa. Lipussa on keskellä maan vaakuna, joka kuvaa kaktuksella seisovaa kotkaa, jolla on käärme suussa. Ilman vaakunaa lippu olisi lähes identtinen Italian lipun kanssa.

Nykyinen lippu otettiin käyttöön 16. syyskuuta 1968 vähän ennen Méxicon olympialaisia. Tuolloin lipussa olevaa vaakunaa yksinkertaistettiin ja sitä edellytettiin käytettävän kaikissa, arkisimmissakin lipuissa.

Värit ovat peräisin itsenäisyyssodan aikaisen Ejército Trigaranten sotalipusta ja tarkoittivat alun perin: vihreä itsenäisyyttä, valkoinen uskontoa ja punainen eurooppalaisten ja alkuperäisväestön liittoa. Presidentti Benito Juárezin johtaman maan sekularisoinnin jälkeen merkityksiksi kerrottiin: vihreä: toivo; valkoinen: yhtenäisyys ja punainen: kansallissankarien veri. Lipusta määräävässä laissa väreille ei ole annettu merkityksiä, joten tulkinnat vaihtelevat.

Meksikon vaakunakuva tulee asteekkimyytistä, jonka mukaan vaeltavat asteekit rakensivat kaupunkinsa siihen, missä näkivät jumala Huitzilopochtlin määräävän merkin kotkasta nopal-kaktuksessa (Opuntia ficus-indica). Merkki nähtiin pienellä saarella Texcocojärvellä, mihin perustettiin Tenochtitlán, nykyinen México.

Aikaisemman versiot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lippu
Valtioiden liput
Vega (täsmennyssivu)

Vega, de Vega tai de la Vega voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
 Vega, tähti Lyyran tähdistössä
 Vega, naisen etunimi
 Vega, norjalainen saaristokunta Nordlandin läänissä
 Vega norjalainen saaristo Nordlandin läänissä
 Vega, Euroopan avaruusjärjestön suunnittelema kantoraketti
 Vega-ohjelma, Neuvostoliiton avaruusohjelma
 Yle Vega, Yleisradion ruotsinkielinen radiokanava 
 Benefon Vega, vuonna 1999 julkaistu matkapuhelin
 Carrus Vega, vuosina 1996–2001 valmistettu linja-automalli
Chevrolet Vega, automalli.

Vesiliikenne  
 HMS Vega, HMS Lyran 1860 valtaama Britannian kuninkaallisen laivaston alus
 HMS Vega, Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä, laskettu vesille 1917, romutettu 1948
 RN Vega, Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene
 NRP Vega (P1155), Portugalin laivaston Bellatrix-luokan partioalus
 Vega, parkkilaiva, jolla Adolf Erik Nordenskiöld purjehti läpi Koillisväylän
 Vega, kuunari, joka rakennettiin Suomessa sotakorvauksena ja entisöidään Pietarsaaressa
 Vega, suomalainen kauppalaiva, jonka saksalainen sukellusvene U-41 pakotti Saksaan vuonna 1939.
Ruotsin merivoimat
HMS Vega (1910), Spica-luokan 1. luokan torpedovene
HMS Vega (T125), Spica-luokan torpedovene.

Henkilöitä 
 Alexa Vega (s. 1988), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Alfonso Rojo de la Vega (1895–1967), meksikolainen koripallo- ja jalkapallovalmentaja
 Amelia Vega (s. 1984), dominikaanilainen Miss Universum 2003
 Arturo Vega (1948–2013), yhdysvaltalainen taiteilija, graafinen suunnittelija ja t-paitayrittäjä
 Deyver Vega (s. 1992), costaricalainen jalkapalloilija 
 Fernando Vega (s. 1984), espanjalainen jalkapalloilija
 Garcilaso de la Vega (1501–1536), espanjalainen runoilija
 Héctor Morera Vega (1926–2017), costaricalainen katolinen piispa
 Jurij Vega (1754–1802), slovenialainen matemaatikko, fyysikko ja tykistöupseeri
 Lope de Vega (1562–1635), espanjalainen näytelmäkirjailija ja runoilija
 Luis Ignacio de la Vega (1914–1974), meksikolainen koripalloilija
 Lydia de Vega (1964–2022), filippiiniläinen pikajuoksija
 Makenzie Vega (s. 1994), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Mario Eusebio Mestril Vega (s. 1940), kuubalainen katolinen piispa
 Pablo Muñoz Vega (1903–1994), ecuadorilainen kardinaali ja jesuiittapappi
 Paulina Vega (s. 1993), kolumbialainen malli ja televisiojuontaja, Miss Universum 2014
 Paz Vega (s. 1976), espanjalainen näyttelijä
 Susanne Vega (s. 1959), yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Vega, videopelihahmo Street Fighter -pelisarjassa.
 Don Diego de la Vega, Zorro, Johnston McCulleyn luoma sarjakuvasankari
 Alejandro de la Vega, Zorron isä, suurtilallinen ja liikemies
Anne Leinonen

Anne Leinonen (s. 1973 Juva) on ristiinalainen kirjailija ja kustannustoimittaja. Yhdessä Eija Lappalaisen kanssa Leinonen on kirjoittanut useita nuortenkirjoja. Leinonen luokittelee itsensä reaalifantastikoksi. Hän on toimittanut omaa spekulatiiviseen fiktioon erikoistunutta verkkolehteä Usvaa.

Elämä ja ura 

Leinonen on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan maantiede. Leinonen työskentelee SanomaPron kustannustoimittajana ja oppimateriaalituottajana Mikkelissä. 

Vuonna 1999 Leinonen ja Lappalainen kirjoittivat nuortenromaanin Lokkeja rakastava veli, jonka käsikirjoituksella he voittivat WSOY:n nuortenkirjakilpailun, ja se julkaistiin Bulevardi-sarjan avauksena vuonna 2000. Kolmannessa nuortenromaanissa Saga (2003) on mukana hieman fantasiaa, ja se sijoittuu Islantiin. Romaania innoittivat tosi-tv-sarjat. 

Leinosen novelli ”Valkeita lankoja” voitti Portin kirjoituskilpailun vuonna 2003 ja Atorox-palkinnon vuonna 2004. Leinonen voitti Portin kirjoituskilpailun toistamiseen vuonna 2011 novellilla Oliverin kirja.

Tuotanto

Nuortenromaanit

Novellikokoelmat

Romaanit 
 
 
 Metsän äiti. Keuruu: Atena, 2017. ISBN 978-952-300-304-0

Toimittajana 
 Poikashöyhenet ja muita unelmia. Antologia, Mikkelin kirjoittajat 2001
 Muistinkuvat Antologia, Mikkelin kirjoittajat 2001. 
 Kuuntele. Näe Antologia, Mikkelin kirjoittajat 2000.

Novelleja kokoomateoksissa 
 Suhde, antologiassa Naurunalaiset ja itkunalaiset (toim. Mari Mörö), Mikkelin kirjoittajat ry, 1990 
 Vuokralle halutaan, antologiassa Häiriö (toim. Mari Mörö), Mikkelin kirjoittajat ry, 1997. 
 Suonjako, antologiassa 
 Sinisen perhosen nainen, antologiassa 
 Vieraan taivaan alle, antologiassa 
 Kaksi viroksi käännettyä novellia antologiassa Soome ulme.

Lehtinovelleja 
 Sinun katseesi lävistää minut, Portti 2/2007
 Todelliset kasvot, Usva 4/2007
 Kutsuvat sitä kuolemaksi, Portti 3/2008
 Pienen rasian jumala, Portti 1/2009
 Sanojen mahti, Portti 1/2010

Palkintoja 
 WSOY:n nuortenkirjakilpailun 1. palkinto 1999 yhdessä Eija Laitisen kanssa (Lokkeja rakastava veli). 
 Kansan sivistysliiton palkinto 2000 yhdessä Eija Laitisen kanssa. 
 Portti-novellikilpailun voitto 2003 novellista ”Valkeita lankoja”.
 Atorox-palkinto 2004 novellista ”Valkeita lankoja”, 2007 novellista "Toisinkainen", 2011 novellista "Nahat".
 Portti-novellikilpailun voitto 2011 novellista ”Oliverin kirja”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaksi kertojaa – yksi ääni . Kotisivut.
 Toimittajan spekulatiivinen lokikirja.
 Anne Leinonen . Suomen nuorisokirjailijoiden nettimatrikkeli.
 Pasi Karppanen: Kotimaisen scifin tapahtumahorisontissa – Haastattelussa Anne Leinonen. Finnzine 3/2003.
 Sanojen ajan artikkeli Anne Leinosesta Kirjasampo.fi:ssä
 Anne Leinonen Kirjasampo.fi:ssä

Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset tieteiskirjailijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset fantasiakirjailijat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Suomalaiset science fiction -toimittajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Maintainen

Maintainen  on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Ulvon lähellä sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 29 hehtaaria, se on 950 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Sillällä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.

Suurin Maintaisesta saatu kala on yli 8 kg. Vuonna 2009 aloitettiin Maintaisen tyhjennysprojekti. Jos se eteni suunnitelmien mukaan, se valmistui vuonna 2011. Maintaiselle tulisi myös yleinen uimaranta.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 204,9 metriä mpy.

Maintaiseen virtaa vettä Alajoen kautta Ulvotuisesta.

Lähteet 

Soinin järvet
Niemisjoen valuma-alue
Ähtärin reitti
M/S Aino

M/S Aino on Lahdesta liikennöivä, vuonna 1922 rakennettu sisävesilaiva. Laiva on entinen sisävesihöyrylaiva, mutta on nykyään varustettu dieselkoneella. Laiva on peruskorjattu vuonna 2000. Aluksella tehdään iltaristeilyt Vääksyn kanavalle ja päiväristeilyt Vesijärvellä. Aluksella on baari, aurinkokansi sekä kaksi salonkia.

Lähteet 

Sisävesilaivat
Höyrylaivat
Lahti
Portimo (Ranua)

Portimo on kylä Ranuan kunnan pohjoisosassa, noin 25 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta ja noin 55 kilometriä etelään Rovaniemeltä. Kylä sijaitsee Portimojärven itärannalla, Ranualta Rovaniemelle johtavan kantatien 78 varrella. Simojoki virtaa kylän lävitse.

Portimon kylän postiosoite on 97720 Ylisimo. Osoitteessa ei mainita kylän nimeä, sillä se saattaa sekoittua Ylitorniolla sijaitsevaan Portimon kylään. Kylän nimi Ylisimo on peräisin ajalta, jolloin kylä kuului nykyiseen Simon kuntaan.

Portimolla on lukuisia paikannimiä, jotke viittaavan alueen historiaan turkiseläinten pyydystyspaikkana. Alueen varhaisimmat löydöt on ajoitetti kivikaudelle, ja vanhimmat merkit asutuksesta ovat kampakeraamiselta ja rautakauden ajalta.

Alueella käytiin myös Lapin sodan suurin viivytystaistelu, Ylimaan taistelu, saksalaisia vastaan vuonna 1944. Taistelun muistomerkki sijaitsee kantatien varrella kylältä muutamia kilometrejä pohjoiseen.

Kylään rakennettiin oma koulurakennus 1950-luvun alussa. Tätä ennen alueen lasten ja nuorten opiskelu hoidettiin kiertokouluissa sekä Saukkojärven kansakoulussa. Nykyisin Portimon koulu on lakkautettu, ja sen tiloissa toimii Lomakeskus Portimo. Koululaiset käyvät koulua Ranuan kirkonkylän ala- ja yläasteella.

Aiheesta muualla
 Portimon kylä
 Lomakeskus Portimo

Ranuan kylät
M/S Jyväskylä

M/S Jyväskylä on diesel-käyttöiseksi muutettu entinen suomalainen höyrylaiva. Höyrykäyttöisenä alus ajoi reittiliikennettä vuosina 1924-1963 Jyväskylä-Päijänteen Laiva Oy:n käytössä. Diesel-käyttöiseksi muuntamisen lisäksi laivan peräkansi on rakennettu umpeen vuonna 1960. 

Laiva oli yli 30 vuotta käyttämättömänä Lahden Vesijärven satamassa, kunnes se upposi tammikuussa 2002. Tämän jälkeen laiva siirrettiin Jyväskylän maalaiskuntaan vuonna 2002 ja nostettiin maalle Väinölän konepajalla. Alus oli tarkoitus kunnostaa takaisin höyryalukseksi, mutta 10.10.2012 aluksella syttyi polttoleikkauksen jälkeen tulipalo, joka tuhosi aluksen kansirakenteet.

Tekniset tiedot
 Aikaisemmat nimet: S/S Jyväskylä
 Rakennuspaikka: Lehtoniemen konepaja, Joroinen
 Rakennusvuosi: 1924
 Pituus: 28,04 metriä
 Leveys: 6,4 metriä
 Syväys: 2,67 metriä
 Vetoisuus: 157 brt
 Koneen tyyppi: GM Detroit 2-tahtinen kaksoisdieselmoottori (alun perin 3-sylinterinen höyrykone, muutettu dieselkäyttöiseksi vuosina 1966-1967)
 Koneen teho: 2 x 175 hv (Ennen: höyrykone 250 ihv)
 Polttoaine: Dieselöljy
 Omistaja: Väinölän Telakka ja Konepaja
 Entiset omistajat: Heikki Naumi 1967- , Kauko Tamminen 1966-1967, Paul Helin 1965-1966, Päijänteen Laiva (Erkki Patokorpi) 1951-1965, Leena Nyyssönen 1950-1951, Jyväskylä-Päijänteen Laiva Oy 1924-1950
 Käyttäjä: Ei käytössä
 Kotisatama: Jyväskylä
 Liikennöinti: Nykyään: Ei liikennöi, Ennen: Reittiliikenteessä Jyväskylä-Korpilahti-Jämsä-Tehi-Vääksy-Lahti
 Matkustajia: 215
 Varusteet: 56 makuupaikkaa

Aiheesta muualla
 FCBS-Forum
 Elka-tietokanta 

Sisävesilaivat
Jyväskylän liikenne
Ranuan kirkonkylä

Ranuan Kirkonkylä on Ranuan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee kantatien 78 sekä seututeiden  941 ja  924 risteyksessä. Kirkonkylä on muodostunut Ranuanjärven etelä- ja länsirannoille.

Varsinainen keskustaajama liikekeskuksineen sijaitsee Ranuanjärven länsirannalla, Multilahden asuinalueen eteläpuolella. Liikekeskuksen eteläpuolella sijaitsevat Kolomaan ja Teeritien teollisuusalueet sekä Jukolan, Kolomaan, Oravin ja Riistamaan asuinalueet. Liikekeskuksessa sijaitsevat myös Ranuan urheilutalo Peuransarvi sekä linja-autoasema.

Ranuanjärven etelärannalla sijaitsevassa niemessä sijaitsevat Ranuan kirkko, ala-aste, yläaste, lukio, kirjasto, monitoimitalo ja päiväkoti. Idempänä järven rannalla sijaitsee Mustikkamaan asuinalue sekä Ranuan leirintäalue. Ranuan kristillinen kansanopisto sijaitsee järven pohjoisrannalla.

Kirkonkylällä pidetään vuosittain perinteiset Hillamarkkinat, jotka on järjestetty vuodesta 1974 lähtien.

Lähteet

Kirjallisuutta
Petäjä, Marjatta (toim.): Meidän kylämme : Ranuan kirkonkylä. Ranuan kk:n maatalousnaisosasto, 1984. ISBN 951-99545-4-6.

Ranuan kylät
Suomen kirkonkylät
Suomen kuntakeskukset
Lapin maakunnan taajamat
Alcatrazz

Alcatrazz on Graham Bonnetin Los Angelesissa vuonna 1983 perustama rock-yhtye.

Yhtyeeseen kuuluivat Graham Bonnet (laulu, ex-Rainbow / Michael Schenker Group), Yngwie Malmsteen (kitara, ex-Steeler), Gary Shea (basso, ex-New England), Jimmy Waldo (koskettimet, ex-New England) sekä Jan Uvena (rummut, ex-Alice Cooper / Pointer Sisters).

Kahden albumin jälkeen Malmsteen lähti yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien takia vuonna 1985. Hänet korvattiin Steve Vailla, mutta hänkin lähti kolmannen Disturbing the Peace (1985) albumin nauhoituksen jälkeen. Vai korvattiin Danny Johnsonilla, joka oli mukana Dangerous Gamesin  (1986) nauhoituksissa ennen yhtyeen hajoamista vuonna 1987.

Graham Bonnet kuvailee yhtyeen musiikkia ajattelevan ihmisen heavy metaliksi.

Vuonna 2006 Graham Bonnet perusti yhtyeen uudelleen kitaristi Howie Simonin, rumpali Glen Sobelin ja basisti Tim Lucen kanssa. Nimen 'Alcatrazz' käyttäminen oli Howie Simonin idea.

Diskografia

Studioalbumit 
 No Parole from Rock`n`Roll (1983)
 Disturbing the Peace (1985)
 Dangerous Games (1986)
 Born Innocent (2020)
 V (2020)
Kahdella ensimmäisellä albumilla kitaraa soittaa Yngwie Malmsteen, kolmannella Steve Vai ja viimeisellä Danny Johnson. 
Malmsteen lähti yhtyeen jälkeen soolouralle. Vai liittyi ensin David Lee Rothin yhtyeeseen, sen jälkeen Whitesnakeen ja lopulta lähti soolouralle.

Livealbumit 
 Live Sentence (1984)
 Live '83 (2010)
 No Parole from Rock 'n' Roll Tour Live in Japan 1984.1.28 Audio Tracks (2010)
 Disturbing the Peace Tour Live in Japan 1984.10.10 Audio Tracks (2010)
 Live in Japan 1984 - Complete Edition (2018)
 Parole Denied - Tokyo 2017 (2018)

Kokoelmat 
 The Best of Alcatrazz (1998)
 The Ultimate Fortress Rock Set (box) (2016)
 Breaking the Heart of the City: The Best of Alcatrazz (3CD-Boxset) (2017)
 The Official Bootleg Boxset 1983-1986: Live, Demo, Rehearsals (6CD-Boxset) (2018)

Singlet 
 Island in the Sun (1984)
 Will You Be Home Tonight (1985)
 God Blessed Video (1985)
 Dangerous Games (1986)
 It's My Life (1986)
 Undercover (1986)
 Turn of the Wheel (2021)
 Sword of Deliverance (2021)

Yhdysvaltalaiset metalliyhtyeet
M/S Taru

M/S Taru on yksityiskäytössä oleva moottorialus Päijänteellä. Laiva on entinen sisävesihöyrylaiva S/S Taru. Laiva on toiminut välillä myös hinaajana ja kettinkiproomuna.  

Nykyiset kansirakenteet on rakennettu vuonna 1980. Kesällä 2016 alukseen suoritettiin mittavia parannus- ja korjaustoimenpiteitä Väinölän telakalla Jyväskylässä. Samalla alus sai uuden värityksen. 

 Aikaisemmat nimet: S/S Hevossaari, S/S Taru
 Ei Museoviraston perinnelaivarekisterissä
 Rakennuspaikka: Lehtoniemi & Taipale, Lehtoniemen konepaja, Joroinen
 Rakennusvuosi: 1919, valmistunut 1920
 Pituus: 24,73 / 23,40 m
 Leveys: 5,37 m
 Syväys: 2,49 m
 Vetoisuus: 111,61 brt
 Koneen tyyppi: Man D2566 MTE, (Ennen: Valmet, Venäläinen Caterpillar-moottorin kopio, Alun perin Compound-höyrykone)
 Koneen teho: 300 hv (alun perin 150 ihv)
 Nopeus: 10,8 solmua (10,5 solmua alkuperäisellä koneella)
 Kattila: Poistettu
 Polttoaine: Dieselöljy
 Omistajat: Oskari ja Ilkka Törhönen
 Entiset omistajat: KT Ravintola Oy / Kai Tiilinen 2014–2015,  Minna Koli 1974–2014, Pertti Hammar ?–1974, Eero Mäkinen, Kymin Uittoyhdistys 196?–?, Leivonsuo Oy 1949–196?, Puukemia Oy 1947–1949, Jyväskylä-Päijänteen Laivaosakeyhtiö 1919–1947
 Käyttäjä: Yksityiskäytössä
 Kotisatama: Jämsä
 Liikennöinti: Nykyään: Yksityiskäytössä. Ennen: Jyväskylästä Lahteen, Sysmästä ja Luhangasta Vesijärvelle, Jämsä–Suopelto–Lahti
 Matkustajia: 175
 Varusteet: hyttejä alun perin 46:lle matkustajalle

Aiheesta muualla
 Kuva laivasta Vääksyn kanavalla
 Kuva laivasta Päijänteen laivurit Ry:n sivulla
 Laivan tietoja Päijänteen laivurit Ry:n sivulla 
 Laivan alkuperäiset piirustukset Elinkeinoelämän keskusarkiston sivulla 

Taru
Taru
Takatalvi (albumi)

Takatalvi on suomalaisen power metal -yhtye Sonata Arctican EP, joka ilmestyi Japanissa vuonna 2003. Lisäksi Spinefarm Records julkaisi albumin pidennetyllä kappalelistalla myös Suomessa 27. tammikuuta 2010.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 23 ja pysyi listalla viisi viikkoa.

Kappaleet

Vuoden 2010 uusintapainoksen bonuskappaleet 
Black Sheep
Mary Lou (Acoustic version)
The Wind Beneath My Wings (Bette Midler -cover)
Die With Your Boots On (Iron Maiden -cover)

 Kappaleet 1, 3, 4 ja 6 julkaistu Successor -EP:llä
 Kappaleet 2 ja 5 Broken-singleltä
 Kappale 7 albumilta A Tribute to the Four Horsemen
 Kosketinsoolon kappaleella The Gun soittaa Mikko Härkin
 Neljä viimeistä kappaletta ainoastaan uudella versiolla

Kokoonpano 
 Tony Kakko – laulu, kosketinsoittimet kappaleissa 2, 4, 5 ja 7
 Elias Viljanen – kitara (ei soita julkaisulla)
 Marko Paasikoski – basso
 Henrik Klingenberg – kosketinsoittimet (ei soita julkaisulla)
 Tommy Portimo – rummut
 Mikko Härkin – kosketinsoittimet kappaleissa 1-3, 6 ja 8-11

Tuotanto 
 Ahti Karjalainen – äänittäjä
 Mikko Karmila – miksaaja (Finnvox-studioilla, paitsi "Fade to Black" Ahti Karjalaisen Tico Tico -studioilla)
 Mika Jussila – masteroija (Finnvox)
 Toxiangel – etu- ja takakannen kuvat
 Hiroyuki Yoshihama – valokuvaus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 EP:t
Sonata Arctican albumit
Zetor (ravintola)

Zetor on vuonna 1991 perustettu helsinkiläinen ravintola, joka kuuluu S-ryhmään. Se on tullut tunnetuksi muun muassa traktorisisustuksestaan, jonka on suunnitellut Sakke Järvenpää. Nimensäkin ravintola saa tšekkiläiseltä Zetor-traktorivalmistajalta.

Ravintolan teemana on parodia 1950-luvun ”Suomi-filmien” Suomesta. Sitä suositellaan ulkomaalaisille turisteille etnisenä ravintolana, joka esittelee stereotyyppisiä käsityksiä maalaiselämästä. Teema ulottuu sisustuksesta ruokalistaan, jolla on esimerkiksi makkaraa ilman vihanneksia (miesten annos), suuria pihvejä, sahtia ja muikkuja. Ruokapuolen pöydissä on tarjolla lautasliinojen sijasta talouspaperia suoraan rullasta. Ravintolan käymälätilat on koristettu vanhoista lehdistä leikatuin kuvin.

Zetorissa järjestetään tilauksesta kullanhuuhdontaa. Kullanhuuhdonnan järjestää Ravintola Zetorin Kullanhuuhtojat, joka on menestynyt alan kilpailuissa kiitettävästi.  

Ravintola Zetor kuului perustamisaikanaan Elannon Ravintolat Oy -ketjuun. Zetorin perusti työryhmä, johon kuuluivat toimitusjohtaja Mikko Kääriä, kehittämispäällikkö Marja Lindroos, ravintolanjohtaja Sari Nurmi, Radio Cityn toimitusjohtaja Christian Moustgaard sekä Sakke Järvenpää. Järvenpää tiimeineen vastasi erityisesti sisustuksesta, ja koko muuta konseptia kehitti muun tiimin kanssa yhteistyössä Sari Nurmi.

Ravintola Zetor avattiin salaa ”koeajoon” itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1991. Virallisia avajaisia juhlistettiin 12. joulukuuta 1991 muun muassa Juha Miedon Hammond-esiintymisen tahdittamana, jota todistivat Vironperän Kyllikki ja Johannes. Vastapainoksi paikalla oli city-ihmisiä Rosa Liksomista Sam Inkiseen.

Lähteet 
 City-lehti 11/1991
 Iltalehti 5.12.1991
 Ilta-Sanomat 13.12.1991
 Helsingin sanomat 17.12.1991

Viitteet

Aiheesta muualla
Kotisivut

Ravintolat Helsingissä
Suomalaiset ravintolat
Kluuvi
S-ryhmä
Sisävesilaiva

Sisävesilaivoiksi kutsutaan laivoja, jotka liikennöivät sisämaan vesistöissä. Suomessa sisävesilaivat liikennöivät esimerkiksi Saimaan ja Päijänteen vesistöissä. Merkittäviä sisävesilaivojen satamakaupunkeja ovat Savonlinna, Kuopio, Lappeenranta, Tampere ja Jyväskylä. Myös Hämeenlinna, Imatra, Joensuu, Kajaani, Lahti, Varkaus  ja Mikkeli kuuluvat sisävesien satamiin.

Sisävesilaivoja

Perinteiset höyryalukset

Perinteisiä höyrylaivoja sisävesiliikenteessä ovat muun muassa:
 S/S Heinävesi
 S/S Ilona (S/S Riistavesi)
 S/S Karjalankoski
 S/S Lahtis
 S/S Laitiala (S/S Hopeasalmi)
 S/S Leppävirta
 S/S Lokki
 S/S Norrkulla (S/S Figaro)
 S/S Orivesi I (M/S Orivesi)
 S/S Otso (Entinen hinaaja)
 S/S Paul Wahl
 S/S Pohjola
 S/S Punkaharju
 S/S Savonlinna (S/S Suur-Saimaa)
 S/S Suomi
 S/S Suur-Saimaa (S/S Puijo)
 S/S Suvi-Saimaa (S/S Kallavesi)
 S/S Tarjanne
 S/S Ylä-Keitele
 S/S Yhtiö (Entinen hinaaja)
 S/S Kuru

Moottorialukset

Osa moottorialuksista on muutettu perinteisistä höyryaluksista vaihtamalla alukseen höyrykoneen tilalle dieselmoottori. Sisävesillä liikennöiviä moottorialuksia ovat muun muassa:
 M/S Aino
 M/S Pyhäselkä ent. (M/S Juovesi)
 M/S Jyväskylä
 M/S Koski
 M/S Puijo
 M/S Sunnan II
 M/S Taru
 M/S Ukko

Aiheesta muualla
 Sisävesiliikennettä Kuopion seudulla 

Laivatyypit
Caledonian Forest

Caledonian Forest on nimitys metsäalueille, jotka kasvoivat ennen laajoilla alueilla Skotlannin Ylämaalla. Niiden on arvioitu käsittäneen 15 000 km² alueen. Nykyään alle prosentti alkuperäisestä metsäalueesta on säilynyt eristäytyneissä paikoissa. Metsissä esiintyy monia eläimiä ja kasveja, joita ei tavata muualla Britteinsaarilla.

Skotlannin metsät muodostivat boreaalisen vyöhykkeen läntisen ääripään Euraasiassa. Puulajistoon kuului mänty, koivut, pihlajat, haapa, kataja, tammi ja muutamia muita lajeja. Länsirannikolla tammi ja koivut hallitsivat lauhkean vyöhykkeen sademetsiä, joissa kasvoi runsaasti saniaisia, sammalia ja jäkäliä.

Metsäalueet muodostuivat viimeisen jääkauden jälkeen. Puut alkoivat levitä Britteinsaarille maakannaksen kautta, joka on nykyään Englannin kanaalin peittämä. Mäntymetsiä kasvoi lyhyen aikaa kaikkialla Britteinsaarilla, ennen kuin ilmasto lämpeni hitaasti ja männyt vetäytyivät Skotlannin Ylämaalle, alueelle joka on Britteinsaarilla ilmastoltaan sopivimpia niille.

Metsät saivat nimensä roomalaisilta, jotka kutsuivat Skotlantia Kaledoniaksi.

Lähteet 

Skotlannin maantiede
Deutsche Eishockey-Liga

DEL () on saksalainen ylimmän sarjatason jääkiekon ammattilaisliiga. Sitä on pelattu kaudesta 1994–1995 asti, jolloin se korvasi aiemman Eishockey-Bundesligan.

Kaudella 2014–2015 sarjan yleisökeskiarvo oli 6 419.

Joukkueet 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Mestarit

Katso myös 
 2. Bundesliga (jääkiekko)
 Oberliga

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen verkkosivusto 

Saksan jääkiekkosarjat
VOACAP

VOACAP (Voice of America Coverage Analysis Program) on tietokoneohjelma, joka ennustaa lyhytaaltoalueen (3-30 MHz) radioaaltojen etenemistä tilastollisten todennäköisyyksien pohjalta. Se kehitettiin alun perin VOA:n (Yhdysvaltain yleisradioasema Voice of America, "Amerikan Ääni") tarpeisiin IONCAP-ohjelmasta, mistä juontuu myös ohjelman nimi.

Ohjelman kehitystyöstä vastasi Yhdysvaltain kauppaministeriön tutkimuslaboratorio Institute for Telecommunication Sciences (ITS). IONCAP:sta löytyneitä virheitä korjattiin ja tietojen syöttöön suunniteltiin graafinen käyttöliittymä. Samalla tulosten esittämiseen tehtiin graafiset käyttöliittymät.

Myöhemmin kun VOACAP-ohjelmapaketin rahoitus loppui, ennusteen laskennasta vastaavan ohjelmamoduulin (voacapw.exe) Fortran-kielinen lähdekoodi ja kaikki binäärimuotoiset ohjelmat saatettiin ilmaiseksi julkiseen levitykseen. Voacapw.exe-ohjelmamoduuli ei nauti tekijänoikeuden suojaa, joten sitä saa vapaasti käyttää haluamallaan tavalla. Tästä syystä voacapw.exe-ohjelmaa käytetään joidenkin radioamatööreille ja lyhytaaltokuuntelijoillekin suunnattujen kaupallisten ohjelmien laskentamoottorina.

ITSHFBC-ohjelmapaketti, joka sisältää kolme ennusteohjelmaa (VOACAP, ICEPAC ja REC533) oheisohjelmineen, on ladattavissa ilmaiseksi Internetistä. Ohjelmia ylläpitää - pitkälti harrastuspohjalta ja erilaisten toimeksiantojen pohjalta - niiden ohjelmoija, amerikkalainen Gregory Hand. Nämä kolme ohjelmaa käyttävät erilaisia signaalinetenemismalleja. Ohjelmien käyttöliittymät on suunniteltu tarkoituksella yhteneväisiksi, mutta algoritmit toimivat eri periaatteilla.

Aiheesta muualla 

 VOACAP-ohjelma ja käyttöohjeistus 
 HamCAP kanadalaisen Alex Shovkoplyaksen VE3NEA kehittämä, ilmainen VOACAP-pohjainen ohjelma, joka osaa laskea yksinkertaiset yhteysvälilaskelmat ja peittoaluekartat. 
 Tee-se-itse täsmäennuste YLE Radio Finlandin lähetyksille
 VOACAP ennustaa kuuluvuuden signaali-kohinasuhteen avulla
 VOACAP taajuussuunnittelun työkaluna
 Avaruussään vaikutuksesta HF-keliin
 Avaruussään tarkkailua IonoProbella

Ohjelmistot
Radiotekniikka
Meeri Kalavainen

Meeri Sirkka Kalavainen (27. huhtikuuta 1918 Tuprova, Inkerinmaa, Neuvosto-Venäjä – 27. lokakuuta 2010 Espoo) oli suomalainen pitkäaikainen SDP:n kansanedustaja ja Suomen ensimmäinen kulttuuriministeri. Eduskuntaan Kalavainen nousi vaaleissa 1948. Hän edusti Kymen läänin vaalipiiriä ja jatkoi edustajana vuoteen 1979 istuen kaikkiaan 32:t valtiopäivät.

Ennen kansanedustajan uraa Kalavainen työskenteli Kymenlaakson työväen säästöpankin virkailijana 1938–1945, Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton järjestösihteerinä 1945–1947 ja Suomen liiketyöntekijäin liiton opintosihteerinä 1947–1948. Vuosina 1972–1979 hän toimi Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton puheenjohtajana.

Kulttuuriministeriksi Kalavainen valittiin Ahti Karjalaisen toiseen hallitukseen 1970. Hän toimi ministerinä 472 päivää.

Huomautukset

Aiheesta muualla
 Meeri Kalavaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kotkan kaupunginvaltuutetut
Suomen kulttuuriministerit
Kymen vaalipiiri
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Vuorimänty

Vuorimänty (Pinus mugo) on Euroopan vuoristoissa kasvava mäntyjen sukuun kuuluva ainavihanta havupuu. Levinneisyysalueeseen kuuluu Pyreneet, Alpit, Karpaatit, Apenniinien pohjoisosat ja Balkanin niemimaan vuoristot. Kasvupaikat ovat yleensä 1 000–2 200 metrin korkeudella, satunnaisesti niin alhaalla kuin 200 metriä levinneisyysalueen pohjoisosissa Puolassa ja Saksassa ja korkeimmillaan 2 700 metriä levinneisyysalueen eteläosissa Bulgariassa.

Vuorimänty on pensasmainen, yleensä 1–3 metrin, parhaimmillaan 5 metrin korkuinen. Neulaset ovat 3–8 senttimetrin pituisia ja kävyt 2–5 senttimetrin pituisia.

Vuorimänty jaetaan kahteen alalajiin:
 pensasvuorimänty (Pinus mugo subsp. mugo), levinneisyysalueen itä- ja eteläosissa.
 Pinus mugo subsp. uncinata, levinneisyysalueen länsi- ja pohjoisosissa. Jotkut kasvitieteilijät pitävät tätä omana lajinaan puualppimänty (Pinus uncinata).

Koristekasvikäyttö 

Vuorimänty on suosittu koristekasvi. Suomessa vuorimäntyä käytetään tienvierusviheriöillä tai tonttien reunoilla pensasaitoja korvaavana koristekasvina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Vuorimänty (Pinus mugo)
 Arboretum Mustila: Vuorimänty (Pinus mugo)
 United States Department of Agriculture (USDA): Pinus mugo 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pinus mugo 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pinus mugo (mountain pine) 

Männyt
Bar mitsva

Bar mitsva ( käytetään myös translitteraatiota bar mitzva) on juutalainen juhla ja siirtymäriitti, jota vietetään, kun juutalainen poika saavuttaa 13 vuoden iän ja hän tulee uskonnollisesti täysi-ikäiseksi. Tytöille vastaava juhla järjestetään jo 12-vuotiaana ja on nimeltään bat mitsva (בת מצוה). Seremoniassa pojasta tulee bar mitsva (’lain poika’ tai ’käskyn poika’), tytöstä vastaavasti bat mitsva (’lain tytär’ tai ’käskyn tytär’).

Ennen kuin lapsi on bar mitsva tai bat mitsva -iässä, on vanhempien vastuulla, noudattaako hän juutalaista lakia ja perinteitä. Uskonnollisesti täysi-ikäiseksi tulemisesta alkaen nuori on itse vastuussa lain, perinteiden ja juutalaisen etiikan noudattamisesta. Hän saa myös oikeuden osallistua täysivaltaisesti juutalaiseen jumalanpalvelukseen: hänet voidaan kutsua lukemaan Tooraa ja hän voi olla osa minjania. Juutalaisen lain mukaan hän on myös teoriassa riittävän vanha solmimaan avioliiton.

Bar mitsva -juhlan vieton perinne syntyi keskiajalla. Juhlan viettotavat vaihtelevat seurakunnittain. Tavallisesti poika lukee 13. syntymäpäiväänsä seuraavana sapattina synagogassa kappaleen Toorasta ja haftarasta eli laista ja profeetoista. Tyttöjen vastaava juhla kehittyi vasta myöhemmin, mutta nykyään useimmat muut kuin ortodoksijuutalaiset juhlivat tytön tulemista bat mitsvaksi samoin kuin pojankin. Yleensä juhlan viettoa jatketaan kotona: kutsutaan vieraita ja annetaan lahjoja. Nuori voi saada lahjaksi esimerkiksi ensimmäisen rukousviittansa, tallitin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 lubavitch.fi: Bar mitsva 

Juutalaisuus
Uskonto ja lapset