Karamehin taistelu

Karamehin tai Karaman taistelu oli Israelin, selkä palestiinalaisen PLO:n ja Jordanian välillä käyty taistelu Karamehin kylässä Jordaniassa 21. maaliskuuta 1968. Taistelu alkoi israelilaisten tehdessä kostoiskua palestiinalaisten tukikohtana tunnettua Karamehia vastaan. Joukot kohtasivat odottamattoman kiivasta vastarintaa ja lopulta taisteluun yhtyivät myös Jordanian asevoimat. Israelilaiset perääntyivät lopulta omalle puolelleen rajaa ja palestiinalaiset julistivat voittaneensa taistelun.

Tausta

Palestiinalaiset PLO:n ja Fatahin taistelijat olivat alkaneet tehdä hyökkäyksiä Jordaniasta Israeliin kiihtyvää tahtia sitten kuuden päivän sodan päättymisen vuonna 1967. PLO:n toimintaa johti Jasser Arafat, joka tuolloin oleskeli Jordaniassa. Karameh Jordaniassa oli puolestaan tuolloin Fatahin poliittinen ja sotilaallinen keskus. Huomattava osa Jordanin laakson palestiinalaisista pakolaisista oli siirtynyt kuuden päivän sodan tieltä kauemmaksi pakolaisleireille Ammanissa. Karamehissa oli kuitenkin vielä arviolta 25 000–30 000 palestiinalaispakolaista.

Israel oli alkanut tehdä kostoiskuja helmikuusta 1968 lähtien. Lopulta alettiin suunnitella laajempimittaisempaa operaatiota maajoukoilla Jordanian puolella, jonka kohteena olisi Karameh. Maaliskuun alussa 1968 PLO ja Jordanian tiedustelupalvelu olivat saaneet vihjeitä Israelin kaavailemasta pian tehtävästä kostoiskusta Jordanian puolelle. Palestiinalaisten taistelijat ja Jordanian armeija päättivät tehdä vastarintaa. Egyptin Gamal Abdel Nassertarjosi jopa ilmavoimiensa apua, mutta Jordanian kuningas Hussein kieltäytyi avusta peläten vuoden 1967 tapaista laajempaa konfliktia.

Taistelu

Israelilaisten hyökkäys alkoi 21. maaliskuuta. Operaatioon osallistui noin 15 000 sotilasta. Sotilaita tukivat M48 Patton-panssarivaunut. Hyökkäyksen pääsuunta oli Kuningas Abdullahin sillan suunnalla Kuolleenmeren pohjoispuolella. Pienempi harhautushyökkäys tehtiin al-Himman suunnalla, mutta Jordanian asevoimat arvelivat oikein hyökkäyksen pääsuunnan olevan Karamehissa. Jordanialainen tykistö pysäytti israelilaisten panssarit Allenbynsillan luona. Alkuperäinen silta oli tuhoutunut vuonna 1967, mutta sen tilalla oli uusi väliaikainen silta. Karamehissa palestiinalaisten taistelijoiden oli onnistunut tuhota useita kaupunkiin eteneviä israelilaisia panssarivaunuja ja panssariajoneuvoja. Suuri osa kaupungista tuhoutui taistelujen aikana. Palestiinalaiset olivat alakynnessä lukumääräisesti ja tulivoimaltaan, mutta heidän onnistui silti jatkaa vastarintaa. Hussein empi ensin Jordanian asevoimien täysimittaista väliintuloa, mutta lopulta hän läheeti armeijan panssarivaunut ja tykistön tukemaan Karamehin palestiinalaisia. Israelilaiset ottivat tappioita ja päätyivät lopulta vetäytymään takaisin Israelin puolelle.

Seuraukset

Taistelun lopputulos oli lopulta hieman epäselvä. Puhtaasti sotilaallisesti israelilaiset olivat voineet sanoa pääseensä tavoitteisiinsa. Toisaalta he olivat ottaneet taistelun aikana selvästi ennakoitua raskaammat tappiot.

Israelilaiset olivat menettäneet taistelun aikana 28 sotilasta kaatuneina ja 90 haavoituneina. Useita panssarivaunuja ja panssariajoneuvoja oli menetetty vihollisen tulessa. Palestiinalaislähteiden mukaan israelilaisten tappiot olivat lähemmäs 200. Palestiinalaisten omat tappiot lienevät olleet noin 200–300 taistelijaa. Jordanialaisten mukaan heidän tappionsa olivat 86 kaatunutta ja 108 haavoittunutta.

Palestiinalaiset juhlistivat taistelua suurena voittona Israelista, joskin jordanialaisissa sotilaslähteissä kuvaillaan Jordanian armeijan käyneen raskaimmat taistelut. Kuningas Hussein antoi kuitenkin julkisuudessa palestiinalaisten ottaa kunnian taistelun voitosta. Voittoa käytettiin kasvattamaan taistelijoiden taistelutahtoa ja keräämään kansainvälistä tukea. Fatahin mukaan se sai 5 000 uutta vapaaehtoista muutamaa päivää myöhemmin. Neuvostoliitto alkoi tukea PLO:ta ja Fatahia.

Toisaalta taistelu merkitsi myös merkittävää muutosta palestiinalaisten strategiaan. Fatah joutui lopettamaan rajan tuntumasta tehdyt hyökkäykset käytännössä kokonaan ja Arafat joutui joukkoineen siirtymään lopullisesti kauemmas Jordanin laaksosta syvemmälle Jordaniaan. Hyökkäykset kuitenkin jatkuivat pidemmältä Jordaniasta, mikä lopulta alkoi kiristää palestiinalaisten ja Jordanian välejä. Jordania pelkäsi tilanteen johtavan uuteen sotaan Israelin kanssa. Tilanne johti lopulta mustan syyskuun taisteluihin ja PLO:n karkottamiseen Jordaniasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

1968
Israelin taistelut
Jordanian taistelut