joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jean Bruun

Jean (Johannes, Johan) Bruun (21. syyskuuta 1817 Hamina – 7. syyskuuta 1872 Sairilan kartano, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen kauppias ja saha- ja rautateollisuuden harjoittaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Bruunin vanhemmat olivat kauppaneuvos Christian Bruun ja Anna Sophia von Daehn. Bruunin suku oli toiminut kauppiaina ja laivanvarustajina Haminassa 1700-luvun alkupuolelta saakka. Suku omisti myös useita vesisahoja Kymijoen vesistön alueella. Jean Bruun oli naimisissa vuodesta 1841 Anna Luise Thoden kanssa. Heidän tyttärensä Anna Luise (Lovisa) Bruun meni naimisiin vuonna 1860 haminalaisen kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvistin kanssa. Jean Bruun sai kauppiaanoikeudet Haminassa 1850 ja samana vuonna hän hankki omistukseensa Pieksämäellä toimineen Porsaskosken harkkohytin. Bruun sai ennakkoperintönä isältään myös sahaosuuksia muun muassa Anjalassa toimineesta Ummeljoen vesisahasta. Hän toimi Haminassa rakennusurakoitsijana ja vastasi muun muassa Haminan kadettikoulun rakentamisesta. Lisäksi Bruun raivautti Vehkalahdella soita viljelykselle ja sai siitä hyvästä Suo-Janne lempinimen. Bruun omisti laajan kirjaston, joka sisälsi klassikoiden ja 1800-luvun alun tunnettujen kirjailijoiden teoksia.

Bruun investoi huomattavia summia Porsaskosken harkkohytin uudistamiseen. Järvimalmia jalostaneen hytin yhteyteen rakennettiin valssilaitos, konepaja ja valimo. Bruun aloitti myös romuraudan tuonnin Pieksämäelle raaka-aineen saannin turvaamiseksi. Uudistustyöt velkaannuttivat Bruunin pahoin ja Porsaskosken laitosten toimintaa ei myöskään saatu kannattavaksi uudistuksista huolimatta. Vuonna 1856 Bruun osti Erik Johan Längmanilta tämän osuudet Ummeljoen vesisahasta sekä Keski-Suomessa sijainneesta Muuramen vesisahasta. 1860-luvun alussa Suomen taloutta kohtasi taantuma usean katovuoden, rahayksikön revalvoimisen ja kiristyneen luotonannon takia. Bruunin isä Christian Bruun kuoli tammikuussa 1864 ja pari kuukautta myöhemmin hänen kuolinpesänsä julistettiin konkurssiin. Pian myös Jean Bruunin Pietarissa asunut serkku Ludvig Bruun teki vararikon. Ludvig Bruun oli ollut osakkaana Porsaskosken hytissä ja Bruunin suvun Sippolassa omistamassa Saveron lasitehtaassa, jonka tuotanto oli viety Pietarin markkinoille. Saman vuoden syksyllä myös Jean Bruun joutui jättämään konkurssihakemuksen.

Bruun pakeni ennen konkurssioikeudenkäyntiä Englantiin josta sukulaiset suostuttelivat hänet kuitenkin palaamaan Suomeen. Oikeus tuomitsi Bruunin vuonna 1867 elinikäiseen konkurssiin ja hän menetti myös kansalaisluottamuksensa. Bruun vietti lopun elämänsä Mikkelin lähellä Sairilan kartanossa, jonka hänen vaimonsa sukulaiset olivat ostaneet.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset liikemiehet
Suomalaiset kauppiaat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1872 kuolleet
Jääpallon SM-kilpailu 1928

Jääpallon SM-kilpailu 1928 pelattiin cup-kilpailuna 18 joukkueen kesken. Loppuotteluun selviytyivät tuon ajan Suomen jääpallon mahtiseurat Viipurin Sudet ja Helsingin Jalkapalloklubi. Tasaisen loppuottelun jälkeen mestariksi selviytyi HJK, katkaisten näin Susien kolmen vuoden mestaruusputken.

Ottelut

1. kierros

2. kierros

3. kierros

4. kierros

Välierät

Loppuottelu 
Helsingissä 19.helmikuuta 1928

Lopulliset sijoitukset

Mestarijoukkue 
HJK:n mestarijoukkue: Armas Saarinen, Reino Knuutinen, Leo Laaksonen, Yrjö Tuhkunen, Asko Allén, Niilo Tammisalo, Kaarlo Ahlgren, Ilmari Hällström, Esko Pekonen, Väinö Laine, Visa Lappalainen.

TUL:n loppuottelu

Mestarijoukkue 
Vesan mestarijoukkue: Arvo Ståhlberg, Arvo Karhunen, Aarne Vepsäläinen, Ernst Grönlund, Arthur Nyström, Valde Virtanen, Heikki Vilenius, Väinö Forsten, Frans Karjagin, Reini Hurme, Tauno Speeti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yrjö Halme: Urheilukalenteri 1929
 Martti Jukola: Urheilun Pikkujättiläinen, 1958.

Jääpallon Suomen-mestaruuskilpailut
Vuoden 1928 jääpallo
TsSK VVS Samara (jääkiekko)

TsSK VVS Samara () on venäläinen jääkiekkoseura Samarasta, Samaran alueelta. Nykyisin seura pelaa VHL-liigassa.

Historia
TsSK VVS Samara perustettiin vuonna 1950 ja se liittyi suoraan Neuvostoliiton pääsarjaan. Seura pelasi sarjassa 40 vuotta, kunnes putosi vuonna 1990 toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Neuvostoliiton kaaduttua Vysšaja Ligasta tuli toinen sarjataso, jonka mestaruuden TsSK VVS Samara voitti kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Tämän jälkeen seura nousi Kansainväliseen liigaan ja jatkoi sieltä edelleen Venäjän pääsarjaan, josta seura putosi vuonna 2000. 

2000-luvun TsSK VVS pelasi Vysšaja Ligassa kunnes liigan uudelleenjärjestelyissä 2010 seura pudotettiin silloiselle kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan. Pervaja Ligan lopettamisen jälkeen TsSK VVS jatkoi uudella kolmannella sarjatasolla Venäjän jääkiekkoliigassa. TsSK VVS haki monta vuotta paikkaa VHL-liigasta, mikä toteutui kaudella 2017–2018.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Juri Mordvintsev 
 Apuvalmentaja: Dmitri Andrejev 
 Apuvalmentaja: Konstantin Fomičjov 
 Maalivahtivalmentaja: Nikita Skatov 
 Toimitusjohtaja: Mihail Ničepurenko 
 Konsultti: Aleksei Šarnin 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Seuran kotisivut 

Venäläiset VHL-seurat
Samara
Eugène Sue

Eugène Marie-Joseph Sue (1803 Pariisi, Ranska – 1857 Annecy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri.

Sue toimi sotilaslääkärinä useissa sodissa ennen kuin asettui 1829 Pariisiin, jossa hän ryhtyi maalaamaan ja kirjoittamaan. Poliittinen aktiivisuus vei hänet vallankaappauksen jälkeen 1851 maanpakoon.

Suen kirjallinen tuotanto painottuu usein följetongeina ilmestyneisiin viihteellisiin romaaneihin, jotka olivat omana aikanaan hyvin suosittuja. Alkuun hän kirjoitti merirosvoromaaneja, sitten historiallisia jännityskertomuksia. Sue aloitti Ranskassa lehdissä julkaistujen jatkoromaanien perinteen. Hänen tunnetuin teoksensa on Vaeltava juutalainen (Le Juif errant), jossa hän hyödyntää Ahasveruksen tarinaa. Teoksesta on tehty kolme suomennosta, ensimmäinen nimellä Kuljeksiva juutalainen. Kaksi muuta ovat lyhennelmiä.

Suomennetut teokset 
 Teoksen Le Juif errant (1844–45) suomennokset:
 
 

Marie Joseph Sue. Neekeriorjan kosto, Andersin, 1897.
Eugène Sue, Pariisin salaisuudet 1–8, suom. Urho Kivimäki, Karisto, 1923.
Marie Joseph (Eugene) Sue, Seikkailija Suomalais-amer. kustannusyhtiö, 1895.
Eugène Sue, Yhteiskunnan pohja-kerroksissa, Kaarlo Halme, 1908, 16 s.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1803 syntyneet
Vuonna 1857 kuolleet
Dizel Penza

Dizel Penza () on venäläinen jääkiekkoseura Penzasta, Penzan alueelta. Seura pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa. Joukkueen kakkosryhmä pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa, sen Povolžie divisioonassa.

Historia 

Jääkiekon Penzaan toi E.S. Seams -niminen ulkomaalainen, joka muutti kaupunkiin ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1948 hänen johdollaan perustettiin kaupunkiin ensimmäinen jääkiekkojoukkue, joka sai nimen Spartak. Vuonna 1955 seuran toimintaa jatkoi joukkue nimeltään Burevestnik Penza ja se liittyi Neuvostoliiton kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura nousi toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan vuonna 1963 ja voitti samalla kaudella sarjan mestaruuden, minkä jälkeen seura vaihtoi nimekseen Dizelist Penza.

Dizelistin putosi kahteen otteeseen Vtoraja Ligaan 1972–1974 ja 1988–1991, mutta muutoin seura pysyi koko ajan Neuvostoliiton toisella tasolla, missä sen parhaaksi saavutukseksi tuli toinen sija kaudella 1975–1976. Vuonna 1992 perustettiin Venäjällä uusi toinen sarjataso Vysšaja Liga, johon Dizelist liittyi. Seura nousi jopa Venäjän pääsarjaan neljäksi kaudeksi 1996–2000, mutta putosi ensin takaisin Vysšaja Ligaan ja sieltä edelleen kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan.

Pervaja Ligassa seuran nimeksi vaihtui nykyinen Dizel Penza, ja seura nousi vuonna 2003 takaisin Vysšaja Ligaan.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Aleksei Medvedev 
 Apuvalmentaja: Oleg Larionov 
 Apuvalmentaja: Jevgeni Safronov 
 Maalivahtivalmentaja: Dmitri Arzamastsev 
 Toimitusjohtaja: Sergei Lopušanski 
 Toimitusjohtaja: Dmitri Pupkevič 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut  

Venäläiset VHL-seurat
Vuonna 1955 perustetut urheiluseurat
Romanian kuningaskunta

Romanian kuningaskunta () oli valtio, joka muodostui vuonna 1859 Moldovan ja Valakian ruhtinaskuntien yhdistyttyä. Tuolloin valtion nimi oli Romanian yhdistyneet Moldovan ja Valakian ruhtinaskunnat. Se oli aluksi Osmanien valtakunnan alainen, mutta muodostui itsenäiseksi kuningaskunnaksi siitä itsenäistyttyään vuonna 1877, minkä jälkeen se sai kansainvälisen tunnustuksen. Monarkia muuttui sosialistiseksi kansantasavallaksi vuonna 1947, kun Romanian kommunistinen puolue tuli valtaan.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuningaskunta
Euroopan entiset monarkiat
Emerik Lyytinen

Wilhelm Emerik Lyytinen (8. huhtikuuta 1865 Vesanto – 23. lokakuuta 1919) oli suomalainen opettaja ja uskonnollinen kirjailija.

Lyytisen vanhemmat olivat kanttori Johan Lyytinen ja Eeva Karhu. Hän kävi opettajaseminaarin valmistuen kansakoulunopettajaksi.

Lyytinen toimi 1906 perustetun Evankelisen nuorisoliiton pääsihteerinä.

Teoksia 
 Jumala puhuu taivaasta : saarna Luth. Evankeliumiyhdistyksen talvijuhlassa 3 p:nä maalisk. 1908 : pikakirjoituksella muistiinpantu.  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1908
 Lasten saarnakirja : ensimmäisen vuosikerran evankeliumeista toimittaneet Emerik Lyytinen ja Heino Pätiälä.  Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1909
 Savon saloilta. Piirteitä ja kuvauksia kansan hengellisestä elämästä.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1910
 Sapattikellot y.m. kertomuksia. Vainajan kuoleman jälkeen julkaistu.   Helsinki 1920
 Valittuja kertomuksia I : Kirkonmies Tanhua y.m.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1926
 Valittuja kertomuksia II : Vanha ja uusi usko y.m.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1928
 Kirkonmies Tanhua, romaani.   Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, Helsinki 1956

Lähteet 
 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Emerik Lyytinen 

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Premiere Radio Networks

Premiere Radio Networks on yhdysvaltalainen radioverkko, jonka kautta syndikoidaan 90 radio-ohjelmaa noin 5 000 radioasemalle. Verkko perustettiin 1987 ja sen omistaa Clear Channel Communications.

Vuonna 1991 yritys osti mediatutkimuksia tekevän Mediabasen, joka toimittaa musiikin esitystilastoja liki 2 000 radioasemalta Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1 700 asiakkaalleen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Premiere Radio Networksin kotisivut 

Yhdysvaltalaiset radioverkot
Juhani Lindström

Alpo Juhani Lindström (6. kesäkuuta 1936 Helsinki – 18. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.

Lindström toimi Aarre Nojosen jälkeen Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana vuosina 1969–1975. Hän joutui eroamaan tehtävästä helmikuussa 1975 liiketoimiinsa liittyneen julkisen kohun seurauksena. Lindströmin väitettiin sekaantuneen Neuvostoliitossa hämäriin taulu- ja ikonikauppoihin. Hän oli muun muassa myynyt ystävänsä Ilja Glazunovin maalamia muotokuvia.

Juhani Lindström opiskeli Helsingin yliopistossa ja Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi kymmenen vuotta lehtimiehenä mm. Helsingin Sanomissa ja Yhtyneissä Kuvalehdissä. Ulkomaantoimittajaksi radion ajankohtaistoimitukseen hän tuli 1966 ja TV1:n uutistoimitukseen 1967.

Teoksia 
 Matkailijan Neuvostoliitto: Käsikirja Neuvostoliittoon matkustaville. Weilin + Göös 1965
 Hullu vuosi 1968. Kirjoittajat Yrjö Länsipuro, Erkki Karjalainen, Juhani Lindström, Knud Möller, Pekka Peltola, Paula Porkka ja Pasi Rutanen. WSOY 1969
 Krokotiilin kyyneleitä. Weilin+Göös 1969 (valikoima neuvostoliittolaisen Krokodil-pilalehden piirroksia ja kaskuja)
 Karjala tänään. WSOY 1979
 Zakuska: Venäläinen keittiö Jäämereltä Kaukasiaan. Kirjoittajat Juhani Lindström, Juri Kohanov, Anita Patala. Kauppiaitten kustannus, Helsinki 1982


Lähteet

Kirjallisuus
 
 Täällä Aarne Tanninen, Moskova
 Unha, Johanna: Ikkunat auki Amerikkaan: Yleisradion ensimmäiset Yhdysvaltain-kirjeenvaihtajat ja heidän työnsä tulokset suhteessa Neuvostoliiton-kirjeenvaihtajien toimintaan vuosina 1964–1970, s. 42–43. Suomen ja yleisen historian pro gradu, Tampereen yliopisto 2008.

Viitteet

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Paul Keating

Paul John Keating (s. 18. tammikuuta 1944 Sydney) oli Australian pääministeri 1991–1996. Hän oli myös Australian työväenpuolueen puheenjohtaja. 

Keating kasvoi Sydneyn lähiössä, lopetti koulun 14-vuotiaana ja tuli työväenpuolueen toimintaan ammattiyhdistysliikkeen kautta. Hänet valittiin parlamenttiin 25-vuotiaana.

Hän on katolilainen, ja hänellä on tausta työväenliikkeen nuorisojärjestötoiminnassa. Hän on ollut Australian parlamentin jäsen vuosina 1969–1996. 

Poliittisen uransa jälkeen Keating on menestynyt liikkeenjohdon konsulttina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Australian hallituksen virallinen elämäkertajulkaisu (englanniksi)

Australian pääministerit
Puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Anja Lamminpää

Anja Lamminpää (s. 18. kesäkuuta 1931) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.

Lamminpää kuului Suomen naisten koripallomaajoukkueeseen, kun se osallistui ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin Moskovassa 1952. Suomi voitti kisoissa ainoastaan Itä-Saksan, ja tuossa ottelussa Lamminpää teki eniten pisteitä (12). Hän pelasi yhteensä 5 maaottelua, joissa teki 42 pistettä. 

Kotimaassaan Lamminpää edusti Porin Vetoa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden (1951) ja kolme hopeaa.

Lähteet 
Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu
 Helsingin Sanomat 26.5.1952

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1931 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Suomen Davis Cup -joukkue

Suomen Davis Cup -joukkue edustaa Suomea Davis Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja on osallistunut 75 vuonna. Sinä aikana Suomi on pelannut 129 maaottelua, voittanut niistä 53 ja hävinnyt 75. Suomi on kolmesti (1990, 1999 ja 2002) karsinut maailmanlohkon paikasta. Helmikuussa 2019 ITF:n rankingilla Suomi oli sijalla 38.

Historia

Ensimmäisen Davis Cup -maaottelunsa Suomi pelasi 4.–6. toukokuuta 1928 Jugoslaviaa vastaan. Zagrebissa pelatussa maaottelussa Suomi voitti Jugoslavian otteluin 4–1.

Suomi karsi ensimmäisen kerran maailmanlohkon paikasta vuonna 1990 maaottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi voitti kuitenkin kaikki viisi ottelua. Vuonna 1999 Suomi pelasi maailmanlohkon karsinnoissa Italiaa vastaan. Perjantain kaksinpeleissä Jarkko Nieminen hävisi Andrea Gaudenzille, mutta Ville Liukko voitti Davide Sanguinetin. Lauantain nelinpelin voittivat Tuomas Ketola ja Ville Liukko. Sunnuntain ensimmäisessä kaksinpelissä Ville Liukko oli jo yhden erävoiton päässä maailmanlohkon paikasta. Hän joutui kuitenkin taipumaan Andrea Gaudenzille lukemin 3–6, 7–6(5), 6–2, 1–6, 3–6. Viimeisessä kaksinpelissä Tuomas Ketola hävisi Davide Sanguinetille neljässä erässä. Kolmannen kerran Suomi karsi maailmanlohkon paikasta vuonna 2002 Alankomaita vastaan. Suomi hävisi karsintamaaottelun otteluin 1–4.

Joukkueessa pelanneet

Suomen joukkueessa on pelannut yhteensä 53 eri pelaajaa. Eniten otteluita (90 ottelua) on pelannut Jarkko Nieminen. Hänellä on myös eniten kaksinpelin (48 voittoa) ja nelinpelin (15 voittoa) voittoja. Niemisellä on myös eniten esiintymisiä Davis Cupissa (18).

Tilastoja
Vahvennetut pelaajat ovat edelleen aktiivisia pelaajia.

Eniten otteluita kaksinpelissä

Eniten voittoja kaksinpelissä

Eniten otteluita nelinpelissä

Eniten voittoja nelinpelissä

Nykyinen joukkue
Vuonna 2019 Suomi pelaa Eurooppa-Afrikan I-ryhmässä. Suomi kohtaa ensimmäiseksi Itävallan.

Vuoden 2019 Davis Cupissa pelaavat
Lähde:

 Harri Heliövaara
 Henri Kontinen
 Patrik Niklas-Salminen
 Emil Ruusuvuori
 Jarkko Nieminen (joukkueenjohtaja)

Lähteet 

Davis Cup -joukkueet
Suomen tennis
Rekolanmäen koulu

Rekolanmäen koulu on vuonna 2004 perustettu, Vantaan Koivukylän suuralueen Asolan kaupunginosassa sijaitseva noin 420 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Erityisopetusta annetaan luokka-asteilla 1–7 kehitysvammaisille.

Koulussa on oma kirjasto, kuntosali, juhlasali ja liikuntasali. Koulussa järjestetään muun muassa Suomen Punaisen Ristin järjestämä LäksyHelppi ja Reddiekids-kerho. Koulussa on joka kevät Kykymatinea, jossa koululaiset voivat halutessaan esiintyä. Koulun perinteisiin liittyvät 6. joulukuuta järjestettävät Suomen Itsenäisyyspäiväjuhlat. Juhlassa lauletaan perinteiset kappaleet ”Lippulaulu" ja ”Maamme”. Itsenäisyyspäiväjuhlaan sisältyy ruokatarjoilu ja tanssit.

Koulun eteläpuolella toimii Rekolanmäen päiväkoti (Hansinkatu 4).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vantaan peruskoulut
Asola
Neela

Neela on alun perin intialainen naisen etunimi. Nimi tuli Suomessakin käyttöön 1900-luvun loppupuolella ja on vuosituhannen vaihteen jälkeen selvästi yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 1180 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2020 lähtien Neelan nimipäivä on 20. huhtikuuta.

Lähteet

Etunimet
Lorium

Lorium oli antiikin aikainen kylä Etruriassa, Italiassa, Via Aurelian varrella hiukan Rooman kaupungista länteen. Rooman keisari Antoninus Pius vietti nuoruusvuotensa Loriumissa ja keisariksi tultuaan rakennutti sinne palatsin. Hän myös kuoli siellä 7. maaliskuuta 161. Myös Marcus Aurelius vietti paljon aikaa Loriumissa.

Vuosina 1823–1824 tehdyissä kaivauksissa Loriumista löytyi useita hautojen, piirtokirjoitusten ja rakennusten jäännöksiä.

Lähteet

Viitteet 

Rooman valtakunnan kaupungit
Arkeologiset kohteet Italiassa
Teddy Riner

Teddy Riner (s. 7. huhtikuuta 1989) on ranskalainen judoka.

Riner on voittanut maailmanmestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa Rio de Janeirossa 2007, Rotterdamissa 2009, Tokiossa 2010, Pariisissa 2011, Rio de Janeirossa 2013, Tšeljabinskissa 2014, Astanassa 2015 ja Budapestissä 2017 sekä avoimessa sarjassa Pariisissa 2008 ja Marrakechissa 2017. Hän on eniten maailmanmestaruuksia voittanut judoka lajin historiassa. Tokiossa 2010 hän sai lisäksi avoimessa luokassa hopeaa. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti yli 100 kilon sarjassa pronssia. Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän voitti yli 100-kiloisten sarjan. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai yli 100 kilon sarjassa pronssia ja oli lisäksi mukana sekajoukkuekilpailun voittaneessa Ranskan joukkueessa. Vuosina 2007, 2011, 2013, 2014 ja 2016 hän voitti Euroopan-mestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa.

Tappio Pariisin Grand Slamissa helmikuussa 2020 japanilaiselle Kokoro Kageuralle oli Rinerin ensimmäinen tappio sitten syyskuun 2010. Hänen voittoputkensa oli 154 perättäisen ottelun mittainen.

Lähteet 
 Profiili JudoInside.com

Viitteet

Ranskalaiset judokat
Ranskalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Terramaren kulttuuri

Terramaren kulttuuri oli vallihaudoin ja maavallein linnoitettuja asuinpaikkoja rakentanut pronssikautinen kulttuuri Italiassa. Se ajoitetaan vuosiin 1700–1150 eaa. Terramaren kulttuuri esiintyi pelkästään Emilia-Romagnan alueella. Ihmiset elivät metsästyksellä, karjanhoidolla ja maanviljelyllä. He asuivat puutaloissa kylissä. Kulttuuri muuttui äkisti varhaisena etruskikulttuurina pidettyyn Villanovan kulttuuriin.

Terramaren kulttuuri 

Terrameran kulttuuri ajoitetaan keski- ja myöhäispronssikauteen suunnilleen aikaan 1700–1150 eaa. Etelämpänä italiassa vallitsi Apenniinien kulttuuri.
Niinpä kulttuuri oli minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin aikalainen. Terrameren kulttuurin ihmisiä on väitetty mm. Tonavalta tulleiksi ja ligurialaisetn sukuisiksi. Kulttuurin nimitys tulee terra marna -maannoksesta, joka on entistä järven pohjaa.

Talot, kylät 

Talot olivat hirsitaloja, ja saatettiin kuivalla maallakin rakentaa tolppien varaan. 60 kylää tunnetaan, lähes kaikki Emilian alueelta Pohjois-Italian Pojoen laaksosta.
Keksipronssikauden kylien ala oli 1–2 ha, mutta myöhäispronssikautistan jopa 60 ha. Keskipronssikautista 2ha kylää ympäröivä alue oli yleensä 25 km² ja MBII-kaudella kylien väli saattoi olla niinkin pieni kuin 2 km. MBII-keskipronssikautisessa kylässä saattoi asua noin 250–260 asukasta. MBIII-kaudella jotkut kylät ympäröitiin vallihaudoin ja ne kasvoivat jopa 20 ha kokoisiksi.

Hautaukset 

Hautaukset olivat sekä tavallisia että polttohautauksia. Polttohautaus lienee tullut myöhäisellä kaudella.

Terramaren kulttuurin tuho 

Noin 1200–1150 eaa. Terrameren kulttuuri tuhoutui äkisti ja kylät hylättiin. Niissä oli asunut RB-myöhäispronssikaudella jopa 150 000 – 200 000 asukasta. Kylien autioituminen saattoi johtua nälästä.
Varsinkin Emilian alue tyhjeni sadoiksi vuosiksi. Kulttuurin jälkeen tuli esi-etruskilainen proto-Villanovan kulttuuri, jossa on Terrameren tai uurnakenttäkulttuurin piirteitä. Proto-villanovalaiset hautasivat uurniin.

Löytöpaikkoja 

Muinaisia Terramaren kulttuurin kyliä.

Santa Rosa di Poviglio
Fondo Paviani
Case del Lago
Case Cocconi
Anzola dell'Emilia

Löytöpaikkoja 

 Santa Rosa di Poviglio
 Fondo Paviani
 Case del Lago
 Case Cocconi
 Anzola dell'Emilia

Katso myös 
 Tumuluskulttuuri
 Villanovan kulttuuri

Aiheesta muualla

Anzola dell'Emilia

Pronssikauden kulttuurit
Italian historia
Paramount Streaming

Paramount Streaming on yhdysvaltalainen yhtiö, joka on osa suurempaa Paramount Globa -yhtiötä. CBS Interactive on verkkomediapalvelu, jonka palveluihin kuuluvat sekä tieto että viihde. Yhtiön vastuualueeseen kuuluvat muun muassa brändit CNET, TV.com, ZDNet, Metacritic, GameSpot, Giant Bomb ja Last.fm.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Paramount Streaming

Yhdysvaltalaiset viestintäyhtiöt
Barcelona-paviljonki

Barcelona-paviljonki on Ludwig Mies van der Rohen suunnittelema rakennus Barcelonassa. Saksan hallitus tilasi sen Miesiltä vuoden 1929 Barcelonan maailmannäyttelyä varten. Rakennus purettiin 1930, mutta rakennettiin uudelleen 1986.

Barcelona-paviljonki tunnettiin alkujaan Saksan-paviljonkina, sillä se oli saksalaisten paviljonki maailmannäyttelyyn. Alkujaan maailmannäyttelyn piti keskittyä teollisuuden haaroihin, eikä yksittäisten valtioiden pitänyt luoda omia paviljonkejaan. Saksalaisten kuultua, että sekä Iso-Britannia että Ranska suunnittelivat omaa paviljonkiaan, he palkkasivat Mies van der Rohen luomaan Saksan-paviljongin.

Miesin paviljongilla ei periaatteessa ollut mitään käyttötarkoitusta, vaikkakin siellä Espanjan kuningaspari Alfonso XIII ja Viktoria Eugenie Battenberg avasivat näyttelyn. Rakennus oli tarkoitettu väliaikaiseksi, mutta sen saatua kansainvälistä mainetta kaikki eivät olisi halunneet sitä purkaa. Rakennus purettiin kuitenkin tammikuussa 1930.

Vaikka rakennus oli pystyssä vain lyhyen aikaan, sen maine säilyi kuvien ja artikkeleiden voimalla. Siitä muodostui yksi merkittävimmistä rakennuksista Miesin uralla ja koko 1900-luvun arkkitehtuurissa. Rakennuksen merkityksen takia sen jälleenrakentaminen nousi puheenaiheeksi. Vuonna 1980 Barcelonan kaupungin kaupunkisuunnitteluosaston johtaja Oriol Bohigas aloitti projektin Miesin paviljongin uudelleenrakentamiseksi. Rakennustyöt alkoivat 1983, ja rakennus oli valmis alkuperäisellä paikallaan 1986.

Rakennus oli pituudeltaan 56,62 ja leveydeltään 18,58 metriä. Siinä oli neljä erillistä tilaa. Keskellä oli seremoniallinen suljettu huone. Lisäksi rakennuksessa oli tilat Saksan toimistoille ja kaksi ulkoilmatilaa, joissa molemmissa oli vesiallas. Mies suunnitteli paviljonkia varten myös ns. Barcelona-tuolin, josta on tullut modernin muotoilun merkkipaaluja. Pienemmän altaan vierellä on Georg Kolben suunnittelema patsas.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

3D-malli rakennuksesta Google SkechUpissa 

Barcelonan rakennukset ja rakennelmat
Uudelleenrakennetut rakennukset ja rakennelmat
Anna Maria Jopek

Anna Maria Jopek (s. 14. joulukuuta 1970 Varsova, Puola) on puolalainen jazz- ja poplaulaja. Vuonna 1997 hän edusti Puolaa Eurovision laulukilpailussa laululla Ale jestem (Mutta olen). Hän on esiintynyt monien jazz-muusikoiden kanssa, kuten Chris Botti, Pat Metheny, Branford Marsalis, Richard Bona, Mino Cinelu, Tord Gustavsen, Tomasz Stanko.

Diskografia

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut

Puolalaiset poplaulajat
Puolalaiset jazzlaulajat
Puolan euroviisuedustajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Vuoden 1997 euroviisuedustajat
Tapani Harmaja

Tapani Kaarle Arvid Harmaja (13. huhtikuuta 1917 Helsinki – 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahti) oli suomalainen lentäjä ja kirjailija.

Harmajan vanhemmat olivat kansantaloustieteilijä Leo Harmaja ja filosofian maisteri Laura Harmaja. Runoilija Saima Harmaja oli Tapanin vanhempi sisar. Tapani ja Saima Harmajan äidinpuoleinen isoisä oli runoilija ja senaattori Arvid Genetz (Arvi Jännes). Harmaja tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja aloitti yhteiskuntatieteiden opinnot Helsingin yliopistossa. 1937 hän oli Lontoossa kieli- ja lentäjän ammattiopinnoissa. Kadettikoulussakin välillä opiskellut Harmaja palasi yliopistoon ja valmistui filosofian kandidaatiksi.  

Asevelvollisuutensa 1935-1936 suorittanut reservin vänrikki Harmaja oli saanut tähystäjä- ja lentäjäkoulutuksen. Suomen ilmavoimat tehosti kalustohankintoja syksyllä 1939 alkaneen toisen maailmansodan vuoksi. 23. lokakuuta 1939 allekirjoitetun hankintasopimuksen mukaan Italiasta ostettiin 25 Fiat G.50 -hävittäjää. Harmaja oli eräs koneiden ostoon liittyneistä koelentäjistä. Hän teki Torinon kentän yläpuolella 800 km/h:n syöksynopeusennätyksen, jossa kone vaurioitui. Tupakoimaton Harmaja sai ennätyksestään Fiat-yhtiöltä lahjaksi kultaisen savukekotelon. Kultainen savukekotelo on palkinto, jonka Maanpuolustuskorkeakoulun Tukisäätiö luovuttaa vuosittain yleisesikuntaupseerikurssin parhaalle lentäjälle.

Ilmavoimissa 1936–1937 ja 1939 palvellut Harmaja kaatui talvisodan aikana ilmataistelussa 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahdella Nuoraalla lähellä Venäjänsaarta. Fokker-hävittäjällä FR-115 lentänyt Harmaja yritti irtaantua vihollisista syöksymällä pilven läpi mutta ei onnistunut enää oikaisemaan konettaan. 


Teoksia 
 Pilven veikot: Maailmansodan kuuluisimpien lentäjien tarina. WSOY 1938. 2. painos 1941, 3. painos 1953.
 Kauluksennappi: Yksinäytöksinen huvinäytelmä. Kirjoittanut Tap. WSOY:n näytelmäsarja 169.   WSOY 1945.

Lähteet

Verkkolähteet
 
 Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tiedosto.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Luettelo Tapani Harmajan lehtiartikkeleista

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset hävittäjälentäjät
Suomalaiset upseerit
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Petäjä-opisto

Petäjä-opisto on alueellinen kansalaisopisto Länsi-Pirkanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Oppilaitos syntyi Parkanon kansalaisopiston ja Pohjois-Satakunnan Alueopiston yhdistyessä 1.1.2009. Oppilaitoksen toiminta-alueeseen kuuluvat Parkano, Kihniö, Kankaanpää, Honkajoki, Pomarkku ja Karvia.

Petäjä-opisto on valtionavun alainen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka tarjoaa opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia kädentaitojen, kuvataiteiden, kielten, tietotekniikan, musiikin, hyvinvoinnin, tanssin sekä teatterin alueilla. Niiden lisäksi Petäjä-opisto antaa taiteen perusopetusta käsityötaiteen ja kuvataiteiden oppiaineissa opetushallituksen hyväksymien opetussuunnitelman perusteiden mukaisesti. Opisto siirtyi 1.1.2014 SASKY koulutuskuntayhtymän ylläpidettäväksi.

Tunnuslukuja 

Opistossa on vuosittain runsaat 3 000 opiskelijaa, 300 kurssia, 90 opettajaa ja 13 000 opetustuntia.

Aiheesta muualla 
 Petäjä-opiston verkkosivu
 Petäjä-opiston Facebook-sivu
 Petäjä-opiston kurssitarjonta
 SASKY koulutuskuntayhtymän verkkosivu

Kansalais- ja työväenopistot
Pirkanmaa
Satakunta
SASKY
Teddybears

Teddybears (tunnettu myös nimillä Skull ja Teddybears STHLM) on vuonna 1991 perustettu ruotsalainen yhtye. Yhtyeen musiikki on rockin ja elektronisen musiikin sekoitusta.

Jäsenet

Nykyiset 
 Patrik Arve – laulu, bassokitara, lyömäsoittimet, koskettimet
 Joakim Åhlund – bassokitara, lyömäsoittimet, koskettimet, taustalaulu, kitara
 Klas Åhlund – kitara, bassokitara, lyömäsoittimet, koskettimet, taustalaulu

Entiset 
 Erik Olsson – rummut, vibrafoni
 Glenn Sundell – rummut

Diskografia

Albumit

EP:t 
Women in Pain (1991)
Extra Pleasure (1993)
Step on It (We Are The Best!) (vain Saksassa julkaistu) (1994)
No More Michael Jackson (2011)

Singlet 
”Purple Rain” (1995)
”Magic Finger” (1996)
”Kanzi” (1996)
”Ahead of My Time” featuring Daddy Boastin’ (1999)
”Yours to Keep” featuring Paola (2000)
”Automatic Lover” (2000)
”Hiphopper” featuring Thomas Rusiak (2000)
”Rock ’n’ Roll Highschool” featuring Thomas Rusiak (2000)
”Cobrastyle” featuring Mad Cobra (2004, Yhdysvaltain julkaisu 2006)
”Hey Boy” featuring Swing-Fly (2004)
”Little Stereo” featuring Daddy Boastin’ (2005)
”Punkrocker” featuring Iggy Pop (2006)
”Yours to Keep” featuring Neneh Cherry (2006)
”Get Mama A House” featuring B.o.B. (2009)
”Rocket Scientist” featuring Eve (2010)
”No More Michael Jackson” (2011)
”Sunshine” featuring Malte Holmberg & Natalie Storm (2014)
”Shimmy Shimmy Style” (2014)
”What’s Your Problem?” featuring Baby Trish (2015)
”Broken Heartbeat” featuring Beenie Man (2015)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 

Ruotsalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Ruotsalaiset rockyhtyeet
Caravan (thaiyhtye)

Caravan () on thaimaalainen yhteiskuntakriittinen folkyhtye, jonka ansiosta syntyi protestilauluun rinnastettava, sittemmin Carabaon popularisoima musiikkilajityyppi, phleng phya chiwit (). Yhtyeen perustivat Ramkhamhaengin yliopiston opiskelijat Surachai Chanthimathon ja Wirasak Sunthonsi 1970-luvun alussa. Taustana yhtyeen uran alulle ja poliittisen laululiikkeen synnylle Thaimaassa olivat Thanom Kittikachornin sotilashallinnon kovat otteet opiskelijalevottomuuksien vaientamiseksi 1973.

Historia 
Surachai ”Nga” Chanthimathon muutti kotiseudultaan Surinista Bangkokiin suuren muuttoaallon mukana 1960-luvun lopulla. Vietnamin sota, Yhdysvaltojen tukikohdat maassa ja lomailevat amerikkalaissotilaat toivat muassaan vaikutteita ja kipinän länsimaiseen vastakulttuuriin, jonka thaiopiskelijat omaksuivat. Pyrkiessään Silpakornin taidekouluun Nga alkoi kirjoittaa. Aluksi kynää ja sanaa käyttänyt Nga opetteli soittamaan kitaraa 1970-luvun alussa perustaen ensin duon, joka esitti yhteiskunnallisia asioita käsitteleviä lauluja. 1973 Nga kokosi täysimittaisen yhtyeen, Caravanin, joka yhdisti perinteisten thaisoittimien äänimaailman uuteen hippivaikutteiseen kokonaisuuteen.

Caravan sovitti musiikkinsa Chit Phumisakin runoihin ja valoi samalla peruskiven phleng phya chiwit -lajityypille. Yhtye sai mainetta amerikkalaisvastaisena ja poliittisesti valveutuneena ryhmänä. Caravan julkaisi ensimmäisen singlensä 1974 ja debyyttialbuminsa seuraavana vuonna. 14. lokakuuta 1973 katumellakoissa saavutettu voitto Thanom Kittikachornin sotilasjuntasta vaihtui syvään pettymykseen 6. lokakuuta 1976, kun sotilashallinnon paluu murskasi uudelleen opiskelijaliikkeen. Nga oli yhtyeineen tuona päivänä esiintymässä Khon Kaenissa, josta he pakenivat viidakkoon ja liittyivät vasemmistosisseihin. Pian Nga siirtyi Thaimaan puolelta Vientianeen Laosiin, jossa hänestä tuli sotilas. 

1980-luvun vaihteessa Thaimaan hallitus myönsi yleisen armahduksen vuoristosissien joukoissa taistelleille, ja muiden Caravanin jäsenten mukana Nga palasi vastahakoisesti Bangkokiin 1982, jossa he saivat myönteisen vastaanoton. Yhtye esiintyi Unicefin konsertissa Thammasatin yliopiston kampuksella, levytti EMI:lle ja pääsi jälleen myös televisioon. Levyt myivät hyvin, ja Caravan vieraili kiertueilla Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi 1987 sisäisiin erimielisyyksiin. Caravan on nykyään suosittu tribuuttiakti, joka esiintyy hajanaisesti ja harvoin alkuperäisessä kokoonpanossaan.

Kokoonpano 

Surachai Chanthimathon (), akustinen kitara, laulu
Wirasak Sunthonsi (), akustinen ja sähkökitara (kuollut 17. joulukuuta 2021)
Mongkhon Uthok (), laulu, pin (eräänlainen isanilainen harppu), huuliharppu 
Thongkran Thana (), slide-kitara, akustinen kitara, viulu ja laulu

Valikoitu diskografia 
Khon kap khwai (คนกับควาย, 1975)
Amerikan antarai (อเมริกันอันตราย, 1976)
Songs for Life (1978)
Khon ti lek (คนตีเหล็ก, 1983)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen viralliset sivut 

Folkyhtyeet
Thaimaalaiset yhtyeet
Jouko Luosto

Panu Jouko Tapio Luosto (24. maaliskuuta 1915 – 21. heinäkuuta 1942) oli suomalainen sotakirjailija.

Luosto osallistui talvisodassa Tolvajärven ja Aittojoen taisteluihin, joissa hän toimi joukkueenjohtajana Pajarin komentamissa pohjoishämäläisissä joukko-osastoissa. Osaston miehistä useimmat olivat Tampereelta ja Hämeen pohjoisosista. Hän osallistui Tolvajärven ensimmäiseen hyökkäykseen, jossa kaatui erityisesti Längelmäen, Kuhmoisten ja Mäntän kuntien sotureita. Tolvajärveltä hyökkäys jatkui itään ja seuraava kova paikka oli Metsänvartijan talo ja Ingoinaho, jonne venäiset olivat linnoittautuneet. Ingoinahon jälkeen suomalaiset jatkoivat Jylmäkänlahden kautta Ägläjärven tuntumaan ja muutaman päivän taistelujen jälkeen venäiset lyötiin Ägläjärvellä. Tämän jälkeen venäläisiä seurattiin Aittojoelle, jonne muodostettiin asemat talvisodan loppuun saakka. 

Jatkosodassa Luoston joukko-osasto oli 25.6.1941–21.7.1942 4./Lin.P 5 

Luosto kaatui 21. heinäkuuta 1942 Rajajoella, Inkerissä, tarkka-ampujan luodista. 

Luosto oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän oli naimissa ja hänellä oli yksi tytär

Teoksia 
 Voittojen tie : reserviupseerin kokemuksia Tolvajärven-Aittojoen rintamalta. WSOY 1941, 2. painos 1942

Lähteet

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Pohjois-Suomen paras rakennusteko

Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinto on YTR:n vuosittain jakama tunnustus vuoden parhaalle rakennusteolle. Palkinto on jaettu vuodesta 2001.

 2019 Oulun keskusta-Linnanmaan välinen Linnanmaan baana. Kunniamaininta As Oy Puistovahti Heinäpäässä.
2018 Rakennustekniikan diplomi-insinöörin tutkinto-ohjelman perustaminen Oulun yliopistoon. Kunniamaininta Oulun Hupisaarten kaupunkipurojen kunnostaminen.
 2017 Tuupalan koulu, Kuhmo 
 2016 Pudasjärven hirsikampus.  Kunniamaininnan sai Kempeleen uusi rautatieasema. 
 2015 Test world Ivalo. 
 2014
 2013 VR:n huoltohalli Oulussa. Kunniamaininnan sai Kaisa Salmen Ruusuteos.
 2012 Laanilan ekovoimalaitos, Oulu. Lisäksi kunniamaininnan sai kulttuurikeskus Sajos.
 2011 Vihiluofon kalaravintola. 
 2010 Vt 4 parantaminen Kemissä.
 2009 Koskenniskan ranta, Oulu, raadin päätöksellä 2009 ei julkaista suunnittelijoiden nimiä.
 2008 Talvivaaran kaivoksen rakennuttaminen
 2007 Joukkoliikennekatu, Oulun keskusta 
 2006 Kauppakeskus Rajalla – På Gränsen, Haaparanta-Tornio
 2005 WSP Suunnittelu KORTES Oy:n Oulun siltaosastolle siltasuunnittelutaidon kehittämisestä kansainväliseksi huippuvientiosaamiseksi
 2004 Kärsämäen Paanukirkko Paanukirkon valinnan perusteena oli kokonaisuus ideasta toteutukseen ja erityisesti kiiteltiin talkoohenkeä.
 2003 Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma
 2002 Maikkulan kartano
 2001 Kierikkikeskus, Yli-Ii

Lähteet

Arkkitehtuuripalkinnot
Suomalaiset palkinnot
March ör Die

March ör Die on brittiläisen Motörhead-yhtyeen vuonna  1992 julkaistu 11. studioalbumi. Albumi muistetaan erityisesti siitä, että albumin tunnettu kappale "I Ain't No Nice Guy" syntyi heavylegenda Ozzy Osbournen ja Guns N' Rosesin kitaristin, Slashin yhteistyön tuloksena. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jossa kyseiset henkilöt, Slash ja Ozzy esiintyvät. Kappale on poikkeava Motörheadin muusta tuotannosta, sillä se on hyvin hidastempoinen. Albumin ehkä tunnetuin hittikappale "Hellraiser" on myös Lemmy Kilmisterin ja Ozzyn yhteistyön tulosta. Kappaleessa "I Ain't No Nice Guy" soitti Motörheadin entinen rumpali Phil "Philthy Animal" Taylor, "Hellraiserilla" taas soitti Motörheadin kaavailema uusi rumpali Mikkey Dee. Muut rumpuosuudet soittikin pääsijaisesti Tommy Aldridge – tämä oli hänen ensimmäinen ja viimeinen työnsä Motörheadissä.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lemmy Kilmister – laulu, basso
 Würzel – kitara
 Phil Campbell – toinen kitara
 Tommy Aldridge – rummut
 Phil "Philthy Animal" Taylor – rummut (kappale "I Ain't No Nice Guy")
 Mikkey Dee – rummut (kappale "Hellraiser")

Vastaanotto 

March ör Dien vastaanotto oli ristiriitainen. Allmusicin Eduardo Rivadavia näki Motörheadin pyrkineen uuden levytyssopimuksen myötä isompaan kaupalliseen suosioon, minkä myötä "yhtye melkein onnistui heittämään moitteettoman perintönsä roskakoriin". Kappaleita "Stand," "Bad Religion," ja "Too Good to Be True" kehuttiin Lemmyn pyrkimyksestä muuttaa "sammakkomainen raakkumisensa oikeaksi laulamiseksi". Metalliluolan Ilkka Järvenpää näki albumin olevan "silti suurimmaksi osaksi perus-Motörheadia, jos laskuista jätetään pois yksi yllättävä balladi", ja "pieni harha-askel" yhtyeen uralla. Hän piti yhtyeen cover-versiota "Cat Scratch Feverista" alkuperäiseen verrattuna "sisäsiistinä ja munattomana", mikä oli "erityisen hämmentävää". "I Ain't No Nice Guy" taas oli hänen mielestään albumin huipppuhetkiä, ja vaikka hänestä balladi Motörheadilta tuntui "mahdottomalta yhtälöltä", se "jollain kierolla tavalla toimii".

Aiheesta muualla 
 March ör Die discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Motörheadin albumit
Vuoden 1992 albumit
Kansallissäätiö

Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. 

Säätiö ei julkaise yksityishenkilöiltä saamiaan lahjoituksia.

Säätiö rakennutti Helsingin Itä-Pasilaan vuonna 1974 arkkitehti Ilmo Valjakan suunnitteleman toimitalon, joka on sittemmin myyty ulkopuolisille. Säätiön vuosikokousten ja hallitusten kokousten pöytäkirjoja sekä Pasilan taloprojektin asiakirjoja säilytetään Kokoomuksen keskusarkistossa eli Porvarillisen Työn Arkistossa.

Pentti Poukka on kirjoittanut säätiön historiikin Talo Pasilassa: Kansallissäätiö 1958–1994.

Lähteet 

Kansallinen Kokoomus
Suomalaiset säätiöt
3 (kappale)

”3” on poplaulaja Britney Spearsin kappale, joka julkaistiin lokakuussa 2009 ensimmäisenä singlenä seuraavan kuun kokoelma-albumilta The Singles Collection. Suomessa ”3” julkaistiin digitaalisessa muodossa 5. lokakuuta 2009.

Kappaleen ovat säveltäneet Max Martin, Shellback ja Tiffany Amber. Martin toimi myös tuottajana.

Listasijoitukset

Suomen

Muu maailma

Julkaisuhistoria

Lähteet

Vuoden 2009 kappaleet
Britney Spearsin kappaleet
Kalinkavitšy

Kalinkavitšy (, ) on kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjällä. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty 24 000 vuotta vanhoja varhaisen asutuksen merkkejä Pripetin ääreltä. Nykyinen Kalinkavitšyn kaupunki, joka on samannimisen piirin keskus (raion), sijaitsee 124 kilometriä Homelin (Gomel) länsipuolella ja vain 9 kilometriä Mozyrin pohjoispuolella.

Kaupungissa oli 2009 väestönlaskennassa 38 381 asukasta. Koko hallintopiirissä asukkaita oli 64 055, mihin sisältyi Kalinkavitšyn kaupungin ohella Azarytšyn kaupunkityyppinen taajama (1 340 as.) sekä ympäröivä maaseutu kylineen.

Kalinkavitšy on liikenteen solmupiste. Se sijaitsee itä-länsisuuntaisen Homel-Kalinkavitšy-Pinsk-Kobryn-Brest-valtatien (M10) ja samansuuntaisen rautatien varrella. Pohjois-eteläsuuntainen kantatie (P31) liittää Kalinkavitšyn logistisesti pohjoiseen (Babruisk) ja etelään (Mozyr, Ukrainan raja). Lisäksi kaupunkiin saapuu Žlobin-Svetlahorsk-Kalinkavitšy-rata ja etelään johtavat kiskot vievät Mozyriin ja edelleen Ukrainaan.   

Liikenteen ohella elintarviketeollisuus ja turvetuotanto ovat merkittäviä toimialoja ja työllistäjiä piirissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) 
Kaupunkikartta (BYcity.org) 
WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin  tai 
Valokuvia Kalinkavitšyn kaupungista 
Kuvausta kaupungista  
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta 
 Valko-Venäjän juna-aikatauluja  

Homelin alueen kaupungit
Sagopa Kajmer

Sagopa Kajmer (s. 1978) on turkkilainen rap-artisti ja DJ.

Hip hop -artistit
Turkkilaiset laulajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Segun Ikudehinbu

Segun Ikudehinbu  (s. 16. kesäkuuta 1989) on nigerialainen jalkapalloilija, joka kaudella 2017 edustaa helsinkiläistä Atlantista. Hän on aikaisemmin pelannut muun muassa Veikkausliigaa Kuopion Palloseurassa. Ikudehinbu tuomittiin 25.04.2017 Pohjois-Savon käräjäoikeudessa kahden vuoden ja kahden kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen kahdesta raiskauksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Segun Ikudehinbun tilastot Suomen Palloliiton sivuilla

Nigerialaiset jalkapalloilijat
Seksuaalirikoksista tuomitut henkilöt
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Kärhöt

Kärhöt (Clematis) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva suku. Kärhöt ovat suosittuja koristekasveja ja suvun lajeista on jalostettu runsaasti lajikkeita.

Kuvaus 
Kärhöt ovat monivuotisia ja kesävihantia puuvartisia tai ainakin tyvestä puutuneita köynnöksiä. Lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeettomia ja kerrannaisia. Kasvit ovat yksikotisia ja kukat kaksineuvoisia. Kukissa on tavallisesti neljä teriömäistä kehälehteä. Heteitä on paljon. Hedelmä on pähkylä, joka on tavallisesti lenninhaivenellinen.

Kärhöjen tuholaisena on Suomeen levinnyt kärhöpistiäinen (Eurhadinoceraea ventralis).

Kärhölajeja 
Koristekasvina tunnettuja lajeja:
Clematis alpina – alppikärhö
Clematis chiisanensis – pagodikärhö
Clematis fauriei – magnuksenkärhö
Clematis flammula – tuoksukärhö
Clematis fusca – kamtšatkankärhö
Clematis heracleifolia – trumpettisinikärhö, trumpettikärhö
Clematis integrifolia – kellokärhö
Clematis intricata – mongoliankeltakärhö
Clematis koreana – koreankärhö
Clematis ligusticifolia – huntukärhö
Clematis macropetala – kruunukärhö
Clematis mandshurica – mantšuriankärhö
Clematis montana – vuorikärhö
Clematis ochotensis – ohotankärhö
Clematis orientalis – idänkeltakärhö
Clematis potaninii – kiinanlumikärhö
Clematis recta – pensaskärhö
Clematis serratifolia – tuoksukeltakärhö
Clematis sibirica (aiemmin C. alpina subsp. sibirica) – siperiankärhö
Clematis tangutica – kiinankeltakärhö (kiinankärhö)
Clematis texensis – lyhtykärhö
Clematis tibetana – tiibetinkeltakärhö
Clematis tubulosa – hyasinttikärhö
Clematis viorna – pisarakärhö
Clematis virginiana – virginiankärhö
Clematis vitalba – saksankärhö
Clematis viticella – viinikärhö

Muita lajeja:
 Clematis addisonii – uurnakärhö
 Clematis armandii – nietoskärhö
 Clematis brevicaudata – neidonkärhö
 Clematis cirrhosa – pallekärhö
 Clematis columbiana – kalliovuortenkärhö
 Clematis elisabethae-carolae – kreetankärhö
 Clematis hexapetala – vuokkokärhö
 Clematis occidentalis – lännenkärhö
 Clematis songarica – songariankärhö
 Clematis stans – kielokärhö
 Clematis terniflora – pilvikärhö
 Clematis villosa – savannikärhö

Lajikeryhmiä, risteymiä ja lajikkeita 
Clematis Alpina-ryhmä – tarha-alppikärhö
Clematis × diversifolia – tiukukärhö
Clematis × durandii – helokärhö
Clematis Integrifolia-ryhmä – tarhakellokärhö
Clematis Isokukkaisten kärhöjen ryhmä – loistokärhö eli jalokärhö
Clematis 'Paul Farges' – lumikärhö
Clematis Tangutica-ryhmä – tarhakeltakärhö
Clematis Texensis-ryhmä – tarhalyhtykärhö
Clematis Viticella-ryhmä – tarhaviinikärhö

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Clematis
 Suomen Lajitietokeskus: Kärhöt – Clematis
 Clematis on the Web 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Clematis 
 Flora of China: Clematis
Andienhirvi

Andienhirvi eli guemuli (Hippocamelus antisensis) on uhanalainen hirvieläin, joka elää Perun ja Bolivian Andeilla, Chilen pohjoisosassa sekä Luoteis-Argentiinassa. Se painaa 45–65 kg ja sen korkeus on 70–80 cm. 

Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus andienhirven uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on perunhemuli.

‎

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ultimate Ungulate 

Hirvieläimet
Uhanalaiset nisäkkäät
Wasteland Discotheque

Wasteland Discotheque on tanskalaisen Raunchyn neljäs albumi, joka julkaistiin 30. kesäkuuta 2008.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kasper Thomsen – laulu
 Lars Christensen – kitara
 Jesper Tilsted – kitara, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Jesper Kvist – basso
 Morten Toft Hansen – rummut
 Jeppe Christensen – kosketinsoitin, laulu, musiikkiohjelmointi

Arvostelut 
 Blabbermouth: 9/10
 Imperiumi.net: 
 Metal-hammer.de: 
 Stream of Consciousness:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Tanskalaiset metalcore-albumit
Tanskalaiset industrial metal -albumit
Houngan

Houngan on uskonnollinen termi, joka tarkoittaa miespappia voodoossa. Naispappi tunnetaan voodoossa nimellä mambo. Voodoopappien eli hounganien uskotaan voivan muuttaa ihminen zombiksi. Termi "houngan" on johdettu Bantikielten sanasta "nganga".

On olemassa kahdenarvoisia hounganeja. Houngan kulkee hyvää eli "oikean käden tietä", mutta hän voi valita myös "vasemman käden tien". Tuolloin hänestä tulee bokor, eräänlainen velho, jolle Baron Samedi on ylin jumaluus. Bokor ei välttämättä ole paha, mutta tuntee myrkkyjen ja tuhoavan magian salat. Korkea-arvoisempi houngan on voodoon papiston korkea-arvoisin jäsen.

Voodoo
Petäjäskosken vesivoimalaitos

Petäjäskosken vesivoimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä, noin 85 kilometriä jokisuusta ylävirtaan. Voimalaitokseen liittyvä patoallas ulottuu Häkinvaaraan ja Heikkilänrannalle asti, eli noin 7 kilometriä Rovaniemeltä kaakkoon.

Voimalaitos 
Voimalaitos oli ensimmäinen Kemijoki Oy:n rakennuttamista voimalaitoksista, joka valmistui vuosien 1953 ja 1957 välisenä aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 2 500 henkeä. Voimalaitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.

Voimalaitoksen alueella on maapatoa 838 metriä, korkeimmillaan 23 metriä, sekä betonipatoa 230,5 metriä. Voimalaitoksen padossa on seitsemän tulva-aukkoa. Putouskorkeus on 20,5 metriä ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 153 MW eli kukin 50,7 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,2 metriä ja pyörimisnopeus 100 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa laitoksen vuotuinen energiantuotto on 638 GWh, kun rakennusvirtaama on 830 kuutiota vettä sekunnissa. Voimalaitoksen alakanava on 3,3 kilometriä pitkä.

Vuosina 2005-2011 suoritettujen tehonnostojen jälkeen voimalaitoksen suurin teho nousi 182 megawattiin ja vuosituotanto 687 gigawattituntiin. Petäjäskoski on sekä teholla että tuotannolla mitattuna Kemijoen suurin vesivoimalaitos.

Patoallas 
Patojärven pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 19 km². Se on 18,8 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 46 kilometriä.

Järven vedenpinnan keskikorkeus on noin 62,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 62,14 metriä ja 62,64 metriä mpy.

Laitospalokunta

Voimalaitoksella oli oma laitospalokunta vuoteen 2016 asti. Sen toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Voimalaitosympäristö on hankala mahdollisissa tulipalotilanteissa. Paikallistuntemuksella on sen vuoksi suuri merkitys. Lisäksi etäisyydet ja laitoksille kulkeminen vie oman aikansa, joten omat laitospalokunnat olivat aikanaan hyvin perusteltuja.

Voimalaitosalueella olevat hälytystehtävät liittyivät pääasiassa erilaisiin automaattisten hälytysten aiheuttamiin tarkastuksiin ja laitteiden ylikuumenemisesta johtuneisiin käryämisiin. Varsinaisista tulipaloista johtuvia hälytystilanteita oli varsin harvoin.

Katso myös 
 Luettelo Suomen vesivoimalaitoksista

Huomioita

Lähteet 
 
 Petäjäskosken voimalaitos (Kemijoki Oy)
Tykistä paperikoneisiin : Valmet 50v 
Laitospalokunta 2016

Viitteet 

Rovaniemen sillat
Suomen tieliikennesillat
Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Ala-Kemijoen alue