joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rainydayz Remixes

Rainydayz Remixes on yhdysvaltalaisen hip hop -tuottaja AmpLiven remiks-albumi, joka pohjautuu Radioheadin In Rainbows -albumiin. Levyllä kappaleiden päälle rappaavat Del The Funky Homosapien, Too Short, Chali 2na, MC Zumbi ja Codany Holiday. Rainydayz Remixes sai huomiota osakseen, kun Warner/Chappell yritti pysäyttää sen ilmaisen jakamisen Internetissä, mutta myöhemmin asiasta sovittiin, ja albumia sai jakaa ilmaiseksi.

Kappaleet

Aiheesta muualla
 Soundi  - In Rainbows - Amplive Rainydayz Remixes
 OneSevenSevenSix - AmpLive (lataa albumi ilmaiseksi Internetistä) 

Vuoden 2008 remix-albumit
Yhdysvaltalaiset hip hop -albumit
Hyrylän lukio

Hyrylän lukio on Tuusulan koulukeskuksessa sijaitseva keskikokoinen lukio. Sen rehtorina toimii Seppo Kärpänen ja apulaisrehtorina Ilkka Mäkinen. Hyrylän lukio on mukana mm. Platonin Akatemiassa, joka pyrkii jatkamaan Sokrateen aloittamaa poikkitieteellistä keskusteluperinnettä. Muita Tuusulan lukioita ovat Jokelan lukio sekä Kellokosken lukio.

Aiheesta muualla 
 Hyrylän lukion sivut

Tuusulan oppilaitokset
Suomen lukiot
Kapteeni Bumerangi

Kapteeni Bumerangi (oikealta nimeltään George "Digger" Harkness) on kuvitteellinen superroisto joka esiintyy DC Comicsin luomissa sarjakuvissa. Kapteeni Bumerangi esiintyy yleensä supersankari Salaman vastustajana, joka käyttää aseinaan veitsenteräviä bumerangeja. Hahmon loivat John Broome ja Carmine Infantino.

Muissa medioissa

Animaatiot

Batman – pelottomat
Kapteeni Bumerangilla oli erittäin pieni rooli animaatiosarjassa Batman – pelottomat, jossa hän yritti päästä eroon Salamasta kiinnittämällä sankarin jättiläismäiseen bumerangiin. Batman ehti kuitenkin pelastaa Salaman, ja he kukistivat yhdessä Kapteeni Bumerangin.

Videopelit
Kapteeni Bumerangi esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
Kapteeni Bumerangi on pelattava hahmo pelissä Lego Batman 2 DC Super Heroes.

DC-universumin superroistot
Parallax (sarjakuvahahmo)

Parallax on kuvitteellinen olento DC Comicsin luomissa sarjakuvissa. Parallax on avaruudesta peräisin oleva olio joka yhdistyi Vihreään Lyhtyyn nimeltä Hal Jordan. Jordanista tuli superroisto nimeltä Parallax. Parallax yritti pelastaa Jordanin kotikaupungin Coast Cityn, jonka tuhosi sotamaailman johtaja Mongul, kääntämällä ajankulkua. Tämän Universumin Vartijat tulkitsivat kuitenkin rikolliseksi ja lähettivät Vihreitä Lyhtyjä estämään Parallaxia.

Vuonna 2009 Parallax oli listattu sijalle 92 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.

Lähteet

DC-universumin superroistot
DC-universumin avaruusolennot
DC-universumin kosmiset olennot
Tähtituli

Tähtituli, oikealta nimeltään Koriand'r (), on DC Comicsin kustantamissa sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo ja supersankari.

Sarjakuva
Tähtituli on Tamaran-planeetan prinsessa, keskimmäinen kolmen lapsen perheessä. Hänen vanhempi siskonsa Komand'r ei kyennyt lentämään, minkä vuoksi tytön ei katsottu sopivan kuningattaren perijäksi. Tämän johdosta Koriand'r eli Tähtituli valittiin perijäksi sisarensa sijasta. Myöhemmin siskokset lähetettiin harjoittelemaan Okaaran legendaaristen sotaherrojen luokse, jolloin katkeroitunut Komand'r pakeni ja liittoutui Citadelin kanssa. He hyökkäsivät Komand'rin antamien tietojen perusteella Tamaraniin ja onnistuivat valloittamaan planeetan. Kuningas Myand'r kuitenkin antoi tyttärensä Koriand'rin Citadelille turvatakseen planeetan rauhan. Koriand'r joutui kestämään kuusi vuotta kidutusta, kunnes hänet ja siskonsa Komand'r vapautettiin Psionsin kokeita varten. Siskokset onnistuivat pakenemaan käyttäen kokeista saatuja voimiaan. Koriand'r pakeni maaplaneetalle, jossa hän liittyi Teinititaanit-nimiseen supersankariryhmään. Samalla Koriand'r otti nimekseen Tähtituli.

Myöhemmin hän kihlautui ryhmän johtajan Robinin kanssa, ja he saivat lapsen josta tuli supersankari Yötuli.

Muissa medioissa

Videopelit
Tähtituli esiintyy vuonna 2011 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.

DC-universumin supersankarit
DC-universumin avaruusolennot
Teinititaanit
Kuvitteelliset prinsessat
Kuvitteelliset mallit
Kapteeni Natsi

Kapteeni Natsi on kuvitteellinen superroisto DC-universumissa ja Kapteeni Marvelin ja Kapteeni Marvel Jr.:n vihollinen. Kapteeni Natsin loivat William Woolfolk ja Mac Raboy. Hahmo toimi alun perin propagandana Toisen maailmansodan aikaan ja se poistettiin sodan loppupuolella. Hahmo kuitenkin palasi DC Comicsin kustantamana 1970-luvulla.

DC-universumin superroistot

de:Captain Marvel#Captain Nazi
Flann O’Brien

Flann O’Brien (oikealta nimeltään Brian O’Nolan, , 5. lokakuuta 1911 – 1. huhtikuuta 1966) oli irlantilainen kirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa At Swim-Two-Birds julkaistiin 1939. O’Brien kirjoitti heti tämän jälkeen toisen romaanin Kolmas konstaapeli, mutta se julkaistiin vasta postuumisti 1967.

Suomennetut teokset

Aiheesta muualla 
 Matti Savolainen: Kolmas konstaapeli. Aikakone 4/1988.
 Tähtivaeltaja-palkinto 1989: Kolmas konstaapeli.

Irlantilaiset fantasiakirjailijat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Rillit huurussa

Rillit huurussa (, lyhennettynä TBBT) on CBS:n tuottama yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka kertoo kämppiksinä asuvista fyysikoista Sheldonista ja Leonardista sekä heidän ystäväpiiristään.

Warner Bros. Television on kertonut 12. kauden jäävän sarjan viimeiseksi tuotantokaudeksi.

Tuotanto 
Sarjan loivat tuottajat Chuck Lorre ja Bill Prady. Sen ensimmäinen jakso nähtiin Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2007. Sarja päättyi 12. tuotantokauteen. Sen viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 16. toukokuuta 2019.

Suomessa sarjaa esittää televisiokanava Sub. Ensimmäinen kausi esitettiin syyskaudella 2008. Toinen kausi alkoi Suomessa lokakuussa 2009 ja päättyi seuraavan vuoden maaliskuussa. Kolmannen kauden esitykset alkoivat marraskuussa 2010, jolloin sarjaa alettiin esittää tuplajaksoin. Lisäksi sarjan uusintoja esitetään MTV3-kanavalla. 

Sarjan pääosissa ovat Johnny Galecki, Jim Parsons, Kaley Cuoco, Simon Helberg ja Kunal Nayyar. Jim Parsons on voittanut roolistaan tri Sheldon Cooperina Golden Globe -palkinnon ja neljästi Primetime Emmy -palkinnon. Sarja on ollut ehdolla useiden muidenkin palkintojen saajaksi.

Tarina 

Rillit huurussa kertoo kahdesta fyysikkonörtistä Leonardista (Johnny Galecki) ja Sheldonista (Jim Parsons), jotka eivät ole kokeneita ihmissuhteissa. Heidän naapuriinsa muuttaa hyvännäköinen nainen nimeltään Penny (Kaley Cuoco). Erityisesti Leonard kiinnostuu Pennystä. Sarjassa ovat tärkeässä osassa myös Leonardin ja Sheldonin ystävät tähtitieteilijä Raj (Kunal Nayyar) ja diplomi-insinööri Howard (Simon Helberg).  

Leonardin kollega Leslie Winkle (Sara Gilbert) kuului sarjan vakituisiin hahmoihin ensimmäisellä ja toisella kaudella. Kolmannella kaudella sarjaan tulivat tarjoilija-mikrobiologi Bernadette (Melissa Rauch) ja Sheldonista kiinnostuva neurotieteilijä Amy (Mayim Bialik). Sarjakuvakaupan pitäjä Stuart (Kevin Sussman) esiintyi sarjassa ensin sivuhenkilönä, kunnes hänestä tuli kuudennella kaudella yksi sarjan vakiohahmoista. Sarjassa käsitellään muun muassa tiedettä, science fictionia, erilaisia elämänkatsomuksia ja ihmissuhdekuvioita.

Näyttelijät ja hahmot

Päähenkilöt

Sivuhenkilöitä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 
 
 Rillit huurussa MTV.fi-sivustolla 
 Rillit huurussa TV.com-sivustolla 
 Big Blog Theory - Blogi sarjassa käsitellyistä tieteellisistä ilmiöistä 
 The Big Bang Theory - Official DVD Site 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
Voimakenttä


Voimakenttä on suomalaisen Mustat Enkelit -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 31. lokakuuta 2008.

Albumin työstäminen tapahtui niin, että koko yhtye oli samaan aikaan studiossa. Kyseessä on siis perinteiseen tapaan tehty yhtyelevy. Albumin 11 kappaletta valittiin noin 30 laulun joukosta. Ohjenuorana oli, että "jokainen biisi voisi olla single".

Lähes kaikki albumin laulut on säveltänyt Markku Petander. Häntä pidetään yhtyeen epävirallisena kuudentena jäsenenä - ulkojäsenenä - joka tekee yhtyeelle biisejä ja on mukana keikoilla kun ehtii.

Singlenä albumilta julkaistiin Petanderin säveltämät Voimakenttä ja Nyt aika on, joista ensin mainitun on sanoittanut Pauli Hanhiniemi ja jälkimmäisen Matti Kalliomäki. Nyt aika on -singlen tuotto (7000 €) lahjoitettiin Sotiemme Veteraaneille, ja kappaleesta kuvattiin myös video. Kolmantena singlenä jaettiin radioille tuplasingle Kaksi maailmaa / Onnen pohjasakkaa, jotka molemmat ovat Petanderin säveltämiä.

Albumin tuottivat yhtyeen lisäksi Markku Petander ja äänittäjä Jani Viitanen.

Kappaleet 
  (Säv. Markku Petander, san. Pauli Hanhiniemi)
  (Säv. Jani Viitanen, san. P. Hanhiniemi)
  (Säv. M. Petander, san. M. Karjalainen)
  (Säv. M. Petander, san. M. Kalliomäki)
  (Säv./san. M. Petander)
  (Säv. J. Nieminen, san. J. Nieminen)
  (Säv. M. Petander, san. M. Karjalainen)
  (Säv. M. Petander, san. J. Aaltonen)
  (Säv. M. Petander, san. J. Aaltonen - P. Kota-Aho)
  (Säv./san. M. Petander)
  (Säv./san. M. Petander)

Kokoonpano 
 JP Aaltonen – laulu
 Jari Nieminen – kitara
 Kimmo Tuomisto – koskettimet ja laulu
 Jussi Toikkonen – basso ja laulu
 Kari Holm – rummut ja laulu

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 
 Viralliset sivut
 Mustat Enkelit Voimakentässä - uudella levyllä ykkösliigaan  (mukana myös Aaltosen kommentit levyn kappaleista)
 Jussi Aaltonen Radio 957:n VIP-vieraana 27.10. (linkki yhtyeen kotisivuilla)

Viitteet 

Vuoden 2008 albumit
Mustien Enkeleiden albumit
Jani Viitasen tuottamat albumit
Ulf Långbacka

Ulf Långbacka (s. 1957) on suomenruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja.

Långbacka suoritti kuoronjohdon diplomin Sibelius-Akatemiassa vuonna 1987. Hän on johtanut Cantabile-kamarikuoroa ja toiminut vuodesta 1991 Åbo Akademin musiikin opettajana. Långbacka on Åbo Akademin opiskelijakuorojen Florakörenin ja Brahe Djäknarin johtaja. Hän toimi vuosina 1993–1996 suomenruotsalaisen kuoroliiton (Finlands Svenska Körförbund) liittokapellimestarina. Hän on johtanut myös Key Ensembleä. Långbacka toimi  myös kuoronjohdon opettajana Sibelius-Akatemiassa. 

Långbacka on säveltänyt suuren määrän kuoromusiikkia sekä myös kamari- orkesteri ja teatterimusiikkia.  Hän kirjoitti mm. promootiokantaatin Det Inre Ljuset (1998) Åbo Akademin 80-vuotispäiville. 2010 hän sävelsi oopperan Henrik och Häxhammaren joka kantaesitettiin Turun Linnan ulkopihalla osana Turun Kultuuripääkaupunkivuotta vuonna 2011.  Hänen messunsa "Mässa i Mångfaldens tid" kantaesitettiin 2017 osana lutherilaisen reformaation 500- vuotisviettoa.

Lähteet

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Urmia

Urmia tai Urumie (, , ; aiemmin myös Reẕāʾīyeh, tai Riẕāiyeh) on suurkaupunki Iranin luoteisosassa lähellä Turkin rajaa, Urmiajärven länsirannalla. Urmia on Āzārbāyjān-e Gharbīn (Länsi-Azerbaidžan) provinssin pääkaupunki. 

Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 357 399 (1996), 435 200 (2001), 583 255 (2006) ja 667 499 (2011). Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan siellä asui 736 224 asukasta. Suurin osa Urmian asukkaista on azereita; lisäksi kaupungissa asuu muun muassa kurdeja, persialaisia, assyrialaisia ja armenialaisia. 

Kaupungin nimi tulee syyrialais-aramealaisista sanoista ur ’kaupunki’ ja mia ’vesi’ ja tarkoittaa ”kaupunkia veden äärellä”. Vuosina 1925–1979 kaupungin nimi oli Rezaieh tuolloin hallinneiden šaahien Reza Pahlavin ja Mohammad Reza Pahlavin kunniaksi.

Kaupungissa toimii vuonna 1878 perustettu Urmian yliopisto, sekä erikseen lääketieteellinen korkeakoulu, teknillinen korkeakoulu ja islamilainen yliopisto.

Urmia sijaitsee ylänköalueella noin 1 300 metrin korkeudessa. Hedelmällisellä seudulla viljellään muun muassa omenia ja tupakkaa.

Historiaa
Zarathustralaisen uskonnon perustajan Zarathustran on oletettu syntyneen Urmian lähistöllä, mutta tieto on kiistanalainen. 

Menneinä vuosisatoina kaupunkia hallitsivat useat persialaiset dynastiat, kunnes turkinsukuiset oguusit valtasivat alueen 1000-luvulla. Vuonna 1184 kaupungin puolestaan valtasivat seldžukit. Myös turkkilaiset hallitsivat kaupunkia useaan otteeseen, kun se sijaitsi Osmanien valtakunnan rajalla.

Viimeistään 1100-luvulta Urmiassa on sijainnut kristillinen piispanistuin. Vuonna 1835 paikkakunnalle perustettiin protestanttinen lähetysasema. Sen vaikutuksesta paikallisesta nykysyyrian murteesta tuli kirjakieli. Vuonna 1900 yli 40 % kaupungin asukkaista oli kristittyjä. Ensimmäisen maailmansodan aikana kristityt joutuivat vainojen kohteeksi ja pakenivat kaupungista. Nykyään kaupunki on 95-prosenttisesti islaminuskoinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Orūmīyeh, Iran Britannica.com. 
 Tietoa Urmian historiasta 

 Iranin kaupungit
Jyväskylän helluntaiseurakunta

Jyväskylän helluntaiseurakunta on yksi Suomessa toimivista helluntaiseurakunnista. Vuonna 1926 perustetussa seurakunnassa on noin 2 040 jäsentä (2019). Seurakunnan johtavana pastorina on syksystä 2019 toiminut Esa Hyvönen. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Aabel Yrjölä. Seurakunnassa työskentelee viisi pastoria sekä muuta henkilökuntaa. Seurakunnalla on myös useita lähetystyöntekijöitä.

Seurakunnan uusi kirkkorakennus, Helluntaikirkko, sijaitsee Hippoksella osoitteessa Okkerinkatu 2. Seurakunnan entinen kirkkorakennus, Siiontemppeli, sijaitsee Jyväskylän keskustassa osoitteessa Lyseonkatu 3. Seurakunnalla on lisäksi Toivonkulma-niminen toimitila Palokan keskustassa sekä leirikeskus Toivakassa.

Toiminta 
Jyväskylän helluntaiseurakunnalla on monipuolista toimintaa Jyvässeudulla. Toimintamuotoja ovat jumalanpalvelukset, rukousillat, lapsityö, varhaisnuorisotyö, nuorten ja nuorten aikuisten työ, perhe- ja avioliittotyö, seniorityö, aluetyö, evankeliointi, maahanmuuttajatyö, mediatyö, musiikkitoiminta, romanityö, diakonia, päihdetyö ja koulutus. Seurakunta tekee myös aktiivista lyhyt- ja pitkäaikaista lähetystyötä ulkomailla. Monimuotoisen viikko-ohjelman keskeisiä tilaisuuksia ovat muun muassa kaksi suomenkielistä jumalanpalvelusta, englanninkielinen jumalanpalvelus, rukousilta sekä senioreiden järjestämä päivätilaisuus. Vuosittain järjestetään lukuisia leirejä muun muassa lapsille ja nuorille.

Kuvia

Katso myös 
 Suomen Helluntaikirkko
 Helluntaiherätys Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seurakunnan verkkosivusto
 Jyväskylän helluntaiseurakunnan YouTube-kanava

Suomen helluntaiseurakunnat
Helluntaiseurakunta
Naisylioppilaiden Karjala-Seura

Naisylioppilaiden Karjala-Seura (NYKS, vuodesta 1938 Akateemisten Naisten Karjala-Seura, ANKS) oli Akateemisen Karjala-seuran sisarjärjestö, johon kuului akateemisesti koulutettuja naisia. Sillä oli samanlainen kansallismielinen ohjelma kuin AKS:llä ja se aloitti toimintansa AKS:n naisosastona, mutta muutettiin pian erilliseksi sisarjärjestöksi samalla kun varsinainen AKS varattiin ainoastaan miehille. Useat ANKS:n toiminnassa mukana olleet henkilöt toimivat myös IKL:n naisjärjestössä Uudessa Huomenessa.

Perustaminen
Naisosaston perustamisesta päätettiin AKS:n yleisessä kokouksessa 18.10.1922. Naisosaston perustamisen käytännön järjestelyt annettiin ylioppilas Viena Pantsarin tehtäväksi. Lokakuun 20. päivänä 1922 pidettiin Akateemisen Karjala-seuran naisosaston perustamiskokous Helsingissä Erottajankatu 4:ssä olevassa AKS:n huoneistossa. Perustamiskokouksessa oli 12 jäsentä yliopiston eri osakunnista. Perustamiskokouksessa olivat läsnä puheenjohtaja Viena Pantsar, sihteeri Aino Oksanen sekä jäsenet Inkeri Alroth, Sirkka Alroth, Elvi Eljala, Sirkka-Liisa Hultin, Anna Isoniemi, Anna Karjalainen, Alli Korhonen, Inkeri Paavola, Elsa Pakaslahti ja Katri Sainio.

Kevättalvella 1923 AKS ja sen naisosasto päättivät erottaa toimintansa. Naisosaston suhde pääseuraansa oli jäänyt tarkemmin määrittelemättä, eivätkä naisosaston jäsenet kokeneet kuuluvansa täysvaltaisina jäseninä AKS:aan. Naisosaston toiminta päätettiinkin lopettaa ja eriyttää toiminta omaksi itsenäiseksi seurakseen. Joulukuun 7. päivä 1923 pidettiin Naisylioppilaiden Karjala-seuran perustamiskokous, ja seuran nimi ja säännöt vahvistettiin helmikuun 3. päivä 1924. Uuden seuran puheenjohtajana jatkoi Viena Pantsar. NYKS:n tunnus on samankaltainen AKS:n tunnuksen kanssa, mutta NYKS:n tunnuksessa miekkaa pitävän käsivarren tilalla on soihtu. Rintamerkkejä joissa tunnus on painettuna jaettiin jäsenistölle seuran vuosipäivänä 20. lokakuuta sekä Kalevalapäivänä 28. helmikuuta. 

Naisylioppilaiden Karjala-seura muutti nimensä vuonna 1938 Akateemisten Naisten Karjala-seuraksi. Akateemisten Naisten Karjala-seura lakkautettiin AKS:n tavoin 23. syyskuuta 1944.

Puheenjohtajat
Viena Pantsar 1922/1924–1927
Elsa Vuorjoki 1932–1935
Anna-Liisa Heikinheimo 1935–1939
Armi Hallstén-Kallia 1939–1942
Lea Lumme 1942–1944

Kirjallisuutta

Lähteet 
 
 
 

Poliittiset opiskelijajärjestöt
Suomalais-ugrilaiset sukukansajärjestöt
Suomen politiikka 1920-luvulla
Suomen politiikka 1930-luvulla
Suomen politiikka 1940-luvulla
Niittykäenkukka

Niittykäenkukka eli käenkukka (Lychnis flos-cuculi, syn. Coccyganthe flos-cuculi) on Euraasiassa kasvava monivuotinen ruohovartinen kasvi.

Etymologia 
Käenkukka tunnetaan samalla nimellä useilla eri kielillä. Myös tieteellinen nimi tarkoittaa ”käen kukkaa”. Nimen alkuperälle on monia selityksiä. Keski-Euroopassa laji kukkii juuri käen kukunnan aikaan. Toisaalta nimi saattaa juontua siitä, että käenkukan varsissa on usein sylkikaskaiden aiheuttamia sylkipalloja, ”käensylkeä” eli ”käärmeensylkeä”. Suomessa lajin kansanomaisia nimiä on muun muassa käärmeenkukka, silkkikukka ja morsiamenkukka.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen käenkukka kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Pystyt varret ovat alaspäisesti lyhyt- ja karkeakarvaisia. Maanrajassa olevat aluslehdet muodostavat lehtiruusukkeen, jonka lehdet ovat kapean vastapuikeita. Varsilehdet ovat kapean tai pitkulaisen suikeita. Harsussa kukinnossa on halkaisijaltaan noin 5 cm leveitä ruusunpunaisia kukkia. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Ulkoverhiötön verhiö on yhdislehtinen ja väriltään tummanpunaruskeajuovainen. Terälehdet ovat syvään neliliuskaisia, lisäteriöllisiä, kynnellisiä ja kooltaan 12–18 mm pitkiä. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Suomessa käenkukka kukki kesä-heinäkuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota. Käenkukka muistuttaa ulkonäöltään ja väriltään samaan sukuun kuuluvaa mäkitervakkoa (L. viscaria).

Levinneisyys 
Käenkukkaa tavataan luonnonvaraisena lähes koko Euroopassa. Pyreneiden niemimaan keski- ja eteläosissa, Islannissa, Fennoskandian pohjoisosissa, Etelä-Ukrainassa ja Pohjois- ja Etelä-Venäjällä laji on kuitenkin satunnaisempi. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Länsi-Siperiaan. Ihmisen mukana käenkukka on levinnyt myös Uuteen-Seelantiin sekä Pohjois-Amerikkaan mantereen itärannikolle. Suomessa käenkukka on Oulun korkeudelle saakka yleinen alkuperäislaji. Pohjoisempana se on harvinaisempi uustulokas. Laji puuttuu aivan pohjoisimmasta Lapista.

Elinympäristö 
Käenkukka viihtyy kosteilla kasvupaikoilla niin auringossa kuin varjossakin. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat lähteikköpinnat, lähdekorvet, kosteat rantaniityt, merenrannat, tien- ja pellonojat sekä heinäpellot.

Käyttö 
Käenkukkaa voi kasvattaa perennana puutarhoissa, jossa se kasvaa usein luonnonvaraista runsaskukkaisemmaksi. Lajista on jalostettu myös puutarhalajikkeita.

Lähteet 
 Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2021: Niittykäenkukan levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Niittykäenkukka (Lychnis flos-cuculi)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Lychnis flos-cuculi – niittykäenkukka
 ITIS: Lychnis flos-cuculi 

Kohokkikasvit
Virtus Bologna

Virtus Pallacanestro Bologna on bolognalainen koripalloseura, joka pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.

Historia 
Seura perustettiin jo vuonna 1871, mutta se oli aluksi voimisteluun painottunut. Vasta 1920-luvulla perustettiin ammattimainen koripallojoukkue. Seuran menestysvuodet alkoivat toisen maailmansodan jälkeen ja Virtus voitti neljä Italian mestaruutta perättäin vuosina 1946–1949. Suurta kansainvälistä menestystä Virtus saavutti 2000-luvun taitteessa, jolloin se voitti kaksi kertaa Euroliigan mestaruuden. Kaudella 2002–2003 seuralla oli talousongelmia ja se joutui putomaan niiden takia alemmalle sarjaportaalle. Virtus kuitenkin nousi kaudeksi 2005–2006 takaisin Serie A:han.

Kaudella 2018–2019 Virtus Bologna voitti Mestarien liigan mestaruuden.

Mestaruudet 
 Italian Mestari (15): 1946, 1947, 1948, 1949, 1955, 1956, 1976, 1979, 1980, 1984, 1993, 1994, 1995, 1998, 2001
 Italian Cup (8): 1974, 1984, 1989, 1990, 1997, 1999, 2001, 2002
 Italian Supercup (1): 1995
 Mestarien liiga (1): 2019
 Euroliiga (2): 1998, 2001
 Saporta Cup (1): 1990
 EuroChallenge (1): 2009
 Eurocup (1) 2022

Valmentajat

Entisiä pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto 

Italialaiset koripalloseurat
Bologna
M27 (valtatie)

Valtatie M27 () on Venäjän Krasnodarin aluepiirissä Novorossijskista Abhasian (Georgia) rajalle johtava liittovaltiotason päävaltatie ("magistral"). Tie kulkee vuoristossa Mustanmeren rannikon suuntaisesti ja sitten lomarannikkoa pitkin muun muassa Tuapsen, Sotšin ja Adlerin kautta. M27 on osa eurooppatie E97:ää.

Neuvostoliiton M27 ja Etelä-Ossetian sota 
Neuvostoliiton aikana, vuoteen 1991, M27 jatkui Georgian halki ja kulki Tbilisin kautta edelleen Azerbaidžaniin ja Kaspianmeren rannalle Bakuun. Georgiassa tie kulkee Gorin pohjoispuolelta läheltä Etelä-Ossetiaa ja sen pääkaupunkia Tskhinvalia. Vuonna 2008 kysymys tien hallinnasta muodostui tärkeäksi Etelä-Ossetian taisteluiden aikana, koska se on rautatien ohella toinen merkittävä Georgian poikittaisväylä raskaille kuljetuksille ja siis myös sotilaskuljetuksille.

Aiheesta muualla 
 M-27  

Venäjän valtatiet 
Abhasia 
Georgian valtatiet
Iso Huopalahti

Iso Huopalahti () on Laajalahdesta pohjoiseen työntyvä merenlahti Helsingin ja Espoon rajalla. Se on nykyisellään muodoltaan pyöreähkö, noin kilometrin pituinen ja levyinen. Sen erottaa Laajalahdesta Tarvon saari ja sen pohjoisreunaa sivuava Turunväylän maapenger, jonka ali johtaa nykyisin vain kapea vesiväylä. Turunväylän silta ja vieressä olevan kevyen liikenteen väylän sillat ovat niin matalia, että niiden ali ei voi kulkea veneellä. Isoon Huopalahteen laskevat Mätäjoki ja Monikonpuro.

Vielä 1900-luvun alussa Iso Huopalahti oli huomattavasti nykyistä laajempi ja ulottui melkein rantaradalle ja Turuntielle saakka. Sen pohjoisosa oli kuitenkin jo hyvää vauhtia mataloitumassa ja muuttumassa kosteikoksi. Se oli myös pääkaupunkiseudun parhaita lintukohteita. Kuitenkin 1960-luvun alussa lahden perukasta täytettiin 27 hehtaaria, ja alueelle perustettiin kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1963-1980. Sinne kuljetetuista jätteistä ja niiden päälle kasatuista maa-aineksista alueelle muodostui korkea täyttömäki, Talinhuippu, jonka päälle on istutettu metsää. Täyttömäki sijaitsee Mätäjoen ja Monikonpuron välissä Helsingin ja Espoon rajalla.

Kaupunkiasutusta on Ison Huopalahden rannalla vain Talinrannassa. Muilta osin sen rannat ovat rakentamattomia, ja länsirannalla on vielä suotakin. Lahtea ympäröivillä laajoilla viheralueilla sijaitsevat Talin golfkenttä ja Vermon ravirata.

Paikannimen Huopalahti alkumuoto on ollut Haapalaksi. Suomen sana lahti oli aikaisemmin laksi, jolloin se taipui samoin kuin lukusanat yksi ja kaksi, siis lahden, lahdella jne.  Kun seudun asutus kuitenkin vuosisatojen ajan oli etupäässä ruotsinkielistä, nimi vääntyi ruotsinkieliseen muotoon Hoplax, josta se sittemmin lainautui takaisin suomeen muodossa Huopalahti. Lähempänä Helsingin keskustaa on myös Pikku Huopalahti, ja niiden välinen alue on aikoinaan kuulunut Huopalahden kuntaan.

Lähteet 

Suomen lahdet
Helsingin luonto
Espoon luonto
Pitäjänmäki
Munkkiniemi
Keltareunavalmuska

Keltareunavalmuska (Tricholoma sejunctum) on keskikokoinen, keltainen valmuskalaji. Sen 5-10 cm leveässä lakissa on usein ruskeita säteittäisviiruja, ja se on märkänä hieman tahmea, keskeltä tummempi, usein epätasainen tai halkeillut. Heltat ovat vaaleat ja hieman harmahtavat, paksuhkot. Malto valkeaa, tiivistä. Jalka on vaalea ja siinä on keltaisia täpliä. Jalan tyvessä voi olla punertavaa sävyä. Malto on valkoista. Sieni maistuu miedolta tai hieman karvaalta ja tuoksuu jauholta. Se kasvaa myöhäisenä hiekkaisissa mäntymetsissä koko Suomessa yleisenä.

Lähteet

Valmuskat
Rengasvalmuska

Rengasvalmuska (Tricholoma cingulatum) on kupera tai laakealakkinen kehnäinen harmaanruskea valmuskalaji. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on valkoinen tai harmaanvaalea ja yläosassa on pumpulimainen rengas. Malto on valkoista. Sieni kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa ja pensaikoissa pajujen seuralaisena.

Lähteet

Valmuskat
Harmaavalmuska

Harmaavalmuska (Tricholoma terreum) on kellomainen tai laakea harmaa tai harmaanmusta valmuskalaji. Sen heltat ovat harmaanvalkoiset tai harmaat. Jalka on valkoinen ja siinä on harmahtavia säikeitä. Malto on valkoista. Sieni maistuu jauholta ja kelpaa ruokasieneksi muttei ole kovin hyvä. Sieni kasvaa mäntyjen seuralaisena kalkkimailla harvinaisena Suomessa.

Lähteet

Valmuskat
Saga Furs

Saga Furs Oyj (vuoteen 2011 Turkistuottajat Oyj ) on Suomen turkiseläinten kasvattajain liiton vuonna 1938 yhteiseksi myyntikanavakseen perustama osakeyhtiö. Nykyään se on julkisesti Helsingin pörssissä noteerattu osakeyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Vantaan Varistossa.

Saga Furs -konserni muodostuu emoyhtiö Saga Furs Oyj:stä sekä emoyhtiön kokonaan omistamista tytäryhtiöistä. Tytäryhtiöitä ovat nahkontapalveluja pääasiassa suomalaisille turkistuottajille myyvä Furfix Oy, ravintola- ja kongressipalveluja myyvä Ab Finnish Fur Center Oy, Tanskassa nahkojen hankintaa harjoittava FFS International A/S, Hollannissa nahkojen hankintaa harjoittava Finnish Fur Sales International B/V, Kiinteistö Oy Tiilitaso ja Saga Systems Oy.

Turkistuottajien liikevaihto koostuu turkisten ostajilta ja myyjiltä perityistä välityspalkkioista sekä nahkontapalvelujen ja siitoseläinten myynnistä.

Saga Fursin suurin omistaja on Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto (30 % osakkeista, 62 % äänistä).

Sen toimitilan Fur Centerin on suunnitellut arkkitehti Osmo Mikkonen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Saga Furs Oyj puolivuosikatsaus 28.6.2016. Mm. turkistuotannossa maailmanlaajuisesti ylituotantoa, puolivuotiskausi tappiollinen (kauppalehti.fi)
 Pörssitiedon esitys yhtiön edeltäjästä (Turkistuottajain Keskusliike Oy)
 

Suomalaiset pörssiyhtiöt
Turkistarhaus
Varisto (Vantaa)
Client

Client on futuristista elektronista musiikkia esittävä yhtye, joka on kotoisin Lontoosta, Iso-Britanniasta. 
Yhtye on suosittu Saksassa, missä on saanut parhaan kaupallisen menestyksensä.
Client on tullut tunnetuksi jäsentensä muodollisista esiintymisasuista (jakkupuvut, mekot ja kauluspaidat).

Historiaa

Alkuperäiset yhtyeen jäsenet tunnettiin aikaisemmin ainoastaan salanimillä Client A ja Client B, koska heidän kasvojaan ei oltu nähty julkisissa valokuvissa. Sittemmin on paljastettu, että he ovat entinen Frazier Chorus- ja Technique-yhtyeiden jäsen Kate Holmes sekä entinen Dubstar-yhtyeen laulaja Sarah Blackwood. Kate Holmes on naimisissa Alan McGeen kanssa. Loppuvuodesta uusi jäsen, Client E, liittyi yhtyeeseen. Hänen oikea nimensä on Emily Mann, joka oli tullut tunnetuksi tositv-ohjelma Make Me Supermodel kilpailijana ja DJ:nä esiintyen nimellä Emily Strange. Client E erosi yhtyeestä kesäkuussa 2007.

Client oli ensimmäinen yhtye, joka teki sopimuksen Depeche Mode -yhtyeen kosketinsoittaja Andy Fletcherin levy-yhtiön Toast Hawaiin kanssa.
Yhtye on tehnyt kiertueita Depeche Moden ja Erasuren kanssa. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu yhdistelmäksi "Pet Shop Boys kaupallisimmillaan ja Human League hämärimmillään".

Client on tehnyt yhteistyötä useiden muusikkojen ja ohjaajien kanssa. Videon Pornography-kappaleesta on ohjannut Jamie Deliessche ja Carl Barât (entinen The Libertines-yhtyeen jäsen, nykyinen Dirty Pretty Things -yhtyeen laulaja) esiintyy sillä laulajana. Kappaleella Down to the Underground vierailee laulajana Pete Doherty, entinen The Libertines -yhtyeen jäsen, nykyinen Babyshambles-yhtyeen jäsen. Overdrive-kappaleella esiintyy Depeche Mode -yhtyeen Martin L. Gore. Kappaleella Where's the Rock and Roll Gone vierailee Tim Burgess The Charlatans -yhtyeestä.

Yhtye on levyttänyt yhdessä Moonbotica ja Replica-yhtyeiden kanssa useilla kappaleilla ja on tehnyt erikoisdueton, Suicide Sister, yhdessä Nitzer Ebb -yhtyeen Douglas McCarthyn kanssa.
Lokakuussa 2006 yhtye ilmoitti jättäneensä Toast Hawaii -yhtiön, ja marraskuussa 2006 yhtye teki levytyssopimuksen Metropolis Recordsin kanssa Pohjois-Amerikassa, Noiselabin kanssa Etelä-Amerikassa, Out of Linen kanssa Euroopassa, Subspace Communicationsin kanssa Skandinavissa ja Loser Friendlyn kanssa Iso-Britannissa.

Levytykset

Albumit
 Client (2003)
 City (2004)
 Live in Porto (2007)
 Heartland (2007)
 Command (2009)
 Authority (2014)

Kokoelmat
 Going Down (2004)
 Metropolis (2005)
 Untitled Remix (2007)
 Introducing Client (2012)

Singlet
 Price of Love (2003)
 Rock and Roll Machine (2003)
 Here and Now (2003)
 In It for the Money (2004)
 Radio (2004)
 Pornography (2005)
 Lights Go Out (2006)
 Zerox Machine (2007)
 Drive (2007)
 It's Not Over (2007)
 Can You Feel (2009)
 Make Me Believe In You (2009)
 You Can Dance (2013)
 Refuge (2014)

Aiheesta muualla
 Yhtyeen kotisivu 
 

Brittiläiset duot
Brittiläiset elektronisen musiikin yhtyeet
Brittiläiset synthpop-yhtyeet
Maro Engel

Maro Engel (s. 27. elokuuta 1985 München, Saksa) on saksalainen autourheilija. Hän kilpailee Formula E -sarjassa Venturi tallissa.

Kartingin jälkeen Engel siirtyi ensin Formula BMW Junioriin vuodeksi 2001 ja sen jälkeen vuodeksi 2002 Formula ADAC BMW:hen. BMW Juniorissa hän saavutti kolme voittoa ja oli palkintokorokkeella yhteensä yhdeksän kertaa. Loppusijoitus oli kolmas. BMW Adacissa Engel ajoi voittoon kerran ja oli loppupisteissä sijalla kahdeksan. 

Kaudella 2003 Engel ajoi Formula 3:n eurosarjassa Opel Team KMS -tallissa. Menestys oli kuitenkin vaatimatonta, sillä hän ei saavuttanut yhtään pistettä. Kaudeksi 2004 eurosarja vaihtui Saksan kansalliseen F3:een. Hän tosin ajoi vain kahdessa kilpailussa, mutta saavutti 7 pistettä. 

Kaudeksi 2005 Engel siirtyi Italian Formula 3000 -sarjaan. Tallina oli Durango AEZ. Viidestä kilpailusta hän keräsi 17 pistettä, jotka oikeuttivat loppupisteissä sijaan 7. Lisäksi hänelle kirjattiin yksi kilpailun nopein kierros. Vuonna 2006 Engel teki paluun F3:een, tällä kertaa Britannian sarjaan. Hän ajoi Carlin Motorsport -tallissa. Yhden voiton ja seitsemän muun palkintosijan myötä Engel oli pisteissä viides. Engel sijoittui arvostetussa Macaun GP:ssa yhdeksänneksi. Ajaminen Britannian F3:ssa jatkui vielä vuonna 2007, ja hän sijoittui loppupisteissä toiseksi virolaisen Marko Asmerin vietyä mestaruuden.

Kaudet 2008-2011 Engel kilpaili DTM-sarjassa. Hän ajoi JungeSterne AMG Mercedes -tallissa Mercedes-Benz-autoa. Hän ei saavuttanut suurempaa menestystä keräten koko urallaan 16 pistettä. Vuodesta 2013 lähtien Engel kilpailee Australian V8 Supercars -sarjassa.

Formula E -tilastot

*  Kausi käynnissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maro Engelin viralliset kotisivut

Saksalaiset autourheilijat
Formula E -kuljettajat
DTM-kuljettajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Karl Wiedergott

Karl Aloysious Treaton (s. 8. helmikuuta 1969 Berliini, Saksa) on saksalaissyntyinen ääninäyttelijä. Hän kuului vuosina 1998–2010 animaatiosarja Simpsonien vakituisiin ääninäyttelijöihin ja esitti kaikkiaan yli 200 jaksossa sivuääniä, muun muassa imitoiden John Travoltaa ja Bill Clintonia. Hänellä ei ollut Simpsoneissa yhtään vakituista roolihahmoa.

Aiheesta muualla
Karl Wiedergottin virallinen kotisivu
Karl Wiedergott Internet Movie Databasessa

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Saksalaiset näyttelijät
Simpsoneiden ääninäyttelijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
AllMovie

AllMovie (ennen All Movie Guide ja AllRovi) on yhdysvaltalainen internetsivusto, joka käsittelee elokuvanäyttelijöitä, elokuvia ja televisio-ohjelmia. Sivuston on perustanut Michael Erlewine, joka on luonut myös verkkosivut All Media Guideen kuuluvat AllMusic ja AllGame. Vuodesta 2015 AllMovie-verkkosivuston ja -kuluttajabrändin on omistanut RhythmOne-yritys.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 AllMovien kotisivut 

Elokuva- ja televisiosivustot
Elektroniset tietoteokset
Julkaisutietokannat
Kruunuvuorenselkä

Kruunuvuorenselkä () on noin 5 kilometriä pitkä ja 2–3 kilometriä leveä vesialue Helsingissä kantakaupungin itäpuolella. Se rajoittuu etelässä Suomenlinnan saariin ja Vallisaareen, idässä Laajasaloon ja Santahaminaan sekä pohjoisessa Kulosaareen.

Kruunuvuorenselän yhdistää avomereen joukko salmia, joiden välisille saarille Suomenlinna on rakennettu. Salmista laivaliikenteen kannalta tärkein on Kustaanmiekan salmi Suomenlinnan ja Vallisaaren välissä. Muista avomereltä Kruunuvuorenselälle johtavista salmista huomattavimpia ovat Särkänsalmi Suomenlinnan ja Särkän saaren välissä sekä Hevossalmi Laajasalon ja Santahaminan välissä. Laajasalon ja manteren välissä on Tiiliruukinlahti, jonka Laajasalon kanava yhdistää itäpuolella olevaan merialueeseen.

Kruunuvuorenselän lahtia ovat Eteläsatama ja Pohjoissatama, jotka yhdistää toisiinsa Katajanokan kanava. Pohjoissatamasta työntyy länteen salmi, joka johtaa Töölönlahteen. Salmen yli johtavat Hakaniemen silta ja Pitkäsilta sekä varsinaisen Töölönlahden suulla sijaitseva rautatiepenger.

Kruunuvuorenselän pohjoisosassa sijaitsevat Korkeasaari ja Mustikkamaa. Näiden sekä Kulosaaren länsipuolitse johtaa vesiväylä Vanhankaupunginselälle, johon Vantaanjoki laskee.

Koska saaret suojaavat Kruunuvuorenselkää avomeren aalloilta, sitä on pidetty luonnonolosuhteiltaan maailman parhaimpiin kuuluvana satamapaikkana. Matkustajaliikenteen käytössä olevan Eteläsataman lisäksi sen rannoilla ovatkin myös Sörnäisten rahtilaivasatama ja Laajasalon öljysatama sekä useita venesatamia. Herttoniemessä sijaitsi 1980-luvun lopulle öljysatama nykyisen Herttoniemenrannan alueella. Rahtilaivasatamat väistyivät uusien asuntoalueiden tieltä, kun Vuosaaren satama otettiin käyttöön.

Kruunuvuorenselkä on saanut nimensä Laajasalossa sijaitsevan Kruunuvuori-nimisen kallion mukaan. Tälle alueelle, Kruunuvuorenrantaan rakennetaan uutta asuntoaluetta, ja keskustasta alueelle johtavaa raitioliikennettä varten on suunniteltu Kruunuvuorenselän yli johtavia suuria siltoja, joille on annettu nimi Kruunusillat. Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Kruunusiltojen rakentamisen elokuussa 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen lahdet
 Helsingin luonto
Suomenlahti
Suomenlinna
Kaivopuisto
Katajanokka
Mustikkamaa–Korkeasaari
Laajasalo
Variety

Variety on viikoittain ilmestyvä yhdysvaltalainen viihdelehti. Sen perusti Sime Silverman vuonna 1905 New Yorkissa. 

Yhtiön omisti aiemmin Reed Business Information, joka myi sen 2012 verkkokustantaja Jay Penskelle ja sijoitusyhtiö Third Point LLC:lle. Ilmoitustulojen vähennyttyä lehti oli vaikeuksissa, ja erityisesti Pensken omistaman viihdeuutissivuston Deadline.comin aiheuttaman kilpailutilanteen vuoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Varietyn kotisivut. 

Yhdysvaltalaiset aikakauslehdet
Musiikkilehdet
Elokuvalehdet
Ohjusvene

Ohjusvene on pieni meritorjuntaohjuksin varustettu sota-alus. Sen uppouma on noin 200–300 tonnia, joten se on hieman korvettia pienempi. Ohjusveneiden pääasiallinen käyttötarkoitus on vihollisen pinta-alusten torjunta. Ne on kehitetty toisen maailmansodan jälkeen korvaamaan osittain aiemmat moottoritorpedoveneet. Aluksi moottoritorpedoveneissä osa torpedoista oli korvattu ohjuksin.

Suurin ohjusveneisiin kohdistuva uhka tulee ilmasta, mistä syystä niissä on usein monipuolinen ilmatorjunta-aseistus. Esimerkiksi suomalaisissa ohjusveneissä on käytössä ilmatorjuntaohjuksia, -tykkejä ja -konekiväärejä. Nykyaikaisissa ohjusveneissä käytettyjen ilmatorjuntaohjusten ulottuma on yli kymmenen kilometriä, ja lisäsuojaa saadaan käyttämällä aluksen havaittavuutta vaikeuttavaa häiveteknologiaa.

Ensimmäistä kertaa ohjusvenettä käytettiin sotatoimissa, kun Egyptin neuvostovalmisteinen Komar-luokan ohjusvene ampui neljä P-15 Termit -ohjusta (Nato-raportointinimi Styx) kohti Israelin merivoimien hävittäjä Eilatia kuuden päivän sodassa vuonna 1967. Iskussa pahoin vaurioitunut alus upposi vieden mukanaan 47 miehistönjäsentä. Ensimmäinen ohjusveneiden kesken käyty meritaistelu tapahtui Israelin merivoimien sekä Syyrian ja Egyptin merivoimien välillä jom kippur -sodassa vuonna 1973. Kumpikin taistelijaosapuoli ampui useita ohjuksia, minkä seurauksena seitsemän syyrialais-egyptiläistä venettä upposi.

Ohjusveneitä

Norja
Skjold-luokka

Ruotsi
Luettelo Ruotsin merivoimien ohjusveneistä

Suomi
Tuima-luokka (neuvostoliittolainen OSA II -luokka)
Helsinki-luokka
Rauma-luokka
Hamina-luokka

Yhdysvallat
Pegasus-luokan kantosiipialukset 

Laivatyypit
Vakhtang Tšabukiani

Vakhtang Tšabukiani (, 27. helmikuuta 1910 – 6. huhtikuuta 1992) oli georgialainen balettitanssija, koreografi ja kouluttaja, joka nautti suurta arvostusta kotimaassaan ja ulkomailla. Häntä pidetään yhtenä historian vaikutusvaltaisimmista miesbalettitanssijoista: hänen katsotaan luoneen klassisen baletin ohjelmistoon kuuluvien miesten pas seul -koreografioiden enemmistön. Niihin kuuluu tunnettuja baletteja, kuten Le Corsaire ja La Bayadère.

Hänet muistetaan myös baletin La Bayadère henkiin herättämisestä yhdessä Vladimir Ponomarevin kanssa vuonna 1941 Mariinski-baletille. Se on edelleen teatterin ohjelmistossa ja siihen viitataan usein "neuvostoversiona". Versio on toiminut perustana lähes kaikille baletin esityksille Venäjän ulkopuolella, mukaan lukien Rudolf Nurejevin ja Natalia Makarovan versioille.

Elämäkerta 
Tšabukiani syntyi Tbilisissä georgialaiselle isälle ja latvialaiselle äidille. Hän valmistui paikallisesta Maria Perinin balettistudiosta vuonna 1924 ja jatkoi opintojaan Leningradin koreografiakoulussa vuosina 1926–1929. Hän debytoi Kirovin ooppera- ja balettiteatterissa Leningradissa vuonna 1929 ja kiersi ensimmäisten neuvostobalettiseurueiden kanssa Italiassa ja Yhdysvalloissa 1930-luvulla. Hänet tunnettiin pian taitavana artistina ja hän oli Kirovin teatterin johtava soolotanssija vuoteen 1941 saakka, kunnes hän palasi Georgiaan Tbilisin ooppera- ja balettiteatteriin, jossa hän toimi päätanssijana ja -koreografina. Suomalaisista tanssijoista hän on esiintynyt ainakin Doris Laineen parina Gisellessä kesäkuussa 1961. Vuonna 1973 hän siirtyi Tbilisin koreografiakoulun johtoon. Tšabukianilla oli huomattava rooli georgialaisen baletin kehityksessä ja uuden tanssijasukupolven kouluttamisessa. Hän työskenteli myös useiden elokuvien parissa ja järjesti balettiesityksiä ympäri maailmaa. Tšabukiani sai uransa aikana lukuisia palkintoja ja arvonimiä, joihin kuuluivat Venäjän SFNT:n kunniataiteilija (1939), Georgian SNT:n kunniataiteilija (1943), Neuvostoliiton kansantaiteilija (1950), Neuvostoliiton valtionpalkinto (1941, 1948 ja 1951) sekä Leninin palkinto (1958).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vakhtang Tšabukiania käsittelevä internetsivu  

Georgialaiset henkilöt
Balettitanssijat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
František Donth

František Donth oli tšekkoslovakialainen hiihtäjä. Hän voitti urallaan neljä mitalia MM-kisoista. Kultaa hän sai vuonna 1925 50 kilometrin matkalta ja hopeaa 1925 18 kilometriltä sekä 1927 18 kilometriltä. Pronssia Donth sai vuonna 1927 50 kilometrin matkalta.

Lähteet 

Tšekkoslovakialaiset maastohiihtäjät
Tippi Degré

Tippi Benjamine Okanti Degré (s. 10. heinäkuuta 1990 Windhoek, Namibia) on ranskalainen televisioesiintyjä. Hän on ollut pääosassa useassa luontodokumentissa. Hän syntyi Namibian pääkaupungissa Windhoekissa. Hän sai nimensä Alfred Hitchcockin elokuvan Linnut pääosan esittäjän Tippi Hedrenin mukaan.

Elämä 
Tippi Degré syntyi Namibiassa, jossa hänen luontokuvaaja-vanhempansa Alain Degré ja Sylvie Robert asuivat. Niinä vuosina joina Tippi ja hänen vanhempansa asuivat Afrikassa he matkustivat siellä laajasti, Botswanassa, Zimbabwessa ja Etelä-Afrikassa. Afrikassa asuessaan Degré ystävystyi eläimien kanssa ja tutustui paikallisten bushmannien elämään ja elintapoihin. 

Hänellä ei ollut leikkikavereita ja sen vuoksi hän leikki leijonanpentujen, norsujen, käärmeiden, kirahvien, krokotiilien ja seeprojen kanssa. Hänen äitinsä kertoi että etelässä jossa oli hedelmätöntä tai puoliaavikkoa oli tilojen koko 10 000–20 000 hehtaaria ja viljelijät pitivät usein orvoksi jääneitä eläimiä, jotka saattoivat olla kesyjä, ja siten Tippi pystyi olemaan eläimien kanssa. Hän muutti myöhemmin 10-vuotiaana Ranskaan jossa hänen ei ollut helppo sopeutua Pariisin elämään. 

Siellä hänen kokemuksistaan julkaistiin kirja. Degréstä tuli julkisuuden henkilö ja kirja menestyi hyvin. Kirja käännettiin useille kielille. 12-vuotiaana Degré palasi Afrikkaan kuvaamaan kuusiosaista luontodokumenttisarjaa Discovery-kanavalle. 18-vuotiaana hän aloitti Pariisissa elokuva-alan opinnot.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Tippi Degrén sivusto
Telegraph: Tippi Degre, the real life Mowgli Kuva.

Namibialaiset henkilöt
Ranskalaiset henkilöt
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Muurila

Muurila eli Muurola () on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ohtajoen rannalla Pietarin koillispuolella heti kaupungin rajan ulkopuolella. Taajamassa on asukkaita 5 000 ja kunnassa 5 700 henkeä (vuonna 2007).

Historia

Tarinan mukaan Muurilan ovat perustaneet 1700-luvun alussa Muromin kihlakunnasta muuttaneet uudisasukkaat. Kylä mainitaan kuitenkin nimellä Murila jo 1600-luvun lopun ruotsalaisessa kartassa. 1900-luvulle saakka Muurilassa asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan.

Vuonna 1712 Pietari I lahjoitti Muurilan paroni Šafiroville. Hänen karkoituksensa jälkeen kylä palasi valtion haltuun ja siirtyi sitten kenraalimajuri Dmitrijev-Mamonoville. Vuodesta 1749 aina Venäjän vallankumoukseen saakka kylän ja sen lähiseudut omisti Vorontsovin kreivisuku, jonka jäseniä myös asui Muurilan kartanossa. Vuonna 1790 kylään rakennettiin pyhälle Katariinalle omistettu ortodoksinen kirkko, joka on edelleen toiminnassa. Ortodoksiseurakuntaan kuuluivat myös Rutšji, Pukra sekä inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuttamat Ripatsu () ja Uusikylä (). 1800-luvulla Muurilaan syntyi huvila-asutusta.

Nykyaika

Muurilassa sijaitsee Pietarin metron asema Devjatkino eli Miina, jonka yhteydessä on samanniminen Käkisalmen radan rautatieasema. Murino-niminen rautatieasema taas sijaitsee Pietarin kaupungin alueella.

Muurilan kuntaan kuuluu taajaman lisäksi Ohtajoen varrella sijaitseva Laurikkalan () kylä, joka 1800-luvun puolivälissä oli inkerikkojen asuttama. Kunnan päämies on Vladimir Brezgun, kunnanhallinnon päämies Valeri Garkavyi.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Muurilan kunnan sivusto 
 Muurilan kunta Seuloskoin piirin sivustolla 
 Muurila Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa 

Pietarin Pyhän Marian seurakunnan kylät
Seuloskoin piirin kunnat
Frans Pehkonen

Frans Albert Pehkonen (28. maaliskuuta 1870 Oulu – 25. elokuuta 1957) oli suomalainen senaattori, oikeusneuvos ja korkeimman oikeuden presidentti 1930-luvulla.

Pehkonen pääsi ylioppilaaksi Oulun Lyseosta 1888 ja hän suoritti kameraalitutkinnon 1890 sekä yleisen oikeustutkinnon 1892. Hän sai varatuomarin arvon 1895. Pehkonen toimi asianajajana Vaasassa 1899–1907 sekä Vaasan hovioikeuden palveluksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1899–1906, kanslistina 1906–1907 ja notaarina 1907–1908. Hän oli sen jälkeen Oulun tuomiokunnan tuomarina 1908–1917.

Suomen itsenäistyttyä Pehkonen oli senaatin oikeusosaston jäsenenä 1917–1918, valtiorikosylioikeuden puheenjohtajana 1918–1920, korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1929 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1929–1940. Hän oli vielä sotatalouden tarkastusoikeuden puheenjohtajana 1941–1947. Pehkonen sai lakitieteen kunniatohtorin arvon 1948.

Pehkonen oli Vaasan rahatoimikamarin jäsenenä 1907–1908 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1912–1917. Hän oli Suomen lakimiesyhdistyksen johtokunnan jäsen 1918–1922 ja kunniajäsen vuodesta 1948.

Pehkonen oli naimisissa vuodesta 1904 Katarina Charlotta Forsmanin kanssa.

Aiheesta muualla 
 Frans Pehkosen elämäkerta Kansallisbiografiassa

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Suomalaiset senaattorit
Korkeimman oikeuden presidentit
Oulun kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Hjalmar Neovius

Nils Hjalmar Neovius (21. maaliskuuta 1877 Joensuu – 27. helmikuuta 1960) oli suomalainen juristi, oikeusneuvos ja korkeimman oikeuden presidentti.

Neoviuksen vanhemmat olivat piirilääkäri August Herman Konrad Neovius ja Mathilda Sofia Arppe. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1901 ja sai varatuomarin arvon 1903. Neovius oli Viipurin hovioikeuden palveluksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1904–1905, kanslistina 1905–1906 ja notaarina 1910–1913, Hän oli vangittuna Pietarissa Krestyn vankilassa vuosina 1913–1914 vastustettuaan yhdenvertaisuuslakia. Vapauduttuaan Neovius toimi asianajajana Viipurissa 1914–1917. 

Suomen itsenäistyttyä Neovius oli Viipurin hovioikeudessa viskaalina 1917 ja hovioikeudenneuvoksena 1917–1918. Hän oli sitten korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1940 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1940–1945. Neovius erosi joulukuussa 1945 virastaan koska hänen olisi pitänyt asemansa perusteella toimia sotasyyllisyysoikeuden puheenjohtajana. Hän sai lakitieteen kunniatohtorin arvon 1948.

Neovius oli Kulosaaren huvilakaupungin valtuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1921–1945.

Hjalmar Neovius oli naimisissa Elsa Aino Elina Jäppisen kanssa.

Aiheesta muualla 
 Hjalmar Neoviuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Korkeimman oikeuden presidentit
Kulosaaren kunnanvaltuutetut
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Sappivalmuska

Sappivalmuska (Tricholoma virgatum) on kartiomainen tai laakea polttavan kirpeän valmuskalaji. Sen heltat ovat valkoharmaat ja niissä on mustia laikkuja. Jalka on valkoinen tai harmaa. Maku on polttavan sapenkarvas eikä sappivalmuska näin ollen ole ruokasieni. Se kasvaa tuoreissa kangasmetsissä melko yleisenä. Sappivalmuska on mykorritsasieni.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sappivalmuska (Tricholoma virgatum)
Mushroom Expert: Tricholoma virgatum 

Valmuskat
Mustasuomuvalmuska

Mustasuomuvalmuska (Tricholoma atrosquamosum var. atrosquamosum) on kupera tai laakealakkinen musta valmuskalaji. Heltat ovat valkoisenhermaat tai vaaleat. Jalka on valkoinen, ylhäältä mustatupsuinen ja alhaalta harmaasuomuinen. Malto on valkeaa. Maku on jauhomainen ja hieman makeahko. Valmuska kelpaa syötäväksi. Se kasvaa harvinaisena kalkkipitoisissa lehdoissa. Lajin muunnos, törrösuomuvalmuska, kasvaa puolestaan Pohjois-Suomen lehtokuusikoissa.

Lähteet

Valmuskat
Kekovalmuska

Kekovalmuska (Tricholoma argyraceum syn. Tricholoma inocybeoides) on kartiomainen tai laakea lyijynharmaa tai valkoinen valmuskalaji. Sen jalka on valkea ja siinä on kellertäviä tai ruskeita säikeitä. Heltat ovat valkoiset ja vanhemmiten muuttuvat kellertäviksi. Malto on valkoista. Sieni ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä koivujen seurassa hyvin harvinaisena.

Lähteet

Valmuskat
Hiirenvalmuska

Hiirenvalmuska (Tricholoma scalpturatum) on kupera tai laakealakkinen harmaanruskea valmuskalaji. Sen heltat ovat valkoiset ja vanhemmiten keltalaikkuiset. Jalka on valkoinen ja harmaasäikeinen. Malto on valkoista. Sieni kelpaa syötäväksi, mutta ei ole kovin hyvä. Se kasvaa lehdoissa ja puistoissa suurina ryhminä. Se on Suomessa melko harvinainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Valmuskat
Rusotyvivalmuska

Rusotyvivalmuska (Tricholoma orirubens) on kupera tai laakealakkinen tummanharmaa suomupeitteinen valmuskalaji. Sen jalka on valkoisen punatäplikäs ja tyvi on sinertävä. Malto on valkoista. Sieni on syötävä mutta ei maistu miltään. Heltat ovat nuorissa sienissä harmahtavat, vanhemmiten punertavat. Sieni kasvaa lehtimetsissä hyvin harvinaisena.

Lähteet

Valmuskat
Törrösuomuvalmuska

Törrösuomuvalmuska (Tricholoma olivaceotinctum) on kupera ruskeanharmaa tai kellertävä valmuska. Sienen keskusta on lähes musta. Heltat ovat harmaanvalkoiset. Jalka on harmaanruskea ja siinä on mustia suomuja. Malto on valkoista ja sieni on syötävä. Valmuska kasvaa Pohjois-Suomen lehtokuusikoissa.

Lähteet

Valmuskat