joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ikuiseen rauhaan

Ikuiseen rauhaan. Valtio-oikeudellinen tutkielma () on Immanuel Kantin teos, joka julkaistiin vuonna 1795. Siinä esitetään, kuinka yleismaailmallinen rauha konkreettisten saavutetaan kansainvälisten sopimusten avulla. Jaakko Tuomikosken suomennos ilmestyi 1922 Kariston kustantamana.

Tausta
Kant sai merkittäviä vaikutteita Ranskan vallankumouksesta ja sen ajan rauhanaatteen puolestapuhujilta. Hän kirjoitti tutkielman kesällä 1795, ja se ilmestyi saman vuoden syksyllä. Teoksen synnyn innoittajaksi arvellaan edellisenä keväänä Preussin ja Ranskan välillä solmittua Baselin rauhaa.

Sisältö
Tutkielma on kirjoitettu rauhansopimuksen muotoon ”alustavine” ja ”lopullisine” määrityksineen. Alustavat määritykset käsittelevät käytännöllisiä kysymyksiä. Lopulliset määritykset ovat teoreettisempia. Näiden jälkeen tulee liiteosio, jossa pohditaan puhtaasti filosofiselta kannalta politiikan ja moraalin keskinäistä suhdetta. 

Teoksen ensimmäisessä osassa annetaan alustavat määritykset:
”Rauhansopimukseksi älköön tunnustettako sellaista, joka on tehty salaisella tarkoituksella varata samalla aihe vastaiseen sotaan.”
”Minkään valtion älköön sallittako perinnän nojalla, vaihtamalla, ostamalla tai lahjaksi hankkia omakseen toista omintakeista valtiota (pientä tai suurta, mikä on tässä yhdentekevää).”
”Vakituinen sotaväki (miles perpetuus) on aikaa myöten kokonaan lakkautettava.”
”Valtiovelkaa älköön tehkö valtion ulkoasioita silmällä pitäen.”
”Mikään valtio älköön sekaantuko väkivaltaisesti toisen valtion hallitusmuoto- ja hallitusasioihin.”
”Käydessään sotaa toisen valtion kanssa älköön mikään valtio antautuko sellaisiin vihollisuuksiin, joista on välttämättömänä seurauksena, että keskinäinen luottamus tulevana rauhan aikana käy mahdottomaksi. Semmoisia ovat salamurhaajain (percussores) ja myrkynsekottajain (venefici) käyttäminen, antautumissopimuksen rikkominen, maanpetoksen (perduellio) järjestäminen siinä valtiossa, jota vastaan soditaan, ym.”

Toisessa osassa annetaan lopulliset määritykset valtioiden välistä ikuista rauhaa varten:
”Valtiojärjestys olkoon jokaisessa valtiossa tasavaltainen.”
”Kansainoikeus perustukoon vapaiden valtioiden valtioliittojärjestelmään.”
”Maailmankansalaisoikeus olkoon rajoitettu yleiseen vierasystävyyden vaatimuksiin.”

Vastaanotto
Tutkielma herätti ilmestyttyään paljon huomiota Kantin kotimaassa ja varsinkin vallankumouksellisessa Ranskassa, jossa teos herätti laajempaakin tutustumista Kantin filosofiaan. Paitsi ranskaksi, tutkielma ilmestyi myös tanskaksi ja englanniksi, mutta se kuitenkin unohdettiin pian. Siihen olivat osaltaan syynä Napoleonin sodat ja maailmankatsomuksessa tapahtunut suunnanmuutos – käänne valistuksen aatteista romantiikkaan ja maailmankansalaisuudesta isänmaallisuuteen. Kantin ehdottaman kansainliiton vastineeksi tuli Pyhä allianssi.

Lähteet
 Jaakko Tuomikosken esipuhe teoksessa

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
 Kant, Immanuel: Ikuiseen rauhaan. Otteita. Suom. Markku Koivusalo 

Immanuel Kantin teokset
Kirjat kansainvälisestä politiikasta
1918 – mies ja hänen omatuntonsa

1918 – mies ja hänen omatuntonsa on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Toivo Särkkä. Elokuva perustuu Jarl Hemmerin näytelmään Gehenna och ljusstrålen (1928), jonka pohjalta Hemmer kirjoitti romaanin En man och hans samvete (1931). Käsikirjoituksen teki entinen IKL-aktiivi Ilmari Unho, joskin hänen nimensä jäi pois, kuten salainen sopimus edellytti.

Ture Ara sai roolisuorituksestaan vuoden 1957 parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon.

Juoni 
Elokuva sijoittuu Suomen sisällissotaan. Papin virkansa menettänyt Samuel Bro (Åke Lindman) kohtaa uuden ristiriidan tavatessaan kaupunkiin ilotytöksi tulleen Essin (Anneli Sauli). Bro koittaa pelastaa tytön ottamalla tämän luokseen asumaan. Hänen omatuntonsa ei anna rauhaa, himot nuoreen tyttöön kasvavat ja johtavat lankeamiseen, ja hän pyytää Essiä odottamaan parempaa elämää ja avioliittoa kanssaan. Essi päätyy vankilaan ja Samuel papiksi Suomenlinnan vankileirille. 

Samuelin pappisystävä joutuu ristiriitaan kutsumuksensa kanssa saarnatessaan teloitettaville punavangeille ja poistuu lopulta leiriltä. Samuel tekeytyy punavangiksi päästäkseen lähelle vankeja ja menee lopulta ammuttavaksi toisen vangin puolesta.

Lähteet 

Jussi-palkitut elokuvat
Vuoden 1957 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset sotadraamat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Toivo Särkän ohjaamat elokuvat
Toivo Särkän käsikirjoittamat elokuvat
Tšaturanga

Tšaturanga (sanskriitiksi चतुरङ्ग) on vanha intialainen lautapeli, joka tunnetaan mm. shakin, shōgin ja xiangqin esi-isänä. Tšaturanga-nimeä on käytetty myös muinaisen Intian armeijasta.

Historia 

Peli kehitettiin Gupta-valtakunnassa 600-luvulla. Tšaturangaa pelattiin kahdeksan kertaa kahdeksan -kokoisella Ashtāpada-nimisellä pelilaudalla, johon ei ollut merkitty erikseen tummia ja vaaleita ruutuja. Ashtāpadassa on vanhoja merkintöjä, joita nykyään ei tunneta.

Pelin kulku 

Tšaturanga on nelinpeli, jossa jokaisella pelaajalla on kahdeksan nappulaa. Pelin kulkuun vaikuttaa noppa, jonka avulla ratkeaa mitä nappuloita pelaajalla on lupa siirtää.

Pelinappulat 

 

 Raja: voi liikkua yhden ruudun mihin suuntaan tahansa
 Senapati: voi liikkua yhden ruudun viistoon
 Ratha: voi liikkua pysty- tai vaakasuuntaan eteen- tai taaksepäin niin monta ruutua kuin haluaa
 Gaja: vanhassa kirjallisuudessa kuvataan kolme eri liikkumisvaihtoehtoa:
 kaksi ruutua vinottain mihin suuntaan tahansa, hyppää yli yhden ruudun
 yksi ruutu eteenpäin tai viistoon
 kuten Ratha 
 Asva: voi liikkua yhden askeleen eteenpäin, taaksepäin tai sivulle ja sen jälkeen yhden viistoon
 Sippoy: voi liikkua yhden askeleen eteenpäin

Lähteet  

Strategialautapelit
Intialainen kulttuuri
Keskusautohalli

Keskusautohalli on suomalainen autoliikeketju, jonka toimipaikka on Turku. Se on Suomen vanhin ja maailman toiseksi vanhin Volvo-jälleenmyyjä.  Se on myös maailman ensimmäinen Volvo-edustaja Ruotsin ulkopuolella.

Historia
Ensimmäinen Suomeen ostettu Volvo oli Volvo PV4 vuosimallia 1928, jonka Keskusautohalli osti solmiessaan Volvon kanssa jälleenmyyntisopimuksen. Keskusautohalli sai merkittävän tukijalan syksyllä 1932, kun siitä tuli Volvon linja- ja kuorma-autojen jälleenmyyjä koko Suomeen. Volvo oli tuolloin ostetuin linja-auto Suomessa. Vuonna 1938 yritys aloitti Fiatin maahantuojana ja myi samalla pienen määrän Hudsoneita. Autojen lisäksi myynnissä oli muun muassa moottoripyöriä (BSA, Rudge). Kesällä 1949 Keskusautohalli alkoi tuoda maahan Simca-merkkistä henkilöautoa, jonka kauppa päättyi, kun Simca päätyi osaksi Chrysler-konsernia. Vuonna 1952 Keskusautohallin omistajat perustivat Helsinkiin Finla Oy:n, jolle Fiatin maahantuonti siirtyi. Vuonna 1962 Fiatin maahantuonti siirtyi Hankkija Oy:n tytäryhtiö Autonovo Oy:lle.

Keskusautohalli teki autokauppaa Turussa Brahenkadulla aina vuodesta 1927 vuoteen 1982, jolloin henkilöautomyynti siirrettiin Turun Kuormakadulle raskaan kaluston yhteyteen, joka oli muuttanut tiloihin jo vuonna 1978. Tätä ennen Keskusautohalli oli aloittanut liiketoiminnan Salossa vuonna 1960. Vuonna 1987 Keskusautohalli laajensi toimintansa Forssaan, ja vuonna 1989 perustettiin Raisioon oma liike, koska yritys aloitti Renault -jälleenmyyjänä ja tätä varten tarvittiin oma liike. Kun Volvo lakkautti Rauman ja Porin Autokeskukset itsenäisinä yksikköinä vuonna 1993, ne yhdistettiin Keskusautohalliin ja Rauman liike jäi osaksi Keskusautohallia. Kuorma- ja linja-autojen myynti päättyi joulukuussa 1995. Rauman liike myytiin Palin Oy:lle vuonna 2012. Vuonna 2013 valmistui Turun Rieskalähteentielle uusi autotalo. Merkkien huoltotoiminnot sijaitsevat kaikki samassa kiinteistössä Turun Rieskalähteentiellä. Honda myynti avatiin Raisioon Vesilaitoksentielle vuonna 2019. Hondan huoltotoiminnot ovat muiden merkkien tapaan Turussa Rieskalähteentiellä.

Hallinto
Keskusautohallin omistaa Heikki Hedman, josta tuli itsenäinen yrittäjä vuonna 2003. Sitä ennen hän oli ollut Keskusautohallin johdossa vuodesta 2000. Keskusautohalli työllistää noin 100 henkilöä.

Keskusautohalli edustaa vuonna 2022 Volvo-, Honda-, Renault-, Dacia ja Nissan--merkkisiä henkilö- ja pakettiautoja. Yritys tarjoaa myös näiden merkkien sekä huolto- että varaosapalveluja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut

Suomalaiset autoliikkeet
George Strait

George Harvey Strait (s. 25. marraskuuta 1955) on yhdysvaltalainen countrymuusikko. Hän nousi pinnalle vuoden 1981 hitillään ”Unwound” ja on 30-vuotisen uransa aikana myynyt yli 68,5 miljoonaa albumia Yhdysvalloissa. Hän on ainoana countryesiintyjänä noussut Billboardin Hot Country Songs -listan kymmenen parhaan joukkoon joka vuosi 30 vuoden ajan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset countrymuusikot
Yhdysvaltalaiset kitaristit
St. Peter Line

St. Peter Line on venäläinen varustamo, joka liikennöi Helsinki–Pietari väliä. Sen omistaa vuodesta 2016 lähtien italialainen Moby Line -varustamo. Varustamo aloitti Helsinki–Pietari-liikennöinnin huhtikuussa 2010 M/S Princess Marialla. Varustamon ulkomaalaiset asiakkaat voivat oleskella ilman viisumia Pietarissa kolme päivää (72 tuntia), jos ostavat pakettimatkan varustamolta tai yöpyvät virallisessa majoituksessa, josta varustamolla pitää olla tieto.

Helsingissä varustamon satamapaikka on Länsiterminaali 1, Pietarissa Morskoi Vokzal., Tukholmassa Frihamnsterminalen ja Tallinnassa A-terminaali.

Huhtikuussa 2011 St. Peter Line aloitti risteilyt Pietarista Tukholmaan.
Lisäksi varustamo aikoi aloittaa risteilyt Pietarista Saksan Rostockiin vuonna 2012. Joulukuun lopulla 2011 St. Peter Line ilmoitti aloittavansa myös risteilyjen järjestämisen Pietarin, Tukholman, Helsingin ja Tallinnan välillä helmikuussa 2012.

Laivat

Julkisuudessa
Varustamon M/S Princess Maria -aluksella kuvattiin vuonna 2012 suomalainen trillerielokuva Nightmare – painajainen merellä.

Helsinki–Pietari-välin vaikea historia
Silja Line ja Tallink ovat kokeilleet kulkea reitillä mutta huonolla menestyksellä. Vuonna 2008 elokuussa aloittanut varustamo Stella Lines liikennöi vain kaksi kuukautta ja ajautui sen jälkeen konkurssiin. St. Peter Linellä on mennyt hyvin alusta alkaen, osittain siksi, että Venäjä hyväksyi viisumivapauden niille laivamatkustajille, jotka oleskelevat Pietarissa enintään kolme vuorokautta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Varustamon viralliset kotisivut

Varustamot
Pietarin liikenne
Venäläiset liikenneyhtiöt
Pikkulohko

Pikkulohko on nimitys jota käytetään amerikkalaisvalmisteisten V8-moottorien tilavuuksien vertailun yhteydessä. Eri valmistajilla pikkulohkon (pieni tilavuuksinen moottori) ja isolohkon (suuritilavuuksinen moottori) rajat ovat erilaiset. Esimerkiksi Chryslerin pikkulohkot 318 (5,2 l) ja 360 (5,9 l) ja isolohkot 383 (6,2 l), 400 (6,6 l), 426 (6,9 l) ja 440 (7,2 l), kun taas Chevroletilla jopa seitsemänlitrainen kone voi olla pikkulohko, mikä johtuu iskunpituuden vaihtelusta.

Polttomoottorit
Ralph Towner

Ralph Towner (s. 1. maaliskuuta 1940 Chehalis, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, multi-instrumentalisti, säveltäjä ja sovittaja. Towner on tullut tunnetuksi johtamastaan Oregon-yhtyeestä ja lukuisista saksalaiselle ECM-levymerkille tekemistään levytyksistä. Levyillä ja konserteissa Towner soittaa 12-kielistä ja klassista kitaraa, pianoa, syntetisaattoria, lyömäsoittimia ja trumpettia. Tyypillisistä yhdysvaltalaisista jazzkitaristeista poiketen Towner soittaa vain akustista kitaraa.

Vuonna 1970 Towner perusti Oregon-yhtyeen yhdessä Paul McCandlessin, Glen Mooren ja Collin Walcottin kanssa. Yhtye teki 1970-luvulla useita levytyksiä, joilla se yhdisti kansanmusiikkia, intialaista klassista musiikkia, avant-garde jazzia ja vapaata improvisaatiota. Yhtyettä voi hyvin pitää yhtenä maailmanmusiikin edelläkävijänä. 

Towner on levyttänyt muun muassa Gary Burtonin, John Abercrombien, Keith Jarrettin ja Jan Garbarekin kanssa. Towner soitti Weather Reportin vuonna 1972 ilmestyneellä albumilla I Sing the Body Electric.

Towner asuu Roomassa, Italiassa.

Hän on esiintynyt useita kertoja Suomessa Oregonin riveissä sekä soolona. 1976 Towner vieraili Helsingin Juhlaviikoilla John Abercrombien kanssa duona esiintyen sekä Kaivopuistossa, että Vanhalla ylioppilastalolla. Viimeisin Suomen vierailu oli soolona helmikuussa 2019 Validi Karkia -klubilla Porissa. Konsertti oli ensimmäinen esiintyminen vain kaksi kuukautta aiemmin Townerille suoritetun kolminkertaisen ohitusleikkauksen jälkeen.

Levytykset sooloartistina 

 Trios / Solos (1972) yhdessä Glen Mooren kanssa
 Diary (1974)
 Matchbook (1975) yhdessä Gary Burtonin kanssa
 Solstice (1975)
 Sargasso Sea (1976) yhdessä John Abercrombien kanssa
 Solstice/Sound and Shadows (1977)
 Batik (1978)
 Old Friends, New Friends (1979)
 Solo Concert (1979)
 Five Years Later (1982) yhdessä John Abercrombien kanssa
 Blue Sun (1983)
 Slide Show (1986) yhdessä Gary Burtonin kanssa
 City of Eyes (1989)
 Open Letter (1992)
 Oracle (1994) yhdessä Gary Peacockin kanssa
 Lost and Found (1996)
 Ana (1997)
 A Closer View (1998) yhdessä Gary Peacockin kanssa
 Anthem (2001)
 Time Line (2006)
 From a Dream (2008) yhdessä Slava Grigoryanin ja Wolfgang Muthspielin kanssa
 Chiaroscuro (2009) yhdessä Paolo Fresun kanssa
 Travel Guide (2013) yhdessä Wolfgang Muthspielin ja Slava Grigoryanin kanssa
 My Foolish Heart (2017)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jazzkitaristit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset jazzmusiikin säveltäjät
.gf

.gf on Ranskan Guayanan Internet-maatunnus. Sitä ylläpitää ISP Net Plus, vaikkakaan sen kotisivuilta ei löydy mitään informaatiota .gf-tunnusten rekisteröinnistä. Tunnukset ovatkin hyvin harvoin käytettyjä. Tunnus otettiin käyttöön 1996.

Aiheesta muualla 
 IANA .gf whois
 Net Plus

gf
gf
gf

sv:Toppdomän#G
.gg

.gg on Guernseyn Internet-maatunnus. Sitä ylläpitää Island Networks. Tunnukset on vuodesta 2000 voitu rekisteröidä suoraan toiselle asteelle sekä päätteille .co.gg, .net.gg ja .org.gg. Tunnusta käytetään Guernseyssä jonkin verran ja sille ei ole rekisteröintirajoituksia. Se otettiin käyttöön 1996.

Aiheesta muualla 
 IANA .gg whois
 Island Networks

gg
gg
gg

sv:Toppdomän#G
Vastaparit

Vastaparit on suomalainen draamasarja, jonka esittäminen alkoi MTV3-kanavalla syyskuussa 2010. Sarja kattaa yhteensä kymmenen jaksoa, jotka on kuvattu kesä–lokakuussa 2009. Ohjelman on tuottanut Helsinki-filmi Oy.

Juoni

Nuori elämysfirman johtaja, Roni, joutuu onnettomuuteen. Onnettomuuden myötä niin Ronin kuin hänen tyttöystävänsä Elenan elämät muuttuvat – kuin myös Ronin yhtiökumppani Kallen, jonka vastuu firmassa lisääntyy. Kallen vaimo taas syyttää itseään onnettomuudesta. Ja muutkin reagoivat, kukin tavallaan.

Jaksot

Aiheesta muualla
Sarjan kuvaus Spotti MTV3 -sivustolla

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Risto Rinne (professori)

Risto Rinne (s. 16. kesäkuuta 1952 Helsinki) toimii kasvatustieteen professorina sekä kasvatustieteen laitoksen johtajana Turun yliopistossa. Häntä on useasti haastateltu tiedotusvälineissä esimerkiksi koulutuspolitiikkaan ja koulun yhteiskunnalliseen asemaan liittyen.

Rinne kirjoitti ylioppilaaksi Turun Kupittaan yhteiskoulusta (1971). Hän valmistui Turun yliopistosta peruskoulun luokanopettajaksi (1974), kasvatustieteiden kandidaatiksi (1977), filosofian kandidaatiksi (1979), kasvatustieteiden lisensiaatiksi (1982) ja tohtoriksi (1984). Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1984) oli otsikoitu Suomen oppivelvollisuuskoulun opetussuunnitelman muutokset vuosina 1916-1970 : opetussuunnitelman intentioiden ja lähtökohtien teoreettis-historiallinen tarkastelu.

Rinne toimi kasvatustieteen apulaisprosessorina Turun yliopistossa vuosina 1987-1992 ja kasvatustieteen professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1993-1996. Hän on toiminut myös vierailevana professorina Sheffieldin yliopistossa Isossa-Britannissa ja Aalborgin yliopistossa Tanskassa.

Rinteen tutkimusaloja ovat kasvatussosiologia ja koulutussosiologia, koulutuspolitiikka, kansainvälinen vertaileva koulutustutkimus, ylempi koulututus ja kasvatuksen historia.

Rinne on julkaissut yli 500 tieteellistä julkaisua.

Keväällä 2021 Rinne valittiin Turun vasemmistoliiton puheenjohtajaksi.

Rinteen kirjoittamia ja toimittamia teoksia 

 
 
 
 
 
 

 

 Arvioida ja hallita. Perään katsomisesta informaatio-ohjaukseen suomalaisessa koulupolitiikassa. (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
 Elinkautisesta työstä elinikäiseen oppimiseen (PS-Kustannus)
 Koulutuspolitiikan käytännöt kansallisessa ja ylikansallisessa kehyksessä (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
 Koulutuspolitiikka Suomessa ja ylikansalliset mallit (Suomen Kasvatustiteellinen Seura)
 Lohkoutuva peruskoulu. (Suomen Kasvatustieteellinen Seura)
 Adult Education – Liberty, Fraternity, Equality (FERA) 
 Restructuring the Truth of Schooling – Essays on discursive practices in the sociology and politics of education (FERA) 
 Supranational Regimes and National Education Policies (FERA)

Lähteet

Tampereen yliopiston professorit
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Suomalaiset kasvatustieteilijät
Suomalaiset professorit
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Klingberg

Carl Andersson Klingberg (s. 28. tammikuuta 1991 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin NLA-joukkue EV Zugissa.

Ura
Klingberg on Lerums BK:n kasvatti. Hän siirtyi jo juniori-ikäisenä Frölunda HC:hen, jossa Klingberg voitti J18 Allsvenskanin hopeaa keväällä 2007. Hän debytoi Elitsenienissä kaudella 2008–2009, jolloin Klingberg sai tililleen kymmenen ottelua tehden niissä tehot 2+1=3. Huhtikuussa 2009 hän teki kaksivuotisen Elitserien-sopimuksen Frölundan kanssa. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2009–2010 Klingberg teki 42 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13. Hän pelasi myös lainalla HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa kahdella ensimmäisellä Elitserien-kaudellaan.

Atlanta Thrashers varasi Klingbergin toisella kierroksella 34. pelaajana kesällä 2009. Toukokuussa 2010 hän teki kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen Thrashersin kanssa. Klingberg pelasi kuitenkin ensimmäisen kautensa vielä suurimmaksi osaksi lainalla Elitserienissä. Hän aloitti kauden Frölundassa, mutta siirtyi siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2011 Timrå IK:hon. 

Timrån Elitserien-kauden päätyttyä maaliskuussa 2011 Klingberg siirtyi loppukevääksi Atlanta Thrashersin organisaatioon. Hän siirtyi lähtökohtaisesti pelaamaan farmijoukkue Chicago Wolvesiin, jossa Klingberg teki kahdeksassa ottelussa yhden maalin. Niiden jälkeen hänet nostettiin Atlanta Thrashersiin ja hän debytoi NHL:ssä runkosarjan viimeisessä ottelussa 10. huhtikuuta 2011 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Ottelu jäi myös koko Atlanta Thrashersin seurahistorian viimeiseksi, kun joukkue myytiin kaudeksi 2011–2012 Winnipegiin. 

Klingberg aloittanee kauden 2011–2012 Winnipeg Jetsin farmijoukkue St. John's IceCapsissa.

Maajoukkue

Klingberg oli voittamassa maailmanmestaruutta MM-kisoissa 2017. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 (pronssia) ja 2011 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.

Muuta
Klingbergiä vuoden nuorempi pikkuveli on Dallas Starsin vuonna 2010 varaama puolustaja John Klingberg (s. 1992), joka pelaa kaudella 2011–2012 SM-liigaa Jokereissa. Nuorempi pikkuveli Olle Klingberg (s. 1997) pelaa myös jääkiekkoa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Mihail Golitsyn

Mihail Mihailovitš Golitsyn (; 1. marraskuuta 1675 Moskova – 10. lokakuuta 1730) oli venäläinen sotapäällikkö. Hän komensi suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1713–1714 Suomen miehittänyttä venäläisarmeijaa (isoviha). Hän toimi Suomessa olleiden venäläisten joukkojen ylipäällikkönä vuoteen 1721, jolloin sota päättyi Uudenkaupungin rauhaan.

Golitsyn kohteli miehitettyä Suomea asiallisesti ja yritti ehkäistä sotaväkensä tekemiä vääryyksiä.

Vuonna 1721 Golitsyn nimitettiin Pietarin kuvernööriksi ja vuonna 1725 hän sai sotamarsalkan arvon. Hänet nimettiin vuonna 1730 Venäjän sotakollegion johtajaksi.

Helsingin Eirassa sijaitsi vuosina 1908–1928 Golitsynin mukaan nimetty katu Galitzintie (Galitzinvägen). Sen nykyinen nimi on Juhani Ahon tie.

Katso myös 
 Golitsin

Lähteet

Viitteet 

Venäjän marsalkat
Isoviha
Vuonna 1675 syntyneet
Vuonna 1730 kuolleet
Saara Cantell

Saara Susanna Cantell (s. 27. huhtikuuta 1968) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Cantell väitteli taiteen tohtoriksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta toukokuussa 2011 aiheenaan lyhytelokuvan kerrontakeinot.

Cantellin elokuvia on palkittu sekä kotimaisilla että kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Vuonna 2010 Cantell ja kuvaaja Marita Hällfors saivat elokuvataiteen valtionpalkinnon elokuvasta Kohtaamisia. Cantell oli elokuvasta ehdolla myös parhaan ohjauksen Jussin saajaksi. Tammikuussa 2014 Cantell teki suomalaista elokuvahistoriaa, kun elokuvateattereissa oli yhtä aikaa kaksi hänen ohjaamaansa pitkää elokuvaa, Ainoat oikeat ja Onneli ja Anneli, joista molemmat ylittivät 100 000 katsojan rajan.

Vuosina 1999–2004 Cantell toimi Voima-lehden kolumnistina. Vuosina 2012–2014 hän teki radiokolumneja Yle Radio 1:n Kultakuume-ohjelmaan. Vuosina 2008–2011 Cantell oli Suomen elokuvaohjaajaliitto SELO ry:n hallituksen puheenjohtaja. Hän on Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen kaudella 2013–2015.
Cantell oli toinen Salattujen elämien alkuperäisroolittajista.

Filmografia 
 Kun tahtoo..., 1990, apulaisohjaus
 Häälaulu, 1990, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Aikansa edellä, 1990 näyttelijä
 Hänestä ja heistä, 1992, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Veera Vee ja peto, 1993, käsikirjoitus
 Todellinen magia, 1993, ohjaus ja käsikirjoitus
 Sirpalesatu, 1995, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Peilikirkas päivä, 1997, ohjaus ja käsikirjoitus
 Paha kakku, 2000, ohjaus, tuottaja ja käsikirjoitus
 Jätkien ilta, 2001, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Hetki jolloin, 2001, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Vasikantanssi, 2003, ohjaus
 Potretti, 2003, ohjaus, käsikirjoitus ja leikkaus
 Rajametsän tarinoita, 2004, ohjaus
 Tiistai, päivävuoro, 2005, ohjaus, leikkaus ja käsikirjoitus
 Den stora resan (Suuri matka), 2005, ohjaus
 Mahdollisuus, 2005, ohjaus, leikkaus ja käsikirjoitus
 Unna ja Nuuk, 2006, ohjaus ja tarinan kehittely
 Ikiomaksi, 2007, ohjaus ja käsikirjoitus
 Kohtaamisia, 2010, ohjaus ja käsikirjoitus
 Tähtitaivas talon yllä, 2012, ohjaus ja käsikirjoitus
 Ainoat oikeat, 2013, ohjaus
 Onneli ja Anneli, 2014, ohjaus
 Onnelin ja Annelin talvi, 2015, ohjaus
 Tulen morsian, 2016, ohjaus
 Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen, 2017
 Onneli, Anneli ja nukutuskello, 2018, ohjaus

Teoksia 
 
 Lähikuvan lumo - ohjaajan ja näyttelijän yhteistyö elokuvassa, Aalto ARTS Books, 2020 ISBN 978-952-60-8054-3
 Kesken jääneet hetket, Tammi, 2020  ISBN 9789520411602

Lähteet 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset käsikirjoittajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Iivana Vasleinpoika

Ivan Vasiljevitš Patrikejev eli Ivan Bulgak (, n. 1440–1498) oli keskiaikainen venäläinen ruhtinas ja Pihkovan ja Novgorodin namestnik eli korkein käskynhaltija. Vuonna 1475 hän kohosi Moskovan pajarihallitukseen.  

Ivan Patrikejevin suku kuuluu gediminideihin ja polveutuu siis Liettuan pakanakuninkaasta Gediminasista. Patrikejevin sukuhaaralla, Golitsyneillä, oli sukupolvien ajan korkeita asemia Novgorodin ja Pihkovan myöhäiskeskiaikaisissa tasavalloissa, sekä kartanoita, linnoituksia ja maita Karjalassa, Inkerissä ja Vatjanmailla. Erään perimätiedon mukaan Golitsyn-suku sai nimensä nahkahansikkaasta (), jota Ivan käytti.

Ivan Vasiljevitšin isä oli ruhtinas Vasili Jurjevitš (k. 1450), ja tämän puolestaan ruhtinas Juri Patrikejevitš. Ruhtinas Mihail Bulgakov oli Ivan Vasiljevitšin poika.

Lähteet 

 Ikonnikov, Nicolas F.: La noblesse de Russie E.1. [Golovatchev - Guedimine] part C, Paris: 1958.
 Schwennicke, Detlev: Europaische Stammtafeln : Stammtafeln zur geschichte der europaischen staaten.Neue Folge Schwennicke, Europäische Stammtafeln, Marburg : Verlag von J. A. Stargardt, 1984.
 Charles Cawley, Medieval Lands (Foundation for Medieval Genealogy)

Viitteet 

Gediminidit
Golitsyn

Golitsyn () on venäläinen ruhtinassuku, joka uskoo polveutuvansa Liettuan hallitsijasta Gediminasista. Suvun esi-isät Narimantas ja Patrikas pitivät hallussaan karjalaisia läänityksiä.

Suvun jäseniä

Suvun esi-isiä 
Nämä eivät vielä olleet nimeltään Golitsyneja, nimi otettiin sukunimikäyttöön vasta 1500-luvun puolivälissä.
 Narimantas (~1298–1348), Liettuan suuriruhtinaan Gediminasin poika
 Patrikas (~1340–1408), ruhtinas, Narimantasin poika
 Mihail Bulgakov (1466−1556?), sotilas, Ivan Vasilevitšin poika 
 Vassian Kossoi (1470−1545?), venäläinen poliitikko ja kirkonmies.

Myöhemmät sukupolvet 
Tunnettuja Golitsyn-sukunimisiä ruhtinaita ovat olleet

 Vasili Golitsyn (1643–1714), ministeri tsaari Fjodorin aikaan
 Dmitri Golitsyn (1654–1738), poliitikko
 Mihail Golitsyn (1675–1730), sotapäällikkö
 Dmitri Vladimirovitš Golitsyn (1771–1844), kenraali, Moskovan kenraalikuvernööri
 Nikolai Golitsyn (1850–1925), poliitikko, keisarikunnan ajan viimeinen pääministeri
 Boris Golitsyn (1862–1916), fyysikko, seismografin keksijä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Gediminidit
Putjatin (suku)

Putjatin () on venäläinen rurikilainen ylhäisösuku.

Suvun jäseniä 
 Ruhtinas Taavetti Mikiitanpoika Putjatin, 1500-luvun alun merkittävä maanomistaja Käkisalmen Karjalassa. Hänen pääkartanonsa eli -hovinsa näyttää olleen Sakkulan pogostassa. Hänestä polveutuvat myös nykyisin elävät Putjatin-sukunimiset ruhtinaat. Hänen isänsä oli ruhtinas Mikiitta Iivananpoika Putjatin. He polveutuivat Drutskin pikkuruhtinaskunnan ruhtinaista ja olivat rurikideja. Vatjan viidenneksen verokirja luettelee useita hänen omistuksiaan, nautintaoikeuksiaan, ja alustalaishallintojaan.
 Ruhtinas Jefimi Putjatin (1803–1883), amiraali ja diplomaatti.
 Ruhtinas Sergei Putjatin, suuriruhtinatar Maria Pavlovna Romanovan (1890–1958) toinen puoliso.

Lähteet 
 Ronimus, Juhana Vilhelm: Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus. Joensuu 1906. Väitöskirja. Helsingin yliopisto.
 Schwennicke, Detlev: Europäische Stammtafeln, osa III/5, s. 916–917.
 Ferrand, Jacques (1979), osa I, s. 84.

Venäjän aateli
Plano (Illinois)

Plano on kaupunki Kendallin piirikunnassa Illinoisissa Yhdysvalloissa ja se on Chicagon lounainen esikaupunki. Kaupungin asukasluku oli 5 633 vuoden  väestönlaskennassa ja se kasvaa nopeasti; vuonna 2009 asukasluku oli jo 12 674.

Väestö
Asukkaista on 82,34 % on valkoihoisia, 0,25 % mustia, 0,30 % intiaaneja, 0,02 % Tyynenmeren saarilta, 14,59 % muita ja 2,13 % sekoittuneita. Asukkaista 25,79 % on latinoita (2000).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Illinoisin kaupungit
Luettelo Kalifornian kuvernööreistä

Tämä on luettelo Kalifornian kuvernööreistä.

Kalifornian kuvernööri on Kalifornian hallinnon päämies ja Kalifornian asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus Kalifornian uusiin lakiesityksiin. Kuvernööri valitaan neljän vuoden välein kansanäänestyksellä. Vuonna 1990 hyväksytyn lakiehdotuksen mukaisesti kuvernööri voi olla virassaan korkeintaan kaksi kautta. Kuvernöörit astuvat virkaan ensimmäisenä maanantaina tammikuun 1. päivän jälkeen. Kuvernöörin on oltava Yhdysvaltain kansalainen sekä äänioikeutettu.

Kalifornian ensimmäinen kuvernööri oli 20. joulukuuta 1849 työnsä aloittanut demokraattisen puolueen jäsen Peter Hardeman Burnett. Hän oli virassa hieman yli vuoden, 9. tammikuuta 1851 asti. Ensimmäinen republikaanisen puolueen kuvernööri Kaliforniassa oli Leland Stanford, joka toimi virassa tammikuusta 1862 joulukuuhun 1863. Kaikkien aikojen lyhyin kausi oli Milton Lathamilla, joka oli virassa vain viisi päivää tammikuussa 1860. Pisimpään kuvernöörinä taas toimi Earl Warren, joka oli virassa lähes kymmenen vuotta.

Kalifornian kuvernööreistä ainoastaan Ronald Reagan on toiminut myös Yhdysvaltain presidenttinä. Nykyinen kuvernööri on Gavin Newsom.

Kuvernöörit 

Kalifornian kuvernööreistä 22 on edustanut republikaaneja, 15 demokraatteja, yksi American- (myöh. Know Nothing) ja yksi progressiivista puoluetta.

Elossa olevat entiset kuvernöörit 
Kalifornian entisistä kuvernööreistä neljä on vielä elossa.

Katso myös 
 Luettelo Kalifornian varakuvernööreistä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Governors of California 

Kalifornian kuvernöörit

Kalifornian kuvernöörit
Sarah Richardson

Sarah Richardson on kanadalainen sisustusarkkitehti ja tv-persoona, joka tunnetaan parhaiten HGTV:n ohjelmistaan Room Service, Design Inc., Sarah'n talo ja Sarah's cottage. Richardson aloitti uransa vuonna 1994 assistenttina ja lavastajana, mutta eteni urallaan nopeasti ja sai pian ensimmäisen tv-ohjelmansa.

Tällä hetkellä Richardson asuu Torontossa aviomiehensä ja kahden tyttärensä kanssa.

 Kanadalaiset henkilöt
O. E. Lampén

Olli Edvard Lampén (16. toukokuuta 1880 Pielisjärvi – 17. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja joka käytti nimimerkkiä Olli.

Lampén käynnisti WSOY:n palveluksessa ollessaan kirjallisuuden levittämisen myös maaseudulle. Myöhemmin hän toimi Tietosanakirja Oy:n prokuristina. Vuonna 1910 Lampén oli aloitteentekijänä perustamassa Rautatiekirjakauppa Oy:tä (nyk. Rautakirja). Hän oli tutustunut aiemmin valtion stipendiaattina rautatiekirjakauppatoimintaan muissa Euroopan maissa.

Lampén oli naimisissa vuodesta 1904 Porvoon yhteiskoulun opettajan Tekla Cecilia Maria Roschierin kanssa.

Suomennoksia 
Omalla nimellä:
 Theodore Roosevelt : Amerikan salomailla.    WSOY 1906
 Charles Kingsley : Hypatia eli uusia vihollisia vanhassa hahmossa.    WSOY 1908
 Robert Louis Stevenson : Aarresaari ; englanninkielestä suomentanut O. E. Lampén.     WSOY 1909, 2. korj. painos 1925, 3. painos 1930, 4. painos 1942, 5. painos 1944
 Robert Louis Stevenson : Ryöstölapsi : kertomus David Balfourin seikkailuista hänen ryöstöstään, haaksirikostaan, kärsimyksistään autiolla saarella, harhailuistaan Highlandin länsiosissa, tuttavuudestansa Alan Breck Stewartin ja muiden kuuluisien highlantilaisten jakobiittien kanssa; käsittäen kaiken mitä hän, Ebenezer Balfour of Shawsiksi väärin nimitetyn enonsa käsissä sai kärsiä; jonka kertomuksen on kirjoittanut hän itse ja nyt julkaissut Roberttyp Louis Stevenson ; englanninkielestä suomentanut O. E. Lampén.     Otava 1910, 2. korj. painos 1954, 3. painos 1965
Nimimerkillä Olli:
 H. G. Wells : Tähti, Edgar Allan Poe : Maalströmin pyörteessä ; englanninkielestä suomentanut Olli.   WSOY 1903
 Charles Dickens : Kellot : haltijatarina kelloista, jotka soittivat vanhan vuoden loppua ja uuden alkua.    WSOY 1906

Lähteet 
  
 Stenroth sukuseura ry:n sivut : Neljä sukupolvea Erik Stenrothista : taulu 30
 Matkalukemista : Rautakirjan historiaa

Aiheesta muualla 
 Project Gutenberg : Robert Louis Stevensonin Ryöstölapsi Lampénin suomentamana

Suomentajat
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet
Manitou

Manitou voi tarkoittaa:

 Lake Manitou, maailman suurin saaressa oleva järvi
 Manitou (yhtye), suomalainen heavy metal -yhtye
 Manitou (henkiolento), Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaitten henkiolennolle antama nimi 
 Manitou (yritys), ranskalainen kurottajia ja nostolaitteita valmistava yhtiö
 The Manitou, kauhuelokuva vuodelta 1978
 Manitou / Woman, Venom-yhtyeen single v.1984
 Adolf Hitlerin sisäpiirin käyttämä salanimi johtajastaan.
Toisenlaiset frendit

Toisenlaiset frendit on suomalainen dokumenttisarja, joka kertoo kehitysvammaisten kaverusten elämästä. Sarjaa on kuvattu Kankurinkulman kotiyhteisössä, Helsingissä. Sarja tuo esiin kehitysvammaisten erilaisuuden ja näyttää, ettei kehitysvammaisuus ole este normaalille elämälle. Sarja perustuu ruotsalaiseen I en annan del av Köping -formaattiin.

Sarjaa on tehty neljä tuontantokautta vuosina 2010–2014.

Henkilöitä

Timo Laine on sarjan kertoja, joka pitää musiikista ja haaveilee urasta musiikkialalla. Timo on nykyisin kihloissa Sannan kanssa.
Mikko Juvonen pitää politiikasta ja musiikista sekä käy usein oopperassa.
Sonja Lehto on kuin prinsessa ja pitää naisellisista asioista, kuten Barbieista, meikeistä ja hiustenlaitosta. Sonja on Timon entinen naisystävä. Hän on tanssinut aiemmin flamencoa.
Sanna Sepponen ei anna kenenkään pompotella itseään. Hän on Sonjan ja Katan hyvä ystävä. Hän harrastaa alppihiihtoa ja kuuluu Me itse ry:n johtoryhmään. Hän työskenteli sarjan aikaan Herttoniemen McDonald's -ravintolassa.
Katariina Rönnemaa eli Kata on kaikkien ystävä ja aina valmis auttamaan. Katan paras ystävä on Mari. Kata on työskennellyt päiväkodissa ja siivoojana.
 Johannes on sarjan 20-vuotias kuopus, joka pitää lentokoneista, junista sekä netissä surffailusta. Johanneksen toinen veli pelaa jääkiekkoa. Johannes muutti Kankurinkulmaan sarjan kolmannella kaudella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
https://areena.yle.fi/1-3511552 sarjan kaikki tuotantokaudet Yle Areenassa
Yle Olotila: Toisenlaisissa frendeissä viehättää aitous ja rohkeus
https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/missa-he-ovat-nyt-salkkarit-roosan-rooli-nosti-kehitysvammaisen-sanna-sepposen-julkisuuteen-puhelinnumeroni-laitettiin-salaiseksi/6162558

Suomalaiset televisiosarjat
Robbie Findley

Robbie Findley (s. 4. elokuuta 1985 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä kanadalaisessa Toronto FC:ssä. Hän kuului vuosina 2007–2010 Yhdysvaltain maajoukkueeseen.

Seurajoukkueura 

Findley pelasi yliopistojalkapalloa Oregon State Universityn joukkueessa Beaversissä vuosina 2003–2006. Hänet valittiin Pacific-10 Conferencen vuoden tulokkaaksi esikoiskaudellaan ja kolmesti konferenssin tähdistöjoukkueeseen. Yliopistovuosinaan hän pelasi myös USL Premier Development Leaguen Boulders Rapids Reservessä.

Los Angeles Galaxy varasi Findleyn Major League Socceriin vuoden 2007 MLS SuperDraft -varaustilaisuudessa numerolla 16. Hän debytoi MLS:ssä Galaxyn kauden avausottelussa Houston Dynamoa vastaan 8. huhtikuuta 2007. Neljä päivää myöhemmin hän teki ammattilaisuransa ensimmäisen maalin ottelussa Dallasia vastaan.

21. kesäkuuta 2007 Findley ja Nathan Sturgis siirtyivät Real Salt Lakeen vaihdossa Chris Kleiniin. Findley oli utahilaisjoukkueen parhaita maalintekijöitä ensimmäisestä kaudestaan lähtien. Kaudella 2009 hän teki 12 maalia runkosarjassa ja kolme pudotuspeleissä, kun Real Salt Lake voitti liigan mestaruuden. MLS Cup -mestaruusottelussa entistä seuraansa Los Angeles Galaxyä vastaan hän teki Real Salt Laken 1–1-tasoitusmaalin ja onnistui omalla vuorollaan rangaistuspotkukilpailussa.

Findleyn sopimus Real Salt Laken ja MLS:n kanssa päättyi kauteen 2010. Tulokasjoukkue Portland Timbers varasi hänen MLS-oikeutensa marraskuussa 2010 järjestetyssä MLS Expansion Draft -varaustilaisuudessa, mutta hän päätti siirtyä Euroopan kentille. Tammikuussa 2011 hän liittyi Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa pelanneeseen Nottingham Forestiin, jonka kanssa hän teki 2,5-vuotisen sopimuksen.

Maajoukkueura 

Findley pelasi kaikissa Yhdysvaltain alle 23-vuotiaiden maajoukkueen viidessä ottelussa vuoden 2008 CONCACAFin olympiakarsintaturnauksessa, mutta ei kuulunut joukkueeseen Pekingin olympialaisissa. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän debytoi harjoitusottelussa Sveitsiä vastaan 9. lokakuuta 2007. Hänet valittiin joukkueen kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuihin, jossa hän pelasi kolmessa ottelussa.

Saavutukset 

 MLS Cup: 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Robbie Findleyn esittely Nottingham Forestin sivustolla 
 Robbie Findleyn esittely Major League Soccerin sivustolla 
 Robbie Findleyn esittely Yhdysvaltain jalkapalloliiton sivustolla 

Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Koivurinta

Matti Koivurinta (s. 22. syyskuuta 1931 Turku) on suomalainen kauppaneuvos. Hän on Aboa Vetus Ars Nova -museon perustaja ja hänen nimeään kantava säätiö on Rettigin palatsin omistaja. Koivurinta oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen kokoomuksen valtuutettuna 1977–1988.

Koivurinnan omaisuus on peräisin auto-, kiinteistö-, arvopaperi- ja rakennustarvikealoilla toimivasta Tavoite-konsernista. Yrityksen pohjana oli Koivurinnan vanhempien perustamat yritykset, joiden johtajaksi hän tuli valmistuttuaan kauppakorkeakoulusta.

Vuonna 1992 Koivurinta lahjoitti yhtiönsä osakkeet Matti Koivurinnan säätiölle, joka myi ne  takaisin nuorentuneelle toimivalle johdolle. Kolme vuotta tämän jälkeen Tavoite-yhtiöt hakeutui itse konkurssiin, ja SYP kärsi 110 miljoonan markan luottotappiot. Säätiölle tehtyjä lahjoituksia pankit eivät kuitenkaan vaatineet purettavaksi.

Koivurinta on perustanut nimeään kantavan Matti Koivurinnan säätiön, jonka asiamiehen tehtävistä hän jäi vuonna 2009 eläkkeelle. Sen jälkeen hän on jatkanut säätiön kunniapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä. 2010-luvun keskivaiheilta alkaen säätiöitä valvova Patentti- ja rekisterihallitus on pyrkinyt erottamaan säätiön hallituksesta Matti Koivurinnan sekä tämän veljenpojan Juha Koivurinnan säätiölain vastaisen toiminnan takia. Turun hovioikeus tuomitsi huhtikuussa 2019 molemmat erotettaviksi, mutta tuomiosta saatetaan valittaa korkeimpaan oikeuteen.

Matti Koivurinnan säätiön johdossa on istunut turkulaisia merkkihenkilöitä, kuten hovioikeuden presidentti ja entisiä kaupunginjohtajia.

Rettigin palatsi siirtyi velkoineen Matti Koivurinnan Säätiön omistukseen vuonna 1992.

Turun Matintalo (Aninkaistenkatu 8) on saanut nimensä Koivurinnan mukaan.

Koivurinnasta ilmestyi Juha Haapakosken kirjoittama elämäkerta Mesenaatti toukokuussa 2013.

Lähteet 

Kauppaneuvokset
Taiteen keräilijät
Suomalaiset keräilijät
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Turun kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Pastoosi

Pastoosi (, taikinamainen) tarkoittaa maalaustekniikassa paksua, peittävää väriä.

Etenkin impressionistit käyttivät pastooseja värejä. Pastoositekniikka on käytännöllinen myös alla prima-maalauksessa, jolloin työ maalataan ilman kerrosmaalausta. Toisin kuin impasto, pastoosi väri on melko tasainen, ja peittävä, kun laseeraus on läpikuultava.

Lähteet

Maalaustekniikat
Ivan Andrejevitš Hovanski (Tararui)

Ivan Andrejevitš Hovanski (, lisänimeltään Tararui, Тараруй; 1600-luvun alku – 27. syyskuuta 1682 nykyisen Moskovan alueen Vozdviženskojen kylä) oli venäläinen ruhtinas, valtiomies ja sotapäällikkö.

Ivan Hovanski kuului Gediminidien sukuun. Hän toimi aluksi tsaari Mikael Romanovin pöytäpalvelijana. Vuonna 1650 hänet lähetettiin voivodiksi Tulaan, vuonna 1651 Vjazmaan ja vuonna 1565 Mogiljoviin. Ruptuurisodan aikana hän toimi rykmentin komentajana. Vuonna 1659 Hovanski nimitettiin pajariksi. Vuonna 1660 hän valloitti ja poltti Brestin. Sen jälkeen hän piiritti Ljahovitšia, mutta joutui vetäytymään Polotskiin. Syksyllä 1661 Hovanski kärsi murskatappion Kazimierz Żeromskin johtamille puolalaisille.

Moskovan vuoden 1662 kapinan aikana Hovanski kävi neuvotteluja kapinallisten kanssa. Kapinan kukistuttua hän johti sen osallistujien rankaisemista. Vuonna 1663 hänet nimitettiin kyytiviraston tuomariksi. Vuosina 1669–1678 hän toimi voivodina Pihkovassa, Smolenskissa ja Novgorodissa. Vuosina 1678–1680 hän johti Venäjän etelärajan puolustamista. Vuonna 1680 hän palasi Moskovaan ja sai merkittävän aseman hovissa. Vuosina 1681–1682 hän johti etsintävirastoa.

Pietari I:n noustua valtaan vuonna 1682 Hovanski toimi yhtenä streltsikapinan järjestäjistä. Sen jälkeen hänet nimitettiin streltsiviraston päälliköksi. Streltsien avulla hän sai aikaan Iivana V:n ja Pietari I:n yhteishallituksen ja Sofia Aleksejevnan nimittämisen sijaishallitsijaksi. Vanhauskoisuuden kannattajana Hovanski sai patriarkka Joakimin suostumaan väittelyyn vanhauskoisten johtajan Nikita Pustosvjatin kanssa. Väittely kuitenkin päättyi vanhauskoisten tappioon ja heidän johtajiensa rankaisemiseen.

Streltsien avulla Hovanski hankki valtavan polittisen vaikutusvallan. Hänen vallanhimonsa ja ylimielisyytensä herätti kuitenkin vastustusta Sofian ja aateliston taholta. Syyskuussa 1682 Hovanski julistettiin kapinalliseksi ja harhauskoisten suojelijaksi. Vozdviženskojen kylässä kokoontunut pajariduuma tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet mestattiin yhdessä poikansa Andrein kanssa. Hovanskien teloituksen jälkeen streltsit nousivat kapinaan ja valtasivat Kremlin, mutta johtajansa menettäneinä he alistuivat pian sijaishallitsijan tahtoon.

Ivan Hovanskin kohtalosta kertoo Modest Musorgskin ooppera Hovanštšina.

Lähteet

Venäläiset sotilaat
Venäläiset teloitetut
1600-luvulla syntyneet
Vuonna 1682 kuolleet
Jennifer Batten

Jennifer Batten on yhdysvaltalainen kitaristi, joka on työskennellyt sekä sessiomuusikkona että sooloartistina. Batten soitti soolo- ja rytmikitaraa Michael Jacksonin Bad-, Dangerous- ja HIStory-kiertueilla sekä vuoden 1993 Super Bowl -puoliaikaesityksessä.

Diskografia 
 1992: Above Below and Beyond
 1997: Jennifer Batten's Tribal Rage: Momentum
 2008: Whatever

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut
Virallinen MySpace profiili
The Cover Zone haastattelu

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset sessiomuusikot
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Dovre

Dovre on kunta Opplandin läänissä Norjassa. Kunnassa oli 2883 asukasta vuonna 2004 ja sen pinta-ala on 1 364km². Kunnan keskus on Dovren kylä. Kunnan naapureita ovat pohjoisessa Oppdal, idässä Folldal, etelässä Sel ja Vågå sekä lännessä Lesja. Dovren korkein huippu Snøhetta on 2 286 metriä korkea. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Dovren kunnassa oli 2 727 asukasta.

Dovren kunta perustettiin vuonna 1861, kun se erotettiin Lesjan kunnasta. Folldal irroitettiin Dovresta vuonna 1884 ja liitettiin Alvdaliin. Dovren tunturialue merkitsee norjalaisille maan itsenäisyyden symbolia, sillä vuoden 1814 Eidsvollin kansalliskokous vannoi pysyvänsä yhtenäisesti asiansa takana “kunnes Dovre luhistuu”.

Lähteet

Aiheesta muualla
Etnedal

Etnedal on kunta Opplandin läänissä Norjassa. Sen väkiluku oli vuonna 2004 1410 ja pinta-ala on 459km². Kunnan keskus on Bruflatin kylä. Etnedalin naapurikuntia ovat idässä Nordre Land, etelässä Sør-Aurdal ja lännessä ja pohjoisessa Nord-Aurdal.

Etnedalin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1894 liittämällä yhteen kaksi aluetta, Nordre Etnedal Nord Aurdalin kunnasta ja Bruflat Sør-Aurdalin kunnasta. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Etnedalin kunnassa oli 1 399 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Opplandin läänin kunnat
Sarah Drew

Sarah Drew (s. 1. lokakuuta 1980 Charlottesville, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi näyteltyään televisiosarjoissa Everwood vuosina 2004–2006 ja Greyn anatomia vuodesta 2009 lähtien.

Yksityiselämä 
Drew vietti lapsuutensa Stony Brookissa, New Yorkissa. Hänen äitinsä oli tieteenopettaja ja isänsä pastori. Hänen pikkuserkkunsa on näyttelijä Benjamin McKenzie. Hän aloitti näyttelemisen koulunäytelmissä ja kesäteatterissa.

Vuonna 2002 Drew valmistui Virginian yliopistosta. Nykyisin hän asuu miehensä Peter Lanferin kanssa Los Angelesissa.

Filmografia

Aiheesta muualla 
 
 Sarah Drew TV.com-sivustolla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Souleymanou Hamidou

Souleymanou Hamidou (s. 22. marraskuuta 1973 Mokolo, Kamerun) on kamerunilainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä turkkilaista Kayserisporia.

Hän on edustanut Kamerunin maajoukkuetta vuosien 2000, 2006, 2008 ja 2010 Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja vuoden 2010 MM-kilpailuissa.

Aiheesta muualla 
 Tilastot Guardianin sivustolla

Kamerunilaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Texasin moottorisahamurhat (elokuvasarja)

Texasin moottorisahamurhat -kauhuelokuvasarjaan kuuluu kaiken kaikkiaan kahdeksan elokuvaa. 

Elokuvasarjan päähenkilönä voidaan pitää mielisairasta ja kasvotautista Leatherfacea, joka tunnetaan ihmisnahasta valmistetusta naamiostaan, esiliinastaan ja pääosin murha-aseenaan käyttämästä moottorisahasta.

Tuorein elokuva, 3D-muodossa kuvattu The Texas Chainsaw Massacre 3D -elokuva sai ensi-iltansa tammikuussa 2013 ja ohjauksesta vastasi John Luessenhop.

Elokuvat 

Elokuvasarjat
Kauhuelokuvat
Allers

Allers on norjalainen viikkolehti, joka koostuu haastatteluista, artikkeleista ja säännöllisistä kolumneista. Lehteä julkaiseva Aller julkaisee myös muita lehtiä, kuten Se og Hør, KK ja Henne.

Allers-lehden perustaja oli tanskalainen Carl Julius Aller, joka perusti lehden alkuperäisen, tanskalaisen version Kööpenhaminassa vuonna 1877 nimellä Illustreret Familie-Journal. Vuonna 1893 lehti sai ruotsalaisen versionsa, Allers Familj-journal, ja neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1897, lehden norjalainen versio perustettiin.

 Norjalaiset lehdet

en:Allers (magazine Norway)
Naisten Salibandyliigan kausi 2008–2009

Kausi 2008–2009 oli salibandyliigan 22. kausi. Joukkuemäärää kasvatettiin edelliskauden kymmenestä joukkueesta 12:een.

Hallitsevana mestarina kauteen lähti Classic. Uusina joukkueina edelliskauteen verrattuna aloittivat I-divisioonasta nousseet KOO-VEE, SB Vantaa ja TuuU.

Runkosarja 

Erä III putosi suoraan I-divisioonaan. SB-Pro ja Oilers joutuivat karsimaan paikastaan salibandyliigassa.

Runkosarjan pistepörssi TOP 10

Puolivälierät

Classic – SB Vantaa 

Classic välieriin otteluvoitoin 3–0.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Naisten Salibandyliiga 

Salibandyliigan kaudet
Salibandysarjojen kausi 2008–2009
Balliol College

Balliol College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Sen perusti noin vuonna 1263 John Balliol. Balliol College on yksi Oxfordin vanhimmista collegeista ja ensimmäinen, jonka jäsenet asuivat yhteisöllisesti samalla paikalla, jolla college nykyään sijaitsee.

John Balliol
John Balliol oli kuningas Henrik III:n uskollisimpia lordeja niin kutsutun paronien sodan aikana 1258–1265. Hän oli naimisissa skotlantilaisen prinsessan Dervorguillan kanssa. Dervorguillaa muistetaan collegen toisena perustajana, sillä hän lahjoitti collegelle alkupääoman miehensä kuoltua vuonna 1269. Balliolin sukunimi oli peräisin Bailleul-en-Vimeu-nimiseltä paikkakunnalta Picardiesta Ranskasta. Balliolin samannimisestä pojasta tuli vuonna 1292 Skotlannin hallitsija.

Kuuluisia alumneja
J. L. Austin, kielenfilosofi
Bernard Bosanquet, filosofi
Richard Dawkins, evoluutiobiologi
John Evelyn, kirjailija
William Hamilton, filosofi
Arthur Ponsonby, poliitikko
Adam Smith, taloustieteilijä
Charles White, lintutieteilijä
John Wycliffe, Raamatun kääntäjä
 Christopher Hitchens, journalisti

Lähteet

Aiheesta muualla

Oxfordin yliopisto
Planned Parenthood

Planned Parenthood Federation of America, usein lyhennetty Planned Parenthood, on vuonna 1916 perustettu Yhdysvalloissa toimiva järjestö, joka on maan johtava seksuaaliterveyden puolestapuhuja. Järjestön nykyinen johtaja on Cecile Richards.

Planned Parenthoodilla on Yhdysvalloissa 88 paikallisjärjestöä, jotka toimivat yli 840 terveyskeskuksessa. Järjestö jakaa tietoa ehkäisystä ja seksuaaliterveydestä yleensä. Järjestön päätavoitteita ovat mm. syntyvyyden säännöstely, mahdollisuus aborttiin ja terveydenhuollon takaaminen.

Historia 
Järjestön historian katsotaan alkaneen, kun liikkeen johtohahmo Margaret Sanger sisarineen ja ystävineen perusti vuonna 1916 Yhdysvaltain ensimmäisen aborttiklinikan. Klinikalla jaettiin tietoa syntyvyyden säännöstelystä, minkä vuoksi poliisi pidätti heidät.

Tästä lannistumatta Sanger kehitteli ensimmäisen ehkäisyyn perehtyneen tiedejulkaisun The Birth Control Reviewin. Vuonna 1923 hän avasi Birth Control Clinical Research Bureaun, jonka tarkoituksena oli jakaa naisille ehkäisyvälineitä ja kerätä tilastoja niiden tehokkuudesta pitkällä aikavälillä. Samana vuonna Sanger perusti American Birth Control League-organisaation, joka tunnetaan nykyään nimellä Planned Parenthood.

Teoria
Sangerin perustamasta Planned Parenhoodista on teoria, jonka mukaan Sanger olisi halunnut rajoittaa Yhdysvaltojen mustan väestönosan lisääntymistä. Vuonna 2011 republikaanipoliitikko Hermann Cain on väittänyt, että Sangerin alkuperäinen tarkoitus oli tehdä mustien kansanmurha Planned Parenthoodin avulla. Cainin mukaan Planned Parenthoodin toimipisteet on ollut alusta alkaen tarkoitus sijoittaa mustien asuinalueille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Kuolemanpalvelus


Kuolemanpalvelus on Sotajumalan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. toukokuuta 2010. Se debytoi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalla 6. Levyllä on aiempia albumeita enemmän kitarasooloja ja monimutkaisempia osioita.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mynni Luukkainen – murinalaulu
 Kosti Orbinski – kitara
 Pete Lapio – kitara
 Tomi Otsala – bassokitara, taustalaulu
 Timo Häkkinen – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 8+/10
 Kaaoszine.fi: 9/10
 Soundi:

Lähteet

Viitteet 

Sotajumalan albumit
Vuoden 2010 albumit