joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Viktoria Saksi-Coburg-Saalfeld

Viktoria Saksi-Coburg-Saalfeld (17. elokuuta 1786 – 16. maaliskuuta 1861) oli Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren Viktorian äiti ja Kentin prinsessa.

Avioliitto 
Viktoria meni 21. joulukuuta 1803 naimisiin Leiningenin prinssi Carlin (1763–1814) kanssa. Carlilla ja Viktorialla oli kaksi lasta: Leiningenin prinssi Carl Friedrich Wilhelm Emich (s. 12. syyskuuta 1804) ja prinsessa Anna Feodora Auguste Charlotte Wilhelmine (s. 7. joulukuuta 1807).

Prinssi Carlin kuoltua Viktoria avioitui vuonna 1818 Kentin ja Strathearnin herttuan, prinssi Edvardin kanssa, jonka veljiä olivat Englannin kuninkaat Yrjö IV ja Vilhelm IV, isä kuningas Yrjö III (1760–1820) ja äiti Charlotte Mecklenburg-Strelitz (1744–1818).

Lapset 
Viktorian ja Edvardin vihkimisen jälkeen vuonna 1819 heille syntyi tytär, jota he kutsuivat nimellä Viktoria (Alexandrina Victoria). Kun prinssi Edvard kuoli vuonna 1820, heidän tyttärensä tulevaisuus oli jo määrätty. Viktoria Saksi-Coburg-Saalfeldin neuvonantajan John Conroyn unelma oli, että kuningas Vilhelm IV kuolisi. Viktoria Saksi-Coburg-Saalfeld oli huolehtivainen äiti, mutta vallanhimoinen. Hän aikoi saada Conroyn kanssa vallan, mutta Vilhelm päätti antaa vallan nuorelle veljentyttärelleen Viktorialle. Vilhelm kuoli 18. kesäkuuta 1837 Windsorin linnassa, ja nuoresta Viktoriasta tuli kuningatar. Kuningatar Viktoria asutti äitinsä Buckinghamin palatsiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset
Vuonna 1786 syntyneet
Vuonna 1861 kuolleet
Määrin-Sleesian lääni

Määrin-Sleesian lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Se on lääneistä itäisin, ja sen pääkaupunki on Ostrava.

Läänin pinta-ala on 5 427 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 1 200 539 asukasta.

Katso myös 
 Tšekin NUTS-aluejako

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin läänit
Olomoucin lääni

Olomoucin lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Olomouc.

Läänin pinta-ala on 5 267 neliökilometriä, ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 632 015 asukasta.

Olomoucin lääni sijaitsee Tšekin itäosassa. Se ulottuu pohjoisessa Puolaan, jonka kanssa sillä on noin 100 kilometriä rajaa. Olomucin vuorilla harjoitetaan talviurheilua. Matkailunähtävyyksiin kuuluvat Priessnizin kylpylä Jesenikissä, Javoříčkon luolat ja Olomoucin Pyhän kolminaisuuden pylväs.

Katso myös 
 Tšekin NUTS-aluejako

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tšekin läänit
Zlínin lääni

Zlínin lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. Sen pääkaupunki on Zlín. Läänin pinta-ala on 3 964 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 582 555.

Zlínin läänissä kumi-, muovi-, nahka- ja metalliteollisuudella on pitkät perinteet.

Katso myös 
 Tšekin NUTS-aluejako

Lähteet 

Tšekin läänit
Vakkuri

Vakkuri on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aaro Vakkuri (1943–2002), diplomi-insinööri ja kirjailija
 Heikki Vakkuri (s. 1943), keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija
 Ida Vakkuri (s. 1992), näyttelijä
 Ilkka Vakkuri, tykistön upseeri
 Juha Vakkuri (1946–2019), kirjailija ja toimittaja, Aaro Vakkurin veli
 Kai Vakkuri (1934–2015), kirjailija, kustantaja
 Kai Armas Vakkuri (1914–1978), puutarhuri, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Mika Vakkuri (s. 1963), urheiluvalmentaja
 Pirkko-Liisa Vakkuri, sanoittaja
 Ville Vakkuri (s. 1981), pikajuoksija

Katso myös 
 Yli-Vakkuri
Kahma

Kahma on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Aarno Kahma (1914–2004), geologi, professori
 Jaakko Kahma (1886–1973), elinkeinoelämän vaikuttaja
 Jorma Kahma, valmentaja
 Kimmo Kahma (s. 1947), fysikaalisen meritieteen tutkimusprofessori
 Liina Kahma (1840–1915), kansankirjailija
 Markus Kahma (s.1932), kymmenottelija
 Mika Kahma (s. 1966),  pituushyppääjä
 Pentti Kahma (s. 1943), yleisurheilija
 Uuno Kahma (1972–1948), kuuromykkäinkoulun johtaja ja suomentaja
Lehtiö

Lehtiö on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Anne-Mari Lehtiö (s. 1995), pituushyppääjä
 Arto Lehtiö (s. 1938), jääkiekkovaikuttaja
 Jaakko Lehtiö (1852–1928), opettaja, kulttuurihenkilö
 Jaana Lehtiö (s. 1960), kirjailija
 Kaarlo Lehtiö (1902–1978), teollisuusjohtaja, vuorineuvos
 Rauno Lehtiö (s. 1942), jääkiekkoilija
 Yrjö Lehtiö (1890–1959), taidemaalari
Ahvenjärvi

Ahvenjärvi tarkoittaa seuraavia:

 Ahvenjärvi, järvi Harjavallassa
 Ahvenjärvi, järvi Hartolassa
 Ahvenjärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Ahvenjärvi, järvi Juupajoella ja Ruovedellä
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Ahvenjärvellä
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Palsinassa
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Partalassa
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Petäiskulmalla 
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Vaherissa
 Ahvenjärvi, järvi Jämsän Vedenpään kylässä
 Ahvenjärvi, järvi Kuhmoisissa
 Ahvenjärvi, järvi Oriveden Ristijärvellä
 Ahvenjärvi, järvi Oriveden Ristijärvellä
 Ahvenjärvi, järvi Oriveden Siikanevalla
 Ahvenjärvi, järvi Oriveden Talviaisissa
 Ahvenjärvi, järvi Pertunmaalla
 Ahvenjärvi, järvi Ruoveden Pourunperällä
 Ahvenjärvi, järvi Ruoveden Ylä-Väärissä
 Ahvenjärvi, järvi Sastamalassa
 Ahvenjärvi, järvi Tampereen Yrjölänkylässä
 Ahvenjärvi, järvi Vesilahden Linnamaalla
 Ahvenjärvi, järvi Vesilahden Riuttonkulmalla
 Ahvenjärvi, järvi Ylöjärvellä ja Ruovedellä
 Ahvenjärvi, järvi Ylitornion Törmäsjärvellä
 Iso Ahvenjärvi, järvi Kangasalla
 Iso Ahvenjärvi, järvi Oriveden Kutemalla
 Iso Ahvenjärvi, järvi Oriveden Talviaisissa
 Pieni Ahvenjärvi, järvi Oriveden Kutemalla

Sukunimi 
 Juhani Ahvenjärvi (s. 1965), runoilija
 Jukka Ahvenjärvi (s. 1965), jääkiekkovalmentaja
 Sanna Ahvenjärvi (s. 1972), säveltäjä
 Sauli Ahvenjärvi (s. 1957), kansanedustaja (kd)

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Järvien täsmennyssivut
Vuoden 1356 kultainen bulla

Vuoden 1356 kultainen bulla oli pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle IV:n vuonna 1356 antama säädös, josta tuli keskeisin keisarikunnan valtiosäännön määrittäjä. Nimitys kultainen bulla viittaa asiakirjaan liitettyyn kultaiseen sinettiin. Vuoden 1356 kultaisen bullan tarkoitus oli ehkäistä keisarinvaaliin liittyvät kiistat, estää paavin sekaantuminen keisarikunnan asioihin ja tunnustaa saksalaisten ruhtinaiden asema keisarikunnassa. Kultaisessa bullassa asetettu keisarikunnan valtiosääntö pysyi voimassa vuoteen 1803 saakka.

Kaarle IV oli vuonna 1355 kruunattu keisariksi Roomassa. Palattuaan Saksaan hän kutsui tärkeimmät saksalaiset ruhtinaat neuvottelukokoukseen Nürnbergiin. Kultaisen bullan 23 ensimmäistä lukua julkaistiin tämän neuvonpidon tuloksena Nürnbergissä 10. tammikuuta 1356. Vuotta myöhemmin ruhtinaat kokoontuivat uudelleen Metzissä ja hyväksyivät joulupäivänä 1356 kahdeksan täydentävää lukua.

Ennen kaikkea kultaisella bullalla määrättiin keisarinvaalin toimittamisesta. Jo vuodesta 1273 alkaen oli vakiintunut käytännöksi, että keisarinvaalin suoritti seitsemän vaaliruhtinasta, joista kolme oli kirkollisia ja neljä maallisia ruhtinaita, mutta näiden seitsemän miehen henkilöllisyys saattoi vaihdella. Vuoden 1356 kultainen bulla kuitenkin nimesi seitsemän vaaliruhtinasta ja sitoi heidän äänioikeutensa tiettyjen, jakamattomien maa-alueiden hallintaan. Vaaliruhtinaiksi nimettiin Böömin kuningas, Pfalzin kreivi, Saksin herttua ja Brandenburgin rajakreivi sekä Mainzin, Kölnin ja Trierin arkkipiispat. Tässä yhteydessä muun muassa Saksin ääni annettiin Saksi-Wittenbergille Saksi-Lauenburgin sijasta. Keisarinvaalissa enemmistön äänistä saanut henkilö katsottaisiin yksimielisesti valituksi ja hän saisi valtaoikeudet haltuunsa välittömästi vaalin ratkettua. Paavin vaatimus oikeudesta tutkia keisariehdokkaita ja hyväksyä vaalin lopputulos jätettiin huomiotta. Lisäksi kultainen bulla määräsi primogenituuriin perustuvan perimysjärjestyksen. Valtaistuimen ollessa tyhjänä keisarikunnan sijaishallitsijoina toimisivat Saksin herttua ja Pfalzin kreivi, joista kumpikin hallinnoisi omaa puoliskoaan valtakunnasta.

Vaaliruhtinaat saivat kultaisella bullalla uusia oikeuksia ja entistä vahvemman aseman. He saivat omissa ruhtinaskunnissaan käytännössä suvereenin aseman ja muun muassa oikeuden lyödä omaa rahaa. Saksan kaupunkivaltioiden itsenäisyyspyrkimyksiä rajoitettiin ruhtinaskuntien kustannuksella. Myöhemmin muutkin Saksan alueen ruhtinaat omaksuivat kultaisessa bullassa vaaliruhtinaille annetun itsenäisen aseman.

Itävallan kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluvat vuoden 1356 kultaisen bullan seitsemän alkuperäistä kappaletta hyväksyttiin vuonna 2013 Unescon Memory of the World -kokoelmaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Vuoden 1356 kultaisen bullan koko teksti englanniksi Yale Law School

Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Historialliset asiakirjat
Perustuslait
Saksan historia
1300-luku
Heroes (Måns Zelmerlöwin kappale)

Heroes on Måns Zelmerlöwin esittämä kappale, jolla hän edusti Ruotsia vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. 2. semifinaalissa esiintynyt kappale sijoittui ensimmäiselle sijalle 217 pisteellä. Finaalissa kappale sai 365 pistettä ja voitti kilpailun. Kappale voitti ennätyksellisesti 26 muun maan osanottajat poikkeuksellisen suuressa, 27 kappaleen finaalissa.

Kappaleen ovat tehneet Anton Malmberg Hård af Segerstad, Joy Deb ja Linnea Deb.

Esityksen taustalla Melodifestivalenissa nähtyä uusimmalla 3D-tekniikalla toteutettua tikku-ukkoa jouduttiin muokkaamaan, koska se muistutti liian paljon Academy of Light -videolla nähtyä samantyyppistä tikku-ukkoa. 

Kappaleen on väitetty plagioivan David Guettan Lovers on the Sun -nimistä kappaletta.

Lähteet 

Vuoden 2015 euroviisuedustuskappaleet
Ruotsin euroviisuedustuskappaleet
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
Simolan pommitus 1944

Simolan pommitus tapahtui jatkosodan aikana 19.–20. kesäkuuta 1944 kun Neuvostoliiton ilmavoimat pommittivat kolmeen otteeseen Simolan rautatieasemaa ja Etu-Simolan pysäkkiä. Pommitukset liittyvät Neuvostoliiton kesäkuussa Kannaksella aloittamaan suurhyökkäykseen ja niillä pyrittiin estämään rautatieliikenne suomalaisten selustassa. Pommituksessa kuoli ainakin 142 ihmistä, heistä noin puolet oli siviilejä ja loput sotilaita, virkailijoita ja neuvostoliittolaisia sotavankeja. Haavoittuneita oli ainakin 150.

Pommitus tapahtui kolmessa vaiheessa. Ensimmäinen pommitus oli maanantai-iltana 19. kesäkuuta noin kello 20 aikaan, toinen pommitus tapahtui tiistaina 20. kesäkuuta kello 7 jälkeen aamulla ja kolmas pommitus tiistai-iltana noin kello 20. Ensimmäinen pommitus oli tuhoisin – siinä kuoli 101 ihmistä. Paikallisen kaupan kellariin osunut pommi surmasi kerralla yli 40 ihmistä.

Pommituksessa paloi 15 taloa ja 23 taloa vaurioitui. Simolan ja Etu-Simolan ratapihoilla tuhoutui tai vaurioitui raiteita ja vaihteita ja lisäksi 2 veturia ja 63 vaunua tuhoutui tai vaurioitui. Rautatieliikenne saatiin kuitenkin pian jatkumaan.

Simolan pommituksen jäljet näkyvät yhä Simolan aseman vanhan veturien vesitornin tiiliseinissä. Torni on säilytetty pommituksen uhrien muistomerkkinä.

Lähteet 

Lappeenranta
1944
Toisen maailmansodan lentopommitukset
Jatkosodan taistelut
Etelä-Karjalan historia
Südtiroler Volkspartei

Südtiroler Volkspartei (SVP, ) on poliittinen puolue Etelä-Tirolin autonomisessa maakunnassa Italiassa. Puolue perustettiin toisen maailmansodan jälkeen 8. toukokuuta vuonna 1945. Vuonna 1948 pidetyistä ensimmäisistä sodanjälkeisistä vapaista vaaleista lähtien SVP on ollut Etelä-Tirolin vahvin poliittinen voima. Vuoteen 2013 saakka sillä oli absoluuttinen enemmistö Etelä-Tirolin maapäivillä (). Puolue on etninen kokoomuspuolue, joka pyrkii edustamaan Etelä-Tirolin saksan- ja ladinonkielistä väestöä.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut

Euroopan kansanpuolue
Etelä-Tiroli
Italialaiset puolueet
Jukka Jarvola

Jukka Niilo Akseli Jarvola (21. kesäkuuta 1940– 16. toukokuuta 1997) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja musiikkipedagogi, joka oli erikoistunut lastenmusiikkiin.

Jukka Jarvola opetti Sibelius-Akatemiassa ja toimi musiikinopettajana Espoon Leppävaarassa, jossa hänen oppilaanaan oli muun muassa säveltäjä Jukka Linkola.

Jarvolan kymmenistä lastenlauluista ehkä tunnetuimpia ovat ”Täti Monika” ja ”Krokotiili Herbertti”. Lastenmusiikin lisäksi Jarvola sävelsi muutamia lauluja Ritva Oksaselle (mm. ”Elämän sirkus”), Seija Simolalle ja Susanna Haavistolle. Vuonna 1983 Jarvola sovitti Vesa-Matti Loirin albumin Täällä Pohjantähden alla.

Jarvola teki musiikin muutamiin Mainos-TV:n televisio-ohjelmiin sekä teatterimusiikkia muun muassa näytelmiin Sain yskän (kirj. Jukka Lindfors, 1970), Maailman vanhin puu (kirj. Simo Ojanen, 1979) ja Taikuri Oz (Frank L. Baum, dramatisointi Matti Nieminen, 1992).

Julkaisuja
Musiikki 1–2, Peruskoulun ensimmäisen ja toisen luokan musiikkikirja, yhdessä Anna-Kaarina Kiviniemen kanssa, Otava 1977.
Musiikki 5–6, Peruskoulun viidennen ja kuudennen luokan musiikkikirja, yhdessä Ahti Sonnisen ja Martti Räisäsen kanssa, Otava 1977.
Vapaasti pianolla, WSOY 1994. ISBN 951-0-19343-7.

Lähteet

Aiheesta muualla
Jarvola laulusolistina ohjelmassa Bändi (Yle 1971)

Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Suomalaiset musiikkipedagogit
Die Freiheitlichen

Die Freiheitlichen (lyh. F) on poliittinen puolue Etelä-Tirolin autonomisessa maakunnassa Italiassa. Se perustettiin vuonna 1992 Bolzanossa „liberaalidemokraattisena liittoutumana“ ja vastavoimana vuodesta 1949 Etelä-Tirolia hallinneelle Südtiroler Volksparteille. Puolue pyrkii edustamaan Etelä-Tirolin saksankielistä ja ladinonkielistä väestöä ja kannattaa Südtiroler Volksparteita vahvemmin Etelä-Tirolin itsenäistymistä Italiasta.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut

Etelä-Tiroli
Italialaiset puolueet
Pauline Viardot-García

Michelle Ferdinande Pauline Viardot-García (o.s. García; 18. heinäkuuta 1821 Pariisi – 18. toukokuuta 1910 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja (mezzosopraano), laulupedagogi ja säveltäjä.

Pauline Viardot-García syntyi laulajaperheeseen. Hänen isänsä oli espanjalaissyntyinen tenori Manuel García vanhempi (1775–1832) ja äitinsä sopraano Joaquina Sitchez (1780–1864), ja hänen vanhempi sisarensa oli mezzosopraano Maria Malibran (1808–1836). Pauline sai musiikinopetusta vanhemmiltaan, ja pianonsoittoa hänelle opetti Franz Liszt ja sävellystä Antonín Reicha. Hän haaveili konserttipianistin urasta, mutta isän kuoleman jälkeen äiti vaati häntä keskittymään lauluopintoihin. Hän piti ensikonserttinsa Brysselissä vuonna 1837 ja kaksi vuotta myöhemmin debytoi Lontoossa oopperalavalla Otellon Desdemonana. Hänet kiinnitettiin Pariisin Théâtre-Italieniin, ja hän avioitui oopperan johtajan Louis Viardot’n kanssa vuonna 1841. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa, ja hän oli aikansa arvostetuimpia oopperataiteilijoita. Hänen ohjelmistonsa oli laaja — hän esitti W. A. Mozartin, Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Giuseppe Verdin ja muiden oopperasäveltäjien teoksia. Hänen ihailijoihinsa kuuluivat muiden muassa Alfred de Musset, Frédéric Chopin, Ivan Turgenev, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Giacomo Meyerbeer ja Hector Berlioz, jotka kirjoittivat ja omistivat teoksiaan hänelle. Myös George Sand kuului hänen ystäviinsä.

Viardot-García päätti oopperauransa vuonna 1863 ja asui aluksi Baden-Badenissa ja Napoleon III:n kukistuttua vuodesta 1871 Pariisissa. Vielä vuonna 1870 hän lauloi Johannes Brahmsin Alttorapsodian soolo-osuuden. Hän opetti Pariisin konservatoriossa ja piti musiikillista salonkia. Hänen oppilaisiinsa kuului suomalainen Elin Fohström.

Viardot-Garcían sävellystuotanto käsittää pienimuotoisia teoksia, muun muassa viisi salonkioopperaa, joista kolmen libretto on Ivan Turgenevin käsialaa, sekä yli 50 liediä ja soitinsävellyksiä. Lisäksi hän sovitti lauluäänelle Frédéric Chopinin ynnä muiden sävellyksiä.

Kaksi Viardot-Garcían neljästä lapsesta jatkoi suvun musiikkiperinteitä: tytär Louise Héritte-Viardot (1841–1918) oli laulaja, pianisti ja säveltäjä, ja poika Paul Viardot (1857–1941) oli violisti, säveltäjä ja kapellimestari.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Pauline Viardot: Systematisch-bibliographisches Werkverzeichnis.
 Harris, Rachel Miller: The Music Salon of Pauline Viardot.  Väitöskirja.
 Turgenev, Ivan: Lettres à Madame Viardot.

Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Ranskalaiset oopperalaulajat
Ranskalaiset säveltäjät
Musiikkipedagogit
Grind Finale



Grind Finale on ruotsalaisen grindcore-yhtye Nasumin kokoelma-albumi, joka sisältää yhtyeen koko tuotannon sekä 21 ennenjulkaisematonta kappaletta.

Kappaleet

CD 1

Blind World Split 7" EP With Agathocles

Really Fast Vol. 9 Compilation LP

Ennenjulkaisematon kappale

Smile When You're Dead Split 7" EP With Psycho

Grindwork 4-Way Split 3" MCD

Ennenjulkaisematon kappale

Domedagen Demo

Industrislaven MCD

World In Turmoil 7" EP

The Black Illusions Split 7" EP With Abstain

CD 2

Regressive Hostility Compilation CD

In Defense of Our Future – A Tribute to Discharge

Bonus 7" of Inhale/Exhale LP

Split 7" EP With Warhate

Julkaisemattomia studio-otoksia

The Bloodbath Is Coming Compilation 2x7"

Unreleased Outtakes From The Human 2.0 Session

Requiems Oo Revulsion – A Tribute to Carcass

Split 7" EP with Asterisk

Split 7" Ep With Skitsystem

Polar Grinder Compilation LP

Helveten Japanin bonuskappale

Helveten julkaisemattomia studio-otoksia

Shiftin Japanin bonuskappale

Unreleased Outtakes from the Shift Session

Tuotanto 
 Orion Landau – grafiikka
 Jonathan Canady – design
 Robert Johansson – valokuvat
 Tom Werr – valokuvat
 Robert Ahlborg – valokuvat

Arviot 
 Allmusic:

Aiheesta muualla 
 Grind Finale discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2005 kokoelma-albumit
Nasumin albumit
Veikko Vainio (koripalloilija)

Veikko Olavi Vainio (s. 1. huhtikuuta 1948 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Vainio pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan Kotkan Työväen Palloilijoissa kolme kautta vuosina 1964–1967. Vuosina 1968–1971 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Brigham Youngin yliopistojoukkueessa. Jo Yhdysvalloissa pelatessaan Vainiolla alkoi olla erinäisiä polvivaivoja. Yliopiston jälkeen Vainio palasi Suomeen ja edusti Panttereita kolme kautta vuosina 1971–1974. KTP:ssä Vainio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967 ja SM-pronssia vuonna 1966. Panttereissa hän ylsi SM-hopealle keväällä 1974.

Suomen maajoukkueessa Vainio pelasi vuosien 1965–1973 välillä 68 ottelua 6,1 pisteen keskiarvolla. A-nuorten maajoukkueessa hän pelasi kymmenen ottelua. Vainio kuului Suomen joukkueeseen vuoden 1967 koti-EM-kilpailuissa, jotka päättyivät positiivisesti Suomen kuudenteen sijaan. Vainio ja Espanjan Alfonso Martínez olivat turnauksen parhaat levypallomiehet, ja Vainio valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 1968 Vainio valittiin historian neljäntenä suomalaisena Euroopan joukkueeseen.

Elokuussa 2017 Vainio nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.

Saavutukset 
 Vuoden 1967 EM-kilpailujen tähdistöjoukkueessa
 Suomen mestaruus 1967
 SM-hopeaa 1974
 SM-pronssia 1966

Lähteet 
 
 Veikko Vainio Suomen Koripalloliitto
 Maajoukkueprofiili  Suomen Koripalloliitto
 Profiili fibaeurope.com 
 Veikko Vainio Athlete Profile The Official Site of BYU Athletics

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Vesimuisti

Vesimuisti viittaa veden väitettyyn kykyyn muistaa tai tallentaa kristallirakenteeseensa kaikki, mitä sen ympärillä tapahtuu. Erityisesti vesimuisti-termiä käytetään silloin, kun vedellä laimennetaan aineita jopa siihen pisteeseen asti, ettei alkuperäisen aineen molekyylejä esiinny laimennuksessa, mutta veden kristallirakenne muistaa aineen. On väitetty, että vesimuistin takia homeopaattinen parannus toimisi. Vesimuisti haastaa perinteisen ymmärryksen fysikaalisesta kemiasta ja tiedeyhteisö ei ole hyväksynyt vesimuistia. Jacques Benveniste julkaisi 1988 vesimuistia puoltavan tutkimuksen Naturessa. Tutkimuksen yhteydessä julkaistiin lehden toimittajan John Maddoxin huomautus, jonka mukaan lukijan tulisi "olla ottamatta kantaa" tutkimukseen ennen kuin tulokset pystytään toistamaan.

Benvenistenin tutkimus
Benveniste oli ranskalainen immunologi, jonka tutkimus vesimuistista ja sen homeopaattisista vaikutuksista julkaistiin tärkeässä tiedelehdessä. Benvenistein ja hänen tutkimusryhmänsä Ranskan kansallisesta terveys- ja lääketutkimusinstituutista Institut national de la santé et de la recherche médicale (INSERM, French for National Institute of Health and Medical Research) laimensivat vasta-aineita veteen niin, ettei loppujen lopuksi vesiliuoksessa ollut yhtään vasta-ainemolekyyliä. Ihmisen basofiilit reagoivat kuitenkin veteen samalla lailla kuin siinä olisi ollut vasta-ainetta (yhdenlainen allerginen reaktio). Ilmiö saatiin esiin vain, kun liuosta ravistettiin voimakkaasti laimentamisen aikana. 

Benveniste ei antanut ilmiölle mitään selitystä, mutta myöhemmin sitä alettiin kutsua vesimuistiksi.

Julkaisu Nature-tiedelehdessä 
Benveniste lähetti tutkimuksensa julkaistavaksi arvostettuun tiedelehteen Natureen. Sen toimittajat pelkäsivät, että tutkimus ymmärrettäisiin homeopatiikan tieteelliseksi todistukseksi, vaikka tutkimusta ei pystyttäisikään toistamaan. Toisaalta tutkija saattaisi olla väärässä.

Kompromissin saavuttamisen jälkeen tutkimustulokset julkaistiin Naturessa 30. kesäkuuta 1988 toimittajan kommentilla varustettuna: "Perustelluista syistä tutkimustuloksiin ei tulisi ottaa kantaa". Joitakin perusteellisia kemian ja fysiikan lakeja oltaisiin rikottu jos tutkimustulokset olisivat oikeassa.

Julkaisemisen jälkeinen tutkimuksen toisto
Benveniste ja hänen tutkimusryhmänsä eivät pystyneet toistamaan koetta myöhemmin järjestetyssä valvotuissa olosuhteissa. Vesimuistia ei siis esiintynyt toistetussa kokeessa.

Nature julkaisi artikkelin, jossa kerrottiin epäonnistuneesta vesimuistikokeesta.

Katso myös
 Masaru Emoto

Lähteet

Vesi
Fysikaalinen kemia
Näennäistiede
Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä

Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä, CRPS eli Complex regional pain syndrome (G90.5) on hermokipuihin kuuluva kiputila. Se aiheutuu raajaan vamman seurauksena, ja vamma voi olla pieni. Kipu jaotellaan I- ja II-tyypin kivuksi riippuen siitä, liittyykö siihen hermovaurio vai ei. Jos mukana on hermovaurio, se kuuluu II-tyyppiin.

Usein syynä on luunmurtuma, mutta aiheuttaja voi olla myös esimerkiksi ruhje. Kipu alkaa yleensä vasta usean viikon kuluttua, ja sitä pahentavat raajan liikuttelu, kevytkin ihon koskettaminen ja myös stressi. Raajan autonomisen hermoston toiminta muuttuu siten että  ihon väriin ja verenkiertoon, lämpötilaan ja hikoiluun tulee muutoksia, jotka ilmenevät turvotuksena, hikoiluna ja lämmön tunteena. Myöhemmin iho sinertyy ja viilenee. Kipu kroonistuu, ellei sitä hoideta, ja voi levitä vastapuoleiseen raajaan.

Hoitona on kipulääkkeet, fysioterapia ja kivunhallinnan opettelu psykologin avustuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla
CRPS:n kriteerit 
Suomen CRPS-yhdistys

Kipu
Neurologiset sairaudet
Песни Дружбы / Ystävyyden laulut

Песни Дружбы / Ystävyyden laulut on Melodija ja Love Recordsin yhteinen kokoelmalevy vuodelta 1977. Levyllä esiintyy: KOM-teatteri, Mikko Alatalo, Punainen Lanka, Agit-Prop, Anna-Riitta Minkkinen / Sinikka Sokka, Pepe Ja Paradise, G. Besedina / S. Taranenko, Jaak Joala, Pesnjary, E. Shavrina, I. Kobzon.

Kappaleet

A-puoli 
 Chile, Chile, Chile
 Comedienne
 Punavangin laulu
 Natalia
 Ystävyyden juna
 Niin vähän on aikaa

B-puoli 
 Grenada
 Pesnja o krovavyh tsvetah (laulu verisistä kukuista)
 Pamjati Viktora Jara (Viktor Jaran muistolle)
 Glažu v ozjora sinije (katson sinisiin järviin)
 I vnov prodolžaetsja boj (ja jälleen jatkuu taistelu)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Песни Дружбы / Ystävyyden laulut discogs.com -sivustolla

Vuoden 1977 kokoelma-albumit
Love Recordsin albumit
Vuokko Kekäläinen

Vuokko Kekäläinen on suomalainen oopperalaulaja. Kekäläinen opiskeli laulua Kuopion Konservatoriossa, Moskovan Tsaikovski konservatoriossa, ja Peter Cornelius konservatoriossa Mainzissa. Vuonna 1987 hän oli Richard-Wagner-yhdistyksen stipendiaattina. Vuonna 1997 Kekäläinen pääsi Timo Mustakallio -laulukilpailun finaaliin. 

Vuosina 1997-2003 Kekäläinen kuului Krefeld-Mönchengladbachin oopperan solistikuntaan, 2003-2007 Augsburgin oopperan, 2008 Pforzheimin, 2009 Freiburgin oopperan ja 2010-2011 Nordhausenin ooppera solistikuntaan. Syyskuussa 2011 hänestä tuli Bielefeldin oopperan jäsen.

Kekäläinen on esiintynyt vierailevana solistina Kölnin, Leipzigin, Hannoverin, Bonnin, Wiesbadenin, Frankfurtin, Pforzheimin, Regensburgin ja Aachenin oopperoissa. Hän on vieraillut myös Salzburgin kulttuuripäivillä (Salomen Herodiasroolissa), ja esiintynyt useita kertoja Saksan televisiossa.

Näyttämötyönsä lisäksi Vuokko Kekäläinen on toiminut lied-, oratorio- ja konserttilaulajana. Hän on esiintynyt paitsi Saksassa (HR, BR ja NDR) myös Sveitsissä, Turkissa, Suomessa ja Venäjällä.

Suomessa hän on esiintynyt vuonna 2004 opera Cava-festivaaleilla, Taikahuilussa ”Kolmas nainen”, (2014 Savonlinnan Oopperajuhlat, Aulis Sallinen ja Kullervo-oopperassa Unton vaimon roolissa.,sekä 2015 Mussorgskin,Boris Godunov ooppera“Innkeeper”.

Roolit 
 Der Alte (Benzin)
 Badessa (Suor Angelica/Il trittico / Sisar Angelika)
 Schenkwirtin (Boris Godunow)
 Unton vaimo (Kullervo)
 Larina (Eugen Onegin)
 Zita (Gianni Schicchi)
 Elisabeth I. (Maria Stuarda)
Venus (Tannhäuser und der Sängerkrieg auf Wartburg / Tannhäuser ja Wartburgin laulukilpailu)
 Mary (Der fliegende Holländer / Lentävä hollantilainen)
 Federica (Luisa Miller)
 Annina (Der Rosenkavalier / Ruusuritari)
 Mutter (Hänsel und Gretel / Hannu ja Kerttu)
 Dritte Dame (Die Zauberflöte / Taikahuilu)
 Czipra (Der Zigeunerbaron)
 Alte Buryia (Jenůfa)
 Herodias (Salome)
 Orlofsky (Die Fledermaus / Lepakko)
 Marzellina (Le nozze di Figaro / Figaron häät)
 Maddalena (Rigoletto)
 Die Gräfin (Der Wildschütz)
 Arnalta (L’incoronazione di Poppea / Poppean kruunaus)
 Emilia (Otello)
 Rosemarie (Die Herzogin von Chicago / Chicagon ruhtinatar)
 Azucena (Il trovatore / Trubaduuri)
 Maddalena, Gräfin Zeprano (Rigoletto)
 Frederica (Luisa Miller)
 Stimme der Mutter (Hoffmanns Erzählungen / Hoffmannin kertomukset)
 Zulma (L’italiana in Algeri / Italiatar Algeriassa)
 Suzuki (Madama Butterfly)
 Florence Pike (Albert Herring)
 Gertrude (Roméo et Juliette / Romeo ja Julia)
 Ursula (Béatrice et Bénédict)
 Venus und Juno (Orpheus in der Unterwelt / Orfeus Manalassa)
 Orfeo (Orfeo ed Euridice / Orfeus ja Eurydike)
 Auntie (Peter Grimes)

Lähteet

Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Suomalaiset oopperalaulajat
C.S.I. Cyber

C.S.I. Cyber (CSI: Cyber) on  Anthony E. Zuikerin, Carol Mendelsohnin ja Ann Donahuen luoma yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ensiesitys oli 4. maaliskuuta 2015 CBS-kanavalla. Sarjassa seurataan Yhdysvaltain keskusrikospoliisin FBI:n tietotekniikkarikollisuuteen keskittyvän osaston tutkijaryhmää.

C.S.I. Cyber on C.S.I:n sisarsarja ja kaikkiaan neljäs C.S.I.-sarja. Sarjan päähenkilö, Patricia Arquetten esittämä FBI-agentti ja kyberpsykologi Avery Ryan esiteltiin 30. huhtikuuta 2014 esitetyssä C.S.I:n jaksossa ”Kitty”.

Sarjan toisella kaudella tutkijaryhmään liittyy alkuperäisen C.S.I:n päähenkilö D.B. Russell (Ted Danson).

CBS lopetti sarjan ja koko CSI sarjaperheen kahden kauden jälkeen.

Nykyiset päähenkilöt

Entiset päähenkilöt

Lähteet

Aiheesta muualla 

 C.S.I. Cyber CBS:n sivustolla 

2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Gerrardinaceae

Gerrardinaceae on pieni afrikkalainen kasviheimo koppisiemenisten Huerteales-lahkossa. Heimossa on vain parilajinen Gerrardina-suku.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat vähän tunnettuja puita tai pensaita. Niiden lehdet ovat hammaslaitaisia. Terälehdet ovat kynnellisiä, ohuita ja pieniä, ja heteet sijaitsevat niiden kanssa kohdakkain. Kukassa on kupumainen mesiäinen. Siemenet ovat meheväkuorisia ja niissä on vähäpätöinen alkio.

Levinneisyys 
Heimo/suku kasvaa Afrikan itä- ja eteläosissa.

Luokittelu 
Gerrardina-suvussa on kaksi lajia. Aikaisemmin ne vietiin Flacourtiaceae-heimoon, joka on nyttemmin hajonnut moneen osaan suurimman osan ollessa Malpighiales-lahkossa (kapikkikasvit ja pajukasvit).

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/Gerrardina.gif
 Kuvia ym.: http://tolweb.org/Gerrardina/93755

Huerteales
Kasviheimot
Stig Rästa

Raul-Stig Rästa (s. 24. helmikuuta 1980, Tallinna) on virolainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän edusti Viroa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä yhdessä Elina Bornin kanssa itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella ”Goodbye to Yesterday”. Rästa ja Born voittivat Eesti Laul -kilpailun, ja näin ollen he pääsivät mukaan kilpailuun. ”Goodbye to Yesterday” kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ja pääsi finaaliin. Finaalissa kappaleen sijoitus oli seitsemäs. Rästa oli mukana kirjoittamassa Viroa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa edustaneen Jüri Pootsmannin kappaletta ”Play”. Rästa on mukana Eesti Laul -kilpailussa vuonna 2018 kappaleella ”Home”. 

Vuodesta 2010 lähtien Rästa on ollut Outloudz-yhtyeen solisti Traffic-yhtyeen kitaristi vuodesta 2006 lähtien. Vuosina 2002–2006 Stig Rästalla oli Ithaka Maria ja Tomi Rahulan kanssa yhtye nimeltä Slobodan River.

Rästa on näytellyt Maarit Lallin suomalaisessa elokuvassa Kuudes kerta (vir. Kuues kord) (2017).

Stig Rästalla ja hänen vaimollaan Karinalla on kaksi lasta, Lumi (s. 2016) ja Sadu (s. 2018).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virolaiset laulajat
Virolaiset lauluntekijät
Virolaiset kitaristit
Vuoden 2015 euroviisuedustajat
Viron euroviisuedustajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Doc Martin

Doc Martin on brittiläinen draamakomediasarja urallaan psyykkisiin ongelmiin ajautuneesta huippukirurgista, joka asettuu paikallislääkäriksi lapsuutensa maisemiin Cornwalliin. Martin Clunes näyttelee sarjan pääroolissa kulmikasta ja sosiaalisesti taitamatonta tohtori Martin Ellinghamia. Kuvitteelliseen Portwennin kylään sijoittuvan sarjan on kehittänyt Dominic Minghella vuoden 2000 elokuvassa Pelastakaa Grace esiintyneen lääkärihahmon Martin Bramfordin pohjalta. Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin Britanniassa 2004.

Syyskuuhun 2013 mennessä sarjaa oli esitetty 70 maassa. Suosituin se on ollut Ranskassa, Saksassa, Espanjassa, Alankomaissa, Kreikassa, Puolassa ja Venäjällä. Monissa maissa sarjasta tehdään tai suunnitellaan paikallista versiota. Pääosan esittäjä Martin Clunes on naimisissa sarjan tuottajan Philippa Braithwaiten kanssa. Sarjan suosio on tehnyt heistä miljonäärejä. 

Suomessa Yle TV1 esitti Doc Martinin kuusi ensimmäistä kautta arkipäivien alkuillan ohjelmapaikallaan. Doc Martin oli useana viikkona Suomen katsotuin ulkomainen televisiosarja ja keräsi tasaisesti yli puolen miljoonan katsojalukuja. 

Suomessa seitsemäs tuotantokausi alkoi 1. helmikuuta 2016. Se lähetettiin uusintoina syksyn 2017 sunnuntain alkuilloissa. Kahdeksas tuotantokausi esitettiin joulupäivästä 2017 alkaen arkipäivisin. Sarjaan tehtiin myös yhdeksäs tuotantokausi.

Näyttelijät

Tuotanto
Sarjan kuvauspaikkana on käytetty Cornwallin pohjoisrannikolla sijaitsevaa kalastajakylää nimeltä Port Isaac. Siellä kuvattiin myös Doc Martin -hahmon ensimmäinen esiintyminen, vuoden 2000 elokuva Pelastakaa Grace.

Katsojaluvut

Yle TV1 on esittänyt sarjaa useaan otteeseen arkipäivisin kello 17–18.

2015

2016

Keskikatsojamäärä = Katsojien määrän keskiarvo koko ohjelman keston ajalta.
Tavoittavuus = Tavoittavuudella tarkoitetaan ohjelmaa vähintään 3 minuuttia yhtäjaksoisesti katselleiden henkilöiden lukumäärää.

Lähteet

Brittiläiset draamasarjat
Brittiläiset komediasarjat
ITV:n televisio-ohjelmat
Anna Louhivuori

Anna Tellervo Louhivuori (s. 26. maaliskuuta 1927 Helsinki) on suomalainen kääntäjä.

Teoksia 
 Myytit kuvina : Marc Chagallin I Pariisinkauden (1910-1914) maalausten strukturalistis-semioottista tulkintaa, Jyväskylän yliopiston väitöskirja. Jyväskylä studies in the arts 28. Jyväskylä 1988

Toimitustöitä 
 Isoäidin kirjeitä vuosilta 1908-1932 (Hilda Sofia Immonen o.s. Konttinen 1851-1932) ; toimittaneet Anna Louhivuori ja Leena Tuomaala. Toimittajat, Helsinki 2004

Suomennoksia 
 Alba de Céspedes : Kielletty päiväkirja : romaani. Otava 1956 (alkuteos Quaderno proibito)
 Alexandre Dumas vanhempi : Kolme muskettisoturia : romaani. Otava 1957, uusia painoksia 1966, 1968, 1978, 1994, 2004 (alkuteos Les trois mousquetaires)
 Pierre Boulle : Kwai-joen silta. Otava 1958, 6. painos 1961, uusia painoksia 1969, 1972, 1973, 1984, 1990, 2005 (alkuteos Le pont de la rivière Kwai)
 Georges Simenon : Maigret vuokraa huoneen : komissaario Maigret'n tutkimuksia. Otava 1958, 2. painos 1972 (alkuteos Maigret en meublé)
 Pierre Boulle : Mitalin toinen puoli : romaani. Otava 1959 (alkuteos Les voies du salut)
 Pierre Boulle : Herrasmiehen ammatti : romaani. Otava 1961 (alkuteos Un métier de seigneur)
 Françoise Mallet-Joris : Leikitään maan alla. Otava 1975 (alkuteos Le jeu du souterrain)

Lähteet 
 

Suomentajat
Vuonna 1927 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Ahmad Tea

Ahmad Tea on brittiläinen, vuonna 1986 perustettu maailman viiden suurimman teevalmistajan ryhmään kuuluva, perheyrityksenä toimiva teetalo. Yrityksen kotipaikka on Etelä-Englannin Eastleigh.

Yrityksen perustajat ovat kotoisin Iranista. Vuonna 2013 yhtiön myynnistä 60 prosenttia kertyi Venäjältä ja Iranista. Ahmad Tea vie tuotteitaan yli 80 maahan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ahmad Tea: Opportunities and Challenges Abroad (9.11.2014)   (euromonitor.com)

Teetalot
Brittiläiset yritykset
Perheyritykset
Cläk

Cläk oli helsinkiläinen vuosina 1979-1982 toiminut punkrockyhtye, jonka jäsenistä tunnetuimmat ovat nykyisin Nolla nolla nolla -yhtyeessä vaikuttavat Haba Ehrström ja Make Timonen. Yhtye julkaisi kaksi vinyyliä.

Tuotanto

Cläk EP (1981)
Äiti potki meidät himasta (1982)

 Suomalaiset punkyhtyeet
Sprinttitalli

Sprinttitalli on vuonna 2013 perustettu urheilutalli, jonka tehtävänä on auttaa yleisesti huippu-urheilijoita saavuttamaan menestymistä kansallisella ja kansainvälisellä tasolla. Sprinttitalli perustettiin Marko Malvelan ja hänen uintiryhmänsä erkaannuttua Swimming Jyväskylän valmennusjärjestelmästä. Perustajat hakivat mallia, jossa uinnissa pystyttäisiin tekemään yhteistyötä perusseurojen kanssa, mutta huomattavasti fokusoidummin ja joustavammin. 

Sprinttitalli on sitoutumaton ja riippumaton rekisteröity yhdistys. Se ei ole Uimaliiton jäsenseura.

Vuonna 2014 talli otti ensimmäisen kansainvälisen mitalin, kun A-P Liukkonen ui pronssia 50 metrin vapaauinnissa EM-kilpailuissa Berliinissä. Lisäksi Mimosa Jallow ui MM-finaalissa viestissä (lyhyt rata, Doha). Talli on ollut voittamassa edustamilleen seuroille useita kansallisia mestaruuksia ja - ennätyksiä.

Marlene Niemi on uinut EM- mitalin naisten vapaauintiviestissä lyhyellä radalla.

Tallissa ui vuonna 2018 16 uimaria. Lisäksi talli tekee valmennuksellista yhteistyötä useiden eri paikkakuntien kanssa. Tallissa ui uimareita muiden muassa Kampuksen Plaanista, Swimming Jyväskylästä, Espoon Cetuksesta, Oulun Uinnista ja Helsingfors Simsällskapista. Tallissa on vieraillut uimareita mm. Pieksämäeltä, Jämsästä, Tampereelta ja Turusta.

Talli tekee tiivistä yhteistyötä Jyväskylän Kaupungin kanssa, jonka Ui Kesäksi Kuntoon - kampanjassa sillä on suuri rooli.

Tallin henkilöstö tällä hetkellä:

Päävalmentaja - Marko Malvela

Muut valmentajat ja tukihenkilöt: Mikko Alpola (apuvalmentaja), Pedro Valadão (fysiikkavalmentaja), Antti Rantanen (oheisharjoittelu), Jesse Pajari (fysioterapeutti)

Johto: Sami Paavilainen (puheenjohtaja), Mikko Pirttimäki (varapuheenjohtaja, valmentaja)

Aiheesta muualla 
www.sprinttitalli.com
https://www.facebook.com/sprinttitalli/

Suomen urheilu
Nicola Sturgeon

Nicola Ferguson Sturgeon (s. 19. heinäkuuta 1970 Irvine, Skotlanti) on skotlantilainen poliitikko, Skotlannin kansallispuolue SNP:n johtaja ja Skotlannin pääministeri (First Minister). Marraskuussa 2014 Sturgeonista tuli puolueensa ensimmäinen naisjohtaja ja Skotlannin ensimmäinen naispääministeri.

Sturgeon opiskeli oikeustiedettä Glasgow’n yliopistossa ja työskenteli vuosina 1997–1999 asianajajana.

Lähteet

Skotlannin pääministerit
Brittiläisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Oncothecaceae

Oncothecaceae on pieni uusikaledonialainen kasviheimo koppisiemenisten Asteranae-ylälahkossa. Heimon ainoa suku on Oncotheca.

Ulkonäkö ja koko 
Kasvit ovat ainavihantia puita, joiden versot ovat kaljuja. Lehdet ovat lyhytruotisia. Haarainen kukinto sijaitsee lehtihangassa ja siinä on pieniä kukkia, joissa on enemmän tai vähemmän erilehtinen verhiö ja tyvestä asti haarova vartalo. Hedelmä on luumarja, jonka kivi on yksisiemeninen.

Levinneisyys 
Heimo/suku kasvaa Uudessa-Kaledoniassa.

Elinympäristö 
Oncothecaceae-heimon ainoassa suvussa on kaksi lajia. Aiemmin heimo on liitetty teekasvien (Theaceae) yhteyteen. Asteranae-ylälahkossa se sijoittuu lähelle Garryales-lahkoa, mutta sen sisällyttäminen siihen ei ole saanut riittävää vahvistusta. Lähimmäksi sukulaisheimoksi on osoittautunut Metteniusaceae.

Lähteet 
 Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia: http://www.endemia.nc/flore/fiche667.html
 Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/oncothecaceaemap.gif

Icacinales
Kasviheimot
Golden Peak Race

Golden Peak Race on laskettelurinne Vailissa Coloradossa Yhdysvalloissa. Rinteellä on laskettu tekniikkalajit vuosien 1989- ja 1999 MM-kilpailuissa ja joukkuekilpailu vuoden 2015 MM-kilpailussa.

Lähteet
http://vailbeavercreek2015.com/wp-content/uploads/2015/01/Golden-Peak-Course-Map-FINAL.pdf 
http://www.vail.com/mountain/current-conditions/whats-open-today.aspx#/GA5
http://vailbeavercreek2015.com/red-tail-stadium/
http://www.vail.com/~/media/vail/images/fy15/2014-15%20trail%20map/2014-15-vail_trailmap_front.ashx 
http://data.fis-ski.com/alpine-skiing/results.html?place_search=Vail&seasoncode_search=all&sector_search=AL&date_search=&gender_search=&category_search=&codex_search=&nation_search=&disciplinecode_search=&date_from=01&search=Search&limit=50

Yhdysvaltain laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Coloradon rakennukset ja rakennelmat
Coloradon urheilu
Eaglen piirikunta
Jukka Mildh

Jukka Wolmar Mildh on suomalainen urheilutoimittaja ja -asiantuntija, joka on erikoistunut Formula 1:siin. Nykyisin Mildh toimii Ylen Formula 1 -asiantuntijana. Hän toimii myös liikkeenjohdon konsultointiin erikoistuneen Wolmar Helsinki Oy:n toimitusjohtajana, jossa toimessa hän on toiminut vuodesta 2010 lähtien. 

Mildh on toiminut aiemmin muun muassa Mika Salon ja Nico Rosbergin managerina. Rosbergin managerina hän toimi vuosina 2006–2008. Hän on juontanut myös Ruutulippu -televisio-ohjelmaa ja toiminut Formula 1 -sarjan lähetysten kommentaattorina ja toimittajana MTV3:lla.

Lähteet 

Suomalaiset urheilutoimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Robert Nordström

Robert Nordström (s. 15. heinäkuuta 1963) on suomenruotsalainen elokuvaaja. Hän oli vuonna 2013 ehdolla parhaan kuvauksen Jussi-palkinnon saajaksi elokuvasta Oppipoika.

Oman elokuvatyönsä ohella Nordström toimii ruotsinkielisen ammattikorkeakoulu  Arcadan lehtorina. Hän on kuvannut kaikkiaan kolmisenkymmentä pitkää elokuvaa yli kahdenkymmenen vuoden aikana.

Filmografia 
 1996: Isältä pojalle
 2000: Hylätyt talot, autiot pihat
 2003: Mosku – lajinsa viimeinen
 2003: Itämeren arvoitus
 2004: Populäärimusiikkia Vittulajänkältä
 2007: Suden vuosi
 2013: Oppipoika

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Airbnb

Airbnb on yhdysvaltalainen vuonna 2008 perustettu yritys, sovellus ja internetsivusto, jonka kautta voi ilmoittaa huoneiston tai vastaavan tilan vuokrattavaksi.

Asunnot ovat yksityisten ihmisten tai sijoittajien omistuksessa, ja Airbnb perii niiden välittämisestä 10–13 prosenttia vuokrasta. Nykyisin Airbnb:llä on myös emännöintipalveluita, jotka hoitavan vuokraamisen käytännön järjestelyt asunnon omistajan puolesta. 

Yöpymisen jälkeen vuokralainen ja vuokranantaja voivat kirjoittaa toisistaan arvion Airbnb-sivustolle. Lukemalla vanhoja kommentteja palvelun käyttäjät voivat päättää, haluavatko käyttää tiettyä majoituspaikkaa tai huolivatko tietyn matkailijan.

Vuonna 2018 yrityksen listoilla on neljä miljoonaa vuokrattavaa kohdetta 65 000 kaupungissa yli 190 maassa. Sen kautta on tehty yhteensä yli 260 miljoonaa majoittautumista. 

Airbnb:n kaltaiset palvelut ovat nostaneet vuokratasoa joillakin alueilla, ja esimerkiksi Berliini ja Barcelona ovat rajoittaneet yksityisasuntojen lyhytaikaista vuokraamista.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Airbnb.com
 Airbnb.fi

Alustatalous
Matkailusivustot
Matkailualan yritykset
Yhdysvaltalaiset yritykset
Anti Social Media

Anti Social Media () on vuonna 2014 perustettu tanskalainen pop rock -yhtye, joka edusti Tanskaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä kappaleella The Way You Are. Anti Social Media selviytyi Euroviisuihin voitettuaan vuoden 2015 Melodi Grand Prixin. Yhtye kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa.

Yhtyeen muodostavat Philip Thornhill, Nikolaj Tøth, David Vang ja Emil Vessing.

Diskografia

Singlet  
 The Way You Are (2015)

Jäsenet 
 Philip Thornhill (laulu)
 Nikolaj Tøth (kitara)
 David Vang (basso)
 Emil Vessing (rummut)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tanskalaiset popyhtyeet
Tanskalaiset rockyhtyeet
Vuoden 2015 euroviisuedustajat
Tanskan euroviisuedustajat
Kustavin kirkko

Kustavin kirkko (ruots. Gustavs kyrka) on Kustavissa sijaitseva puinen satulakattoinen torniton pitkäkirkko, jonka rakensi Johan Höckert 1783 vanhemman kirkon runkoa korottaen ja sivusakaroilla laajentaen. Kirkon pitkillä sivuilla ovat ristivarsina matalammat sakarat, joista toisessa on eteinen. Myös kirkon länsipäädyssä on eteinen ja itäisen ristivarren pohjoispuolella sakaristo. Sisällä on puuholvikatto, ulkokatto on paanua. Kirkon pinta-ala on 338 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 480 hengelle. Kirkon 14-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1952, ne siirrettiin kirkkoon Raision kirkosta 1969. Kaksiosainen alttaritaulu Pyhä ehtoollinen ja Ristiinaulittu on Jonas Bergmanin 1744 maalaama, saarnatuoli on 1600-luvulta.  Erillinen kauttaaltaan paanuilla päällystetty kellotapuli siirrettiin kirkon yhteyteen Kustavin Kunnaraisen kylästä 1793. Kirkkoa on korjattu aiemmin useaan otteeseen, 1876-1879, 1895, 1903, 1921, 1928 ja 1965. Kirkkosalin uusiminen 1876-1879 tehtiin lääninarkkitehti C. J. von Heidekenin ja 1928 lääninarkkitehti Gunnar Wahlroosin suunnitelmien perusteella. Myöhemmin 1988 kirkkorakennusta korjattiin ulkoapäin.  Kirkon aitta on kirkkoalueen länsiportilla ja leikkaushuone vuodelta 1929 kirkkomaan pohjoislaidalla. Sankarihaudalla on Jussi Vikaisen suunnittelema patsas.    

Kustavin kirkko ympäristöineen kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet 

Kustavi
Varsinais-Suomen kirkkorakennukset
Suomen puiset pitkäkirkot
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Aino Kivi

Aino Kivi (s. 1985 Riihimäki) on joensuulainen teatteriohjaaja. Hän valmistui ylioppilaaksi 2003 Kallion lukiosta, humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 2010  ja Teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2012. Hän on työskennellyt muun muassa Kajaanin kaupunginteatterissa, Riihimäen Teatterissa ja Teatteri Siperiassa. Vuodesta 2014 lähtien Kivi on toiminut ohjaajana Joensuun kaupunginteatterissa. Hänen esikoisromaaninsa Maailman kaunein tyttö ilmestyi Into Kustannus -kustantamolta syksyllä 2016. Teos oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto -ehdokkaana.

Teatteriohjauksia 
 Raamattu 2007, Kumpulan metsäteatteri, 2007
 Kesäyön unelma, Teatterikorkeakoulu, 2009
 Mannerheimintiellä, Teatterikorkeakoulu, 2010
 Hannu ja Kerttu, Teatteri Hevosenkenkä, 2011
 Ainakin miljoona sinistä kissaa, Kajaanin Kaupunginteatteri, 2012
 Loistava Ella! Loistava Company 2012. 
 Tyhmät ihmiset hallitsevat maailmaa, Tampereen ylioppilasteatteri, 2012
 Tunkeilija, Teatteri Takomo, 2013
 Fucking Åmål, Riihimäen teatteri, 2013
 Kaikkeuden enkelit, Kajaanin kaupunginteatteri, 2014
 Mä soitan veljille, Joensuun kaupunginteatteri, 2014
 Rahakabaree, Joensuun kaupunginteatteri, 2015
 Havukka-ahon ajattelija, Joensuun kaupunginteatteri 2016
 Kesäyön uni, Ylioppilasteatteri (Mustikkamaan kesäteatteri), 2017

Oopperaohjauksia 
 Shitstorm, Turun musiikkijuhlat, 2012

Käsikirjoituksia 
 Hoc est Corpus, 2006
 Ithaka, 2007
 Tyhmät ihmiset hallitsevat maailmaa, 2012
 Rahakabaree, 2015
 Kari Krandi, 2016

Romaaneja 
 Maailman kaunein tyttö, Into Kustannus, 2016

Lähteet

Aiheesta muualla
 Aino Kiven haastattelu romaanista Maailman kaunein tyttö, Ylen Kirjakerho (Viitattu 4.9.2017)

Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Tapio Mattlar

Tapio Mattlar (s. 17. maaliskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko, musiikkitoimittaja ja maaseutuaktivisti. Muusikkona Mattlar on erikoistunut muinaissoittimiin: hänen instrumenttejaan ovat kampiliira, viikinkilyyra, jouhikko, kantele ja šamaanirumpu. Helsinkiläissyntyinen Mattlar viljelee Harjun perinnemaisematilaa Hartolan Vuorenkylässä ja tunnetaan Suomen Kylätoiminta ry:n (SYTY) yhtenä perustajana. Kylätoiminnalle myönnettiin kunniapalkinto vuoden 1992 Right Livelihood -tapahtumassa.

Mattlar kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1972 ja pääsi opiskelemaan Helsingin yliopistossa journalismia ja etnomusikologiaa, haaveenaan musiikkitoimittajan työ. Vuosina 1977–1979 Mattlar toimitti ja juonsi Yleisradiossa ohjelmasarjaa Rock and rollin villit vuodet.

Vuonna 1996 Mattlar perusti folkrockyhtyeen Tarujen Saari. Hänen nykyinen yhtyeensä on nimeltään Ancient Bear Cult.

Vuonna 2013 julkaistiin Tapio Mattlarin laulajapuolisostaan Marja Mattlarista toimittama kirja Marja Mattlar – musiikkiura omin päin. Heidän poikansa on radiotoimittaja Mikko Mattlar.

Teoksia
Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: Maatilan elämää, lastenkirja,‎ 1985
Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: Muuttaisitko maalle, Otava 1988
Marja Mattlar – musiikkiura omin päin, omakustanne 2013.

Lähteet

Suomalaiset kansanmuusikot
Suomalaiset kanteleensoittajat
Jouhikonsoittajat
Suomalaiset toimittajat
Musiikkitoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset ympäristöaktivistit
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Leevi Haapala

Leevi Haapala (s. 1972 Keuruu) on Kiasman museonjohtaja. Hän on toiminut tehtävässä kesäkuusta 2015 alkaen. Aiemmin Haapala on työskennellyt Taideyliopiston Kuvataideakatemian professorina sekä Kiasman amanuenssina ja nykytaiteen tutkijana. Hän teki väitöskirjansa Helsingin yliopiston taidehistorian oppiaineeseen. Väitöskirjan otsikko oli Tiedostumaton nykytaiteessa: Katse, ääni ja aika vuosituhannen taitteen suomalaisessa nykytaiteessa (2012).

Haapala työskenteli Suomen nykytaiteen museossa jo 1994, johon hän tuli siviilipalvelusmieheksi Ars 95 -näyttelyn järjestelyiden avustajaksi. Vuodesta 1997 hän työskenteli Kuvataiteen keskusarkiston tutkijana ja Kiasman amanuenssina, kunnes 2014 nimitettiin Kuvataideakatemian Praxis-maisteriohjelman 2-vuotiseksi professoriksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Leevi Haapala 375 humanistia -sivusto 23.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Kuvataideakatemian professorit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Ilmari Weneskoski

Ilmari Wäinö Ludvig Weneskoski (aik. Willgren; 2. lokakuuta 1882 Tampere – 8. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja viulisti.

Weneskoski opiskeli Helsingissä, Pariisissa ja Leipzigissa. Hän perusti Tampereen musiikkikoulun vuonna 1917 ja toimi sen rehtorina vuoteen 1924 saakka. Hän toimi kapellimestarina Heinolassa, Helsingissä, Tampereella, Viipurissa ja Oulussa. Hän opetti myös viulunsoittoa Helsingissä. Hän oli naimisissa pianisti Gerda Weneskosken kanssa.

Weneskosken poika oli jazzmuusikko ja manageri Jorma Weneskoski.

Lähteet 

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset viulistit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet