joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Russell M. Nelson

Russell Marion Nelson (s. 9. syyskuuta 1924 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon 17.  presidentti. Hän on kuulunut kahdentoista apostolin koorumiin vuodesta 1984 ja toiminut sen presidenttinä 15. heinäkuuta 2015 alkaen. Ennen sitä hän oli ollut vaarnanjohtajana vuosina 1964–1971.

Salt Lake Cityssä syntynyt Nelson valmistui lääkärin valmiuksilla Utahin yliopistosta. Hän sai vuonna 1954 filosofian tohtorin arvon Minnesotan yliopistosta. Hän on luonut uran sydänkirurgina.

Nelson oli lääkärinä Yhdysvaltain armeijassa Korean sodan aikana.

Lähteet

Mormonismi
Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Yhdysvaltalaiset lääkärit
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Dallin H. Oaks

Dallin Harris Oaks (s. 12. elokuuta 1932) on yhdysvaltalainen mormoni, josta tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1984.

Provossa syntynyt, lakimieskoulutuksen saanut Oaks toimi Brigham Youngin yliopiston johdossa vuosina 1971–1980. Hänen tyttärensä on viulisti Jenny Oaks Baker.

Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Mormonismi
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
M. Russell Ballard

Melvin Russell Ballard, Jr. (s. 8. lokakuuta 1928 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen mormoni, josta tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1985.

Kirkkonsa ulkopuolella Ballard loi menestyksekkään uran liikemiehenä.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat
Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Mormonismi
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Ohjelmatyö

Ohjelmatyö ry on Vasemmistoliittoa lähellä oleva yhdistys, johon kuuluu noin 30 kulttuuriyhdistystä ja ammattiosastoa. Järjestö perustettiin 1950-luvun lopulla huolehtimaan työväentalojen ohjelmatarjonnasta. Vuonna 2008 Ohjelmatyö nousi julkisuuteen vaalirahoituskeskustelun yhteydessä, kun kävi ilmi, että yhdistys oli tukenut Vasemmistoliiton ehdokkaita eduskuntavaaleissa 2007 yli 100 000 eurolla. Ohjelmatyön puheenjohtaja on Tanja Vihersaari ja sihteeri Taisto Terävä.

Ohjelmatyö toimi aluksi Työväen-, kulttuuri- ja kansantalojen Tuki -yhdistyksen osana. Kun tukiyhdistyksestä vuonna 1959 muodostettiin Kulttuurityön Keskus (KtK), jäi Ohjelmatyö sen rinnalle itsenäiseksi toimijaksi. Ohjelmatyö vastasi muun muassa kuorosovitusten, kisällilaulujen, runojen, pakinoiden, laulu- ja runosikermien, laulelmien, kuplettien ja kerhoiltaohjeiden laatimisesta sekä toimittamisesta tilaajille. Suomen Demokratian Pioneerien Liitolle ja Suomen Naisten Demokraattiselle Liitolle valmistettiin omia erityisohjelmistoja. Yhdistys huolehti lisäksi ohjelma-ohjaajien kurssien järjestämisestä, välitti taiteilijoita tilaisuuksiin ja järjesti tilauksista juhlia. Elokuussa 1963 Ohjelmatyö ja sen toiminnot siirtyivät KtK:n alaisuuteen. 1960-luvun puolivälistä alkaen KtK luopui Ohjelmatyön ylläpidosta ja Ohjelmatyön tehtäväksi jäi ainoastaan poliittisen ohjelma-aineiston toimittaminen jäsenjärjestöille. Osa aiemmista tehtävistä siirtyi vuonna 1964 perustetun Kansan Sivistystyön Liiton taide- ja ohjelmajaostolle.

Ohjelmatyö omaksui roolinsa vaalirahoituksen järjestäjänä vasta 2000-luvulla. Vasemmistoliittoa lähellä olevat yhdistykset ovat ohjanneet tukea puolueen ehdokkaille Ohjelmatyön kautta. Suurella summalla Ohjelmatyötä avusti vuonna 2007 ainakin Yrjö Sirolan Säätiö. Eduskuntavaaleissa 2007 Ohjelmatyö tuki valitsemiaan noin 50 ehdokasta yli 100 000 eurolla. Tukea saivat ainakin Martti Korhonen (22 000 euroa), Claes Andersson (15 000), Sirpa Puhakka (12 000) Erkki Virtanen (5 000), Matti Kangas (2 000) ja Minna Sirnö (8 000). Yhdistys ei ole halunnut kertoa julkisesti tuen jakoperusteita tai sitä keitä kaikkia se on tukenut. Osa tukea saaneista kansanedustajista ei ilmoittanut saaneensa tukea nimenomaan Ohjelmatyöltä. Toinen vasemmistoliittolaisten rahavirtoja kanavoinut järjestö on Punajuuri, jonka kautta aiemmin ohjattiin SAK:n vasemmistoryhmien vaalitukea.

Ohjelmatyön jäsenyhdistyksiä ovat (ainakin) Vasemmistoviestintä, Suur-Helsingin Kulttuurityö, Kulttuurityön Keskus ja Kansantalojen liitto.

Lähteet 

Suomalaiset vasemmistolaiset järjestöt
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Vasemmistoliitto
Suomalaiset kulttuurijärjestöt
Sotametalli

Sotametalli (engl. war metal) on 1990-luvun vaihteessa syntynyt black/death metalin alalaji, joka on grindcore-vaikutteista. Tyyliltään se on brutaalia extreme metalia, jonka laulu on yleensä death metal -tyylistä murinaa ja sanoitukset käsittelevät sotaa. Tyylin kehittäjänä pidetään kanadalaista Blasphemya.

Sotametalliyhtyeitä
 Abominator
 Amputator
Archgoat
 Axis of Advance
 Beherit
 Bestial Raids
 Bestial Warlust
 Black Witchery
Blasphemophager
 Blasphemy
 Conqueror
 Damaar
 Demonized
Diocletian
 Goatpenis
 Goat Semen
 Goatvomit
 Impiety
Infernal Coil
 Manticore
 Morbosidad
 Mystifier
 Naked Whipper
Nuclear Desecration
 Obeisance
 Proclamation
Pseudogod
 Revenge
Ritual Genocide
 Teitanblood
Truppensturm
 Unholy Archangel
 Von

Black metal
Rafael Advanced Defense Systems

Rafael Advanced Defense Systems Ltd, lyhyemmin pelkkä RAFAEL, (aiemmin RAFAEL Armament Development Authority) on israelilainen vuonna 1948 perustettu aseita ja aseteknologiaa valmistava yritys. Se kuului aiemmin Israelin puolustusministeriön alaisuuteen valtio-omisteisena.

Tuotteita
Spike -ohjusjärjestelmät
Wolf -panssariajoneuvot
Python -ilmataisteluohjus
Popeye (AGM-142) -ilmasta-maahan ohjus
 Rautakupoli torjuntajärjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelilaiset aseteollisuusyritykset
Valtionyhtiöt
AGM-142

AGM-142 "Popeye"/"Raptor" on kaukolaukaistava ilmasta maahan -ohjus, jonka ovat kehittäneet Lockheed Martin ja Rafael Advanced Defense Systems.

Ohjuksen kehittivät yhteistyössä israelilainen Rafael Advanced Defense Systems ja yhdysvaltalainen Lockheed Martin. Se on kehitetty täsmäpommituksiin suuria kohteita vastaan. Ohjuksen ajomoottorina on kiinteätä polttoainetta käyttävä raketti. Ohjus hakeutuu maaliinsa inertiaohjauksella. Tähtäys ja maaliin ohjaaminen voidaan suorittaa TV-kameran tai infrapunatähtäimen avulla ohjuksen tyypistä riippuen. Ohjuksen laukaistuaan lentokone voi tarvittaessa vetäytyä heti, sillä maaliin ohjauksen voi tehdä lentäjän puolesta joku muu erillisestä komentopaikasta. Taistelulatauksia on kahdenlaisia, 340 kg:n sirpalepommi ja 360 kg:n rakenteiden läpäisyyn tarkoitettu pommi eli niin kutsuttu bunker buster.

Palveluskäyttöön ohjus on tullut vuonna 1985.

Tekniset tiedot
 Pituus: 4,82 m
 Halkaisija: 533 mm
 Paino: 1 360 kg
 Kantama: 78 km

Käyttäjät

Lähteet 

 

Ilmasta maahan -ohjukset
Ravintola Matala

Ravintola Matala oli oululainen ruokaravintola, joka sijaitsi Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa Jurveliuksen talossa. Ravintola avattiin vuonna 2004 ja se luettiin ravintola-alan ammattilaisten tekemissä arvioissa Oulun parhaaksi ja Suomessakin lähes kymmenen parhaan joukkoon kuuluvaksi ruokaravintolaksi.

Matala valittiin Suomen parhaimpien ravintoloiden joukkoon useampana vuonna. Ravintola-alan ammattilaisten vuosittain valitsemalla "Suomen 50 parasta ravintolaa" -listalla Matala sijoittui vuonna 2008 neljänneksitoista ja vuonna 2007 kahdeksanneksi, jolloin se oli paras ravintola Helsingin ulkopuolella. Ravintola muutti profiiliaan "fine dining" -tyyppisestä illallisravintolasta krouviksi syyskuussa 2011 ja se muutti sittemmin myös nimensä ravintola Toripolliisiksi.

Ilkka Järvi-Laturin tositapahtumiin perustuva elokuva Kotia päin on kuvattu pääosin Matalassa, ja se kertoo paikalla olleen keskiolutravintolan omistajasta ja hänen pojastaan.

Katso myös 
 Matala Ocean Race

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Pokkinen
Ravintolat Oulussa
Luettelo tunnetuista kasvissyöjistä

Tämä on luettelo tunnetuista kasvissyöjistä. 

Luettelossa on henkilöitä tai ryhmiä, jotka ovat todistetusti tunnustautuneet tai yleisesti tunnustettu kasvissyöjäksi merkittävässä osassa elämäänsä tai julkista näkyvyyttään. 

Tässä yhteydessä kasvissyöjä määritellään laajasti, eli vain kasvikunnan tuotteita ravinnokseen käyttävän, vegaanin, lisäksi myös muut historialliset, uskonnolliset ja eri aikoina vallinneet kulttuuriset kasvissyönnin määritelmät on otettu huomioon siitäkin huolimatta, että monet niistä ovat nykykäsityksen mukaan loogisesti kasvissyönnin määritelmän vastaisia ja siten itse asiassa osa sekaruokavaliota. Näitä ovat: lakto-vegetaristi (joka käyttää myös maitotuotteita), ovo-vegetaristi (joka käyttää kasvikunnan tuotteiden lisäksi kananmunaa), pesco-vegetaristi (kala-kasvissyöjä) pollo-vegetaristi (joka kasvikunnan tuotteiden lisäksi syö myös kanan ja muiden lintujen lihaa), semi-vegetaristi tai fleksitaristi (joka syö pääasiassa kasvisruokaa, mutta joskus lihaa, kalaa tai lintuja ja muita eläinkunnan tuotteita) ja demi-vegetaristi (joka ei syö nisäkkäiden lihaa) sekä näiden yhdistelmät. Oleellista tässä on henkilön oma samaistuminen kasvissyöntiin. Tiedot perustuvat yleensä henkilön omiin lausuntoihin ja tulkintoihin: esimerkiksi joskus kalaa tai kanaa syövä kertoo olevansa kasvissyöjä, vegaaniksi itsensä ilmoittavan kohdalla ei useinkaan ole selvää, tarkoittaako hän sillä vain ruokavaliota vai veganismin määritelmän mukaista vegaanista elämäntapaa. Tiedot saattavat olla vanhentuneita mm. siitä syystä, että henkilö on tullut toisiin ajatuksiin. Henkilön kuuluminen kasvissyöjiin on saatettu kyseenalaistaa voimakkaasti, näin on käynyt esimerkiksi Adolf Hitlerin kohdalla, joka itse halusi identifioitua kasvissyöjäksi.

Suomalaisia kasvissyöjiä

Kansainvälisesti tunnettuja kasvissyöjiä

Musiikki

Yhtyeitä, joiden kaikki jäsenet ovat kasvissyöjiä
 Carcass, brittiläinen grindcore-yhtye, kaikki jäsenet kasvissyöjiä (osa vegaaneja) 
 Cattle Decapitation, yhdysvaltalainen death metal -yhtye (kaikki jäsenet kasvissyöjiä) 
 Heaven Shall Burn, saksalainen metalcore-yhtye (kaikki jäsenet vegaaneja) 
 Millencolin, ruotsalainen punkyhtye (kaikki jäsenet kasvissyöjiä) 
 Propagandhi, kanadalainen punkyhtye (kaikki jäsenet vegaaneja) 
 Sielun veljet, suomalainen rock-yhtye (kaikki jäsenet vähintään pescovegetaristeja)

Elokuva ja televisio

Politiikka

Kirjallisuus

Taide

Tiede

Filosofia

Urheilu

Muut

Lähteet

Kasvissyöjistä
Vegetarismi
Yaghanit

Yaghanit (myös yamanat, yámanat, yaganit) olivat Chilen eteläisimmässä saaristossa muun muassa Navarinon saarella asuneita intiaaneja
. Etnisiä yaghaneja oli vuonna 2000 yhteensä 100. Viimeinen yaghanin kieltä puhunut henkilö kuoli vuonna 2022.

Historia

Yaghanien esi-isät tulivat Tulimaahan Patagoniasta 12 000-10 000 vuotta sitten jäätikön yli. Tulimaahan tultuaan he levittäytyivät edelleen sen rannikon saarille kanooteilla. Navarinon saarella Tulimaan eteläpuolella on poikkeuksellisen paljon merkkejä historiallisesta ihmisasutuksesta. Tämä ei johdu niinkään tiheästä asutuksesta, vaan yaghanien kiertelevästä elämäntavasta ja myöhäisestä kontaktista eurooppalaisiin. Löytöjen perusteella tiedetään yaghanien esi-isien syöneen simpukoita, erilaisia merieläimiä ja kasveja. Sen jälkeen kun eurooppalaiset tulivat alueelle 1800-luvun puolivälissä yaghanien määrä lähti jyrkkään laskuun. Kun 1850-luvulla heitä oli vielä noin 2 900, oli heitä 1925 enää 50 ja vuonna 1955 30. Vaikka nykyisin yaghaneja onkin 100, voidaan heitä pitää kulttuurillisesti hävinneenä kansana. Viimeinen täysverinen yaghan, Cristina Calderón -niminen nainen, kuoli 16. helmikuuta 2022.. Toiseksi viimeinen täysverinen yaghan oli Cristina Calderónin sisko Emelinda Acuña, joka kuoli vuonna 2005.

Kulttuuri

Elinkeinot

Yaghanit saivat suurimman osan ravinnostaan merestä. Puunkuoresta valmistettiin yksinkertaisia kanootteja, joilla pyydystettiin kalaa ja kuorellisia merieläimiä. Naiset keräsivät simpukoita haarukkamaisilla kepeillä ja sukelsivat merenpohjasta äyriäisiä. Miehet pyydystivät merinisäkkäitä harppuunoilla ja keihäillä. Ravintoa saatiin myös silloin tällöin rannoille ajautuneista valaanruhoista, jolloin useampikin yaghaniryhmä saattoi kokoontua yhteen.

Asuminen
Yaghanit rakensivat asuinpaikoikseen kennon muotoisia majoja, jossa oli oksista tehty katto joka peitettiin heinillä, pensailla tai puunkuorella. Suojat tarjosivat vain vähän suojaa kylmyydeltä. Silti yaghanien vaatetus oli vähäinen ja naisten käyttämän häpysuojan lisäksi käytössä oli vain pieni selässä pidettävä vuota. Yaghanit asuivat enintään parinkymmenen hengen ryhmissä, jotka leiriytyivät samaan paikkaan korkeintaan vuorokaudeksi. Päälliköitä ei ollut, mutta kokeneimmat miehet olivat päätöksiä tehdessä vaikutusvaltaisempia kuin muut.

Seremoniat
Yaghaneilla oli kaksi tärkeää seremoniaa, joita järjestettiin yleensä silloin kun ryhmät kokoontuivat yhteen, yleensä rannalle ajautuneen valaanruhon läheisyyteen. Pubertiteettiin liittyi initiaatioriittejä, jotka sekä poikien että tyttöjen piti kahdesti käydä läpi ennen kuin he saattoivat avioitua. Toinen seremonia oli kina, jossa kerrottiin ajasta jolloin naiset olivat pitäneet ylivaltaa miehiin nähden. Perimätiedon mukaan miehet olivat sittemmin huomanneet, että naamioituneet naiset eivät olleetkaan henkiä ja olivat ottaneet sitten itse ylivallan naisiin nähden.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etelä-Amerikan alkuperäiskansat
Heinrich Landesmann

Heinrich Landesmann, kirjailijanimi Hieronymus Lorin, (9. elokuuta 1821 Nikolsburg (nyk. Mikulov) – 3. joulukuuta 1902 Brno) oli itävaltalainen runoilija ja kirjailija.

Landesmann oli lapsena hyvin sairaalloinen, ja 15-vuotiaana hän oli jo lähes kuurosokea.

Landesmann kirjoitti 16-vuotiaana useita runoja eri aikakauslehtiin. 1840-luvulla hänen ystävänsä neuvoivat häntä lähtemään Wieniin. Hän kävi myös Berliinissä, jossa hän otti salanimekseen Hieronymus Lorm. Hän meni 1856 naimisiin. Hän muutti 1873 Wienistä Dresdeniin ja vuonna 1892 Brnoon, jossa hän myös kuoli 81-vuotiaana vuonna 1902.

Landesmannin perusluonne kirjailijana on pessimistinen. Hänessä yhtyi filosofinen syvämielisyys runoilemislahjoihin. Hänen runsaasta tuotannostaan esimerkkejä ovat romaanit Gabriel Solmar (1863), Tote Schuld (1878), Der ehrliche Name (1880), novellikokoelmat Am Kamin (1856), Intimes Leben (1860) ja filosofis-kriittiset tutkielmat Philosophisch-kritische Streifzüge  (1873), Geflügelte Stunden (1875), Natur und Geist (1884), Der grundlose Optimismus (1894). Landesmannin runot ilmestyivät kokoelmana Gedichte (7. p. 1894).

Lähteet

Aiheesta muualla

Itävaltalaiset runoilijat
Kuurosokeat henkilöt
Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1902 kuolleet
Heikki Herva

Heikki Sakari Herva (s. 2. helmikuuta 1963 Oulu) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti aktiiviurallaan Lapin Lukkoa  ja Kuortaneen Kuntoa. Hervan valmentajina toimivat Reijo Jokinen, Jouko Niva ja Heikki Kyröläinen.

Herva sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 kahdenneksitoista tuloksella 16,08. Suomen mestaruuden hän voitti ulkoradoilla neljä ja sisäradoilla kolme kertaa. Herva hyppäsi ennätyksensä 16,57 vuonna 1994.

Heikki Hervan äidin isä on olympiavoittaja Ville Pörhölä, josta hän ja hänen silloinen puolisonsa Kaisa kirjoittivat kirjan Röyttän karhu – Ville Pörhölä. Herva seurustelee pituus- ja korkeushyppääjä Ringa Ropon kanssa.

Aikuisten SM-mitalit  
Ulkoratojen SM-kilpailut
Kultaa: Kuopio 1987 (tulos 16,08), Oulu 1990 (16,45), Mikkeli 1993 (16,25) ja Tuusula 1994 (16,54)
Hopeaa: Jyväskylä 1992 (16,08)
Pronssia: Turku 1989 (16,15) ja Lapua 1995 (15,76)
Sisäratojen SM-kilpailut
Kultaa: Oulu 1988 (15,99), Turku 1990 (16,19) ja Tampere 1995 (16,00)
Hopeaa: Tampere 1992 (15,98), Kuopio 1993 (15,84) ja Jyväskylä 1994 (15,95)

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Sébastien Izambard

Sébastien Izambard (s. 7. maaliskuuta 1973, Pariisi, Ranska) on ranskalainen laulaja. Hän on nykyisin yksi Il Divon jäsenistä.

Izambard aloitti uransa poplaulajana Ranskassa. Häneltä ilmestyi vuonna 2000 oma sooloalbumi nimeltään Libre. Laulajan uran lisäksi hän on kunnostautunut lauluntekijänä ja hän on sanoittanut kappaleita monelle ranskalaisartistille. Tämän lisäksi hän on näytellyt musikaaleissa ja teatterissa. Tämän lisäksi hän osaa soittaa kitaraa ja pianoa. Vuodesta 2003 lähtien hän ollut musiikkikvartetti Il Divon jäsen. Il Divo on ollut suuri menestys ympäri maailmaa. 

Sébastien on naimisissa australialaisen Renee Murphyn kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme lasta; vuonna 2008 syntyneet kaksoslapset: Luca ja Rose, sekä vuonna 2011 syntynyt poika Jude.

Lähteet

Aiheesta muualla
Il Divon viralliset sivut
Ranskankieliset fanisivut
Espanjankieliset fanisivut 
Myspace-sivut

Ranskalaiset laulajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Sysmän vaakuna

Sysmän vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar vuonna 1953. Mustassa kentässä on nuolikotelo, jossa kolme hopeista nuolta, nuolikotelon keskellä punainen pienoiskilpi ja pystyssä hopeinen piilukirves. Piilukirves viittaa rakentamiseen ja eränkäyntiin. Samanlaisen kirveen sai selkäänsä myös Sysmän kirkon suojeluspyhimys Pyhä Olavi Stiklestadin taistelussa Norjassa vuonna 1030.

Lähteet 

 

Suomen kuntien vaakunat
Vaakuna
Ilolanjoen vesistö

Ilolanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 17) on Suomessa vesistöalue, jonka laskujoki Ilolanjoki () laskee Suomenlahden Pieneen Pernajanlahteen. Vesistöalueen pinta-ala on 308,86 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,55 %. Se on Kankkilan Järvelänjärvestä alkunsa saava vesistö, joka virtaa Myrskylän, Askolan, Porvoon ja Loviisan käsittäviltä valuma-alueilta Pieneen Pernajanlahteen. Vesistön suurimmat järvet ovat Tiiläänjärvi, Veckjärvi. Lisäksi vesistössä on yli hehtaarin laajuisia järviä 36.

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet :
 Ilolanjoen alaosan alue  (17.001)
 Ilolanjoen keskiosan alue  (17.002)
 Ilolanjoen yläosan valuma-alue  (17.003)
 Vadbäckenin valuma-alue  (17.004)
 Kylänpäänjärven valuma-alue  (17.005)
 Tankvallinojan valuma-alue  (17.006)
 Myllysillanojan valuma-alue  (17.007)

Yläjuoksu

Lambrennojan reitti
Järvelänjärvi - Lambrennoja - Ilolanjoki

Tankvallinojan reitti
Kotojärvi ja Valkjärvi - Tankvallinoja - Ilolanjoki

Myllysillanojan reitti
Myllyjärvi - Myllysillanoja - Ilolanjoki

Popolanojan reitti
Koukjärvi ja Takametsänoja - Slotinoja - Kylänpäänjärvi sekä Popolanoja  - Ilolanjoki

Keskijuoksu

Ilmoisojan reitti
Ilmoisoja - Ilolanjoki

Viksbergin järvi
Viksberginjärvi - Eriksdahlinjärvi - Ilolanjoki

Vadbäckenin reitti
Veckjärvi - Vadbäcken - Ilolanjoki

Alajuoksu

Venjäsojan reitti
Venjärvi - Venjäsoja - Myllykylänjärvi - Ilolanjoki

Hackalbäcken
Hackalbäcken - Ilolanjoki

Storängsbacken
Storängsbacken - Ilolanjoki

Mereenlasku

Ilolanjoki - Pieni Pernajanlahti

Kaloja
Meritaimen Hauki

Patoja
Kankurinmäen pato

Koskia
Postimäenkoski
Forsgårdin koski
Forsslättin koski

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Itä-Uudenmaan ja Porvoon vesien ja ilmansuojeluyhdistys ry 

Askola
Myrskylän luonto
Loviisan luonto
Porvoon luonto
Pukkila
Salmela

Salmela voi tarkoittaa seuraavia:

Salmela, Artjärven kuntakeskus
Salmela Komitea, rockyhtye
Taidekeskus Salmela Mäntyharjulla
Veljekset Salmela, linja-autoyhtiö
Villa Salmela, Karjalaisten kesäkoti, Pääkaupunkiseudun Karjalaisyhteisöt Pääsky ry:n huvila Helsingin Jollaksessa

Sukunimi
Aarno Salmela (1916–1991), alttoviulisti
Aaro Salmela (1928–2016), toimittaja ja kirjailija
Aki Salmela (s. 1976), runoilija ja suomentaja
Alexandra Salmela (s. 1980), slovakialais-suomalainen kirjailija
Aleksanteri Salmela (1862–1935), suomalainen kirjailija
Alfred Salmela (1897–1979), kouluneuvos professori h.c. 
Anssi Salmela (s. 1984), jääkiekkoilija
David Salmela, davidiittien uskonnollinen johtaja Yhdysvalloissa
Eero Salmela (1920–1999), ilmavoimien komentaja
Eino Salmela (1878–1948), näyttelijä
Erkki Salmela (s. 1958), kuvanveistäjä
Esko Salmela (s. 1950), näyttelijä
Heikki Salmela (s. 1946), Hesburger-pikaravintolaketjun perustaja
Henna Salmela (s. 1972), pesäpalloilija
Hugo Salmela (1884–1918), punakaartin ylipäällikkö
Jatta Salmela (s. 1992), seiväshyppääjä
Johanna Salmela (s. 1990), moukarinheittäjä
Jukka Salmela (s. 1958), muusikko ja musiikinopettaja
Jukka Salmela (1960–2014), näyttelijä
Jussi Salmela (s. 1992), koripalloilija
Kaisa Salmela (s. 1983), pesäpalloilija
Katariina Salmela-Aro (s. 1961), kasvatustieteen professori
Leena Salmela (s. 1941), kuvataiteilija ja pilapiirtäjä
Marja Salmela (1875–1924), kirjailija
Marja Salmela (s. 1967), juoksija
Martta Salmela-Järvinen (1892–1967), sosiaalidemokraattinen poliitikko ja näytelmäkirjailija
Minna Salmela (s. 1971), uimari
Natalia Salmela (s. 1988), tietokirjailija, markkinointiviestinnän yrittäjä ja toimitusjohtaja
Pasi Salmela (s 1972), jalkapalloilija
Paula Salmela (s. 1965), kuvanveistäjä
Roosa Salmela (s. 1997), salibandyn pelaaja
Saku Salmela (s. 1990), jääkiekkoilija
Santeri Salmela (s. 2000), jääkiekkoilija
Tarmo Salmela (1948–2012), runoilija
Tomi Salmela (s. 1957), näyttelijä
Tommi Salmela (s. 1969), Tarot-yhtyeen laulaja
Tuomas Salmela (s. 1995), jääkiekkoilija
Voitto Salmela (1900–1984), ITE-taiteilija
Väinö Salmela (1915–2004), kenraalimajuri
Yrjö Salmela (1904–1984), kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos.
Libanoninsetri

Libanoninsetri eli libanoninseetri (Cedrus libani) on ainavihanta jopa 40 metriä korkeaksi kasvava setrien sukuun kuuluva havupuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kaakkois-Turkin, Syyrian ja Libanonin alueella ja muunnoksineen myös Lounais-Turkissa, Atlasvuoristossa ja Kyproksella. Laji on kasvualueidensa vuosisatoja jatkuneen metsäkadon myötä vaarantunut, ja sitä on pyritty elvyttämään Välimeren maiden alueella istutuksilla. Libanoninsetrillä on suuri uskonnollinen ja historiallinen merkitys Lähi-idän kulttuureille.

Kuvaus 
Nuoren libanoninsetrin latvus on kartiomainen, mutta puun vanhetessa se muuttuu kupolimaiseksi tai varjostinmaiseksi. Tyviosan haarat ovat miltei pystysuoria, ja latva on pysty tai koheneva. Oksankärjet ovat jokseenkin vaaka-asentoisia. Luonnossa latvus on pääasiallisesti tummanvihreä, viljeltävien puiden latvat ovat usein sinivihreitä tai hopeanharmaita. Neulaset ovat noin 3 cm pitkiä, mutta vanhoissa puissa ne voivat olla vielä lyhyempiä. Kävyt ovat tynnyrimäisiä ja niiden kärki on typäkkä tai kuopallinen. Libanoninsetri voi kasvaa jopa 40 metriä korkeaksi.

Taksonomia 
Libanoninsetristä on neljä muunnosta, joista kyproksensetriä ja atlassetriä voidaan pitää myös omina lajeinaan:
 atlassetri (Cedrus libani var. atlantica tai Cedrus atlantica)
 kyproksensetri (Cedrus libani var. brevifolia tai Cedrus brevifolia)
 Cedrus libani var. libani
 Cedrus libani var. stenocoma

Historia ja symboliikka 
Libanoninsetrillä on suuri uskonnollinen ja historiallinen merkitys Lähi-idän kulttuureille, ja siihen viitataan lukuisia kertoja muinaisten sivilisaatioiden kirjallisuudessa. Raamatun mukaan libanoninsetristä tehtiin Salomon temppelin katto ja seinät, mutta ei lattiaa.

Libanoninsetri esiintyy Libanonin lipussa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Libanoninseetri – Cedrus libani
ITIS: Cedrus libani 
United States Department of Agriculture (USDA): Cedrus libani 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cedrus libani 

Setrit
Uhanalaiset kasvit
SixDegrees

SixDegrees on noin kuukausittain ilmestyvä itsenäinen ja sitoutumaton aikakauslehti. Lehti on perustettu vuonna 2003 ja sen päätoimittaja on Alexis Kouros.

SixDegrees on uussuomalaisille ja ulkomaalaisille suunnattu englanninkielinen ilmaisjakelulehti. Se sisältää menovinkkejä ja lifestyle-kirjoituksia. Lehti esittelee suomalaista kulttuuria, ajan ilmiöitä, taiteilijoita ja bändejä. Lehti sisältää artikkeleita muun muassa internetromansseista, kevyen musiikin keikoista ja rockfestivaaleista.
 
Lehden lukijat ovat kotoisin yli 60 maasta. SixDegreesin painos on 50 000 kappaletta. Lehden kustantaja Dream Catcher on vuodesta 2007 julkaissut myös monikulttuurista viikolehteä Helsinki Timesia. Kustannusyhtiön omistaa Alexis Kouros, iranilaissyntyinen lääkäri, kirjailija, toimittaja ja ohjaaja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 SixDegrees 
 Kepa.fi 

Suomalaiset aikakauslehdet
Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Bablo

Bablo (oik. Marko Junnilainen, s. 29. huhtikuuta 1968 Iisalmi) on suomalainen iskelmä- ja rocklaulaja. Bablon kappaleita ovat muun muassa ”Paikka auringossa”, ”Taivas sinivalkoinen” (”Jersey Girl”), ”Kauas vuorten taa” (”Whiskey in the Jar”), ”Mies joka ei koskaan tanssi”, ”Missä taivas kohtaa maan” ja ”Reissumies”.

Historia 
Bablon laulajanura sai alkunsa syksyllä 1990 Helsingissä, missä Vexi Salmi kuuli sattumalta hänen lauleskelevan aamuyöllä Café Metropolin portailla bluesia itseään kitaralla säestäen. Salmi kuunteli nuorta laulajaa ihmeissään ja miehet sopivat tapaamisen, jonka tuloksena Bablo levytti pari singleä.

Myöhemmin 1990-luvulla Bablo oli muutaman vuoden tauolla. Hän teki kuitenkin uusia sävellyksiä ja sanoituksia, jotka päätyivät vuonna 2001 julkaistulle Taivas sinivalkoinen -albumille. Levyn nimikappale, Bablon oma käännös Tom Waitsin ”Jersey Girlistä”, tuli tunnetuksi samannimisen televisiosarjan tunnuslauluna.

Vuonna 2001 Bablo aloitti keikkailun Eero Raittisen, Harri Marstion ja Esa Elorannan kanssa nimellä Kultakurkut. Samanniminen albumi julkaistiin tammikuussa 2002. Bablolta ilmestyi albumi Taivas tanssii vuonna 2011. Vuonna 2013 ilmestyi kokoelma-albumi Reissumies – Kaikkien aikojen parhaat.

Laulajantyönsä ohella Bablo on toiminut myös rautakauppiaana, ja hän on myös hevosmies.

Diskografia 
Sooloalbumit
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kultakurkut

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut
 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset lauluntekijät
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Seiji Ara

Seiji Ara (; s. 5. toukokuuta 1974) on japanilainen autourheilija.

Ara voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 2004 ajaessaan Audi R8 -autoa. Samana vuonna hän kilpaili myös Le Mans Seriesissä ja japanilaisessa Super GT -sarjassa. Sitä ennen hän on kilpaillut Formula Nipponissa (2001-2002), Japanin Formula 3 -sarjassa (1997-2000) sekä Barber Pro Seriesissä (1995).

Japanilaiset autourheilijat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Johnny Lujack

John Christopher Lujack (s. 4. tammikuuta 1925) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. 

Yliopistotasolla Notre Damessa pelatessaan Lujack voitti vuonna 1947 Heisman Trophyn. Ammattilaisuransa hän loi Chicago Bearsissa (1948–1951).

Lujack otettiin College Football Hall of Fameen vuonna 1960.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Heisman Trophyn voittajat
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Hopalong Cassady

Howard "Hopalong" Cassady (2. maaliskuuta 1934 – 20. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti vuonna 1955 Ohion valtionyliopistossa pelatessaan Heisman Trophyn ja Maxwell Awardin. 

Cassady jatkoi myöhemmin ammattilaisseuroihin. Hän on vaikuttanut amerikkalaisen jalkapallon lisäksi baseballin puolella. Hänet kelpuutettiin vuonna 1979 College Football Hall of Fameen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Heisman Trophyn voittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Kunnallisvaalit 1936

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomen kunnissa joulukuussa 1936. Talvisodan ja siitä aiheutuneen siirtoväen asuttamisen keskeneräisyyden sekä jatkosodan takia valtuutettujen toimikausi kesti yhdeksän vuotta.

Tulokset

Lähteet 

Vuoden 1936 vaalit
Kunnallisvaalit
Jyrkkälä

Jyrkkälä on Turussa Pahaniemen kaupunginosassa sijaitseva lähiö Härkämäen, Suikkilan ja Vienolan vieressä. Alueella asuu nykyisin noin 1 300 ihmistä yli 600 asunnossa 17 eri kerrostalossa, mutta alun perin lapsiperheille tarkoitetussa lähiössä asukkaita oli noin 2 500.

Jyrkkälä oli Kunta-alan ammattiliitto KTV:n, Turun kaupungin ja Rakennus-Ruolan yhteisprojekti. Arava-lainoitettuja kerrostaloja alettiin rakentaa vuonna 1968, ja kaikki talot on alun perin suunnitellut Olli Vahteran arkkitehtitoimisto. Kaikki 17 toteutunutta taloa ovat olleet alusta saman kiinteistöyhtiön hallinnassa. Samassa katuosoitteessa (Jyrkkälänkatu 2) on porraskäytäviä aakkosten jokaiselle kirjaimelle A:sta Ö:hön. Talojen julkisivuja alettiin peruskorjata vuonna 1990, ja alueelle tilattiin värityssuunnitelma, jonka myötä osa taloista maalattiin ja osa levytettiin. Lisäksi julkisivuihin kiinnitettiin isot tunnuskirjaimet. 

Vuosina 2014–2018 lähiössä on tehty innovatiivinen korjaushanke, jossa uusittiin muun muassa kaikkien rakennusten julkisivut ja ikkunat, uusittiin ilmanvaihto, sekä otettiin käyttöön lämmöntalteenotto ja aurinkosähkön tuotanto. Vuonna 2016 kahteen taloon asennettiin päätyseinän julkisivumateriaaliksi aurinkopaneeleja. Työ tehtiin Allianssi-menettelyllä, asukasosallistumisessa käytettiin arkkitehtien kenttätyötoimistoa ja Charrette-työpajoja ja ympäristöanalyyseissä käytettin CASE-metodia. Tavoitteena on asuinalueen elinkaaren pidentäminen kaksinkertaiseksi, yli 100 vuotta. Projektin suunnittelua johti TkT Kimmo Kuismanen ja pääsuunnitelijana toimi Yrjänä Vuojaja.

Jyrkkälässä on kirjasto, päivittäistavarakauppa, pizzeria, kampaamo, RC-Racing-rata, skeittialue ja nuorisotalo sekä baari. Lähistöllä on myös Aunelan alakoulu. Myös Gatorade Center ja Turun Messu- ja Kongressikeskus sijaitsevat Jyrkkälän lähellä.

Alueen mukaan nimetty Jyrkkälän Tykit pelaa jalkapalloa Turun Piirin Kolmosessa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Turun Sanomien artikkeli Jyrkkälän seudusta ja historiasta 1.5.2006
 Aunelan koulun kotisivut 
 Jyrkkälän Tykkien kotisivu

Turun lähiöt
Saksan kommunistinen puolue

Saksan kommunistinen puolue ( , lyh. KPD) muodostui Spartakistiliiton muutettua nimensä ensimmäisen maailmansodan ja marraskuun vallankaappausyrityksen jälkeen 1918 Saksassa. Perustava kokous pidettiin Berliinissä 1. tammikuuta vuonna 1919.

KPD ilmoitti toimivansa vallankumouksellisena vaihtoehtona sosiaalidemokraateille ja pyrki proletariaatin diktatuurin perustamiseen, sillä se halusi korvata itse kutsumansa "porvarillisen" demokratian sosialistisella neuvostotasavallalla. Puolue oli perustamassa Kommunistista internationaalia Venäjällä 1919.

KPD:n ehdokkaana Saksan presidentiksi 1925 ja 1932 oli Ernst Thälmann. Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen 1933 puolue kiellettiin.

Toisen maailmansodan jälkeen Saksan miehittäjävallat sallivat puolueen toiminnan. Neuvostoliiton miehittämällä alueella Itä-Berliiniä lukuun ottamatta sosiaalidemokraattiset puoluejärjestöt pakkoyhdistettiin kommunistisiin vuoden 1946 huhtikuussa nimellä Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue, josta tuli Itä-Saksaa yksinvaltaisesti hallinnut kommunistipuolue.

Läntisessä Saksassa KPD:n toiminta kiellettiin 1956. Muiden liittopäiväpuolueiden mukaan KPD oli osasyyllinen Weimarin tasavallaksi kutsutun tasavaltaisen Saksan romahtamiseen, vieraan vallan (Neuvostoliiton) ohjauksessa ja perustuslain vastainen. 

Vuonna 1968 pääosin KPD:n entiset jäsenet perustivat Saksalaisen kommunistisen puolueen (Deutsche Kommunistische Partei, DKP).

Lähteet 
Kommunistiset puolueet
Saksalaiset puolueet
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja

Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja oli autourheilusarja, jota kilpailtiin vuosina 1931–1932 ja 1935–1939. Sarja lopetettiin toisen maailmansodan alettua. Vuonna 1950 perustettiin sarjan tilalle Formula 1. Sarjaa järjesti FIA:n edeltäjä, Association Internationale des Automobile Clubs Reconnus (AIACR).

Sääntöjä

Autot 

Kausilla 1931 ja 1932 oli käytössä kiistellyt Formula Libre -säännöt, joiden mukaan auton vähimmäispaino oli 900 kg.

Kaudella 1934 AIACR asetti autojen painorajaksi 750 kg. Adolf Hitler ilmoitti antavansa 450 000 reichsmarkkaa saksalaisille autoyhtiöille, jotta ne rakentaisivat kilpa-autoja. Rahat jaettiin Mercedes-Benzin ja Auto-Unionin kesken. Auto-Unionissa autoja suunnitellut Ferdinand Porsche keksi laittaa moottorin kuljettajan taakse, eikä eteen, niin kuin niinä aikoina oli tapana. Molempien saksalaisten autoyhtiöiden autot hallitsivat lähes kaikkia kilpailuja, joihin osallistuivat.

750 kg painoraja oli käytössä kauden 1937 loppuun asti. Kaudella 1938 otettiin uusi malli käyttöön. Ahdinta käyttäneiden autojen iskutilavuus piti olla 666–3000 cm³, kun taas autojen, joissa ei ollut ahdinta, iskutilavuus piti olla 1000–4500 cm³. Autojen piti painaa 400–850 kg. Tarkkaan vähimmäispainoon vaikutti moottorin iskutilavuus.

Pistelaskujärjestelmä 

Verrattuna nykyiseen Formula 1 -sarjaan, pistelaskujärjestelmä oli varsin erilainen Euroopan-mestaruussarjassa. Mitä parempi sijoitus oli, sitä vähemmän pisteitä sai. Eli kuljettaja, joka oli kerännyt vähiten pisteitä kauden aikana, voitti mestaruuden.

Ensimmäiseksi kilpailussa sijoittunut kuljettaja sai yhden pisteen, toiseksi sijoittunut kaksi pistettä, ja kolmanneksi sijoittunut kolme pistettä.

Muut maaliin päässeet kilpailijat saivat pisteitä sen mukaan, kuinka suuren osuuden he ajoivat kilpailun koko pituudesta.

Jos kilpailija keskeytti tai jos kilpailija hylättiin, hän sai kahdeksan pistettä.

Kaudella 1931 tallit saivat kesken kilpailun vaihtaa kuljettajaa autoon, ja tällöin kaikki autoa ajaneet kuljettajat saivat mahdolliset mestaruuspisteet.

Kaudesta 1932 lähtien, jos kuljettajaa vaihdettiin kesken kilpailun toiseen, vain alkuperäinen kuljettaja sai mahdolliset pisteet.

Kiista 

AIACR:n kauden loppukokouksessa vuoden 1938 lopulla kävi ilmi, että kaikki eivät olleet tyytyväisiä silloiseen pistejärjestelmään. Vuonna 1939 Belgian edustajaa Langloista pyydettiin keksimään jokin vaihtoehtoinen pistejärjestelmä. Langloisilta kesti useita kuukausia ehdottaa uutta järjestelmä, eikä ole mitään todisteita, jotka viittaisivat siihen, että vanha järjestelmä olisi kumottu.

Vuonna 1939 puhkesi toinen maailmansota ja AIACR ei pystynyt kokoontumaan julkaistaakseen mestaruussarjan viralliset lopputulokset. Saksan korkeimman moottoriurheilujärjestön Deutscher Motor Sport Bundin (DMSB) puheenjohtaja Adolf Hühnlein julisti Hermann Langin mestariksi. Hühnlein väitti, että Lang olisi saanut 23 pistettä, mutta tämä on ristiriidassa virallisen pistejärjestelmän kanssa, jonka mukaan Lang olisi saanut 14 pistettä ja Herman Paul Müller 12 pistettä. Eli mestariksi olisi pitänyt julistaa Müller.

Kaudet ja mestarit 

Formula-sarjat
Porsche Supercup

Porsche Mobil 1 Supercup (tunnettu nimellä Porsche Michelin Supercup vuoteen 2007 asti) on kansainvälinen autourheilusarja. Sarjan järjestää Porsche, ja FIA tukee sitä.

Porsche Supercupissa kuljettajat ajavat identtisillä Porsche 911 GT3 Cup Type 992-autoilla asfalttiratoja. Keskimäärin 24 autoa osallistuu jokaiseen kisaan.

Kilpailut

2006 
Bahrainin kisa aloitti kauden. Indianapolisissa järjestettiin kaksi kisaa, lauantain ja sunnuntain kisat. Kilpailut olivat kiistellysti yli 70 kilometrisiä. Kaudella ajettiin yhteensä 13 kisaa.

2007 
Bahrainin kilpailu avasi kauden, mutta tällä kertaa siellä ajettiin kaksi kilpailua. Kilpailukalenteriin mahtui 11 kisaa, uutena paikkana Istanbul, Turkki.

2021 
Marraskuussa 2020 uutisoitiin, että Porsche Supercup palaa Formula 1-sarjan oheissarjaksi ja sen kilpailuja ajetaan samoina viikonloppuina F1-osakilpailujen kanssa. Lisäksi kaudella ajettiin uudella Porsche 911 GT3 Cup Type 992-autolla.

Kilpa-auto 
Porsche 911 GT3 Cup Type 997-auto tuotti 400 hevosvoimaa, siinä oli kuusivaihteinen vaihdelaatikko, sekä Porsche Ceramic Composite Brake-jarrut, jotka on suunniteltu juuri tätä luokkaa varten. Type 992-malli tuottaa 510 hevosvoimaa sekä sisältää sähköisen vaihteiston ja täysin digitaalisen ohjaamon.

Renkaat 
Michelin toimittaa renkaat talleille. Autoa ja kisaviikonloppua kohden talleille annetaan kaksi sarjaa sliksirenkaita. Märän kelin renkaita saa käyttää niin paljon kuin tarvitsee. Renkaat ovat identtisiä ja niitä ei saa lämmittää.

Mestaruussarja

Kuljettajien mestaruussarja 
Pisteitä saa 15 parasta kuljettajaa. Saadakseen pisteitä kuljettajan täytyy kilpailla vähintään kahdeksassa kisassa sillä kaudella. Kaudesta 2008 lähtien on jaettu kaksi pistettä paalupaikalle ajaneelle kuljettajalle.

Tallien mestaruussarja 
Jokaisen tallin kahden parhaimman kuljettajan pisteet lasketaan yhteen. Kauden päätteeksi Porsche palkitsee kolme parasta tallia rahapalkinnoin.

Rahapalkinnot 
Kausilla 2006 ja 2007 Porsche maksoi noin 820 000 euroa kuljettajille ja talleille. Kisan voittaja saa 9 000 euroa, toinen 7 500 euroa ja kolmas 6 500 euroa. Kaikki pisteille sijoittuneet saavat rahapalkinnon. 15. sijalle sijoittunut kilpailija saa 1 400 euroa. Kausien 2006 ja 2007 voittajat saivat Porschen katuauton. Nopeimmat kierrokset ajanut kuljettaja saa Porsche Designin luksuskellon.

Mestarit

Suosio 
Porsche Supercup-kilpailuja seurasi paikan päältä keskimäärin 125 000 katsojaa. Porschen mukaan kilpailuja katseli keskimäärin 22 miljoonaa television katselijaa, enimmäkseen Euroopasta, koska Eurosport televisioi kisat. Suomessa sarjan kilpailut näytettiin MTV3 MAX -kanavalla vuosina 2007–2012. Kilpailut selosti Timo Pulkkinen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Ekiti

Ekiti on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan lounaisosassa. Sen pinta-ala on 6 353 neliökilometriä. Vuonna 2006 Ekitissa oli 2 384 000 asukasta.   

Ekitin pääkaupunki on Ado Ekiti, jossa on noin puoli miljoonaa asukasta.  Maatalous työllistää paljon väestöä, ja sen tuotteita ovat vilja, kautsu, kaakao, kookos, jamssi, maniokki, riisi, banaanit, maissi ja muut hedelmät ja vihannekset. Osavaltiossa on myös sahateollisuutta.

Alueen suurin etninen ryhmä ovat ekitit, jotka kuuluvat jorubiin ja puhuvat joruban murretta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
Nigerian osavaltiot
Marraskuun singlet

Marraskuun singlet on suomalaisen metalliyhtye Viikatteen 11. kesäkuuta 2008 ilmestynyt kokoelma-albumi. Levy sisältää Viikatteen Marraskuun lauluja I, sekä Marraskuun lauluja II -albumeilta julkaistut singlet b-puolineen, sekä Marraskuun lauluja I & II julkaistut kappaleet ”Uurastaja”, ”Hallamaat” ja ”Suruvaippa”, jotka on irrotettu omiksi kuvitteellisiksi singleiksi, ja joiden Marraskuun singleille lisätyt b-puolet jäivät bändin sanojen mukaan julkaisematta nauhojen katoamisen vuoksi. 

Levy on julkaistu CD-painoksen lisäksi rajoitettuna, viidensadan kappaleen 7"-boksina, jossa on mukana vinyylien alkuperäinen kansitaide. 

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Kaarle Viikate – laulu, kitara
 Arvo Viikate – kitara, laulu
 Ervo Viikate – basso, laulu
 Simeoni Viikate – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 8+/10
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 kokoelma-albumit
Viikatteen albumit
Willard

Willard tarkoittaa seuraavia:

Henkilöt

Sukunimenä
Adam "Atom" Willard (s. 1973), yhdysvaltalainen rumpali
Ashbel Willard (1820–1860), yhdysvaltalainen poliitikko, Indianan kuvernööri
Frances Willard (1839–1898), yhdysvaltalainen opettaja, naisten äänioikeuden kannattaja ja raittiusliikkeen vaikuttaja
Fred Willard (1933–2020), yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä
Jess Willard (1881–1969), yhdysvaltalainen näyttelijä

Etunimenä
Willard S. Boyle (1924–2011), kanadalainen fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja
Willard Gibbs (1839–1903), yhdysvaltalainen fyysikko, matemaatikko ja kemisti
Willard Hershberger (1910–1940), yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja
Willard Huyck (s. 1945), yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja
Willard Libby (1908–1980), yhdysvaltalainen fysikaalinen kemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja
Willard Metcalf (1858–1925), yhdysvaltalainen taidemaalari
Willard Van Orman Quine (1908–2000), yhdysvaltalainen filosofi
Willard Rice (1895–1967), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Willard Schmidt (1910–1965), yhdysvaltalainen koripalloilija
Willard Waterman (1914–1995), yhdysvaltalainen näyttelijä
W. Willard Wirtz (1912–2010), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko

Maantiede
Willard, kaupunki Kansasissa
Willard, kaupunki Missourissa
Willard, kylä New Mexicossa
Willard, kaupunki Ohiossa
Willard, kaupunki Utahissa
Willard, kaupunki Wisconsinissa

Viihdeteollisuus
Rotat (Willard), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1971
Willard, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2003

Etunimet
Sukunimet
Allene Roberts

Allene Roberts Cochran (1. syyskuuta 1928 – 9. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi 1940–1950-luvuilla useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Delmer Davesin Punainen talo (1947), Nicholas Rayn Tuomion tie (1949) ja Max Nosseckin The Hoodlum (1951).

Roberts teki aktiivisen uransa aikana esiintymisiä myös televisiosarjoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Albstadt

Albstadt on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se sijaitsee osavaltionsa eteläosassa Schwäbische Albin ylängöllä Stuttgartin ja Bodenjärven välillä. Kaupunki kuuluu Tübingenin hallintopiiriin ja Zollernalbkreisin piirikuntaan. Se on piirikuntansa suurin kaupunki noin 46 000 asukkaallaan. 

Albstadtin kaupunki muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 1975 liittämällä yhteen Ebingenin ja Tailfingenin kaupungit sekä Onstmettingenin ja Pfeffingenin kunnat. Liitoskaupungeilla ja -kunnilla on takanaan kuitenkin pitkä historia. Varhaisimmat maininnat paikkakunnista on peräisin 700-luvun loppupuolelta St. Gallenin luostarin asiakirjasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albstadtin kaupungin viralliset Internet-sivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Arnold Meri

Arnold Meri (1. syyskuuta 1919 Tallinna – 27. maaliskuuta 2009 Tallinna) oli virolainen neuvostoeversti, joka taisteli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton puolella muun muassa puna-armeijan 22. virolaisen jalkaväkiarmeijakunnan joukoissa ja osallistui sodan alkuvaiheessa Porhovin puolustustaisteluihin. Dnon rautatieasemalla osoittamansa urheuden johdosta Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön asetuksella hänestä tuli Neuvostoliiton sankari ensimmäisenä virolaisena. Tuolloin hän oli 415. radiopataljoonan poliittisen ohjaajan apulainen. Hän oli myös Viron antifasistisen komitean puheenjohtaja; hän vastusti pronssisotilaan siirtämistä sekä vaati kansainvälistä oikeudenkäyntiä tuloksetta.

Arnold Merestä tuli 1945 Neuvosto-Viron komsomolin pääsihteeri. Hän kirjoitti Lavrenti Berijalle serkkunsa Lennart Meren palauttamiseksi Siperiasta perheineen sotasankarin arvovallalla. 1951 Arnold Mereltä riistettiin virat ja arvonimet ja hänet karkotettiin Gorno-Altaiskiin, mutta hänet rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1956 ja Meri palasi puoluetehtäviin Viroon.

Syyte osallistumisesta kansanmurhan toteuttamiseen 
Viron syyttäjävirasto nosti syytteen Merta vastaan 2007  osallistumisesta vuoden 1949 maaliskyydityksen (märtsiküüditamine) organisoimiseen vastaten omalta osaltaan 251 ihmisen joukkokyydittämisestä. Kyyditetyistä kolmetoista oli yli 75-vuotiaita vanhuksia, joista 11 kuoli jo matkalla. Alaikäisiä oli kuusitoista. Kyyditetyistä hiidenmaalaisista kuoli kaikkiaan 43. Neuvostomiehitetystä Virosta kyyditettiin 20 000 ihmistä muualle Neuvostoliittoon 25.3.–27.3.1949 osana kollektivisoinnin valmistelua, etnistä puhdistuspolitiikkaa ja virolaisten kansallisen vastarintaliikkeen (metsäveljet) tukahduttamista. Syytteen mukaan Meri johti ja valvoi kyydityksiä Hiidenmaalla. Arnold Meri oli 15. virolainen, jota vastaan asiasta oli nostettu syyte. Monet syytetyistä ovat ehtineet kuolla ennen oikeusprosessin päättymistä, myös Meri.

Oikeudenkäynti Merta vastaan alkoi 20. toukokuuta 2008 Kärdlan käräjäoikeudessa Hiidenmaalla. Hänelle luettiin syyte kansanmurhasta ja siviiliväestön vastaisesta hyökkäyksestä. Meri kiisti syytteen. Keuhkosyöpää sairastanut Meri ehti kuolla ennen kuin oikeudenkäynti saatiin päätökseen. Oikeudenkäyntejä ovat olleet projektina valvomassa johtava historioitsija Amerikanjuutalaisesta komiteasta ja Max Jakobson.

Kunnianosoitukset
Neuvostoliiton sankari

Lähteet

Virolaiset sotilaat
Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat
Neuvostoliiton sankarit
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Mitch Ryan

Mitchell "Mitch" Ryan (11. tammikuuta 1934 – 4. maaliskuuta 2022 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan varsinkin Edward Montgomeryn roolista (Gregin isä) televisiosarjassa Dharma ja Greg. Lisäksi hän on tullut tunnetuksi esimerkiksi elokuvista Magnum .44 (1973) ja Tappava ase (1987). 

Ryan palveli Yhdysvaltain laivastossa Korean sodassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Grand Prix -kausi 1931

Grand Prix -kausi 1931 oli ensimmäinen kausi Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarjaa. Mestaruuden voitti Alfa Romeo -tallissa ajanut italialainen Ferdinando Minoia. Minoia voitti mestaruuden siitä huolimatta, että hän ei voittanut yhtään osakilpailua kauden aikana. Kaikki Euroopan-mestaruussarjaan kuuluneet kilpailut olivat kymmenen tunnin kilpailuja, joten useimmat tallit ajattivat kahta eri kuljettajaa kilpailuissa. Siitä johtuu, että kyseisissä kilpailuissa oli kaksi eri voittajaa.

Kilpailut

Euroopan-mestaruussarjan osakilpailut

Kilpailut, jotka eivät kuuluneet Euroopan-mestaruussarjaan 

Kaudella 1931 järjestettiin myös muita Grand Prixejä, mutta ne eivät kuuluneet viralliseen Euroopan mestaruussarjaan, eikä niistä saanut mestaruuspisteitä.

* paikkakunta tai alue, jossa rata sijaitsi

Euroopan-mestaruussarjan lopulliset pisteet 

Formula-sarjat
Vuoden 1931 urheilu
Jaak Aaviksoo

Jaak Aaviksoo (syntynyt 11. tammikuuta 1954 Tartto) on virolainen poliitikko. Aaviksoo on liberaalikonservatiivisen Isänmaan ja Res Publican liiton jäsen. Hän toimi vuosina 2007–2011 Viron puolustusministerinä sekä vuosina 1995–1996 ja 2011–2014 maan opetusministerinä.

Akateemikko Jaak Aaviksoo on koulutukseltaan fyysikko. Hän on työskennellyt Tarton yliopistossa optiikan ja spektroskopian professorina sekä palvellut myös yliopiston rehtorina.

Aaviksoo on naimisissa ja kolmen lapsen isä. Hän puhuu sujuvasti englantia, saksaa ja venäjää.

Tausta 
Aaviksoo alkoi opiskella Tarton yliopistossa fysiikkaa vuonna 1971. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1976 cum laude -arvosanalla teoreettisen fysiikan puolelta. Vuonna 1992 hän palasi Tarton yliopistoon, tällä kertaa optiikan ja spektroskopian professoriksi. Aaviksoo toimi Tarton yliopiston rehtorina vuosina 1998–2006.

Poliittinen ura 
Vuonna 1995 Aaviksoo toimi Vähin hallituksen kulttuuri- ja opetusministerinä. Vuoden 1996 alussa hänestä tehtiin Viron opetusministeri, kun kulttuuri- ja opetusministerin virat erotettiin toisistaan. Kulttuuriministerin salkun sai Jaak Allik. Tuona aikana hän oli Reformipuolueen jäsen. Aaviksoo lähti puolueesta ennen kuin hänestä tuli Tarton yliopiston rehtori vuonna 1998.

Vuonna 2006 Aaviksoo ilmoitti jättävänsä Tarton yliopiston rehtorin viran asettuakseen ehdolle Viron parlamentin eli Riigikogun vaaleihin 2007 Isänmaan ja Res Publican liiton jäsenenä. Ennen puolueeseen liittymistä Aaviksoota pidettiin mahdollisena ehdokkaana vuoden 2006 presidentivaaleihin, jotka voitti Sosiaalidemokraattisen puolueen Toomas Hendrik Ilves.

Vaaleissa Aaviksoo sai yhteensä 4 241 ääntä ja tuli valituksi Riigikoguun. Hänen puolueensa jäi vaaleissa kolmanneksi suurimmaksi ja sai 19 paikkaa, Reformipuolue 31 ja Keskustapuolue 29 paikkaa. Pääministeri Andrus Ansip, Reformipuolueen puheenjohtaja otti hallitukseensa mukaan Isänmaan ja Res Publican liiton ja Aaviksoota sovitettiin useisiin korkeisiin virkoihin, kuten Riigikogun puhemieheksi ja valtiovarainministeriksi, yllättäen hän otti puolustusministerin työn.

Aaviksoon astuttua puolustusministerin virkaan 5. huhtikuuta 2007 hänen ensimmäisiksi haasteikseen nousivat Viron puolustusvoimien kehittäminen ja toimiminen Tallinnan pronssisoturiin liittyvän patsaskiistan aikana.

Tunnustuksia 
 Viron tiedeakatemian jäsen (1994)
 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (2001)
 Tarton kaupungin mitali (2002)
 Tarton yliopiston kunniatohtori (2003)
 Academia Europæan jäsen (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Isänmaan ja Res Publican liiton poliitikot
Riigikogun jäsenet
Tarton yliopiston professorit
Virolaiset professorit
Viron opetusministerit
Viron puolustusministerit
Viron reformipuolueen poliitikot
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Tero Siitonen

Tero Siitonen on suomalainen basisti, joka tunnetaan erityisesti Pelle Miljoonan eri kokoonpanoista. Bassonsoiton lisäksi Siitonen myös laulaa ja soittaa kitaraa.

Yhtyeitä 

 Stalker
 Pelle Miljoona & Linnunlaulu (1986-1989)
 Pelle Miljoona (1989–1990, 1991–1992)
 Pelle Miljoona & Peacemakers (1990)
 Rockers (1992)
 Pelle Miljoona & Rockers (1995, 2000–2007, 2019–)
 Roni Martin & Jukka Orma Tanssiinkutsu (2003–2004)
 Problems (taustalaulajana Niin että riittää... -albumilla 1998)
 Soul Tattoo (2008–2009)
 Pelle Miljoona Duo / Folk Trio / Trio / Folkers

Lähteet 
 Pikabiografia Pelle Miljoonan sivuilla 

Suomalaiset basistit
Pelle Miljoona
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt