joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tuimazy

Tuimazy () on kaupunki Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaman vesistöön kuluvan Usen-joen rannalla 170 kilometriä Ufasta länteen. Kaupunki on Tuimazyn piirin keskus. Sen kautta kulkee Uljanovskin ja Ufan välinen rautatie (Tuimazyn asema) ja M5-valtatie. Asukkaita on 65 700 henkeä (vuonna 2008).

Vuonna 1960 perustettu kaupunki on huomattava Volgan ja Uralin alueen öljyteollisuuden keskus. Tuimazyssa on myös tärkeiden öljyjohtojen risteyspaikka.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tuimazyn piirin sivusto 

Baškortostanin kaupungit
Prvenstvo Hrvatske u hokeju na ledu

Kroatian jääkiekkoliiga eli Prvenstvo Hrvatske u hokeju na ledu on jääkiekon korkein sarjataso Kroatiassa.
Liigan kaikki kolme joukkuetta tulevat Zagrebista. Liiga perustettiin vuonna 1991, Jugoslavian hajoamisen jälkeen.

Joukkueet 

 KHL Mladost
 KHL Medveščak Zagreb
 KHL Zagreb

Mestarit

Lähteet 
 Croatian Ice Hockey Federation

Kroatian jääkiekko
Jääkiekkosarjat
Isabella (Tanskan prinsessa)

Prinsessa Isabella (Isabella Henrietta Ingrid Margrethe, Tanskan prinsessa, Monpezatin kreivitär, s. 21. huhtikuuta 2007 Kööpenhamina, Tanska) on Tanskan kruununprinssi Frederikin ja tämän puolison kruununprinsessa Maryn toiseksi vanhin lapsi. Isabellalla on myös isoveli, prinssi Christian. Prinsessa Isabella on Tanskan kuningatar Margareeta II:n ja hänen puolisonsa prinssi Henrikin neljäs lapsenlapsi ja kruununperimysjärjestyksessä kolmas heti isänsä ja isoveljensä jälkeen.

Prinsessa Isabella syntyi Rigshospitalet-sairaalassa Kööpenhaminassa 21. huhtikuuta 2007, ja hänet kastettiin 1. heinäkuuta 2007 Fredensborgin linnan kappelissa. Kummeina toimivat Belgian prinsessa Mathilde, Kreikan ja Tanskan prinsessa Alexia, Nadine Johnston, Christian Buchwald, Peter Heering ja Marie Louise Skeel.

Lähteet

Aiheesta muualla
Prinsessa Isabellan viralliset sivut

Tanskan kuninkaalliset
Prinsessat
Vuonna 2007 syntyneet
Elävät henkilöt
Vyštša Liha

Vyštša Liha () oli Ukrainan korkein sarjataso jääkiekossa. Sarja perustettiin vuonna 1992 Neuvostoliiton kaaduttua. Vyštša Lihaa alempi sarjataso oli Perša Liha vuoteen 2008 saakka, jolloin sarjat yhdistettiin. Vyštša Liha lakkautettiin vuonna 2011 Ukrainan jääkiekkoliiton luovutta sarjan ylläpidosta. Uusi pääsarja PHL aloitti jo seuraavalla kaudella.

Joukkueet

Mestarit 
 2010–2011: Donbass Donetsk
 2009–2010: Sokol Kiova
 2008–2009: Sokol Kiova
 2007–2008: Sokol Kiova
 2006–2007: ATEK Kiova
 2005–2006: Sokol Kiova
 2004–2005: Sokol Kiova
 2003–2004: Sokol Kiova
 2002–2003: Sokol Kiova
 2001–2002: H’K Berkut Kiova
 2000–2001: H’K Berkut Kiova
 1999–2000: H’K Berkut Kiova
 1998–1999: Sokol Kiova
 1997–1998: Sokol Kiova
 1996–1997: Sokol Kiova
 1995–1996: Sokol Kiova
 1994–1995: Sokol Kiova
 1993–1994: ŠVSM Kiova
 1992–1993: Sokol Kiova

Lähteet 
 Ukrainan jääkiekkoliiton kotisivut  
 English information and latest results

Entiset jääkiekkosarjat
Ukrainan jääkiekko
Paul Lafargue

Paul Lafargue (16. kesäkuuta 1842 Santiago de Cuba, Kuuba – 26. marraskuuta 1911 Draveil, Ranska) oli ranskalainen vallankumouksellinen marxisti, sosialistinen journalisti, kirjallisuuskriitikko, poliittinen kirjoittaja ja aktivisti. 

Lafargue oli naimisissa Karl Marxin toisen tyttären Laura Marxin kanssa. Hänen tunnetuin teoksensa on Oikeus laiskuuteen. Kuubassa ranskalaiselle ja kreolivanhemmalle syntynyt Lafargue asui lähinnä Ranskassa, joskin oleskeli välillä Englannissa ja Espanjassa. Hän johti Ranskan ensimmäistä marxilaista puoluetta, Ranskan työväenpuoluetta (Parti Ouvrier Français) yhdessä Jules Guesden kanssa.

Paul Lafargue teki 69-vuotiaana kaksoisitsemurhan yhdessä vaimonsa Lauran kanssa.

Suomennetut teokset
 Kristillinen rakkaus historiallisten tosiasiain valossa, Helsinki: Työväen Sanomalehti 1907
 Jumalaan uskomisen syyt, suom. H-a P-a, Tampere: M. V. Vuolukka 1907.
 Laiskuuden evankeliumi: Paul Lafarguen mukaan, Pori: Osuuskunta Kehitys 1907.
 Sosialismin historia 1–2, Tampere: Tampereen Työväen Sanomalehti, 1908 (sisältää Lafarquen kirjoituksia; 2. osan suom. Wäinö Jokinen)
 Oikeus laiskuuteen (Le droit à la paresse), toim. Keijo Rahkonen, Helsinki: Kansan sivistystyön liitto 1981. Lisäpainokset 1982. ISBN 951-9225-48-X

Lähteet

Aiheesta muualla
 Oikeus laiskuuteen, anonyymi suomennos. Sosialismi.net
Kilpeläinen, Tapani: Oikeudesta laiskuuteen. niin & näin 2/2002, 32–33.

Sosialismin kehittäjät
Ranskalaiset poliitikot
Ranskalaiset vallankumoukselliset
Ranskalaiset kriitikot
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1842 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut

Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut () ovat alle 18-vuotiaiden naisten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, jota järjestää Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF.

Ensimmäiset kisat pidettiin vuonna 2008 Calgaryssa, Kanadassa, jolloin Yhdysvallat voitti Kanadan loppuottelussa. Mestaruuden ovat voittaneet ainoastaan Yhdysvaltojen tai Kanadan joukkueet. Lisäksi Ruotsi on edennyt turnauksessa kerran loppuotteluun.

Historiaa 
Vuonna 2021 kisat oli määrä järjestää Linkopingissä Mjölbyssä, Ruotsissa, samoin vuoden 2022 kisat. Molemmat kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Kun vuoden 2022 Ruotsin-kisat peruttiin, Suomen ja Ruotsin joukkueet kirjelmöivät asiasta Kansainväliselle jääkiekkoliitolle. Joukkueet eivät hyväksyneet sitä, että samaan aikaan liitto kuitenkin järjesti nuorten miesten maailmanmestaruuskilpailut, eikä panostanut tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuihin. Myöhemmin vuoden 2022 kisat päätettiinkin järjestää, tosin Ruotsin sijaan Yhdysvalloissa.

Kilpailut

Mitalitaulukko

Taulukko esittää tilanteen vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IIHF: IIHF World Women's U18 Championships 
 Eurohockey: IIHF World Women's U18 Championships
Nöjesguiden

Nöjesguiden on kerran kuussa ilmestyvä ruotsalainen ilmaisjakelulehti, jonka pääsisältö on hauskanpito, musiikki, elokuva, huvit ynnä muut. Nöjesguidenin perustivat Malmössä 1982 Ajje Ljungberg ja Michael Marlow. Vuonna 1984 toimitus siirtyi Tukholmaan. Vuonna 1985 perustetun City-lehden 1986 tapahtuneen formaatin vaihdon esikuvana oli Nöjesguiden. Nöjesguiden ja City-lehti olivat läheisessä yhteistyössä koko 80-luvun aina City-lehden vuonna 1992 tapahtuneeseen omistajamuutokseen saakka. Vuonna 2001 Nöjesguiden förlag myytiin suomalaiselle Aktivist Networksille. Aktivist network joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja lehteä julkaissut Nöjesguiden förlag siirtyi vuonna 2009 monien vaiheiden jälkeen takaisin ruotsalaisomistukseen.

Nöjesguiden Suomessa 2003-2005
Nöjesguidenin sisarlehtiä on ilmestynyt Kööpenhaminassa, Oslossa ja Helsingissä. Kööpenhaminassa ilmestynyt lehti Nat & Dag lopetettiin vuonna 2005. Norjalainen painos ilmestyy edelleen ja on nimeltään  Natt & Dag. Suomenkielisen, vuodesta 2003 ilmestyneen Nöjesguidenin osti vuonna 2005 Sanomat-konserni ja muutti nimen muotoon ”V”. Nöjesguiden oli menestynyt Suomessa kohtalaisesti Christian Moustgaardin luotsaamana ja Antti Isokankaan päätoimittamana. Sanomilla oli aluksi suunnitelmia laajentaa lehden levikkiä maakuntiin.. Uusi V-konsepti osoittautui kuitenkin flopiksi eivätkä suunnitelmat toteutuneet, suuri osa henkilöstöstä irtisanoutui ja V-lehti lopetettiin keväällä 2007.

Stockholmsprisetin esikuvana Stadin paras
Nöjesguiden on perustanut Stockholms- Göteborgs ja Malmöpriset-palkinnot, jota on jaettu vuodesta 1992. Alkuun sen nimi oli ”Nöjesguidens bästa”, mutta 1999 se muuttui muotoon Malmö-Lundapriset. Tukholmassa on vuodesta 1992 jaettu palkintoa Stockholmspriset, ja Göteborgissa vuodesta 1993 Göteborgspriset-palkintoa. Helsinkiläinen City-lehti kehitti yhdysvaltalaisiin ns. vaihtoehtoisien kaupunkilehtien innoittamana vastaavan palkintonsa Stadin paras jo vuonna 1987. Tämä palkinto toimi Nöjesguidenin palkintojen esikuvana.

Lähteet

Ilmaisjakelulehdet
Ruotsalaiset aikakauslehdet
Grand Marnier

Grand Marnier [] on triple sec -tyyppinen pomeranssista ja konjakista (tai Cordon Jaune -lajikkeen tapauksessa kirkkaasta alkoholista) valmistettu likööri, jonka alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Liköörin loi Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle vuonna 1880 Neauphle-le-Châteaun kylässä Ranskassa.

Grand Marnier -likööriä käytetään sellaisenaan, cocktaileissa sekä tiettyjen jälkiruokien, kuten crêpes Suzette -ohukaisten, liekittämisessä.

Likööriä on useita eri tyyppejä:
 Punanauhaisessa pullossa myytävä Le Grand Marnier Cordon Rouge on alkuperäinen vuonna 1880 kehitetty konjakkipohjainen likööri.
 Keltanauhainen Le Grand Marnier Cordon Jaune on hinnaltaan edullisempi versio, johon ei käytetä konjakkia vaan kirkasta, viljasta tislattua alkoholia sekä appelsiineja pomeranssien lisäksi. Tätä lajiketta käytetään erityisesti cocktaileihin ja liekittämiseen.
 La Cuvée du Centenaire on alun perin tislaamon satavuotisjuhliin vuonna 1927 kehitetty versio, johon käytettävät konjakkilaadut ovat vähintään 25 vuotta vanhoja ja peräisin pääosin kahdelta arvostetuimmalta konjakkialueelta (Grande Champagne, Petite Champagne).
 La Cuvée Spéciale Cent Cinquantenaire eli Grand Marnier 150 sisältää yli 50 vuotta vanhoja konjakkilaatuja, ja sitä myydään käsinmaalatuissa pulloissa.
 Liköörin keksijän mukaan nimetty La Cuvée Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle sisältää pääosin Grande Champagne -alueen konjakkilaatuja ja on vähemmän sokeripitoinen kuin muut tyypit.

Aiheesta muualla 
Grand Marnier’n virallinen kotisivu 

Liköörit
Alkoholijuomamerkit
Ranskalaiset juomat
Metal Discharge

Metal Discharge on thrash metal -yhtye Destructionin studioalbumi. Se julkaistiin 22. syyskuuta 2003.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonuskappaleet:

CD-versiossa on mukana myös musiikkivideo kappaleesta "The Ravenous Beast".

Kokoonpano
Marcel "Schmier" Schirmer – basso, laulu
Mike Sifringer – kitara
Marc Reign – rummut

Lähteet

Vuoden 2003 albumit
Destructionin albumit
P-800 Oniks

P-800 Oniks (, ) on venäläisen NPO Mašinostrojenijan (ent. OKB-52, ent. TsKBM MOM) kehittämä ja myymä meritorjuntaohjus. Sen kantomatka on noin 300 km ja taistelukärki 250 kg. Vientiversiota myydään nimellä Yakhont. Ohjusta on esitelty vuodesta 1993 eteenpäin erilaisilla messuilla.

Ohjus laukaistaan rakettimoottorilla ja se käyttää lennon aikana ramjetmoottoria. Ohjuksen massa laukaisussa on noin 3 000 kg ja pituus 8,9 metriä. Sen voi laukaista myös 650 mm torpedoputkesta.
Maksiminopeus on korkealla 2,6 mach ja matalalla 2,0 mach, jolloin myös kantomatka putoaa 120 kilometriin.
Ohjuksen nopeus sen osuessa kohteeseensa on 750 m/s, mikä saattaa olla liikaa CIWS-tyyppisille ilmatorjuntajärjestelmille.

Rannikkopuolustusversio on nimeltään SSC-5 Bastion ().
Bastion-P-patteriin kuuluu 4 laukaisuajoneuvoa valkovenäläisen  MZKT-7930-kuorma-auton lavalla, 1 tai 2 komentoajoneuvoa, 1 tukiajoneuvo ja 4 latausajoneuvoa. Laukaisimet voidaan sijoittaa 25 km päähän komentoajoneuvoista. Laukaisuajoneuvon miehistöön kuuluu 3 henkeä ja sen saa laukaisukuntoon 5 minuutissa ajosta.
Järjestelmää voi täydentää Monolit-B-kaukovalvontatutkalla tai helikopteriin sijoitetulla tutkalla.
Ensimmäiset järjestelmät toimitettiin Venäjän asevoimille 2010 ja sijoitettiin Mustanmeren laivastoon.

Venäjä solmi vuonna 2007 sopimuksen Syyrian kanssa ohjusten myynnistä. Yhdysvallat ja Israel vastustavat kauppoja.
Syyriaan ja Vietnamiin on toimitettu 2 järjestelmää.
Marraskuussa 2016 Venäjän puolustusministeriö ilmoitti että rannikkopuolustusohjuksia on sijoitettu Syyriaan ja niitä on käytetty iskuissa maakohteita vastaan.

Venäläis-intialainen BrahMos perustuu tähän ohjukseen.

Käyttäjät

Ohjuksen ja sen versioiden käyttäjät: 
 Hizbollah

Lähteet
 3M55 Oniks/P-800 Yakhont/P-800 Bolid/SSN-X-26, FAS
 SS-N-26 , MissileThreat.com
 SS-N-26 Yakhont/Oniks P-800, Warfare.ru
 Overview of Missiles Exported by Russia, NTI
SS-N-26 (3M55 Oniks/Yakhont), Jane's

Meritorjuntaohjukset
Neuvostoliittolaiset ohjukset
Digestiivi

Digestiivi on alkoholijuoma, joka nautitaan ruokailun päätteeksi. Digestiivinä pidettyihin juomiin lisätään yleensä yrttejä, joilla on  karminatiivisia, ilmavaivoja lievittäviä vaikutuksia. Näiden yrttien ansiosta digestiivien uskotaan parantavan ruoansulatusta. Tästä johtuu myös nimi ”digestiivi” (englanniksi ja ranskaksi digestion = ruoansulatus).

Ruokailua ennen nautittaviin aperitiiveihin verrattuna digestiiveissä on suurempi alkoholipitoisuus ja voimakkaampi maku.

Digestiivit nautitaan yleensä raakana. Yrttiliköörien ohella digestiiveinä voidaan tarjota myös katkeroita, brandya, grappaa tai viskiä sekä väkeviä viinejä, kuten sherryä, portviiniä ja madeiraviiniä.

Tunnettuja digestiivejä
 Becherovka
 Fernet-Branca
 Jägermeister
 Limoncello
 Ouzo
 Underberg
 Unicum

Alkoholijuomat
Karminatiivi

Karminatiivi on ilmavaivoja lievittävä aine

Karminatiiveja ovat lääkevalmisteiden lisäksi monet yrtit. Ne joko estävät kaasun muodostumisen ruoansulatuselimistössä tai auttavat kaasun poistumista, mikä helpottaa ilmavaivoja. 

Karminatiiveissa on usein sellaisia eteerisiä öljyjä ja yrttimausteita, joita tähän tarkoitukseen on perinteisesti käytetty kansanlääkinnässä.

Esimerkkejä:
 anis, siemen
 basilika
 kaneli
 korianteri
 kumina
 tilli
 inkivääri
 meirami
 oregano
 piparminttu
 rosmariini
 timjami

Samaan tarkoitukseen käytyissä teollisissa valmisteissa on simetikonia, jolla ei ole fysiologisia vaikutuksia, vaan se alentaa kaasukuplien pintajännitystä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Eteeristen öljyjen käyttö 

Luontaislääkintä
Lääkeaineoppi
Pieru
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 1996

Vuoden 1996 futsalin maailmanmestaruuskilpailut olivat kolmannet FIFA:n järjestämät futsalin maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus pelattiin Espanjassa 24. marraskuuta – 8. joulukuuta 1996. Kisakaupunkeina toimivat Murcia, Segovia, Castellón ja Barcelona

Maailmanmestaruuden voitti kaksi aiempaakin mestaruutta voittanut Brasilia, joka kukisti finaalissa Espanjan 6–4.

Karsinnat 

Maailmanmestaruuskilpailujen karsintaan osallistui 48 joukkuetta. Lisäksi kisoihin pääsi ilman karsintaa isäntämaa Espanja. Kisoihin päässeet joukkueet olivat:

Lopputurnaus

Ensimmäinen kierros

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Toinen kierros

Lohko 1

Lohko 2

Välierät

Pronssiottelu

Finaali

Lähteet 
 
 
 

Vuoden 1996 urheilu
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2000

Vuoden 2000 futsalin maailmanmestaruuskilpailut olivat neljännet FIFA:n järjestämät futsalin maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus pelattiin Guatemalassa 18. marraskuuta - 3. joulukuuta 2000. Kisakaupunkina toimi Guatemala City.

Maailmanmestaruuden voitti Espanja, joka kukisti finaalissa kaikki aiemmat maailmanmestaruudet voittaneen Brasilian 4-3.

Karsinnat 

Maailmanmestaruuskilpailujen karsintaan osallistui 63 joukkuetta. Lisäksi kisoihin pääsi ilman karsintaa isäntämaa Guatemala. Kisoihin päässeet joukkueet olivat:

Lopputurnaus

Ensimmäinen kierros

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Toinen kierros

Lohko 1

Lohko 2

Välierät

Pronssiottelu

Finaali

Lähteet 
 
 
 

Vuoden 2000 urheilu
Päivälliset klo 8

Päivälliset klo 8 () on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1933. Pääosia näyttelevät Marie Dressler, John Barrymore, Wallace Beery, Jean Harlow, Lionel Barrymore ja Billie Burke. Sivuosissa nähdään muiden muassa Jean Hersholt, Karen Morley ja Madge Evans.

Päivälliset klo 8 on tehty samannimisen näytelmän pohjalta, jonka ovat kirjoittaneet George S. Kaufman ja Edna Ferber. Käsikirjoituksesta vastasivat Frances Marion ja Herman  J. Mankiewicz. Elokuva on mustavalkoinen ja on noin 113 minuutin, eli tunnin ja 53 minuutin mittainen.

Päivälliset klo 8 sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. elokuuta vuonna 1933 Los Angelesissa, Kaliforniassa, mutta New York Cityssä, New Yorkissa elokuva sai ensi-iltansa kuusi päivää aiemmin 23. elokuuta. Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen 11. helmikuuta vuonna 1934. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.

Juoni 

Laivanvarustajan vaimo järjestää illalliskutsut rikkaille ja silmäätekeville. Miehellä on yhtiönsä kanssa huolia, joten hän voi vain nyökkäillä vaimonsa nousukasmaisille suunnitelmille. Vierasjoukko koostuu miljonääreistä ja entisistä näyttelijätähdistä, joita esittävät uransa ehtoopuolella olevat Hollywood-legendat. Yllätyksiä tulee niin ystävien, vieraiden kuin sukulaistenkin taholta.

Muuta
Elokuvaa pidetään nykyään eräänlaisena klassikkona, ja sekä se on huomattava roolituksestaan: sen pääosissa nimittäin näytteli suuri joukko sen aikaisia tähtiä. Tämä oli vielä siihen aikaan hyvin epätavallista ja Päivälliset klo 8 onkin yksi ensimmäisistä niin sanotuista all-star-elokuvista Grand Hotelin ohella. Harlow oli näytellyt Beeryn kanssa aiemminkin, vuonna 1931 valmistuneessa elokuvassa Salaperäinen kerho. 

American Film Institute valitsi vuonna 2000 Päivälliset klo 8 kaikkien aikojen 85. hauskimmaksi amerikkalaiselokuvaksi sadasta listatusta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Päivälliset klo 8-elokuva myös jäi yhdeksi Dresslerin viimeisistä elokuvista, sillä hän kuoli vain yhtä elokuvaa myöhemmin vuonna 1934.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

Päivälliset klo 8 Allmoviessa 
Päivälliset klo 8 TCM Movie Databasessa 
Päivälliset klo 8 Film Sitessa 
Päivälliset klo 8 Amazonissa 
Päivälliset klo 8 Film u-net.comissa 
Päivälliset klo 8 Telviksessä

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
George Cukorin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1933 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Dark Thrones and Black Flags


Dark Thrones and Black Flags on norjalaisen black metal -yhtye Darkthronen 14. studioalbumi, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2008. Albumi on musiikillisesti jatkumoa kahdelle edelliselle albumille, The Cult is Alivelle ja F.O.A.D.:lle, joilla yhtye yhdistelee black metalia ja crust punkia. Puolet albumin kappaleista on Nocturno Culton, ja puolet Fenrizin, käsialaa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Fenriz – rummut
 Nocturno Culto – kitara, bassokitara, laulu

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Nyt.fi: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 

Vuoden 2008 albumit
Darkthronen albumit
Angus MacGyver

Angus MacGyver on kuvitteellinen henkilö yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa Ihmemies MacGyver ja Nuori MacGyver.

MacGyveriä esittää Ihmemies MacGyver -sarjassa (1985-1992) ja kahdessa televisioelokuvassa näyttelijä Richard Dean Anderson ja Nuori MacGyver -sarjassa (2016-2021) näyttelijä Lucas Till.

Elämä ennen sarjan tapahtumia
MacGyver syntyi 23. maaliskuuta 1951 Minnesotassa. Hän koki suuren menetyksen kymmenvuotiaana, kun hänen isänsä James ja isoäitinsä Celia kuolivat auto-onnettomuudessa. Tämän jälkeen hän asui isoisänsä Harryn kanssa. He tulivat hyvin toimeen, vaikkakin heidän suhteensa ei ollut erityisen lämmin. Tänä aikana tapahtui Macin elämän toinen suuri menetys hänen leikkiessään kavereidensa kanssa aseella. Seurauksena yksi pojista kuoli. Seitsemän vuoden kuluttua Harry lähti pois jättämättä hyvästejä. Mac valmistui high schoolista 1970 ja samana vuonna hän liittyi pomminpurkuryhmään Vietnamin sodassa. Seuraavana vuonna hänen äitinsä menehtyi aivohalvaukseen. Mac teki erilaisia töitä seuraavien vuosien aikana, muun muassa kilpa-autoilun parissa. Hän myös matkusteli ympäri maailmaa ystävänsä Jack Daltonin kanssa.

Sarjan aikana
Vuonna 1980 hän tapasi ensimmäistä kertaa Peter Thorntonin tämän jahdatessa mestaririkollista Murdocia. MacGyver teki erilaisia salaisia tehtäviä hallitukselle ja 1986 hän liittyi Phoenix-säätiöön Peten saatua johtajan paikan.
MacGyverin yhtenä heikkoutena voidaan pitää hänen korkeanpaikankammoaan, vaikka se ei sanottavasti haitannutkaan hänen tehtäviensä suorittamista milloin missäkin.

Vuonna 1992 hän sai tietää olevansa isä ja hän jätti työnsä säätiössä viettääkseen kadotettua aikaa poikansa kanssa.

Katso myös
 Luettelo televisiosarjan Ihmemies MacGyver hahmoista
 Luettelo televisiosarjan Ihmemies MacGyver jaksoista

Lähteet 
 www.macgyveronline.com

Aiheesta muualla 
Hahmoesittely IMDb-sivustolla 

Televisiohahmot
Kuvitteelliset salaiset agentit ja vakoojat
Kuvitteelliset tieteilijät
Saratoga (elokuva)

Saratoga () on vuonna 1937 ensi-iltansa saanut Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka päätähtinä ovat Jean Harlow, Clark Gable, Lionel Barrymore ja Frank Morgan. Sivuosissa ovat muiden muassa Una Merkel, Hattie McDaniel ja Margaret Hamilton.

Anita Loos ja Robert Hopkins laativat käsikirjoituksen heidän tarinansa alta. Saratoga on mustavalkoinen ja pituudeltaan 92 minuuttia, eli tunnin ja 32 minuuttia. Saratoga sai ensi-iltansa kotimaassaan 23. heinäkuuta vuonna 1937. Suomeen Saratoga ilmestyi teattereihin seuraavana vuonna 11. helmikuuta vuonna 1938. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.

Saratoga oli MGM:n suurin kassamagneetti ilmestymisvuonnaan ja toinen koko vuonna (vuoden suurin kassamagneetti oli Disneyn animaatio Lumikki ja seitsemän kääpiötä), sekä kuudes ja viimeinen Harlowin ja Gablen yhteistyöstä.

Juoni 
Gable näyttelee vedonvälittäjä Duke Bradleyta, Harlow hevoskasvattajan tytärtä, Carol Claytonia, joka palaa takaisin kotiin sulhasensa, Hartley Madisonin (Pidgeon) kanssa Euroopasta, kun hänen isänsä (Hale) kuoli yllättäen sydänkohtaukseen tärkeän kilpailun aikana. Carol kumminkin rakastuu Bradleyhyn. Barrymore näyttelee Isoisä Claytonia.

Muuta 
Vaikka käsikirjoittaja Robert Hopkins oli laatinut käsikirjoituksen Harlow mielessä, studio ensin yritti lainata Carole Lombardia Paramount Picturesilta, mutta ei voinut sopimusvaatimuksien takia. Tämän jälkeen ilmoitettiin, että Joan Crawford ehkä tulisi näyttelemään Harlow'n roolin, mutta vuonna 1937 ilmoitettiin päätähdeksi Harlow, jolle käsikirjoitus oli alun perin kirjoitettukin. Walter Pidgeon lainattiin Universal Studiosilta elokuvaan.

Toukokuussa vuonna 1937, kun Saratoga oli noin 90 % valmis, Harlowin tila romahti kesken kuvauksen ja hän menehtyi noin viikkoa myöhemmin vakavaan munuaishäiriöön. Hänen jäljelle jääneet kohtauksensa kuvattiin Mary Deesin kanssa ja ne otettiin kaikki takaapäin. Harlowin äänen sijaisena toimi Paula Winslowe.

MGM:n johtajat suunnittelivat hyllyttää elokuvan tai ottaa uudestaan Harlowin kohtauksia, mahdollisesti Virginia Brucen tai Jean Arthurin kanssa, mutta yleisön reaktio ennakossa kesäkuun lopussa ja ihailijapostin ryöppy vaati julkaisemaan Harlowin viimeisen elokuvan muuttaen johtajien mielen.

Näyttelijät

Lainauksia 
 Duke Bradley: Honey, I love ya!
 Fritzi ”Muggins” Kiffmeyer: We women can do things to a man we love that men wouldn't do to a rattlesnake.
 Duke Bradley: Why, honey, you look sharp as a razor.
 Fritzi ”Muggins” Kiffmeyer: Oh, there he is, the sweetheart!
 Duke Bradley: Who, your husband?
 Fritzi ”Muggins” Kiffmeyer: No, that colt!

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Saratoga Who's Dated Whossa 
 Saratoga NNDB:ssä 
 Saratoga Rotten Tomatoesissa 

Yhdysvaltalaiset romanttiset draamakomediaelokuvat
Vuoden 1937 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jack Conwayn ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Elokuvat hevosista
Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Paljon melua tyhjästä


Paljon melua tyhjästä () on William Shakespearen noin vuonna 1598 kirjoittama romanttinen komedia. Se sijoittuu Sisiliaan Messinan kaupunkiin. Näytelmä kertoo rakkaussuhteista ja kepposista, joita joutilas yläluokka tekee toisilleen. Pääosissa on Messinan kuvernörin tytär Hero ja tämän sulhanen, nuori kreivi Claudio. Sulhasen kaveri Benedikt ja morsiamen sisar Beatrice ovat toinen pari, jonka välille kehitetään romanttisia jännitteitä. Aragonian prinssi Don Pedron ja tämän velipuolen Don Juanin välille kehkeytyy jännitteitä, kateutta ja kilpailua. 

Paavo Cajander on suomentanut näytelmän ensimmäisenä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, ja se ilmestyi painettuna 1920-luvun alussa. Petri Pullinen käänsi tekstin uudelleen vuonna 2001. Kersti Juvan suomennos ilmestyi 2009.

Ooppera-, elokuva- ja televisiosovitukset 

 Béatrice ja Bénédict op. 27, Hector Berliozin ooppera vuodelta 1862
 Elokuva Paljon melua tyhjästä, ohjaus Kenneth Branagh, pääosissa muun muassa Emma Thompson, Denzel Washington, Keanu Reeves
 BBC teki nykyaikaistetun version vuonna 2005, pääosissa Damian Lewis, Sarah Parish ja Billie Piper.
 Joss Whedon käsikirjoitti ja ohjasi nykyaikaistetun version vuonna 2012, Much Ado About Nothing, jonka pääosissa ovat muun muassa Amy Acker, Alexis Denisof ja Clark Gregg.
 Katso myös Luettelo William Shakespearen näytelmien elokuvasovituksista

Kirjallisuutta

Suomennoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Risto Niemi-Pynttäri: Paljon melua tyhjästä . 
 Hannu Marttila: Paljon melua tyhjästä . Helsingin Sanomat, Kirjallisuuskriitikko-blogi, 30.5.2010.
 

Shakespearen näytelmät
The Potatoes

The Potatoes on suomalainen instrumentaalimusiikkia esittävä yhtye.

Jäsenet

Mikko Lankinen, sähkökitara
Antti Ahvenainen, urut
Kimmo Lehtola, basso
Jari "Hirkka" Hirvonen, rummut

Diskografia

Aiheesta muualla 
Texicallin levylista
Instromania 

Suomalaiset yhtyeet
Rubinstein

Rubinstein on juutalainen sukunimi. Tunnettuja Rubinsteineja ovat muun muassa:
 
Akiba Rubinstein (1882−1961), puolalainen šakinpelaaja
Anton Rubinstein (1829−1894), venäläinen säveltäjä, pianisti, orkesterinjohtaja 
Artur Rubinstein (1887−1982), puolalainen pianisti
Arthur B. Rubinstein (s. 1938), yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä
Benjamin Rubinstein (1905−1989), amerikansuomalainen psykoanalyytikko
Gillian Rubinstein alias Lian Hearn (s. 1942), englantilais-australialainen fantasiakirjailija
Hannele Rubinstein, suomalainen teatteriohjaaja
Helena Rubinstein (1871−1965), puolalais-amerikkalainen kosmetiikkatehtailija
Ida Rubinstein (1885–1960), venäläinen ballerina
Joe Rubinstein, yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä
Lev Rubinštein (s. 1947), venäläinen nykyrunoilija
John Rubinstein, (s. 1946), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvasäveltäjä
Nikolai Rubinstein (1835−1881), venäläinen pianisti ja säveltäjä
Richard P. Rubinstein (s. 1947), yhdysvaltalainen elokuvatuottaja
Zelda Rubinstein (1936−2010), yhdysvaltalainen näyttelijätär
NBA-kausi 1999–2000

NBA-kausi 1999–2000 oli NBA-liigan 54. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1999 ja päättyi 19. huhtikuuta 2000. Pudotuspelit päättyivät 19. kesäkuuta 2000. Mestaruuden voitti Los Angeles Lakers kaatamalla finaaleissa Indiana Pacersin otteluvoitoin 4–2.

Tapahtumia

 Tähdistöottelu pelattiin Oaklandissa. Lännen joukkue voitti 137–126. Ottelun parhaan pelaajan palkinto jaettiin Tim Duncanin ja Shaquille O'Nealin kesken.
 Los Angeles Lakers, Los Angeles Clippers, Denver Nuggets, Indiana Pacers, Atlanta Hawks ja Miami Heat saivat uudet peliareenat joko kauden alussa tai sen aikana.
 Los Angeles Lakers voitti 13. marraskuuta – 4. helmikuuta 19 ottelua peräkkäin. Tämä on NBA:n historian neljänneksi pisin voittoputki.
 Indiana Pacers eteni NBA:n finaaleihin ensimmäistä kertaa joukkueen historiassa.
 Läntisen konferenssin 7. finaaliottelussa Portland Trail Blazers johti ottelua Los Angeles Lakersia vastaan 15 pisteellä 10:28 ennen loppua. Neljännellä jaksolla Portland heitti ohi 13 kertaa peräkkäin ja Lakers voitti ottelun 89–84.
 Kaksi pelaajaa kuoli kauden aikana auto-onnettomuuksissa. 12. tammikuuta Charlotte Hornetsin Bobby Phills kuoli ajaessaan kilpaa joukkuekaverinsa David Wesleyn kanssa. 20. toukokuuta Minnesota Timberwolvesin Malik Sealy oli ajamassa kotiin Kevin Garnettin syntymäpäiväjuhlista, kun rattijuoppo ajoi väärällä kaistalla ja törmäsi hänen autoonsa.
 Sekä runkosarjan paras että huonoin joukkue tuli Los Angelesista, ja joukkueiden voittosuhteet olivat vastakkaiset: Lakers voitti 67 ottelua ja hävisi 15, Clippers voitti 15 ja hävisi 67.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Shaquille O'Neal, Los Angeles Lakers
 Vuoden tulokas: Elton Brand, Chicago Bulls ja Steve Francis, Houston Rockets
 Vuoden puolustuspelaaja: Alonzo Mourning, Miami Heat
 Paras kuudes pelaaja: Rodney Rogers, Phoenix Suns
 Kehittynein pelaaja: Jalen Rose, Indiana Pacers
 Vuoden valmentaja: Doc Rivers, Orlando Magic
 Finaalien MVP: Shaquille O'Neal, Los Angeles Lakers

NBA-kaudet
Vuoden 1999 koripallo
Vuoden 2000 koripallo
Allan Staffans

Allan Staffans (13. helmikuuta 1880 Vaasa – 19. lokakuuta 1946 Turku) oli suomalainen teknikko, vuorineuvos ja telakanjohtaja.

Staffansin valmistuttua teknikoksi Vaasan Teollisuuskoulusta hän meni töihin Kone- ja Siltarakennukselle ja nimitettiin laivanrakennusmestariksi. Vuosina 1902–1914 hän toimi Siperiassa höyrylaivojen ja ruoppaajien rakennustöiden johtajana. Telakan toiminta päättyi Venäjän vallankumoukseen.

Maaliskuussa 1918 Staffans osallistui venäläisten joukkojen hallussa olleiden Suomenlinnan tykkien sabotaasiin.

Vuoden 1921 alusta Staffansista tuli turkulaisen Ab Vulcanin toimitusjohtaja. Yritys yhdistyi vuonna 1924 Aurajoen vastarannalla sijainneen Ab Crichtonin kanssa. Staffans nimitettiin uuden telakkayhtiön johtoon. Staffansin johdolla koko telakka modernisoitiin perinpohjaisesti. Hänen erinomainen venäjän kielen ja venäläisen mentaliteetin tuntemuksensa ansiosta hän onnistui saamaan lukuisia laivatilauksia Neuvostoliitosta.

Telakka vaihtoi omistajaa kahteen otteeseen 1930-luvulla. Ensin omistajaksi tuli Kone- ja Siltarakennus, jonka Wärtsilä myöhemmin otti haltuunsa. Staffans nautti Wärtsilän pääjohtajan, Wilhelm Wahlforssin luottamusta. Vuonna 1938 Staffans sai vuorineuvoksen arvon.

Staffansin ammattitaidosta ja vanhoista liikesuhteista oli suurta hyötyä sotakorvauksena toimitettavista laivoista neuvoteltaessa.

Perhe 
Staffansin puoliso oli Selma Elisabeth o.s. Kjell. He saivat kaksi tytärtä, Margitin ja Gunvorin. Margit avioitui Crichton-Vulcanin tunnetun laivasuunnittelija Gösta Ruskon kanssa. Rusko kuoli äkilliseen sairauteen 1943 ja Margit paria kuukautta myöhemmin. Allan ja Elisabeth Staffans ottivat hoiviinsa heidän kaksi lastaan.

Lähteet

Viitteet

Vuorineuvokset
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Laivansuunnittelijat
Kone- ja Siltarakennus
Wärtsilä
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
I’m Not a Girl, Not Yet a Woman

I’m Not a Girl, Not Yet a Woman on Britney Spearsin kolmas single hänen albumiltaan Britney.

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2002 kappaleet
Britney Spearsin kappaleet
Napoleon (täsmennyssivu)

Napoleon voi tarkoittaa seuraavia:

Bonaparte-suvun henkilöt

Hallitsijat
 Napoleon I, alk. Napoléon Bonaparte (1769–1821), Ranskan keisari 1804–1814 ja 1815
 Napoleon II (1811–1832), Napoleon I:n poika
 Napoleon III (1808–1873), Ranskan presidentti 1848–1852, keisari 1852–1870, Napoleon I:n veljen Louis Bonaparten poika
 Louis Bonaparte (1778–1846), Hollannin kuningas 1806–1810 nimellä Ludvig Napoleon, Napoleon I:n veli

Kruununtavoittelijat

 Napoléon Eugène Louis Bonaparte (Napoleon IV, 1856–1879), Napoleon III:n poika
 Napoléon Victor Bonaparte (Napoleon V, 1862–1926), Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparten poika
 Louis Bonaparte (Napoleon VI, 1914–1997), Napoléon Victor Bonaparten poika

Muut 
 Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparte (1822–1891), ranskalainen ministeri ja poliitikko, Jérôme Bonaparten poika

Muut henkilöt 

 Napoleon Hill (1883–1970), yhdysvaltalainen kirjailija
 Napoléon-Alexandre Labrie (1893–1973), kanadalainen katolinen piispa
 Napoleon Orda (1807–1883), valkovenäläinen kuvataiteilija, pianisti ja säveltäjä
 Napoleon Wapasha, dakotapäällikkö Wapasha IV:n (1854–1925) käyttämä nimi

Taiteilijanimenä 
 Napoleon, oik. Mutah Beale (s. 1977), yhdysvaltalainen rap-artisti
 Napoleon XIV, oik. Jerry Samuels (s. 1938), yhdysvaltalainen muusikko

Muut merkitykset 
 Napoleonin lause, geometrinen teoreema
 Code Napoléon, Ranskan siviililaki vuodelta 1804
 Napoléon, Abel Gancen mykkäelokuva vuodelta 1927
 Napoléon, ranskalainen minisarja
 Napoleon, hahmo (sika) George Orwellin faabelissa Eläinten vallankumous
 Napoleon, korttipeli
 Dynamiitti Napoleon, amerikkalainen komediaelokuva vuodelta 2004
 Napoleon: Total War, The Creative Assemblyn ja Segan strategiapeli
 Napoleon Pink Horse, suomalainen taiteilijaryhmä
Matthijs van Boxsel

Matthijs van Boxsel (s. 25. elokuuta 1957 Amsterdam) on alankomaalainen kirjailija ja tutkija. Boxsel on tutkinut tyhmyyttä 1980-luvulta lähtien, ja hän on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, muun muassa teoksen Tyhmyyden ensyklopedia (alkuteos De Encyclopedie van de Domheid, 1999), joka on käännetty useille kielille.

Tausta
Boxsel syntyi 25. elokuuta 1957. Hänen vanhempansa olivat taiteilija ja kuvittaja Pim Boxsel ja Janneke Laméris. Hän opiskeli Amsterdamin yliopistossa kirjallisuudentutkimusta vuosina 1975–1983 ja valmistui tutkimuksella tyhmyyden käsitteestä Robert Musilin ja Immanuel Kantin teoksissa.

Valmistumisen jälkeen Boxsel järjesti historioitsija Gijs van der Hamin kanssa näyttelyn Alankomaissa painetuista ranskalaisista kirjoista, toimi opettajana sekä julkaisi ensimmäiset tyhmyyttä käsittelevät kirjansa omakustanteina. Vuonna 1992 hän omien sanojensa mukaan saavutti oman tyhmyytensä pohjan. Löydettyään omasta mielestään vastauksen perimmäisiin tyhmyyttä koskeviin kysymyksiin hän testasi kaksi vuotta teoriaansa systemaattisesti. Palatessaan lopulta tutkimuksensa ensimmäiselle sivulle hän tajusi, ettei enää tavoittanut perimmäistä ideaansa. Häneltä meni vuosia saavuttaa taas usko projektiinsa. Hollantilainen kustantaja kuitenkin kiinnostui tutkimuksen materiaaleista, ja siitä lähtien hänen kirjojaan on julkaistu.

1990-luvun puolivälistä lähtien Boxsel on elättänyt itsensä tyhmyydellä. Hän on luennoinut aiheesta niin kotimaassaan kuin ulkomailla sekä kirjoittaa säännöllisesti alankomaalaiseen kirjallisuuslehteen tyhmyydestä. Hän opettaa Rietveldin akatemiassa ja Groningen yliopistossa. Vuonna 1999 hän julkaisi teoksensa Tyhmyyden ensyklopedia, josta hän sai Jan Hanlo -kirjallisuuspalkinnon sekä Generale Bank -kirjallisuuspalkinnon. Kirja on käännetty 17 kielelle. Hän on julkaissut myöhemmin muitakin samaa aihetta sivuavia kirjoja.

Boxsel on myös ollut vuodesta 2005 lähtien jäsenenä Hollannin ’Patafysiikan akatemiassa ja vuodesta 2006 kyseisen järjestön lehden päätoimittajana ja julkaisijana. Samana vuonna hän myös järjesti Dr. Guislanin psykiatrisessa museossa näyttelyn morosofiasta.

Teokset
De Encyclopedie van de Domheid, Deel I: Inleiding (1986) (omakustanne)
De Encyclopedie van de Domheid, Deel II: Robert Müsil Over de domheid (1986) (omakustanne)
De Encyclopedie van de Domheid, Deel III: Gustave Flaubert en de methodische domheid (1988) (omakustanne)
Sexbol  (1996)
De Encyclopedie van de Domheid, Deel I (1999) 
De Encyclopedie van de Domheid, Deel II: Morosofie, Dwaze wijzen en wijze dwazen in Nederland en Vlaanderen (2001)
De Encyclopedie van de Domheid, Deel III: Deskundologie of domheid als levenskunst (2006)

Lähteet
 Kirjailijan kotisivut

Alankomaalaiset kirjailijat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
C. Thomas Howell

Christopher Thomas Howell (s. 7. joulukuuta 1966, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. elokuvista Outsiders – kolmen jengi (1983), Punainen vaara (1984), Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat (1984), Liftari (1986), Kesän maku (1990), Gettysburgin taistelu (1993), Fatal Affair (1998), Hillsiden kuristaja (2004) ja Hoboken Hollow (2005). Howell tunnetaan erityisesti Criminal Minds – FBI-tutkijat -sarjan Viikatemiehenä joka tappoi Aaron Hotchenrin (Thomas Gibson) ex-vaimon, Haleyn. Hän esiintyi sarjassa neljännen kauden lopussa ja viidennen puoleenväliin.

Palkinnot 
 Young Artist Award (1984)

Yksityiselämä 
Howell oli naimisissa näyttelijä Rae Dawn Chongin kanssa vuosina 1989–1990; nykyisin hän on naimisissa Sylvie Andersonin kanssa. Heillä on kolme lasta Isabelle (s. 1993), Dashiell (s. 1997) ja Liam West (s. 2001).

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Mustajärvi

Mustajärvi voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Kylä 
Mustajärvi, kylä Orimattilassa
Mustajärvi, kylä Parkanossa
Mustajärvi, kylä Ruovedellä

Järvi 
Mustajärvi, järvi Enontekiöllä
Mustajärvi, järvi Evijärvellä
Mustajärvi, järvi Hollolassa
Mustajärvi, järvi Hyrynsalmella
Mustajärvi, järvi Hämeenlinnassa
Mustajärvi, järvi Isojoella
Mustajärvi, järvi Jyväskylän Härkölahdella
Mustajärvi, järvi Jyväskylän Kettulanmäellä
Mustajärvi, järvi Jämsän Hassissa
Mustajärvi, järvi Jämsän Juokslahdella
Mustajärvi, järvi Kannuksessa
Mustajärvi, järvi Kemiössä
Mustajärvi, järvi Kittilässä
Mustajärvi, järvi Konnevedellä
Mustajärvi, järvi Korpilahdella
Mustajärvi, järvi Kristiinankaupungissa
Mustajärvi, järvi Kuhmoisten Myllykylässä
Mustajärvi, järvi Kuhmoisten Pirttikulmalla
Mustajärvi, järvi Kuopiossa
Mustajärvi, järvi Loimaalla
Mustajärvi, järvi Mikkelissä
Mustajärvi, järvi Mäntyharjun Haimissa
Mustajärvi, järvi Mäntyharjun Kinnissä
Mustajärvi, järvi Mäntyharjun Varpaisissa
Mustajärvi, järvi Oriveden Hanhilahdella
Mustajärvi, järvi Parkanon ja Karvian rajalla
Mustajärvi, järvi Padasjoella
Mustajärvi, järvi Raaseporissa
Mustajärvi, järvi Raumalla
Mustajärvi, järvi Ruoveden Mustajärven kylässä
Mustajärvi, järvi Ruoveden Rontonmaalla
Mustajärvi, järvi Salon Perniössä
Mustajärvi, järvi Sastamalassa
Mustajärvi, järvi Sastamalan ja Lavian rajalla
Mustajärvi, järvi Sastamalan Mustajärvenkulmalla
Mustajärvi, järvi Sastamalan Peräkunnassa
Mustajärvi, järvi Suodenniemellä
Mustajärvi, järvi Vesilahdessa

Muu luontokohde 
Mustajärvi, suo Eurassa
Mustajärvi, suo Evijärvellä
Mustajärvi, suo Haminassa
Mustajärvi, kuivatettu järvi Laitilassa

Henkilö 
Jenni Mustajärvi (s. 1986), suomalainen laulaja, Pate Mustajärven tytär
Markus Mustajärvi (s. 1963), suomalainen poliitikko
Pate Mustajärvi (s. 1956), suomalainen muusikko

Katso myös
 Iso Mustajärvi, useita järviä
 Pikku Mustajärvi, järvi Ruovedellä
 Vähä Mustajärvi, useita järviä
 Valkea Mustajärvi, järvi Hämeenlinnassa
 Mustjärv, järvien nimi Virossa

Järvien täsmennyssivut
Johanna Hübner

Johanna Hübner (o.s. Lüttge, s. 10. maaliskuuta 1936) on entinen itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.

Johanna Lüttge sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi Tukholman EM-kilpailuissa 1958 tuloksella 15,19 m. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 16,61 m. Kultaa voittaneelle Tamara Pressille hän hävisi 71 senttimetriä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän kilpaili sukunimellä Hübner ja sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi tuloksella 15,97 m.

Lähteet

 
 
 

Itäsaksalaiset kuulantyöntäjät
Itäsaksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Pillerinpyörittäjä (romaani)

Pillerinpyörittäjä on Katariina Sourin kirjoittama teos, joka on ilmestynyt 2010 Tammen kustantamana. 

Pillerinpyörittäjä on Sourin kuudes romaani. Aiemmat hän on kirjoittanut nimellä Kata Kärkkäinen. Teos pohjautuu Sourin vuonna 1998 Ylelle tekemään kuunnelmaan. Kirjan ilmestyessä Sourilla on teokseen liittyvä samanniminen taidenäyttely Helsingissä 4-kuusi-galleriassa.

Todellisuuteen perustuva kertomus odotti kirjoittamista Sourin pöytälaatikossa parikymmentä vuotta. Idea siihen juontuu Sourin Playboy-vuosiin, jolloin Sourin (silloin Kärkkäinen) kuvan nähnyt amerikkalainen Edward-niminen mies alkoi kirjoittaa hänelle kirjeitä uskoessaan heidän tavanneen jossain toisessa ajassa. Miehen kuoleman jälkeen paljastui, että tämä oli testamentannut Sourille lantakuoriaiskorun, Skarabee-aiheisen pillerinpyörittäjäriipuksen.

Tarina
Tarina alkaa, kun kuolemansairaaksi tuomittu Iisa yllättäen paranee. Sopeutuminen uuteen tilanteeseen ei suju ongelmitta, eikä apua ole edes nuoresta poikaystävästä. Taidemaalarin työkään ei enää tuota iloa. 

Tarinaan lomittuvat lentomatkalla olevat Ben ja Oscar, joiden väkinäisistä keskusteluista alkaa paljastua Oscarin elämän ongelmia. Oscar kertoo jokaisessa elämässään kohtaamastaan naisesta, joka aina kuolee ennen häntä mutta jonka hän tällä kertaa päättää pelastaa ottamalla kohtalon omiin käsiinsä. Oscar suosittelee Benille luettavaksi kirjoittamaansa romaania karjankasvattaja Rigelistä, joka vaalii kuolleen vaimonsa muistoa oudolla ja muiden mieltä hämmentävällä tavalla. Myös Rigel taistelee kuolemaa vastaan, mutta hänet leimataan syylliseksi ja murhaajaksi. Ben pitää tarinaa epäuskottavana ja keksii ratkaisun Oscarin kohtalonkierteeseen. 

Sourin romaani kurkistaa historiaan, ja sen henkilöt pyrkivät hallitsemaan omaa kohtaloaan etsiessään iankaikkista elämää.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pillerinpyörittäjä Tammen sivustolla 
Pillerinpyörittäjä Kirjavideolla

Suomalaiset romaanit
Vuoden 2010 kirjat
At the Gates of Utopia


At the Gates of Utopia on italialaisen metalliyhtyeen Stormlordin toinen albumi, joka julkaistiin marraskuussa 2001. Levyn kappaleesta "I Am Legend" on tehty musiikkivideo.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Cristiano Borchi – laulu
 Pierangelo Giglioni – kitara
 Francesco Bucci] – bassokitara
 David Folchitto – rummut
 Simone Scazzocchio – kosketinsoitin

Lähteet 

Vuoden 2001 albumit
Italialaiset black metal -albumit
Italialaiset power metal -albumit
Italialaiset sinfoniset metallialbumit
Hartmut Losch

Hartmut Losch (11. syyskuuta 1943 – 26. maaliskuuta 1997) oli itäsaksalainen kiekonheittäjä.

Losch saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kiekonheitossa hopeaa tuloksella 57,34 s. Myös kilpailun muut mitalit menivät samaan maahan. Méxicon 1968 olympialaisissa Losch sijoittui neljänneksi tuloksella 62,12 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa tuloksella 61,82 m. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 60,86 m. Viimeisen kerran hän osallistui arvokisoihin Münchenin 1972 olympialaisissa mutta jäi karsintaan tuloksellaan 56,54 m.

Lähteet

 
 
 

Itäsaksalaiset kiekonheittäjät
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet
Maorisodat

Maorisodat olivat joukko konflikteja Britannian ja Uuden-Seelannin alkuperäisväestön eli maorien välillä vuosina 1845–1872. Waitangin sopimus oli taannut maoriheimojen oikeudet omiin alueisiinsa, mutta maorit olivat alkaneet myydä maitaan uudisasukkaille. Tästä syystä Britannia sääti lain, jonka mukaan Uudessa-Seelannissa maata sai myydä vain kruunulle. Uudisasukkaat eivät olleet tähän tyytyväisiä, vaan alkoivat asuttaa maorien alueita ostamatta niitä. Maorit vastustivat toimintaa ja myöhemmin osapuolten välille syttyi sota.

Yhteenotot 

Ensimmäinen yhteenotto tapahtui 1843, kun Uuden-Seelannin Eteläsaarella sijaitsevan Nelsonin kaupungin asukkaat yrittivät vallata lisää maata. Maorit tappoivat heistä 22 Wairaun verilöylyssä. Lipputankosota käytiin 1845 Pohjoissaarella, ja siitä alkoi varsinainen sota. Vaikka Pohjoissaaren yhteenotossa oli kyse eri maoripäälliköiden välienselvittelyistä, britit ottivat siihen osaa kannattamiensa heimopäälliköiden puolella. Tämä johti uudisasukkaiden tekemien hyökkäysten sarjaan, joita Britannia tuki joukoillaan.

Vaikka maorien etuna oli alueen tuntemus, heillä ei ollut toivoa lyödä paljon suurempia brittijoukkoja ensimmäisissä yhteenotoissa. Tästä syystä maorit luopuivat melko nopeasti väkivallasta ja kompromissiratkaisuna oli, että brittien lait tulivat voimaan vain kaupungeissa, ja maorit hallitsivat muita alueita. 

Vuonna 1859 Uuden-Seelannin eurooppalaisväestö oli kasvanut 60 000 henkeen, eli heitä oli suurin piirtein yhtä paljon kuin maoreja. Väestön yhä kasvaessa uudisasukkaat alkoivat taas painostaa maoreja ja valtasivat lisää maata. Maorien keskuudessa nousi kuningasliike, joka ajoi maorien yhdistämistä samanlaisen monarkian alaisuuteen kuin Britanniassa oli. Tämä liike kävi taistelua brittejä vastaan 1860-luvulla. Sotatoimet johtivat maorikoulujen lopettamiseen.

Viimeiset yhteenotot olivat Te Kootin sota ja Titokowarun sota. Vaikka nämä olivat varsinaisen sodan viimeiset yhteenotot, konfliktit jatkuivat eri muodoissa aina vuoteen 1916 saakka.

Seuraukset 

Britit rankaisivat maoreja kapinoinnista ja ottivat haltuunsa 16 000 neliökilometriä maata. Vaikka osa näistä maa-alueista myytiin tai annettiin takaisin, suurinta osaa ei palautettu. Maiden menetyksellä oli suuri vaikutus paikallisten maoriheimojen talouteen ja elämäntapaan. Kiistat maa-alueista jatkuvat vielä nykypäivänäkin ja tapauksia käsitellään edelleen oikeudessa.

Lähteet 

New Zealand Wars
New Zealand's 19th-century wars
New Zealand Wars (1845–1872) 
1827 - 1899 Origins & The New Zealand Wars
 

Uuden-Seelannin historia
Maorit
1800-luvun sodat
L. Lowry Mays

Lester Lowry Mays (s. 24. huhtikuuta 1935 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja. Hän toimi perustamansa Clear Channel Communicationsin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 2004 saakka.

Mays toimi pankkiirina vuoteen 1972 asti, jolloin hän perusti San Antonio Broadcasting Companyn ja hankki ensimmäisen radioasemansa. Pian tämän jälkeen Mays osti myös sanantoniolaisen WOAI-aseman, josta tuli yhtiön ensimmäinen niin sanottu Clear Channel -asema. Nykyään yhtiöllä on 1 200 radio- ja 41 televisioasemaa Yhdysvalloissa ja toimintaa 66 eri maassa.

L. Lowry Mays nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2004.

Lähteet

Radio Hall of Fame
Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat
Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Stig Fredriksson

Stig Algot Bengt Fredriksson (3. syyskuuta 1929 Porvoo – 25. marraskuuta 2008 Porvoo) oli taidemaalari. 

Fredriksson opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1944–1949, Suomen Taideakatemian koulussa 1947–1948. Vuonna 1958 hän oli viisi kuukautta kansainvälisellä taideleirillä Portugalissa. 
Fredriksson oli ahkera yhdistysihminen. Hän toimi muun muassa Suomen Taiteilijaseurassa, Kordelinin säätiössä ja oli jäsenenä valtion kuvataidetoimikunnassa. 

Fredrikssonin töitä oli esillä ensimmäisen kerran 1947, ja hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Porvoossa vuonna 1951. Sittemmin hän on pitänyt näyttelyitä 2000-luvun alkuun saakka niin Helsingissä kuin Porvoossakin. 

Fredrikssonin töissä on pallon muodolla ollut keskeinen osa sen jälkeen kun hän päätyi abstraktiin taiteeseen. Lempinimeksi hänelle vakiintui Boll-Fredriksson. 

Fredrikssonin töitä ovat hankkineet monet kokoelmat, kuten Ateneumin ja Amos Andersonin taidemuseot.

Julkisia teoksia
Meren ääressä, 1959, Äänekosken virastotalo
Hamskär, 1966, Borgå gymnasium
Vedessä, Pauligin tehdas, Hki
Eläin, Grankulla Samskola
Tyttö ui käsipohjaa, Social- och kommunalhögskolan, Hki
Omenapuu, Mäntsälän vanhustentalo

Lähteet

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Kiistaton mestari

Kiistaton mestari () on ammattinyrkkeilyssä nimitys henkilölle, joka on kaikkien merkittävien liittojen tunnustama senhetkisen painoluokkansa mestari.

Historiaa 
Ennen 1960-lukua useimmat mestareista olivat kiistattomia mestareita. Termiä käytettiin kuitenkin harvoin. Kun mestareita oli vain yksi, piti hänet kukistaa, että tuli kiistattomaksi mestariksi. NYSAC (New York State Athletic Commission) ryhtyi tunnustamaan nyrkkeilijöitä kiistattomiksi mestareiksi vuodesta 1920 lähtien. National Boxing Association (NBA) perustettiin vuonna 1921 ja alkoi tunnustaa mestareita vuonna 1927. 

Nyrkkeilytermit
Board of European Students of Technology

Board of European Students of Technology (BEST) on kansainvälinen, epäpoliittinen ja ei-kaupallinen opiskelijajärjestö. BEST:n pääasiallisina tehtävinä on edistää opiskelijoiden kanssakäymistä, toimia opiskelijoiden äänitorvena ja auttaa opiskelijoita työelämään. Toimintaa pyörittävät vapaaehtoisvoimin teknillisten alojen opiskelijat lähes 100 Euroopan teknillisestä yliopistosta. BEST:n virallinen kieli on englanti.

Tällä hetkellä (toukokuu 2014) BEST koostuu 96 paikallisryhmästä 33 eri maassa. Toiminnassa on mukana yli 3400 aktiivista jäsentä.

Rakenne

Hallitus 
Hallitus koostuu kuudesta vuosittain valittavasta jäsenestä. 
 President 
 Treasurer 
 Secretary 
 Vice-president for external services
 Vice-president for internal support
 Vice-president for Local Group support

Paikallisryhmät

Yhteistyöjärjestöt 
Kehittääkseen toimintaansa, BEST tekee yhteistyötä kahden muun opiskelijajärjestön kanssa:
bonding-studenteninitiative e.V. (Saksa, 1997 alkaen)
Canadian Federation of Engineering students (Kanada, 2004 alkaen)

Aiheesta muualla 
BEST - Board of European Students of Technology

Kansainväliset järjestöt
Opiskelijajärjestöt