joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gorgān

Gorgān () on Kaspianmeren kaakkoisnurkan lähellä sijaitseva Golestanin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee pienen Qarehjoen sivuhaaran varrella noin 37 kilometriä Kaspianmerestä.

Kaupunki nimettiin Gorgāniksi 1930-luvulla tapahtuneen tuhoisan maanjäristyksen jälkeen. Gorgānin nimi Varkâna tarkoitti muinaispersiassa "susien maata". Muinaiskreikassa alue oli Hyrkania. Gorgānista pohjoiseen sijaitsee Gorgānin tasanko, Dasht-e-Gorgan.

Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 162 468 (1996), 188 710 (2001), 274 438 (2006) ja 329 536 (2011).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Gorgān, Iran  (britannica.com)

Iranin kaupungit
Myyttiset kaikkeuskäsitykset

Myyttisiä käsityksiä maailmankaikkeuden rakenteesta ja alkuperästä eri kansojen mytologioissa nimitetään myös myyttisiksi kosmologioiksi, vaikka ne eivät olekaan tiedettä eli fysikaalista kosmologiaa.

Joitakin mytologisia kaikkeuskäsityksiä:

 Skandinaavinen kosmologia
 Muinaissuomalaisten käsitys maailmankaikkeudesta

Mytologia
Liane Haid

Liane Haid (16. elokuuta 1895 Wien, Itävalta – 28. marraskuuta 2000 Bern, Sveitsi) oli itävaltalainen näyttelijä. 

Haid opiskeli tanssia ja laulua. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli ensimmäisen maailmansodan propagandaelokuva Mit Herz und Hand fürs Vaterland (1916). 

Haidin merkittävimpiä elokuvia olivat muun muassa Lady Hamilton (1921), Lucrezia Borgia (1926) ja Mustalaisruhtinatar (Die Czardasfürstin, 1927). Hän pakeni kansallissosialistisesta Saksasta  Sveitsiin vuonna 1942.

Haid eli poikkeuksellisen pitkäikäiseksi: hän kuoli 105-vuotiaana.

Aiheesta muualla 

Itävaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Yli satavuotiaiksi eläneet itävaltalaiset
Ordo Ad Chao


Ordo Ad Chao on  norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin neljäs albumi. Albumin nimi on latinaa ja suomeksi se tarkoittaa järjestys kaaokseen.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Attila Csihar – laulu
 Blasphemer (Rune Eriksen) – kitara
 Necrobutcher (Jørn Stubberud) – basso
 Hellhammer (Jan Axel Blomberg) – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 PopMatters: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Mayhemin albumit
Olli Tiainen

Olli Tiainen (1770–1833) oli Suomen sodan (1808–1809) sissipäällikkö ja rajakapteeni. Hän oli alkujaan nurmekselainen talonpoika, syntynyt nykyisen Rautavaaran Tiilikkajärven Tiilikanaution torpassa. Suomen sodan syttyessä valitsivat Nurmeksen ja Pielisjärven seudun talonpoikaississit hänet johtajakseen. Sissijoukkonsa avulla hän esti venäläisiä katkaisemasta Sandelsin ja Savon prikaatin peräytymistietä Ouluun. Tiaisen sissijoukko aiheutti muutenkin runsaasti vastoinkäymisiä ja hankaluuksia Pohjois-Karjalaan tunkeutuneelle viholliselle.

Olkijoen aselevon jälkeen Tiainen joutui hajotti joukkonsa ja pakeni Ruotsiin. Hänet esiteltiin Tukholmassa kuningas Kustaa IV Aadolfille, joka antoi Tiaiselle kultaisen urhoollisuusmitalin ja lupasi hänelle vielä eläkkeenkin. Tiaisen elämä Ruotsissa oli kuitenkin hankalaa puuttuvan kielitaidon takia, ja lopulta hän päätyi rajavartijaksi Haaparannalle. Tiainen palasi Suomeen 1818, mutta hän säilytti itsellään Ruotsin kansalaisuuden eikä suostunut vannomaan uskollisuudenvalaa Venäjän keisarille. Tiainen kuoli 1833 kotitilallaan Lavantautiin.

Hänen muistomerkkinsä on pystytetty Nurmekseen (1870) ja Joensuuhun (Bertel Jung, 1932). Joensuussa muistomerkki sijaitsee Tiaiselle nimetyssä Tiaisenpuistossa Tiaisenkadun ja Tikkamäentien kulmauksessa. Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö on nimennyt yhden hirsirakenteisen kokoontumis- ja juhlatilan Liperin Ylämyllyllä, Joensuun lähellä Olli Tiaisen majaksi. Kontiolahdella vanhan Kontiolahden varuskunnan alueella kulkee Olli Tiaisentie-niminen katu.

Heinäkuussa 2008 esitettiin Vuonislahdessa Heikki Turusen kirjoittamaa näytelmää Olli Tiainen – Suomen sodan sankari.

Lähteet 
 Metsähallitus:Luontoon.fi: Tiilikanautio - Sissipäällikön synnyinpaikka
  Nurmeksen kulttuuripolku: Talonpoika sissijohtajana 
  Joensuun taidemuseo: Rajakapteeni Olli Tiaisen muistomerkki 
 Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö: Olli Tiaisen maja

Viitteet

Aiheesta muualla 
 J. V. Vainio : Karjalan voittamaton sissipäällikkö. Lisiä Olli Tiaisen sankaritarinaan, Hakkapeliitta, 21.06.1932, nro 25-26, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Olli Tiaisen hautapatsaan paljastus. Ruotsinmaalaisen eversti Falkmanin puhe paljastustilaisuudessa, Hakkapeliitta, 05.07.1932, nro 27, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset sotilaat
Suomalaiset sissipäälliköt
Suomen sota
Vuonna 1770 syntyneet
Vuonna 1833 kuolleet
Pekanbaru

Pekanbaru on kaupunki Indonesiassa, Sumatran saarella. Se on Riaun provinssin pääkaupunki. Pekanbarun väkiluku on noin 700 000 asukasta. Kaupungin läpi virtaa Siak-joki . 

Kaupunki perustettiin 1700-luvun lopulla Siakin sulttaanikunnan aikana. Japanilaiset miehittivät sitä toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1945. He käyttivät liittoutuneilta ottamiaan sotavankeja ja indoneesialaisia rakentamaan rautatietä Pekanbarusta saaren länsiosaan. Radasta ei koskaan tullut täysin toimntakuntoista. Se otettiin kuitenkin käyttöön joitakin päiviä ennen sodan loppumista, mutta 2000-luvun alussa siitä ei ollut enää jäljellä kun joitakin pätkiä.

Lähteet 

Indonesian kaupungit
Aerial

Aerial on Kate Bushin kahdeksas studioalbumi vuodelta 2005. Se koostuu kahdesta levystä, joista ensimmäinen on nimeltään A Sea of Honey. Jälkimmäinen, A Sky of Honey, on yhden päivän tarinan kertova teemalevy. Albumilla Kate Bush teki yhteistyötä muun muassa Michael Kamenin ja Rolf Harrisin kanssa. Sen julkaisuhetkellä Bushin edellisestä levystä oli ehtinyt vierähtää 12 vuotta. Äänitteen kannessa on mustarastaan laulua kuvaava ääniaalto. Tämä onkin sopivaa, sillä toisella levyllä linnunlaulua käytetään monessa kohtaa instrumenttina.

Ensimmäisellä viikollaan Britannian albumilistalla Aerial sijoittui kolmanneksi. Suomessa se oli parhaimmillaan virallisen listan kakkosena. Britanniassa Aerial on myynyt platinaa ja Suomessa kultaa.

Aerial on yksi kriitikoiden eniten arvostamista Kate Bush -albumeista, vaikka vastakkaisiakin mielipiteitä on esiintynyt. Brittiläinen musiikkilehti Mojo valitsi sen vuoden 2005 kolmanneksi parhaaksi albumiksi.

Singlet 

Ensimmäinen levyltä julkaistu single oli ”King of the Mountain”, joka ilmestyi 26. lokakuuta 2005. Kappaleessa on viittauksia Elvikseen ja elokuvaan Citizen Kane. Raita esitettiin ensimmäisen kerran BBC Radio 2 -kanavalla syyskuussa 2005. Kappale sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Ison-Britannian singlelistalla. Se oli siten Kate Bushin ensimmäinen kärkiviisikkoon yltänyt single 20 vuoteen ja kaikkiaan hänen kolmanneksi paras sijoituksensa Britannian listalla.

Kappaleet

Levy 1: A Sea of Honey 
 
 
 
 
 
 Levy 2: A Sky of Honey

Huomioita 

Kappaleessa ”” Kate Bush laulaa piin desimaaleja yli sata kappaletta. Fanit ovat kuitenkin havainneet, että hän jättää 22 desimaalia välistä. Viimeinen laulettu desimaali on järjestyksessään 137:s, joka on hienorakennevakion käänteislikiarvo. Ei ole tiedossa, onko kyseessä sattuma.

Kappale ”Bertie” on nimetty Kate Bushin pojan mukaan ja kertoo äidinrakkaudesta. ”Joannin” aiheena on puolestaan Jeanne d’Arc. 

Pianolla säestetty A Coral Room käsitellee Kate Bushin äidin kuolemaa. 

Albumin tekstilehtiön keskiaukeamalla oleva James Southallin nimiin merkitty maalaus on itse asiassa sopivaan kokoon rajattu ja peilikuvaksi käännetty Joseph Edward Southallin  teos Fishermen and Boat vuodelta 1923. Kuvassa olevan veneen kylkeen on myös lisätty nimi ”AERIAL”.

Lähteet 

Kate Bushin albumit
Vuoden 2005 albumit
Konseptialbumit
Sven Hildén

Sven Gunnar Johannes Hildén (10. marraskuuta 1889 Helsinki – 1. joulukuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Häntä pidetään Suomen teatterihistorian kuuluisimpana operettisankarina.

Elämä ja ura

Hildénin ura näyttelijänä alkoi Tampereen Työväen Teatterissa 17-vuotiaana. Seuraavana vuonna ura tyssähti teatterin talousvaikeuksiin, jonka jälkeen Hildén työskenteli vuoden verran Suomen Höyrylaiva Oy:n konttorissa. Vuonna 1909 hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin. Sieltä hän siirtyi synnyinkaupunkiinsa Helsinkiin Kansan Näyttämölle 1910-luvun puolivälissä. Hän ystävystyi uraansa merkittävästi vaikuttaneen teatterinjohtajan Mia Backmanin kanssa. Sisällissodan lähestyminen politisoi kuitenkin Kansan Näyttämöä, jonka vuoksi Hildén ja myös Backman siirtyivät Tampereelle. 

Vuonna 1920 Hildén erotettiin Tampereen Teatterista, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä. Syksyllä 1922 Hildén palasi Kansan Näyttämön riveihin. Sitä johti Mia Backman, jota usein syytettiin Sven Hildénin suosimisesta näyttelijävalinnoissa. Hildén näytteli pääroolin muun muassa Pirandellon näytelmässä Kustaa IV sekä Ernst Tollerin tragediassa Hinkemann. Helsingissä Hildén asui Backmanin alivuokralaisena Albertinkadulla.

Erityisen huomion sai Hildénin työskentely Eine Laineen kanssa, heistä tuli kuuluisa näyttämöpari seitsemäksi vuodeksi. Suosikkiparin yhteisiin näytelmiin lukeutuivat muun muassa Rouva Suorasuu, Bajadeer ja Laitapuolella. 1920-luvulla operettitähti Hildén vieraili muun muassa Oulun Työväen Näyttämöllä. Vuosikymmenen lopulla hän siirtyi Viipurin Näyttämön apulaisohjaajaksi. Hän joutui eroamaan vuonna 1933 luottamuspulan takia ja kuoli seuraavana vuonna 45-vuotiaana.

Eine Laine kuvailee Hildéniä kirjassaan Pitkä päivä paistetta ja pilviä pitkäksi ja harteikkaaksi mieheksi, jolla oli erittäin pitkät jalat ja siniharmaat silmät. Hildén oli näyttämöllä toisinaan liiankin kiihkeä. Hän puristi eräässä operetissa Eine Lainetta ranteesta niin voimakkaasti, että tämän metallinen rannerengas murtui ja teki ihoon syvän haavan. Vastaavanlaisten ylikiihkeiden kohtausten jälkeen Hildénin työtoverit osasivat odottaa juomiskauden alkamista. Häntä ei näkynyt teatterilla pitkiin aikoihin, ja ohjelmistoa oli muutettava sen mukaisesti. Mia Backman oli kuitenkin pitkämielinen teatterinjohtaja. Töissä ollessaan Hildén pyrki korvaamaan hukatut viikot poikkeuksellisella työhönpaneutumisella. Ulkoasustaan hän oli tarkka sekä näyttämöllä että sen ulkopuolella.

Sven Hildén näytteli muutamassa mykkäelokuvassa 1910- ja 1920-luvulla. Hänen debyyttinsä valkokankaalla oli vuonna 1913 Lyyra Filmin 43-minuuttisessa mykkäelokuvassa Verettömät, jonka ohjasi Kaarle Halme.

Vuonna 1928 Hildén avioitui näyttelijä  Aili Dagmar Kuutin kanssa.

Teatterikiinnitykset

Tampereen Teatteri 1908–1915 sekä 1918–1921
Kansan Näyttämö 1915–1918 sekä 1921–1928

Filmografia

Verettömät (1913)
Kesä (1915) 	
Suvinen satu (1925) 	
Nuori luotsi (1927)

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Matti Huutola

Matti Ilmari Huutola (s. 21. helmikuuta 1959 Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen Vasemmistoliittoa edustanut entinen kansanedustaja.

Huutola on koulutukseltaan kirvesmies. Hän suoritti kirvesmiehen tutkinnon vuonna 1976 Rovaniemen teknisessä ammattioppilaitoksessa (RAOL). Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kirvesmiehenä Rovaniemellä vuodet 1977–1984, mittakirvesmiehenä vuodet 1984–1989 ja ammattiyhdistystoimitsijana vuodet 1990–1997. Eduskuntaan hän nousi kesäkuussa 1998 Kansaneläkelaitoksen hallitukseen valitun Asko Apukan tilalle. Huutola sai eduskuntavaaleissa 1995 Lapin läänin vaalipiirissä 2 569 ääntä, runsaat kaksi tuhatta vähemmän kuin Apukka, ja oli vaalien jälkeen Vasemmistoliiton varaedustaja Lapista. Hänet valittiin jatkokaudelle eduskuntaan vaaleissa 1999, mutta vaaleissa 2003 hän putosi eduskunnasta oltuaan Lapin vaalipiirissä kolmanneksi eniten ääniä saanut vasemmistoliittolainen eduskuntaan valittujen Esko-Juhani Tennilän ja Markus Mustajärven jälkeen. Marraskuussa 2003, kahdeksan kuukautta vaalien jälkeen, Huutola valittiin Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön syyskokouksessa SAK:n hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässä 1. toukokuuta 2004. 

Toimiessaan eduskunnassa Huutola oli varsinaisena jäsenenä kolmessa valiokunnassa, kesäkuusta 1998 maaliskuuhun 1999 puolustusvaliokunnassa ja työasiainvaliokunnassa ja helmikuusta 2001 maaliskuuhun 2003 valtiovarainvaliokunnassa. Hän oli myös Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuonna 1999 ja Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja vuodet 2001–2004. Huutola on toiminut poliittisella urallaan myös Rovaniemen maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä vuodesta 1993 vuoteen 2004. 

Huutola on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa kolme lasta, kaksi poikaa ja yksi tytär.

Aiheesta muualla

Lähteet 

Kansanedustajat
Vasemmistoliiton poliitikot
Rovaniemen maalaiskunnan kunnanvaltuutetut
Lapin vaalipiiri
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Phonokol Records

Phonokol Records on israelilainen levy-yhtiö. Se perustettiin vuonna 1982. Sen erikoisalaa ovat trance ja muu elektroninen musiikki. Yksi tunnetuimpia Phonokolille levyttäneitä artisteja on Astral Projection.

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Phonokol Discogs-sivustolla 

Israelilaiset levy-yhtiöt
Elektroninen musiikki
Visconti

Visconti on italialainen aatelissuku, joka hallitsi Milanon herttuakuntaa keskiajalla ja varhaisrenessanssissa. Visconti-suku nousi valtaan, kun Oddone kukisti Della Torren suvun vuonna 1277. Vuonna 1395 Viscontit saivat Milanon herttuan tittelin. Suvun valta Milanossa loppui Filippo Maria Viscontin kuolemaan 1447, jonka jälkeen Milanon valtikka siirtyi Sforza-suvulle. 

Tunnettu elokuvaohjaaja Luchino Visconti kuului erääseen suvun haaraan.

Aiheesta muualla 

Hallitsijasuvut
Italialaiset suvut
Italian aateli
Milanon historia
Fredric Jameson

Fredric Jameson (s. 14. huhtikuuta 1934) on yhdysvaltalainen kirjallisuuden- ja kulttuurintutkija ja marxilainen poliittinen teoreetikko. Hänet tunnetaan parhaiten nykyajan kulttuuristen trendien analysoijana. Vaikutusvaltaisessa näkemyksessään hän kuvaa postmodernismin kulttuurin herpaantumiseksi globaalisti organisoidun kapitalismin paineen alla. Toisaalta Jameson katsoo, että tilannetta saattaa olla mahdollista kääntää  "kognitiivisen kartoituksen" keinoin utooppiseen suuntaan, jossa keskeistä olisi globaali luokkatietoisuus. 

Jameson toimii William A. Lane -oppituolin yleisen kirjallisuustieteen ja romaanisten kielten professorina Duke Universityssä. Hänen parhaiten tunnettuihin teoksiinsa kuuluvat Postmodernism: The Cultural Logic of Late Capitalism, The Political Unconscious ja Marxism and Form.

Teoksia 

 Sartre: The Origins of a Style (1961)
 Marxism and Form: Twentieth Century Dialectical Theories of Literature (1971)
 The Prison-House of Language: A Critical Account of Structuralism and Russian Formalism (1972)
 Fables of Aggression: Wyndham Lewis, the Modernist as Fascist (1979)
 The Political Unconscious: Narrative as a Socially Symbolic Act (1981)
 The Ideologies of Theory. Essays 1971–1986. Vol. 1: Situations of Theory (1988)
 The Ideologies of Theory. Essays 1971–1986. Vol. 2: The Syntax of History (1988)
 Postmodernism and Cultural Theories. Lectures in China (Houxiandaizhuyi he Wenhualilun) (1987)
 Late Marxism: Adorno, or, The Persistence of the Dialectic (1990)
 Signatures of the Visible (1990)
 Postmodernism, or, The Cultural Logic of Late Capitalism (1991)
 The Geopolitical Aesthetic: Cinema and Space in the World System (1992)
 The Seeds of Time. The Wellek Library lectures at the University of California, Irvine (1994)
 Brecht and Method (1998)
 A Singular Modernity: Essay on the Ontology of the Present (2002)
 Archaeologies of the Future: The Desire Called Utopia and Other Science Fictions (2005)
 Jameson on Jameson: Conversations on Cultural Marxism (2007)
 The Ideologies of Theory (2009)
 Valences of the Dialectic (2009)
 The Hegel Variations: On the Phenomenology of Spirit (2010)
 Representing Capital: A Reading of Volume One (2011)
 The Antinomies of Realism (2013)
 The Ancients and the Postmoderns: On the Historicity of Forms (2015)

Aiheesta muualla 
 Complete Bibliography of Jameson from the 1991 Wellek Library Lectures  
 Modules on Jameson: On Ideology (englanniksi)

Jamesonin artikkeleita 
 Reification and Utopia in Mass Culture 
 Jameson articles in Science Fiction Studies 
 Fear and Loathing in Globalization 
 Future City 
 Globalization and Political Strategy 
 Topical Excerpts from Interviews 

Yhdysvaltalaiset filosofit
Yhdysvaltalaiset kirjallisuudentutkijat
Postmodernistit
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Bernard Stiegler

Bernard Stiegler (1. huhtikuuta 1952 Villebon-sur-Yvette, Ranska – 5. elokuuta 2020) oli ranskalainen filosofi. Hän käsitteli muun muassa teknologiaa ja teknologista konvergenssia, aikaa, individuaatiota, konsumerismia, kuluttajakapitalismia, amerikkalaistumista sekä politiikan ja ihmisyhteisön tulevaisuutta.

Teoksia 

 La technique et le temps. Tome 1: La faute d’Epiméthée (1994). ISBN 2-7186-0440-9
 La technique et le temps. Tome 2: La désorientation (1996). ISBN 2-7186-0468-9
 Échographies de la télévision. Entretiens filmés (Jacques Derridan kanssa, 1996). ISBN 2-7186-0480-8
 La technique et le temps. Tome 3: Le temps du cinéma et la question du mal-être (2001). ISBN 2-7186-0563-4
 Passer à l'acte (2003). ISBN 2-7186-0616-9
 Aimer, s'aimer, nous aimer: Du 11 septembre au 21 avril (2003). ISBN 2-7186-0629-0
 De la misère symbolique: Tome 1. L'époque hyperindustrielle (2004). ISBN 2-7186-0635-5
 De la misère symbolique: Tome 2. La Catastrophè du sensible (2004). ISBN 2-7186-0634-7
 Philosopher par accident: Entretiens avec Elie During (2004). ISBN 2-7186-0648-7
 Mécréance et Discrédit: Tome 1, La décadence des démocraties industrielles (2004). ISBN 2-7186-0660-6
 Constituer l'Europe: Tome 1. Dans un monde sans vergogne (2005). ISBN 2-7186-0689-4
 Constituer l'Europe: Tome 2. Le motif européen (2005). ISBN 2-7186-0690-8
 L'attente de l'inattendu (2005). ISBN 2-9700474-8-9
 Mécréance et Discrédit: Tome 2. Les sociétés incontrolables d'individus désaffectés (2006). ISBN 2-7186-0706-8
 Mécréance et Discrédit: Tome 3. L'esprit perdu du capitalisme (2006). ISBN 2-7186-0715-7
 Des pieds et des mains: Petite conférence sur l'homme et son désir de grandir (2006). ISBN 2-227-47566-8
 Le théâtre, le peuple, la passion (Jean-Christophe Baillyn ja Denis Guénounin kanssa, 2006). ISBN 2-84681-170-9
 La télécratie contre la Démocratie (2006). ISBN 2-08-210569-5
 Réenchanter le monde : La valeur esprit contre le populisme industriel (Marc Créponin, George Collinsin ja Catherine Perretin kanssa, 2006). ISBN 2-08-210585-7

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirjoituksia verkossa:
 The Disaffected Individual 
 Take Care 
 Desire and Knowledge: The Dead Seize the Living  
 Nanomutations, Hypomnemata and Grammatisation 
 Spirit, Capitalism and Superego  
 Constitution and Individuation  
 Our Ailing Educational Institutions  

Ranskalaiset filosofit
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Tulikaste

Tulikaste tarkoittaa sotilaallisena terminä joko kokonaisen sotilasjoukon tai yksittäisen sotilaan osallistumista ensimmäistä kertaa varsinaiseen taisteluun.

Tulikastetta pidetään sotilasjoukon tai yksittäisen sotilaan kannalta merkittävänä tapahtumana, koska siihen liitetään pelon voittaminen ja toimintakyvyn säilyttäminen tilanteessa, jossa kuolemanvaara on välitön. Epäonnistuneen tulikasteen (esimerkiksi pakeneminen tai toimintakyvyn romahdus) uskotaan johtavan sotilasjoukon tai yksittäisen sotilaan kannalta pidempiaikaiseen toimintakyvyn laskemiseen.

Väinö Linna on kuvannut romaanissaan Tuntematon sotilas tulikastetta ja sen merkitystä. Siinä nuori vänrikki kokee elämänsä jakaantuneen tulikastetta edeltävään ja sitä seuranneeseen osaan.

Sodankäynti
Eva Pigford

Eva Marcille (oik Eva Marcelle Pigford) (s. 30. lokakuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän voitti Huippumalli haussa -mallikilpailun ensimmäisenä afroamerikkalaisena ja lyhyimpänä kilpailijana (169 cm).

Kilpailun päättymisen jälkeen Pigford on tehnyt mallintöitä mm. Donna Karanille, Samsungille ja CoverGirlille ja esiintynyt Elle- ja In Touch -lehdissä. Hän on näytellyt Kevin Hill -sarjassa ja Jamie Foxxin musiikkivideolla.

Aiheesta muualla
Evan Myspace 
Cover Story: Eva Pigford - America's Next Big Thing  

Yhdysvaltalaiset mallit
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Saǥai Muittalægje

Saǥai Muittalægje (suom. 'Uutisten kertoja') oli Anders Larsenin perustama pohjoissaamenkielinen sanomalehti, jota julkaistiin 1904–1911. Saǥai Muittalægje oli ensimmäinen lehti, joka julkaisi Isak Saban Saamen suvun laulun runoversion 1. huhtikuuta 1906.

Lehdellä oli kaksi tarkoitusta. Sen oli tarkoitus valistaa saamelaista lukijakuntaa ja samaan aikaan edistää saamelaisten poliittisia tavoitteita. Vaikka lehti ilmestyikin vain vuosien 1904–1911 ajan oli sillä kuitenkin keskeinen rooli saamelaisten poliittisessa liikehdinnässä 1900-luvun alussa. Siinä muun muassa julkaistiin Isak Saban Saamen suvun laulun runoversio vuonna 1906.

Lähteet 

Norjalaiset lehdet
Saamenkieliset lehdet
Finnmarkin läänin historia
Pielpajärven erämaakirkko

Pielpajärven erämaakirkko sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Inarin kirkonkylästä, Inarijärven pohjoispuolella. Se on kesäisin suosittu vihkikirkko.

Historia 
Pielpajärvi oli aikaisemmin inarilaisten talvikylä, johon kokoonnuttiin markkinoille, kuuntelemaan kiertäviä saarnaajia ja hoitamaan kirkolliset toimitukset, mutta varsinaista kylää ei siellä koskaan ole ollut. Sinne tulivat myös verottajien edustajat keräämään vuotuiset veronsa. Pahimmillaan inarilaisten oli maksettava veroja kolmelle eri taholle: Tanskalle, Ruotsille ja Venäjälle. 

Ensimmäinen kirkko, Kuningatar Kristiinan kirkko, valmistui Pielpajärvelle vuosien 1646–1648 välillä. Kirkko lahosi paikoilleen ja uusi kirkko valmistui 1760. 

Kirkkokentällä oli kirkkotupia, joissa väki asusti kirkolla käyntien ajan. 1800-luvun loppupuolella siellä oli myös pappila ja väentupa, talli ja navetta sekä muutama talo. Hautausmaata Pielpajärvellä ei ole koskaan ollut, koska vainajat haudattiin Inarinjärven saariin. 1700-luvulla käytössä oli Pielpanniemen tuntumassa sijaitseva Vanha Hautuumaasaari ja myöhemmin Ukonsaaren vieressä sijaitseva Hautuumaasaari. 

Kirkko säilyi käytössä 1800-luvun loppuun. Vuonna 1895 alettiin rakentaa uutta kirkkoa Juutuanjoen suuhun. Silloin Inarin kylään oli syntynyt pysyvää asutusta, ja kirkko haluttiin siirtää sinne. Pommitus tuhosi Inarin kirkon vuonna 1940. Sinä kesänä otettiin Pielpajärven erämaakirkko uudelleen käyttöön ja siellä vietettiin juhannuskirkkoa. Siitä lähtien Pielpajärvellä on vuosittain pidetty juhannusjumalanpalvelus. 

Joidenkin kertomusten mukaan lapsensa tappanut piika olisi haudannut lapsensa kellotornin perustuksiin, mutta mitään todisteita ei siitä löytynyt kirkkoa korjatessakaan 1960-luvulla. Väitetään kuitenkin, että levoton sielu joskus itkee kellotornissa yksikseen. Kellotornin keskuspuuta kiertää rakentajien siihen veistämä teksti, joka kuuluu: Herraa kiittäkööt kaikki, jotka elos on. 

Nykyiseen asuunsa kirkko korjattiin vuoden 1846 tienoilla,
jolloin myös korotettiin sakariston ovia, koska silloinen kappalainen J. W. Durchman valitti, että ei ollut omiaan lisäämään kirkkokansan hartautta, jos pappi sakastista tullessaan löi päänsä oven kamanaan ja hoippui puolipökerryksissä alttarille.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirkosta Museoviraston restaurointisivulla (Internet Archivessa)
Pielpajärven erämaakirkko Retkipaikka-blogissa

Inarin nähtävyydet
Inarin kirkkorakennukset
Suomen puiset ristikirkot
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Knuutilan kartano

Knuutilan kartano on Nokialla Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva tila. Tilan omistaa Nokian kaupunki ja sen ylläpidosta vastaa Siuro-Seura.

Historiaa 

Knuutilan kartanon historia ulottuu varmuudella ainakin 1400-luvulle. Kartanon alue on yksi koko Pirkanmaan vanhimpia tunnettuja asuinalueita, jolta on myös tehty merkittäviä rautakautisia esinelöytöjä.

Kartano tunnettiin ensin nimellä Niemenpää. Nimeksi vaihtui Bengtilä kartanon tullessa valtaneuvos Bengt Lydekessonin (Djäkn) omistukseen. Hänen mukaansa kartano tunnettiin pitkään Bengtilänä (Penttilä). Kartano on Nokian ja Viikin kartanoiden ohella yksi kolmesta seudun keskiaikaisesta säterikartanosta. Kartanon kukoistusaika olikin juuri keskiajalla.

Bengt Lydekessonin kuoltua (n. 1460) tila jakautui moneen osaan, joista 1/3 kokonaisuuden omistajana voidaan mainita muun muassa Ivar Fleming, Jöns Vestgöte ja hänen vaimonsa Kerstin Pedersdotter (Jägerhorn af Spurila) joka oli saanut osan kartanon maista perintönä, Kustaa Vaasa (1555), Kaarina Hannuntytär, Gyllenhjelm ja De la Gardie -suvut. 1500-luvulla kartano oli joitain vuosikymmeniä kuninkaankartano ja muun muassa Juhana herttuan kerrotaan pitäneen tilalla juhlat.

1700-luvulla osa vanhan kartanokokonaisuuden taloista oli Kruusin suvun omistuksessa ja yhdysviljämänä läheisen Nokian kartanon kanssa. 

Knuutilan nimellä tunnettiina alun perin yksi Bengtilän kartanosta jakautuneista rälssitiloista. Knuutilan suvun yhdistässä kaikki vanhan kartanokokonaisuuden tilat uudelleen suurtilaksi 1700-luvun lopulta alkaen kokonaisuus alettiin kuitenkin tuntea Knuutilan kartanona. 

1900-luvun vaihteessa Frans Oskar Knuutilan isännöimänä Knuutila oli yli tuhannen hehtaarin suuruinen. Kartanon maaomistus käsitti tuolloin käytännössä kaiken ympäröivän Penttilän kylän peltomaan ja muun muassa läheisen Siuron linnavuoren. Tilan koko pieneni kuitenkin yli puoleen 1960-luvulle tultaessa muun muassa valtion pakkolunastuksista johtuen. Knuutilan suku myi kartanon Nokian kauppalalle (nyk. Nokian kaupunki) vuonna 1964, mutta suku luopui päärakennuksen hallinnasta vasta vuonna 1989 Mauno Knuutilan kuoltua. Kartanon nykyisen rakennukset on rakentanut Knuutilan suku lukuun ottamatta luultavasti 1600-luvulla rakennettua kivikellaria.

Lähteet 
 Gabriel Nikander & Eino Jutikkala, Suomen kartanot ja suurtilat III, 1945.
 Saarenheimo Juhani, Vanhan Pirkkalan historia, 1974.

Aiheesta muualla 
 Siuro-Seuran ylläpitämät Knuutilan kartanon kotisivut

Suomen kartanot
Nokian rakennukset ja rakennelmat
Sekovarsi

Sekovarsi eli tallus on alkeellisten kasvien sekä sienten kasvullinen osa, josta ei voida erottaa versokasveille tyypillisiä pitkälle erikoistuneita osia, kuten lehtiä ja vartta. Sekovarsi esiintyy kaikilla levillä, jäkälillä ja sienillä sekä eräillä maksa- ja sarvisammalilla. Joidenkin tulkintojen mukaan sekovarsia on kaikilla sammalilla, myös lehtisammalilla. Alkeellisimmat sekovarret koostuvat muutamista erikoistumattomista solukerroksista, kehittyneemmillä voi olla johtosolukoita, lehtimäisiä yhteyttämiselimiä ja juurtumahapsia. Aiemmin sekovartiset eliöt luokiteltiin taksonomiseen ryhmään Thallophyta.

Lähteet 

Kasviorganologia
T-Klubi

T-Klubi oli historioitsija Jukka Relanderin juontama ja johtama television keskusteluohjelma, jota esitettiin Yle Teema -kanavalla vuodesta 2001 vuoteen 2007. Relanderin ohella ohjelman toimitukseen kuuluivat Tuomas Nevanlinna, Jakke Holvas ja Joonas Lehtipuu. T-Klubilla käsiteltiin yleensä yhtä tieteen tai kulttuurin ajankohtaista teemaa kerrallaan kolmen asiantuntijavieraan kanssa. Sarjaa esitettiin keskiviikkoisin klo 20 ja torstaisin klo 16.00.

Ohjelma oli Tarinatalon tuotantoa ja vastaavana tuottajana toimi Kari Tervo.

Aiheesta muualla
 T-Klubin kotisivut.
 T-Klubin kotisivut (Yle Teema).

Keskusteluohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Saturday Night Live

Saturday Night Live (SNL) on yhdysvaltalainen viihdeohjelma, joka sai ensiesityksensä NBC-televisiokanavalla vuonna 1975. Ohjelmassa näyttelijät esittävät erilaisia sketsejä puolentoista tunnin ajan suorassa lähetyksessä. SNL on toiminut ponnahduslautana monille näyttelijöille ja koomikoille, kuten Eddie Murphylle, Tina Feylle ja Kristen Wiigille.

Ohjelma lähetetään lauantai-iltaisin suorana New Yorkista. Jokaisessa jaksossa esiintyy viikoittain vaihtuva julkkisjuontaja, joka näyttelee myös ohjelman sketseissä, sekä musiikkivieras, joka esittää yleensä kaksi kappalettaan lähetyksen aikana.

Saturday Night Live on yksi pisimpään esitetyistä televisiosarjoista Yhdysvalloissa. Sarjaa on tehty yli 40 tuotantokautta ja 800 jaksoa. Se on ollut ennätykselliset 183 kertaa ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi, ja se on voittanut palkinnon 42 kertaa (vuoteen 2015 mennessä).

Näyttelijät

Nykyiset näyttelijät (kaudella 2017–2018)

Vakituiset näyttelijät 
 Beck Bennett (2013–)
 Aidy Bryant (2012–)
 Colin Jost (2014–) ⱡ
 Kate McKinnon (2012–)
 Kyle Mooney (2013–)
 Cecily Strong (2012–)
 Kenan Thompson (2003–)
 Michael Che (2014–) ⱡ
 Pete Davidson (2014–)
 Leslie Jones (2014–)

Muut nykyiset näyttelijät 
 Melissa Villaseñor (2016–)
 Mikey Day (2016–)
 Heidi Gardner (2017–)
 Alex Moffat (2017–)
 Chris Rett (2017–)
 Luke Null (2017–)

ⱡ Toimittavat uutiskatsaus-osion.

Entisiä näyttelijöitä 
Alla on lueteltu tunnettuja sarjassa näytelleitä henkilöitä.

Ohjelmaan perustuvat elokuvat 
Seuraavat elokuvat perustuvat ohjelmassa esitettyihin sketseihin.

 The Blues Brothers (1980)
 Wayne’s World (1992)
 Coneheads (1993)
 Wayne’s World 2 (1993)
 Pat – Ikuinen arvoitus (It’s Pat) (1994)
 Sekopäiden seurakunta (Stuart Saves His Family) (1995)
 Blues Brothers 2000 (1998)
 Bileet Roxburyssa (A Night at the Roxbury) (1998)
 Superstar (1999)
 Naistenkaataja (The Ladies Man) (2000)
 MacGruber (2010)

Ohjelmassa esitettyjä sketsejä

The Roxbury Guys 

The Roxbury Guys, kertoo veljeksistä Doug ja Steve Butabista (Chris Kattan ja Will Ferrell), jotka viettävät aikaa bailaamalla yökerhoissa ja iskemällä epätoivoisesti naisia. Autoa ajaessa veljekset kuuntelevat Haddawayn esittämää "What Is Love" -kappaletta, samalla nytkyttäen päitään. Erityiseen suosioon nousi sketsi, jossa esiintyi illan vieras, koomikko-näyttelijä Jim Carrey. Sketsin pohjalta tehtiin myös elokuva Bileet Roxburyssa vuonna 1998.

Suomalainen versio 

MTV3 alkoi näyttää kotimaista versiota Saturday Night Livestä helmikuussa 2016.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Satiirisarjat
Sketsisarjat
1970-luvun televisiosarjat
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Roberto Dinamite

Carlos Roberto de Oliveira (s. 13. huhtikuuta 1954, Duque de Caxias, Rio de Janeiron osavaltio) paremmin tunnettu nimellä Roberto Dinamite on brasilialainen jalkapallohyökkääjä ja nykyään poliitikko.

Ura

 1970–1979 – Vasco da Gama (Brasilia)
 1979–1980 – Barcelona (Espanja)
 1980–1989 – Vasco da Gama (Brasilia)
 1989–1990 – Portuguesa (Brasilia)
 1990 Vasco da Gama (Brasilia)
 1991 Campo Grande (Brasilia)
 1992–1993 – Vasco da Gama (Brasilia)

 1975–1984 – Brasilian jalkapallomaajoukkue

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Cymric

Cymric on Manx-kissan sisarrotu, eli täysin sama kissa, vain karvanpituus on pidempi. Cymric-nimi viittaa Walesiin. Cymricit ovat alun perin kotoisin Mansaarelta. Manx-kissa kantaa toisinaan pitkäkarvageeniä, ja jos esimerkiksi pentueen molemmat vanhemmat kantavat tuota geeniä, saattaa syntyä sekä pitkäkarvaisia (cymricejä) että lyhytkarvaisia (manxeja) pentuja samaan pentueeseen. Kaksi cymriciä keskenään saa kuitenkin vain pitkäkarvaisia pentuja. Cymric on hännätön rotu, jonka aiheuttaa geenimutaatio. Koska jokainen yksilö kantaa myös pitkähäntätekijää, cymric voi syntyä myös hännällisenä.

Aiheesta muualla 
Cymric Cymric suomeksi
Cymric Cat Pet Finder

Kissarodut
Luonnonmaisema

Luonnonmaisema on lähinnä luonnonalueiden muodostama maisematila. Se eroaa kulttuurimaisemasta maisemassa näkyvien alkuperäisten, luontosyntyisten elementtien, kuten esimerkiksi metsän, suon, vesistön tai tunturin esiintymisenä maisemassa.  

Maisema voidaan yleispiirteisesti jakaa kolmeen päätyyppiin: luonnonmaisemaan, maaseudun kulttuurimaisemaan ja kaupunkimaisemaan.

Lähteet 

 Ruuhijärvi R. & Häyrinen U.: Ympäristönsuojelu 2.1984, s. 210.Kirjayhtymä. ISBN 951-26-2288-2.

Maisema
Luonnonsuojelu
Aluesuunnittelu
Vihersuunnittelu
Roger Bannister

Roger Bannister (23. maaliskuuta 1929 Harrow, Iso-Britannia – 3. maaliskuuta 2018 Oxford, Iso-Britannia) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija ja neurologi. Hänet muistetaan parhaiten ensimmäisenä haamumailin juosseena miehenä.

Juoksu-ura 

Roger Bannister oli lahjakas juoksija, joka pääsi uransa alkuvaiheessa hyviin tuloksiin vähäisellä harjoittelulla. Opiskellessaan lääketiedettä Oxfordissa hän harjoitteli juoksua aluksi vain kerran viikossa eikä myöhemminkään enempää kuin puoli tuntia päivässä. Vuoden 1950 EM-kisoissa Bannister sai pronssia 800 metrillä ja Helsingin olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi. Häntä pidettiin jopa ennakkosuosikkina, mutta alku- ja välierien rasitus taittoi parhaan terän Bannisterin pelätystä kirikyvystä.

Olympiavoiton jäätyä unelmaksi Bannister otti uuden tavoitteen: mailin juoksemisen alle neljän minuutin. 6. toukokuuta 1954 Bannister asettui lähtöviivalle Iffley Roadin kentällä Oxfordissa. Alkuperäisen suunnitelman mukaisesti Chris Brasher veti kaksi ensimmäistä kierrosta ja Chris Chataway kolmannen, jonka jälkeen Bannister siirtyi kärkeen ja ylitti maaliviivan ajassa 3.59,4. Melkein yhtä kuuluisa kuin itse ennätys on tiedotus, jolla tulos ilmoitettiin yleisölle. Tämän tiedotuksen kuulutti Norris McWhirter, entinen kuuluisa oxfordilaisurheilija ja myöhemmin englantilainen yleisurheiluselostaja, seuraavasti:

Bannister lupasi lahjoittaa solmion jokaiselle neljä minuuttia maililla aloittaneelle juoksijalle. Hän joutui kuitenkin luopumaan tästä lupauksesta alittajien määrän kasvaessa liian suureksi.

Bannisterin ennätys ei kuitenkaan kestänyt kauan, vaan Australian John Landy rikkoi sen vain 46 päivää myöhemmin Turussa. Elokuussa juoksijat kohtasivat toisensa Kansainyhteisön kisoissa Vancouverissa. Bannister osoittautui paremmaksi elämänsä parhaaksi jääneellä ajalla 3.58,8, mutta se ei riittänyt maailmanennätyksen takaisin saamiseen. Myöhemmin syksyllä Bannister voitti EM-kultaa Bernissä. Kilpailu oli hänen uransa viimeinen.

Bannister on todennut: ”Havaitsin pidemmät matkat ikävystyttäviksi. Maili oli juuri sopiva.” Hänestä kertova elämäkerta on nimeltään The Four Minute Mile (1955). Vuonna 1975 Bannister joutui auto-onnettomuuteen, jossa hän oli vähällä menettää henkensä. Häneltä katkesi seitsemän kylkiluuta ja hänen toinen nilkkansa vaurioitui niin pahoin, että hän joutui jättämään juoksuharrastuksensa.

Ammattiura 

Bannister oli koulutukseltaan lääkäri ja hänestä tuli huipputason neurologi. Hän käynnisti ohjelman anabolisten steroidien testaamiseksi urheilijoista. Bannister suhtautui lääkeaineiden käyttöön urheilussa erittäin kielteisesti. Hänellä oli useita luottamustehtäviä urheilun parissa. Hänet aateloitiin vuonna 1975.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 880 jaardia 1.50,7
 1 500 m 3.42,2
 Maili 3.58,8

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Nevala, Kai: Myyttisen mailin mestari. Kaleva 6.5.2004.
 Tuomioja, Erkki: Roger Bannister: The First Four Minutes. kesäkuu 2004.

Brittiläiset keskimatkojen juoksijat
Brittiläiset lääkärit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Maisemanhoito

Maisemanhoito tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pidetään yllä, entistetään tai uusitaan ihmisen elinympäristön kauneusarvoja.

Maisemanhoito metsissä 
Maisemanhoitoa suoritetaan muun muassa kaupunkien ulkoilualueilla ja kuntien ja valtion retkeilyalueilla pusikoita raivaamalla, poistamalla kuolleita puita tai esimerkiksi pähkinäpensaslehdoissa tukahduttavia kuusia. Maisemaa voidaan myös avata, kun puut ja pensaat estävät näkyvyyttä vesistölle, pellolle tai muulle kiinnostavalle nähtävyydelle. Myös hakkuutähteiden keräys ja poiskuljetus edistää maisemanhoitoa.

Maisemanhoito kulttuurimaisemassa 
Maisemanhoitoa on tehty esimerkiksi suojelualueilla kunnostamalla siellä olevia vanhoja tiloja rakennuksineen ja niiden pihapiirejä ja viljelyksiä. Näin on haluttu säilyttää nähtävyytenä perinteistä rakennustyyliä ja viljelymaisemaa eri elementteineen. Maisemanhoito on myös niittyjen ylläpito, kun niityt ovat katoamassa Suomesta perinteisen maatalouden muuttuessa. Sen takia monia niittyjä hoidetaan erikoistoimenpitein ja myös siksi, että niittyjen runsas kasvi- ja perhoslajisto säilyisi.

Lähteet 

 Immonen T. & Solonen T.: Puistometsänhoito. 1994. Kauniaisten kaupungin ympäristönsuojelutoimisto. ISBN 951-96894-2-7.

Luonnonsuojelu
Viherrakentaminen
Maisema
CircleMUD

CircleMUD on DikuMUDista kehitetty MUD-pelityyppi ja -ohjelmisto. Se on pääsääntöisesti pyrkinyt säilyttämään alkuperäisen Dikun tunnelman ja käyttöliittymän, mutta muuten siihen on lisätty erilaisia ominaisuuksia, pelimaailmaa on laajennettu, ja palvelinohjelman lähdekoodia on muutettu joustavammaksi ja selkeämmäksi, eli helpommin muokattavaksi. Ohjelmisto on saatavilla muun muassa monille Unix-varianteille, Microsoft Windowsille, OS/2:lle, joillekin Macintosh-järjestelmille, OpenVMS:lle ja Amiga-tietokoneille.

CircleMUDin viimeinen virallinen versio on vuonna 2002 julkaistu 3.1. Alkuperäistä CircleMUDia ei enää aktiivisesti kehitetä, vaan sen manttelijanperijänä jatkaa tbaMUD-projekti, joka perustuu vuonna 2006 julkaistuun epäviralliseen Circle-versioon 3.5. 

CircleMUDin ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1993, ja projektin alkuperäinen ja huomattavin kehittäjä oli yhdysvaltalainen Jeremy Elson, joka vuonna 2009 työskentelee tutkijana Microsoftilla.

Katso myös 

 Merc

Aiheesta muualla 

 CircleMUDin viralliset sivut 
 TbaMUDin viralliset sivut 
 Circle With Goodies -projekti  
 Microsoft: Jeremy Elsonin kotisivu 

MUD-palvelimet ja -tyypit
J. M. Barrie

Sir James Matthew Barrie, kirjailijanimi J. M. Barrie, (9. toukokuuta 1860 Kirriemuir, Angus, Skotlanti – 19. kesäkuuta 1937 Lontoo, Britannia) oli skotlantilainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on lastennäytelmä Peter Pan, kertomus pojasta, joka ei halua kasvaa aikuiseksi. Peter Panista on tehty useita elokuvaversioita.

Barrie oli toiseksi nuorin kymmenen lapsen katraassa. Hän opiskeli Glasgow’ssa ja Edinburghin yliopistossa. Hän muutti Lontooseen ja kirjoitti ensin sanomalehtiin, mutta myöhemmin hän kirjoitti romaaneja, novellikokoelmia ja vuodesta 1897 alkaen lähinnä näytelmiä. Hänen nuoruudenteoksilleen on ominaista Skotlannin murre, leikkisä huumori ja tunteellisuus. Kriitikot eivät ole arvostaneet moniakaan hänen teoksistaan, parhaina pidetään näytelmiä Quality Street (1901), The Admirable Crichton (1902), What Every Woman Knows (1908), The Twelve-Pound Look (1910), The Will (1913) ja Dear Brutus (1917).

Näytelmä Peter Pan or The Boy Who Would Not Grow Up (1902) perustuu Barrien kertomukseen The Little White Bird. Näytelmästä hän laati kertomusversion Peter and Wendy (1911).

Barrien avioliitto näyttelijä Mary Ansellin kanssa päättyi eroon 1910 kestettyään 15 vuotta.

Barriella oli ystävyyssuhteita ystäväperheensä lasten kanssa. On ollut spekulaatioita, että Barrie olisi ollut mahdollisesti pedofiili. 

Barriesta itsestäänkin on tehty löyhästi tosiasioihin perustuva elokuva, vuonna 2004 ilmestynyt Finding Neverland – tarinan lähteillä, jossa häntä esittää Johnny Depp. Elokuva keskittyy suhteeseen, jonka Barrie loi Llewelyn Daviesin perheen lasten kanssa ja jota pidetään inspiraation lähteenä Peter Panin lapsihahmoille. Depp oli roolistaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkaana.

Suomennetut teokset 
 Pekka Poikanen (Peter Pan), suom. Tyyni Tuulio, Porvoo: WSOY 1922 – 2. uudistettu p. nimellä Peter Pan, kuvitus: Björn Landström, WSOY 1954 Sarja: Lasten oma kirjasto, 12
 Peter Pan (Peter Pan and Wendy), ; tekijän luvalla kert. May Byron; suom. Martta Eskelinen. Helsinki: Otava 1978 ISBN 951-1-04921-6
  (Ensimmäinen kokonaan suomennettu)
 Peter Pan Kensingtonin puistossa (Peter Pan in Kensington Gardens), Mikko Vuorinen, BTJ 2008 ISBN 978-951-692-695-0
 Neiti Nikotiini: tutkielma tupakoinnista (My lady Nicotine), suom. Ville-Juhani Sutinen, Savukeidas 2013 ISBN 978-952-268-083-9

Lähteet

Aiheesta muualla 

 How bad was J.M. Barrie? The Telegraph
 The monster of Neverland: How JM Barrie did a 'Peter Pan' and stole another couple's children Daily Mail
 http://www.bookrags.com/studyguide-jm-barrie-the-lost-boys/
 

Skotlantilaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Peter Pan
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Jouni J. Särkijärvi

Jouni Juhani (Jouni J.) Särkijärvi (s. 19. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, Kansallista Kokoomusta edustava poliitikko. Hän oli kansanedustajana 1981–1993.

Särkijärvi on koulutukseltaan arkkitehti, joksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1976. Vuodesta 1969 hän työskenteli suunnittelijana arkkitehti- ja insinööritoimisto Särkijärvi Oy:ssä. Helmikuussa 1981 Särkijärvi nousi varaedustajan paikalta eduskuntaan kesken vaalikauden kuolleen Irma Rihtniemi-Kosken tilalle. Hänet valittiin sittemmin jatkamaan kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä kolmissa seuraavissa eduskuntavaaleissa.

Toimiessaan kansanedustajana Särkijärvi ehti toimia varsinaisena jäsenenä kuudessa eri valiokunnassa. Vuodet 1981–1983 hän oli jäsenenä pankkivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa, vuodet 1983–1987 lakivaliokunnassa ja toisessa valiokunnassa, vuodet 1987–1993 ulkoasiainvaliokunnassa ja vuodet 1991–1993 ympäristövaliokunnassa. Varajäsenenä hän oli sivistysvaliokunnassa vuodesta 1981 vuoteen 1983 ja toisessa valiokunnassa vuosina 1987–1991. Särkijärvi oli myös kansliatoimikunnan jäsen vuosina 1987–1991, Euroopan neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1989–1993, Euroopan parlamentin yhteiskomitean jäsen vuosina 1992–1993 sekä ETYKin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1992–1993. Särkijärvi jätti eduskunnan heinäkuussa 1993, jolloin hän aloitti ympäristöministeriön asunto- ja rakentamisosaston ylijohtajan virassa.

Särkijärvi on toiminut poliittisella urallaan Espoon kaupunginvaltuustossa vuodesta 1973. Nykyisistä Espoon valtuutetuista hän on ollut kaupunginvaltuustossa kaikista pisimpään. Hän oli myös Kokoomuksen Nuorten Liiton varapuheenjohtaja vuonna 1976 ja Kansallisen Kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodet 1985–1989. Presidentin valitsijamies hän oli presidentinvaalissa 1988. 

Särkijärvi on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa kaksi lasta, vuosina 1985 ja 1988 syntyneet pojat.

Aiheesta muualla 
Jouni J. Särkijärven kotisivusto
 

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Espoon kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Bryan Robson

Bryan Robson (s. 11. tammikuuta 1957 Witton Gilbert, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 

Maaliskuussa 2011 uutisoitiin, että Robsonilla on diagnosoitu kurkkusyöpä, joka leikataan Thaimaassa.

Pelaajaura 
West Bromwichissa Robson teki debyyttinsä vuonna 1975 ottelussa York Citya vastaan. Seuraavalla kaudella Albionit liigaan nostanut Robson oli seuran avainpelaaja 70-luvun lopun ja 80-luvun alun ajan. Vuonna 1979 hänestä tuli joukkueen kapteeni.

Vuonna 1981 Robson siirtyi Manchester Unitediin. 13 ManU-kauden aikana Robson pelasi 465 ottelua tehden 99 maalia. Hän oli mukana voittamassa liigamestaruutta vuosina 1993 ja 1994, FA Cupia vuosina 1983, 1985, 1990 ja 1994 ja Cup-voittajien Cupia vuonna 1991.

Maajoukkueura 
Englannin maajoukkuetta vuosien 1980 ja 1991 välillä edustanut Robson pelasi 90 maaottelua tehden 26 maalia. Hän on vielä heinäkuussa 2018 Englannin maajoukkueen kymmenenneksi eniten maaotteluita pelannut ja 13. paras maalintekijä. Vuosina 1981–1982 kaikkiaan 65:n maaottelun ajan maajoukkueen kapteenina toiminut Robson edusti maataan vuoden 1982, 1986 ja 1990 MM-kisoissa.

Ura toimitsijana 
Middlesbroughissa pelaaja-managerina 7 kautta United-vuosien jälkeen toiminut englantilainen manageroi Bradford Citya vuosina 2003 ja 2004 ja West Bromwich Albionia marraskuusta 2004 lokakuuhun 2006. 

Toukokuussa 2007 hän siirtyi Valioliigasta pudonneen Sheffield Unitedin päävalmentajaksi, mutta sai potkut kehnon menestyksen takia jo helmikuussa 2008.

Syyskuussa 2009 hän allekirjoitti nelivuotisen sopimuksen Thaimaan maajoukkueen kanssa.  Hän erosi tehtävästään kesäkuun alussa 2011.

Saavutuksia ja palkintoja 
 English Football Hall of Fame -kunniagalleriassa sekä pelaajana että valmentajana.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Köyliön Lallit

Köyliön Lallit (entiseltä nimeltään Köyliön Nuorisoseuran Urheilijat) on Köyliön kunnassa toimiva urheiluseura, jonka lajeja ovat hiihto, yleisurheilu, pesäpallo, voimistelu ja suunnistus. Lallien päälaji on pesäpallo. Seura on perustettu vuonna 1946, ja siinä on vajaa tuhat jäsentä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Köyliön Lallit

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Pesäpalloseurat
Vuonna 1946 perustetut urheiluseurat
Lallit
Sukupuolivähemmistöt

Sukupuolivähemmistöt ovat ihmisryhmiä, joihin kuuluvat ihmiset poikkeavat joko ulkoiselta olemukseltaan, henkisiltä ominaisuuksiltaan tai molempien perusteella naisen ja miehen sukupuolesta. Tyypillisiä esimerkkejä ovat transsukupuoliset, transvestiitit, muunsukupuoliset ja intersukupuoliset.

Sukupuolivähemmistöjä ei pidä sekoittaa seksuaalivähemmistöihin. Sukupuolivähemmistöihin kuuluvat eivät välttämättä kuulu seksuaalivähemmistöihin, vaan sukupuolivähemmistöihin kuuluvat saattavat olla yhtä hyvin hetero-, homo- kuin biseksuaalisiakin.

Transsukupuolisuus 

Transsukupuolisuus on tila, jossa ihminen kokee kuuluvansa eri sukupuoleen kuin ulkoiset sukupuolitunnusmerkkinsä, siis ulkoiselta olemukseltaan mies kokee olevansa nainen ja ulkoiselta olemukseltaan nainen kokee olevansa mies. Tätä on varsinkin aikaisemmin pidetty yksin sukupuolidysforiaan liittyvänä mielenterveysongelmana, mutta  viimeaikaisissa tutkimuksissa transsukupuolisilla on huomattu myös muita valtaväestöstä poikkeavia aivokemiallisia eroja. Transsukupuolisuus aiheuttaa yleensä etenkin dysforiasta kärsivälle ihmiselle kovaa henkistä tuskaa. Tämä saa enemmistön transsukupuolisista  ihmisistä hakeutumaan sukupuolenkorjausprosesseihin.

Transvestisuus 

Transvestiitit ovat suhteellisen suuri sukupuolivähemmistö. He ovat henkilöitä, yleensä miehiä, jotka pukeutumisellaan pyrkivät eläytymään myös vastakkaisen sukupuolen rooliin. Toisin kuin transsukupuoliset, transvestiitit kokevat kuuluvansa henkisesti samaan sukupuoleen kuin kehonsa, eivätkä koe tarvetta muuttaa ulkoisia sukupuoliominaisuuksia.

Muunsukupuolisuus 

Muunsukupuoliset kuuluvat transsukupuolisiin, sillä heidän syntymässään määritelty sukupuoli ei vastaa heidän sukupuoli-identiteettiään. Muunsukupuoliset ovat kaksijakoisen sukupuolijärjestelmän (mies/nainen) ulkopuolella ns. kolmantena sukupuolena. Osa muunsukupuolisista henkilöistä haluaa sukupuolen korjauksen, jotta heidän kehonsa vastaisi paremmin heidän sukupuoli-identiteettiään.

Intersukupuolisuus 

Intersukupuoliseksi kutsutaan henkilöä, jonka sukupuolikromosomeissa on hedelmöityksessä tapahtunut tiettyjä mutaatioita (esim. androgeeni intensiivisyys oireyhtymä) tai jonka sukupuolikromosomien määrä on tavallista suurempi tai pienempi (esim. Turnerin syndrooma ja Klinefelterin oireyhtymä). Intersukupuolisten ulkoinen sukupuoli ei ole aina selvä johtuen edellämainituista tekijöistä, ja tämä on edeltävinä vuosikymmeninä johtanut usein intersukupuolisten vauvojen sukuelinten kosmeettisiin leikkauksiin heti syntymän jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Setan Transtukipisteen kotisivut 
 Trasekin kotisivut
Embryopsida

Embryopsida eli alkiolliset kasvit (myös Cormophyta, Embryophyta) on kasvien luokka, johon kuuluvat putkilokasvit sekä sammalet. Siemenkasveilla ja sanikkaisilla suvuton sukupolvi kasvattaa verson, sammalilla suvullinen sukupolvi. Alkiolliset kasvit ovat muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta yhteyttäviä ja ne ovat pääasiassa maakasveja.

Ahtaimman määritelmän mukaan ainoastaan alkiolliset kasvit kuuluvat kasvikuntaan (Plantae). Alkiolliset kasvit eriytyivät nykyisten näkinpartaislevien kanssa yhteisestä kantamuodosta noin 400 miljoonaa vuotta sitten.

Luokittelu

Lähteet

Aiheesta muualla 
  Embryophytes Tree of life 

Kasvitaksonomia
Seulonnan keskeiset artikkelit

he:צמחים