joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Boris Gelfand

Boris Gelfand (s. 24. kesäkuuta 1968) on israelilainen shakin suurmestari ja shakkikirjailija. Vuonna 2010 Gelfand voitti FIDE:n maailmancupin, mikä avasi hänelle paikan kahdeksan pelaajan joukkoon mm-ehdokasotteluihin. Ehdokasotteluiden finaalissa Gelfand kukisti Aleksandr Grištšukin ja saavutti oikeuden haastaa Viswanathan Anandin maailmanmestaruudesta vuonna 2012. MM-ottelussa tilanne oli pitkien pelien jälkeen tasan molempien voitettua yhden pelin. Lopulta mestaruus ratkaistiin neljässä nopean shakin katkaisupelissä, jotka voitti Anand pistein 2½ - 1½, joten Anand säilytti mestaruutensa.

Elämä ja ura 
Gelfand syntyi Minskissä, Valko-Venäjällä. Hän muutti Israeliin vuonna 1998 ja asuu nykyisin Rishon LeZionissa. 

Gelfand voitti Neuvostoliiton juniorien maailmanmestaruuden 17-vuotiaana ja juniorien Euroopan mestaruuden kaksi vuotta myöhemmin. Hän saavutti suurmestarin arvon vuonna 1989. Hän on voittanut noin 30 turnausta ammattilaisurallaan, mukaan lukien turnaukset
Wijk Aan Zeessa (vuonna 1992 and 1994), ensimmäisen sijan Bielissä (1993), Dos Hermanas-turnauksen (1994), Belgradissa (1995), Tilburgissa (1996), Malmössä (1999) ja Pamplonassa 2004.

Gelfand ei ollut yksi suosikeista shakin MM-turnauksessa 2007, mutta hän yllätti sijoittumalla siinä kolmanneksi jakaen saman pistemäärän toiseksi tulleen Vladimir Kramnikin kanssa. 

Vuonna 2010 Gelfand voitti FIDE:n maailmancupin, mikä avasi hänelle paikan kahdeksan pelaajan joukkoon mm-ehdokasotteluihin. Neljännesfinaaleissa Gelfand voitti Şəhriyar Məmmədyarovin pistein 2½–1½. Semifinaaleissa vastaan tuli Veselin Topalovin kukistanut Gata Kamski. Tilanne oli pitkien pelien ja nopean shakin jälkeen tasan, mutta Gelfand oli parempi pikashakissa. Kuuden pelin mittaisessa finaalissa Gelfand kukisti Aleksandr Grištšukin viimeisen pelin voitollaan ja saavutti oikeuden haastaa Viswanathan Anandin maailmanmestaruudesta vuonna 2012.

Vuoden 2012 maailmanmestaruusottelussa tilanne oli pitkien pelien jälkeen tasan molempien voitettua yhden pelin. Lopulta mestaruus ratkaistiin neljässä nopean shakin katkaisupelissä, jotka voitti Anand pistein 2½ - 1½, joten Anand säilytti mestaruutensa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Shakin suurmestarit
Shakkikirjailijat
Israelilaiset shakinpelaajat
Neuvostoliittolaiset shakinpelaajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Tata Group

Tata Group () on kansainvälinen konglomeraatti , jonka pääkonttori on Intian Mumbaissa. Se on Intian suurin yksityinen yritys ja toimii teräs-, auto-, tietotekniikka-, viestintä-, voimayhtiö-, tee- ja hotellialoilla. 

Yhtymä sai nimen perustajansa Jamsetji Tatan mukaan, joka perusti kangasalan yrityksen vuonna 1874. Tatan perheen edustajia on ollut lähes tauotta yhtymän johdossa. Nykyisin valtaa käyttää viidennen sukupolven edustaja Ratan Tata. Konserni laajensi hotellialalle 1904, teräkseen 1912, moottoreihin 1945 ja autoihin 1954. Tata Steel on Aasian ensimmäinen ja Intian suurin yksityinen teräsyhtiö, joka on nykyisin maailman kuuden suurimman teräsyhtiön joukossa. Tata Motors on yhtymän autovalmistaja. Tata Global Beverages on puolestaan yhtymän virvoitusjuomakonserni, joka on yksi maailman viidestä suurimmasta teen valmistajasta. 

Vuonna 2008 Tata Group julkisti maailman halvimman auton, 1 800 euroa maksavan Tata Nanon. Yritys kävi myös neuvotteluja Fordin kanssa Jaguarin ja Land Roverin ostamisesta  Tata osti ne lopulta 2,3 miljardilla dollarilla eli noin 1,5 miljardilla eurolla.

Lähteet 

tr:Tata
Mühlburg

Mühlburg on Karlsruhen kaupunginosa. Sen läpi virtaa Albjoki. Mühlburgin asukasluku on 15 699 (2006).

Ensimmäiset maininnat Mühlburgista ovat vuodelta 1248. Tuolloin kaupungin nimi oli Mulenberc. Kaupunki sai vuonna 1670 kaupungin oikeudet. Vuonna 1886 Mühlburg yhdistettiin Karlsruheen – tuolloin kaupungin asukasluku oli noin 4 100 ja pinta-ala 2,10 km².

Vuodesta 1901 lähtien Karlsruhen satama Reinissä on sijainnut Mühlburgissa. Mühlburgin kuuluisin asukas on Karl Benz, joka syntyi siellä vuonna 1844.

Saksan kaupunginosat
Karlsruhe
Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu

Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu (Gedenkdienst) on vaihtoehto Itävallan pakolliselle ase-/siviilipalvelukselle. Siihen osallistuvat palvelevat joukkotuhojen muistolle perustetuissa instituutioissa.

Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelun perusti Andreas Maislinger, politiikantutkija Innsbruckista. Maislinger on työskennellyt vapaaehtoisena Auschwitz-Birkenau –museossa, missä idea muistotyöpalveluohjemasta syntyi.

1991 Andreas Maislinger alkoi kehittää itsenäistä, joskin pitkälti hallituksen rahoittamaa järjestöä, jonka nimeksi tuli Austrian Holocaust Memorial Service. Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelun tarkoitus on tunnustaa Itävallan osa holokaustin kollektiivisesta vastuusta. Muistotyöpalvelu tarjoaa apua holokaustiin liittyville arkistoille ja museoille. Vuodesta 1992 lähtien työhön on lähetetty noin 400 harjoittelijaa.

Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelujärjestö perusti "Itävaltalaisen holokaustin muistopalkinnon" ( "AHMA") vuonna 2006.

Itävaltalainen ulkomaillapalvelus on järjestön perusta, ja Itävallan hallitus on valtuuttanut sen lähettämään harjoittelijoita kumppanuusorganisaatioissa maailmanlaajuisesti.

Kumppanuusorganisaatiot

Aiheesta muualla
 Itävaltalainen ulkomaillapalvelus
 Gedenkendienst
 Austrian Holocaust Memorial Servants 
 http://www.gedenkdienst.info
 http://www.gedenkdienst.at

Holokausti
Itävallan asevoimat
Aseistakieltäytyminen
Sähkökatkos

Sähkökatkoksella tarkoitetaan häiriötä, jolloin sähkön jakelu keskeytyy.  Katkos voi levittäytyä joskus laajalle alueelle, jolloin jopa tuhannet taloudet ovat vailla verkosta saatavaa sähköä. Jos sähkökatkos koskee yksittäistä taloutta, kannattaa tarkistaa asunnon sähkökeskuksen sulakkeet.

Syyt
Sähkökatkoksen voi aiheuttaa esimerkiksi oikosulku tai ilmastollinen syy, kuten ukkosen aiheuttama ylijännite tai myrsky, jolloin puita voi kaatua sähkölinjoille. 

98–99 prosenttia sähkökatkoksista saa alkunsa sähkönjakeluverkossa. Katkoksia voitaisiin siis välttää hankkimalla energia käyttöpaikan läheltä.

Seuraukset ja suojautuminen
Pahimmillaan sähkökatkos voi johtaa jopa ihmishenkien menettämiseen. Tämän estämiseksi sairaaloissa on sähkökatkosten varalta omat varavoimalat, joista saadaan virta sairaalalaitteisiin ja elintoimintoja ylläpitäviin laitteisiin katkoksen sattuessa. Myös esimerkiksi ydinvoimaloissa ovat omat varavoimalat siltä varalta, että sähköverkot pettävät, tai sattuu jokin muu onnettomuus joka katkaisee sähköt voimalan välttämättömistä, reaktoria ohjaavista ja sen toimintaa ylläpitävistä laitteista.

Myös sähkön jakeluasemat ovat akkuvarmistettu, jolloin mahdollistetaan sähkönjakelun ohjaus etänä. Akkuvarmistus sähköasemilla ei kuitenkaan mahdollista keskeytyneen sähkönjakelun tilapäistä sähköntoimitusta sähkönkäyttäjille, eli kuluttajille. Lisäksi sähkönjakeluun tarvittavat kojeet ovat sähköasemilla useimmiten kahdennettu, jolloin toisen vikaantuessa, voidaan jakelua jatkaa, kunnes hajonnut koje vaihdetaan ehjään.

Hätäverkko
Monissa julkisissa ja suurissa rakennuksissa myös käytetään erillistä, sähköverkosta erotettua hätäverkkoa, joka saa virran rakennuksen sähköhuoneessa sijaitsevista akuista. Vaikka varsinaisen sähköverkon virta katkeaisi, hätäverkko toimii edelleen akkujen ansiosta, ja sen tarkoitus on muun muassa pitää hätävalaisimet toiminnassa.

Hätäverkon johdot ovat aina kirkkaanpunaisia, ja erottuvat näin helposti muun verkon tavallisesti valkoisista tai harmaista johdoista.

Sähköyhtiöiden korvausvelvollisuus
Jos sähkökatkos kestää yli 12 tuntia, tulee sähkölaitoksen maksaa asiakkaalle korvaus, joka on 10 prosenttia vuotuisesta verkkopalvelumaksusta. Jos katkos kestää yli viisi vuorokautta, keskeytyksestä maksettava korvaus on vuotuisen verkkopalvelumaksun suuruinen. Vaikka katkos ei kestäisikään 12 tuntia, korvausta voi hakea, esimerkiksi jos katkos aiheuttaa taloudellista vahinkoa.

Katso myös
 Hajautettu energiantuotanto
UPS
Aggregaatti

Lähteet

Aiheesta muualla

 Pahasti poikki - näin selviät pitkästä sähkökatkosta. Puolustusministeriön kansalaisopas pitkäkestoisiin sähkökatkoihin varautumisesta.

Sähkönsiirto
Sähkövoima
Olga Zaitseva

Olga Aleksejevna Zaitseva (, s. 16. toukokuuta 1978 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen ampumahiihtäjä. 

Zaitseva aloitti uransa vuonna 1994. Hän voitti viestissä olympiakultaa sekä Torinossa 2006 että Vancouverissa 2010 ja hopeaa Vancouverin yhteislähdössä. Sotšin olympialaisissa 2014 Zaitseva oli mukana Venäjän naisten hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. 

MM-kisoissa Zaitseva on voittanut kaiken kaikkiaan kahdeksan mitalia, joista kolme on tullut Hochfilzenin kisoista 2005. Tuolloin hän voitti kaiken värisiä mitaleja: kultaa viestistä, hopeaa pikakilpailusta ja pronssia takaa-ajosta. Vuotta myöhemmin Zaitseva voitti hopeaa Hanti-Mansijskissa, tällä kertaa lajina oli viesti. Pyeongchangissa 2009 hän sai yhteislähdössä ja viestissä kultaa sekä oli pikakilpailussa ja takaa-ajossa kolmas.  

Zaitseva on voittanut urallaan kolmetoista maailmancupin osakilpailua, ollut viisitoista kertaa toinen ja kahdeksantoista kertaa kolmas. MM-kisoissa hän on ollut mukana 33 kisassa, joista kahdeksassa hän on päässyt mitaleille. Olympialaisissa hän on ollut mukana 16 kisassa sekä neljässä mitaleilla.

Lähteet 

Venäläiset ampumahiihtäjät
Venäläiset olympiavoittajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Oskar Svärd

Oskar Svärd (s. 19. syyskuuta 1976 Tvärred, Ulricehamn) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Vålådalens SK -seuraa. 

Svärd on voittanut Vasaloppet-hiihtotapahtuman vuosina 2003, 2005 ja 2007. Kaudella 2005–2006 Vasaloppet kuului maailmancupiin, silloin Svärd sijoittui viidenneksi. Maailmancupissa hän on ollut pisteillä lisäksi sprinttikilpailussa Tukholmassa helmikuussa 2004, sijoitus 28. Saman vuoden marraskuussa hän hiihti toisen osuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi maailmancupin viestissä Jällivaarassa.

Svärd on voittanut FIS:n maratoncupin kilpailuista Vasaloppetin lisäksi Tšekissä käytävän Jizerska padesatka -kilpailun vuosina 2003 ja 2004. Maratoncupin osakilpailuissa hän on sijoittunut kärkikolmikkoon kaikkiaan kymmenen kertaa. Kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljäs kausilla 2002–2003 ja 2006–2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen sivusto 

Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Rodolfo Graziani

Rodolfo Graziani (11. elokuuta 1882 – 11. tammikuuta 1955) oli italialainen sotilas, joka johti Italian Afrikan-sotaretkeä toisessa maailmansodassa.

Ennen toista maailmansotaa 
Graziani syntyi Filettinossa lähellä Frosinonea. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa saaden lopulta ylennyksen everstiksi. 1920-luvulla Graziani komensi Italian Libyassa olleita joukkoja ja murskasi senusien kapinan. Kapinajohtaja Omar al-Mukhtar saatiin kiinni ja teloitettiin vuonna 1931. Komennuksensa aikana Graziani järjesti alueelle vanki- ja työleirien verkoston, joissa kuoli jopa kymmeniä tuhansia libyalaisvankeja teloituksiin ja nälkään.

Italian–Etiopian sodassa (1935–1936) Graziani komensi eteläistä armeijaa edeten Abessiniaan Italian Somalimaasta pohjoisen armeijan iskiessä sinne Eritreasta. Sodan jälkeen hänestä tehtiin Etiopian kenraalikuvernööri. Hänen hoitaessaan virkaa hänet yritettiin murhata 19. helmikuuta 1937, mutta murhayritys epäonnistui ja Graziani toteutti alueella puhdistuksen.

Toisessa maailmansodassa 
Toisen maailmansodan alkuvaiheessa Graziani komensi Libyassa Italian 10. armeijaa. Benito Mussolinin julisti sodan liittoutuneille alkukesästä 1940, ja syyskuussa Graziani aloitti hyökkäyksen Egyptiin. Graziani itse epäili huonosti varustetun armeijansa mahdollisuuksia motorisoituja brittiläisiä joukkoja vastaan, ja alkumenestyksen jälkeen italialaiset joutuivatkin vetäytymään takaisin Libyaan. Graziani erosi virastaan vuonna 1941.

Dino Grandin syrjäytettyä Mussolinin fasistien suuren neuvoston johtajuudesta ja suurimman osan Italiaa jouduttua liittoutuneiden haltuun Pohjois-Italiaan perustettiin Italian sosiaalinen tasavalta, joka käytännössä oli Saksan nukkevaltio. Suurin osa italialaisista sotilaskomentajista loikkasi liittoutuneiden puolelle siirtyneen kuningaskunnan joukkoihin, mutta Graziani pysyi uskollisena Mussolinille. Hänestä tuli uuden valtion puolustusministeri ja saksalais-italialaisen Armeijaryhmä Ligurian komentaja.

Sodan loputtua liittoutuneet vangitsivat Grazianin. Hänet siirrettiin vankilaan Libyaan, mutta lynkkauksen tai salamurhan pelossa hänet siirrettiin takaisin Italiaan. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 19 vuodeksi vankilaan natsien kanssa tekemänsä yhteistyön vuoksi, mutta muutaman kuukauden jälkeen hänet vapautettiin huonon terveyden vuoksi. Graziani kuoli vuonna Roomassa 1955.

Rooman lähelle Affilen kylään on verovaroilla rakennettu Grazianin muistoksi puisto ja mausoleumi, mikä on herättänyt laajaa paheksuntaa.

Elokuvassa Erämaan leijona (Lion of the Desert) häntä esittää Oliver Reed.

Virkatehtävät 

 1915–1918: palvelu ensimmäisessä maailmansodassa
 1921–1933: palvelu Libyassa
 1935–1936: Italian Somalimaan kuvernööri
 1936–1937: Etiopian käskynhaltija (Italian kuningas Viktor Emanuel III oli virallinen päämies) ja kuvernööri
 1940–1941: Pohjois-Afrikan sotatoimien ylipäällikkö, Libyan kuvernööri
 1943–1945: Italian sosiaalisen tasavallan puolustusministeri

Lähteet

Italian marsalkat
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Yrjö Ylänne

Yrjö Werner Ylänne (sukunimi vuoteen 1906 Dahlgren; 31. elokuuta 1888 Helsinki – 26. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija.

Ylänteen vanhemmat olivat kauppias Fredrik Verner Dahlgren ja Mathilda Wilhelmina Reiman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja maisteriksi 1919. 

Ylänne oli Uuden Suomettaren kotimaan osaston toimittajana ja eduskuntaselostajana 1914-1918 ja Suomen Kuvalehden
toimitussihteerinä 1918-1927. Hän oli lisäksi 1917-1934 Suomen Kennelklubin Aikakauskirjan toimittajana ja vuodesta 1917 Metsästys ja Kalastus-lehden päätoimittajana.

Ylänne toimi vuosina 1927-1944 suojeluskuntien Hakkapeliitta-lehden päätoimittajana. Ylänne sai professorin arvonimen 1970.

Teokset 
 Patruunan nimipäivälahja: yksinäytöksinen huvinäytelmä, kirjoittanut Y. Y. U. W. Telén & C:o, Kuopio 1907
 Mailman loppu: yksinäytöksinen pila. Karisto 1909
 Metsästäjän käsikirja. Otava 1926, 2. uud. painos 1932, 3. uud. painos 1945, 4. painos 1948, 5. uud. painos ilmestyi 1965 nimellä Metsästyksen taito, tekijät Yrjö Ylänne ja Tauno V. Mäki, 2. painos 1967
 Metsän väkeä: tarinoita riistapolkujen varsilta. Otava 1929
 Koirakirja: rotukoiria sanoin ja kuvin. Otava 1936, 2. painos 1948, 3. painos 1960
 Kalamiehen käsikirja, tekijät Erkki Levanto ja Yrjö Ylänne. Otava 1948, 2. uud. painos 1956, 3. uud. painos ilmestyi 1967 nimellä Kalastuksen taito.
 Lasten oma koirakirja: kuvia nelijalkaisista ystävistämme. Otava 1954
 Suomen riistapoluilta, toimittanut Yrjö Ylänne. Otava 1961 Sarja: Kaikkien aikojen erätarinoita 1
 Kaukomaiden riistapoluilta, toimittaja Yrjö Ylänne, kuvitus Martti Poikolainen. Otava 1961 Sarja: Kaikkien aikojen erätarinoita 2
 Yhteisnide: Kaikkien aikojen erätarinoita: kaksi valikoimaa: Suomen riistapoluilta & Kaukomaiden riistapoluilta, toimittanut Yrjö Ylänne. Otava 1961
 Pohjolan kalavesiltä, toimittanut Yrjö Ylänne. Helsinki: Otava 1964 Sarja: Kaikkien aikojen erätarinoita 3
 Erätaipaleella tavattuja, kuvitus Seppo Polameri. Otava 1968

Aiheesta muualla 
 Yrjö Ylänteen elämäkerta Kansallisibiografiassa

Lähteet 
 
 Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
 Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1971 kuolleet
Mithridates I (Pontos)

Mithridates I Ktistes (Perustaja, ) oli Pontoksen ensimmäinen kuningas vuosina 281–266 eaa. Mithridates I:n isän oli Mithridates Kioslainen, jonka isä puolestaan oli Bithynian länsipuolella sijainneen pienen Kioksen hallitsija Ariobarzanes (noin 362–337 eaa.)

Diadokki Antigonos I Monofthalmos tappoi Mithridateen isän noin vuonna 302 eaa. Mithridates pakeni tuolloin itään Kioksesta ja saapui kuuden toverinsa kanssa Paflagoniaan ja sieltä edelleen Amasiaan Pontokseen. pontoslainen ajanlasku alkoi vuodesta 297 eaa. Tämä vuosi saattaa olla sama jolloin Mithridates saapui Amasiaan. Sen jälkeen kun Lysimakhos kärsi tappion Korupedionin taistelussa, Mithridates taisteli Seleukos I:ä vastaan ja saavutti itsenäisyyden. Vuonna 281/280 eaa. Mithridates julisti itsensä kuninkaaksi. Mithridateen kuningaskunta käsitti Paflagonian itäosan ja Kappadokian pohjoisosan. Vuonna 279 eaa. eräs Mithridateen poika valtasi Amastriksen rannikkokaupungin. Mithridates I:n seuraaja oli hänen poikansa Ariobarzanes.

Lähteet

Viitteet 

Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Ennen ajanlaskumme alkua kuolleet
Pontoksen kuninkaat
Italian Libya

Italian Libya () oli Italian Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella sijainnut siirtomaa vuosina 1911–1943. 

Virallisen siirtomaan statuksen alue sai 1934, mutta Italia oli vallannut Libyan ydinalueeseen kuuluvan pohjoisen rannikkoseudun turkkilaisilta jo vuoden 1911 Italialais-turkkilaisessa sodassa. Sisämaassa sijaitseva Fezzanin aavikko onnistuttiin valloittamaan vasta 1934, sillä paikalliset paimentolaisheimot vastustivat miehitystä aseellisesti. Senusien kapinan kukistuttua italialaiset perustivat alueelle lukuisia keskitysleirejä, joilla kuoli useita kymmeniä tuhansia arabeja. Väkivaltainen siirtomaapolitiikka oli muille suurvalloille kasvava kritisoinnin aihe. Monet italialaiset muuttivat tuossa vaiheessa Libyaan ja aluetta pyrittiin modernisoimaan ja tieverkostoa sekä teollisuutta parantamaan.
Italialaisilla oli jotakin alueellisia kiistoja Egyptille ja Brittiläiselle Sudanille kuuluneista aavikkoalueista Kaakkois-Libyan rajalla. Halu yhdistää Pohjois-Afrikan siirtomaat ja Italian Itä-Afrikka olivat merkittävä syy Italian osallistumiseen toiseen maailmansotaan. Sodassa Libyalla olikin merkittävä rooli Pohjois-Afrikan taisteluissa. Italian liityttyä sotaan kesällä 1940 Libyassa olleet italialaisjoukot aloittivat Rodolfo Grazianin johdolla hyökkäyksen Egyptiin. Alkumenestyksen jälkeen hyökkäys tyrehtyi ja brittiarmeijan suorittama Operaatio Compass työnsi rintamalinjan kauas Italian Libyan alueelle. Apuun saapuneiden saksalaisjoukkojen komentaja Erwin Rommel valloitti kuitenkin menetetyt alueet takaisin ja eteni pitkälle Egyptin alueelle. Yhdessä lyhytaikaisen Tunisian miehityksen kanssa nämä alueet muodostivat Italian Pohjois-Afrikan.

Libyan alueella käyty Tobrukin taistelu muodostui yhdeksi Pohjois-Afrikan sodan merkittävimmistä taisteluista. Kärsittyään tappion niin Tobrukissa kuin Egyptissäkin – yhdistettynä Fezzanissa tapahtuneisiin jatkuviin kansannousuihin ja beduiinien tekemiin hyökkäyksiin – akselivaltojen joukot vetäytyivät Libyasta ensin Tunisiaan ja sitten Eurooppaan. Myös alueelle muuttaneet italialaissiirtolaiset pyrittiin evakuoimaan takaisin Italiaan. Libya siirtyi liittoutuneiden hallintaan: Ranska otti kontrolliinsa Fezzanin ja Britannia Tripolitanian ja Kyrenaikan, joita nämä hallitsivat, kunnes Libya itsenäistyi vuonna 1951.

Libya
Raimo J. Kinnunen

Raimo Johannes Kinnunen (s. 3. lokakuuta 1931, Rääkkylä) on suomalainen opettaja ja kirjailija.

Kinnunen pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1951 ja kävi vuosina 1952–1954 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun sekä opiskeli filosofiaa 1954 Jyväskylän kesäyliopistossa. Kinnunen työskenteli kansakoulunopettajana 1954–1970 ja peruskoulunopettajana 1970-1990 sekä myös sivukirjastonhoitajana 1954–1980. 

Vuodesta 1990 Kinnunen on ollut vapaana kirjailijana. Hän perusti oman Athanor-nimisen kustantamon vuonna 1994, ja hän on esiintynyt myös nukkenäyttelijänä Eevaliisa Holma-Kinnusen Valkea Ratsu -nukketeatterissa.

Teoksia 
 Sieluton mies, romaani.      Tammi 1962
 Hirvijahti, romaani.    Tammi 1964
 Taivas alla, romaani.    Tammi 1965
 Sysmän sota, romaani.    Tammi 1967
 Kutsumusopettajat, runoja.   Otava 1968
 Raju veri, romaani.    Otava 1969
 Raju veri, näytelmä.  1972
 Punainen akka, siniset teokset, romaani.    Otava 1973
 Naisrooli, romaani.    Otava 1975
 Valkea ratsu, näytelmä.  1975
 Kutsumusopettajat; Reputetut; Työttömät, runoja.   Otava 1976
 Maaherra, kuunnelma.    1982                
 Kätkijät, kuunnelma.    1983
 Karvakuonot Kulta-Joonaan jäljillä, näytelmä.   Yleisradio, TV 2 1984 
 Unissasaarnaajatyttö, kuunnelma.    1985 
 Raatokuski, kuunnelma.    Yleisradio 1986 
 Maaherra, näytelmä.   1987
 Merimetsot, kuunnelma.   Yleisradio 1987
 Morsiussaatto, kuunnelma.    1987 
 Naiskaravaani, romaani.    Art House 1988
 Musta luoti eli kulkijan tarina, kuunnelma.    1989 
 Valdivia eli neljäs Varjelija, romaani.    Art House 1989
 Ruut Munkerin koski, romaani.    Art House 1991
 Asemapäällikkö, romaani.    Art House 1993
 Symposiumi, runoja.   Athanor 1994
 Erne ja Tanja : kuvitettu tarina, romaani.    Athanor 1995
 Anna, romaani.    Art House 1998
 Brusinka, romaani.    Athanor 1995
 Asemapäällikkö, kuunnelma.   Yleisradio 1998 
 Valdivia eli neljäs varjelija, kuunnelma.    1998 
 Popol vuh, kuunnelma.(Quiche-intiaanien eepos, Like)    1999   
 Ransu Karvakuono, tekijät Pertti Nättilä ja Raimo J. Kinnunen.     WSOY 2002
 Anna Haihuntie, romaani.    Athanor 2002
 Anna ja Johannes, romaani.    Athanor 2002
 Kirskulinnun aika, romaani.    Athanor 2003
 Kirskulinnun laakso, romaani.    Athanor 2004
 Linnunitkupuu, romaani. Athanor 2007

Palkinnot 
  Valtion kirjallisuuspalkinto 1969 (runokokoelmasta Kutsumusopettajat)
  Mikkelin läänin kirjallisuuspalkinto
  Sysmän Kirjakylän Sahti-palkinto 2001

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Päijäthämäläisiä kirjailijoita - Raimo J. Kinnunen

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Okkonen

Antti Tuomas Okkonen (s. 6. kesäkuuta 1982 Oulu) on entinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Belgiassa. Lisäksi hän edusti maajoukkuetta. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. 

Ura 
Okkonen on Oulun Luistinseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran OPS:n nimellä pelanneessa edustusjoukkueessa Kakkosessa kaudella 1998. Liigadebyyttinsä hän teki Myllykosken Pallossa kaudella 2000. MyPan paidassa Okkonen saavutti kolmen kauden (2000-2003) aikana yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.

Myllykoskelta Okkonen siirtyi neljäksi (2004-2007) kaudeksi Ruotsiin Landskronan riveihin. Vuoden 2007 alkupuoliskon hän oli lainalla tanskalaisessa Silkeborgissa. Tammikuussa 2008 Okkonen siirtyi belgialaiseen RAEC Monsiin, jossa hän pelasi puolitoista kautta. Elokuussa 2009 hän palasi MyPaan loppukauden kestäneellä sopimuksella, jota jatkettiin kauden päätyttyä kahdella vuodella. Kaudeksi 2012 Okkonen siirtyi hallinneen Suomen mestarin Helsingin Jalkapalloklubin joukkueeseen, missä hän myös voitti uransa ainoa Suomen mestaruuden.

Mestaruus kauden jälkeen Okkonen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, missä hän tulisi pelamaan viimeiset vuotensa. Hän ehti pelata RoPSin paidassa 6 kautta (2013-2018), minkä aikana hän voitti Suomen Cupin 2013 ja kaksi SM-hopeaa 2015 ja 2018. Hän toimi myös joukkuueen kapteenina. 

Okkonen pelasi urallaan Veikkausliigassa yli 300 ottelua ja pelasi Suomen maajoukkueessa 13 maaottelua. Hän on pelannut myös 18 nuorten ja 56 poikien maaottelua. Okkonen oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2001 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa.

Uran päättymisen jälkeen Antti Okkonen jatkoi yhteistyötä Rovaniemen Palloseuran kanssa ja toimii nykyään joukkuueesa junioripäällikkönä ja hän vastaa 7-12 vuotiaiden toiminnasta.

Hänen vanhempi veljensä Jarkko Okkonen oli myös jalkapalloilija.

Saavutukset 
 Vuoden lupaava pelaaja 2001
 Suomen mestaruus 2012
 SM-hopea 2002, 2015, 2018
 SM-pronssi 2000, 2001
 Suomen Cup 2013

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Antti Okkosen esittely Veikkausliigan sivustolla
 Antti Okkosen esittely Palloliiton sivustolla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Magic Carpet Ride

Magic Carpet Ride on Steppenwolfin kappale vuodelta 1968. Se jäi muiden hittien, eritoten Born to Be Wildin varjoon, mutta jonkinlaista kulttisuosiota sekin saavutti.

Sen ehkä tunnetuin julkipano oli elokuvassa Star Trek – ensimmäinen yhteys, jossa se säesti ensimmäisen Maapallolla rakennetun poimualus Feenixin ensilennon starttia.

Lähteet

Vuoden 1968 kappaleet
Ladenburg

Ladenburg on kaupunki Baden-Württembergin kaupungissa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Neckarjoen varrella ja sillä on historiaa Rooman valtakunnan ajoilta saakka. Ladenburgissa on arviolta 11 537 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 19,0 neliökilometriä.

Maantiede 
Ladenburg sijaitsee Neckarjoen varrella 96–106 metrin korkeudella. Läheisimpiin suurkaupunkeihin lukeutuvat Heidelberg ja Mannheim. Heidelberg sijaitsee Ladenburgista kaakkoon ja Mannheim luoteiseen. Ladenburgin naapurikuntia ovat Ilvesheim, Heddesheim, Hirschberg an der Weinstraße, Schriesheim ja Dossenheim.

Historia 
Ladenburgin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat keltit, jotka saapuivat alueelle satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua. Kelttiläinen asutus kantoi nimeä Lokudonom, jonka myöhempi roomalainen asu oli Lopodunum. Vuonna 98 jälkeen ajanlaskun alun keisari Trajanus myönsi asutukselle kaupunginoikeudet. Ladenburg oli roomalaisen Civitas Ulpia Sueborum Nicrensiumin keskuskaupunki.

Roomalainen Ladenburg koki kukoistuskautensa 200- ja 300-luvuilla, joiden ajalta on löytynyt runsaasti arkeologisia löydöksiä. Myöhäisantiikin aikana Ladenburgissa sijaitsi roomalainen rajalinnoitus. Myöhemmin kaupungista muodostui frankkilainen hovikaupunki ja Wormsin piispojen residenssi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ladenburgin kaupungin viralliset Internet-sivut
 Automuseum Dr. Carl Benz
 Bertha Benz Memorial Route

Baden-Württembergin kunnat
Rhein-Neckar-Kreis
Saksan kaupungit
Sami Ahlberg

Sami Ahlberg (s. 6. joulukuuta 1972 Tampere, Suomi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.

Ahlberg on Ilveksen kasvatti ja edusti ensimmäistä kertaa seuraa SM-liigassa kaudella 1991–1992, jolloin pelasi kahdeksan ottelua edustusjoukkueessa. Läpimurtonsa Ahlberg teki kaudella 1994–1995. Ahlberg teki kauden aikana 16 maalia . Kausi oli kuitenkin Ilvekselle vaikea, sillä joukkue jäi koko sarjan viimeiseksi ja joutui karsimaan liigapaikastaan. Ahlbergin kauden kohokohta oli ottelu Wayne Gretzkyn kokoamaa 99 All Stars -tähdistöjoukkuetta vastaan. 99 All Stars kiersi NHL:n työsulun aikana pelaamassa näytösotteluita Euroopan kaupungeissa. Ilves voitti joukkueen 4–3 jatkoajalla ja Ahlberg teki ratkaisumaalin.

Kaudella 1997–1998 Ilves voitti hopeaa ja Ahlberg oli merkittävässä roolissa ykköskentässä Raimo Helmisen ja Peter Larssonin rinnalla. Vielä seuraavallakin kaudella Ahlberg jatkoi tehokkaasti ykkösketjussa, mutta Ilveksen peli ei sujunut enää niin hyvin. Ahlberg sivusi kaudella 1998–1999 piste-ennätystään, tehden pisteet 20+16=36 .

Kaudeksi 2000–2001 Ahlberg siirtyi SaiPaan, jossa hän pelasi rikkinäisen kauden nivusrepeämän takia. Seuraavaksi kaudeksi Ahlberg siirtyi Ruotsin toisella sarjatasolla pellanneeseen Leksandiin. Leksand oli juuri keväällä tippunut pääsarjasta. Kausi päättyi nousujuhliin ja samalla päättyi myös Ahlbergin ura. Hän kärsi nivus- ja selkävaivoista, eikä hänelle tullut enää varteenotettavia sopimustarjouksia ulkomailta, joten kesällä 2002 Ahlberg päätti lopettaa uransa. SM-liigan runkosarjassa Ahlberg pelasi yhteensä 382 ottelua ja teki pisteet 101+97=198. Pudotuspeleissä Ahlberg oli kentällä 34 pelissä pistein 7+5=12.

Maajoukkueessa Ahlberg pelasi 18 A- ja 16 B-maaottelua .

Sami Ahlberg on toisen polven jääkiekkoilija, sillä hänen isänsä Sakari pelasi myös pääsarjatasolla jääkiekkoa.

Lähteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
The Very Best of Dokken


The Very Best of Dokken on heavy metal -yhtye Dokkenin vuonna 1999 julkaistu kokoelmalevy. Albumi sisältää suurimman osan yhtyeen singleistä. Kappaleet ovat levyllä kronologisessa järjestyksessä.

Kappaleet
Breaking the Chains – 3:52 (Dokken, Lynch)
Paris Is Burning (live) – 5:09 (Brown, Lynch)
Into the Fire – 4:27 (Dokken, Lynch, Pilson)
Just Got Lucky – 4:36 (Lynch, Pilson)
Alone Again – 4:22 (Dokken, Pilson)
Tooth and Nail – 3:42 (Brown, Lynch, Pilson)
The Hunter – 4:08 (Brown, Dokken, Lynch, Pilson)
In My Dreams – 4:20 (Brown, Dokken, Lynch, Pilson)
It's Not Love – 5:00 (Brown, Dokken, Lynch, Pilson)
Dream Warriors – 4:48  (Lynch, Pilson)
Burning Like a Flame – 4:46 (Brown, Dokken, Lynch, Pilson)
Heaven Sent – 4:53 (Dokken, Lynch, Pilson)
Mr. Scary – 4:30 (Lynch, Pilson'')
Walk Away – 5:02 (Dokken, Lynch, Pilson)
Mirror Mirror – 4:40 (Dokken, Spiro, White) (Don Dokkenin soolotuotantoa)
Too High to Fly – 7:10 (Dokken, Lynch)

Kokoonpano
 Don Dokken – laulu
 George Lynch – kitara
 Jeff Pilson – basso
 Mick Brown – rummut

Kokoonpano kappaleessa ”Paris Is Burning” 
Don Dokken – laulu
George Lynch – kitara
Juan Croucier – basso
Mick Brown – rummut

Kokoonpano kappaleessa ”Mirror Mirror”
Don Dokken – laulu
John Norum – kitara
Billy White – kitara
Peter Baltes – basso
Mikkey Dee – rummut

Vuoden 1999 kokoelma-albumit
Dokkenin albumit
F.O.A.D.


F.O.A.D. (Fuck Off and Die) on tunnetun norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen 13. studioalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2007. Albumilla yhtye jatkoi pääosin edellisellä albumillaan, The Cult is Alivella, kehitettyä Black metalin ja Crust punkin yhdistelmää. Levy sisältää myös kappaleita, joilla klassisen metallin vaikutukset ilmenevät paljon suoremmin kuin aikaisemmilla Darkthronen julkaisuilla.

Kappaleet 
These Shores Are Damned
Canadian Metal
The Church of Real Metal
The Banners of Old
Fuck Off and Die
Splitkein Fever
Raised on Rock
Pervertor of the 7 Gates
Wisdom of the Dead

Kokoonpano 
 Nocturno Culto – kitara, bassokitara, laulu
 Fenriz – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 Stylus Magazine: D

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Darkthrone - Virallinen sivusto 

F.O.A.D.
F.O.A.D
Linkosuo

Linkosuo Oy on tamperelainen leipomo- ja kahvila-alan perheyritys. Sen perustivat Aarne ja Elsa Linkosuo vuonna 1936. Linkosuo on Kangasalan toiseksi suurin yksityinen työnantaja.

Linkosuo Oy omistaa kokonaan kaksi yhtiötä: Linkosuon Leipomo Oy (toimitusjohtaja Timo Jänne) ja Linkosuon Kahvila Oy (toimitusjohtaja Kati Ehrola). Yritykseen kuuluu useita kahviloita, kuten Cafe Siilinkari ja Cafe Kauppahalli.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Linkosuon kotisivut
Juha Näsi & Päivi Myllykangas: Linkosuo Oy, kuusi vuosikymmentä. Tampere 1998. ISBN 9789529105472.

Suomalaiset elintarvikeyritykset
Suomalaiset perheyritykset
Suomalaiset elintarvikealan tuotemerkit
Crytek

Crytek GmbH on vuonna 1999 perustettu videopelien kehittämiseen erikoistunut yritys eli pelitalo. Yhtiön perustivat saksanturkkilaiset veljekset Cevat, Avni ja Faruk Yerli. Crytekin pääkonttori sijaitsee Frankfurtissa ja yhtiön kaksi muuta studiota ovat Kiovassa ja Budapestissa. Crytek tunnetaan kehittämästään Far Cry -pelistä ja Crysis-pelisarjasta, sekä kehittämästään CryEngine-pelimoottorista.

Historia
Perustajat matkustivat Los Angelesiin E3-messuille, jossa pääsivät esittelemään kehittämäänsä X-Islea Nvidian osastolla. Nvidia teki sopimuksen X-Islen liittämisestä jokaisen myydyn näytönohjaimen mukaan suorituskyvyn mittausohjelmana. Pian tämän jälkeen Yerlin veljekset tekivät sopimuksen Ubisoftin kanssa, joka mahdollisti yrityksen perustamisen ja tekniikkademon kehittämisestä varsinaiseksi videopeliksi. Yrityksen ensimmäinen peli Far Cry julkaistiin vuonna 2004.

Crytek myi kaikki oikeudet Far Cry -pelisarjaan sekä oikeuden käyttää CryEngine-pelimoottoria Ubisoftille vuonna 2006. 

Crytekin Kiovan studio kehitti Mail.ru Groupin My.com -brändille ilmaiseksi pelattavan Warface-pelin ja ylläpitää sitä edelleen.

THQ:n mentyä konkurssiin Crytek osti Homefront-pelin oikeudet itselleen.

Vuonna 2014 kerrottiin Crytekin talousvaikeuksista. Xbox Onelle kehitetty yksinoikeuspeli Ryse: Son of Rome oli yhtiölle katastrofi ja palkat jäivät maksamatta kuukausien ajaksi.

Homefront-pelin jatko-osaa Homefront: The Revolution kehittänyt Crytek UK -studio (aiemmin Free Radical Design, nyt Dambuster Studios) ja pelin oikeudet myytiin Koch Medialle ja Deep Silver -julkaisijalle.

Maaliskuussa 2017 Crytek ilmoitti Bulgarian Sofiassa sijaitsevan studionsa Crytek Black Sean myynnistä Segalle ja sen omistamalle Creative Assemblylle.

Helmikuussa 2018 Crytek ilmoitti, että Cevat Yerli astui syrjään toimitusjohtajan tehtävästä, ja hänen veljensä Avni ja Faruk jatkavat yhtiön johdossa yhteistoimitusjohtajina. Cevat tukee edelleen yhtiötä neuvonantajana ja merkittävänä osakkaana.

Tuotteet 
Crytek lisensoi CryEngine-pelimoottoriaan pelikehittäjille.

Pelit 

Crytekin kehittämiä pelejä:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 CryEngine sivut
 Profiili MobyGamesissä 

Saksalaiset videopeliyritykset
Tervemenoa Tuonelaan!


Tervemenoa Tuonelaan! on suomalaisen Heavy Metal Perseen ensimmäinen EP.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matias Palm – laulu, kitara
 Juha Leikkainen – kitara
 Heikki Romppainen – rummut
 Harri Leinonen – basso

Vierailevat muusikot 
 Aleksi Munter – kosketinsoittimet
 Esa Orjatsalo – akustinen kitara

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 EP:t
Heavy Metal Perseen albumit
Charles Lamont

Charles Lamont (5. toukokuuta 1895 – 12. syyskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluvat muiden muassa Sisukkaat salapoliisit suksilla (1943) ja useat Abbott ja Costello -elokuvat. 

Pietarissa syntynyt Lamont kuoli 98 vuoden ikäisenä keuhkokuumeeseen Kaliforniassa.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Laura La Varnie

Laura La Varnie (2. maaliskuuta 1853 – 18. syyskuuta 1939) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Jefferson Cityssä, Missourissa, ja kuoli 86-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa.

La Varnie esiintyi muun muassa elokuvassa Mickey (1918).

Aiheesta muualla 
 

La Varnie, Laura
La Varnie, Laura
La Varnie, Laura
Zelda Rubinstein

Zelda Rubinstein (28. toukokuuta 1933 – 27. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin Tangina Barronsin roolista elokuvassa Poltergeist (1982) ja sen vuosina 1986 ja 1988 ilmestyneissä jatko-osissa.

Rubinstein on esiintynyt muissakin elokuvissa ja televisiosarjoissa (muun muassa Rooman sheriffi), myös ääninäyttelijänä. Hän syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa, ja opiskeli Kalifornian ja Pittsburghin yliopistoissa. 

Rubinstein kärsi lapsuudessaan kasvuhormonin puutteesta jääden lyhyeksi, vain 130 cm:n pituiseksi. Hän toimi aktiivisesti lyhytkasvuisten ihmisten asian puolestapuhujana ja oli 1980-luvulla mukana kansalaistietokampanjassa AIDSin leviämisen estämiseksi Yhdysvaltain länsirannikolla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Enrico Faccini

Enrico Faccini (s. 2. maaliskuuta 1962) on italialainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan varsinkin Aku Ankan piirtäjänä.

Faccini syntyi Santa Margherita Liguressa Italiassa. Enrico Faccini on myös käsikirjoittanut joitakin sarjakuvia, esimerkiksi Unelmatyö (Aku Ankan taskukirja 336) ja
Kaukovalo (Roope-setä 403) ovat Enricon käsikirjoittamia ja piirtämiä.

Lähteet
 http://coa.inducks.org/creator.php?c=EFa

Italialaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Seoul Broadcasting System

Seoul Broadcasting System (SBS) () on Etelä-Korean kansallinen radio- ja televisioyhtiö, jonka pääkonttori on Soulissa. SBS on perustettu Seoul Bangsong -nimisenä vuonna 1990. Se vaihtoi nimeään 17. maaliskuuta 2000. Sen lippulaivatelevisioasema on SBS TV digitaalisella kanavalla 6.

Kanavat

Televisiokanavat 
 SBS TV (HLSQ-DTV)
 SBS Plus
 SBS Golf
 SBS funE
 SBS Sports
 SBS Biz
 SBS F!L
 SBS F!L UHD		
 SBS MTV
 Nickelodeon Korea

Radioasemat 
 SBS Love FM (HLSQ-AM)
 SBS Power FM (HLSQ-FM)
 SBS V-Radio

Tytäryhtiöt 
 SBS Medianet
 SBS Plus
 StudioS
 SBS Contents Hub
 SBS International
 SBS Viacom (50%)
 SBS Academy

Logot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto
Focolare-liike

Focolare-liike () on Italiassa syntynyt kansainvälinen järjestö, joka edistää veljeyttä ja ihmisten yksimielisyyttä. Sen perusti Chiara Lubich vuonna 1943, Trentossa, Pohjois-Italiassa. Se on myös laajasti tunnettu nimellä "Opera di Maria", suomeksi "Maarian työ". Nykyään järjestö on toiminnassa 182 maassa. Focolare on italiankielinen sana, joka suomeksi tarkoittaa "liesi, kotiliesi".

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut  

Kansainväliset järjestöt
Kolmannen asteen yhteys

Kolmannen asteen yhteys (Close Encounters of the Third Kind) on tieteisfantasiaelokuva vuodelta 1977. Sen on ohjannut Steven Spielberg.
	
Ajatus tästä elokuvasta oli hautunut ohjaajan mielessä kauan. Hän aloitti työn pian Tappajahain valmistuttua. 

Spielberg valitsi kuvaajaksi Vilmos Zsigmondin, jonka kanssa hän oli työskennellyt tehdessään elokuvaa Kovat ratsastajat (1974). Elokuvalle annettiin terävä, nykyaikainen ilme, jossa yötaivas sai erityishuomiota osakseen. 

Elokuvan neuvonantajana toimi tähtitieteen professori, ufotutkija ja -kirjailija J. Allen Hynek. Hänellä on elokuvassa cameorooli.

Laajamittaiset kuvatehosteet toteuttaakseen Zsigmond toimi yhdessä erikoistehostekuvaaja Douglas Trumbullin kanssa. Trumbull kuvasi elokuvan hehkuvat optiset illuusiot 65 millimetrin filmille taatakseen parhaimman laadun siirrettäessä 35 mm anamorfiselle filmille.

Douglas Slocomben, Laszlo Kovacsin ja John Alonzon tuella Zsigmond loi yötaivaalle rikkaita, värikkäitä näkymiä, jotka ovat ainutlaatuisia ja saaneet sittemmin ikonin kaltaisen aseman. Zsigmond voitti työstään Oscarin. Elokuva oli ehdolla myös kahdeksan muun Oscarin (mm. erikoistehosteet, leikkaus, äänitehosteet, ohjaus, naissivuosa) ja kolmen Golden Globe-palkinnon saajaksi.

Näyttelijöitä

DVD-versiot 
 30-vuotisjuhlansa kunniaksi elokuvasta julkaistiin kolme levyä sisältävä Ultimate Edition. Se sisältää elokuvan alkuperäisen teatteriversion, erikoisversion vuodelta 1980, ja ohjaajan leikkaaman version vuodelta 1997. Tämän painoksen sisältämät versiot ovat kuvaltaan puhtaita sekä teräviä ja niissä on hyvä kontrasti. Ääniraita on kirpeä ja sen bassot kuulostavat raskailta. Ääniraitoja on kaksi, niistä DTS-muotoinen on hieman parempilaatuinen. Mukana on kokopitkä dokumenttielokuva elokuvan tuotannosta, valokuvakirja ja täysikokoinen juliste.

 Vuoden 2001 huolellinen DVD-versio
 Vuoden 1997 DVD-versio Director's Cut, jonka kuvassa on heikko kontrasti.
 Vuoden 1990 Laserdisc-painos, jonka julkaisi Criterion Collection

Elokuvasta on käytetty Suomessa myös nimeä Kolmannen asteen yhteys - me emme ole yksin.

Kirja 

Kolmannen asteen yhteys -niminen kirja julkaistiin suomeksi 1978 Steven Spielbergin nimellä. Kirja seuraa pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta elokuvaa. Huomattavin ero on kohtaus, jossa Ron Neary käy DAX-lentotukikohdassa, riitelee ja löytää sähkökeskuksen. Hän sytyttää ja sammuttaa hallintorakennuksen huoneiden valoja siten että ikkunoista muodostuu ulospäin näkyvä sana UFO.

Katso myös 
 Ufojen luokittelu

Lähteet 

Steven Spielbergin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Vuoden 1977 yhdysvaltalaiset elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaiden äänitehosteiden Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Elokuvat avaruusolennoista
Utelias Vili (elokuva)

Utelias Vili () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka perustuu H. A. Reyn ja Margret Reyn samannimiseen lastenkirjaan. Elokuvan ohjasi Matthew O'Callaghan. Pääosissa ääninäyttelivät Will Ferrell ja Drew Barrymore. Nimiroolissa toimi Frank Welker. Elokuva sai Satellite Awards -ehdokkuuden parhaasta laulusta, joka oli Jack Johnsonin esittämä ”Upside Down”.

Näyttelijä

Alkuperäiset ääninäyttelijät

Suomalaiset ääninäyttelijät

Arvioita 
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Uteliaan Vilin ansio on siinä, että elokuva se on suunnattu lapsikatsojille yrittämättä kosiskella aikuiskatsojia intertekstuaalisilla viittauksilla. ”Lapsen silmin maailmaa tutkaileva utelias apinanpoikanen on hahmona verraton, ihmiset romanssihuolineen ja perhesuhdeongelmineen puolestaan kovin tylsää seurattavaa.”

Lähteet 

Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Newsweek

Newsweek on yhdysvaltalainen uutisviikkolehti, joka ilmestyy New Yorkissa. Se on lajissaan Yhdysvaltojen toiseksi suurin heti Timen jälkeen. Lehti on perustettu vuonna 1933. Toisen maailmansodan aikana lehdestä julkaistiin pienikokoista painosta, jota toimitettiin ulkomaille amerikkalaisille joukoille. Sodan jälkeen aloitettiin ensimmäiset ulkomaiset painokset Tokiossa ja Pariisissa. 

Paperilehden julkaisu päättyi 31. joulukuuta 2012, ja sen jälkeen vuoden 2013 alusta ilmestyi maksullinen verkkolehti Newsweek Global ja joitakin erikoisnumeroita. Paperisena ilmestyi myös lehden Pakistanin-painos. Joulukuun 2013 tiedon mukaan koko Newsweek alkaa jälleen ilmestyä paperilehtenä 2014.

Omistushistoria
Lehden osti vuonna 1961 Washington Post Company. Taloudellisissa vaikeuksissa ollut lehti päätyi vuonna 2010 velkoineen päivineen yhdellä dollarilla äänentoistoyrityksellään rikastuneen 92-vuotiaan Sidney Harmanin ja tämän puolison kongressiedustaja Jane Harmanin omistukseen. Newsweek sulautettiin trendikkääseen nettisivustoon The Daily Beastiin, jonka yhteisomistajia olivat Harman ja internetyhtiö IAC. Sidney Harman kuoli keväällä 2011, ja Harmanin perhe ja IAC myivät Newsweekin IBT Media -yhtiölle.

Levikki
Vuonna 2005 lehden levikki Yhdysvalloissa oli yli 3,1 miljoonaa. Maailmanlaajuinen levikki oli yli neljä miljoonaa. Joulukuussa 2012 oli levikki 1,5 miljoonaa.

Päätoimittajat
 Mark Whitaker –2006
 Jon Meacham 2006–2010
 Tina Brown 2010–2013
 Jim Impoco 2013–

Lähteet

Aiheesta muualla 
Lehden verkkosivu

Yhdysvaltalaiset aikakauslehdet
Mark L. Taylor

Mark L. Taylor (s. 25. lokakuuta 1950) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa ohjelmissa, kuten Beverly Hills 90210, Melrose Place, Chicago Hope, Ally McBeal, Boston Legal ja Täydelliset naiset. Hän on myös toiminut erilaisten animaatiosarjojen äänenä, kuten The Super Powers Team: Galactic Guardians, Pilipalipilotit, Varjoankka, Batman sekä W.I.T.C.H.. Hän on myös esiintynyt Disney Channelin elokuvissa, kuten The Other Me, Eddie's Million Dollar Cook-Off ja High School Musical 2.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Dersu Uzala (vuoden 1975 elokuva)

Dersu Uzala on neuvostoliittolais-japanilainen elokuva vuodelta 1975. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva kertoo Dersu Uzalasta. Elokuva perustuu venäläisen tutkimusmatkailijan Vladimir Arsenjevin vuonna 1923 julkaisemaan kirjaan, joka kertoo hänen matkoistaan Ussurin alueella Venäjällä, sekä nanaimetsästäjästä, joka toimi Arsenjevin ryhmän oppaana 1902–1907. Nanaimetsästäjä Dersu Uzala on nostettu elokuvan päähenkilöksi.

Elokuva palkittiin Oscarilla parhaana ulkomaalaisena elokuvana. Suomessa se ylsi 175 344 katsojallaan vuoden 1976 ensi-iltaelokuvista kuudenneksi katsotuimmaksi.

Lähteet 

Vuoden 1975 japanilaiset elokuvat
Akira Kurosawan ohjaamat elokuvat
Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat

ca:Dersú Uzalà
es:Dersu Uzala
eo:Dersu Uzala
fr:Dersou Ouzala
hy:Դերսու Ուզալա
zh:德蘇·烏札拉
Monikieliset elokuvat
Tom Wisdom

Tom Wisdom (s. 18. helmikuuta 1973 Swindon, Wiltshire, Englanti) on brittiläinen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.

Koulutus
Tom Wisdom opiskeli Tauntons Collegessa Southamptonissa sekä Academy Drama Schoolissa, jossa hän sai näyttämöstipendin (Stage Scholarship).

Työt televisiossa ja valikoitu filmografia
Televisiossa hän näytteli Tom Fergusonia Coronation Street -sarjassa 1999-2000, Ivor Clairea Evelyn Waughin sovituksessa Kunnian miekka (Sword of Honour) 2001, Stephen Clarken Suspicionissa 2003 sekä Marco Baileyn Sky One -lentodraamassa Kymppikerho (Mile High) 2003-2004. Muita televisioesiintymisiä ovat olleet muun muassa Harry Enfieldin Brand Spanking New Show, Children of the New Forest ja Wycliffe and Blackhearts in Battersea.

Elokuvanäyttelijänä Wisdom on esiintynyt muun muassa elokuvissa The Sisterhood of the Traveling Pants 2, 
Fire and Ice ja Hey Mr. DJ. Hänen tunnetuin roolinsa lienee Frank Millerin sarjakuvaan pohjautuvassa 300-elokuvassa, joka kertoo Thermopylaen taistelusta 480 eaa.

Wisdomin uusimman elokuvan The Boat That Rocked ensi-ilta on kaavailtu pidettäväksi 3. huhtikuuta 2009.

Roolit teatterissa
Wisdomin teatterirooleja ovat olleet muun muassa Stanhope Journey’s Endissä (UK-kiertue, 2005) ja Guy Bennett Julian Mitchellin Another Country Arts Theatressa vuonna 2000. Wisdom loi myös Steven Carterin roolin Patrick Wilden näytelmässä What’s Wrong With Angry? vuonna 1994.

Yksityiselämä
Tom Wisdomin isä työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimissa, joten perhe muutti paljon ja he ovat asuneet Swindonin lisäksi ilmavoimien tukikohdissa Doncasterissa ja Devonissa. 189-senttisellä Wisdomilla on kaksi sisarusta: vanhempi veli ja nuorempi sisko.

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Maynard Eziashi

Maynard Eziashi (s. 1965) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja voitti vuonna 1991 Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun roolistaan elokuvassa Mister Johnson (1990).

Muihin elokuviin, joissa Eziashi on esiintynyt, kuuluvat 21 - villi ja vapaa (1990), Bopha! (1993) ja  Ace Ventura – luonto kutsuu (1995).

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Bob Gunton

Robert Patrick "Bob" Gunton, Jr. (s. 15. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut merkittäviä rooleja muiden muassa elokuvissa Demolition Man (1993), Rita Hayworth – avain pakoon (1994), Ace Ventura – luonto kutsuu (1995) ja Meren raivo (2000). 

Gunton esiintyi sarjassa 24 tuotantokaudet 6-8. Esiintymisistään musikaaleissa Gunton on saanut kaksi Tony-ehdokkuutta. Hän on lisäksi voittanut Drama Desk Awardin ja Obien.

Aiheesta muualla 
  
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Jutta Kleinschmidt

Jutta Kleinschmidt (s. 29. elokuuta 1962) on saksalainen moottoriurheilija. Hän on osallistunut useaan otteeseen Dakar-ralliin, jonka hän ensimmäisenä naiskuskina vuonna 2001 voitti Mitsubishin autolla.

Kleinschmidt syntyi Kölnissä ja opiskeli 1980-luvulla Isnyn Naturwissenschaftlich-Technische Akademiessa. Hän aloitti uransa Dakar-rallissa vuonna 1987 moottoripyörällä. 

Saksalaiset moottoriurheilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Neljä kirjaa

Neljä kirjaa (四書 sìshū) ovat kungfutselaisuuden tärkeimpiä tekstejä. Song-dynastian aikana Zhu Xi valitsi kirjat kungfutselaisuuteen tutustumisen perusteoksiksi.  Ming- ja Qing-dynastioiden aikana niiden tunteminen oli keskeinen osa virkamiestutkintojen vaatimuksia. 

Neljä kirjaa ovat:

 Suuri oppi (大學 Dàxué), joka oli alun perin luku Riiteissä (禮記 Liji), mutta jonka Zhu Xi erotti omaksi kirjakseen. Kyseessä on luultavasti ollut alun perin prinssien ja muun yläluokan opas. Teksti kokonaisuudessaan on lyhyt, mutta vakiintuneessa toisinnossa sitä seuraa pitkä kommentaari.
 Tarkoituksen oppi (中庸 Zhōngyōng), jonka alkuperä on samanlainen kuin Suuren opin: Zhu Xi erotti sen omaksi kirjakseen Riiteistä. Sen kirjoittajaksi on perinteisesti mielletty Kungfutsen pojanpoika Zisi (Kong Ji).
 Keskustelut (論語; yksinkert.: 论语; Lúnyǔ), Kungfutsen ja hänen oppilaidensa välisiä keskusteluja.
 Mengzi (孟子 Mèngzĭ), Mengzin ja kuninkaiden välisiä keskusteluja

Katso myös 
 Viisi klassikkoa - toinen kungfutselaisuuden parissa kanoninen kokoelma tekstejä

Lähteet

Viitteet 

Kiinalaiset klassikot
Kungfutselaisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tuottorahasto

Tuottorahasto tarkoittaa sijoitusrahastoa, joka jakaa vuosittain osan voitostaan rahasto-osuudenomistajille.

Samasta sijoitusrahastosta on usein tarjolla sekä tuotto- että kasvuosuuksia. Tuottorahasto vastaa sijoitusrahastoa, jossa on vain tuotto-osuuksia.

Katso myös 
 Osuuslaji
 Tuotto-osuus

Lähteet 

Sijoitusrahastot
Ladislav Rygl

Ladislav Rygl (s. 16. heinäkuuta 1947) on entinen Tšekkoslovakiaa edustanut yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili 1960- ja 1970-luvuilla. Hän voitti kultaa normaalikilpailussa hiihdon MM-kisoissa 1970. 

Ladislav Ryglin saman niminen poika kilpaili myös yhdistetyssä. Hän osallistui maailmancupiin 1990- ja 2000-luvuilla.

Aiheesta muualla 
 

Tšekkoslovakialaiset yhdistetyn hiihtäjät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt