joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Susanna Eronen

Susanna Eronen (o.s. Moisio) on suomalainen laulaja, pop/jazzmusiikinpedagogi ja äänenkäytönohjaaja. Hän on syntynyt Iisalmessa, ja viettänyt lapsuutensa ja nuoruutensa Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa. Eronen aloitti musiikkiopintonsa Keski-Pohjanmaan konservatoriossa ja valmistui pop/jazzlaulunopettajaksi Stadiasta (nykyinen Metropolia) v. 2007.

Susanna Eronen on monipuolinen laulaja, joka on tunnettu erityisesti jazz- ja viihdemusiikin saralla. Erosen aktiivisesti toimivia kokoonpanoja ovat muun muassa jazzyhtye Z League ja folk-gospelyhtye Mustarastas. Eronen toimii freelancelaulajana ja taustalaulajana erilaisissa kokoonpanoissa. Erosen instrumentteja ovat myös piano ja viulu, ja hän toimii laulajan uransa ohella myös pop/jazzlaulunopettajana.

Levytyksiä (solistina) 
 Mustarastas - Purjeenpaikkaaja (2019) available in Spotify
 Z League - To Monica (Studiolive) (2017) available in Spotify
 Painuu päivä peltikattojen taa (2012) tunnussävelmä pienoissarjassa Stalkkeri (duetto Antti Vuorenmaan kanssa)
 Susanna Eronen: Lasia (single) (2011)
 YLE radionauha Jazz Tribute to the Beatles (2010)
 Mustarastas: Murretut värit (2010)
 Mustarastas: Kesä on kaunis (single) (2008)
 Mustarastas: Jouluaamuna (2006)
 Mustarastas: Samaa Verta (2005)
 POP In Kokkola Kokoelma; Ei lähde ikävä pois (2004)
 Mustarastas: Linnuntietä (2003)
 Susanna Moisio: Let Me Stay Forever (single) (2002)

Aiheesta muualla
 Z League -yhtyeen viralliset facebooksivut 
 Susanna Erosen viralliset kotisivut http://www.susannaeronen.com 
 Mustarastas- yhtyeen viralliset kotisivut http://www.kolumbus.fi/~w183517/mustarastas/ 

Suomalaiset laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Anu Partanen (toimittaja)

Anu Partanen (s. 1975) on Yhdysvalloissa useita vuosia asunut suomalainen toimittaja. Hänellä on ollut Yhdysvaltain kansalaisuus vuodesta 2013. Partanen muutti takaisin Suomeen 2018 ja työskentelee johtavana asiantuntijana Nordic West Office -konsultointitoimistossa.  Anu Partasen kirjoittama kirja The Nordic Theory of Everything – In Search of a Better Life julkaistiin HarperCollins-kustantamon kautta kesällä 2016. Kirja sai positiivisia arvioita esimerkiksi The New York Times -, Seattle Times - ja Foreign Affairs -lehdessä. Teos pääsi O Magazinen julkaisemalle The Best Books of Summer -listalle kesäkuussa 2016. Book Marksin neljän arvostelun otoksen mukaan se sai yhdysvaltalaisilta kriitikoilta pääasiassa negatiivisia arvosteluita. Teos ilmestyi suomeksi keväällä 2017 Tammen julkaisemana.

Maaliskuussa 2016 Partasen artikkeli ”What Americans Don’t Get About Nordic Countries” julkaistiin The Atlantic -lehdessä. Artikkelia jaettiin Facebookissa yli 130 000 kertaa kuudessa päivässä.

The Atlanticin lisäksi Partanen on kirjoittanut muun muassa The New York Timesiin ja Suomessa Imageen ja Helsingin Sanomiin. Ennen Yhdysvaltoihin muuttoaan hän kuului Pressiklubi-ohjelman journalistijäseniin Yle TV2 -kanavalla.

Tunnustukset 
 Lumilapio-palkinto 2006, Eurooppalaisesta ihmiskaupasta kertoneesta artikkelista, Image

Lähteet

Aiheesta muualla
Anu Partasen kotisivu

Bernie Sanders on Twitter: "Take a look at what Finland, the happiest country in the world, is doing." 27.4.2018.

Suomalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset toimittajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Max Heß

Max Heß (s. 13. heinäkuuta 1996 Chemnitz) on saksalainen kolmiloikkaaja. 185 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava Heß edustaa LAC Erdgas Chemnitziä ja hänen valmentajanaan toimii Harry Marusch.

Heß saavutti vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista Eugenesta hopeaa tuloksella 16,55. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa 2016 hän saavutti kolmiloikassa hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 17,14 m. Hän voitti samana vuonna kultaa Amsterdamin EM-kisoissa 2016 ulkoratojen ennätystuloksellaan 17,20 m. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Heß hyppäsi Belgradin EM-hallikilpailujen 2017 karsinnassa Saksan sisärataennätyksen 17,52. Loppukilpailussa hän sai pronssia tuloksella 17,12. Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia tuloksella 16,68. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli yhdestoista. Hän karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa.

Heß saavutti Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 pronssia tuloksella 17,10. Hän sai pronssia myös Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 tuloksella 17,01. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta, samoin Eugenen MM-kilpailuissa 2022.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla

Sisäradoilla

Lähteet 

Saksalaiset kolmiloikkaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Frederick Christy

Robert Frederick Christy (14. toukokuuta 1916 – 3. lokakuuta 2012) oli kanadalais-amerikkalainen teoreettinen fyysikko ja myöhemmin myös astrofyysikko, joka oli viimeisiä elossa olevia ihmisiä Manhattan-projektiin toisen maailmansodan aikana osallistuneista. Hän oli myös jonkin aikaa Caltechin presidentti.

Manhattan-projektissa Christy suunnitteli Christy pit -nimellä tunnetun ydinaseen ytimen rakenteen. Sitä käytettiin jo maailman ensimmäisessä ydinaseessa The Gadget (joskus myös Christy Gadget "Christyn vempele") koelaitteessa, joka räjäytettiin Trinity-ydinkokeessa vuonna 1945. Se oli plutoniumimploosio -tyyppinen ase.

Hän työskenteli Freeman Dysonin kanssa Projekti Orionissa, joka pyrki tuottamaan ydinpommeja voimanlähteenä käyttävän avaruusaluksen moottorin.

Tähtitieteessä Christy tutki kefeidejä ja pienempiä RR Lyrae -tyypin kirkkauttaan muuttavia tähtiä.

Lähteet 

Asesuunnittelijat
Ydinfyysikot
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Yhdysvaltalaiset tähtitieteilijät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Kari Komppa

Kari Komppa (s. 5. tammikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -säveltäjä, -sovittaja ja yhtyeenjohtaja. Hänet tunnetaan monista Yleisradiolle ja UMO Jazz Orchestralle tekemistään big band -sävellyksistä.

Elämä ja ura
Muusikkona ja säveltäjänä itseoppinut Kari Komppa syntyi Helsingissä, kävi koulunsa Imatralla ja muutti 1960-luvun alussa Tampereelle soittamaan vastaperustetussa Marjatta Leppäsen yhtyeessä. Kun Yle TV2 aloitti televisiotoimintaa Tampereella, Komppa oli pian mukana freelance-sovittajana ja -kapellimestarina. Kompan johtama jazzkvintetti esiintyi  toisilla Pori Jazz -festivaaleilla 1967.

1970-luvulla Komppa johti Break Big Band -nimistä orkesteria ja kirjoitti sille paljon ohjelmistoa. Orkesteri esiintyi Porissa 1971 ja 1972 ja voitti Suomen big band-mestaruuden Kuopiossa 1973.

Vuonna 1972 Kari Komppa muutti Helsinkiin ja keskittyi big band -sävellystyöhön muun muassa Radion tanssiorkesterille ja UMOlle. Hän oli kuitenkin mukana perustamassa kymmenmiehistä Tampereen Jazzorkesteria, joka levytti 1984 albumin Makumoka.

Vuonna 1981 Kari Komppa voitti Euroopan yleisradioliiton (EBU) sävellyskilpailun jazzorkesteriteoksella Tethys. Uutistoimisto välitti Suomen lehdille tiedon, että voiton olisi vienyt Kari Kuuva laulullaan ”Dead Fish”.

1980-luvun alussa Komppa oli mukana Ippe Kätkä Bandissä, joka esitti Kompan sävellyksiä muun muassa Tampere Jazz Happeningissa ja Turku Jazzissa 1983 sekä seuraavina vuosina Porissa, Kainuun Jazzkeväässä ja Järvenpään Blues-Jazzissa.

Komppa on toiminut opettajana Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa, Sibelius-Akatemian jazzosastolla ja Tampereen konservatoriossa.

Kari Komppa palkittiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla 1982.

Sävellyksiä
”Kohti korkeuksia”, 1975
”458 R.T.”, 1975
”Kontrasteja”, 1975
”Aldebaran”, 1977, uusi orkestrointi 1997
”Saxlix”
”Tethys”, 1981
”Makumoka”, 1982
”Run Of Three”, 1988
”Blues 26”

Levytyksiä
Makumoka, Kari Komppa & Tampere Jazz Orchestra (Pro Records 1984)
Ippe Kätkä Band, Ippe Kätkä Band (Leo Records 1985)
To The Stars, TBB Live! Kari Kompan musiikkia, Tampere Big Band, joht. Juha Untala (Alba 2012)

Lähteet

Aiheesta muualla
Kari Komppa Orchestra esiintyy Porissa 1982, Yle Elävä arkisto.
Kari Kompasta Music Finland -sivustolla  

Suomalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset jazzsaksofonistit
Heikki Räsänen

Heikki Räsänen (s. 1960 Joensuu) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänen isänsä on kuvanveistäjä Eelis Räsänen. Hän on asunut Viitasaarella, Porissa ja Nakkilassa. Räsänen käyttää veistosten materiaalina pääasiassa graniittia. Hän on toiminut myös muusikkona useissa eri orkestereissa.

Julkisia veistoksia 
Enkelipatsas, 1984, Törnävän uurnalehto, Seinäjoki.
Raivaajan muistomerkki, 1987. 
Lintuveistos, 1997, Raisio. ( Tilaajan mallin mukaan tehty )
Vesilohikäärme. 1999 Muble Liliuksen hahmon pohjalta, suunnittelu Kristian Kober , Hanko.
Yrittäjien suihkulähde, 2000, Keiteleen tori, Keitele
Teatterineuvos Sylvi Salosen hautamuistomerkki ( Mustapantteri kivenpäällä) 2000, Käppärän hautausmaa, Pori.
Tervatynnyri, 2001, Tervaporvarinpuisto, Oulu.
Valtionpäivämies Matti Holman muistomerkki, 2001, kunnantalon edusta, Alahärmä.
Simpukka, 2003, Viitasaaren uimahalli , Viitasaari.
Spede Pasasen muistomerkki 2005, Isovuori, Jalasjärvi.
Kotirintama naisten muistomerkki, 2005, Savitaipaleen kirjaston puisto, Savitaipale.
Käsityöläisten muistomerkki, 2007, Myllymäki, Uusikaupunki.
Sulkavan suursoutu patsas 2007, Sulkava
Hiski Salomaan muistomerkin näköiskuvalaatta Juhani Saksan suunnittelemaan työhön 2009, Pirtin perinnepuisto, Kangasniemi. 
Nimineuvos Kaarlo Hämäläisen muistomerkki, 2011, Sulkavan kirjaston piha.
Enkeliveistos, 2014, Peräseinäjoen hautausmaan uurnalehto, Seinäjoki.
Sovinnon muistomerkki, 2014, Savitaipale (yhteistyö Sorvikiven kanssa)
Sakkolan porsaspatsas, 2014, Evakkopuisto, Lempäälä.
Enkelipatsas, 2015, Ylistaron kirkon piha, Ylistaro.

Valkokuvia julkisista teoksista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvanveistäjä Heikki Rasanen

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Nia Ali

Nia Sifaatihii Ali (s. 23. lokakuuta 1988 Norristown, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrin aitajuoksussa. 170 senttimetriä pitkän Alin valmentajana toimii Ryan Wilson.

Ali saavutti kultaa 60 metrin aitajuoksusta vuoden 2014 sisäratojen MM-kilpailuista Sopotista. Hän toisti saavutuksen vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Dohassa 2019 ennätyksellään 12,34. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksusa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ajalla 12,59. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hän jäi semifinaaleihin 100 metrin aidoissa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hänet hylättiin pika-aitojen alkuerissä. Hän voitti tuolla matkalla kultaa vuoden 2011 kesäuniversiadeissa Shenzhenissä.

Ali on kilpaillut myös seitsenottelussa.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla

Sisäradoilla

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset pika-aitajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Suvaitsevaisuusparadoksi

Suvaitsevaisuusparadoksi toteaa, että jos yhteiskunta on rajoittamattoman suvaitsevainen, sen mahdollisuus suvaitsevaisuuteen tuhoutuu suvaitsemattomien ottaessa vallan. 

Karl Popper määritteli paradoksin vuonna 1945 teoksessaan Avoin yhteiskunta ja sen viholliset (osa 1): 

”Vähemmän hyvin tunnettu on suvaitsevaisuusparadoksi: rajoittamattoman toleranssin pitää johtaa toleranssin katoamiseen. Jos me laajennamme rajoittamatonta toleranssia myös niihin, jotka ovat suvaitsemattomia, jos me emme ole valmiina puolustamaan suvaitsevaista yhteiskuntaa suvaitsemattomien hyökkäystä kohtaan, niin silloin suvaitseva tulee tuhotuksi ja suvaitsevaisuus tämän mukana.”

Popperin johtopäätöksen mukaan olemme oikeutettuja kieltäytymään suvaitsemasta suvaitsemattomuutta: ”Meidän pitäisi siksi vaatia, suvaitsevaisuuden nimissä, oikeutta olla suvaitsematta suvaitsemattomuutta.”

Popperin mukaan ei kuitenkaan ole viisasta aina estää suvaitsemattomien filosofioiden esittämistä, kunhan niihin voidaan vastata järkiperäisillä argumenteilla ja julkinen mielipide pitää ne hallinnassa.

Toimittaja Jussi Pullisen mukaan tähän yhteiskuntafilosofiaan perustuu pohjimmiltaan esimerkiksi Suomen lain kielto kiihotuksesta kansanryhmää vastaan.

Aiheesta muualla
 The Stanford Encyclopedia of Philosophy: The Concept of Toleration and its Paradoxes

Lähteet

Viitteet 

Paradoksit
Iida Tikka

Iida Tikka on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt vuodesta 2020 lähtien Yle Uutisten Yhdysvaltain-kirjeenvaihtajana.

Vuosina 2015–2017 hän oli MTV Uutisten Venäjän-kirjeenvaihtajana ja STT:n vakituisena avustajana Moskovassa. Tikka on opiskellut Venäjän sisä- ja ulkopolitiikkaa Moskovan yliopistossa. Hän on työskennellyt ja asunut Venäjällä aiemmin muun muassa Petroskoissa, Permissä ja Irkutskissa. Hän valmistui vuoden 2020 keväällä Georgetownin yliopistosta Yhdysvalloista maisteriksi opiskeltuaan siellä turvallisuuspolitiikkaa.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Suomalaiset toimittajat
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Wilhem Belocian

Wilhem Belocian (s. 22. kesäkuuta 1995 Les Abymes, Guadeloupe) on guadeloupelaissyntyinen ranskalainen pika-aitajuoksija, joka kilpailee 110 metrin aitajuoksussa. 179 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Belocian edustaa Stade Lamentiniä.

Belocian saavutti pronssia 60 metrin aidoista vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta ajalla 7,52. Hän sai pronssia 110 metrin aitajuokussa Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ajalla 13,33. Rio de Janeiron olympialaisissa hänet hylättiin alkueräjuoksussa. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän oli seitsemäs. Napolin universiadeissa 2019 hän sai 110 metrin aitajuoksussa hopeaa. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ennätyksellään 7,42. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hänet hylättiin alkuerissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 60 metrin aitajuoksussa kahdeksas.

Vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessä Belocian voitti kultaa nuorten maailmanennätysajalla 12,99 s. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on myös yksi pronssi vuodelta 2012. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on kaksi pronssia ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista yksi kulta. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Belocian saavutti kultaa viestistä ja hopeaa 110 metrin aidoista.

Belocian on edustanut Guadeloupea Karibian alueen CARIFTA Gameseissa.

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla
 110 metrin aitajuoksu: 13,15 (Angers 2021)

Sisäradoilla
 60 metrin aitajuoksu: 7,42 (Toruń 2021)

Lähteet 

Ranskalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Gunnar Eklund

Gunnar Eklund (6. marraskuuta 1916, Eckerö – 23. toukokuuta 2009, Maarianhamina, Ahvenanmaa) oli Viking Line -yhtiön perustaja ja merenkulkuneuvos. Hän aloitti uransa merellä kansipoikana ja matruusina Åland II -aluksella, ja 1930-luvun lopulla hän kiersi kolme kertaa Australian ympäri Pamir-nelimastoparkin timpurina ja konemiehenä. Eklund valmistui merikapteeniksi vuonna 1946. Saatuaan keuhkosairauden hän joutui lopettamaan kylmälastialus Korsön päällikkönä 1957. Hän hankki omistukseensa merikapteeni Henning Rundbergin kanssa höyrylaiva Dinardin, jolle annettiin nimeksi S/S Viking. He aloittivat liikennöinnin nimellä Vikinglinjen 1. kesäkuuta 1959. Liiketoiminnallisten erimielisyyksien jälkeen Eklund perusti vuonna 1963 uuden yrityksen Ålandsfärjan AB, josta tuli myöhemmin SF Line ja vimein Viking Line.

Lähteet 

Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Merikapteenit
Freginalsin linja-autoturma

Freginalsin linja-autoturma tapahtui 20. maaliskuuta 2016 lähellä Itä-Espanjan Tarragonan maakunnassa sijaitsevaa Freginalsin kaupunkia.

Linja-auto oli palaamassa Autovía A-7 -moottoritietä Valenciassa järjestetystä Las Fallas -juhlasta kohti Barcelonaa, kun kuljettaja menetti auton hallinnan. Auto osui kaistoja erottavaan metalliseen aitaan ja kaatui kyljelleen törmäten vastaantulevaan autoon. Viranomaisten mukaan kuljettaja ei ollut alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, vaan onnettomuus johtui ensitietojen mukaan kuljettajan inhimillisestä virheestä. Kuljettajan fyysiset vammat eivät olleet vakavia.

Suurin osa linja-auton matkustajista oli kansainväliseen Erasmus-vaihtoon osallistuneita opiskelijoita ympäri maailmaa. 13 kuolleesta jokainen oli naispuolinen opiskelija. Vastaan tulleessa autossa olleet henkilöt eivät loukkaantuneet. Onnettomuudessa oli mukana myös yksi suomalainen, Nokialta kotoisin oleva 28-vuotias naispuolinen opiskelija, joka ei kuitenkaan loukkaantunut vakavasti.

Onnettomuus on yksi Espanjan viime vuosien tuhoisimpia linja-auto-onnettomuuksia.

Lähteet 

Linja-auto-onnettomuudet
Vuoden 2016 onnettomuudet
Liikenneonnettomuudet Espanjassa
Tarragonan maakunta
Jorma Tapio

Jorma Tapio (s. 1957 Mikkeli) on suomalainen jazzmuusikko, jonka instrumentteja ovat saksofonit ja muut puupuhaltimet. Tapio tunnetaan muun muassa free jazz -triostaan Kaiku, yhtyeestään Rolling Thunder sekä Edward Vesalan vuonna 1982 perustamasta Sound & Fury -yhtyeestä ja sen uudesta tulemisesta vuonna 2010. Jorma Tapio on soittanut myös Krakatau-yhtyeessä.

Jorma Tapion musiikkiura alkoi piano- ja viuluopinnoilla, kunnes klassinen musiikki vaihtui bebop-jazziin ja saksofoninsoittoon. Alkuvuosina Tapio soitti myös tanssiyhtyeissä ja muun muassa Sielun Veljien ja Tuomari Nurmion kanssa, kunnes kiinnostui yhä enemmän improvisaatiosta ja free jazzista. Ensimmäisiä omia kokoonpanoja oli Turussa vuonna 1980 perustettu Lauantairyhmä yhdessä pianisti Ismo Laakson ja sellisti Tuomas Airolan kanssa. Heidän kanssaan esiintyi joskus myös runoilija Markku Into.

Vuonna 1983 Jorma Tapio osallistui Edward Vesalan työpajaan ja tuli sitä kautta mukaan Sound & Fury -yhtyeeseen yhtenä sen perustajajäsenenä. Tapio oli mukana yhtyeessä Vesalan kuolemaan 1999 saakka ja esiintyi kaikilla yhtyeen ECM-levymerkille tehdyillä albumeilla. Samaan aikaan hän piti yllä myös muita kokoonpanoja, kuten kahdeksanhenkinen Hungrymen, Tapio–Hongisto-kvartetti pasunisti Jari Hongiston kanssa, Open Mind -niminen trio fagotisti Heikki Wiklan ja saksofonisti Pepa Päivisen kanssa. Jorma Tapio oli alkuvaiheessa mukana myös Raoul Björkenheimin Krakatau-yhtyeessä. Hänen ulkomaisia soittokumppaneitaan olivat norjalainen lyömäsoitintaiteilija Terje Isungset ja ranskalainen saksofonisti Daunik Lazro.
 
Jorma Tapio on tehnyt paljon yhteistyötä myös tanssijoiden kanssa. Hän on esiintynyt muun muassa Kirsi Heimosen ja japanilaisten butoh-tanssijoiden kanssa.
 
1990-luvun loppuvuosista lähtien Jorma Tapio on kärsinyt sairauksista, mutta vuonna 2002 hän perusti yhtyeen nimeltä Rolling Thunder. Sen muita jäseniä ovat Iro Haarla (piano, harppu), Ulf Krokfors (basso) ja Tom Nekljudow (rummut). Muita vuosituhannen vaihteen jälkeisiä Tapion projekteja ovat olleet Päivinen–Tapio Quartet Pepa Päivisen kanssa sekä trio nimeltä Frio basisti Sampo Lassilan ja bassoklarinetisti Heikki Nikulan kanssa. Vuosina 1998–2001 Jorma Tapio veti helsinkiläistä marginaalimusiikkiin keskittynyttä Tse-Tse-klubia, joka kokoontui vaihtelevasti Semifinalissa, Saunabarissa ja UMO Jazz Housessa.

Vuonna 2012 Jorma Tapio perusti trion nimeltä Kaski, jonka muiksi jäseniksi vakiintuivat vähitellen basisti Ville Rauhala ja rumpali Simo Laihonen. Jorma Tapio johtaa myös 2010-luvulla uudelleen koottua Sound & Fury -yhtyettä, jolta vuonna 2013 ilmestyi Edward Vesalan aiemmin julkaisemattomia sävellyksiä sisältävä albumi Pulsacion.

Jorma Tapiolle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset jazzmuusikot
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Jujhar Khaira

Jujhar Khaira (s. 13. elokuuta 1994 Surrey, British Columbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksin organisaatiota. Oilers varasi hänet 63. pelaajana vuoden 2012 varaustilaisuudessa.

Ura 
Khaira pelasi kaksi kautta British Columbia Hockey Leaguessa, jossa edusti Prince George Spruce Kingsiä vuosina 2010–2012. Edmonton Oilers varasi hänet NHL:n vuoden 2012 varaustilaisuudessa kolmannen kierroksen alussa 63. pelaajana. BCHL:stä Khaira siirtyi yliopistosarja NCAA:ssa pelanneeseen Michiganin teknillisen yliopiston joukkueeseen. Hän pelasi tulokaskaudellaan 37 ottelua tehden niissä kuusi maalia ja 25 tehopistettä.

Khaira solmi elokuussa 2013 Edmonton Oilersin kanssa tulokassopimuksen. Ammattilaissopimuksen tehtyään hän ei enää ollut kelvollinen pelaamaan NCAA:ssa, joten hän siirtyi WHL:ään Everett Silvertipsiin. Hän pelasi Silvertipsissä kauden aikana 59 peliä ja teki 44 tehopistettä. Viidessä pudotuspeliottelussa syntyi kolme maalia ja yksi syöttöpiste. Kauden loputtua WHL:ssä Khaira siirtyi hänet varanneen Edmonton Oilersin AHL-farmiseura Oklahoma City Baronsiin loppukaudeksi. Khaira pelasi kuusi runkosarjaottelua ilman pisteitä. Kolmessa pudotuspeliottelussa hän teki yhden maalin.

Khaira osallistui kautta 2014–2015 edeltäneelle Oilersin harjoitusleirille, mutta hänet lähetettiin aloittamaan kausi farmissa. Ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudellaan Khaira pelasi Baronsissa 51 ottelua, joissa teki neljä maalia ja kuusi syöttöpistettä eli yhteensä kymmenen tehopistettä. Lisäksi hän pelasi joukkueen riveissä kahdeksan pudotuspeliottelua ja teki niissä kolme maalia sekä yhden syöttöpisteen. Hän myös istui kaksi kahden minuutin rangaistusta.

Khaira aloitti kauden 2015–2016 Oilersin uudessa farmiseurassa, Bakersfield Condorsissa. Marraskuun lopulla Oilers nosti Khairan NHL-kokoonpanoon, kun hän oli tehnyt 16 pelaamassaan ottelussa seitsemän pistettä. Khaira debytoi 28. marraskuuta 2015 ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän sai peliaikaa 10.02 minuuttia. Samalla Khairasta tuli Robin Bawan ja Manny Malhotran jälkeen kolmas NHL-pelaaja, jolla on etelä-aasialainen tausta. Tammikuussa hänet lähetettiin takaisin farmiin, josta hänet nostettiin jälleen helmikuun lopulla NHL:n puolelle.

Heinäkuussa 2021 Khaira solmi kaksivuotisen ja arvoltaan 1,95 miljoonan dollarin sopimuksen Blackhawksin kanssa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Chicago Blackhawksin pelaajat
Edmonton Oilersin varaamat pelaajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Waenerbergin talo

Waenerbergin talo on vuonna 1829 Oulun Torikadun varrelle rakennettu puurakenteinen talo. Rakennus sijaitsee toisen 1800-luvulta peräisin olevan puurakenteisen talon eli Liljeblomin talon naapurina.

Waenerbergin talon vanhimman osan rakennutti kauppias Olof Lundström vuonna 1829. Rakennuksessa tehtiin 1900-luvun alussa muutostöitä, jotka suunnitteli lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorff. Vuonna 1917 rakennus siirtyi lyhyeksi ajaksi lääninarkkitehti Harald Andersinin omistukseen. Hänen omistuksessaan kiinteistöä muutettiin enemmän jugend-henkiseksi. Kaikkia suunnitelmia ei kuitenkaan toteutettu eli kiinteistö muistuttaa osaksi alkuperäistä klassista ja muutoksen pohjalta tehtyjä jugend-henkisiä ratkaisuja.

Lääninarkkitehti Andersinin lyhyen omistajuuden jälkeen kiinteistöstä muodostettiin asunto-osakeyhtiö, jonka yhtenä omistajana oli lehtori Georg Waenerberg.

Vuodesta 1964 Oulun kaupungin omistuksessa ollut rakennus suojeltiin asemakaavalla 1994. Saman vuoden joulukuussa kaupunki myi kiinteistön Nuorten Ystävät ry:lle. Yhdistys puratti sortumisvaarassa olleen vuonna 1851 valmistuneen pihasiiven elokuussa 1995. Päärakennus kunnostettiin ja uusi siipirakennus rakennettiin vuosina 1996-1997 arkkitehtien Jukka Laurilan sekä Ulla ja Lasse Vahteran suunnitelmien mukaan.

Lähteet

Viitteet 

Vanhatulli
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Pan-Amerikan jääkiekkoturnaus

Pan-Amerikan jääkiekkoturnaus () on Kansainvälisen jääkiekkoliiton vuosittain järjestämä turnaus Amerikan mantereen joukkueiden kesken. Sekä miehet että naiset pelaavat omat turnaukset. Turnaus on järjestetty kahtena vuotena ja pelattu molemmilla kerroilla Meksikon pääkaupungissa Méxicossa.

Vuonna 2014 Kanada osallistui turnaukseen yhdellä joukkueelle miesten turnaukseen ja kahdella joukkueella naisten turnaukseen, mutta ei enää vuonna 2015. Yhdysvallat ei ole osallistunut Pan-Amerikan turnaukseen. Brasilia ja Kolumbia ovat osallistuneet turnauksiinsa yhdellä joukkueella. Vuonna 2015 Argentiina osallistui miesten turnaukseen kahdella joukkueelle ja Meksiko osallistui miesten että alle 17-vuotiaiden maajoukkueella. Vastaavasti naisten turnauksessa aikuisten joukkueen lisäksi Meksikoa edusti myös alle 18-vuotiaiden maajoukkue.

Kertaalleen turnaukseen osallistunut Kanada kutsuttiin myös vuoden 2015 turnaukseen, mutta maa kieltäytyi, kuten myös Chile, Ecuador, Yhdysvallat ja Venezuela sekä pohjoisafrikkalainen Marokko. Chile kuitenkin osallistui vuoden 2017 turnaukseen.

Mitalistit ja kisapaikkakunnat

Miesten turnaus

Naisten turnaus

Lähteet

Jääkiekkokilpailut
Meksikon jääkiekko
Anton Caselius

Klas Anton Caselius (11. helmikuuta 1865 Pori – 15. heinäkuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraatti, joka varsinaiselta ammatiltaan oli maalari. Vuosina 1906–1907 hän työskenteli Arbetaren-sanomalehden päätoimittajana.

Elämä 

Klas Anton Caselius syntyi Porissa Turusta kotoisin olleen maalarimestari Karl Johan Caseliuksen ja Josefina Juholan kuusilapsiseen perheeseen. Hänen veljensä Otto Johannes Caselius (1867–1938) oli lääninrovasti, joka toimi Turun lääninvankilan saarnaajana sekä kirkkoherrana usealla paikkakunnalla Länsi-Suomessa.

Caselius vaikutti myöhemmin Helsingissä. Hän oli mukana ruotsinkielisessä Finlands Svenska Arbetarförbundissa ja Helsingin ruotsalaisessa työväenyhdistyksessä, jonka edustajana Caselius valittiin vuoden 1905 suurlakon aikana Helsingin lakkokomiteaan. Lisäksi hän toimi Helsingin kaupungin luottamustehtävissä. Vuonna 1908 Caselius valittiin SDP:n puoluetoimikuntaan.

Syyte majesteettirikoksesta 
Heinäkuussa 1907 Caselius sai Arbetaren-lehdessä julkaistun kirjoituksen johdosta syytteen majesteettirikoksesta. Turun hovioikeuden kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson syytti häntä keisari Nikolai II:n kohdistuneesta häväistyskirjoituksesta, jossa tätä muun muassa kutsuttiin valehtelijaksi ja väitettiin keisarin palkanneen mustia sotnioita salamurhaajiksi. Hovioikeus kuitenkin vapautti Caseliuksen syytteestä ja katsoi että kirjoituksesta oli vastuussa lehden toimitussihteerin tehtäviä hoitanut Karl Emil Primus-Nyman. Hänet tuomittiin seitsemän kuukauden vankeusrangaistukseen, joka oli ensimmäinen majesteettirikoksesta suomalaiselle toimittajalle langetettu vankilatuomio.

Caselius oli jo aikaisemmin marraskuussa 1906 saanut Helsingin raastuvanoikeutta loukanneesta kirjoituksesta kahden ja puolen kuukauden vankeustuomion, joka kuitenkin myöhemmin muutettiin 200 markan sakoksi. Artikkeli oli käsitellyt K. G. K. Nymania vastaan dynamiittivarkaudesta nostettua syytettä. Samassa yhteydessä hän oli vastaajana myös jutussa, jossa ylioppilas Josef Wolontis tuomittiin sakkoihin Helsingin poliisimestarin Karl Emil Bergin kunnianloukkauksesta.

Kuolema 
Sisällissodan aikana Caselius toimi Suomen kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Hänet vangittiin Helsingin valtauksen jälkeen ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille, jossa Caselius kuoli nälkään heinäkuussa 1918. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhaan osaan.

Lähteet 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomalaiset päätoimittajat
Suomen sisällissodan punaiset
Suomen sisällissodan terrorin uhrit
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Stetškin-pistooli

9 mm avtomatitšeski pistolet Stetškina, lyh. APS (ven. 9-мм автоматический пистолет Стечкина [АПС]) on neuvostoliittolainen automaattipistooli, jolla voi ampua sekä kerta- että sarjatulta. Pistooli on nimetty kehittäjänsä, Igor Stetškinin, mukaan.

Käyttöönotto 
Stetškin-pistooli oli alun perin suunniteltu käyttämään 7,62 x 25 mm Tokarev -patruunaa. Suunnittelija Igor Stetškin kuitenkin vaihtoi pistoolin patruunaksi 9 mm Makarovin, sillä oli selvää, että 9 mm Makarov tulisi olemaan puna-armeijan tuleva "vakiokaliiperi" pistooleille. Vuonna 1951 Stetškin- ja Makarov-pistoolit lisättiin Neuvostoliiton armeijan arsenaaliin korvaamaan jo vanhentuneen Tokarev-pistoolin. 

Verrattuna Makaroviin Stetškin-pistooli kykenee sarjatuleen. Aseen käyttäjällä on mahdollisuus valita kertatulen ja sarjatulen väliltä. Pistooliin voidaan kiinnittää puusta tai bakeliitista valmistettu perä, joka toimii myös aseen kotelona. Tämä on suositeltavaa, sillä muuten pistoolia on miltei mahdoton hallita sarjatulella ammuttaessa. 

Stetškin-pistooli suunniteltiin tykkimiehiä sekä panssarivaunu- ja lentokonemiehistöjä varten. Muihin pistooleihin verrattuna se on painava ja tukin kanssa jopa kömpelö. Tämä johti siihen, että aseen aktiivikäyttö armeijassa lopulta loppui. Jotkut erikoisjoukot käyttävät vielä asetta ja sitä pidetään reservissä. On sanottu, että AKS-74U lopulta korvasi pistoolin muun muassa suuremman tulivoimansa ja kantamansa takia.

Käyttäjät

Viittaukset

Tietoa aiheesta. 
 Modern Firearms - Stechkin APS pistol
 Modern Firearms -  APB / 6P13 silenced pistol
 http://www.forgottenweapons.com/other-handguns/apb-silenced-machine-pistol/
 Юрий Пономарёв, АПС, Kalashnikov magazine 2005/1, pp 34-43; has some APS diagrams (Russian)
 Photos of APS and APB in service
 APB photo gallery; disassembled photo showing the expansion tube and drilled barrel
  (Japanese)
  (Russian)

Pistoolit
Smilodon populator

Smilodon populator oli Etelä-Amerikassa 1 miljoonaa–10 000 vuotta sitten elänyt sapelihammaskissalaji. Se oli suurin Smilodon-lajeista ja kasvoi leijonan kokoiseksi. Sen pituus oli 2,1 metriä ja säkäkorkeus 1,2 metriä. Painoa sillä oli jopa 220–400 kilogrammaa. Yläleuan kulmahampailla oli pituutta lähes 30 senttimetriä. 
Smilodon populator kehittyi luultavasti tunneituimmasta lajista, S. fataliksesta, joka vaelsi Panaman yli noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten.

Smilodon populatoriksen ravinto koostui eläimistä, kuten Toxodoniksesta ja Macraucheniasta.

Kissaeläimet
Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
Esihistorialliset nisäkkäät
AS Val

AS "Val" (, GRAU nimike 6P30) on Neuvostoliitossa suunniteltu rynnäkkökivääri, jossa on integroitu äänenvaimennin.

Historia
Se kehitettiin 1980-luvun lopun aikana TsNIITochMash toimesta. Vuonna 1987 se lisättiin Neuvostoliiton armeijan ja KGB:n arsenaaliin. Spetsnaz-joukot, MVD, FSB sekä tietyt Venäjän armeijan yksiköt käyttävät asetta nykyään.

Ominaisuudet
Sen tehokas kantama on noin 300 metriä, ase käyttää raskasta 9x39mm SP-6 (luotiliivin lävistävää) aliäänipatruunaa, kuten myös VSS Vintorez tarkkuuskiväärissä käytettävää SP-5 patruunaa.

Ase voi myös käyttää VSS-tarkkuuskiväärin 10 tai 20 patruunan lippaita. 

Asetta käsitellään samantapaisesti kuin AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. "Val":illa voidaan ampua kerta- ja sarjatulta, jälkimmäistä 900 lk/m tulinopeudella. Käyttäjiensä mukaan "Val" on luotettava, tarkka ja pidetty kivääri.

Ase käyttää AK-tyypin kiinnityspistettä optisille tähtäimille. Ase voi käyttää 4x PSO-1 tähtäintä ja yötähtäimiä kuten 1PN51

"Val" jakaa 70% komponenteistaan VSS Vintorez -tarkkuuskiväärin kanssa.

Käyttäjät 

  Venäjä
  Georgia

Lähteet

Linkkejä 
 Modern Firearms 
 Enemy Forces
 TsNIITochMash Val/Vintorez Specifications 

Rynnäkkökiväärit
Kirjailijain kustannusliike

Kirjailijain kustannusliike oli Erkki Valan perustama ja johtama  kirjankustantamo, joka toimi 1935–1941. 

Vala toimi ensin Pentti Haanpään kustannustoimittajana WSOY:llä ja sittemmin myös kustantajana oman kustantamonsa kautta. Hän julkaisi Haanpään Isännät ja isäntien varjot 1935. Hän julkaisi myös Arvo Turtiaisen monet kustantamot kiertäneen esikoisteoksen Muutos (1936). Samoin kävi Turtiaisen toisen runokokoelma Tie pilven alta, joka kiersi ensin muilla kustantajilla, ja lopulta Vala julkaisi sen 1939.

Upton Sinclairin teoksen Taistelu Madridista suomensi Valan veli Niilo Wadenström.

Julkaisut
 Pentti Haanpää, Isännät ja isäntien varjot, 1935
 Martti Laine (Larni), Kuilu, 1937
 Jaroslav Hašek, Kunnon sotamies Shvejkin seikkailut maailmansodassa, 1935
 Viljo Kajava, Rakentajat, 1935
 Upton Sinclair, Taistelu Madridista, 1935
 Mihail Šolohov : Aron raivaajat, romaani. Kirjailijain kustannusliike, 1938
 Arvo Turtiainen, Tie pilven alta, 1939
 Matti Lahdenmäki  Armoton elämä : kertomus, 1939

Lähteet

Kirjallisuutta
 Erkki Vala, Kirjankustantajan muistelmia 1930-luvulta : Kirjailijain kustannusliike. Julkaisussa Kiila 30 : Kiilan albumi 1966 ; toim. Kai Linnilä s. 59-64

Suomalaiset kirjankustantamot
Brilliance China Automotive

Brilliance China Automotive (täydellisemmin Brilliance China Automotive Holdings Limited) on vuonna 1992 perustettu kiinalainen autoteollisuuden holdingyhtiö. Se valmistaa ja myy tytäryritystensä kautta minibusseja ja autonosia (tytäryritys Shenyang Brilliance JinBei Automobile Co., Ltd) sekä BMW-merkkisiä ajoneuvoja Kiinassa (BMW Brilliance Automotive Ltd -yhteisyritys). Brilliance China Automotiven rekisteröity osoite löytyy Bermudasta, mutta yhtymän pääkonttori ja liiketoiminnan päätoimipiste sijaitsee Hongkongissa.

Yhtiö raportoi tekevänsä strategista yhteistyötä BMW:n kanssa sekä minibussituotannossa Toyotan ja Magnan kanssa. Autonosatuotannossa yhteistyötä tehdään muun muassa Boschin, Continentalin, Delphin, TI Automotiven ja Johnson Controlsin kanssa.

Pörssinoteerattu valtionyhtiö
Brilliance China Automotiven osake noteerataan Hongkongin pörssissä. Yhtiömuodoltaan autokonserni on julkinen osakeyhtiö. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa Brilliance China Automotive sijoittui useilla mittareilla arvioituna Kiinan 131. ja maailman 1412. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Käytännössä yhtiö on valtionyhtiö ja määräysvalta on Kiinan valtion hallituksen ohjauksessa olevalla Manner-Kiinaan rekisteröidyllä valtionyhtiö Huachen Automotive Group Holdings Company Limitedillä (Huachen). Emoyhtiön uutisoinnista ilmenee vahva Kiinan kommunistisen puolueen ohjaava vaikutus yritystoimintaan, esimerkiksi yritysjohdon valinnan kautta.

Automerkkejä
Yhtiön, sen tytär- ja yhteisyritysten automerkkejä ovat BMW, Brilliance, Huasong ja Jinbei (Haise, Grand Haise ja Granse) sekä aiemmin erillisenä merkkinä tunnettu Zhonghua. Brändeistä uusin on vuoden 2014 lopulla esitelty Huasong-automerkki.  Kappalemääräisesti suosittuja olivat esimerkiksi BMW:n 5- ja 3-sarjan sedanautot sekä Brilliance V3 -katumaasturit.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Emokonserni Huachen Automotive Group Holdings Company Limitedin sivusto  (huachenauto.com)
Emokonsernin sivusto   (brilliance-auto.com)
Tytäryhtiö Zhonghua automallistoa  (zhonghuacar.com)
(2009)  (reuters.com)

Kiinalaiset pörssiyhtiöt
Kiinalaiset valtionyhtiöt
Autonvalmistajat
Hongkong
Bermuda
Sonja Halla-aho

Sonja Halla-aho (s. 1993) on suomalainen näyttelijä, joka on kotoisin Alajärveltä. Hän on esiintynyt muun muassa Valkeakosken kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväenteatterissa. Tampereen Ylioppilasteatterin jäsen Halla-aho on ollut vuodesta 2013.

Filmografia

Elokuvat

Tv-sarjat

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 1993 syntyneet
Naiskagaali

Naiskagaali oli vuonna 1902 perustettu vastarintajärjestö, joka perustettiin vuonna 1901 perustetun Kagaalin rinnalle sen tueksi. Kagaali perustettiin vastustamaan laittomia asevelvollisuuskutsuntoja, ja Naiskagaali salakuljetti Suomeen kiellettyjä lehtiä, oli apuna levittämässä maanalaisia lehtiä. Se myös keräsi rahaa vastarintatoimintaan ja toi ulkomailla julki Suomen oikeustaistelua. Järjestöllä oli vaikutusta siihen, että vuoden 1904 valtiopäivillä passiivisen vastarinnan kannattajat voittivat. Naiskagaali jatkoi toimintaa ainakin vuoteen 1944, mutta Kagaali lopetti toimintansa vuoden 1905 suurlakon jälkeen, joskaan sitä ei lopetettu koskaan virallisesti.

Naiskagaalin perustivat Maissi Erkko ja Tekla Hultin. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Dagmar Neovius, joka kuitenkin joutui lähtemään Ruotsiin seuraavana vuonna. Sieltä käsin hän veljensä Arvid Neoviuksen kanssa organisoi Suomeen suunnattua propagandaa ja vastasi muun muassa vuosina 1903–1905 Fria Ord -lehden salaisesta levittämisestä Suomeen.

Naiskagaalin kokoukset naamioitiin muuksi toiminnaksi, esimerkiksi ompeluseuraksi tai näytelmäharjoituksiksi.

Naiskagaalin toiminnassa mukana olleen Helmi Krohnin nimimerkillä "Äiti" kirjoittama lentolehtinen "Kodin tehtävä nykyhetkenä" ilmestyi vuonna 1902, ja se oli ensimmäinen naiskagaalin julkaisema lentolehtinen. Se käynnisti naiskagaalin varsinaisen toiminnan. Dagmar Neovius käänsi sen hieman muokaten ruotsiksi. Sitä levitettiin kaikkialle Suomeen. Lentolehtisen sisältönä oli kotien, äidinkielen ja äitien tehtävä vastarinnan hengen luomisessa ja sen lapsiin juurruttamisessa.

Jäseniä 
 Tekla Hultin
 Maissi Erkko
 Dagmar Neovius
 Alli Nissinen
 Nanny Lilius
 Elin Nylander
 Selma Wåhlberg
 Lucina Hagman
 Helmi Setälä (Krohn)
 Elin Malin 
 Cely Mechelin
Helena Westermarck

Kirjallisuutta 
 Valkoinen kirja, Lotta Svärd yhdistyksen keskusjohtokunnan julkaisema, toimittanut: Elsa Soini-Hagan. Lotta Svärd yhdistys, 1928 (Kirjan alussa käsitellään Naiskagaalin toimintaa)
 Kuin satakielten laulu, toimittanut Maija Kauppinen. Suomalainen Naisliitto Helsingin Osasto 2007 ISBN 9789519895840 (Kirjassa kerrotaan Naiskagaalin toiminnast
Ramsay, Alexandra. ”Kvinnokagalen. Ett återfunnet manuskript med förord och kommentarer av Alexandra Ramsay” i Historiska och litteraturhistoriska studier 72. Red. J. Strömberg & H. Svan. Helsingfors 1997, 147–174.
Östensson, Ebba. ”Kvinnor under ofärdsår” i Historiska och litteraturhistoriska studier 51. Red. T. Steinby. Helsingfors 1976, 215–272.
Dahlberg, Julia (2018). Konstnär, kvinna, medborgare: Helena Westermarck och den finska bildningskulturen i det moderna genombrottets tid 1880–1910. Helsingfors: Finska Vetenskaps-Societeten. sid. 209-216. Teoksen verkkoversio.

Lähteet 

Sortokaudet
Vastarintaliikkeet
Alain Ambrosino

Alain Ambrosino (s. 15. toukokuuta 1951 Casablanca, Marokko) on ranskalainen entinen ralliautoilija, joka ajoi pääasiallisesti kilpaa Afrikan ralleissa yksityistiimien nimiin. Hänen ainoa MM-rallin voittonsa tuli vuoden 1988 Norsunluurannikon rallista. Kilpailussa ei ollut lainkaan mukana tehdastiimien autoja ja ylipäätään kilpailun selvitti maaliin vain 10 autokuntaa 38 startanneesta.

Ainoan Afrikan ulkopuolisen MM-rallinsa Ambrosino ajoi Yhdysvaltain Press on Regadless rallissa 1974. Viimeinen MM-ralli oli Norsunluurannikon ralli vuonna 1990, jossa hän sijoittui pienellä Nissan March Turbolla neljänneksi. Vuosina 1996–1999 kun Norsunluurannikon ralli oli Afrikan mestaruussarjan osakilpailu, Ambrosino voitti kisan kahdesti ja sijoittui joka vuosi kolmen parhaan joukkoon.

WRC voitot

Lähteet
 Alain Ambrosino eWRC results 
 Alain Ambrosino World Rally Archive 

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
SV-98

SV-98 (Snaiperskaya Vintovka Model 1998) on venäläinen pulttilukkoinen Vladimir Stronskiyn suunnittelema tarkkuuskivääri. Vuodesta 2003 lähtien Venäjän armeijan erikoisjoukot ovat käyttäneet asetta.

Ominaisuudet 
Valmistajan mukaan SV-98 tarkkuuskivääri kykenee osumaan erilaisiin kohteisiin jopa 1000 metrin kantamaan saakka.

Irroitettava lipas on tehty lasikuidusta ja se voi pitää sisällään enimmillään kymmentä patruunaa. Rekyylin, liekin ja äänen vähentämiseksi SV-98 voidaan varustaa TGP-V taktisella äänenvaimentimella.

Mallit 
Vuonna 2013 kehitettiin päivitetty malli SV-98 -tarkkuuskivääristä. Uusi Izmasin kehittämä malli sisältää säädettänän alumiinisen tukin. Valmistajan mukaan uusi malli on ekonomisempi valmistaa, se tarjoaa paremman huollettavuuden ja paremman tarkkuuden.

Käyttäjät 
  Armenia -  Vuonna 2010 52 SV-98 -tarkkuuskivääriä myytiin Armenialle.
  Venäjä -

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IZHMASH JSC official site: 7.62 mm sniper rifle SV-98
 Sniper Central Russian SV-98
 SV-98 sniper rifle
 Giperon 1P69 Pancreatic Sniper Sight for the 7.62-mm SV-98 rifle
 Jane's SV-98 7.62 mm sniper rifle (Russian Federation), Sniper and special purpose rifles
 Red Dragun Weapons, LLC Russian SV-98

Tarkkuuskiväärit
Venäjän asevoimien kalusto
Jean-Claude Andruet

Jean-Claude Andruet (s. 13. elokuuta 1942 Montreuil) on ranskalainen entinen ralliautoilija ja vuoden 1970 Euroopan mestari. Andruet tunnettiin 1970-luvulla lähinnä Monte Carlon ja Korsikan ralleista Renault Alpinen ja sittemmin Fiat 131 Abarthin ohjaimista. Andruet voitti Alpinella ensimmäisen MM-rallinsa vuoden 1973 Monte Carlo -rallin, samoin kuin seuraavana vuonna Lancia Stratoksella Korsikan rallin, joka oli hänen toinen MM-starttinsa. Kaudella 1977 Andruet ajoi Ranskan maahantuojan Fiat 131:lla viisi MM-osakilpailua, joista tuloksena oli voitto San Remon rallissa, 2. sija Monte Carlossa ja 4. sija Portugalissa. Kahdessa muussa kilpailussa, Akropoliksessa ja Korsikalla, tuloksena oli keskeytys.

Tämän jälkeen Andruet keskittyi lähinnä ranskan asvalttirallien kiertämiseen. Vuonna 1981 Andruet ajoi Charles Pozzin Ferrari 308 GTB:lla EM-hopeaa saavuttaen kahdeksasta rallista neljä voittoa ja yhden kakkos tilan. Seuraavanakin vuonna Andruet ajoi vielä 2 EM ja 2 MM-rallia samaisella Ferrarilla.
Kaudella 1986 Andruet osallistui kolmeen ralliin B-ryhmän Citroen BX4TC:lla. Kauden ja koko auton paras saavutus oli Ruotsin rallin kuudes sija.

Andruet lopetti aktiiviuransa MM-tasolla vuoden 1995 Monte Carlon ralliin, johon osallistui Minillä. Vuodesta 2008 alkaen Andruet on osallistunut noin kerran vuodessa Ranskassa ajettavaan historic kilpailuun Porschen ratissa.

Lähteet
 Jean-Claude Andruet World Rally Archive 
 Jean-Claude Andruet Results] 

Ranskalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
W89-ydinkärki

W89-ydinkärki oli amerikkalainen toistaiseksi viimeisin suunniteltu vetypommi, jota suunniteltiin 1980-luvun puolestavälistä alkaen ohjusten kuten AGM-131 SRAM II taistelukärjeksi.

Suunnittelutyö keskeytettiin syyskuussa 1991 yhdessä SRAM II ohjuksen kanssa, ennen kuin asetta massatuotettiin. Joitain testilaitteita on mahdollisesti valmistettu.

W89 oli 33,8 cm halkaisijaltaan ja 103,6 cm pitkä. Se painoi 147 kg ja ydinräjähteen räjähdysteho oli suunnitelmien mukaan 200 kilotonnia.

Katso myös 
 W88-ydinkärki

Lähteet 

Yhdysvaltain ydinaseet
Walter Boyce

Walter Boyce (s. 29. lokakuuta 1946) on kanadalainen entinen ralliautoilija. Hän ei koskaan kilpaillut Pohjois-Amerikan ulkopuolella, mutta osallistui kaikkiin kuuteen Yhdysvalloissa ja Kanadassa ajettuun MM-ralliin. Boyce ei urallaan kerännyt yhtäkään MM-pistettä, vaikka uralle onkin kirjattu yksi voitto ja yksi kolmostila. Tämä johtuu siitä, että vuosina 1973 ja 1974 ei vielä ajettu kuljettajien MM-pisteistä, vaan ainoastaan autonvalmistajien pisteistä.

Boycen ainoa MM-voitto tuli vuoden 1973 Press-on-Regardless -rallista, joka ajettiin Yhdysvaltain Michiganissa. Huipputason eurooppalaisia kuljettajia ei ralliin tuolloin osallistunut.

Lähteet
 Walter Boyce World Rally Archive 
 Walter Boyce WRC Stats 

Kanadalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Angelus Watches

Angelus Watches on 1891 perustettu sveitsiläinen kellojen valmistaja. Angeluksen saavutuksia on esimerkiksi vuonna 1942 esitelty maailman ensimmäinen rannekello, joka näyttää päivämäärän. 

Viimeinen Angelus-kronografi julkaistiin vuonna 1960, jonka jälkeen halpojen kvartsikellojen vyöry johti Angeluksen katoamiseen markkinoilta. Vuosina 2011-2015 kellovalmistaja Manufacture La Joux-Perret osti Angeluksen ja alkoi kehitellä uutta kelloa, Angelus U10 Toubillon Lumière, joka esiteltiin vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://angelus-watches.com/en-us/history/

Sveitsiläiset kellonvalmistajat
Garnet Hathaway

John Garnet Hathaway (s. 23. marraskuuta 1991 Naples, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Washington Capitalsin organisaatiota.

Ura 
Hathaway pelasi neljän kauden ajan vuosina 2010–2014 NCAA:ssa Brownin yliopistossa. Tulokaskaudellaan hän pelasi 31 ottelua tehden niissä viisi maalia ja 14 tehopistettä. Toisella kaudella hänen ottelumäärä tippui 26:een. Hän teki kauden aikana kolme maalia ja yhteensä kahdeksan pistettä. Kaudeksi 2012–2013 Hathaway valittiin joukkueen varakapteeniksi. Hän oli 33 ottelussa tekemillään 21 tehopisteellä joukkueen sisäisen pistepörssin kolmas. Viimeisellä yliopistokaudellaan hän teki 15 tehopistettä. Yhteensä neljällä NCAA-kaudellaan Hathaway pelasi 121 ottelua, joissa teki 20 maalia sekä 38 syöttöpistettä eli yhteensä 58 tehopistettä.

Viimeisen NCAA-kauden päätyttyä Hathaway siirtyi loppukaudeksi AHL:ään Abbotsford Heatiin, jossa ehti pelata kahdeksan runkosarjaottelua ilman pisteitä. Pudotuspeleissä hän pelasi yhden ottelun, jossa hän sai kymmenen rangaistusminuuttia. Ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudellaan 2014–2015 Hathaway pelasi nimensä vaihtaneessa Adirondack Flamesissa. Hän pelasi 72 ottelua ja teki niissä 19 maalia ollen David Wolfin jälkeen joukkueen toiseksi paras maalintekijä. Yhteensä hän teki 36 tehopistettä.

Kauden päätyttyä Hathaway teki huhtikuussa 2015 kaksivuotisen tulokassopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Hän osallistui joukkueen kautta 2015–2016 edeltäneelle harjoitusleirille, mutta joutui aloittamaan kauden AHL-farmiseura Stockton Heatissa. Hathaway teki 35 AHL-ottelussa kuusi maalia ja 17 tehopistettä ennen kuin hänet nostettiin Flamesin NHL-kokoonpanoon. NHL-debyyttinsä hän teki 29. helmikuuta 2016, kun Flames hävisi Philadelphia Flyersille lukemin 4–3. Hän sai peliaikaa 12.51 minuuttia

Hathaway teki kesäkuussa 2019 neljävuotisen sopimuksen Washington Capitalsin kanssa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Washington Capitalsin pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Raippo

Raippo (myös Etu-Simola) on kylä Lappeenrannassa. Se sijaitsee seututie 387:n eli Vaalimaantien ja Vainikkalan radan risteyksessä noin 20 kilometriä etelään kaupungin keskustasta. Raipon lähikyliin kuuluu Vaalimaantien itäpuolella oleva Simola. Yhdessä ne muodostavat Raipon–Simolan tilastoalueen, jolla oli 434 asukasta vuonna 2013.

Vuonna 1940 avattu Raipon rautatieasema muodosti uuden risteysaseman Vainikkalan radan ja Lappeenrannan radan välille. Se toimi henkilöliikenteen käytössä vuoteen 1977 asti. Simolan asemanseudun pommitus vuonna 1944 ulottui myös Raippoon. Vuosina 1948–1956 Raipossa, radan varrella, oli rikkihappotehdas. Sittemmin samalla alueella oli 30 vuoden ajan Konelan maahantuontikeskus, jonka kautta tuotiin kaikki Suomen Lada-autot. Edelleen alueella on Lappeenranta Free Zonen vapaavarasto.

Lappeenrannan lähiliikenteen linja-autoreitti ulottuu Raippoon, ja kylässä käy myös kirjastoauto. Raipossa on toiminut kaksi kauppaa, mutta ne lopettivat vuosituhannen vaihteessa. Lähin peruskoulu on Simolan koulu, joka perustettiin kansakouluksi 1900-luvun alussa. Lappeen maatalousoppilaitos toimi alueella 2000-vuosikymmenen loppuun, minkä jälkeen Etelä-Karjalan koulutuskuntayhtymä myi rakennukset Lappeenpuisto-kiinteistöosakeyhtiölle. 

Raipon maastossa kilpailtiin vuoden 2016 Jukolan viesti eli Lappee-Jukola, runsaiden sateiden vallitessa seudulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Simolan ja lähikylien kylätoimikunta

Lappeen kylät