joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Matti Rimpelä

Matti Rimpelä (s. 1942 Siikainen) on suomalainen lääketieteen tohtori, Tampereen yliopiston terveydenhuollon suunnittelun ja hallinnon dosentti ja terveystieteiden professori emeritus, joka tunnetaan näkyvänä keskustelijana monissa terveyteen ja hyvinvointiin liittyvissä kysymyksissä.

Rimpelä valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Tampereen yliopistosta ja suoritti master-tutkinnon lääketieteellisessä sosiologiassa Lontoon yliopistossa. Hän toimi lääkintöhallituksen ylilääkärinä 1970-luvulla, lääketieteellisen sosiologian apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa ja ylilääkärinä Hyvinkään terveyskeskuksessa 1980-luvulla,
ylilääkärinä terveydenhuollon oikeusturvakeskuksessa 1990-luvun alussa ja sen jälkeen tutkimusprofessorina Stakesissa. Rimpelä on ollut mukana julkaisemassa yli 300 tutkimusraporttia nuorten terveydestä ja tottumuksista, tupakkapolitiikasta, terveyspolitiikasta ja perusterveydenhuollosta. Vuodesta 2009 Rimpelä on toiminut Neuvola- ja kouluterveyslehden päätoimittajana. Hän toimii vuonna 2011 perustetun Miesjärjestöjen keskusliiton puheenjohtajana.

Rimpelä sai vuonna 2012 Kansanvalistusseuran palkinnon. Sen perusteluissa hänen sanotaan tutkineen ja tuoneen esille hyvinvointiin, sivistykseen ja syrjäytymiseen liittyviä kysymyksiä 1970-luvulta alkaen ja pitäneen tärkeänä erityisesti poikien ja miesten tukemista. Vuonna 2009 Rimpelä oli yksi Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon saajista.

Lähteet

Suomalaiset sosiologit
Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset päätoimittajat
Paavo Okko

Paavo Matti Okko (s. 20. helmikuuta 1944 Lemi) on Turun kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen professori emeritus. Hän sai vuonna 2008 Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon.

Okko väitteli kauppatieteiden tohtoriksi 1979 kansantaloustieteessä. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Turun kauppakorkeakoulun kansantaloustieteen professoriksi, josta virasta hän jäi eläkkeelle 2007. Lisäksi Okko on opettanut Jyväskylän yliopistossa 1980–1981, Joensuun yliopistossa 1986–1990 ja Vaasan yliopistossa 1990–1998.

Paavo Okon tutkimusaiheisiin ovat lukeutuneet yritysten investointikäyttäytyminen, aluetalous ja aluepolitiikka, pankkikilpailu, EU-integraatio, globalisaatio, kasvuteoria sekä teknologinen muutos ja innovaatiot. Hänen julkaisuihinsa kuuluu yhteensä noin 180 monografiaa, kansainvälistä tieteellistä artikkeleita ja muita tieteellisiä tekstejä. Okko toimi Turun kauppakorkeakoulun vararehtorina 1999–2006, Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan jäsenenä 1998–2003 sekä valtiovarainministeriön taloustieteellisen neuvoston jäsenenä 2001–2007.

Okko on toiminut monissa opetuksen ja tutkimuksen arviointitehtävissä muun muassa korkeakoulujen arviointineuvostossa, Suomen Akatemiassa, Suomen Pankissa sekä Tampereen ja Oulun yliopistoissa. 2000-luvulla hän toimi kauppatieteellisten koulutusohjelmien arvioijana Virossa.

Okko palkittiin vuonna 2019 Turun talouspäivillä Varsinais-Suomen vuoden talouskeskustelijana.

Lähteet 

Suomalaiset taloustieteilijät
Suomalaiset professorit
Turun kauppakorkeakoulun professorit
Suomen Pankin henkilöstö
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien sotilaslentotukikohdista

Tämä on luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien lentotukikohdista, joista osa sijaitsee Britteinsaarten ulkopuolella.

Tukikohdat Britteinsaarilla

Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä olevat

Tukikohdat Britteinsaarten ulkopuolella

Lähteet

Lentotukikohdat
Royal Air Forcen sotilaslentotukikohdat
Royal Air Force
Dave Canterbury

Dave Canterbury (s. 19. syyskuuta 1963) on yhdysvaltalainen selviytymisekspertti ja survivalisti. Hän esiintyi Discovery Channelilla esitettävässä televisiosarjassa Dual Survival, jossa hän esitteli erilaisia selviytymismenetelmiä lavastetuissa onnettomuutilanteissa vuosina 2010-2011. Hän palveli sotilaspoliisina Yhdysvaltain maavoimissa vuosina 1981-1987. Hän on sotilasarvoltaan kersantti. Nykyisin hän opettaa erilaisia selviytymistaitoja ja -menetelmiä omistamassaan selviytymiskoulussa The Pathfinder School LLC Ohiossa. Hän on kirjoittanut kaksi selviytymisaiheista kirjaa: Survivability for the Common Man (2010) ja Bushcraft 101 (2014). Canterbury lataa myös omia selviytymisaiheisia opetusvideoita omalle YouTube-kanavalleen.

Katso myös 
 Cody Lundin

Lähteet 

Vuonna 1963 syntyneet
Survivalistit
Yhdysvaltalaiset sotilaat
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Yhdysvaltalaiset televisioalan henkilöt
Elävät henkilöt
Maria Abrahamsson

Maria Abrahamsson (s. 21. heinäkuuta 1963, Kalmar) on ruotsalainen juristi, journalisti ja poliitikko, joka kuuluu Maltilliseen kokoomukseen. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 2010-2018. Sitä ennen hän työskenteli kymmenen vuotta pääkirjoitustoimittajana Svenska Dagbladetissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria Abrahamsson (M) Tidigare riksdagsledamot

Ruotsalaiset poliitikot
Ruotsalaiset toimittajat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Autobonus

Autobonus on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Mika Ronkaisen ohjaama dokumenttielokuva pohjoissuomalaisesta pariskunnasta, joka konkurssin jälkeen yrittää päästä takaisin työelämään  verkostomarkkinoinnin avulla.

Autobonus sai ensi-iltansa vuonna 2001 Tampereen elokuvajuhlilla ja sen TV-ensi-esitys oli YLE TV1:ssä 8.4.2001. YLE TV1 on uusinut Autobonuksen vuosina 2007, 2017 ja 2021. Elokuva julkaistiin DVD:llä Mika Ronkaisen Huutajat - Screaming Men -dokumenttielokuvan bonuksena vuonna 2003. 

Yle Areena julkaisi Autobonuksen osana viidentoista kotimaisen klassikkodokumentin sarjaa toukokuussa 2021.

Aiheesta muualla 
 Autobonus YLE Areenassa
 Elitisti: Faces of Finland
 YLE Dokumenttiprojekti: Autobonus – Miten sujuu pienyrittäjältä verkostomarkkinointi?
 Me Naiset: Tänään tv:ssä: Pitäisikö kokeilla verkostomarkkinointia? Mainio dokumentti 2000-luvun alun Suomesta
 Au­to­bo­nus-do­ku­men­tis­ta tutut Kaisu ja Viljo Mik­ko­nen ker­to­vat kuu­lu­mi­siaan

Vuoden 2001 suomalaiset elokuvat 
Vuoden 2001 dokumenttielokuvat 
suomalaiset dokumenttielokuvat
Benjamin Mendy

Benjamin Mendy (s. 17. heinäkuuta 1994 Longjumeau) on senegalilaisia sukujuuria omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä. Vasenjalkainen Mendy on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura

Seurajoukkueura 
Mendy aloitti ammattilaisuransa Le Havre AC:ssa. Hän pelasi seuran ykkösjoukkueessa Ligue 2:ssa vuosina 2011–2013 57 ottelua. Heinäkuussa 2013 Mendy siirtyi Ligue 1:n Olympique de Marseilleen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa En Avant de Guingampia vastaan. Avausmaalinsa Mendy teki syyskuussa AS Saint-Étiennen verkkoon. Hän debytoi kauden 2013–2014 aikana myös Mestareiden liigassa, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa.

Mendy pelasi Marseillessa kolmen kauden aikana 81 Ligue 1:n ottelua, joissa teki kaksi maalia. Hän siirtyi 13 miljoonan euron siirtosummalla AS Monacoon kesällä 2017. Hän voitti kaudella 2017–2018 Ranskan-mestaruuden pelaten 25 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua Monacon edetessä välieriin.

Mendy siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Cityyn 57,5 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Hänen polvensa nivelsiteet repesivät syyskuussa pelatussa ottelussa Crystal Palacea vastaan, ja hän teki paluun vasta huhtikuussa. Hän pelasi mestaruuden voittaneessa Cityssä kauden aikana kaikkiaan seitsemän ottelua.

Mendy kärsi lukuisista loukkaantumisista myös seuraavalla kaudella. Hän pelasi Cityn kansalliseen triplamestaruuteen päättyneellä kaudella kymmenen valioliigaottelua sekä yhden ottelun FA-cupissa ja yhden Liigacupissa. Kauden alussa hän voitti Community Shieldin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 19 valioliigaottelua sekä kaksi ottelua Cityn voittamassa Liigacupissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi liigamestaruuden voittaneessa Cityssä 13 ottelua ja teki kaksi maalia. Cityn voittamassa liigacupissa hän pelasi kaksi ensimmäistä ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi yhden alkulohko-ottelun.

Raiskausepäilyt
Mendyä syytettiin syksyllä 2021 neljästä raiskauksesta ja City sulki hänet toimintansa ulkopulelle poliisitutkinnan ajaksi. Syytteiden määrä kasvoi myöhemmin yhdeksään, joista seitsemän koski raiskauksia kuutta asianomistajaa kohtaan, jotka Mendyn väitetään lukinneen huoneisiin raiskausten ajaksi. Hän oli tutkintavankeudessa elokuusta 2021 tammikuuhun 2022, jolloin vapautui takuita vastaan. Oikeudenkäynti häntä vastaan alkoi 15. elokuuta 2022 Manchesterissa.

Maajoukkueura 
Mendy on edustanut Ranskaa monissa eri nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa. Vuosina 2014–2016 Mendy kuului Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueeseen. Ranskan A-maajoukkueessa hän debytoi MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan maaliskuussa 2017. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän pelasi kisoissa 40 minuuttia alkulohkon ottelussa Tanskaa vastaan.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Frosinone Calcio

Frosinone Calcio on italialainen jalkapalloseura Frosinonen kaupungista samannimisestä maakunnasta. Seura on pelannut kaksi kautta Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa, kaudet 2015–2016 ja 2018–2019. Frosinone Calcio pelaa kotiottelunsa 16 227 -paikkaisella Stadio Benito Stirpella. Seuran puheenjohtajana toimii Maurizio Stirpe ja päävalmentajana heinäkuusta 2019 alkaen Alessandro Nesta. Serie A:han seuran nosti ensimmäisen kerran ja siellä pelatun kauden valmensi Roberto Stellone.

Historiaa

Union Sportive Frusinate 
Seura perustettiin vuonna 1906 nimellä Union Sportive Frusinate. Vuonna 1958 seuran nimeksi vaihdettiin US Frosinone, joka muutettiin jo vuonna 1963 muotoon Sporting Club Frosinone. Vuonna 1990 Serie C2:ssa pelannut Sporting Club Frosinone joutui konkurssiin.

Frosinone Calcio 
Seura perustettiin uudelleen, nyt sen nimeksi tuli Frosinone Calcio. Kaudella 2003–2004 seura nousi ensimmäistä kertaa kuuteentoista vuoteen kolmanneksi ylimmälle sarjatasolle Serie C1:een. Kaudeksi 2006–2007 Frosinone Calcio nousi seurahistoriansa ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie B:hen. Seura pelasi viisi kautta Serie B:ssä, ennen kuin putosi kaudeksi 2011–2012 Lega Prohon, josta se nousi kaudeksi 2014–2015 takaisin Serie B:hen. Kaudella 2014–2015 Frosinone keräsi Serie B:ssä 71 pistettä ja nousi sarjakakkosena ensimmäistä kertaa historiassaan Serie A:han kaudeksi 2015–2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset jalkapalloseurat
Frosinone
Megan Rapinoe

Megan Anna Rapinoe (s. 5. heinäkuuta 1985 Redding, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Yhdysvaltain pääsarjassa pelaavaa Seattle Reign FC:tä. Pelipaikaltaan Rapinoe on laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueeseen, jossa hän on heinäkuusta 2006 alkaen pelannut 158 maaottelua ja tehnyt 50 maalia. Hänet valittiin vuonna 2019 Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n vuoden parhaaksi naisjalkapalloilijaksi.

Ura

Seurajoukkueura 
Rapinoe aloitti ammattilaisuransa Chicago Red Starsissa, jossa hän pelasi vuosina 2009–2010 38 ottelua tehden niissä kolme maalia. Vuonna 2011 Rapinoe edusti kolmea seuraa, kotimaansa Philadelphia Independenceä ja magicJackia sekä australialaista Sydney FC:tä. Vuonna 2012 hän pelasi Seattle Soundersissa kaksi ottelua.

Tammikuussa 2013 Rapinoe siirtyi Ranskan Division 1 Fémininen Olympique Lyoniin, jossa hän debytoi naisten mestarien liigassa päästen finaaliin seuran kanssa kaudella 2012–2013. Hän siirtyi vuonna 2013 kotimaansa pääsarjan Seattle Reigniin, mistä hän kuitenkin palasi kaudeksi 2013–2014 takaisin Lyoniin. Tammikuussa 2014 Rapinoe kuitenkin siirtyi pysyvästi takaisin Seattle Reign FC:n riveihin.

Maajoukkueura 
Yhdysvaltoja alle 20-vuotiaissa edustanut ja ikäluokan MM-pronssia vuonna 2004 saavuttanut Rapinoe debytoi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2006. Hän kuului Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2011 MM-kilpailuissa, joissa Rapinoe teki yhden maalin Yhdysvaltain saavuttaessa hopeaa. Seuraavana vuonna Rapinoe oli mukana myös kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän pelasi jokaisessa kuudessa ottelussa tehden kolme maalia, muun muassa suoraan kulmapotkusta Kanadaa vastaan, ja saavuttaen olympiakultaa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Rapinoe voitti maailmanmestaruuden. Hän pelasi kaikissa Yhdysvaltain otteluissa lukuun ottamatta puolivälierää, josta hän joutui olemaan poissa varoitustilin täyttymisen vuoksi, ja teki kaksi maalia alkulohko-ottelussa Australiaa vastaan. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Rapinoe voitti kultaa, tehden 6 maalia ja voitti turnauksen parhaan pelaajan sekä parhaan maalintekijän palkinnon.  Hän saavutti olympiapronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa.

Yksityiselämä 
Heinäkuussa 2012 Rapinoe kertoi julkisesti olevansa lesbo. Hän seurusteli vuosina 2009–2013 Australian entisen maajoukkuepelaajan Sarah Walshin kanssa. Vuodesta 2013 hän on tapaillut muusikko Sera Cahoonea. Vuodesta 2017 Rapinoe on seurustellut amerikkalaisen koripallotähden Sue Birdin kanssa.

Rapinoe on kirjoittanut yhdessä Emma Brockesin kanssa omaelämäkerran Yksi elämä, joka julkaistiin suomeksi vuonna 2021.

Saavutukset 
Yhdysvallat
Kesäolympialaiset
Kultaa (2012)
Pronssia (2020)
MM-kilpailut
Kultaa (2015)
Kultaa (2019)
Hopeaa (2011)

Teokset 

 Yksi elämä. (One Life, 2020). Suomentanut Tero Valkonen. WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-45663-7

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Puolimatkan vesitorni

Puolimatkan vesitorni on Hyvinkäällä sijaitseva vesitorni, jonka korkeus on 35 metriä. Siihen mahtuu vettä 2 500 kuutiometriä. Lars Sonckin suunnittelema torni valmistui vuonna 1968. Tornin peruskorjaus alkoi vuonna 2014 ja valmistui vuonna 2015. Peruskorjauksen yhteydessä uusitun ulkoasun suunnitteli arkkitehti Tuomas Valtonen. Peruskorjaus maksoi 1 480 000 euroa.

Puolimatkan vesitorni on Hyvinkään toinen varsinainen vesitorni. Kaupungin ensimmäinen vesitorni, Hyvinkään vesitorni, otettiin käyttöön jo vuonna 1951. Se sijaitsee Sahanmäen kaupunginosassa.

Lähteet 

Suomen vesitornit
Hyvinkään rakennukset ja rakennelmat
Aki Kangasharju

Aki Kangasharju (s. 25. maaliskuuta 1969 Haapavesi) toimi pitkään Nordean pääekonomistina. Maaliskuussa 2019 hän aloitti Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen toimitusjohtajana.

Kangasharju väitteli Jyväskylän yliopistossa kauppatieteen tohtoriksi vuonna 1998 väitöskirjalla "Regional Economic Differences in Finland: Variations in Income Growth and Firm Formation". Hän on työskennellyt tutkijana Pellervon taloustutkimuksessa vuosina 1997–2001, Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ylijohtajana, tutkimusprofessorina ja tutkimusjohtajana 2001–2012 sekä Nordean tutkimusjohtajana ja pääekonomistina vuodesta 2012. Vuonna 2000 Kangasharju oli vierailevana professorina yhdysvaltalaisessa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT). Päätyönsä ohessa hän on ollut Tekesin johtokunnan jäsen vuodesta 2014 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kangasharjun tieteelliset julkaisut IDEASissa

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Maa nimeltä Nuuksio

Maa nimeltä Nuuksio on luontovalokuvaaja Mauri Leivon teos, jossa hän kuvin ja tekstein kertoo Nuuksion ja siihen kuuluvan Nuuksion kansallispuiston historiasta ja nykypäivästä. Kirja on ilmestynyt vuonna 2013, ja sen on julkaissut Docendo. Tekstit ovat suomeksi ja englanniksi.

Leivo on aikaisemmin julkaissut Nuuksiosta teoksen Nuuksio – miljoonan ihmisen erämaa (2003). Hän asui 1980-luvulta lähtien Nuuksion lähituntumassa, joskin on sittemmin muuttanut Porvooseen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Esimerkkejä kirjan kuvituksesta Mauri Leivon sivustolla 

Vuoden 2013 kirjat
Suomalaiset tietokirjat
Kuvateokset
Nuuksion kansallispuisto
Nuuksio
Nicolas (Ruotsin prinssi)

Ruotsin prinssi Nicolas, Ångermanlandin herttua (Nicolas Paul Gustaf Bernadotte; s. 15. kesäkuuta 2015 Danderydin kunta) on Ruotsin prinsessa Madeleinen ja Christopher O'Neillin poika ja prinsessa Leonoren nuorempi veli. Kruununperimysjärjestyksessä hän on yhdeksäs.

Kuningas Kaarle XVI Kustaa päätti syksyllä 2019, että prinssi Nicolaksella, prinsessa Leonorella ja prinsessa Adriennella ei ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia, eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuattarien ja herttuan tittelit kuitenkin säilyvät.

Lähteet 

Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 2015 syntyneet
Prinssit
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Viikinkien hyökkäykset Galiciaan

Viikingit hyökkäilivät Galiciaan 800-luvulta 1000-luvun ensimmäiselle vuosisadalle asti. Sotaretkistä on säilynyt kertomuksia, mutta vain niukasti arkeologisia jäänteitä. Espanjan rannikolta on kuitenkin löytynyt viikinkilaivojen ankkureita, ja eräät maastonmuodot viittaavat siihen, että rantapenkereeseen olisi rakennettu pitkien laivojen suojasatamia, samanlaisia kuin Irlannissa. 

Viikinkien ensimmäinen hyökkäys Espanjan alueelle tapahtui vuonna 844 jolloin Ramiro I  oli Asturian kuningas. Hän keräsi armeijan Galiciasta ja Asturiasta ja ajoi viikingit tiehensä. Viikingit ehtivät kuitenkin tehdä pahaa tuhoa mm. A Coruñan ympäristössä. Viikingit eivät palanneet kotiinsa vaan jatkoivat ryöstöretkiään Lissaboniin ja Sevillaan. Samaan aikaan toinen viikinkijoukko taisteli voittoisasti alueella, josta tuli myöhemmin Normandia.

Vuosina 859 suuri viikinkilaivasto hyökkäsi Galiciaan ja Asturiaan. Samaan aikaan kuningas Ordoño I valmistautui sotimaan maureja vastaan. Tämä viikinkien toinen sotaretki Espanjaan kesti vuoteen 861 asti, ja ulottui aina Pohjois-Afrikkaan ja Mallorcalle asti.

Tuhoisin hyökkäys tehtiin vuonna 968, jolloin viikingit hyökkäsivät Galiciaan sadalla laivalla. He rantautuivat Arousanlahdelle ja voittivat galicialaiset Fornelosin taistelussa. Viikingit etenivät kohti Santiago de Compostelaa ja tuhosivat maaseutua sen ympäriltä.

Tämän jälkeen viikingit tekivät useita pienempiä iskuja suunnilleen vuoteen 1050 asti. Vuoden 1015 retkeä johti Olaf Haraldsson, tuleva Norjan kuningas Pyhä Olavi, ja hän tuhosi neljä Galician kaupunki: Castropol, Betanzos, Rivas de Sil ja Tui.

Skandinaavien tekemiä sotaretkiä tunnetaan myöhemmältäkin ajalta, mutta silloin eivät kyseessä olleet enää varsinaiset viikingit.

Katso myös 
 Viikinkien hyökkäykset Englantiin

Lähteet 

Viikinkiaika
Galicia
Mauri Leivo

Mauri Leivo (s. 1962) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjoittaja. Hän on koulutukseltaan biologi ja pitää luontoaiheisia valokuvanäyttelyitä ja luentoja ja toimii luonto-oppaana. Lehtiartikkeleiden lisäksi hän on tehnyt useita kirjoja. Valokuvauksen hän aloitti 1970-luvulla ja on 2000-luvulta alkaen ollut ammattivalokuvaaja. Teoksesta Lintujärvi hän sai WWF:n vuoden Luontokirja 2006 -palkinnon.

Teokset
 Heikki Hirvonen & Mauri Leivo, Porvoonjoen suiston linnusto, suojelu ja hoito, Porvoon kaupunki, 1990. – (Porvoon kaupungin ympäristönsuojelulautakunnan julkaisuja, ISSN 0787-8435; 1990, 2). ISBN 952-9830-02-5
 Espoon lintuvesien pesimälinnuston seuranta 1990, Mauri Leivo, Niko Leikola. Espoon kaupunki, 1991. – (Espoon ympäristönsuojelulautakunnan julkaisu, ISSN 0782-1239; 1991, 2). ISBN 951-857-163-5
 Aulén, Gustaf ym. Where to watch birds in Scandinavia, Gustaf Aulén, contributors: Tapani Veistola, Mauri Leivo, illustrations by Johan M. Stenlund. London : Hamlyn, 1996. – (Hamlyn birdwatching guides). ISBN 0-600-58459-3
 Muutokset Espoon arvokkailla luontokohteilla, Mauri Leivo, Minna-Liisa Hirvonen. Espoon ympäristölautakunta, 1998. – (Espoon ympäristölautakunnan julkaisu, ISSN 1456-2316; 1998, 3). ISBN 951-857-355-7
 Heikki Pönkkä ja Mauri Leivo, Kultasirkku (Emberiza aureola) Pohjois-Karjalassa, Suomen ympäristökeskus, 2001 – (Suomen ympäristökeskuksen moniste, ISSN 1455-0792; 229). ISBN 952-11-0950-5
 Survey on arctic bird migration and congregations in the White Sea, autumn 1999, Mauri Leivo ym. Finnish Environment Institute : 2001. – (Suomen ympäristö, ISSN 1238-7312, 465.). ISBN 952-11-0870-3 (nid.) :.
 Suomen tärkeät lintualueet : FINIBA, Mauri Leivo ym. Birdlife Suomi, 2002 – (Birdlife Suomen julkaisuja; no 4). ISBN 951-98457-4-7
 Nuuksio : miljoonan ihmisen erämaa, valokuvat: Mauri Leivo, teksti: Mauri Leivo ym. Tammi, 2003 ISBN 951-31-2669-2
 Lintujärvi, Mauri Leivo. Maahenki, 2006 ISBN 952-5328-80-5, ISBN 978-952-5328-80-6
 Kevätmuutto, teksti ja kuvat: Mauri Leivo. Helsinki, Minerva, 2009 ISBN 978-952-492-255-5
 Savanni hengittää : matka afrikkalaiseen luontoon, Mauri Leivo. Minerva, 2010 ISBN 978-952-492-393-4
 Kuikka – alkulintu, Mauri Leivo. Docendo, 2012 ISBN 978-952-591-223-4
 Lintuluotoja näkyvissä! : kestävän järvimatkailun opas, teksti Mauri Leivo. Pohjois-Karjalan luonnonsuojelupiiri, 2012 Teos verkossa 
 Maa nimeltä Nuuksio = The land called Nuuksio, Mauri Leivo, englanninkielisten tekstien tarkistus = consulting of the English texts: Matthew Wuethrich. Docendo, 2013 ISBN 978-952-291-024-0
 Lintulaudan elämää. Docendo, 2015. ISBN 978-952-291-184-1.
 Linnut taivaan linnut maan – Valokuvia ja kertomuksia linnuista, Docendo'' 2016  ISBN 978-952-291-213-8

Lähteet 

Suomalaiset luontokuvaajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset biologit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Aikateríni Stefanídi

Aikateríni ”Katerína” Stefanídi (, etunimi usein muodossa Ekateríni, s. 4. helmikuuta 1990 Cholargós) on kreikkalainen seiväshypyn maailmanmestari, kaksinkertainen Euroopan-mestari ja olympiavoittaja.

Stefanídi saavutti hopeaa Zürichin EM-kilpailuissa 2014 tuloksella 460 cm. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa tuloksella 475 cm. Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016 hän sai pronssia tuloksella 480 cm. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 tuloksella 481. Hän voitti samana vuonna olympiakultaa Rio de Janeirossa tuloksella 485. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2017 tuloksella 485.

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Lontoossa 6. elokuuta 2017 Stefanídi voitti kovatasoisen kilpailun tuloksella 491 cm. Hän saavutti pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 480. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 tuloksella 485. Hän oli neljäs Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia tuloksella 485. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli viides tuloksella 470 cm. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 475 cm.

Stefanídi voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Marrakechissa 2005 oltuaan vain 15-vuotias. Hän sai saman ikäluokan MM-hopeaa Ostravassa 2007 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia Bydgoszczissa 2008. Vuonna 2011 hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa ja pronssia Shenzhenin universiadeissa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 2012.

Stefanídin ennätys ulkoradoilla on 491 cm ja sisäradoilla 490 cm.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Elävät henkilöt
Kreikkalaiset olympiavoittajat
Kreikkalaiset seiväshyppääjät
Vuonna 1990 syntyneet
Pertti Kukkonen (ekonomisti)

Pertti Tapani Kukkonen (s. 26. joulukuuta 1931 Hiitola) on suomalainen ekonomisti, jolle myönnettiin professorin arvonimi 1989.

Kukkonen kirjoitti ylioppilaaksi 1951 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1959, valtiotieteiden lisensiaatiksi 1966 ja valtiotieteiden tohtoriksi 1968. Hän suoritti myös opintomatkan Yhdysvaltoihin 1968–1969. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Posti- ja lennätinhallituksen liiketaloudellinen tutkimuslaitos, jossa hän työskenteli tutkimusassistenttina 1956–1959 ja matemaatikkona 1959–1960. Sieltä hän siirtyi Suomen Pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkijaksi vuosiksi 1961–1969, osastopäälliköksi 1969, johtajaksi 1970–1972 ja atk-suunnittelun johtajaksi 1973–1982. Suomen Pankista Kukkonen jatkoi Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen toimitusjohtajaksi 1982–?. Helsingin yliopiston dosenttina hän on toiminut vuodesta 1971 ja Turun kauppakorkeakoulun dosenttina 1972–1983.

Työnsä ohessa Kukkonen on toiminut Suomen tilastoseuran hallituksessa 1964–1968 ja tilastoneuvoston jäsenenä 1971–1980. Orion-yhtymän hallintoneuvostossa hän oli 1972–1989, atk-alan neuvottelukunnassa 1977–1982, Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnassa 1978–1980, Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsenenä 1986–1991 ja Postipankin hallintoneuvostossa 1992–?.

Julkaisut

 Teollisuustuotannon volyymin lyhytaikaiset vaihtelut suhdanneanalyysin kannalta, 1962
 On the measurement of seasonal variations, Suomen Pankin taloustieteellinen tutkimuslaitos 1963
 Analysis of seasonal and other short-term variations with applications to Finnish economic time series, väitöskirja Helsingin yliopistoon 1968
 Jäänmurtajat ja talviliikenne, Helsinki 1970
 Ekonometriset mallit suhdannepolitiikan suunnittelussa, 1971
 Suomen ulkomaankauppa ja inflaatio, 1977
 Kolme puheenvuoroa automaatiosta, yhdessä muiden kanssa, Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahasto 1979
 Teknologisen kehityksen ja automaation taloudelliset vaikutukset, 1980
 Tulonjako, kasvu ja työllisyys, 1983
 Uusi teknologia ja taloudellisen kasvun laadullinen muutos, 1985
 Kansainvälinen raha- ja valuuttajärjestelmä ja Suomen rahoitusmarkkinat, 1986
 Muuttuuko rahoitusmarkkinoiden ja pankkien säätely, 1992
 Rahapolitiikka ja Suomen kriisi, Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos 1997

Lähteet

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Beretta M1934

Beretta M1934 on vuonna 1934 ilmestynyt Beretan valmistama itselataava, yksitoiminen massasulkulukkoinen pistooli. Ase kehitettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen Beretta M1915:n pohjalta. Malli hyväksyttiin Italian armeijan palveluspistooliksi vuonna 1935.

Ominaisuudet 
Edeltäjänsä tapaan ase oli massasulkulukkoinen, sekä ampui lyhyttä patruunaa, jotta kaasunpaine pysyisi turvallisella alueella. Suurin ero Berettan aiempiin malleihin oli luistin ulkopuolinen iskuvasara. Useimpien lippaiden pohjalevy on varustettu sormituella, joka auttaa isokätistä ampujaa saamaan paremman ampumaotteen aseen kahvasta.

Käyttäjät 

 Myös liittoutuneiden joukot saivat pistoolia toisessa maailmansodassa sotasaaliiksi suuria määriä.

Käyttö Suomessa 
Pistooleja hankittiin Italiasta Puolustusvoimien käyttöön vuonna 1940, muun puolustusmateriaalin ohella 60 kappaletta. Pistooleita testattiin armeijan koelaboratoriossa. Ase selvisi testeistä vähillä moitteilla. Seuraavan tilauksen teki Kotijoukkojen esikunta heinäkuussa 1942. Tilaus käsitti 500 pistoolia. Aseet saatiin Suomeen kuitenkin vasta talvella 1943. 

Puolustusvoimat ei myöhemmin varsinaisesti tilannut näitä pistooleita, mutta niitä saapui maahan Beretta 1935 -pistooleiden toimitusvaikeuksien takia korvaavina aseina 500-1 000 kappaletta. Vuoden 1951 inventaariossa näitä aseita oli Puolustusvoimilla 999 kappaletta. Asemalli poistui käytöstä vuonna 1986

Lähteet 

Pistoolit

Aiheesta muualla
Suomalainen asekeräily: Beretta 1934 ja 1935
Fabienne Humm

Fabienne Valérie Humm (s. 20. joulukuuta 1986 Zürich) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Nationalliga A:ssa pelaavaa FC Zürichiä. Pelipaikaltaan Humm on keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän kuuluu myös Sveitsin naisten jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura

Seurajoukkueura 
Humm aloitti uransa FC Schlierenissä, jota hän edusti vuodet 2006–2009. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Nationalliga A:n FC Zürichiin. Zürichissä Humm on voittanut yhdeksän kertaa Sveitsin mestaruuden ja seitsemän kertaa Sveitsin cupin.

Maajoukkueura 
Humm on pelannut Sveitsin maajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien. Hän on pelannut kesäkuun 2022 loppuun mennessä 72 maaottelua ja tehnyt niissä 24 maalia. Hän oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa hän teki naisten MM-historian nopeimman hattutempun Ecuadoria vastaan Sveitsin 10–1-voittoon päättyneessä ottelussa. Hummin maalit syntyivät viiden minuutin sisällä.

Saavutukset 
FC Zürich
 Nationalliga A: 2009–2010, 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019, 2021–2022
 Sveitsin cup: 2011–2012, 2012–2013, 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019, 2021–2022

Lähteet 

Sveitsiläiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Herajärvi (Saarijärvi)

Herajärvi on järvi Saarijärvellä. Sen pinta-ala on 0,464 neliökilometriä ja suurin syvyys 16,9 m. Siihen on istutettu kuhaa. Saarijärven keskustaajama on sen rannalla. Järven rannan myötäisesti kulkee valtatie 13.

Lähteet 

Saarijärven järvet
Saarijärven reitti
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Saarijärvi (järvi Saarijärvellä)

Saarijärvi on järvi Saarijärvellä. Sen pituus on n. 9 km, pinta-ala 14,147 neliökilometriä sekä suurin syvyys 24,6 m. Saarijärveen tulevat Taipaleenkosken kautta Saarijärven reitin vedet, ja Saarijärvi laskee Leuhunkosken kautta pieneen Kallisenjärveen, joka laskee puolestaan Summasjärveen. Saarijärven rannat ovat korkeat ja metsäiset. Saarijärven keskustaajama on Saarijärven rannalla. Saarijärveen on istutettu  kuhaa, järvitaimenta, siikaa, planktonsiikaa, peledsiikaa sekä järvisiikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Saarijärven järvet
Saarijärven reitti
Saarijärven alue (Saarijärvi)
Suur-Venäjä

Suur-Venäjä on joidenkin venäläisten äärinationalistien julkituoma irredentistinen ajatus nykyistä laajemmasta Venäjästä, joka kattaisi vähintään entisen Neuvostoliiton tai tsaarin Venäjän. Suurvenäläiset haluavat palauttaa Venäjän sen aiempaan laajuuteensa. Niinpä he ottavat ajattelulleen mallia historiasta. Toisaalta suurvenäläisiä huolettavat venäjänkielisten oikeudet muun muassa Neuvostoliitosta irtautuneissa maissa.

Tunnettuja Suur-Venäjän puolestapuhujia ovat olleet mm. Vladimir Žirinovski ja Aleksandr Dugin. Molemmat ovat antaneet lausuntoja, joiden mukaan esimerkiksi Suomi kuuluisi osaksi Venäjää. Toisaalta Eduard Limonov on kannattanut Neuvostoliiton rajojen palauttamista. Venäläisten erikoisjoukkojen ja vapaaehtoisten toiminta Itä-Ukrainassa on nähty monesti eräänä Suur-Venäjä-aatteen ilmentymänä. Suurvenäläistä Aleksandr Duginia pidetään Putinin neuvonantajana, vaikka Putin ei julistakaan Suur-Venäjää.

Tarkakilijoiden mukaan Venäjän Ukrainaa vastaan tekemä sotilasoperaatio on nähtävissä Suur-Venäjän rakentamisena. Venäjä haluaa palauttaa itselleen vanhoja tsaarin Venäjän alueita, ainakin niiden ytimen Venäjä on kuitenkin kiistänyt tämän tavoitteen.

Katso myös 
Eurasianismi
Kansallisbolševismi

Venäläinen nationalismi
Irredentismi
Salvatore Ferragamo

Salvatore Ferragamo (5.6.1898 Bonito, Italian kuningaskunta – 7.8.1960 Firenze, Italia) oli italialainen jalkinesuunnittelija. Hän avasi ensimmäisen suutariverstaansa 13-vuotiaana vuonna 1912, missä hän teki naisille mittatilauskenkiä. 16-vuotiaana hän muutti Yhdysvaltoihin, ensin Bostoniin ja myöhemmin Santa Barbaraan Kaliforniaan. Samoihin aikoihin myös filmiteollisuus kasvoi Hollywoodissa. Ferragamo onnistui mallistollaan saamaan kuuluisuutta, ja hänestä tuli filmitähtien suosima kenkäsuunnittelija. Vuonna 1927 hän muutti takaisin Italiaan, Firenzeen. Siellä hän jatkoi kenkien tekoa Hollywoodin filmitähdille. Ferragamon asiakkaina olivat filmitähdet kuten Marilyn Monroe ja Sophia Loren.  Vuonna 1938 hän osti Firenzestä palatsi Palazzo Spini Feronin, jossa on nykyään hänen nimeään kantava museo. Vuonna 1947 hän sai työstään Neiman Marcus Fashion Award –palkinnon.

Aiheesta muualla 
Salvatore Ferragamo
Museo Milavida

Lähteet

Italialaiset muotisuunnittelijat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Seija Ilmakunnas

Seija Kyllikki Ilmakunnas (o.s. Mäenpää, s. 8. heinäkuuta 1958 Vesilahti) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana.

Elämä

Ilmakunnas kirjoitti ylioppilaaksi 1977 ja valmistui Tampereen yliopistosta taloustieteiden kandidaatiksi 1984 sekä Helsingin yliopistossa valtiotieteiden lisensiaatiksi 1989 ja valtiotieteiden tohtoriksi 1997. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään Female labour supply and work incentives. Vuosina 1986–1987 hän opiskeli Yhdistyneessä kuningaskunnassa London School of Economicsissa.

Työurallaan Ilmakunnas on ollut ETLA:n tutkijana 1983–1988, Helsingin kaupungin tietokeskuksen erikoistutkijana 1988–1993 ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana 1993–1998. Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkimusjohtajana hän työskenteli 1999–2001, Eläketurvakeskuksen osastopäällikkönä 2002–2006 ja Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ylijohtajana 2006–2010. Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana Ilmakunnas on työskennellyt vuodesta 2011.

Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosenttina Seija Ilmakunnas on toiminut vuodesta 2005 lähtien. Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän oli 2004, varaesimiehenä 2005 ja esimiehenä 2006. Tampereen yliopiston hallituksen varapuheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 2013.

Yksityiselämä

Seija Ilmakunnaksen puoliso on Pekka Ilmakunnas.

Lähteet

Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Jaakko Kiander

Jaakko Sakari Kiander (s. 29. kesäkuuta 1963 Helsinki) on suomalainen ekonomisti, joka työskentelee Kevan toimitusjohtajana.

Ura 
Kiander kirjoitti ylioppilaaksi 1982 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1986, valtiotieteiden lisensiaatiksi 1988 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1994 tutkielmalla Wage Bargaining, Risk-sharing and Employment.

Työuransa hän aloitti Helsingin yliopiston assistenttina 1986–1989 ja jatkoi Yrjö Jahnssonin säätiön tutkimusjohtajana 1989–1994, Palkansaajien tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana 1994–1997, Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen johtavana ekonomistina 1997–1999, keskuksen tutkimusjohtajana 1999–2006 ja tutkimusprofessorina 2001–2006 sekä Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana 2006–2010. Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen johtajana Kiander toimi vuosina 2010–2019. Jaakko Kiander siirtyi johtajaksi Eläketurvakeskukseen 2019. Kesällä 2021 hänet nimitettiin eläkevakuuttaja Kevan toimitusjohtajaksi; tehtävään oli aikaisemmin valittu keskustapuolueen edustaja, mutta tässä nimityksessä valintaperuste ei ollut poliittinen, sillä Kiander on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti.

Kiander toimi Vaasan yliopiston kansantaloustieteen professorina vuonna 2000. Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina Kiander on ollut vuodesta 2001 alkaen ja Joensuun yliopiston kansantaloustieteen dosenttina vuodesta 1995.

Luottamustehtävät 
Päätyönsä ohessa Kiander on vuodesta 2019 alkaen ollut Aivosäätiön hallituksen puheenjohtaja. Hän on myös ollut Kansantaloudellisen Aikakauskirjan päätoimittajana 1994–1999, eduskunnan pankkivaltuuston neuvonantajana 1999–2010, Taloustieteellisen seuran hallituksen jäsenenä 1996–1997, varapuheenjohtajana 1997–1998 ja puheenjohtajana 1998–1999. Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän oli 2007–2009, Vartio- ja Mellunkylän omakotiyhdistyksen puheenjohtajana 2008–2011 ja OP-Pohjola-ryhmän tutkimussäätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kianderin tutkimukset IDEASissa.
 

Suomalaiset professorit
Suomalaiset taloustieteilijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Rubén Duarte

Rubén Duarte Sánchez (s. 18. lokakuuta 1995 Almería, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Alavésia ja on luonnolliselta pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pystyy tarvittaessa pelaamaan myös keskuspuolustajana.

Seurajoukkueura 
Almeríassa syntynyt Duarte liittyi Espanyolin nuorisoakatemiaan vuonna 2009 ollessaan 13-vuotias. Vuonna 2012 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.

7. tammikuuta 2015 Duarte teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Copa del Reyn ottelussa Valenciaa vastaan. 8. helmikuuta 2015 hän pelasi samaista vastustajaa vastaan ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.

11. kesäkuuta 2015 Duarte solmi uuden sopimuksen katalonialaisseuran kanssa. Sopimus pitää hänet seurassa vuoteen 2019 asti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rubén Duarten esittely Espanyolin virallisella sivustolla 
 Rubén Duarten tilastot Soccerway-sivustolla 

Argentiinalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Horace Engdahl

Horace Engdahl (s. 1948) on ruotsalainen kirjallisuudentutkija ja Ruotsin Akatemian jäsen ja entinen Nobel-komitean jäsen.

Engdahl oli Akatemian sihteeri vuosina 1999–2009 ja Skandinaavisen kirjallisuuden professorina Tanskassa Aarhusin yliopistossa.  Hän osallistui 2014 Ruotsin television kirjallisuusohjelman Babel iskelmäkilpailuun Benny Anderssonin sävellykseen tekemällään tekstillä "Nyårsballongen", joka voitti kilpailun.

Engdahl kuului Akatemian vanhoillisiin. Hän puolusti julkisuudessa Jean-Claude Arnault'ta, joka sai raiskauksesta kahden ja puolen vuoden vankeustuomion.

Engdahlin puoliso oli kirjallisuudentutkija Ebba Witt-Brattström 1989–2014.

Teokset

Suomennetut teokset
 Sen jälkeen savuke, Siltala, 2014

Kirjallisuutta

Lähteet 

Ruotsin akatemian jäsenet
Ruotsalaiset kirjallisuustieteilijät‎
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Kay

Kay voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimenä 
 Alan Kay (s. 1940), yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä
 Crystal Kay (s. 1986), japanilainen poplaulaja
 Elizabeth Kay (s. 1949), brittiläinen kirjailija
 Guy Gavriel Kay (s. 1954), kanadalainen fantasiakirjailija
 Jay Kay (s. 1969), brittiläinen funk-muusikko
 John Kay (1704– n. 1779), brittiläinen kangaspuissa käytettävän lentävän sukkulan keksijä
 John Kay (1700-luvulla), brittiläinen kelloseppä, yksi kehruukoneen kehittäjistä
 John Kay (s. 1944), Steppenwolf-yhtyeen perustajajäsen
 John Kay (s. 1948), brittiläinen taloustieteilijä
 Kip Kay, oik.Kip Kedersha (s. 1957), yhdysvaltalainen videoiden tekijä
 Lesli Kay (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Madeleina Kay (s. 1994), brittiläinen aktivisti, muusikko ja kuvittaja
 Nicholas Kay (s. 1992), australialainen koripalloilija
 Robbie Kay (s. 1995), brittiläinen näyttelijä
 Ulysses Kay (1917–1995), yhdysvaltalainen säveltäjä

Kay etunimenä 

 Kay Francis (1905–1968), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Kay Hagan (1953–2019), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, senaattori ja juristi
 Kay Hartwall (1906–1997), suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Kay Bailey Hutchison (s. 1943), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja senaatin jäsen
 Kay Ivey (s. 1944), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja kuvernööri
 Kay Redfield Jamison (s. 1946), yhdysvaltalainen psykiatrian professori
 Kay Kendall (1926–1959), brittiläinen näyttelijä
 Kay Kyser (1905–1985), yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja radioesiintyjä
 Kay Panabaker (s. 1990), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Kay Parker (1944–2022), brittiläinen pornonäyttelijä
 Kay Pollak (s. 1938), ruotsalainen elokuvaohjaaja
 Kay Purcell (1963–2020), brittiläinen näyttelijä
 Kay Starr (1922–2016), yhdysvaltalainen jazz- ja poplaulaja
 Kay Arne Stenshjemmet (s. 1953), norjalainen pikaluistelija
 Kay Stephenson (s. 1944), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja
 Kay Wiestål (1940–2020), ruotsalainen jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja yrittäjä
 Kay Worthington (s. 1959), kanadalainen soutaja ja olympiavoittaja

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Kay, Sir Kay, yksi kuningas Arthur -taruston pyöreän pöydän ritareista
 Kay Adams, Mario Puzon romaanissa Kummisetä ja siihen perustuvissa elokuvissa
Rosalía de Castro

Rosalía de Castro (24. helmikuuta 1837 – 15. heinäkuuta 1885) oli galicialainen romantiikan ajan kirjailija, joka kirjoitti galician kielellä, että espanjan kielellä. Hän kirjoitti monia romaaneita, mutta hänet tunnetaan parhaiten runoistaan, etenkin galiciaksi kirjoitetuista runokokoelmista Cantares gallegos vuodelta 1863 ja Follas novas (1880).

Castroa pidetään sekä galicialaisen kirjallisuuden merkkihenkilönä että koko espanjalaisen modernin runouden edelläkävijänä.

Lähteet 

Espanjalaiset kirjailijat
Vuonna 1837 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Hacı Əliyev

Hacı Əliyev (s. 21. huhtikuuta 1991) on azerbaidžanilainen vapaapainija. Hän edustaa bakulaista Neftchi Absheron -seuraa, ja häntä on valmentanut vuodesta 2004 Elman Azimzadeh.

Əliyev voitti 61 kg:n sarjan maailmanmestaruuden Taškentissa 2014. Hän kukisti loppuottelussa iranilaisen Masoud Esmaeilpourin. Hän uusi maailmanmestaruutensa Las Vegasissa 2015 kukistettuaan finaalissa mongolialaisen Nomin Batboldin. Pariisissa 2017 hän voitti 61-kiloisten MM-finaalissa venäläisen Gadžimurad Rašidovin. Hän voitti Euroopan-mestaruuden samassa painoluokassa Vantaalla 2014 sekä 65-kiloisissa Kaspijskissa 2018 ja Bukarestissa 2019. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän voitti kultaa 65 kg:n sarjassa. Budapestin EM-kilpailuissa 2022 hän sai 65-kiloisissa hopeaa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 ja Riian EM-kilpailuissa 2016 hän oli 61-kiloisissa kolmas. Hän sai Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 65-kiloisissa hopeaa.

Əliyev saavutti Kazanin universiadeissa 2013 pronssia 60 kg:n sarjassa. Hän sai hopeaa kadetti-ikäisten EM-kilpailujen 54 kg:n sarjassa 2008 ja junioreiden EM-kilpailujen 60-kiloisissa 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanilaiset vapaapainijat
Azerbaidžanilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Hetag Tsabolov

Hetag Nikolajevitš Tsabolov (, s. 17. marraskuuta 1991) on venäläinen vapaapainija. Hän on edustanut Spartak Vladikavkazia ja TsSKA Moskovaa, ja häntä ovat valmentaneet Tšermen Marzajev vuodesta 2006 ja Islam Kalajev vuodesta 2009.

Tsabolov voitti sarjan 70 kg maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa turkkilaisen Yakup Görin. Hän saavutti 74 kg:n sarjassa MM-hopeaa Pariisissa 2017 hävittyään finaalissa Yhdysvaltojen Jordan Burroughsille. Hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden 66 kg:n painoluokassa 2011.

Lähteet 

Venäläiset vapaapainijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Taha Akgül

Taha Akgül (s. 22. marraskuuta 1990 Sivas, Turkki) on turkkilainen vapaapainija. Hän edustaa ankaralaista Aski Spor Kulübü -seuraa, ja häntä on valmentanut vuodesta 2011 Abdullah Cakmar.

Akgül voitti sarjan 125 kg maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa iranilaisen Komeil Ghasemin, Las Vegasissa 2015, jossa voitti finaalissa azerbaidžanilaisen Jamaladdin Magomedovin ja Belgradissa 2022 kukistettuaan loppuottelussa mongolialaisen Mönkhtöriin Lkhagvagerelin. Hän sai samassa sarjassa MM-hopeaa Pariisissa 2017 ja Nur-Sultanissa 2019 hävittyään kummallakin kerralla loppuottelussa georgialaiselle Geno Petriašvilille.. Hän saavutti MM-pronssia 120 kg:n sarjassa Budapestissa 2013 ja 125-kiloisissa Oslossa 2021..

Akgül voitti olympiakultaa 125 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa Komeil Ghasemin. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 125 kg:n sarjassa pronssia. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 120-kiloisissa kahdeksas.

Akgül voitti Euroopan-mestaruuden 120-kiloisissa Belgradissa 2012 ja Tbilisissä 2013 sekä 125 kg:n painoluokassa Vantaalla 2014, Novi Sadissa 2017, Kaspijskissa 2018, Bukarestissa 2019, Varsovassa 2021 ja Budapestissa 2022. Hän voitti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa 125 kg:n sarjassa.

Akgül voitti 120 kg:n sarjassa kultaa opiskelijoiden MM-kilpailuissa 2012, Välimeren kilpailuissa 2013 ja Kazanin universiadeissa 2013. Hän oli samassa painoluokassa vuonna 2010 toinen sekä Välimeren mestaruuskilpailuissa että junioreiden MM-kilpailuissa.

Lähteet 

Turkkilaiset vapaapainijat
Turkkilaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Sean Dyche

Sean Mark Dyche (s. 28. kesäkuuta 1971 Kettering) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi 12 vuotta Englannin Valioliigassa pelaavan Burnleyn päävalmentajana.

Ura

Ura pelaajana 
Pelaajaurallaan Dyche oli puolustaja. Hän edusti Nottingham Forestia, Chesterfield FC:tä, Bristol Cityä, Luton Townia, Millwall FC:tä, Watford FC:tä ja Northampton Townia. Pisimpään, vuodet 1990–1997, Dyche edusti Chesterfieldiä, jossa hän pelasi 231 ottelua tehden kahdeksan maalia. Kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla tuolloin pelannut seura selviytyi vuonna 1997 Dychen kipparoimana FA Cupin semifinaaliin. Kaudella 1989–1990 Dyche kuului kasvattajaseuransa Nottingham Forestin pääsarjakokoonpanoon, muttei pelannut otteluakaan. Korkeimmillaan Dyche pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, jossa hän edusti Bristol Cityä, Millwall FC:tä ja Watford FC:tä.

Ura valmentajana 
Dychestä tuli vanhan seuransa Watford FC:n valmentaja kesäkuussa 2011. Hän valmensi seuran toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Englannin mestaruussarjassa sijalle 11 kaudella 2011–2012, mutta sai lähteä kauden jälkeen omistajan vaihduttua. 

Lokakuussa 2012 Dyche siirtyi Mestaruussarjan Burnley FC:n valmentajaksi. Kaudella 2013–2014 hänet valittiin kolmesti kuukauden valmentajaksi, syyskuussa 2013, lokakuussa 2013 ja huhtikuussa 2014. Kausi päättyi Burnleyn toiseen sijaan ja nousuun Valioliigaan. Burnley putosi Valioliigasta kauden 2014–2015 päätteeksi. Sean Dychen johdolla Burnley kuitenkin voitti liigamestaruuden kaudella 2015-2016, ja palasi takaisin valioliigaan pelattuaan kaksi kautta mestaruussarjassa. Kaudella 2017-2018 valioliigassa Burnley sijoittui Dychen johdolla seitsemänneksi ja sai osallistumisoikeuden eurooppa-liigan alkukarsintakierroksille. Burnley ei edennyt eurooppa-liigan lohkovaiheeseen vaan hävisi kaksiosaisen alkukarsintafinaalin olympiacosia vastaan yhteismaalein 2-4.

Valioliigan sen hetkinen pitkäaikaisin valmentaja Sean Dyche erotettiin Burnleyn valmentajan paikalta huhtikuussa 2022, kun joukkue oli putoamisviivan alapuolella kahdeksan kierrosta ennen sarjan päättymistä.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Fortitude – ikiroudan kirous

Fortitude – ikiroudan kirous () on brittiläinen television rikossarja, jota alettiin esittää vuonna 2015. Lajityypiltään Fortitude on psykologinen jännityssarja. Tapahtumat sijoittuvat Norjan Huippuvuorille kuvitteelliseen Fortituden tukikohtaan, 800 asukkaan arktiseen kaivoskaupunkiin, jossa sattuu epätavallisia kuolemantapauksia. Sarja on kuvattu enimmäkseen Islannissa sekä Britanniassa, ja siinä puhutaan englantia.

Sarjan keskeisiä henkilöitä ovat Fortituden šeriffi Dan Andersen (Richard Dormer), kuvernööri Hildur Odegard (Sofie Gråbøl), rikosetsivä Eugene Morton (Stanley Tucci) ja valokuvaaja Henry Tyson (Michael Gambon).

Kuvernööri suunnittelee alueelle jäätikköhotellia houkuttelemaan turisteja, mutta jäätiköltä löytyy mammutin jäännöksiä. Pian sen jälkeen tapahtuu ensimmäinen murha, jonka uhrina on geologi Charlie Stoddart (Christopher Eccleston). Hän oli tehnyt löydön, joka voisi estää hotellin rakennustyöt.

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai myönteisen vastaanoton, ja sen päätyttyä huhtikuussa Sky Atlantic tilasi toisen tuotantokauden, joka julkaistiin vuonna 2017; kolmas kausi sai ensi-iltansa vuoden 2018 lopulla.


Päärooleissa 1. tuotantokaudella

Esitykset
Ensimmäisen tuotantokauden esitykset alkoivat Britanniassa 29. tammikuuta 2015 ja Suomessa 22. huhtikuuta 2015. Sarjan esitysoikeudet on myyty myös moniin muihin maihin yli sadalle TV-yhtiölle.

Toisen tuotantokauden esitykset alkoivat Isossa-Britanniassa 26. tammikuuta 2017 ja kolmannen kauden esitykset 6. joulukuuta 2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
Yle Areena – Fortitude

Brittiläiset rikossarjat
2010-luvun televisiosarjat