joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tuulivoima Intiassa

Tuulivoima Intiassa kertoo tuulivoimasta Intiassa.

1980-luvulla perustettiin Ministry of Non-conventional Energy Sources (MNES), nykyään Ministry of New and Renewable Energy (MNRE). Sen tavoite on kannustaa öljylle, hiilelle ja kaasulle vaihtoehtoisiin polttoaineisiin. 

Indian Wind Turbine Manufacturers Association (IWTMA) mukaan Intian tuulivoimapotentiaali oli 65 000 MW vuonna 2007. 

Vuoden 2003 sähkölaki velvoittaa uusiutuvan energian edistämiseen. Tuulivoima sisältyy lakiin. Se kattaa kannustavan tariffin ja minimitavoitteen määristä sähköyhtiöille. lisäksi 10 osavaltiota 29:stä osavaltiosta oli asettanut uusiutuvan energian ostovelvoitteen. Sähköyhtiöillä oli 10 % uusiutuvan energian velvoite.

Katso myös

 Energiapolitiikka 
 Kestävä kehitys alueittain ja maittain
 Uusiutuva energia Intiassa

Lähteet 

Energia Intiassa
Intia
Uusiutuva energia Intiassa

Uusiutuva energia Intiassa on kehittyvä ala, joka keskittyy aurinkovoiman ja tuulivoiman osuuden sähköntuotannossa. Intiassa uusiutuva energia ￼￼￼￼kattoi vuonna 2017 noin 40 prosenttia kokonaistuotannosta.  Intian vuonna 2008 asettama tavoite on 14 GW uusiutuvan energian kapasiteettia vuoteen 2012 mennessä. Vuonna 2008 Intia oli merkittävä tuulivoiman markkina-alue ja aurinkokennojen valmistaja.

Kapasiteetti 
Uusiutuvan sähkön kapasiteetti Intiassa oli REN21:n mukaan 13 GW vuonna 2008. Kapasiteetti on tasaisesti kasvanut

Aurinkokennot 
Aurinkokennojen valmistamiseen investoitiin 18 miljardia dollaria vuonna 2008. Intian vuonna 2008 asettama tavoite oli 14 GW uusiutuvan energian kapasiteettia vuoteen 2012 mennessä. Pariisin ilmastosopimuksen yhteydessä vuonna 2015 uudeksi tavoitteeksi asetettiin 100 gigawattia.  Aurinkokennoille ja keskittävälle aurinkovoimalle säädettiin uusi syöttötariffi ja verovähennysoikeudet vuonna 2009. Vuonna 2017 aurinkoenergian kapasiteetti oli 14,7 gigawattia.

Biopolttoaineet
Intiassa on velvoite 5 % n biopolttoaineosuus bensiinissä ja dieselissä vuonna 2008 ja tavoite 20 % biopolttoaineosuus bensiinissä ja dieselissä vuoteen 2018 mennessä.

Tuulivoima 

Tuulivoimakapasiteetti Intiassa oli 5. suurin maailmassa  vuonna 2008 eli yhteensä 9 645 MW.  Tekniikan nopeaa käyttöönottoa kuvaa 20 % lisäys edellisestä vuodesta.

Aurinkokaupungit 
Intian tavoitteena on 60 aurinkokaupunkia (), joiden energiasta 10 % tuotetaan uusiutuvalla energialla.

Katso myös 
 Energiapolitiikka
 Kestävä kehitys alueittain ja maittain
 Energia Intiassa

Lähteet 
 Renewables Global Status Report: 2009  REN21 Pariisi 13.5.2009, s. 12, 15, 18, 20

Energia Intiassa
Intia
GBU-43

GBU-43/B MOAB (, leikillisesti  eli kaikkien pommien äiti) on Yhdysvaltain ilmavoimien yli 10 000 kg:n painoinen, GPS-ohjautuva termobaarinen pommi.

Pommin rakenne 

Kun tavallisissa pommeissa on räjähdysaineen lisäksi hapetusainetta, joka mahdollistaa räjähdysaineen palamisen, MOABissa on pelkkää räjähdysainetta. Se ottaa palamisreaktioon tarvitsemansa hapen ympäröivästä ilmasta. Näin samanpainoiseen pommiin mahtuu enemmän räjähdysainetta. Iskussa räjähdysaine leviää ilmakehään aerosolina. Ilmiötä on kuvattu sanoilla "pommi sytyttää ilman palamaan". Näin voidaan iskeä paikkoihin, joihin tavanomaiset pommit eivät tehoa, kuten tunneliverkostoihin.

Moab on noin on 9 m pitkä, sen halkaisija on metrin verran. Se painaa yli kymmenen tonnia, mistä 8164 kiloa on räjähdysainetta. Sen räjähdysvaikutus vastaa 11 tonnia TNT:tä ja tuntuu mailin säteellä iskupaikasta. Puita kaatuu noin 150 metrin säteellä.

Kokonsa takia pommi pudotetaan laskuvarjon avustuksella C-130-kuljetuskoneen takaosasta. Sitä ohjataan GPS-paikantimen ja pienien evämäisten siipien avulla.

Siinä käytetään räjähdysaineena tritonaalia, joka on TNT:n ja alumiinin sekoitusta suhteessa 4:1. Sekoitus on 1,2 kertaa voimakkaampaa kuin TNT).

MOABin paino on noin kaksi kertaa Hiroshimaan pudotettun Little Boy -atomipommin paino. Sen räjähdysvoima (11 t TNT) on silti vain promille Little Boy:sta (15 000 t TNT). Sen teho vastaa "M-388 Davy Crockett" taktista ydinasetta.

MOABin kehitti Alabamassa toimiva Dynetics.

Käyttö sotilasoperaatiossa
Ensimmäisen kerran on raportoitu tämän tyypin pommin käytöstä sotilaallisessa operaatiossa 13. huhtikuuta 2017. Silloin Yhdysvaltain asevoimat pudotti MOAB-pommin ääri-islamistista ISIS-taistelujärjestöä vastaan Afganistanissa. Pommin käyttö oli tarkoitettu tunneliverkostoa vastaan, ja sen ilmoitettiin surmanneen useita kymmeniä militanttijärjestön taistelijoita. Afganistanin entinen presidentti Hamid Karzai kritisoi pommin käyttöä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 AFRL GBU-43/B MOAB - Nimeämiskäytäntö
 MOAB - Massive Ordnance Air Blast Bomb - Global Security
 MOABin testausvideo

Ohjattavat pommit
Summer in the City

”Summer in the City” on yhdysvaltalaisen yhtyeen The Lovin' Spoonful myydyin kappale. Se julkaistiin kesällä 1966, ja se nousi ykköseksi kotimaansa myyntilistoilla kun sitä oli myyty siellä yli miljoona kappaletta. Lisäksi levy oli singlelistojen kärjessä muun muassa Suomessa, Saksassa, Ruotsissa, Norjassa, Hollannissa ja Uudessa-Seelannissa.

Kappaleen on sanoittanut Mark Sebastian, joka ei kuulunut yhtyeeseen. Aluksi vain runoksi kirjoitettu tarina päätettiin antaa The Lovin’ Spoonfulin levytettäväksi. Tarina tukahduttavan helteen kouriin joutuneista kaupunkilaisista sai taustalleen lisää uskottavuutta autojen äänimerkeistä ja liikenteen melusta koostuvista tehosteista. Erikoisella sovituksella kiedottiin yhteen niin laulu kuin muutkin äänilähteet ja saatiin tulokseksi tiheätunnelmainen suurkaupungin syke.

”Summer in the Citystä” on tullut eräs kesään liittyvien laulujen ehdottomia klassikoita. Yhdysvaltalainen aikakauslehti Billboard valitsi kappaleen kaikkien aikojen suosituimmaksi kesäbiisiksi heinäkuussa 2010.

Kappaleesta teki suomenkielisen version Danny. Se sai nimekseen ”Kesäkatu”, ja sen sanoitti Juha ”Watt” Vainio.

Lähteet 

Vuoden 1966 kappaleet
Arnold Layne

Arnold Layne oli Pink Floydin ensimmäisen, maaliskuussa 1967 julkaistun singlen A-puoli. Tyylillisesti kappale edustaa varhaista psykedeelistä rockia. "Arnold Layne" nousi kiistanalaisesta transvestismiaiheestaan ja BBC:n asettamasta soittokiellosta huolimatta parhaimmillaan Britannian singlelistan sijalle 20. Laulun kirjoitti Pink Floydin laulajana ja kitaristina vuoden 1968 alkuun asti toiminut Syd Barrett.

Laulun aihe

Laulun nimihenkilö Arnold Layne on transvestiitti, joka pukeutuu pyykkinaruilta varastamiinsa naisten vaatteisiin jääden kuitenkin lopulta kiinni. Sanoitus perustuu ilmeisesti tositapahtumiin. BBC ei hyväksynyt tarinaa transvestiitistä, vaan asetti laulun soittokieltoon.

Lähteet
DeRogatis, Jim: Turn of Your Mind: Four Decades 0f great Psychedelic Rock, Hall Leonard, 2003, ISBN 978-0-634-05548-5''

Viitteet

Pink Floydin kappaleet
Vuoden 1967 kappaleet

it:Arnold Layne/Candy and a Currant Bun#Arnold Layne
Jesse Joronen

Jesse Joronen (s. 21. maaliskuuta 1993 Rautjärvi) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Italian Serie B:ssä pelaavaa Venezia F.C.:a. 

Jorosen kasvattajaseura on Simpeleen Urheilijat, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran jo 13-vuotiaana Inkeroisten Purhaa vastaan. Simpeleläisten lisäksi Joronen oli juniorivuosinaan lainassa Rakuunat Junioreissa 2007 ja Lappee JK:ssa 2008. Vuonna 2009 Joronen siirtyi Englannin Valioliigan Fulhamin organisaatioon. Fulham ei ollut ainoa Jorosesta kiinnostunut Valioliigaseura, sillä myös Liverpool teki hänelle tarjouksen. 

Joronen teki alun perin kolmivuotisen sopimuksen Fulhamin kanssa, jota jatkettiin kahdella vuodella vuonna 2012. Saman vuoden lokakuussa hänet lainattiin Englannin konferenssin eteläisen aluesarjan Maidenhead Unitediin. Helmikuussa 2013 Joronen lainattiin puolestaan konferenssin pääsarjan Cambridge Unitediin, mutta hän palasi ainoastaan päivän lainasopimuksen julkistamisen jälkeen takaisin Fulhamiin, sillä hän ei halunnut olla seurassa vaihtopelaajana.

Toukokuussa 2013 Joronen siirtyi lainasopimuksella Suomeen, Veikkausliigan FC Lahteen. Hän ehti pelata Lahdessa 18 liigaottelussa ennen paluutaan elokuussa Fulhamiin.

Maajoukkuetasolla Joronen debytoi alle 15-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2008 Ruotsia vastaan. Hänellä on kokemusta myös muiden eri ikäluokkien poikamaajoukkueista sekä Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueesta. Ensimmäisen A-maaottelunsa Joronen pelasi King's Cupissa tammikuussa 2013 Thaimaata vastaan. A-maajoukkueessa Joronen on jäänyt varsin vähälle vastuulle Lukas Hradeckyn vallattua suvereenin ykkösmaalivahdin tontin. Kaudella 2019 Joronen on päässyt pelaamaan vain kahdessa maajoukkueen ottelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Jesse Joronen FC Kööpenhaminan sivuilla
Jesse Joronen Transfermarkt-sivustolla

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Sinikka

Sinikka on suomalainen naisen etunimi, joka on muodostettu värin nimestä sininen. Nimen on tehnyt tunnetuksi Eino Leino, jonka vuonna 1907 kirjoittamassa Lalli -näytelmässä se esiintyy päähenkilön tyttären nimenä..  Myöhemmin nimestä on syntynyt myös lyhennelmä Sini.  Nimi Sinikka on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 55 469 henkilölle.

Tunnettuja Sinikoita 

 Sinikka Antila, diplomaatti
 Sinikka Arteva, radiotoimittaja
 Sinikka Gripenberg, tanssija, koreografi ja tanssipedagogi
 Sinikka Hannula, näyttelijä
 Sinikka Hein, toimittaja ja televisiojuontaja
 Sinikka Hentinen, kuvataiteilija
 Sinikka Hurskainen, poliitikko (SDP)
 Sinikka Kallio (Sinikka Nevanlinna), kirjailija ja kääntäjä, Rolf Nevanlinnan puoliso
 Sinikka Keskitalo, kestävyysjuoksija
 Sinikka Kontu (o.s. Tyynelä), keskimatkojen juoksija
 Sinikka Koskela, oopperalaulaja
 Sinikka Koskiala, TKK:n ylikirjastonhoitaja, professori
 Sinikka Kouvo, arkkitehti
 Sinikka Kukkonen, suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
 Sinikka Kurkinen, taidemaalari
 Sinikka Kuula, pianisti, Toivo Kuulan tytär
 Sinikka Laine, kirjailija
 Sinikka Laisaari (o.s. Toikka, ent. Mönkäre), poliitikko ja ministeri, Raha-automaattiyhdistyksen ent. toimitusjohtaja
 Sinikka Langeland, norjalainen kantelensoittaja
 Sinikka Larsen, avoimen yliopisto-opetuksen kehittäjä
 Sinikka Leminen, pika- ja aitajuoksija
 Sinikka Linkomies-Pohjala (ent. Karhuvaara), poliitikko (Kokoomus)  
 Sinikka Luja-Penttilä, poliitikko (SDP)
 Sinikka Mokkila, näyttelijä
 Sinikka Mäki-Lertola, kuvanveistäjä
 Sinikka Niemi, Itä-Suomen yliopiston ruotsin kielen professori
 Sinikka Nopola, kirjailija, pakinoitsija ja kolumnisti
 Sinikka Ojanen, kasvatustieteen professori
 Sinikka Ollila, kiekonheittäjä
 Sinikka Palonen, taidemaalari
 Sinikka Piippo, suomalainen kasvitieteilijä
 Sinikka Räike, kuvanveistäjä ja taidemaalari
 Sinikka Salminen (o.s. Riihelä), kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
 Sinikka Salo, taloustieteilijä ja pankinjohtaja
 Sinikka Salokorpi, toimittaja, tietokirjailija ja lastenkirjailija
 Sinikka Siekkinen, radio- ja televisiotoimittaja
 Sinikka Sokka, näyttelijä ja laulaja
 Sinikka Sundberg, pesäpalloilija
 Sinikka Svärd, kirjailija ja laulunsanoittaja
 Sinikka Talmo, laulaja ja director cantus
 Sinikka Tarvainen, toimittaja
 Sinikka Tirkkonen, kirjailija
 Sinikka Torkkola, viestinnän ja journalismin tutkija
 Sinikka Toropainen (ent. Kiippa), kestävyysjuoksija
 Sinikka Tuominen, taidemaalari
 Sinikka Vanhala, Kauppakorkeakoulun professori
 Sinikka Virkkunen, markkinointi- ja mainosalan yrittäjä, kouluttaja ja järjestöjohtaja
 Sinikka Vuola, kirjailija

Lähteet

Etunimet
Pussy (kappale)

”Pussy” on ensimmäinen singlejulkaisu Rammsteinin kuudennelta albumilta Liebe ist für alle da. Single julkaistiin 18. syyskuuta 2009. Kappaleen aiheena on seksiturismi. Singlen b-puolena julkaistaan uuden albumin kappale ”Rammlied”. ”Pussy” julkaistaan digipakina, rajoitetun painoksen digipakina (sisältää julisteen), sekä 12 ja 7 tuuman vinyylinä.

Musiikkivideo 

Videon ohjasi Jonas Åkerlund. Video esitettiin ensimmäistä kertaa 16. syyskuuta Visit-X nimisellä seksivideochat-sivustolla. Musiikkivideosta uutisoitiin laajasti etenkin sen pornohtavan sisältönsä takia. Video on K-merkitty johtuen sen pornografisesta materiaalista. Kappaleella on sanottu myös olevan kaikkien aikojen rohkein musiikkivideo.

Kappalelista

Aiheesta muualla 
 Visit-X.net
 Rammstein.de
 LIFAD.org

Rammsteinin kappaleet
Vuoden 2009 kappaleet
Titokowarun sota

Titokowarun sota () oli aseellinen yhteenotto Ison-Britannian ja Ngāti Ruanui -maoriheimon välillä. Yhteenotot kestivät kesäkuusta 1868 maaliskuuhun 1869. Yhteenotto synnytti uudelleen sotatilan, joka oli alkanut Taranaki-sodan aikana. Maorit eivät hävinneet yhteenotoista yhtäkään, mutta lopettivat taistelun eurooppalaisten löydettyä heidän tukikohtansa 25. maaliskuuta 1869. Sodan jälkeen alueelle syntyi yleinen turvallisuuskriisi, kun eurooppalaiset pelkäsivät muiden maorien ryhtyvän taisteluun. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan Titokowarun sota jäi viimeiseksi suureksi sodaksi maorisotien aikana.

Taustat
Sodan syyt juontuvat Uuden-Seelannin maan haltuunottoihin maoreilta vuonna 1865. Eurooppalaiset siirtolaiset olettivat maorisotien ajan olevan jo ohi ja vuonna 1868 siirtolaiset alkoivat muuttaa Uuden-Seelannin hallituksen haltuunsa ottamille Ngāti Ruanui -heimon entisille alueille. Heimon johtaja, Riwha Titokowaru, organisoi tätä vastaan aluksi väkivallattomia vastaiskuja. Maorit tuhosivat siirtolaisten tilojen aitauksia ja polttivat varastoja. Kesäkuun kuudentena 1868 eräät maorit tappoivat kolme siirtolaista ja vähän sen jälkeen eräs vakinaisen armeijan jäsen ammuttiin. Maorit halkaisivat ammutun sotilaan ruumiin ja söivät sen yläosan. 6. kesäkuuta Uuden-Seelannin armeija ryhtyi vastatoimiin kutsumalla palvelukseen 400 siirtolaista sekä noin sata Wanganui-heimoon kuuluvaa maoria.

Lähteet
The New Zealand Wars: A History of the Maori Campaigns and the Pioneering Period: Volume II: The Hauhau Wars, 1864–72
Titokawaru

Uuden-Seelannin historia
Maorit
1800-luvun sodat
Marit Larsen

Marit Elisabeth Larsen (s. 1. heinäkuuta 1983 Lørenskog) on norjalainen laulaja. Hän oli teininä toinen M2M-popduon jäsenistä. Nykyään Larsen on soolouralla.

Larsenin ensimmäinen sooloalbumi Under the Surface ilmestyi vuonna 2006. Hänen toinen albuminsa The Chase ilmestyi lokakuussa 2008. Larsenin kappale "If A Song Could Get Me You" oli hänen ensimmäinen single, joka on julkaistu Norjan ulkopuolella. Se julkaistiin Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Islannissa. Saksassa ja Itävallassa se meni singlelistan ykkössijalle. Sveitsissä kappale oli parhaimmillaan toisena ja Islannissa sijalla 19.

Diskografia 
Albumit
 Under the Surface (2006)
 The Chase (2008)
 If a Song Could Get Me You (2009, kansainvälinen kokoelma)
 Spark (2011)
 When The Morning Comes (2014)

EP:t
 Joni Was Right (2016)

Singlet
 Don't Save Me (2006)
 Under the Surface (2006)
 Only a Fool (2006)
 Solid Ground (2007)
 If a Song Could Get Me You (2008)
 I've Heard Your Love Songs (2008)
 Addicted (2009)
 Fuel (2009)
 Out Of My Hands (2010) kanssa Milow
 Vår beste dag (2011)
 Coming Home (2011)
 Don't Move (2012)
 I Don't Want To Talk About It (2014)
 Faith & Science (2015)
 Please Don't Fall For Me (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Marit Larsenin kotisivut
 Marit Larsen MySpacessa
 MaritLarsenFanclub.com fanisivusto

Norjalaiset poplaulajat
Norjalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Saarikosken ruukki

Saarikosken ruukki oli Kuhmoniemen Pajakkajoen varteen Saarikoskeen vuonna 1871 valmistunut ruukki. Sen perusti kauppias ja Sotkamon Petäjäkosken ruukin kirjanpitäjä F. E. Bergström. Vuonna 1878 sulattamon toiminta päättyi tulipaloon, eikä ruukkia enää rakennettu uudelleen.

Ruukki valmisti rautaa lähiseudun järvistä kerätystä järvimalmista ja ruukin pajassa valmistettiin myös erilaisia rautaesineitä kuten kirveitä ja auroja. Ruukin valmistamaa rautaa pidettiin hyvälaatuisena, mutta ruukin toimintaa haittasivat sen pääomien puutteesta johtuva pieni koko sekä kehnot liikenneyhteydet. Kesällä tuotteita kuljetettiin tervaveneillä myytäväksi Ouluun, mutta talvisin ei vastaavaa mahdollisuutta ollut. Ruukin yhteydessä oli myös sahalaitos.

Ruukin rakennuksista on jäljellä perustusten jäänteitä ja itse tuotantolaitos erottuu maastosta kumpareena. Entisen ruukin alueella on myös raudanvalmistuksessa syntyneitä kuonakasoja. Ruukin tilojen myöhemmäksi omistajaksi on muun muassa vuoden 1925 henkikirjoissa merkitty Ab Uleå Oy:n osakas Reinhold Weckman.

Lähteet

Viitteet

Kuhmon rakennukset ja rakennelmat
Suomen ruukit
Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat
Bionicle: Legendan paluu

Bionicle: Legendan paluu () on Legon valmistamiin Bionicle-toimintahahmoihin perustuva animaatioelokuva vuodelta 2009.

Juoni 

Mata Nui, Matoran-universumin Suuri Henki, jonka keho oli vuosikaudet Aqua Magnan meressä, on karkotettu kodistaan. Hänen ruumiinsa on ilkeän Makuta Teridaxin vallassa ja hänen henkensä on lähetetty pois Elämän Naamion, voimakkaimman olemassa olevan Kanohi-Naamion, sisässä.

Naamio laskeutuu Bara Magnaan, erämaaksi muuttuneelle planeetalle, ja luo Mata Nuille oman ruumiin. Scarabax-kuoriainen nimeltä Click muuttuu naamion vaikutuksesta väliaikaisesti kilveksi, joka suojaa Mata Nuita Vorox -nimiseltä pedolta. Mata Nui tapaa Agorin nimeltä Metus, joka kertoo Mata Nuille Bara Magnan elintavoista ja kuinka paikalliset selvittävät riitansa aina Glatorian-sotureidensa välisillä taisteluilla.

Mata Nui pääsee seuraamaan kahden Galtorianin, Strakin ja Ackarin välistä taistelua. Kun Strakk alkaa turvautua epäkunniallisiin keinoihin, Mata Nui puuttuu taisteluun ja voittaa Strakin. Ackar esittelee Mata Nuin toiselle Glatorianille, Kiinalle. Kiina kertoo toiveestaan poistua Bara Magnasta uskoen minkä tahansa olevan parempi paikka. Sitten he joutuvat Skorpio -nimisen pedon sekä Luunmetsästäjien hyökkäämiksi. Torjuttuaan hyökkäyksen he löytävät kuvan robotista, joka osoittautuu Mata Nuin aiemmaksi kehoksi. Mata Nui auttaa Elämän Naamion avulla luomaan Glatorianeille uusia aseita ja hän itse oppii taistelemista Ackarilta. He päättävät yhdistää Agorien kylät Luunmetsästäjiä ja näiden liittolaisia, Skralleja, vastaan.

Kiina epäilee petturiksi varkaana pidettyä mutta keräilijäksi itseään kutsuvaa Berixiä, mutta molemmat joutuvat todellisen petturin vangiksi. Mata Nui lähtee yksin Skrallien leiriin, Roxtusiin, pelastamaan heitä. Hän kohtaa Tuman, Skrallien johtajan ja voitta hänet kaksintaistelussa. Sitten hänelle selviää, että Metus oli petturi Agorien joukossa. Hän oli yhdistänyt Skrallit paimentolaisten kanssa tuhotakseen Agorit ja Glatorianit. Mata Nui antaa Berixille Tuman kilven, jolla tämä taistelee Luunmetsästäjiä vastaan.

Glatorianien taistellessa vihollisia vastaan, Mata Nui seuraa Metusta. Hän tuhoaa Metuksen vaunun ja muuttaa hänet käärmeeksi, jotta kaikki näkevät Metuksen "todellisen minän". Glatorianit onnistuvat ajamaan Skrallit ja Luunmetsästäjät tiehensä. Taistelun päätyttyä kaikki huomaavat kaikkien kylien olleen osa Mata Nuin entistä kehoa. Berix tuo esiin kolikon, jossa sekä Yhtenäisyys-Velvollisuus-Kohtalo -symboli, Bara Magnan symboli, Elämän Naamion symboli ja Skrallien symboli. Hän havaitsee sen muodostavan kartan. Tällä tiedolla Glatorianit valmistautuvat uuteen seikkailuun, jossa legenda... on palannut

Ääninäyttelijät

Alkuperäiset 

Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Bionicle
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
Kartanotalous

Kartanotalous oli keskiajan Euroopassa esiintynyt maatalouden tuotantomuoto, johon kuuluivat maaorja- tai vuokratyövoimalla viljellyt aateliskartanot. Joskus feodalismi-sanalla viitataan kartanotaloudessa eläneisiin yhteiskuntiin, mutta kyseistä sanaa käytetään myös muissa merkityksissä.

Sydänkeskiajalla Saksassa oli eräänlaista linnafeodalismia. Myöhäiskeskiajalla suurin osa väestöstä oli talonpoikia. Vain pieni osa maatiloista oli aateliston asuttamia kartanoita tai rälssitiloja.

Kruununtiloja lisättiin 1500-luvulla. Näin valtio sai lisää otetta hallintoonsa ja taloudellisten varojen käyttäminen valtion hyväksi helpottui. Valtio verotti talonpoikia siten, että se määräsi talonpojat antamaan käyttöoikeuden aatelisille joillekin maillensa määräajaksi lahjoitusmaina. Kun aatelistolla oli oikeus käyttää näitä maita, heillä oli feodaalinen oikeus talonpoikien suhteen.

Lähteet

Katso myös
Latifundium

Keskiaika
Feodalismi
Maatalouden historia
Luokkayhteiskunta
Talousjärjestelmät
Moussa Dadis Camara

Kapteeni Moussa Dadis Camara (s. 1. tammikuuta 1964) on Guinean armeijan sotilas, joka oli maata hallitsevan Demokratian ja kehityksen kansallisen neuvoston puhemies (Conseil National de la Démocratie et du Développement, CNDD) ja siten myös Guinean valtionpäämies  24. joulukuuta 2008 – 3. joulukuuta 2009. CNDD nousi valtaan vallankaappauksella 23. joulukuuta 2008 pian pitkäaikaisen presidentti Lansana Contén kuoleman jälkeen.

Camara on opiskellut lakia ja taloustieteitä Gamal Abdel Nasserin yliopistolla Conakryssa. Armeijaan hän liittyi 1990 ja oli vuonna 2004 18 kuukauden koulutuksessa Saksassa. Hän oli yksi johtajista kevään 2007 sotilaskapinassa ja toukokuun 2008 levottomuuksissa. Marraskuussa 2008 hänet nimitettiin armeijan polttoainehuollon johtoon ja puolustusministerin henkilökuntaan.

Guinean turvallisuusjoukot ampuivat 28. syyskuuta 2009 Conakryssa 160 Moussa Dadis Camaran presidenttiehdokkaaksi asettumista vastustanutta.

Camara yritettiin murhata 3.12.2009, kun kapinalliset sotilaat avasivat tulen häntä vastaan. Hänen uskotaan haavoittuneen lievästi.
Camara oli myöhemmin hoidossa Rabatissa, mutta hänen tiedottajansa kielsi hänen saaneen muuta kuin naarmun päähänsä.
Camaran poissaolon aikana juntan johtoon nousi puolustusministerinä toiminut kenraali Sékouba Konaté.

15. tammikuuta 2010 allekirjoitettiin Ouagadougoussa sopimus Dadis Camaran, Konatén ja välittäjän toimineen presidentti Blaise Compaorén välillä, jossa luvattiin vaaleja kuuden kuukauden sisällä ja Dadis Camara lupasi tukensa "siirtymäajan toimijoille".

Lähteet 
 http://www.france24.com/en/20081225-who-moussa-dadis-camara-

Viitteet 

Guinealaiset henkilöt
Sotilaat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Salomon Köhlström

Salomon Siimoninpoika Köhlström ent. Köykkä (24. huhtikuuta 1746 Jalasjärvi– 4. maaliskuuta 1827 Ilmajoki oli suomalainen kirkonrakentaja.

Elämä ja ura 
Jalasjärvellä Köykän talossa syntyneen Köhlströmin vanhemmat olivat talollinen Simo Köykkä ja Anna Yrjöntytär. Jalasjärvellä syntynyt Köhlström muutti torppariksi Ilmajoelle Röyskölän kylään vuonna 1769. Hän suunnitteli ja rakensi useita kirkkoja lähinnä Etelä-Pohjanmaalla ja Satakunnassa:

 Karvian kirkko 1789
 Ahlaisten kirkko 1796
 Jalasjärven kirkko 1800
 Honkajoen kirkko 1804–1812
 Karijoen kirkko 1808–1812
 Kauhajoen kirkko 1820, tuhoutui tulipalossa 29. syyskuuta 1956
 Lavian kirkko 1823

Köhlström laati lisäksi pohjapiirroksen Kauhajoen kirkkoa varten, mutta intendentinkonttori piti sitä liian monimutkaisena. Kurikan kirkkoon Kohlström rakensi kellotapulin vuonna 1794. Hän oli myös taitava ja kirvesmies ja puuseppä tehden muun muassa saarnastuoleja kirkkoihin. Salomon Köhlströmin poika Juha Köhlström oli myös kirkonrakentaja.

Valokuvia kirkoista

Lähteet 

 
  Sivu 427

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset kirkonrakentajat
 Vuonna 1746 syntyneet
 Vuonna 1827 kuolleet
Eero Kekomäki

Eero Vilho Kekomäki (s. 28. elokuuta 1933 Helsinki) on suomalainen varatuomari, joka toimi suojelupoliisin päällikkönä 1990–1996.

Ennen suojelupoliisiin siirtymistään Kekomäki toimi Ulkoministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä. Hän oli Supon virkaan valittaessa poliittisesti sitoutumaton.

Päällikön tehtävästä hän jäi eläkkeelle elokuun lopussa 1996. Supo-uransa jälkeen Kekomäki on julkaissut useita kirjoja omakustanteena. Hän on kirjoittanut muun muassa satukirjan Ropoliisi sekä kirjan Kun oikein teet niin väärin ei tule, jossa hän kertoo isästään.

Kekomäki oli naimisissa espanjalaissyntyisen Francesca Kekomäen (1930–2015) kanssa, joka kiersi vankiloissa tekemässä vapaaehtoistyötä. Hänestä on kirjoitettu elämäkertakirja Francesca (2009).

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomen turvallisuuspoliisin päälliköt
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Wallpaper

Wallpaper (tyyliteltynä Wallpaper*) on brittiläinen matkailuun, designiin, muotiin ja mediaan keskittynyt englanninkielinen aikakauslehti. Lehden perustivat vuonna 1996 Tyler Brûlé ja Alexander Geringer. Vuonna 1997 Brûlé myi lehden Time Warnerille. Julkaisun levikki oli vuonna 2006 112 871  ja sen toimitus sijaitsee Lontoossa. Wallpaper ilmestyy kerran kuukaudessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Wallpaperin kotisivut. 

Brittiläiset aikakauslehdet
Taidelehdet
Suunnistuksen viestihajonta

Suunnistuksen viestihajonta tarkoittaa suunnistusviesteissä käytettäviä hajontamenetelmiä, jotka estävät suunnistajia seuraamasta toisiaan kilpailussa. Parhaiten tunnettuja ovat Farsta- ja Motala-hajontamenetelmät.

Farsta-hajonta 
Farsta-hajonta on monimutkaisin suunnistusviesteissä käytettävistä hajontamenetelmistä. Farstassa vuorottelevat hajontarastit ja yhteiset rastit. Joukkueet juoksevat hajontarastit (rastivälit) eri osuuksilla, jolloin eri ratavariaatioita tulee useita. Lopulta kaikki joukkueet ovat kuitenkin juosseet samat rastivälit. Nykyisillä runsasrastisilla suunnistusradoilla periaatteessa vain ratamestarin työn määrä rajoittaa käytettävien hajontaratojen määrää. Toisaalta suunnistuskarttojen painaminen (arvokilpailut) tai tulostaminen (muut kilpailut) aiheuttaa taloudellisia rajoituksia mahdollisuuksista käyttää hyvin monimutkaista Farsta-hajontaa. Vähäjoukkueisissa viesteissä, esimerkiksi MM-viestissä, käytössä on vain hyvin pieni osa mahdollisista ratavariaatioista. Suurviesteissäkin on käytössä enintään vain muutama kymmenen teoreettisesti jopa sadoista ratavaihtoehdoista.

Vännes-hajonta 
Vännes-hajonta on Farsta-hajonnasta yksinkertaistettu versio, jossa viestiosuus on jaettu kahteen osaan. Osuuden keskellä olevalla yhteisellä rastilla jaetaan radan loppuosat radat uudestaan joukkueiden kesken. Näin kolmiosuuksisessa viestissä on tarjolla 9 hajontarataa (3x3). Tupla-Vännes on Vännes-variaatio, jossa viestiosuus on jaettu neljään osaan niin, että suunnistaja juoksee samat hajonnat osuuden parillisilla ja parittomilla jaksoilla.

Motala-hajonta 
Motala-hajonnassa on ratoja yhtä monta kuin on hajontaosuuksia. Hajonta syntyy siitä, että joukkueet juoksevat radat eri järjestyksessä. Motala sopii hajontana parhaiten viesteihin, joissa on vähän joukkueita. Sen etuna on yksinkertainen toteutus.

Aiheesta muualla
Jukka Inkerin viestihajonta-analyysi 

Viestisuunnistus
Lulu (nimi)

Lulu on naisen etunimi. Vuoden 2012 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan Lulu-nimisiä on Suomessa ollut kirjoilla 126 naista sekä ainakin kaksi ennen vuotta 1940 syntynyttä miestä

Tunnettuja Luluja 

 Lulu, oik. Marie McDonald McLaughlin Lawrie, skotlantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, malli ja televisiopersoona
 Lulu Ranne, suomalainen diplomi-insinööri ja kansanedustaja (Perussuomalaiset)

Kuvitteellisia Luluja 

 Lulu, Alban Bergin samannimisen oopperan päähenkilö
 Lulu, Jukka Alihangan laulussa Lulu
 Pikku Lulu, sarjakuvahahmo

Lähteet

Etunimet
Kaupungintalo

Kaupungintalo on kaupungin tärkein virastotalo, jona on perinteisesti pidetty taloa, jossa kaupunginvaltuusto, kaupungin ylin päättävä elin, kokoontuu. Joissakin tapauksissa kaupungintaloksi kutsutaan taloa, jossa kaupunginhallitus ja kaupungin ylimmät virkamiehet, muun muassa kaupunginjohtaja tai pormestari työskentelevät. Kaupungintalo on usein keskeisin hallinto- ja edustusrakennus, jossa saattaa olla myös muita virastoja, toimistoja ja kokous- ja juhlatiloja. Niissä on myös yleensä odotustiloja asiakkaille ja kaupungin tiedotusta palvelevia tiloja.

Kaupungintalojen historia Suomessa 
Kaupungintalojen edeltäjiä olivat raatihuoneet, joissa silloiset kaupunkien ylintä päätös-, hallinto- ja tuomiovaltaa käyttäneet kaupunginraadit kokoontuivat. Raatihuoneet sijaitsivat usein keskeisillä paikoilla.

Vuonna 1875 tuli voimaan asetus kaupunginhallinnosta. Raadit lakkautettiin ja niiden tilalle tuli kaupunginvaltuustot. Lainmuutoksen myötä kaupungin hallinnon tehtävät lisääntyivät ja samalla niitä hoitamaan tarvittavien virkamiesten määrä kasvoi. Vanhat raatihuoneet kävivät ahtaiksi ja uusia tilavampia kaupungintaloja alettiin rakentaa 1800-luvun loppupuolella. Kaupungintaloa saatettiin vielä kuitenkin nimittää raatihuoneeksi.

Kaupungintalojen suunnittelu annettiin maineikkaille arkkitehdeille. Komeissa rakennuksissa oli komeat portaikot, juhlasali, valtuuston kokoussali, ravintola, virkamiesten työtilat ja joissain myös muita tiloja, kuten huutokauppakamari,  raastuvanoikeus ja asuntoja virkamiehille.

Kaupungintaloja

Katso myös
 Raatihuone

Lähteet

Aiheesta muualla
Sargassolevät

Sargassolevät (Sargassum) on ruskolevien suku, johon kuuluu monia lajeja. Useimmat elävät matalikolla ja koralliriutoilla. Tunnetuimpia ovat kuitenkin Sargassomerellä lilluvat laajat levämassat. Ne edustavat enimmäkseen lajeja Sargassum natans  ja Sargassum fluitans.

Sargassolevät voivat kasvaa useita metrejä pitkiksi. Ne ovat yleensä ruskeansävyisiä tai tummanvihreitä. Niissä on lehdyköitä, joiden haaroihin kasvaa ilmakuplia samalla tavalla kuin rakkolevällä.  Näistä kuplista tulee Sargassum bacciferum -levän vanha suomalainen nimi marjalevä.

Alun perin Japanista kotoisin oleva Sargassum muticum on haitallinen vieraslaji Euroopan rannikoilla. Se tarttuu veneiden potkureihin, haittaa uimista ja suuret levämassat haittaavat niiden alle jäävien eliöyhteisöiden valon saamista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Sargassum 

Ruskolevät
Hansadutta Swami

Hansadutta Swami (Hans Kary; s. 27. toukokuuta 1941 Braunschweig, Saksa) on Yhdysvalloissa asuva entinen Krishna-liikkeen (ISKCON) guru. Hänestä tuli Prabhupadan oppilas maaliskuussa 1967. Hansadutta Swami levitti liikkeen toimintaa useisiin maihin ja organisoi Prabhupadan kirjojen levitystä useilla kielillä. 

Vuonna 1977 Prabhupadan kuoltua Hansadutta Swamista tuli yksi liikkeen johtajista. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävistään vuonna 1983. Hän kärsi sydänkohtauksen vuonna 2003.

Useita kirjojakin julkaissut Hansadutta Swami jatkaa yhä hengellistä uraansa Prabhupadan jalanjäljissä. Hänen nykyinen asuinpaikkansa on Kalifornian Cloverdale.

Swami on paitsi kirjoittanut, myös levyttänyt – häneltä ilmestyi rockalbumi Nice but Dead.

Lähteet 

Krishna-liike
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Kajsa

Kajsa on ruotsinkielinen naisen etunimi, jonka suomenkielinen vastine on Kaisa. Molemmat nimet ovat Katariina-nimen lyhentymiä. Suomenruotsalaisessa kalenterissa Kajsan nimipäivä on 25. marraskuuta, Katariinan päivänä. Suomessa nimi Kajsa on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 446 henkilölle.

Tunnettuja Kajsa -nimisiä henkilöitä 
Kajsa Bergqvist, ruotsalainen yleisurheilija
Kajsa Ernst, ruotsalainen näyttelijä
Kajsa Hallberg Adu, ruotsalainen bloggaaja ja akateeminen luennoitsija
Kajsa Ingemarsson, ruotsalainen juontaja ja kirjailija
Kajsa Kling, ruotsalainen alppihiihtäjä
Kajsa Krook, suomalainen kirjallisuuden kääntäjä
Kajsa Vickhoff Lie, norjalainen alppihiihtäjä
Kajsa Mattas, suomalais-ruotsalainen kuvanveistäjä
Kajsa Nilsson, ruotsalainen suunnistaja
Catharina ”Kajsa” Wahllund, ruotsalaissyntyinen suomalainen ravintoloitsija, jonka mukaan Kaisaniemi Helsingissä sai nimensä

Kuvitteellisia Kajsoja 
Kajsa Anka on sarjakuvahahmo Iines Ankan ruotsinkielinen nimi

Lähteet 

Etunimet
Gyromitriini

Gyromitriini on solumyrkky ja karsinogeeni, jota esiintyy eräissä Gyromitra-suvun sienissä, kuten korvasienessä (Gyromitra esculenta). Kemiallisesti gyromitriini on asetaldehydin N-formyyli-N-metyylihydratsoni ja sen systemaattinen IUPAC-nimi on N'-etyylideeni-N-metyyliformohydratsidi. Gyromitriini on vesiliukoinen, haihtuva yhdiste, joka hajoaa helposti, jolloin siitä muodostuu metyylihydratsiinia (CH6N2), joka on varsinainen myrkytyksen aiheuttaja.

Aiheesta muualla 
Ruokavirasto: Korvasienen gyromitriini
PubChem: Gyromitrin 
Human Metabolome Database (HMDB): Gyromitrin 
Food Component Database (FooDB): Gyromitrin 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Gyromitrin 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Gyromitrin 

Sienimyrkyt
Mihin menet Suomen kansa?

Mihin menet Suomen kansa? oli opettaja ja filosofian maisteri Lauri Mikael Sainion salanimellä M. Lausa kirjoittama vuonna 1942 ilmestynyt ja kohua herättänyt sosiaalipoliittinen pamfletti. WSOY:n kustantamasta 386-sivuisesta kirjasta otettiin viisi painosta jatkosodan aikana vuosina 1942–1943 ja siinä esitettyjä asutus-, perhe-, asunto- ja koulutuspoliittisia ehdotuksia toteuttiinkin 1940-luvun lopulla jossain määrin Lausan suuntaviivojen mukaisesti. Kirjan mottoina olivat lauseet Ei ole paluuta entiseen, Kansa seiso omalla pohjallasi äläkä luota vieraaseen apuun sekä Ne totuudet joita emme halua kuulla ovat meille hyödyllisimmät.

Mihin menet Suomen kansa? kuului niihin kirjoihin, jotka Suomen kustannusyhdistys pyysi lokakuussa 1945 poistettavaksi kirjakaupoista poliittisista syistä. Sitä poistettiin jonkin verran myös kirjastoista.

Pamfletin arvomaailma oli populistinen ja perinteisen agraaris-konservatiivinen. Siinä vaadittiin kasvattamaan Suomen väkilukua maan uhanalaisen aseman takia ja suhtauduttiin kielteisesti kaupungistumiseen ja muihin yhteiskunnan modernisaation mukanaan tuomiin ilmiöihin. Lausan mukaan ”kääpiöperhe”, jossa oli vain 1–3 lasta, perustui itsekkyyteen ja ennusti kansallisen olemassaolon tuhoa. Lausa arvosteli sitä että Suomessa pidettiin kaikissa asioissa esikuvamaana Ruotsia. Hänen mielestään liian korkea elintaso oli rappeuttanut Ruotsin, josta oli tullut löyhätapaisuuden ja sukupuolisiveettömyyden edelläkävijämaa. Lausan mukaan Ruotsin syntyvyys oli painunut alas kaksilapsijärjestelmän takia ja Ruotsin maaseudulla jäi maatyömiehiä naimattomiksi, kun nuoret naiset muuttivat maalta Tukholmaan hankkimaan elantonsa ns. yleisinä naisina. Lausa halusi että Ruotsin sijasta esikuvia haettaisiin Saksasta.

Lausa piti Suomen ongelmina liian pientä väkimäärää ja maanviljelyn sekä metsien heikkoa tuottavuutta. Lausan mielestä suuri osa Suomen pelloista oli huonosti viljeltyjä, suuret alat maata olivat tuottamattomana joutomaana ja metsät olivat huonosti tai kokonaan hoitamatta. Maanpuute aiheutti Lausan mukaan väestön siirtymistä maaseudulta kaupunkeihin ja tätä hän piti maan tulevaisuuden kannalta vahingollisena. Lausan mukaan asutustoiminnan ja tehokkaamman maankäytön avulla Suomen väkiluku voisi nousta kahdeksaan tai jopa 16 miljoonaan asukkaaseen. Kasvava väestö voisi hankkia lisätuloja muun muassa kalastuksen ja siipikarjanhoidon avulla.

Lausan huolenaiheita kuvaavat muun muassa seuraavat kirjan sitaatit:

Lähteet 
 Leabright's Blog: Lausa M (Lauri Mikael Sainio) Mihin menet Suomen kansa?(1942)
 Mikko Majander: Pohjoismaa vai kansandemokratia? Sosiaalidemokraatit, kommunistit ja Suomen kansainvälinen asema 1944–51.  Väitöskirja, Helsingin yliopisto, , valtiotieteellinen tiedekunta, yhteiskuntahistorian laitos 2004, Lausan kirjasta ss. 45–46
 Tiede.fi-foorumin keskustelu Rotuoppia ja rodunjalostusta Ruotsin malliin!

Viitteet

Kirjat sosiaalipolitiikasta
Jatkosota
Pamfletit
Suomalaiset politiikan tietokirjat
Jukka Viljanen

Jukka Viljanen (s. 2. toukokuuta 1963) on suomalainen seikkailujuoksija ja yrittäjä. Hän on kisannut ääriolosuhteissa Pohjoisnavalla, Etelämantereella , Kalaharissa, Grönlannissa ja Saharassa. 

Jukka Viljanen on koulutukseltaan kauppatieteiden kandidaatti. Toimittaja Juha Hietanen kirjoitti hänestä kirjan "Seikkailujuoksija" vuonna 2012.  Viljasen toimittaja Arno Seiron kanssa kirjoittama motivaatiokirja Asennetta Peliin ilmestyi seuraavana vuonna. Myös Viljasen puoliso Kirsi Montonen on seikkailujuoksija.

Lähteet 

Suomalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Lehtohopeatäplä

Lehtohopeatäplä (Boloria titania) on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö 

Lehtohopeatäplän siipien kärkiväli on noin 31–44 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia.

Levinneisyys 

Lehtohopeatäplä on boreomontaani laji. Se esiintyy laikuttaisesti Euraasiassa Keski-Euroopan länsiosista Baltiaan, Suomeen ja Venäjälle ja täältä Siperiaan, Altai- ja Kenteivuorille. Laji puuttuu Skandinaviasta. Pohjois-Amerikassa laji esiintyy Labradorista Alaskaan sekä Yhdysvaltojen pohjoisosissa ja Kalliovuorilla New Mexicoon saakka.

Levinneisyys Suomessa on rajoittunut muutamille alueille erityisesti Kaakkois-Suomessa (Pernaja ja Kitee). Perhosta esiintyy mahdollisesti myös Etelä-Hämeessä ja Satakunnassa. Lehtohopeatäplä on ollut Suomessa aina harvinainen laji, mutta levinneisyys on ollut aikaisemmin laajempi, jolloin sitä on tavattu myös Varsinais-Suomessa. Laji on rauhoitettu Suomessa.

Elinympäristö 

Lehtohopeätäplän elinympäristöä ovat valoisat metsämaastot, metsänreunat ja aukiot. Alpeilla lajia tavataan 1 200–1 700 metrin korkeudessa. Elinympäristöä Suomessa ovat rehevät ja lehtomaiset metsät, joissa se lentää puoliavoimilla paikoilla.

Lentoaika ja elintavat 

Lehtohopeatäplän lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen esiintymisalueesta. Lentoaika Suomessa on kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle. Runsaimman lennon ajankohta riippuu kesän säistä. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi 

Toukan ravintokasveja ovat orvokit (Viola) ja tattaret (Polygonum).

Lähteet

P. Pakkanen: Lehtohopeatäplä (Boloria titania)

Aiheesta muualla 
Perhosopas: Lehtohopeatäplä (Boloria titania)
Suomen Perhoset: Lehtohopeatäplä 
Luontoportti: Lehtohopeatäplä (Boloria titania)
UniProt, Taxonomy: Clossiana titania 

Kaposiivet ja hopeatäplät
Sound of Finland

Sound of Finland Oy on Poko Records Oy:n perustaja Epe Heleniuksen keväällä 2009 perustama itsenäinen musiikkiyhtiö. Se julkaisee musiikkia kolmella alamerkillä: Poison Pill, Hyeena Trax, Fanfaari. Sen julkaisuihin kuuluu albumeja ja singlejä artisteilta: The Freza, Adamantra, Honey B & T-Bones, Ville Leinonen ja Peer Günt. Sound of Finland Oy:n omistaa Epe Heleniuksen kustannusyhtiö Poplandia Music Oy.

Artistit
 The Scenes
 Suvi Isotalo
 Antti Kleemola
 Honey B & T-Bones
 Pelle Miljoona
 Jukka Takalo
 Francine
 Matthau Mikojan
 Home Junior
 Barbe-Q-Barbies
 Ville Leinonen
 Snow White's Poison Bite
 Se, josta ei puhuta
 Joey Luumäki & Tappajatomaatit
 Peer Günt
 Hauli Bros

Aiheesta muualla 
SOF

Suomalaiset rockmusiikin levy-yhtiöt
Afrikan Isotjärvet

Isotjärvet eli Afrikan Isotjärvet ovat ryhmä järviä, jotka sijaitsevat Itä-Afrikan hautavajoamassa ja sen läheisyydessä (ks. taulukko). Järvet kuuluvat Niilin, Sambesin ja Kongojoen vesistöihin lukuun ottamatta Turkanajärveä, josta vettä poistuu ainoastaan haihtumalla. Joskus Isoillajärvillä tarkoitetaan pelkästään Valkoisen Niilin yläjuoksua, johon kuuluvat Victoria-, Albert- ja Edwardinjärvi. Toisaalta Kyogajärveä ei yleensä lueta yhdeksi Isoistajärvistä pienen kokonsa vuoksi, vaikka se sijaitseekin Valkoisen Niilin valuma-alueella.

Afrikan Isojenjärvien alue on järviä ympäröivä laaja väestökeskittymä, johon kuuluvat Ruanda, Burundi ja Uganda sekä Kongon demokraattisen tasavallan itäosat. Joskus alueeseen lasketaan myös Tansanian luoteisosat ja Kenian länsi- ja luoteisosat.

Lähteet 

Isotjärvet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Toivo Pekkasen koulu

Toivo Pekkasen koulu oli peruskoulu Kotkassa kaupungin keskustassa Kotkansaarella. Koulussa oli luokat 3–6 ja siellä toimi myös musiikkiluokka ja maahanmuuttajien luokka. 

Koulu on valmistunut vuonna 1966 Isopuiston viereen, ja sen on suunnitellut Kotkan kaupungin arkkitehtiosasto kaupunginarkkitehti Lauri Heinäsen johdolla. Nimensä koulu on saanut kirjailija Toivo Pekkasen mukaan.

Toivo Pekkasen koulu lakkautettiin lukuvuoden 2014-2015 jälkeen. Syksyllä 2015 luokilla 4 ja 5 aloittavat oppilaat siirtyivät Haukkavuoren kouluun. Luokilla 6 ja 7 aloittavat oppilaat siirtyivät taas Kotkansaaren kouluun, keskuskoulun toimipisteeseen.

Lukuvuoden 2015-2016 Haukkavuoren koulu toimi väistötiloissa Toivo Pekkasen koulun tiloissa sisäilmaongelmien vuoksi. Syksyllä 2016 Haukkavuoren koulu palasi omiin tiloihin. 

Toivo Pekkasen koulun sali on vielä toiminnassa. Sitä käytetään mm.kotkan seurojen harrastuspaikkana, Kotkansaaren koulujen liikuntatuntien suorituspaikkana. Toivo Pekkasen koulun Keskuskadun puolen pihalla on koripallokorit, puolapuita ja muita laitteita, joita saa käyttää vapaasti. Koulun toisella pihalla toimii päiväkoti.

Lähteet
Toivo Pekkasen koulu

Kotkan peruskoulut
Päivi Granö

Päivi Maaria Granö (s. 9. toukokuuta 1958 Jyväskylä, Suomi) on Lapin yliopiston kuvataidekasvatuksen professori. Koulutukseltaan hän on taiteen tohtori, filosofian maisteri ja peruskoulunopettaja.

Granö suoritti peruskoulunopettajan tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1980 ja filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1986. Taideteollisesta korkeakoulusta hän valmistui vuonna 1992 taiteen kandidaatiksi, vuonna 1999 taiteen lisensiaatiksi ja vuonna 2001 taiteen tohtoriksi. Granö on toiminut Turun yliopiston Rauman opettajankoulutuslaitoksella kuvataiteen tuntiopettajana ja lehtorina vuosina 1986–2002 ja Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan Kulttuurituotannon ja maisemantutkimuksen laitoksella Porin yliopistokeskuksessa maisemantutkimuksen lehtorina ja vs. professorina 2002–2007. Nykyiseen virkaansa hänet nimitettiin 1. elokuuta 2007 alkaen.

Väitöskirjassaan hän käsitteli kolmen suomalaisen kuvataiteilijan lapsuuden ja taiteen välistä suhdetta. Muissa julkaisuissaan Granö liikkuu kulttuuritutkimuksen, historian ja taiteen tutkimuksen välimaastossa.

Julkaisuja

Lähteet 
 Lapin yliopiston hallitus nimitti viranhaltijoita ja uusia jäseniä hallitukseen. Lapin yliopisto 25.5.2007. Viitattu 9.4.2020.

Lapin yliopiston professorit
Taiteentutkijat (kuvataide)
Maisemantutkijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Vierun ruukki

Vierun rautaruukki toimi Padasjoen Arrakoskella vuosina 1853–1896 (myös vuodet 1901 ja 1905 on mainittu toiminnan lopettamisvuotena). Ruukin perusti 1853 Saksalan kartanon omistanut Robert Mauritz von Fieandt (1821–1890) ja se sijaitsi Vierunkosken rannalla Vähä-Saksalan ratsutilalta vuokratulla maalla. Samalle tontille oli Arrakosken sahan kirjanpitäjä Constantin von Fieandt perustanut öljytehtaan viisi vuotta aiemmin 1848, ruukki rakennettiin joen länsirannalle öljytehdasta vastapäätä. Öljytehdas toimi Arrakoskella aina noin 1900 saakka. 

Ruukkiin kuului Padasjoen Vierunkoskella sijainneet harkkohytti, kankirautavasara ja kaksi ahjoa sekä viikate- ja nippulaitos Arrakoskella. Ruukin käyttämä järvimalmi saatiin Jämsän Kankarisjärvestä ja Rautavedestä, Asikkalan Äiniönlahdesta, Sysmän Palvanlahdesta ja Kuhmoisten Karkjärvestä. Lisäksi ruukille tuotiin harkkorautaa taottavaksi Saaninkosken ruukilta Pihtiputaalta. Harkkohytin toiminta loppui jo vuonna 1859.

Vierunkosken yläpuolelle kilometrin päähän Vierun ruukista perustettiin samana vuonna myös toinen Arrakosken rautaruukin nimellä tunnettu laitos. Tämä ruukki toimi vuoteen 1896 saakka. Se sijaitsi Arrakosken alapuolella Arrakosken kylän keskellä.

Molempien ruukkien tuotantorakennukset on purettu, sen sijaan asuinrakennuksia on siirretty läheisiin Jokioisten ja Taulun kyliin. Vierun ruukin konttorina toiminut Annala-niminen rakennus on nykyisin Taulun kylässä ja Vierun ruukin isännöitsijän entinen asuintalo on Padasjoen kirkonkylässä. Ruukkien sijaintipaikoilla on vielä nähtävissä rakennusten jäänteitä. Ruukin sijaintipaikalla on säilynyt lohkokivistä rakennettu pato sekä kosken länsirannalla puretun vasarapajan perustukset, tiilikasoja ja kivisen voimakanavan rauniot.

Lähteet 

Suomen ruukit
Padasjoen rakennukset ja rakennelmat
Ruoholahdenkanava

Ruoholahdenkanava on Helsingin kantakaupungin länsiosassa sijaitseva, 1990-luvun alussa rakennettu kanava, joka johtaa Hietalahdesta Ruoholahteen ja erottaa Jätkäsaaren mantereesta. Kanava kulkee länsi-itä-suunnassa.

Kanavan paikalla sijaitsi vielä 1900-luvun alussa huomattavasti leveämpi luonnontilainen salmi. Sen eteläpuolella sijainneet saaret, Jätkäsaari, Hietasaari ja Saukko, olivat suurelta osin huvilakäytössä. Kun Länsisatamaa alettiin 1910-luvulla rakentaa, saaret yhdistettiin ja niitä laajennettiin täyttämällä osa ympäröivästä vesialueesta. Samalla salmen itäpään poikki rakennettiin leveä pengermäinen yhdistetty katu- ja rautatiesilta, jonka alle jäi vain kapea aukko yhdistämään sen eri puolilla olleet vesialueet. Myöhemmin, 1960-luvulla täytettiin myös osa sillan länsipuolisesta vesialueesta niin, että paikalla ei enää ollut salmea. Alueella sijaitsi muun muassa puutavaraliikkeitä.

Ruoholahtea alettiin 1990-luvun alussa rakentaa asuntoalueeksi, johon liittyi myös Jätkäsaaren pohjoisin osa. Samalla entisen salmen paikalle kaivettiin kanava, jota molemmilta puolilta reunustavat kevyen liikenteen reitit. Kanavan yli rakennettiin Selkämerenkadun katusilta sekä neljä jalankulkusiltaa.

Kanavassa on 22 ankkuripaikkaa huviveneille.

Lähteet

Suomen kanavat
Länsisatama
Vuoden ympäristörakenne
Prince2

PRojects IN Controlled Environments (lyh. PR-IN-C-E) on laajasti projektinhallintaan käytetty menetelmä. Se on käytössä yli 150 maassa ja 20 000 organisaatiossa ympäri maailmaa.

Taustaa
Prince julkaistiin vuonna 1989, ja se oli tuolloin tarkoitettu Britannian valtiollisten it-hankkeiden hallintaan. Se tuli käyttöön myös it-alan ulkopuolella, ja vuonna 1996 julkaistu uudistettu versio Prince2 on tarkoitettu yleiskäyttöiseksi työkaluksi projektien hallintaan. Uusin versio, Prince2 2009 julkaistiin kesäkuussa 2009.

Hyödyt ja haitat
Prince2 on jäsennetty lähestymistapa projektin hallintaan. Se mahdollistaa projektien hallinnan selvästi määritellyn kehyksen puitteissa. Se määrittelee tarkasti prosessit hankkeen henkilöstön hallintaan, suunnitteluun ja valvontaan.

Jos menetelmää noudatetaan tarkasti, Prince2 on työläs erityisesti pienissä hankkeissa. Menetelmä on kuitenkin hyvin skaalautuva ja erilaisiin tarpeisiin sovitettava menetelmä. Se on enemmän teoreettinen ihannemalli kuin toimiva projektinhallintamenetelmä. Menetelmää on myös kritisoitu sen epäkäytännöllisyydestä ja soveltumattomuudesta käytännön ohjelmistokehitykseen.

Pääprosessit
Prince2 on prosessipainotteinen projektin hallintamenetelmä. Siihen kuuluu 40 erillistä toimintoa jotka on jaoteltu seitsemäksi prosessiksi.

Projektin aloitus SU (Starting up a project) -prosessi tähtää projektin alkutoimien suorittamiseen siihen pisteeseen, mistä varsinainen projekti voidaan aloittaa. Se tähtää projektin esitöiden viemiseen siihen pisteeseen, missä voidaan aloittaa tarkempi suunnittelu.

Projektin käynnistys IP (Initiating a project): Kun aloitusprosessi on saatu päätökseen, projektin johto voi päättää, onko projektilla edellytyksiä siirtyä seuraavaan, eli projektin käynnistysprosessiin. Tässä vaiheessa kehitysprojektista on jo selkeä kuva, ja projektin johto voi paremmin arvioida onko projektin vaatimia edellytyksiä vielä olemassa. Lopuksi aloitus- ja käynnistysprosessien dokumentaatiot yhdistetään ja luodaan projektin käynnistys -dokumentti.

Projektin johtamisessa DP (Directing a project) johdon (project board) tulee kiinnittää huomiota esimerkiksi lupien antamiseen eri vaiheissa, ohjattava hanketta ja lopuksi päätettävä se.

Kritiikkiä
Prince2ta on kritisoitu epäkäytännölliseksi ja teoreettiseksi projektinhallintametodiksi, joka ei vastaa tosielämän projektinhallinnan politikointia, monimutkaisia sosiaalisia kuvioita ja epävarmuutta sisältävän maailman haasteisiin..

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Project-Management-PRINCE2
 PRINCE2 2009
 What is PRINCE2?

Projektinhallinta