joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lutjanus

Lutjanus on ahvenkalojen (Perciformes) lahkoon, napsijoiden (Lutjanidae) heimoon ja Lutjaninae-alaheimoon kuuluva kalasuku.

Lajit 
Sukuun kuuluu 68 lajia.
 Lutjanus adetii Castelnau, 1873
 Lutjanus agennes Bleeker, 1863
 Lutjanus alexandrei Moura & Lindeman, 2007
 Lutjanus ambiguus Poey, 1860
 Lutjanus analis Cuvier, 1828
 Lutjanus apodus Walbaum, 1792
 Lutjanus aratus Günther, 1864
 Lutjanus argentimaculatus Forsskål, 1775
 Lutjanus argentiventris Peters, 1869
 Lutjanus bengalensis Bloch, 1790
 Lutjanus biguttatus Valenciennes, 1830
 Lutjanus bitaeniatus Valenciennes, 1830
 Lutjanus bohar Forsskål, 1775
 Lutjanus boutton Lacepède, 1802
 Lutjanus buccanella Cuvier, 1828
 Lutjanus campechanus Poey, 1860 – Punanapsija
 Lutjanus carponotatus Richardson, 1842 – Ruostejuovanapsija
 Lutjanus coeruleolineatus Rüppell, 1838
 Lutjanus colorado Jordan & Gilbert, 1882
 Lutjanus cyanopterus Cuvier, 1828
 Lutjanus decussatus Cuvier, 1828
 Lutjanus dentatus Duméril, 1861
 Lutjanus dodecacanthoides Bleeker, 1854
 Lutjanus ehrenbergii Peters, 1869
 Lutjanus endecacanthus Peters, 1863
 Lutjanus erythropterus Bloch, 1790 – Karmiininapsija
 Lutjanus fulgens Valenciennes, 1830
 Lutjanus fulviflamma Forsskål, 1775
 Lutjanus fulvus Forster, 1801
 Lutjanus fuscescens Valenciennes, 1830
 Lutjanus gibbus Forsskål, 1775
 Lutjanus goldiei Macleay, 1882
 Lutjanus goreensis Valenciennes, 1830
 Lutjanus griseus Linnaeus, 1758
 Lutjanus guilcheri Fourmanoir, 1959
 Lutjanus guttatus  Steindachner, 1869
 Lutjanus inermis Peters, 1869
 Lutjanus jocu Bloch & Schneider, 1801
 Lutjanus johnii Bloch, 1792 – Mustatäplänapsija
 Lutjanus jordani Gilbert, 1898
 Lutjanus kasmira Forsskål, 1775
 Lutjanus lemniscatus Valenciennes, 1828
 Lutjanus lunulatus Park, 1797
 Lutjanus lutjanus Bloch, 1790 – Napsija
 Lutjanus madras Valenciennes, 1831
 Lutjanus mahogoni Cuvier, 1828
 Lutjanus malabaricus Bloch & Schneider, 1801 – Malabarinnapsija
 Lutjanus maxweberi Popta,1921 
 Lutjanus mizenkoi Allen & Talbot, 1985
 Lutjanus monostigma Cuvier, 1828
 Lutjanus notatus Cuvier, 1828
 Lutjanus novemfasciatus Gill, 1862
 Lutjanus ophuysenii Bleeker, 1860
 Lutjanus peru Nichols & Murphy, 1922
 Lutjanus purpureus Poey, 1866 – Purppuranapsija
 Lutjanus quinquelineatus Bloch, 1790
 Lutjanus rivulatus Cuvier, 1828
 Lutjanus rufolineatus Valenciennes, 1830
 Lutjanus russellii Bleeker, 1849 – Juovaselkänapsija
 Lutjanus sanguineus Cuvier, 1828 – Kyhmynapsija
 Lutjanus sebae Cuvier, 1816 – Keisarinapsija
 Lutjanus semicinctus Quoy & Gaimard, 1824
 Lutjanus stellatus Akazaki, 1983
 Lutjanus synagris Linnaeus, 1758 – Juovanapsija
 Lutjanus timoriensis Quoy & Gaimard, 1824
 Lutjanus viridis Valenciennes, 1846
 Lutjanus vitta Quoy & Gaimard, 1824 – Ruskojuovanapsija
 Lutjanus vivanus Cuvier, 1828

Lähteet 
 FishBase 
 FishBase 
 FINLEX (Suomenkieliset nimet)

Percoidei
Tori.fi

Tori.fi on internetissä toimiva osto- ja myyntikauppapaikka. Se julkaisee kuluttajien luokiteltuja ilmoituksia maksutta. Yrityskäyttäjille on saatavissa Tori-kaupat-palvelu, joka mahdollistaa sivuston käytön liiketoiminnassa.

Suomen suosituimmaksi verkon kauppapaikaksi on noussut Tori.fi, jossa vieraili vuonna 2020 kuukausittain noin 2,7 miljoonaa eri kävijää. Joka päivä tehdään lähes  20 000 kauppaa. Ilmoituksia jätettiin vuoden 2018 aikana yhteensä yli 10,3 miljoonaa. 

Tori nousi suosituimmaksi verkon vertaiskauppapaikaksi Huuto.netin ohi alkukeväästä 2013 ja sijoittuu nyt suosituimpien suomalaisten verkkosivustojen vertailussa neljänneksi yli 40 miljoonalla viikoittaisella sivulatauksellaan (TNS Metrix, vko 4, 2014). 

Joulukuussa 2009 avattu Tori.fi on norjalaisen Schibsted-konsernin omistama. Sivusto on osa Schibstedin yli 30 maassa toimivaa luokiteltujen ilmoitusten verkkosivustoketjua, ja se on toteutettu Ruotsin suosituimmaksi nousseen Blocket.se -sivuston pohjalta. Schibstedin verkkokauppapaikka on markkinajohtaja myös Ranskassa (Leboncoin.fr) ja Espanjassa (Segundamano.es).

Vuonna 2012 Tori.fi-palveluun jätettiin noin 1,7 miljoonaa myydään-, ostetaan- tai annetaan ilmaiseksi -ilmoitusta, mikä on noin 70 % enemmän kuin edellisenä vuonna. Suosituimpia tuoteryhmiä olivat huonekalut ja sisustustarvikkeet sekä autot ja niiden varaosat. Eniten ilmoituksia suhteessa väestömäärään jätettiin Pohjois-Karjalan maakunnasta.

Lähteet

Suomalaiset verkkokaupat
Grumpy Cat

Grumpy Cat (4. huhtikuuta 2012 – 14. toukokuuta 2019, oikealta nimeltään Tardar Sauce) oli yhdysvaltalaisen Tabatha Bundesenin omistama tyttökissa, joka nousi Internet-ilmiöksi pahantuulisen ilmeensä takia. Suosio alkoi, kun Bundesenin veli lähetti syyskuussa 2012 kuvan kissasta Reddit-sivustolle. 

Kissan pahantuulinen ilme ja ajoittainen vaappuva kävelytyyli johtuivat mutaatiosta, josta kärsivät munchkin-kissat. Mutaation vuoksi kissan alaraajat olivat epänormaalin lyhyet, mikä vaikuttaa sen liikkumiseen. Sen käytös ei kuitenkaan poikennut kotioloissa tavallisesta. Kissan molemmat vanhemmat ovat normaalin kotikissan näköisiä.

Grumpy Cat kuoli 14. toukokuuta 2019. Ennen kuolemaansa kissa oli kärsinyt virtsatietulehduksesta.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Grumpy Catin viralliset kotisivut 

Internet-ilmiöt
Kuuluisat kissat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fredrik Lorenz Nyberg

Fredrik Lorenz Nyberg (18. heinäkuuta 1768 Viapori – 14. maaliskuuta 1831 Helsinki ) oli senaattori ja kamarineuvos (1808).   

Nybergin vanhemmat olivat sotakamreeri Gabriel Nyberg ja Heleena Kristiina Wahlberg ja puoliso tukholmalainen Katariina Margareeta Löfman (k. 1845). Nyberg kirjoittautui Viaporin linnoitusväkeen 1778, kadetti hänestä tuli upseerintutkinnon suorittamisen jälkeen 1784. Hän opiskeli 1785 alkaen Turun yliopistossa varsinkin matematiikkaa ja toimi samasta vuodesta Suomen linnoitusväen prikaatin kamarikirjurina. Vuonna 1787 hänestä tuli kamarikirjuri   Suomen pääkomissariaatissa, 1788 sotareviisori ja 1790 sotakamreeri Savon sotilasjaoston sotakomissiaraatissa. Nyberg osallistui Suomen sotaan 1808–1809 ylisotakomissaarina ja muonitusintendenttinä. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa, mutta siirtyi Suomeen 1814. Hän oli hallituskonseljin sota-asiaintoimituskunnan päällikkö vuodesta 1815 ja kamaritoimituskunnan päällikkö vuodesta 1816. Hän erosi palveluksesta 1825. Nyberg loi valtion menosäännölle pohjan.Reinhold Hausen on julkaissut Nybergin sota-ajan kirjeiden kopiokirjan nimellä Bref och uppteckningar från kriget i Finland (Svenska litteratursällskapet i Finland, 1916).

Lähteet

Suomalaiset senaattorit
 Suomalaiset upseerit
 Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1768 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet
Holmes NYC

Holmes NYC () on yhdysvaltalaisen CBS:n syyskuussa 2012 alkanut televisiosarja, jossa kirjailija Arthur Conan Doylen luoma Sherlock Holmes seikkailee nykyajan New Yorkissa. Pääosia esittävät Jonny Lee Miller (Sherlock Holmes) ja Lucy Liu (Joan Watson). Holmes on entinen Scotland Yardin neuvonantaja, mutta hän on muuttanut Britanniasta Yhdysvaltoihin saadakseen hoitoa huumeongelmaansa. Hän asuu Brooklynissä Watsonin kanssa, joka toimii aluksi hänen tukihenkilönään huumeongelmassa ja myöhemmin hänen oppilaanaan.

Holmes NYC:tä on esitetty Yhdysvalloissa seitsemän tuotantokautta. Viimeisimmän tuotantokauden esittäminen alkoi 23. toukokuuta 2019. Sarjan viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 15. elokuuta 2019.

CBS vahvisti toukokuussa 2018 Holmes NYC:n seitsemännen tuotantokauden tuotannon. Joulukuussa 2018 tiedotettiin seitsemännen kauden olevan sarjan viimeinen.  

Suomessa sarjan esittäminen alkoi Nelosella 22. tammikuuta 2013.

Tuotantokaudet

Kirjat 
Titan Books julkaisi Holmes NYC –sarjan maailmaan sijoittuvan Adam Christopherin kirjoittaman romaanin The Ghost Line helmikuussa 2015. Se julkaistiin suomeksi käännettynä nimellä Sherlock Holmesin Seikkailuja vuonna 2017.

Adam Christopherin kirjoittama toinen romaani nimeltä Blood and Ink julkaistiin huhtikuussa 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Holmes NYC CBS.comissa 
 
 Ohjelman sivu Nelosen sivuilla

Sherlock Holmes
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat
Waltari ja sukupuolten maailmat

Waltari ja sukupuolten maailmat on Juha Järvelän 2013 ilmestynyt Mika Waltaria ja hänen tuotantoaan 1925-1939 käsittelevä tietokirja.

Sisältö 
Teos käsittelee sukupuolta Mika Waltarin kirjailijakuvassa, teksteissä ja niiden vastaanotossa 1925-1939. Se perustuu Juha Järvelän Jyväskylän yliopistossa 2013 tarkastettuun väitöstutkimukseen. Teoksen liitteenä on luettelo Waltarin ajanjaksolla julkaisemista teksteistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maria / Sinisen linnan kirjasto: Juha Järvelä: Mika Waltari ja sukupuolten maailmat .
 Kirja-arvostelu teoksesta Helena Pilke: Miehet, naiset ja Mika W.. (Agricolan arvostelujulkaisu 22.4.2013)
 Kirja-arvostelu teoksesta Jaana Torninoja-Latola: ”Siellä missä miehiä tehdään” – Mika  Waltarin nuoruuden tuotanto ja sen  vastaanotto sukupuolten rakentamisen  paikkoina. (J@rgonia 22/2013)

Kirjat kirjallisuudesta
Suomalaiset tietokirjat
Mika Waltari
Vuoden 2013 kirjat
Luettelo kaukalopallon SM-mitalisteista

Tämä on luettelo kaukalopallon SM-mitalisteista. Kaukalopallon Suomen-mestaruudesta on pelattu vuodesta 1975 alkaen. Vuoteen 1990 asti mestaruus ratkaistiin turnausmuotoisesti ja laji kuului Jääpalloliiton alaisuuteen. Sarjatoimintaan siirryttiin Kaukalopalloliiton perustamisen myötä vuonna 1990. Vuoteen 2013 saakka kaukalopallon pääsarja oli nimeltään Kaukalopalloliiga, jonka jälkeen sen korvasi Kaukalopallon SM-Sarja, jolloin sarjaa hallinoi Suomen Kaukalopallo- ja Ringetteliitto.

Vuodesta 2017 alkaen, kaukalopallon Suomen Mestaruus on ratkaistu avoimessa Kaukalopallon Suomen Mestaruus turnauksessa.

Mitalistit

Eniten mestaruuksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Kaukalopallo- ja Ringetteliitto
 Kaukalopalloliiga

Kaukalopallo
kaukalopallon SM-mitalisteista
Poptravel

Matkailun hakuportaali Poptravel Oy oli vuosina 2007–2020 toiminut, Suomen ensimmäinen matkailuun keskittynyt hintavertailusivusto.

Vertailupalvelu nosti esiin yli 15 matkanjärjestäjän parhaat tarjoukset, jotka kattoivat yli 600 lentoyhtiötä, 100 000 hotellia ja yli 30 000 autonvuokrauskohdetta. Poptravel ei ollut matkatoimisto vaan hakukone, joka vertaili nettimatkatoimistojen tarjontaa. Hintavertailukoneesta saattoi siirtyä suoraan palveluntuottajan sivulle matkan varaukseen.

Palvelut 
Poptravel tarjosi palveluja niin vapaa-ajan matkustukseen kuin liikematkustukseenkin. Verkkosivuillaan Poptravel tarjosi mahdollisuuden vertailla halvat lento-, hotelli-, autonvuokraus-, sekä matkapakettihinnat valittuun kohteeseen.
Palvelun käyttö oli täysin ilmaista.

Lähteet 

Matkailualan yritykset
Matkailusivustot
Entiset suomalaiset yritykset
Anders Edvin Nylander

Anders Edvin Nylander (3. huhtikuuta 1831 Oulu – 23. toukokuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen luonnontieteilijä ja lääkäri. 

Kuopiossa toiminut Nylander julkaisi yhdessä A. E. Nordenskiöldin kanssa teoksen Finlands mollusker (1856), joka oli pitkään ainoa laajahko Suomen nilviäisiä käsittelevä systemaattinen teos. Nälkävuosina hänet määrättiin Pohjois-Suomeen opettamaan hirvenjäkälän käyttöä ruokataloudessa. Hän toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa ja oli Kuopion läänin maanviljelysseuran puheenjohtaja.

Nylanderin vanhemmat olivat kauppias ja laivanvarustaja Anders Abrahamsson Nylander ja Greata Magdalena Nylander. Veli oli jäkälätutkija William Nylander. Hänen puolisonsa oli Rosalie Kellgren (1835–1907). Heidän lapsiaan olivat muun muassa päätoimittaja ja kotitaloustoiminnan uranuurtaja Fanny Hult ja metsänhoitaja Ernst August Nylander (1866–1919).

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset luonnontieteilijät
Vuonna 1831 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Iiu Susiraja

Iiu Susiraja (vuoteen 2006 Pirre Karvinen, s. 15. syyskuuta 1975 Turku) on suomalainen valokuvataiteilija. Susiraja tunnetaan valokuvistaan ja videoistaan, joissa hän usein esiintyy itse.

Elämä ja ura 
Susiraja vietti lapsuutensa Turun Hepokullan ja Nättinummen kerrostalolähiöissä. Hän on valmistunut Vantaan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta maalariartesaaniksi 1996 ja tekstiiliartenomiksi 2005 sekä Turun taideakatemiasta kuvataiteilijaksi vuonna 2012. Vuosina 2012–2016 Susiraja suoritti taiteen maisterin tutkinnon Kuvataideakatemian tila- ja aikataiteen osastolla.

Susirajan teoksia on ollut näytteillä Suomen lisäksi myös ulkomailla. Marraskuussa 2016 hänellä oli yksityisnäyttely Ramiken Crubicle -galleriassa New Yorkissa. Vuonna 2018 Susirajalla oli näyttely Los Angelesissa. Valokuvaaja Soili Mustapään mukaan ”Susiraja kuvaa arkea sellaisena kuin se on. Se on joskus raadollisen tylsää aikaa, kun ei tapahdu oikein mitään. Hän rikkoo kuvissaan arjen sääntöjä oudoilla yhdistelmillä ja käyttää yllättävillä tavoilla tuttuja esineitä.”

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 Kuusi kuvaa Iiu Susirajan elämästä, 17.9.2022 Yle Radio 1

Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset videotaiteilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Seututie 474

Seututie 474 on Savonlinnan Hautaniemestä Savonrannan kautta Heinäveden Vihtariin johtava seututie. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa.

Reitti ja tieyhteydet
 Hautaniemi (kt 71)
 Seikanlampi (yt 15392)
 Puronsalo (yt 15394)
 Kokkolahti (yt 15396)
 Savonrannan kirkonkylä (yt 4741)
 Niikkomäki (yt 15442)
 Säimen (yt 15413)
 Lapinlahti (yt 15415)
 Vihtari, Heinävesi (st 476)

Lähteet

Aiheesta muualla

474
Savonranta
Heinäveden liikenne
Savonlinnan liikenne
Halo of Blood

Halo of Blood on suomalaisen melodista death metallia soittavan Children of Bodomin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 7. kesäkuuta ja Pohjois-Amerikassa 11. kesäkuuta. Kappaleesta "Transference" julkaistiin single 26.4.

Albumi nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen listan sijalle 2.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Alexi Laiho – laulu, soolokitara
 Roope Latvala – rytmikitara, taustalaulu
 Jaska Raatikainen – rummut
 Henkka Seppälä – basso, taustalaulu
 Janne Wirman – koskettimet, syntetisaattori

Arviot 
 Soundi: 
 Allmusic: 
 Kaaoszine.fi: 9/10
 Imperiumi.net: 7½/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Imperiumin Halo Of Bloodin ennakkokuuntelu

Vuoden 2013 albumit
Children of Bodomin albumit
Pekka Vauramo

Pekka Juhani Vauramo (s. 16. toukokuuta 1957 Pieksämäki) on suomalainen yritysjohtaja, joka on ollut Metson toimitusjohtaja vuosina 2018–2020 ja Metso Outotecin toimitusjohtaja vuodesta 2020. Hän toimi Finnairin toimitusjohtajana vuodesta 2013 vuoteen 2018. Vuosina 2007–2013 Vauramo työskenteli Cargotecin palveluksessa ja sitä ennen Sandvikissa 1985–2007.

Vauramo valmistui kaivosalan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1982.

Vauramo asui Hongkongissa vuodesta 2010 työskennellen Cargotecin MacGregor-liiketoiminta-alueen operatiivisena johtajana. Hänet valittiin Finnairin johtoon edeltäjänsä Mika Vehviläisen siirryttyä maaliskuussa 2013 Cargotecin toimitusjohtajaksi.

Vauramo on Glaston Oyj:n hallituksen jäsen vuodesta 2011 ja Boliden Groupin hallituksen jäsen vuodesta 2016. Palvelualojen työnantajat Palta ry:n hallituksen puheenjohtajana hän toimi vuodet 2017-2018.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset insinöörit
Finnairin henkilöstö
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Jack Buchanan

Jack Buchanan (1891–1957) oli skotlantilaissyntyinen näyttelijä, joka esiintyi musikaaleissa ja elokuvissa. 

Buchanan esiintyi kotiseudullaan harrastajateattereissa, ja muutti lontooseen missä toimi avustavissa rooleissa näyttämöllä. Hän ei päässyt huonon terveytensä takia rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Sen sijaan hän opetteli tanssimaan ja esiintyi musikaalissa 1915. 1920-luvun alussa hän menestyi Lontoon musikaaleissa, ja 1934 hän siirtyi New Yorkiin. Buchananin elokuvaura alkoi jo1917 mykkäfilmeissä, ja myöhemmin hän esiintyi monissa musikaalielokuvissa. Yhdysvalloissa hänet tunnetaan roolistaan musikaalissa Iskelmäkaruselli. Buchanania on verrattu saman ajan Hollywood-tähteen Fred Astaireen.

Elokuvia 
Buchanan esiintyi monissa elokuvissa.
 Monte Carlo (1930)
 Eläköön elämä (1935)
 Iskelmäkaruselli (1953)
 Villit tyttäreni (1954)
 Josephine ja miehet (1955)
 Hänen ranskalainen vaimonsa (1955)

Lähteet 

Skotlantilaiset näyttelijät
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Stanley Baker

Stanley Baker (28. helmikuuta 1928 Ferndale, Yhdistynyt kuningaskunta – 28. kesäkuuta 1976 Espanja, keuhkosyöpään ja keuhkokuumeeseen) oli walesilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän aloitti elokuvauransa jo teini-ikäisenä Jugoslaviaan sijoittuvassa elokuvassa Undercover (1943). Armeijavuosien ja useiden pikkuroolien jälkeen hän sai näyttävän osan elokuvassa Julma meri vuonna 1952. Hän oli yhdessä elokuvan Navaronen tykit (1961) päärooleista useiden muiden tunnettujen näyttelijöiden kanssa. Hänen tavaramerkikseen tulivat sisukkaat, kovat ja epäsovinnaiset roolit.

Stanley Bakerille myönnettiin toukokuussa 1976 ritarin arvonimi, mutta häntä ei ehditty ennen kuolemaa virallisesti lyödä ritariksi, joten häntä ei kutsuta etuliitteellä sir.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Walesilaiset näyttelijät
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Pikes Peak International Hill Climb

Pikes Peak International Hill Climb (tunnetaan myös nimellä The Race to the Clouds) on vuosittainen auto- ja moottoripyöräkilpailu, jossa noustaan Coloradossa sijaitsevan Pikes Peak -vuoren huipulle. Kisassa ajetaan 20 kilometriä pitkä tie, joka vie reitin 2 800 metristä 4 300 metrin korkeuteen. Tiellä on kaikkiaan 156 mutkaa. Suomalaisista rallikuskeista Ari Vatanen voitti kisan vuonna 1988 Peugeot 405 T16 -autolla, tehden tuolloin reittiennätyksen.

Vuonna 2013 Sébastien Loeb rikkoi Peugeot 208 T16 -autolla 9 minuutin rajapyykin ajalla 8.13,878. Vatasen ennätys oli ajettu soratiellä ja Loebin asfaltilla.

Ari Vatasen ajosta vuoden 1988 kilpailussa on tehty lyhytelokuva Climb Dance.

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset sivut 

Rallikilpailut
Yhdysvaltain moottoriurheilu
Ted Wilde

Ted Wilde (16. joulukuuta 1889 New York, New York – 17. joulukuuta 1929 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvien ohjaaja ja kirjoittaja. Hän ohjasi kuitenkin myös kaksi äänielokuvaa.

Wilde oli ehdolla parhaan komediaelokuvan ohjauksesta ensimmäisessä Oscar-gaalassa elokuvasta Hiljaa mäissä.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat 
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat‎
Vuonna 1889 syntyneet 
Vuonna 1929 kuolleet
Beckovin linna

Beckovin linna () on linna Slovakiassa Trenčínin alueella Beckovin kylässä. Linna sijaitsee strategisella paikalla 70 metriä korkean kalkkikivikallion rinteellä kylän välittömässä läheisyydessä. Merenpinnasta linna sijaitsee 245 metrin korkeudessa. Linna rakennettiin 1200-luvulla ja tuhottiin vuonna 1729. Nykyään linna on kansallinen kulttuurimuistomerkki.

Nimet
Linnasta on käytetty seuraavia nimiä: 
vuonna 1208 castrum Blundix 
vuonna 1219 Blonduch
vuonna 1222 Blondich
vuonna 1244 Bolonduch
vuonna 1308 Bolunduch
vuonna 1388 Galancz sive Beczkow (Beckovin linna)

Kuvia alueelta

Lähteet

Aiheesta muualla

Beckovin linna castles.sk sivustolla 

Slovakian linnat
Bojnicen linna

Bojnicen linna () on linna Slovakiassa Trenčínin alueella Bojnicen kaupungissa Nitrajoen yläjuoksulla. Nykyään linna on kansallinen kulttuurimuistomerkki.

Nimet
Linnasta on käytetty seuraavia nimiä: 
vuonna 1113 Baimoz, Waymich, 
vuonna 1302 castrum Baymuch
vuonna 1323 castrum Baymach

Kuvia alueelta

Lähteet

Aiheesta muualla

Bojnicen linna castles.sk sivustolla 

Slovakian linnat
L’Inferno

L’Inferno ('Helvetti') on Francesco Bertolinin, Adolfo Padovanin ja Giuseppe De Liguoron yhteistyössä ohjaama elokuva vuodelta 1911. Se perustuu löyhästi Dante Alighierin Jumalaisen näytelmän "Helvettiin" ja osin myös Gustave Dorén Raamatun-kuvituksiin.

Elokuva on ensimmäinen italialainen pitkä elokuva. Sen teko vei kolme vuotta, ja tekemisessä oli mukana 150 ihmistä. Elokuva on jokseenkin tuntematon Italian ulkopuolella. Se on entistetty 2000-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Allmovie

Italialaiset mykkäelokuvat
Runoihin perustuvat elokuvat
Italialaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1911 italialaiset elokuvat
Jumalainen näytelmä
Helvetti
Aarne Nyyssönen

Aarne Olavi Nyyssönen (9. elokuuta 1921 Karttula – 10. elokuuta 2006 Sonkajärvi) oli Metsäntutkimuslaitoksen professori 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen professori vuodesta 1959 ja jälleen Metsäntutkimuslaitoksessa 1984–1988 ylijohtaja. Hän väitteli tohtoriksi 1954. 

Nyyssösen vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Nyyssönen ja Ada Vilpponen. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1944 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1948, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1950 ja lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1954, väitöskirjan aiheena Hakkauksilla käsiteltyjen männiköiden rakenteesta ja kehityksestä. Nyyssönen toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen tutkimusapulaisena 1948, Suomen Akatemian assistenttina ja akateemikko Yrjö Ilvessalon apulaisena 1948–1956, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen dosenttina 1955–1959, Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioimisosaston professorina 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen vt. professorina 1956–1959 ja professorina 1959–1984. Maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaani hän oli 1963–1969 ja dekaani 1969–1972 sekä Savolaisen osakunnan inspehtori 1964–1965 ja 1969–1975. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja ja professori hänestä tuli 1984. 

Nyyssösellä oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tehtäviä alansa järjestöissä ja toimikunnissa. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1973 ja pääsihteeri 1984–1994. 

Nyyssönen sai lukuisia tunnustuksia. Suomen metsäyhdistyksen kunniajäseneksi hänet valittiin 1992, Metsämiesten Säätiön tunnustuspalkinnon hän sai 1983 ja IUFRO:n Distinguished Service Award -huomionosoituksen 1992. Nyyssönen nimitettiin Upsalan yliopiston kunniatohtoriksi 1979 ja Joensuun yliopiston kunniatohtoriksi 1989. Hän sai muun muassa hopeisen Cajander-mitalin, Metsähallituksen kultaisen ansiomitalin, Tapion kultaisen ansiomitalin ja Cotta-mitalin (Tharand). 

Nyyssönen oli naimisissa vuodesta 1952 Aino Katri Huttusen (s. 1927) kanssa.

Lähteet

Kirjallisuutta
Telluksen Taksaattori : ylijohtaja, professori Aarne Nyyssönen, toim. Reija Haapanen, Teppo Hujala ja Simo Poso ;  Taksaattoriklubi/ Helsingin yliopisto. 2. uud. p. 2008. (sisältää Aarne Nyyssösen muistelmia). Helsingin yliopiston metsävarojen käytön laitoksen julkaisuja, 1236-1313; 42. (PDF-verkkojulkaisu).

Suomalaiset metsätieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Suomalaiset professorit
Reino Näsänen

Reino Olavi Näsänen (10. kesäkuuta 1908 Turku – 6. maaliskuuta 1994) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulaisprofessori 1944–1951, Teknillisen korkeakoulun fysikaalisen kemian professori 1951–1955 ja Helsingin yliopiston epäorgaanisen ja analyyttisen kemian professori 1955–1973. Hän tutki grafiitin palamista, elektrolyyttitasapainoja sekä muun muassa kompleksiyhdisteitä. Näsänen vaikutti voimakkaasti suomalaisen epäorgaanisen kemian opetukseen ja tutkimukseen.

Näsänen suoritti ylioppilastutkinnon 1928, filosofian kandidaatin tutkinnon 1933, lisensiaatin tutkinnon 1939 ja väitteli tohtoriksi 1941. Vuosina 1937–1939 hän toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa. Helsingin yliopiston kemian laitoksessa hän toimi assistenttina 1940–1944 ja dosenttina 1942–1944. Hän suoritti opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan, Ranskaan ja Hollantiin.

Reino Näsäsen erikoisala oli metallikompleksien liuoskemia ja rakennekemia. Hän julkaisi kotimaassa ja ulkomailla lähes kaksisataa tieteellistä tutkimusta fysikaalisen kemian ja epäorgaanisen kemian alalta. Hänen saksankielinen väitöskirjansa ilmestyi Suomalaisen tiedeakatemian julkaisusarjassa vuonna 1939.

Näsänen valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1949. Hän oli usean kotimaisen ja ulkomaisen tieteellisen seuran jäsen. Vuonna 1969 hänet kutsuttiin Suomalaisten kemistien seuran kunniajäseneksi.

Reino Näsäsen vanhemmat olivat räätälimestari Oskar Näsänen ja Johanna Ahlgren. Vuonna 1939 hän avioitui Ilona Leinon kanssa. Heidän perheeseensä syntyi kuusi lasta, joukossa taidemaalari Perttu Näsänen, elokuvaohjaaja Jyrki Näsänen ja kuvanveistäjä Johanna Rytkölä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Reino Näsäsen julkaisuja WorldCat-tietokannassa.
 Reino Näsäsen julkaisuja ResearchGate-tietokannassa.

Suomalaiset kemistit
Helsingin yliopiston professorit
Teknillisen korkeakoulun professorit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Suomalaiset professorit
Kynsiapinat

Kynsiapinat (Callithrichinae, synonyymi Callitrichidae) ovat uuden maailman apinoita. Alaheimoon kuuluvat mm. marmosetit ja tamariinit.

Ulkonäkö 
Kynsiapinat ovat pikkumakien kanssa pienimpiä kädellisiä. Pienimmät kynsiapinat ovat vain 13 cm:n pituisia ja 100 g:n painoisia. Niiden merkittävin ulkoinen piirre ovat kynnet, jotka ovat kaikissa sormissa ja varpaissa pois lukien isovarpaat. Tutkijat ovat yhtä mieltä siitä , että kynsiapinoiden esivanhemmilla oli tasaiset kynnet kaikissa sormissa ja varpaissa, aivan kuten ihmisellä. Kynsiapinoiden turkki on erittäin pehmeä ja omaa useita eri värejä lajista riippuen. Häntä on yleensä pitempi kuin ruumis, mutta toisin kuin monet muut lajit, uuden maailman apinat eivät voi käyttää sitä tarttumista varten.

Levinneisyys 
Kynsiapinat elävät Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan sademetsissä. Useimmat lajit elävät Amazonin ympäristössä.

Käyttäytyminen 
Kaikki lajit ovat päivälajeja. Ne elävät puissa ja liikkuvat hyppäämällä puusta toiseen tai juoksemalla oksia pitkin. Kynsiapinat asuvat pienissä perheissä, joiden reviiri on 1 ja 50 hehtaarin välillä.

Ravinto 
Kynsiapinoiden ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä. Lisäksi ne syövät mettä, pehmeitä hedelmiä ja puiden mahlaa.

Lisääntyminen 
Kun raskaus on kestänyt 140–150 päivää naaras synnyttää yhdestä kolmeen poikasta kahdesti vuodessa. 80 %:ssa tapauksista syntyy kaksoset. Tutkijat olettavat, että naaraiden on helpompi synnyttää kaksi pientä poikasta kuin yksi iso. Poikasten kasvatukseen osallistuu koko perhe, pääasiassa urokset. Molemmat sukupuolet, etenkin urokset, kantavat poikasia selässään. 12–18 kuukauden kuluttua kynsiapinoista tulee sukukypsiä. Elinajanodote kynsiapinoilla on noin 16 vuotta.

Uhat 
Suurin uhka kynsiapinoille on niiden elinympäristön tuhoutuminen. IUCN arvioi, että 11 lajia on vaarassa kuolla sukupuuttoon. Uskotaan, että suurimmassa vaarassa ovat leijonatamariinit.

Lajit 
Kynsiapinoiden alaheimo sisältää seuraavat lajit:

 Suku Callimico
Callimico goeldii - hyppytamariini
 Suku Callithrix
 Callithrix jacchus - valkotupsusilkkiapina
 Callithrix penicillata
 Callithrix kuhlii
 Callithrix geoffroyi
 Callithrix flaviceps
 Callithrix aurita
 Callithrix argentatus
 Callithrix leucippe
 Callithrix melanurus
 Callithrix intermedius
 Callithrix emiliae
 Callithrix nigriceps
 Callithrix marcai
 Callithrix humeralifer
 Callithrix chrysoleucus
 Callithrix mauesi
 Callithrix saterei
 Callithrix manicorensis
 Callithrix acariensis
 Callithrix rondoni
 Suku Leontopithecus
 Leontopithecus rosalia - kultaleijona-apina
 Leontopithecus chrysomelas
 Leontopithecus chrysopygus
 Leontopithecus caissara - mustanaamaleijonatamariini
 Suku Saguinus - tamariinit
 Saguinus midas
 Saguinus niger
 Saguinus nigricollis
 Saguinus graellsi
 Saguinus fuscicollis
 Saguinus melanoleucus
 Saguinus tripartitus
 Saguinus mystax
 Saguinus pileatus
 Saguinus labiatus
 Saguinus imperator - keisaritamariini
 Saguinus bicolor - korvatamariini
 Saguinus martinsi
 Saguinus oidipus
 Saguinus geoffroyi
 Saguinus leucopus
 Saguinus inustus

Lähteet

Kierteishäntäapinat
Rakkauden kynnys

Rakkauden kynnys (Nationale 7) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Jean-Pierre Sinapin ohjaama elokuva.

Juoni 
Lihasrappeumasta kärsivä pahantuulinen 50-vuotias René saa kuntouttajakseen nuoren Julien. Hän on naiselle töykeä, mutta nainen ei anna periksi. René ilmoittaa haluavansa rakastella vielä kerran ennen kuin sairaus tekee sen mahdottomaksi. Julie alkaa puuhata Renélle vierailua prostituoidun luona, vaikka hoitolaitos ei suhtaudu ajatukseen suopeasti.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Elokuvan arvio Leffatykki-sivustolla

Vuoden 2000 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset draamaelokuvat
Ranskalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset joihin järjestettiin karsinnat osallistuvien maiden kesken. Ensimmäisiin MM-kilpailuihin vuonna 1930 maat osallistuivat FIFA:n kutsumina. Karsintoihin osallistui yhteensä 32 maata. Maat jaettiin 12 lohkoon siten että lohkoissa 1-8 pelasivat Euroopan maat, lohkoissa 9-11 Amerikan maat ja lohkossa 12 Afrikan ja Aasian maat.

Karsinnat

Lohko 1

Viron ja Liettuan välinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Ruotsi selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 2

Espanja selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 3

Italia selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 4

Bulgaria luovutti ottelun Itävaltaa vastaan, ja Itävallan ja Unkarin keskinäinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Unkari ja Itävalta selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 5

Tšekkoslovakia selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 6

Sveitsi ja Romania selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 7

Alankomaat ja Belgia selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 8

Saksan ja Ranskan välinen ottelu jätettiin merkityksettömänä pelaamatta. Saksa ja Ranska selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 9

Peru luopui ja Brasilia selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.

Lohko 10

Chile luopui ja Argentiina selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.

Lohko 11
1.kierros

Kuuba selviytyi toiselle kierrokselle.

2.kierros

Meksiko selviytyi kolmannelle kierrokselle.

3.kierros

Yhdysvallat selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 12

Turkki luopui karsinnoista.

Egypti selviytyi MM-kilpailuihin.

Lähteet 

1934
Vuoden 1933 jalkapallo
Vuoden 1934 jalkapallo
Gwendoline Christie

Gwendoline Christie (s. 28. lokakuuta 1978) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Briennenä televisiosarjassa Game of Thrones. Hän on 190,5 cm pitkä.

Christie varttui pienessä kylässä South Downsin laidalla Sussexissa, eteläisessä Englannissa. Lapsena hän harrasti tanssia ja rytmistä voimistelua, mutta 11-vuotiaana kärsityn selkävamman vuoksi hän joutui luopumaan urahaaveista sillä saralla ja päätti ryhtyä näyttelijäksi. Hän valmistui Drama Centre Londonista vuonna 2005. Opiskeluaikanaan Christie esiintyi valokuvaaja Polly Borlandin kuvasarjassa Bunny.

Teatterissa Christie on esiintynyt muun muassa kuningattarena Shakespearen Cymbelinessä ja Luciferina Marlowen Doctor Faustuksessa. Christiellä oli pieni rooli Terry Gilliamin vuoden 2009 elokuvassa The Imaginarium of Doctor Parnassus.

Heinäkuussa 2011 Christie valittiin Briennen rooliin HBO:n fantasiasarjan Game of Thrones toiselle tuotantokaudelle. Sarjan fanisivustoilla häntä oli ehdotettu rooliin jo ennen koe-esiintymisiä ja roolivalintaa. Sarjan perustana olevan Tulen ja jään laulu -kirjasarjan kirjoittajan George R. R. Martinin mukaan Christie sai roolin jokseenkin ilman kilpailua: ”Ensimmäisten koe-esiintymisten päivänä näimme tusinan näyttelijöitä, jotka lukivat Briennen repliikkejä, ja yhden näyttelijän, joka oli Brienne.” Christie varautui koe-esiintymiseen muun muassa harjoitellen kuntosalilla, joogaten ja kiinnittäen huomiota ruokavalioonsa vastatakseen paremmin Briennen hahmoa, joka on taitava soturi ja ulkonäöltään maskuliininen.

Huhtikuussa 2014 Christie palkattiin komentaja Lymen rooliin elokuvaan Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2. Christie näytteli myös kapteeni Phasmaa Tähtien sodan jatko-osatrilogian elokuvissa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
 Vuonna 1978 syntyneet
Töyhtölunni

Töyhtölunni (Fratercula cirrhata) on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.

Levinneisyys
Töyhtölunnia tavataan Tyynellämerellä Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Lajin kokonaiskannaksi arvioidaan yli 3,5 miljoonaa yksilöä ja se on arvioitu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin kannankehitys on kuitenkin laskeva.

Lähteet

Ruokit
Eric Mouloungui

Eric Mouloungui (s. 1. huhtikuuta 1984) on gabonilainen jalkapalloilija, joka edustaa lainasopimuksella puolalaista Slask Wroclawia. Hän on myös pelannut Ranskassa ja Arabiemiraateissa. Ranskassa hänen seuransa ovat olleet Strasbourg, FC Guegnon ja OGC Nice. Arabiemiraateissa on edustanut Al Wahda Abu Dhabia.

Gabonilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Palindromes

Palindromes, rinnakkaisnimeltään Palindromes – nyrjähtänyt rakkaustarina, on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Todd Solondzin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Siinä 13-vuotiaan tytön suurin toive on saada oma lapsi. Elokuva käsittelee kiistanalaisia teemoja kuten pedofiliaa, aborttia kristillistä uskoa. Tyttöä esittää kahdeksan eri-ikäistä, erirotuista ja jopa eri sukupuolta edustavaa näyttelijää. Päähenkilöiden nimet Aviva, Bob ja Otto ovat palindromeja.

Arvioita 
Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä Palindromes latelee niin lohdutonta huumoria häpeällisiin verukkeisiin turvautuvista elämänvalheista, ettei näin provosoiville vinoiluille tahdo tohtia nauraa ääneen. ”Tyylilleen uskollisena Todd Solondz ei karsinoi henkilöitään susiin eikä lampaisiin vaan kuvailee tässäkin teoksessaan pahaa aiheuttavia hyväntekijöitä ja hyvää tarkoittavia pahoinpitelijöitä. Ydinperhe, uskonto ja muut yhteiskuntaa tukevat normistot peittävät julkisivunsa taakse varsinkin seksuaalisia tabuja, joiden sietämätön houkutus kiusaa kaikkia.”  Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Saija Holmin mielestä Palindromes on valitettavan raskas katselukokemus mielenkiintoisesta aiheestaan ja omaperäisestä lähestymistavastaan huolimatta. Katsoja etäännytetään tehokkaasti elokuvan maailmasta, ja elokuvan kyynisen kriittinen suhtautuminen kaikkeen uuvuttaa helposti innokkaimmankin.

Lähteet  

Todd Solondzin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat
Carl-Eric Olin

Carl-Eric Olin (15. kesäkuuta 1902 Pori – 4. maaliskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja toimittaja. Hän oli opettajana Handelshögskolan vid Åbo Akademissa 1928–1938 ja samalla vuoteen 1933 hän oli Åbo Underrättelserin taloustoimittaja ja sitten päätoimittaja ja oli Åbo Tidnings och Tryckerin toimitusjohtaja. Hän väitteli tohtoriksi 1933. Suomen Teollisuusliiton apulaisjohtaja hän oli 1938–1942, Helsingin Osakepankin (HOP) pääjohtaja hän oli 1944–1946 ja uudelleen vuodesta 1962. Suomen Teollisuusliittoon hän palasi toimitusjohtajaksi vuosiksi 1946–1962. Kauppatieteen kunniatohtorin arvon hän sai 1953. 

Hänen puolisonsa oli vuodesta 1928 Agneta Olin (1905–1979), joka oli vuosina 1948–1962 Svenska kvinnoförbundetin puheenjohtaja ja 1964–1975 Finlands svenska marthaförbundin puheenjohtaja.

Julkaisuja
Åbo sjöfarts historia. 1, Intill branden 1827, 1927
Trävaruprodukter och trävaruhandel, 1933 (väitöskirja)
Finlands metallindustri och Finlands metallindustriförening, 1938 
suom. Suomen metalliteollisuus ja Suomen metalliteollisuusyhdistys 1918-1938, 1938

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Rayman Legends

Rayman Legends on Ubisoft Montpellier’n kehittämä ja Ubisoftin julkaisema Rayman-pelisarjaan kuuluva tasohyppelypeli. Peli julkaistiin elokuussa 2013 PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, Wii U:lle ja PlayStation Vitalle, sekä myöhemmin myös PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja Nintendo Switchille. Peli on myös käännetty suomeksi. 

Legends on pelisarjan viides osa ja jatkoa vuonna 2011 julkaistulle Rayman Originsille. Peli paljastui vuotaneen trailerin kautta, joka ilmestyi internetiin 27. huhtikuuta 2012. Peli oli alun perin tarkoitus julkaista vain Wii U:lle, mutta ZombiUn heikon menestyksen takia Ubisoft päätti julkaista sen myös muille alustoille.

Juoni 

Haavemanner (engl. The Glade of Dreams) on pulassa taas! Satavuotisten nokosten aikana painajaisolennot moninkertaistuivat, levisivät ja loivat entistäkin kauheampia uusia hirviöitä. Nämä olennot ovat kuin suoraan legendoista: lohikäärmeitä, jättiläissammakoita, merihirviöitä ja jopa pahoja vapaapainijoita. Ne loivat uusia maailmoja Haavemantereen sisälle ja loivat kaaosta vangiten kaikki Teensyt (engl. Teensies). Murfyn avustamana Rayman ja Globox heräävät taistelemaan näitä painajaisolentoja vastaan ja pelastamaan Teensyt. Herättyään he huomaavat, että heidän vanha ystävänsä Kuplahaaveilija (engl. Bubble Dreamer) on täyttänyt kotinsa maagisilla maalauksilla, joista näkee minkälaisia maailmoja painajaisoliot ovat luoneet. Todellisuudessa jokainen maalaus on portti näihin maailmoihin, joten sankarit hyppäävät niihin ja seikkailu voi alkaa. Heidän täytyy juosta, hyppiä ja taistella tiensä läpi näiden maailmojen pelastaakseen päivän, löytääkseen uusia ystäviä ja selvittääkseen jokaisen legendaarisen maalauksen salaisuudet.

Ääninäyttelijät

Alkuperäiset

Suomenkieliset

Lähteet 

Vuoden 2013 videopelit
Tasohyppelyt
Rayman
Wii U -pelit
PlayStation 3 -pelit
Xbox 360 -pelit
Xbox One -pelit
PlayStation Vita -pelit
Windows-pelit
PlayStation 4 -pelit
Steampunk-pelit
Kander

Kander on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on 45,8 km. Se saa alkunsa Bernin Alpeilta, Tschingelhornin länsipuolelta, Kanderfirnjäätiköltä, Kanderstegin itäpuolelta. Joki laskee Thuninjärveen. Vesistössä on kaksi järveä, Daubensee ja Oeschinensee. Simme on lähes pääuoman kokoinen sivujoki, joka laskee Kanderiin sen loppumetreillä Spiezissä.

Vesivoima 
Vesistössä ei ole patoaltaita. Kanderissa ja sen yläjuoksun sivujoissa on yhteensä kuusi vesivoimalaitosta:
 Kandersteg-Eggeschwand Alpbach-sivujoessa
 Kandersteg-Zilfuri ja Kandersteg-Dorf Öschibach-sivujoessa
 Moosweid ja Engstlige Adelbodenissa, Entschlige-sivujoessa
 Kandergrundin voimalaitos pääuomassa.

Virtaama 
Kanderin virtaama vaihtelee vuosien 1981–2008 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Hondrichissa - ennen Simmen yhdistymistä Kanderiin - on ollut 21 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (26 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1996 (16 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (273 m³/s) ja pienin vuoden 2006 helmikuussa (3,4 m³/s).

Oikaisu 
Kander laskee nykyään Thuninjärveen Spiezissä. Alun perin joki laski Aareen viitisen kilometriä pohjoisempana, Thunissa. Oikaisu tehtiin vuosina 1711–1713, kun harjun läpi tehtiin 250 metriä pitkä uoma tulvien estämiseksi alajuoksulla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Sveitsin joet
Reinin vesistö
Bernin kantoni
Järnefeltien koulu

Järnefeltien koulu oli suomalainen kirjallisuuspiiri, jonka keskushahmo oli Elisabeth Järnefelt. Niinpä sitä kutsuttiin myös nimellä Elisabethin salonki.

Järnefeltien koulun taiteilijat

Elisabeth Järnefelt oli syntyään pietarilais-balttilaista Clodt von Jürgensburgin kulttuurisukua, joka kuului venäläisen älymystön vapaamieliseen osaan. Siirryttyään Suomeen Järnefelt alkoi koota lähipiiriinsä nuorta suomenkielistä kirjallisuusväkeä lähinnä omien poikiensa ystävistä. Piiriin kuuluneita kirjailijoita on pidetty suomalaisen realismin uranuurtajina. Järnefeltien kouluun lukeutuivat Elisabet Järnefeltin pojat Arvid, Armas ja Eero Järnefelt, Juhani Aho ja hänen veljensä Kalle ja Pekka sekä Heikki Kauppinen eli Kauppis-Heikki ja jossain määrin myös Minna Canth. Järnefeltien asuessa Helsingissä piiri kokoontui lauantaisin. Kun perhe muutti Kuopioon, Järnefeltien koulu kokoontui Minna Canthin kotona Kanttilassa.

Koulun vaikutus

Järnefeltien koulun myötä suomalaiseen kirjallisuuteen tuli Belinskin taideteorioista lähtöisin ollut realistisen henkilötyypin käsite ja tyypillisyyden vaatimus. Lisäksi koulun piirissä kulki tolstoilainen suuntaus, joka korosti sisäistä rehellisyyttä ja totuudenmukaisuutta. Arvid Järnefelt kuvasi Järnefeltien koulua teoksessaan Vanhempieni romaani (1928–1930): "Elisabetin ankarin vaatimus oli, että kuvatun tunnelman täytyi olla todella eletty, totta. --- Ei saa ruveta omin päin runoilemaan ja tekemään lisäyksiä, joiden tarkoituksena on muka tehostaa tunnelmaa. --- taiteilijan oli pysyttävä uskollisena sille sisäiselle näkemykselle, tuntemukselle, tunnelmalle, jonka hän oli saanut."

Lähteet
Laitinen, Kai: Suomen kirjallisuuden historia, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1981, sivut 160, 230 ja 253
Yle.fi/teema

Viitteet

Suomalaiset taiteilijaryhmät
Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 37 maata, joista 14 pääsi mukaan Ranskassa pelattavaan MM-turnaukseen. Isäntämaa ranska ja hallitseva mestari Italia pääsivät MM-kilpailuihin ilman karsintaa. Kilpailut olivat toiset, joihin järjestettiin karsinta osallistuvien maiden kesken. Ensimmäisiin MM-kilpailuihin vuonna 1930 maat osallistuivat FIFA:n kutsumina. Maat jaettiin 12 lohkoon siten että lohkoissa 1-9 pelasivat Euroopan maat, lohkoissa 10-11 Amerikan maat ja lohkossa 12 Aasian maat. Afrikasta yksikään maa ei osallistunut karsintoihin.

Lohko 1

Saksa ja Ruotsi selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 2

Norja selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 3

Puola selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 4

Egypti luopui ja Romania selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.

Lohko 5

Sveitsi selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 6

Kreikka selviytyi jatkokarsintaan.

2.kierros

Unkari selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 7

Tšekkoslovakia selviytyi MM-kilpailuihin.

Lohko 8
1.kierros

Latvia jatkokarsintaan.

2.kierros

Lohko 8

Itävalta selviytyi MM-kilpailuihin, mutta maaliskuussa 1938 Itävalta liitettiin Anschlussin mukaan Natsi-Saksaan. Saksa selviytyi myös MM-kilpailuihin ja Itävallan paikkaa tarjottiin Englannille, joka ei aluksi osallistunut karsintoihin lainkaan. Englanti kuitenkin kieltäytyi osallistumasta turnaukseen.

Lohko 9

Hollanti ja Belgia selviytyivät MM-kilpailuihin.

Lohko 10

Argentiina luopui ja Brasilia selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.

Lohko 11

Kuuba selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska muut maat luopuivat karsinnoista.

Lohko 12

Alankomaiden Itä-Intia selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska Japani luopui karsinnoista.

Lähteet 

1938
Vuoden 1937 jalkapallo
Vuoden 1938 jalkapallo
Et ole yksin

Et ole yksin on J. Karjalaisen viides albumi, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 2013 Warner Music -levy-yhtiön kautta. Levyltä on julkaistu singlenä ”Mennyt mies” ja ”Meripihkahuone”. Et ole yksin oli Suomen virallisen listan ykköstilalla viisi viikkoa. ”Mennyt mies” -singlen paras listasijoitus oli kolmas.

Arvostelut

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 J. Karjalainen – laulu, kitara
 Tom Nyman – basso
 Janne Haavisto – rummut
 Mikko Lankinen – kitara
 Pekka Gröhn – koskettimet

Vierailevat muusikot 
 Antti Hynninen – saksofoni
 Juho Viljanen – pasuuna
 Janne Toivonen – trumpetti

Tuotanto 
 Janne Haavisto – tuottaja
 J. Karjalainen – äänittäjä (Keltainen talo), kansikuva
 Jyri Riikonen – äänittäjä (E-Studio)
 Risto Hemmi – miksaaja
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Janne Uotila – kansitaide
 Matti Mankin – design (Et ole yksin -logo)
 Timo Kirves – valokuvat
 Travis Manley – valokuvat
 Asko Kallonen – A&R

Listasijoitukset 
 Albumilista: 1

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Et ole yksin discogs.com -sivustolla.
 Kuka on Markku? J. Karjalaisen kotisivu 

J. Karjalaisen albumit
Janne Haaviston tuottamat albumit
Vuoden 2013 albumit
Suojakäsine

Suojakäsine on käsine, joka suojaa ihoa erilaisilta vaara- tai haittatekijöiltä kuten vedeltä tai lialta.

Erilaiset työssä käytettävät suojakäsineet suojaavat esimerkiksi kemikaaleilta, mekaanisilta vaaroilta, kuumalta tai kylmältä, säteilyltä, tulelta, sähköltä, tärinältä, viilloilta ja pistoilta, tai vaarallisilta työkaluilta. Suojakäsineitä käytettän myös esimerkiksi terveydenhuollossa ja moottoripyöräillessä.

Suojakäsineitä on malliltaan, materiaaliltaan, käyttötarkoitukseltaan ja suojaustasoltaan erilaisia eri tarkoituksiin. Työssä käytettävän suojakäsineen valinnassa huomioidaan esimerkiksi työympäristön vaara- ja haittatekijät, käyttö- ja altistusaika, materiaalin ja mallin suojaavuus, käsinemallin toimivuus työssä sekä käsineiden yhteensopivuus muiden suojainten kanssa.

Katso myös
Hitsaajan suojakäsineet

Lähteet

Työturvallisuus
Käsineet
Suojavarustus
Hyökkäys Aruballe

Hyökkäys Aruballe oli akselivaltojen toisessa maailmansodassa suorittama hyökkäys Aruballe osana operaatio Neulandia. Hyökkäyksen tarkoituksena oli häiritä saaren öljyntuotantoa ja upottaa alueen öljytankkerit. Hyökkäys alkoi 16. helmikuuta 1942, kun Saksan laivaston sukellusvene U-156 saapui noin kello kahdeksan saaren edustalle ja torpedoi San Nicholaksen redillä olleet öljytankkerit SS Oranjestadin ja SS Pedernalesin. Oranjestadiin osui yksi G7e-torpedo, joka sytytti aluksen palamaan. Alus upposi tuntia myöhemmin vieden mukanaan viisitoista miehistön jäsentä. Aluksen kapteeni ja yhdeksän miehistön jäsentä pelastuivat satama-alukseen. Pedernalesiin osui keskilaivaan yksi G7e-torpedo, joka sytytti sen tuleen. Alus ei kuitenkaan uponnut, vaan seuraavana päivänä hinaajat työnsivät aluksen matalikolle, mistä se siirrettiin myöhemmin telakalle korjattavaksi. Sukellusvene jatkoi matkaansa Oranjestadiin, jossa se torpedoi kolmannella yrityksellä kello 09.43 tankkeri SS Arkansasin Eagle-laiturissa. Alus vaurioitui pahoin, mutta se kunnostettiin myöhemmin Galvestonissa Texasissa. Sukellusveneen yrittäessä ampua 105 mm kansitykillään saaren satamassa sijaitsevia öljytankkeja, tykki räjähti miehistön unohdettua poistaa veden putkeen pääsyn estävän tulpan. Tykin putkiräjähdyksessä tykkimies Heinrich Büssinger sai kuolettavat vammat ja tykkiupseerina toiminut aliupseeri Dietrich von dem Borne menetti oikean jalkansa. 37 mm tykillä ammutut laukaukset vahingoittivat öljytankkeja. Myöhemmin sukellusvene kuljetti miehistön haavoittuneet jäsenet Martiniquelle, jossa toinen miehistä kuoli saamiinsa vammoihin.

Samanaikaisesti kuusi muuta sukellusvenettä U-502, U-67, U-129 ja U-161 ja kaksi Italian laivaston sukellusvenettä partioivat Venezuelanlahdella. U-502 upotti samana päivänä tankkerit SS Tia Juanan ja San Nicolasin ja venezuelalaisen höyrylaiva SS Monagasin. U-67 vahingoitti hollantilaista tankkeria Rafaelaa Curaçaon lähellä. Neljä muuta sukellusvenettä eivät vahingoittaneet liittoutuneiden aluksia. Pedernalesin, Arkansasin ja Rafaelan saamat vauriot korjattiin ja ne jatkoivat öljykuljetuksia. Hyökkäyksen jälkeen Aruban puolustusta vahvistettiin eikä saarelle hyökätty toistamiseen sodan aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kurowski, Franz. Knight's Cross Holders of the U-Boat Service, Schiffer Publishing Ltd, (1995) ISBN 0-88740-748-X.
Shells at Aruba, Time Magazine, February 23, 1942, http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,884455,00.html , retrieved 7/11/2010
Pedernales, The Phoenix of Aruba 
Woodman, Richard. The Real Cruel Sea; The Merchant Navy in the Battle of the Atlantic, 1939–1943 (2004) ISBN 0-7195-6403-4

Toisen maailmansodan meritaistelut
Karibianmeri
Aruba
Saksan taistelut
Italian taistelut
Yhdysvaltain taistelut
Curaçaon pommitukset

Curaçaon pommitukset oli toisessa maailmansodassa 19. huhtikuuta 1942 tapahtunut epäonnistunut sotilasoperaatio, jossa saksalainen sukellusvene U-130 yritti pommittaa Curaçaon pääkaupungin Willemstadin lähistöllä sijaitsevaa öljynjalostamoa. Sukellusvene ampui kansitykeillään viisi laukausta polttoainetankkeja kohti, mutta yksikään ei osunut kohteeseensa. Iskut herättivät hollantilaisten huomion, jotka alkoivat tulittaa rannikkotykeillään sukellusvenettä, joka joutui vetäytymään ampumisen seurauksena. Iskusta ei seurannut kuolonuhreja eikä vahinkoa saaren öljynjalostamoille. Myöhemmin elokuussa 1942 saksalaiset upottivat öljytankkerin saaren lähistöllä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kurowski, Franz. Knight's Cross Holders of the U-Boat Service, Schiffer Publishing Ltd, (1995) ISBN 0-88740-748-X.
Woodman, Richard. The Real Cruel Sea; The Merchant Navy in the Battle of the Atlantic, 1939–1943 (2004) ISBN 0-7195-6403-4

Toisen maailmansodan meritaistelut
Saksan taistelut
Karibianmeri
Curaçao