Suomen muinaislinnat

Suomen muinaislinnat (linnavuoret) sijaitsivat mäillä, kallioilla tai harjuilla, joiden loivemmille rinteille tehtiin sodankäyntiin kuuluneita kivi- tai maavalleja. Myös koko paikkaa linnoineen kutsuttiin linnaksi. Vallit tukivat hirsivalmisteisia seinä- tai arkkurakenteita, joiden päällä oli rintavarustuksia. Jokunen muinaislinna tehtiin jo kivikaudella, mutta varsinaisesti niitä alettiin rakentaa pronssikaudella. Eniten niitä käytettiin rautakaudella ja keskiajalla.

Suomesta tunnetaan varmuudella noin 100 muinaislinnaa. Niiden lisäksi on lukuisia epävarmoja kohteita. Usean paikan nimi tai perimätieto viittaa muinaislinnaan, vaikka arkeologinen todiste linnasta puuttuu. Luovutetun Karjalan alueelta tunnetaan 40 muinaislinnaa. Epävarmoja kohteita on lisäksi 30.

Muinaislinnojen käyttöaika ja tarkoitus 

Useiden linnavuorien läheisyydestä on löytynyt kivikautista esineistöä sekä kalliomaalauksia. Iijoen varrella Yli-Iin Kierikkisaaressa oli kivikaudella linnoitus. Se rakennettiin paalujen varaan, ja siinä oli paalu­aitaus. Länsirannikon jätinkirkot ovat ehkä myös olleet kivikauden linnoituksia. 

Suomen muinaislinnat on rakennettu pääasiassa myöhäisrautakaudella. Suomesta tunnetaan myös pronssikautisia linnoja, kuten Laitilan Hautvuori, Veitakkalan linnamäki sekä Liedon Vanhalinna. Muinaislinnoja käytettiin ja rakennettiin tiettävästi "1400-luvulle saakka". Rautakautisen nopean ryöstö- ja hävityssodan oloissa muinaislinnat soveltuivat aggressiiviseen puolustussodankäyntiin, joka sitoi hyökkääjän voimia vastahyökkäysten takia. Väestöä ja karjaa tuskin on siirretty linnaan; metsissä oli parempia piiloja. Muinaislinnat alkoivat muuttua hiljalleen tarpeettomiksi vasta kun vihollisen tarkoituksena oli ryöstelyn, polttamisen ja nopean vetäytymisen sijaan valloittaa alue pysyvästi.

Muinaislinnat on yleensä rakennettu tilapäiskäyttöön, mutta Liedon Vanhalinna ja Halikon Rikalan Linnamäki ovat olleet myös asuttuja. Jotkut muinaislinnat, kuten Salmenkylän Linnamäki, ovat suojanneet tärkeitä kauppapaikkoja. Suomen suurimman linnavuoren, Rapolan muinaislinnan, varustukset ovat noin kilometrin pituiset. Sen noin viiden hehtaarin alueelta on löydetty 80 asuinpaikan sijainniksi tulkittua syvennystä sekä 13 uunimaista tulisijaa. On arvioitu, että 20 miestä olisi pystynyt varustamaan tyypillisen suomalaisen muinaislinnan muutamassa päivässä, mutta Rapolan linnoittamiseen on varovaistenkin arvioiden mukaan tarvittu kymmeniä miehiä useiden kuukausien ajan.

Tutkimus 
Valtionarkeologi Hjalmar Appelgren-Kivalon vuonna 1891 julkaisema väitöskirja Suomen muinaislinnat oli ensimmäinen laaja tutkimus aiheesta. Siinä on tietoja Suomen 361:stä mahdollisesta muinaislinnasta.
Sittemmin muinaislinnoja ovat Suomessa tutkineet muun muassa Julius Ailio, Jouko Voionmaa, Jukka Luoto ja Jussi-Pekka Taavitsainen. 

Jukka Luoto on todennut, että "Suomen muinaislinnoista on kirjoitettu itse asiassa kohtuuttoman paljon, kun otetaan huomioon, että vain harvalla linnalla on suoritettu kaivauksia ja löydöksiä on saatu talteen vähän". Toisaalta Taavitsainen totesi väitöskirjassaan vuonna 1990, että suhteellissa mielessä muinaislinnat ovat Suomen ehkä laajimmin kaivettu muinaisjäännösryhmä: hänen vuonna 1990 listaamistaan Suomessa ja luovutetussa Karjalassa sijainneista 95 muinaislinnasta 38 prosenttia oli ollut kaivaustutkimusten kohteena. Hän kuitenkin näki Julius Ailion vuonna 1925 esittämän näkemyksen, jonka mukaan muinaislinnojen kokonaisvaltainen tutkimus on vielä vähänlaista, pitävän yhä paikkansa. Myös viime vuosina on löydetty linnavuoria. Muinaislinnojen ajoittaminen on ollut vaikeaa ja tarvitsee yhä lisätutkimusta.

Katso myös
 Luettelo Suomen muinaislinnoista
 Luettelo luovutetun Karjalan muinaislinnoista

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta 
 
 
 Taavitsainen, J.-P: Kun nuoruus on ongelma – Rapolan muinaislinnan keskuslinna-ajatuksen purkuyritys. Masunni. Kirjoituksia Tampereelta ja Pirkanmaalta 3. Tampere 1999.

Aiheesta muualla