joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mohammed Dib

Mohammed Dib (21. heinäkuuta 1920 Tlemcen, Algeria – 2. toukokuuta 2003 La Celle-Saint-Cloud, Ranska) oli algerialainen ja ranskaksi kirjoittanut runoilija, romaanikirjailija, näytelmäkirjoittaja, sadunkertoja ja kääntäjä.

Elämä 
Isästään orvoksi jääneen Mohammed Dibin opasti ranskalaiseen kulttuuriin opettaja Roger Bellissant. Dib toimi itsekin kyläkoulun opettajana vuosina 1938–1940. Toisen maailmansodan aikana hän opiskeli kirjallisuutta Algerin yliopistossa. Hän oli elämänsä aikana myös kirjanpitäjä, kääntäjä ja toimittaja. Toimittajana hän toimi lehdissä Alger républicain ja Algerian kommunistien omistamassa Liberté.

Kommunistisen puolueen jäseneksi Dip liittyi 1951. Vuonna 1959 Algerian vapaussodan riehuessa, Ranskan siirtomaaviranomaiset ajoivat hänen maanpakoon hänen poliittisen aktiivisuutensa tähden. Ranskalaiset kirjailijat André Malraux, Albert Camus, Jean Cayrol ja Louis Guilloux saivat väliintulollaan hänelle mahdollisuuden asettua asumaan Ranskaan.

Tuotanto 

Ensimmäisen romaaninsa La grande maison Dib julkaisi vuonna 1952. Se oli ensimmäinen osa triptyykistä, jonka oli omistettu kirjoittajan syntymäkaupungille Tlemcenille, kaupungille, jossa vaikutti myös suuri arabiankielinen filosofi Ibn Khaldun elämänsä eri vaiheissa. Kirja kertoo tämän kaupungin maailmasta Algerian maaseudulla 1940-luvun loppupuolella. Romaani sai myös Fénèon kirjallisuuspalkinnon. Trilogian muut osat valmistuivat vuosina 1954 ja 1957.

Vuosina 1976–1977 Mohammed Dib opetti Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA) ja tämä kokemus sai kirjallisen muodon vuonna 2003, kun ilmestyi romaani L. A. Trip.  Vuosina 1983–1986 Dib opetti Sorbonnen yliopistossa Pariisissa.

Dib sai vuonna 1944 Ranskan akatemian Suuren ranskankielisen palkinnon, joka myönnettiin ensimmäistä kertaa pohjoisafrikkalaiselle kirjailijalle. Vuonna 1998 hän sai Mallarmé-palkinnon lapsille tehdyistä runoistaan.

Dib vieraili usein Suomessa ja vuoden 1986 jälkeen hän julkaisi Suomea käsittelevän triptyykin: Neiges de marbre (1989), Le Sommeil d'Eve (1990), L'Infante maure (1994) .  Yhteistyössä Natalia Baschmakoffin kanssa hän on käntänyt suomalaisten kirjailijoiden tekstejä ranskaksi ja ne ovat ilmestynee Revue Europe -lehdessä.

Teokset

Suomennetut teokset
 Sisäpiha (La grande maison) 1978
 Vuoret odottavat (L'Incendie) 1979.

Keskeistä tuotantoa 
 La Grande Maison. 1952
 L'Incendie. 1954 
 Le Métier à tisser. 1957
 Baba Fekrane. 1959 (lastensatuja)
 Ombre gardienne. 1961
 Qui se souvient de la mer. 1962
 La Danse du roi. 1968
 Dieu en barbarie. 1970
 Formulaires. 1970 (runokokealma)
 Le Maître de chasse. 1973
 L'histoire du Chat qui boude. 1974 (lastensatuja)
 Habel. 1977
 Feu beau feu. 1979 (runokokoelma)
 Au café. 1984
 Les Terrasses d'Orsol. 1865
 Le Sommeil d'Eve. 1989
 Neiges de marbre. 1990
 L'Arbre à dires. 1999
 Comme un bruit d'abeilles. 2001
 L.A. Trip. 2003
 Simorgh. 2003
 Laezza. 2006

Lähteet

Kielenkääntäjät
Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Barathrum

Barathrum on Janne "Demonos" Sovan Kuopiossa vuonna 1990 perustama black metal -yhtye. Yhtye on eräs suomalaisen black metalin ensimmäisistä ja tunnetuimmista yhtyeistä.

Nimi

Latinan kielen sana "barathrum" tarkoittaa kuilua. Yhtyeen kahdeksan ensimmäisen levynnimien alkukirjaimista muodostuvat sanat "Heil Sova".

Jäsenet 
 Demonos Sova (oik. Janne Sova / Demonos Jetblack) – laulu, basso (1990–)
 Nuklear Tormentörr (oik. Tomi Törnqvist / Gloomy Grim) – basso (2000–)
 Anathemalignant (Antti-Pekka Karppinen) – kitara (1997–1998, 2000–2004, 2007–2012, 2018-)
 Pelceboop – kitara (2000-2007,2016–)
 Ruttokieli (oik. Matias Autio) – basso (2014–)
 Pete Vendetta – rummut (2012–)

Entiset jäsenet

Kitaristit 
 Aki Hytönen (Demilich) (1990–1991)
 Jetblack Roima (Demonos Jetblack, Messiah Paratroops) (1990–1991, 2012–2016)
 Niko (1991–1992)
 Neva (1992–1992)
 Bloodbeast (1992)
 Reaper Sklethnor (1993–1994)
 Sulphur (Urn) (1995–1996)
 Warlord (Juha Miettinen) (1999)
 Somnium (Teemu Raimoranta / Finntroll, Impaled Nazarene) (1999–2001)
 Daimos666 (2005–2007)
  Raakalainen (oik. Jani Metsälä / Torsomieli, Serenade Deprived, Goatmoon) – kitara (2007–2017)

Kosketinsoittajat 
 Trollhorn (Henri Sorvali / Finntroll, Moonsorrow, The Wicked, Larharyhmä) (2000–2001)

Basistit 
 Infernus (1992–1996) (Urn)
 Crowl (1994)
 G'Thaur (Janne Leinonen / Night Must Fall, Korpiklaani) – basso ja taustalaulu (1996–2012)

Rumpalit 
 Ilari "Ilu" Jäntti (1990–1992)
 Necronom Dethstrike (1992)
 Destrukkktorr (1993–1994)
 Pimeä (Urn) (1995–1996) 
 Emperor Nattasett (Darkwoods My Bethrothed) (1997–1998)
 Beast Dominator (Samu Ruotsalainen / Finntroll) (1999)
 Abyssir (Janne Parviainen / Ensiferum, Waltari, Notkea Rotta) (2000–2007)
 Agathon (Gloomy Grim) – rummut (2007–2010)
 Avenger (ex-Goatmoon) (2011–2012)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Livealbumit

Split-albumit

Singlet 
 Black Flames and Blood (2002, Spinefarm Records)
 Hellspawn (2017, Saturnal Records)

Demot

Lähteet

Aiheesta muualla

 Barathrumin virallinen sivusto 
 
 

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Cliffhanger

Cliffhanger tarkoittaa televisiossa tai kirjallisuudessa käytettyä yhtäkkistä lopetusta, jossa keskushahmot jäävät epätoivoiseen tai epävarmaan tilanteeseen, esimerkiksi roikkumaan kallionkielekkeeltä (mistä nimitys ”cliffhanger”, ’kielekkeellä riippuja’). Perinteisesti cliffhangereita seuraa teksti ”jatkuu”.

Luvun lopetuksena cliffhanger on usein nautittava, mutta jos koko teos päättyy cliffhangeriin, se tuottaa helposti lukijassa pettymyksen, sillä tarinasta jää silloin puuttumaan ratkaisu. Cliffhangeriin päättyvä teos herättääkin yleensä toiveen jatko-osasta. Sen vuoksi cliffhangerit olivat hyvin suosittuja 1930-luvun amerikkalaisissa elokuvasarjoissa.

Cliffhangereita käytetään hyvin paljon television jatkuvajuonisissa sarjoissa. Varsinkin tuotantokauden viimeinen jakso päätetään mielellään cliffhangeriin, jotta katsojat saadaan palaamaan sarjan pariin myös seuraavalla tuotantokaudella. Esimerkiksi Star Trek: The Next Generation -sarjan kaksiosaisen jakson The Best of Both Worlds ensimmäinen osa on kolmannen kauden päätösjakso ja jää jännittyneeseen tilaan. Neljäs kausi alkaakin toisella osalla, jossa tilanne saa päätöksen. Animaatiosarjassa Simpsonit kaksiosaisen jakson, Kuka ampui johtajan? (Who Shot Mr. Burns?) ensimmäinen osa päätti sarjan kuudennen tuotantokauden (tämä oli parodia vastaavasta Dallasin cliffhangerista). Jakson 1. osan cliffhangerissa luki ruudun alalaidassa "to be continued..." (). Cliffhangereista tunnetut tv-sarjat ovat usein jännityssarjoja. Cliffhangerista tunnettuja sarjoja ovat myös muun muassa 24, Batman ja Lost. Myös saippuasarjojen jaksot päättyvät cliffhangereihin, esimerkiksi Salattujen elämien lähes jokainen jakso on päättynyt cliffhangeriin.

Tilannekomediasarja Kuplan jokaisen jakson lopussa sarjan kertoja esitti kysymyksiä, joita katsojallekin saattoi tulla mieleen jakson aikana, ja totesi: ”näihin kysymyksiin – ja moniin muihin – vastataan seuraavassa Kuplan jaksossa”. Sarjan viimeisen jakson loppu sisälsi monta samanaikaista cliffhangeria, joissa useimmat keskeiset hahmot olivat välittömässä hengenvaarassa. Kertojanääni esitti jälleen kysymyksensä, joihin ei koskaan saatu vastausta.

Myös 4400-sarjan neljäs kausi lopetettiin cliffhangeriin mutta viidettä kautta ei koskaan tullutkaan tuotannon syyttäessä mm. rahoitusongelmia ja odotettuja huonompia arvosteluja. Sellaisiakin tapauksia on ollut, että sarja lopetetaan ihan tarkoituksella cliffhangeriin, jotta saadaan katsoja pohtimaan juonta eri tavalla ja mahdollisesti aloittamaan sarjan katselu uudelleen. Yksi esimerkki tällaisista sarjoista on HBO-sarja Sopranos.

Historia 
19. vuosisadan romaanit olivat kuuluisia cliffhangereistä ja monet yhdistävät ne Charles Dickensiin, joka kirjoitti sarjamuotoisia jatkokertomuksia. Kertomuksia julkaistiin jaksottain lehdissä.
Šeherazade Tuhannen ja yhden yön tarinoista on tunnettu esimerkki, jonka henki riippui jatkuvista tarinoista.

Lähteet 

Televisiotermit
Narratologia
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Liikeri

Liikeri eli leikeri () on hybridikissa, urosleijonan ja naarastiikerin jälkeläinen; urostiikerin ja naarasleijonan jälkeläisistä puolestaan käytetään nimitystä tiikoni.

Liikeri näyttää suurelta leijonalta, jolla on tiikerin raidat. Koko ja ulkonäkö vaihtelevat sen mukaan, mitä alalajia isä ja emä ovat olleet. Liikereitä syntyy tarhaoloissa. Luonnossa risteytyminen on nykyään lähes mahdotonta, koska tiikereiden ja leijonien elinalueet eroavat toisistaan. Girin metsässä Intiassa elävät viimeiset aasianleijonat. Lähimmät tiikerit elävät noin  päässä. Urosliikerit ovat steriilejä, mutta naaraspuoliset liikerit voivat lisääntyä. Elokuussa 2012 siperialaisessa eläintarhassa Zita-liikeri synnytti pentuja, joita pidetään ensimmäisinä tunnettuina liikerin ja leijonan pentuna.

Liikeri on risteymä eikä siten maailman suurin kissaeläin joka on tiikeri. Liikerin suuri koko johtuu  sen perimästä, josta puuttuvat sekä urostiikerin että naarasleijonan kasvua rajoittavat geenit. Painoa liikerille voi kertyä yli , pituutta , ja se voi juosta jopa  tunnissa.

Liikerillä on raitoja ja täpliä, sillä leijonanpennuilla on täpliä, jotka katoavat niiden vanhetessa. Urosliikerillä on myös leijonan tapaan harja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kissaeläimet
Risteymät
Seulonnan keskeiset artikkelit
M. King Hubbert

Marion King Hubbert (5. lokakuuta 1903 – 11. lokakuuta 1989) oli yhdysvaltalainen geofyysikko, joka työskenteli Shellin tutkimuslaboratoriossa Houstonissa, Texasin osavaltiossa. Hubbert teki geologian ja geofysiikan aloilla useita merkittäviä keksintöjä, joilla on myös tärkeitä käytännöllisiä ja poliittisia seurauksia. Häneen viitattiin usein nimillä M. King Hubbert tai King Hubbert.

Henkilöhistoria
Hubbert syntyi Texasin San Sebassa vuonna 1903. Hubbert opiskeli geologiaa, matematiikkaa ja fysiikkaa Chicagon yliopistossa, jossa hän valmistui kandidaatiksi 1926, maisteriksi 1928 ja väitteli tohtoriksi 1937. Hän oli Shellin palveluksessa 1943–1964, minkä lisäksi hän työskenteli uransa aikana Amerada Petroleum Companyssa, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen (USGS) tutkijana sekä geofysiikan ja geologian professorina Stanfordin yliopistossa (1963–1968) ja Berkeleyn yliopistossa (1973–1976).

Tutkimukset

M. King Hubbert teki useita löytöjä geofysiikassa, joihin kuuluu maankuoressa olevan kiven plastisuuden matemaattinen osoittaminen siihen kohdistuvan paineen takia. Tämä selitti havaitut tulokset, joiden mukaan maankuoren muoto muuttuu ajan kuluessa. Hän tutki myös maanalaisia virtauksia, pohjavesihydrologiaa ja maan mineraalivaroja. Uransa aikana Hubbert julkaisi yli 70 artikkelia, kirjoitti useita kirjoja ja otti vastaan monia kunnianosoituksia työstään.

Hubbertin kaikkein tunnetuimmat tutkimukset koskivat maaöljykenttien ja maakaasureservien kapasiteetteja. Hän ennusti, että kenttien öljyntuotanto muistuttaisi kellokäyrää, jossa tuotannon huippu saavutetaan puolessa välissä, minkä jälkeen se laskisi. Vuonna 1956 pidetyssä American Petroleum Instituten kokouksessa hän ennusti, että Yhdysvaltojen öljyntuotanto saavuttaisi huippunsa 1960-luvun lopussa tai 1970-luvun alussa. Hubbert tuli kuuluisaksi, kun ennustus toteutui vuonna 1970.

Käyrä, jota Hubbert käytti analyysissään, tunnetaan nimellä Hubbertin käyrä, ja käyrän huippukohta tunnetaan englanniksi nimellä ”Hubbert peak”, suomeksi nimellä Hubbertin huippu.

Öljykriisin jälkeen vuonna 1975 Yhdysvaltain tiedeakatemia vahvisti hyväksyntänsä Hubbertin öljyntuotannon vähenemiseen liittyville laskelmille ja tunnusti, että heidän aikaisemmat, optimistisemmat arvionsa olivat olleet virheellisiä. Tämä toi Hubbertille suurta huomiota tiedotusvälineissä.

Lähteet
 King Hubbert 
 Handbook of Texas Online: Hubbert, Marion King. 
 Tribute to M. King Hubbert. 
 M. King Hubbert Sitaatti . 
 Steve Andrewsin tekemä haastattelu  Maaliskuulta 1988. 

Yhdysvaltalaiset geologit
Öljyhuippu
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Tiikoni

Tiikoni () on hybridikissa, joka syntyy urostiikerin ja naarasleijonan saadessa keskenään jälkeläisiä. Tiikonia kutsutaan joskus myös tiijonaksi, teijonaksi tai tigoniksi.

Tiikonit ovat äärimmäisen harvinaisia. Luonnossa niitä ei esiinny johtuen jo siitäkin, että tiikerit ja leijonat elävät eri alueilla. Eläintarhoissa tiikoneita on kuitenkin saatu syntymään. Urostiikeri ei kuitenkaan helposti parittele leijonan kanssa.

Useista muista eläinlajien risteytyksistä poiketen tiikonit, etenkin naaraat, ovat usein lisääntymiskykyisiä. Tämän vuoksi tiikonit voivat paritella puhtaiden tiikerien tai leijonien kanssa, ja näin voi syntyä myös eläimiä, jotka ovat neljäsosan tiikereitä ja kolme neljäsosaa leijonia tai päin vastoin. Tämä tarkoittaa sitä, että luonnontieteellisen käsityksen mukaan tiikeri ja leijona eivät olisi erillisiä lajeja, vaan pikemminkin saman lajin alalajeja.

Tiikonit ovat yleensä kooltaan varsin pieniä, koska niillä on molemmilta vanhemmilta peritty kasvua rajoittava geeni. Päinvastoin liikerillä näitä geenejä ei ole lainkaan, mistä johtuen ne ovat kaikkein suurimpia kissaeläimiä.

Katso myös 
 Liikeri

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kissaeläimet
Risteymät
Hybridikissa

Hybridikissa on kissaeläin, joka syntyy kahden eri kissalajin yhteisenä jälkeläisenä. Erityisesti tällaista risteyttämistä on tehty joissakin eläintarhoissa ja sirkuksissa, jotta saataisiin erikoisia vetonauloja yleisöä houkuttelemaan. Kovin yleistä tällainen toiminta ei kuitenkaan ole.

Ainakin seuraavia isoja kissaeläimiä on onnistuttu risteyttämään keskenään. Suomenkieliset nimet eivät ole kaikista yhdistelmistä selvillä, englanninkieliset suluissa:

Pienempien kissaeläimien kohdalla risteyttäminen on huomattavasti yleisempää ja helpompaa. Yleensä tällä pyritään tekemään uusia lemmikeiksi sopivia kissarotuja joilla olisi kuitenkin villiä ulkonäköä. Esimerkiksi Suomessakin kohtuullisen yleinen bengali on alun perin risteytys kesykissasta ja Aasian leopardikissasta.

Lähteet 
 Lemmikki.se: Hybridikissa on kisseläin, joka syntyy kahden eri kissalajin yhteisenä jälkeläisenä  

Kissaeläimet
Risteymät
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1978

Vuoden 1978 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Argentiinassa. Turnauksen vei isäntämaa Argentiina, joka voitti loppuottelussa Alankomaat jatkoajalla luvuin 3–1. Alankomaiden Rob Rensenbrink oli ratkaista ottelun varsinaisen peliajan lopussa tilanteessa 1–1, mutta osui vain tolppaan.

Voitto oli Argentiinalle ensimmäinen ja täten siitä tuli kuudes maailmanmestaruuden voittanut joukkue Uruguayn, Italian, Saksan, Brasilian ja Englannin lisäksi.

Pronssia otti Brasilia, joka kukisti Italian 2–1. 

Turnauksen kaava oli sama kuin vuoden 1974 kisoissa: lopputurnaukseen pääsi 16 joukkuetta, jotka jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta jatkoi toiselle kierrokselle, jossa joukkueet jaettiin kahteen neljän joukkueen lohkoon. Jatkolohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi tulleet pronssiottelussa.

Sarjamuotoinen järjestelmä sai osakseen kritiikkiä, kun isäntämaa Argentiina ratkaisuottelussa voitti Perun 6–0 ja meni loppuotteluun ohi Brasilian, jonka maalisuhde jäi huonommaksi. Sopupelipuheet alkoivat heti suurinumeroisen voiton jälkeen. Suoria todisteita vilpistä ei ole noussut esiin, mutta joka tapauksessa isäntien onnistui muun muassa lykätä pelin alkua niin että samaan aikaan pelattavaksi tarkoitetun Brasilian ottelun lopputulos oli jo tiedossa. Perun pelaajat ovat myös kertoneet eräiden korkea-arvoisten poliittisten vaikuttajien kuten Argentiinan sotilasjuntan johtajan Jorge Videlan ja näiden vieraan Henry Kissingerin vierailleen ennen ottelun alkua pukukopissaan.

Toisen välierälohkon suurin yllätys oli Saksan liittotasavallan tappio Itävallalle 2–3. Itävallan tähtipelaaja oli Hans Krankl.

Argentiinassa juhlittiin mestaruutta viikkoja, ja saavutuksen, kuten koko turnauksen järjestämisenkin, katsottiin tukeneen maata hallinnutta sotilasjunttaa.

Ensimmäinen kierros

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Toinen kierros

Lohko 1

Lohko 2

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät 

6 maalia
 Mario Kempes

5 maalia
 Rob Rensenbrink
 Teófilo Cubillas

4 maalia
 Leopoldo Luque
 Hans Krankl

3 maalia
 Dirceu
 Roberto Dinamite
 Karl-Heinz Rummenigge
 Paolo Rossi
 Johnny Rep

Katso myös 
 Virallinen kisapallo Adidas Tango

Lähteet

Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Kenraalien Argentiinassa taisteltiin maailman jalkapalloherruudesta
Ylen Elävä arkisto: Argentiina–Hollanti-finaalin tv-selostus vuodelta 1978

Argentiinan jalkapallo
Vuoden 1978 jalkapallo
Georgian ortodoksinen kirkko

Georgian apostolinen autokefalinen ortodoksinen kirkko () tai Georgian patriarkaatti on autokefalinen ortodoksinen kirkko. Se on yksi ortodoksisen kirkon viidestä niin sanotusta uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Sen itsenäisen aseman tunnustavat kaikki muut suuret autokefaliset kirkot.

Ortodoksinen kirkko saapui Georgiaan 300-luvulla, ja perimätiedon mukaan uskonnon toi maahan Pyhä Nino. 

Suurin osa Georgian asukkaista, noin 75 %, kuuluu Georgian ortodoksiseen kirkkoon. Lisäksi Armenian apostoliseen kirkkoon ja Venäjän ortodoksiseen kirkkoon kuuluu muutama prosentti kansasta. 

Georgian ortodoksista kirkkoa johtaa Georgian patriarkka ja katolikos, vuodesta 1977 Ilia II.

Lähteet 

Kristinusko Georgiassa
Ortodoksiset paikalliskirkot
Serbian ortodoksinen kirkko

Serbian ortodoksinen kirkko on yksi ortodoksisen kirkon autokefalisista paikalliskirkoista. Se toimii lähinnä Serbiassa, Bosnian serbtasavallassa ja Montenegrossa, mutta myös muualla entisen Jugoslavian alueella ja ympäri maailmaa serbisiirtolaisten keskuudessa. Maailmanlaajuisesti noin 80 % serbeistä lukeutuu kirkkoon, yhteensä noin yhdeksän miljoonaa henkeä. 

Serbian ortodoksista kirkkoa johtaa Hänen autuutensa Pečin arkkipiispa, Belgradin ja Karlovcin ja koko Serbian patriarkka Irinej yhdessä viiden metropoliitan ja 26 piispan kanssa. Maailmanlaajuisesti kirkossa on 40 hiippakuntaa ja yli 3 600 seurakuntaa ja 2 000 pappia. Kirkolla on yli 200 luostaria.

Historiallisesti Serbian kirkko on yksi viidestä ns. uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Se sai autokefalisen aseman Konstantinopolin patriarkalta ensi kerran jo vuonna 1219, toisena slaavilaisena kirkkona Bulgarian jälkeen. Autokefalia menetettiin välillä ja myönnettiin uudelleen 1879.

Aiheesta muualla 

 Ortodoksi.net/Serbian patriarkaatti

Ortodoksiset paikalliskirkot
Uskonto Serbiassa
Navassa

Navassa on pieni, asumaton Yhdysvalloille kuuluva saari Karibianmerellä Haitin ja Jamaikan välillä. Saarta hallinnoi U. S. Fish and Wildlife Service.

Maantiede 

Navassa on kooltaan 5,4 neliökilometriä. Se sijaitsee 56 km länteen Haitilta ja 160 kilometriä etelään Kuubassa sijaitsevasta Yhdysvaltojen laivastotukikohdasta Guantanamo Baystä. Saari on muodostunut korallista ja kalkkikivestä. Sitä reunustavat valkoiset, 9–165 m korkeat jyrkänteet.

Saari on suurimmaksi osaksi paljasta kalliota, mutta myös tiheää kasvillisuutta, kaktuksia, puita ja ruohoja esiintyy. Saarella laiduntaa myös vuohilaumoja. Vuodesta 1999 on saari ollut luonnonsuojelualue.

Saarelta on tavattu 14 eri matelijalajia.

Historia 
Kristoffer Kolumbus lähetti vuonna 1504 muutamia miehiään Jamaikalta Hispaniolan saarelle. Matkalla nämä rantautuivat Navassalle, mutta sieltä ei löytynyt vettä. He kutsuivat saarta nimellä Navaza ja 350 vuoteen merimiehet eivät käyneet saarella. Amerikkalainen merikapteeni Peter Duncan otti saaren haltuunsa 1857 guano-saarten lakiin vedoten. Guano-varoja kaivettiin aktiivisesti vuosien 1865–1898 välillä. Haiti protestoi Yhdysvaltojen miehitystä vastaan ja vaati Navassaa itselleen, mutta Yhdysvallat kieltäytyi ja piti saaren hallussaan.

U. S. Lighthouse Service rakensi vuonna 1917 saarelle 120 metriä korkean majakan. Joulukuusta 1999 saaresta on vastannut U. S. Fish and Wildlife Service ja se on määritelty kansalliseksi luonnonsuojelualueeksi. Saarelle pääsy vaatii luvan.

Toisen maailmansodan jälkeen saarella ovat vierailleet säännöllisesti radioamatöörit, jotka luokittelevat saaren itsenäiseksi maaksi maapistelaskussaan.

Lähteet 
 Fabio Spadi (2001) ”Navassa: Legal Nightmares in a Biological Heaven?” Boundary & Security Bulletin, autumn edition

Viitteet 

Karibianmeren epäitsenäiset alueet
Isot Antillit
Yhdysvaltain saaret
Yhdysvaltain territoriot
Kiistanalaiset alueet
Michael Caine

Michael Caine (alun perin Maurice Joseph Micklewhite; s. 14. maaliskuuta 1933 Lontoo) on kahdesti Oscar-palkittu englantilainen näyttelijä.

Varhainen elämä 

Michael Caine (alku­peräiseltä nimeltään Maurice Micklewhite) syntyi vuonna 1933 työ­väen­luokkaiseen perheeseen Bermondeyssa Etelä-Lontoossa. Hänen isänsä oli kalan­kantaja ja äitinsä talouden­hoitaja.

Caine palveli Korean sodassa. Hän ryhtyi näyttelijäksi saatuaan työ­paikan Horsham Repertory Company -teatterissa. Hän otti esiintyjä­nimensä suosikki­elo­kuvansa Cainen kapina (1954) mukaan. Caine sai vuosina 1956–1962 pieniä rooleja elo­kuvissa ja televisiossa sekä pää­osia Edgar Wallacen sala­poliisi­romaanien televisio­kuvauksissa.

Ura 

Caine teki läpi­murtonsa historiallisessa seikkailu­elo­kuvassa Zulu (1964). Sitä seurasi joukko muita merkittäviä rooleja. Kansain­välisen läpi­murtonsa Caine teki elo­kuvassa Alfie – naisten viettelijä (1966), jossa hän esitti naisiin­menevää cockneya ja sai suorituksestaan Golden Globe -palkinnon ja Oscar-ehdokkuuden.

1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa Caine näytteli monessa toiminta­elo­kuvassa, kuten Riehakas ryöstö (1969), Pirullista peliä (1972, toinen Oscar-ehdokkuus) ja Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit (1976).

1980-luvulla Caine sai Oscar-ehdokkuuden pää­roolistaan elo­kuvassa Tunnit Ritan kanssa (1983) ja Oscar-palkinnon parhaasta mies­sivu­osasta elo­kuvassa Hannah ja sisaret (1986).

Caine palasi televisioon vuoden 1997 mini­sarjassa Mandela and de Klerk. Caine sai Oscarin parhaasta mies­sivu­osasta elo­kuvassa Oman elämänsä sankari (1999). Cainen uusin elo­kuva toiminta­trilleri Tenet sai ensi-iltansa vuonna 2020.

Palkinnot ja ehdokkuudet 

Caine on saanut uransa aikana kuusi Oscar-ehdokkuutta, joista hän on voittanut kaksi palkintoa sivu­osa­rooleista: ensimmäisen elo­kuvasta Hannah ja sisaret (1986) ja toisen elo­kuvasta Oman elämänsä sankari (1999). Hän on lisäksi saanut kolme Golden Globe -palkintoa, kaksi Baftaa sekä SAG:n.

Caine aateloitiin vuonna 2000.

Yksityiselämä 

Caine muutti vuonna 2016 nimensä virallisesti Michael Caineksi.

Valikoitu filmografia 

 Zulu (1964)
 Salaisen agentin kansio (1965)
 Alfie – naisten viettelijä (1966)
 Hautajaiset Berliinissä (1966)
 Miljardin dollarin aivot (1967)
 Riehakas ryöstö (1969)
 Tappakaa Carter (1971)
 Pirullista peliä (1972)
 Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit (1975)
 Tuhoparvi (1978)
 Tunnit Ritan kanssa (1983)
 Hannah ja sisaret (1986)
 Tappajahain kosto (1987)
 Vaarallisella alueella (1994)
 Oman elämänsä sankari (1999)
 Austin Powers ja kultamuna (2002)
 Hiljainen amerikkalainen (2002)
 Batman Begins (2005)
 Ihmisen pojat (2006)
 The Prestige (2006)
 Yön ritari (2008)
 Inception (2010)
 Yön ritarin paluu (2012)
 Interstellar (2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset näyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Brittiläisen imperiumin komentajat
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
O.C.

O.C. (The O.C.) on yhdysvaltalainen teinidraamasarja, joka kertoo Orangen piirikunnan, Kaliforniassa sijaitsevan Newport Beachin hienostoalueen teinien ja heidän vanhempiensa elämästä. Sarjan nimi on lyhenne Orangen piirikunnan englanninkielisestä nimestä Orange County. Tapahtumapaikoista ja nimestään huolimatta sarjaa kuvataan Los Angelesin piirikunnassa.

Sarjan päähenkilöitä ovat Chinosta Coheneille muuttava rikoksia tekevä nuori Ryan Atwood, varakkaasta perheestä kotoisin oleva Seth Cohen, tummatukkainen ja lujatahtoinen Summer Roberts sekä rikkaasta perheestä tuleva ongelmateini Marissa Cooper.

Sarjan pääkäsikirjoittajana toimi Josh Schwartz, joka itsekin asuu O.C.:n alueella ja jossa on hyvin paljon yhteneviä piirteitä roolihahmo Seth Cohenin kanssa.

Yhdysvalloissa on esitetty neljä kokonaista tuotantokautta. Sarjan katsojaluvut olivat kuitenkin vähitellen pudonneet alkuaikojen kymmenestä miljoonasta neljään miljoonaan, mikä johti sarjan lopettamiseen. FOX tilasi neljättä kautta 16 jaksoa, joista viimeinen esitettiin Yhdysvalloissa 22. helmikuuta 2007. Viimeinen jakso esitettiin Suomessa 26. kesäkuuta 2007. Sarjan tunnusmusiikin California esittää Phantom Planet.

Sarjan esitys Suomessa 
Sarjaa on Suomessa esitetty tiistaisin iltakahdeksalta MTV3-kanavalla. Sarjan ensimmäistä tuotantokautta (27 jaksoa) alettiin esittää MTV3-kanavalla 30. marraskuuta 2004. Myös sarjan toinen tuotantokausi (24 jaksoa) ja kolmas tuotantokausi (25 jaksoa) on näytetty Suomessa kokonaan. Ensimmäisen tuotantokauden uusintajaksot pyörivät MTV3-kanavalla kesällä 2006, ja niistä ehdittiin esittää 15 ensimmäistä, ennen kuin kolmas tuotantokausi pyörähti käyntiin 5. syyskuuta 2006. Heti kolmannen tuotantokauden loputtua alettiin 13. maaliskuuta 2007 esittää neljättä eli viimeistä tuotantokautta. Syksyllä 2008 sarjaa alettiin esittää Sub-kanavalla. Sub aloitti O.C.:n uusinnat ensimmäisestä kaudesta lähtien kesällä 2011.

Näyttelijät 

Musta = vakituinen

Harmaa = vieraileva

Valkoinen = ei esiinny

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi

Vastaanotto 

O.C. oli varsinkin sarjan ensimmäisen tuotantokauden aikana hyvin suosittu, keräten Yhdysvalloissa keskimäärin 9,7 miljoonaa katsojaa. Toisella tuotantokaudella sarjan keskimääräinen katsojamäärä laski yli 2,5 miljoonalla 7,0 miljoonaan katsojaan. Tätä on selitetty muun muassa sarjan uudella esitysajalla ”ultra-kilpailullisena torstaina”. Kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella sarjan suosio laski edelleen ja FOX päätti lopulta keskeyttää sarjan tuottamisen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Nuortensarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Wanukaka

Wanukaka on Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä on noin 10 000 äidinkielistä puhujaa (1981). Kielen puhujat asuvat pääosin Sumban saarella. Kieli jakautuu kahteen tärkeimpään murteeseen..

Kielellä ei ole kirjallista muotoa.

Lähteet 

Indonesian kielet

Keski- ja itä-malaijilais-polynesialaiset kielet
Shippingport

Shippingport on paikkakunta Yhdysvalloissa, lähellä Pittsburghia Pennsylvaniassa. Se tunnetaan maan ensimmäisen ydinvoimalaitoksen sijaintipaikkana. Voimalaitos ajettiin alas 1982, sillä sen modernisoimista ei enää pidetty kannattavana. Voimalaitos on yksi ensimmäisiä koskaan purettuja ydinvoimalaitoksia. Laitospaikka vapautettiin muuhun käyttöön purkutöiden päätyttyä 1987.

Pennsylvanian kunnat
Laktoosi

Laktoosi eli maitosokeri on nisäkkäiden maidossa esiintyvä hiilihydraatti. Sitä on esimerkiksi äidinmaidossa noin seitsemän prosenttia ja lehmänmaidossa 4,8 %. Sana laktoosi tulee latinan maitoa tarkoittavasta lac-sanan obliikvivartalosta lact- ja sokereihin viittaavasta -oosi-päätteestä.

Laktoosi on disakkaridi, joka koostuu kahdesta happisillan yhdistämästä monosakkaridista: glukoosista ja galaktoosista. Laktoosin empiirinen kaava on C12H22O11, moolimassa 342,3 g/mol ja CAS-numero 63-42-3.

Laktoosin muodostuminen elimistössä 
Laktoosi muodostuu glukoosin ja galaktoosin sitoutuessa toisiinsa beeta-1-4-glykosidisidoksella. Laktoosin muodostumista tapahtuu elimistössä ainoastaan maitorauhasen epiteelisoluissa. Maitorauhasen epiteelisoluissa laktoosi muodostetaan glukoosista Golgin laitteissa, joissa laktoosi myös pakataan kuljetusvesikkeleihin, joiden avulla laktoosi siirretään solujen ulkopuolelle.

Laktaasi 

Käsittelemättömässä raakamaidossa on laktaasientsyymiä, joka pilkkoo laktoosin ja auttaa sokerien imeytymisessä.

Nuorilla nisäkkäillä laktaasiksi kutsuttu entsyymi hajottaa laktoosin takaisin monosakkarideiksi, jolloin se voi imeytyä elimistöön. Tavallisesti laktaasin eritys lakkaa poikasten kasvaessa, eikä niiden elimistö voi enää sulattaa laktoosia. Tämä on mahdollisesti evoluution aikaansaama pakote poikasten vieroittamiseksi.

Laktaasin häviäminen on tavallista myös ihmisillä. Kuitenkin joillain ihmisryhmillä (erityisesti Pohjois-Euroopassa ja Lähi-idässä) ilmenee mutaatio, jonka vuoksi entsyymin eritys ei lakkaa aikuisiällä ja maitotuotteet voivat muodostaa suuren osan heidän ruokavaliostaan. Näyttäisi siltä, että vuosituhansia jatkunut maanviljely ja lampaiden, karjan ja vuohien lypsäminen näillä alueilla on aiheuttanut sopeutumisen maitopitoiseen ruokavalioon. Suomalaisista aikuisista laktaasientsyymi puuttuu noin 17 prosentilta, mistä syystä he ovat laktoosi-intolerantteja.

Käyttö 
Laktoosia voidaan käyttää makeutusaineena. Lisäksi sille on käyttökohteita lääketieteessä ja biokemiallisissa ja biologisissa tutkimuksissa käymis- ja kasvatusalustana.

Terveysvaikutukset 
Laktoosi ei aiheuta hammasmätää kuten monet muut sokerit, vaikka maistuukin hieman makealta.

Laktoosia sisältävän rasvaisen maidon nauttiminen kasvattaa suotuisana pidettyjen bifidobakteereiden määrää. Eläinkokeissa on kuitenkin havaittu, että maidon hajoamistuote D-galaktoosi aiheuttaa oksidatiivista stressiä ja kroonista inflammaatiota, jotka saattavat johtaa esimerkiksi ennenaikaiseen vanhenemiseen ja luukatoon. Se, miten tulokset ovat yleistettävissä ihmisiin, vaati vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan vielä lisätutkimusta.

Katso myös 
 Laktoosi-intoleranssi

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fineli: Laktoosin lähteet ruoka-aineissa
 PubChem: Lactose 
 DrugBank: Lactose 
 Human Metabolome Database: Alpha-Lactose 
 KEGG: Lactose 
 ChemBlink: Lactose 

Sokerit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mervyn Peake

Mervyn Laurence Peake (9. heinäkuuta 1911 – 17. marraskuuta 1968) oli englantilainen kirjailija, runoilija, taidemaalari ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten Gormenghast-fantasiakirjoistaan, joiden oli tarkoitus seurata Titus Groanin elämää kehdosta hautaan, mutta kirjailijan kuoleman johdosta sarja jäi kolmiosaiseksi. Gormenghast-kirjoja verrataan joskus Peaken aikalaisen J.R.R. Tolkienin tuotantoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mervyn Peake - virallinen sivu

Englantilaiset fantasiakirjailijat
Englantilaiset kirjailijat
Englantilaiset runoilijat
Brittiläiset taiteilijat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Englantilaiset kuvittajat
Planckin teho

Planckin teho on Planckin energia jaettuna Planckin ajalla, eli noin 
3,62831 × 1052 W. Tämä on iso ja epäkäytännöllinen yksikkö, sillä gammasädepurkauksissakaan, jotka ovat tehokkaimpia tunnettuja ilmiöitä, ei tule energiaa kuin 1 × 1045 W. Tämä on alle miljoonasosa Planckin tehosta.

Fysiikan perusvakioin ilmaistuna Planckin teho on .

Tehon yksiköt
Planckin tiheys

Planckin tiheys on tiheyden luonnollinen yksikkö ja sitä merkitään ρP. Planckin tiheys on yksi Planckin johdetuista yksiköistä. Planckin tiheys saadaan, kun Planckin massa jaetaan Planckin tilavuudella.

 ≈ 5,155 × 1096 kg/m3

missä:

c on valon nopeus tyhjiössä

 on Diracin vakio

G on gravitaatiovakio.

Planckin tiheys on hyvin epäkäytännöllinen, sillä se vastaa lähes samaa tiheyttä kuin 1023 Aurinkoa puristettaisiin atomin ytimen kokoon. Arvioiden mukaan, universumin ollessa Planckin ajan ikäinen, universumin tiheys oli Planckin tiheyden verran.

Kvanttimekaniikka
Suureet
Katatonia (yhtye)

Katatonia on Anders Nyströmin ja Jonas Renksen vuonna 1991 perustama ruotsalainen metalliyhtye. Yhtyeen musiikki on melankolissävytteistä ja sen vaikuttajia ovat muun muassa Paradise Lost, Jeff Buckley, Fields of the Nephilim ja The Cure. Katatonian ensimmäiset julkaisut edustavat pitkälti hidastempoista death metallia ja laulutyyli on murinalaulua. Saw You Drown -minialbumin myötä yhtye on siirtynyt kevyempään ilmaisuun puhtaalla laululla. Discouraged Ones -albumilta lähtien musiikki on ollut entistä laulupainotteisempaa. 

Katatonia on julkaissut kaksi kokoelmalevyä. Brave Yesterdays sisältää kaikki kappaleet yhtyeen mini-albumeilta Saw You Drowniin asti, kappaleita Dance of December Souls ja Brave Murder Day -albumeilta sekä kaksi uutta kappaletta. The Black Sessions on rajoitettu painos, joka keskittyy yhtyeen uudempaan tuotantoon ja sisältää myös live-DVD:n.

Katatonialla on levytyssopimus brittiläisen Peaceville Recordsin kanssa. Yhtyeen kahdeksas studioalbumi Night Is the New Day julkaistiin 2. marraskuuta 2009.


Jäsenet 
 Jonas "Lord Seth" Renkse – laulu (1991–1994, 1996–), rummut (1991–1994, 1996–1998), kitarat (2002–2005)
 Anders "Blakkheim" Nyström – kitarat, taustalaulu (1991–1994, 1996–), basso (1992, 1996), kosketinsoittimet (1997–2005)
 Niklas "Nille" Sandin – basso (2009-)
 Daniel "Mojjo" Moilanen – rummut (2015-)

Entiset jäsenet 
 Per "Sodomizer" Eriksson – kitarat (2009-2014)
 Daniel Liljekvist – rummut (1999-2014)
 Mattias "Kryptan" Norrman – basso (1999-2009)
 Fredrik "North" Norrman – kitarat (1994-2009)
 Guillaume "Israphel Wing" Le Huche – basso (1992-1994)
 Mikael Oretoft – basso (1996-1997)
 Kristian Poock – kitarat (1993)

Sessiojäsenet 
 Dan "Day Disyraah" Swanö – kosketinsoittimet, laulu (1992–1993), rummut (1999)
 Mikael Åkerfeldt –  kitarat (keikoilla) (1993–1994), laulu (1996–1997)
 Kennet Englund – rummut (keikoilla) (1996)
 Frank Default – kosketinsoittimet (2009)
 Bruce Soord – kitarat, laulu (keikoilla) (2014)
 Tomas Åkvik – kitarat (keikoilla) (2014)
 Daniel Moilanen – rummut (keikoilla) (2014)

Aikajana

Diskografia

Studioalbumit

Kokoelmat

Singlet 
 "Ghost of the Sun" (2003, Peaceville)
 "Deliberation" (2006, Peaceville)
 "July" (2007, Peaceville)
 "Day and Then the Shade (2009, Peaceville)
 "Buildings (2012, Peaceville)
 "Lethean" (2012, Peaceville)
 "Old Heart Falls" (2016, Peaceville)
 "Serein" (2016)
 "Shifts" (2016)
 "Lacquer"	(2020)
 "Behind the Blood" (2020)
 "The Winter of Our Passing" (2020)
 "Atrium" (2022)

EP:t

Livealbumit

Demot

Split-julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Katatonian virallinen sivusto 
 Katatonia Peaceville Recordsin sivustolla  
 Katatonian albumien kansitaidetta Travis Smithin sivustolla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Pohnpei

Pohnpei eli Ponape on Pohnpein osavaltion pääsaari Mikronesian liittovaltiossa. Saaren luoteisosassa sijaitsee koko Mikronesian liittovaltion pääkaupunki Palikir. Muita asutuskeskuksia ovat Kolonia, Madolenihmw ja Rohnkiti. Pohnpeillä on noin 32 000 asukasta. Saaren tärkein kieli on pohnpei.

Pohnpei on tuliperäinen ja mäkinen saari, jonka korkein kohta on noin 790 metrin korkeuteen kohoava Dolohmwar. Saaren ympärillä on riutta sekä useita pikkusaaria ja luotoja. Pohnpeillä kasvaa runsaasti trooppista kasvillisuutta; rannikoilla on mangrovesoita ja sisämaan mäkien rinteillä sademetsää.

Hedelmällisen maaperän ja runsaiden sateiden myötä Pohnpeitä onkin kutsuttu "Mikronesian puutarhaksi". Saarella kasvatetaan ja tuotetaan monia trooppisia viljelykasvituotteita, kuten kopraa, taaroa, leipäpuun hedelmiä sekä kaakaota. Lisäksi saarella kasvatetaan riisiä sekä sikoja ja siipikarjaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mikronesian liittovaltion saaret
Halavatun papat

Halavatun papat on vuonna 1989 perustettu iisalmelainen mopokerho, josta kehittyi vuonna 1996 huumoriyhtye ja myöhemmin elämys- ja ohjelmapalveluyritys.
Yhtye esiintyy kahtena eri kokonaisuutena: Halavatun Papat band ja Halavatun Papat duo. Duon erikoisuutena on se, että rumpuina käytetään Pappa-Tunturi-mopoa.

Halvatun pappojen taustayhtiö, iisalmelainen Ekvapoint Oy palkittiin vuonna 2007 maakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Liikevaihdoltaan 400 000 euron yrityksen toimiala on elämys- ja ohjelmapalvelut. Yrityksen elämystuotteita ovat Pappa-Tunturi-safarit ja -racingit sekä tiimikisailut Halavatun Härdelli ja Mualaishärdelli. Ekvapoint työllistää viisi työntekijää.

Halavatun pappojen keikoista Savon ulkopuolella on yli 70 %.

Yhtyeen laulusolisti Pete Kauppinen kuoli syöpään tammikuussa 2020.

Jäsenet

Halavatun Papat band
 Larry: basso, laulu
 Teukka: kitara, laulu
 Tomppa: kitara, laulu
 Vellu: rummut, laulu

Halavatun Papat duo
 Teukka: kitara, laulu
 Pete: laulu, moporummut, kazoo

Diskografia 
 Nyt männöö hyvin (1998)
 Ee voe valittoo (1999)
 Suapumisaeka    (2002)
 Mopollako tulija? (2004)
 Turpo (2009)
 Onko tiällä kilttejä.. (2010)
 Humboogia & Melankolinoo (2011)
Tääsosuma (2017)

Lähteet

Aiheesta muualla
Yhtyeen ja mopokerhon kotisivut

Suomalaiset huumoriyhtyeet
Antonov An-2

Antonov An-2 (Антонов Ан-2, venäjänkielinen lempinimi: кукуру́зник, kukuruznik); Naton koodinimi Colt) on kestävä, yksimoottorinen ja kaksitasoinen kuljetuskone. Antonovin suunnitteleman koneen ensilento tapahtui vuonna 1947. Kone voi kuljettaa kahden lentäjän lisäksi 12 matkustajaa. Sen hidaslento-ominaisuudet ovat hyvät ja se voi käyttää hyvin lyhyitä ja huonokuntoisia kiitoteitä laskuun ja lentoonlähtöön. Lumisissa olosuhteissa kone voidaan varustaa myös suksilla, jolloin se voi laskeutua esimerkiksi järven jäälle. Se on suurikokoisimpia koskaan valmistettuja yksimoottorisia ja kaksitasoisia lentokoneita. Konetta valmistettiin yli 5 000 kappaletta Neuvostoliitossa vuoteen 1960 mennessä. Sen jälkeen koneen tuotanto siirtyi Mieleciin, Puolaan, jossa tehtiin yli 12 000 An-2-konetta, kunnes tuotanto lopetettiin vuonna 1992. Kiinassa konetta on tehty nimellä Shijiazhuang Y-5.

Neuvostoliitossa Antonov An-2:a käytettiin myöhemmin paljon myös DOSAAFin lentokerhoissa, missä se toimi nuorten laskuvarjohyppykoneena.

Koneen venäjänkielinen lempinimi "kukuruznik" (maissinviljelijä) johtunee siitä, että konetta käytettiin myös kasvinsuojelutarkoituksessa maatalouslentoihin ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšov tunnettiin innokkaasta maissinviljelyn edistämisestä Neuvostoliiton alueilla, mihin maissi ei erityisesti soveltunut. Koneen pienin lentonopeus on alle 50 km/h, mikä helpottaa maatalouskäyttöä.

Konetta on käytetty useissa maissa nykypäiviin asti. Korean demokraattisella kansantasavallalla on noin 300 konetta, joita käytetään sotilastarkoituksiin. Kone pystyy lentämään hitaasti matalalla jolloin tutka ei sitä näe. Se voi kuljettaa 12 erikoisjoukkojen sotilasta vihollisen linjojen taa.

Käyttö Suomessa 

Koneita on vieraillut Suomessa etenkin Neuvostoliiton jälkeisenä aikana. Malmin lentoasemalla on Liettuan ilmailurekisterissä oleva An-2-kone, rekisteritunnus LY-ABY. Sitä operoi An-2 Lennuklubi Helsinki ry. Hyvinkään lentokentällä on Viron ilmailurekisterissä oleva An-2, rekisteritunnus ES-CAC. Sitä operoi suomalainen yksityishenkilö. Aikaisemmin Malmin lentoasemalla ollut suomalaisomisteinen An-2, rekisteritunnus ES-CAG on nykyisin Vaasassa. Yksi käytöstä poistettu Antonov An-2 on ollut nähtävissä Utissa valtatie 6:n eteläpuolella ABC-liikennemyymälän pihassa ja nykyisin Karjalan Ilmailumuseossa Lappeenrannassa, Lentokentäntie 37, 53600 LPR.

Tekniset tiedot

Muuta 
YouTube: Antonov An-2:n ohjaamossa.

Lähteet

Viitteet 

Neuvostoliittolaiset kuljetuskoneet
1940-luvun kuljetuskoneet
An-002
Maatalouslentokoneet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pommern (laiva)

Pommern (entinen nimi Mneme) on entinen laivanvarustaja Gustaf Eriksonin rahtipurjealus, joka on nykyisin museolaivana Maarianhaminassa.

Pommern on teräsrunkoinen nelimastoinen parkki. Se rakennettiin 1903 Glasgow'ssa J. Reid & Co -telakalla hampurilaiselle B.Wenke & Söhne -varustamolle ja sai nimekseen Mneme. Vuonna 1906 alus sai uuden nimen Pommern siirtyessään uudelle omistajalleen hampurilaiselle F. Laeisz -varustamolle. Nimi tarkoittaa Pommerin maakuntaa. Se kuljetti linjaliikenteessä rahtia Atlantilla vieden Euroopasta kappaletavaraa Etelä-Afrikkaan. Paluumatkan lastina oli chilensalpietaria ja guanoa Chilestä.

Vuonna 1923 ensimmäisen maailmansodan jälkeen saksalainen kauppalaivasto jaettiin sodan voittajavaltioiden kesken. Tuolloin Pommern päätyi Kreikan omistukseen, jolta ahvenanmaalainen Gustaf Erikson sen osti. Kuten monet muutkin Eriksonin purjelaivat, Pommern siirtyi ”vehnäreitille” Euroopan ja Australian välille. Menomatkalla oli yleensä vain painolastia mutta joskus myös puutavaraa Suomesta ja Ruotsista Etelä-Afrikkaan. Pommern voitti epävirallisen purjehduskilpailun ”The Grain Races” Australiasta Englantiin kaksi kertaa.

Viimeisen matkansa Pommern teki vuonna 1939 juuri toisen maailmansodan alla Hullista Maarianhaminaan. Koko sodan ajan Pommern makasi Maarianhaminassa. Vuonna 1944 se oli hetken viljavarastona Tukholmassa, ja se hinattiin sieltä kerran viljalastissa Turkuun.

Vuonna 1952 Gustaf Eriksonin lapset lahjoittivat aluksen Maarianhaminan kaupungille, ja siitä tuli museolaiva Maarianhaminan länsisatamaan.

Tekniset tiedot 
 Mitat 
 Pituus: 95 metriä (106,4 metriä puomeineen)
 Leveys: 13,4 metriä
 Syväys: 7,5 metriä
 Bruttorekisteritonnia: 2 376 tonnia
 Nettorekisteritonnia: 2 114 tonnia
 Kantavuus: 4 050 tonnia
 Isonmaston korkeus: 50 metriä
 Purjepinta-ala (kaikki purjeet): 3 240 m² (raakapurjeet 2 450 m²)
 Apumoottori: ei ole, höyrykone vinssejä ja ankkuripeliä varten
 Miehistö: 26 henkilöä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Museolaiva Pommernin kotisivut
Parkkilaiva Pommern Ylen Elävä arkisto

Maarianhamina
Suomen museolaivat
Suomalaiset purjelaivat
Kustannus

Kustannus on yritystoiminnassa tuotannontekijän rahassa mitattu käyttö tai kulutus. Se on kustannuslaskennassa käytettävä käsite, joka ei ole sama kuin kirjanpidon kulu-käsite. Kustannus eroaa kulusta seuraavin tavoin:
Laajuusero: Kaikki kustannukset eivät ole kuluja (kuten keinotteluluonteiset sijoitustappiot) eivätkä kaikki kulut ole kustannuksia (esimerkiksi oman pääoman korko)
Jaksotusero: Varovaisuuden periaatteen mukaisesti esimerkiksi tuotekehitykseen liittyvät menot kirjataan kuluiksi sinä vuonna kuin ne syntyvät, kun taas kustannuslaskennessa ne voidaan jaksottaa tuotteen koko elinkaarelle.
Arvostusero: Kirjanpitolain mukaan kulut arvostetaan hankintahinnan mukaan, mutta kustannuslaskennassa käytetään vaihtoehtoiskustannuksia.

Kustannusten jaottelu

Kiinteät ja muuttuvat kustannukset 
Kustannusten perustavanlaatuisin jakoperuste on jako kiinteisiin ja muuttuviin kustannuksiin. Kiinteinä pidetään kustannuksia, jotka eivät lyhyellä aikavälillä muutu tuotannon määrän mukaan. Lyhyen aikavälin määrittely ei ole yksinkertaista, ja sen valinta riippuu laskentatilanteesta.

Tyypillisiä kiinteitä kustannuksia ovat rakennukset, koneet ja hallinto sekä muuttuvia kustannuksia materiaalin hankintakustannukset. Valmistuksen työvoimakustannukset lasketaan usein muuttuviin kustannuksiin, vaikka niidenkin sopeuttaminen tuotannon laskuun kestää monissa tapauksissa viikkoja tai kuukausia.

Yksinkertaistetussa kustannusfunktion mallissa kiinteät kustannukset ovat tietyllä tuotantovälillä täysin riippumattomia tuotannon määrästä ja muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia. Todellisuudessa muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia vain harvoin; yleensä ne ovat joko ali- tai ylisuhtaisia eli muuttuvat keskimääräistä vähemmän tai enemmän.

Välittömät ja välilliset kustannukset 
Välittömät ja välilliset kustannukset erotellaan toisistaan sen perusteella, kuinka vaivattomasti ja suorasti ne voidaan kohdistaa haluttuun tuotteeseen. Välittömien kustannusten kohdistaminen on suoraviivaista, kun taas välilliset kustannukset on jaettava tuotteille esimerkiksi kustannusajureiden mukaan. Vaikka enemmistö muuttuvista kustannuksista on tyypillisesti välittömiä kustannuksia, suoraa yhteyttä näiden kustannuslajien välisessä suhteessa ei ole.

Erillis- ja yhteiskustannukset 
Erilliskustannukset ovat määritelmän mukaan kustannuksia, jotka syntyvät tietyn toiminnan seurauksena ja joita ei syntyisi, jos kyseinen toiminta jätettäisiin tekemättä. Kaikki muuttuvat kustannukset ovat erilliskustannuksia, mutta niihin kuuluu myös osa kiinteistä kustannuksista.

Laskentatoimi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Oviedo

Oviedo (asturiaksi Uviéu) on Asturian itsehallintoalueen ja maakunnan pääkaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus, joka tunnetaan myös yliopistokaupunkina. Kaupungin asukasluku vuonna 2018 oli 220 020 ja pinta-ala noin 187 km². Munkit Máximo ja Fromestano perustivat kaupungin vuonna 761.

Asturian suurin kaupunki Gijón sijaitsee noin 25 kilometriä Oviedosta koilliseen Biskajanlahden rannikolla. Yhdessä Gijónin ja Avilésin kanssa Oviedon alue muodostaa yhden Espanjan tärkeimmistä teollisuuskeskittymistä. Oviedo–Gijón–Avilés-metropolialueen väkiluku on noin 870 000. 

Oviedossa sijaitsee useita Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. Kaupungissa jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnettu Asturian ruhtinaan palkinto eri alojen taitajille. 

Muun muassa Formula 1:n maailmanmestari Fernando Alonso ja Espanjan kuningatar Letizia ovat syntyneet Oviedossa.

Kuvia

Katso myös 
 Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot

Lähteet 
 Lonely Planet: Oviedo

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Asturian kaupungit 
 Oviedon kaupunki ja turisti-infoa 
 Universidad de Oviedo 

Asturian kunnat
Espanjan kaupungit
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1986

Vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Meksikossa 31. toukokuuta – 29. kesäkuuta. Mestaruuden voitti Argentiina, joka voitti Méxicon Estadio Azteca -stadionilla pelatussa loppuottelussa Saksan luvuin 3–2. Loppuottelua seurasi television välityksellä 652 miljoonaa ihmistä.

Kilpailut oli aluksi tarkoitus järjestää Kolumbiassa, joka kuitenkin ilmoitti ettei sillä ole varaa järjestää niitä. Kun kilpailut siirrettiin Meksikoon, tuli siitä ensimmäinen maailmanmestaruuskisat kahdesti järjestänyt maa.

Yleistä
Kilpailujen kulku oli hieman erilainen kuin vuoden 1982 kilpailuissa: lopputurnaukseen pääsi karsinnoista 24 joukkuetta, jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon. Toiselle kierrokselle pääsivät jokaisen lohkon voittajat ja toiseksi tulleet, sekä neljä parhaiten pärjännyttä kolmanneksi tullutta.

Argentiinan maailmanmestaruuteen johtanut Diego Maradona oli kisojen aikaan uransa huipulla. Hänen kenties muistettavin esityksensä oli Englantia vastaan pelatussa puolivälieräottelussa, jossa hän teki Argentiinan molemmat maalit. Ensimmäisen maalin teki Maradonan omien sanojen mukaan ”Jumalan käsi”, sillä erotuomari ei huomannut hänen pukanneen palloa kädellään. Toisen maalin Maradona teki harhauteltuaan useita puolustavia kenttäpelaajia ja vielä maalivahti Peter Shiltonin puolesta kentästä alkaneen pallonkuljetuksensa aikana. Suoritusta on pidetty jopa jalkapallourheilun parhaana. Argentiina teki turnauksessa 14 maalia, joista Maradona teki viisi ja syötti yhtä monta.

Tanska kohosi ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissaan alkulohkon jälkeen suosikiksi voitettuaan muun muassa Uruguayn 6-1 ja Saksan liittotasavallan 2-0. Ensimmäisessä pudotuspelissä Espanja kuitenkin voitti "juutit" 5 -1 Emilio Butragueñon tehtyä neljä maalia. 

Kisojen parhaaksi otteluksi arvioitiin Brasilian ja Ranskan kohtaaminen, jossa hyökkäykset aaltoilivat päädystä toiseen. Ranska voitti rangaistuspotkukisan jälkeen. Välierässä se ei kuitenkaan saanut revanssia vuoden 1982 kisoille vaan hävisi taas Saksalle. 

Tanskan lisäksi maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset Kanadalle ja Irakille, mutta molemmat putosivat kisoista jo ensimmäisellä kierroksella hävittyään kaikki kolme ottelua.

Ensimmäinen kierros

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Lohko F

Toinen kierros

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Parhaat maalintekijät 

6 maalia  

  Gary Lineker 

5 maalia 

  Diego Maradona 
  Emilio Butragueño
  Careca

4 maalia 

  Preben Elkjær Larsen 
  Alessandro Altobelli 
  Ihor Bjelanov 
  Jorge Valdano

Katso myös 
 Virallinen kisapallo Adidas Azteca

Lähteet

Aiheesta muualla
 YLE Elävä arkisto: Jalkapallon MM-finaali 1986 (audio) 

Meksikon jalkapallo
Vuoden 1986 jalkapallo
Seulonnan keskeiset artikkelit