joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anatoli Melnikov

Anatoli Georgevitš Melnikov (9. kesäkuuta 1927 – 2. maaliskuuta 1999) oli venäläinen jääpallomaalivahti. Hänen kasvattajaseuransa oli Burevestnik Moskova. Myöhemmin hän edusti uransa aikana 1950-luvulla Moskovan Spartakia ja armeijan urheiluseura CSKA:ta sekä 1960-luvulla Moskovan Dynamoa. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Maalivahtiuransa jälkeen hän toimi maajoukkueen valmennustehtävissä aina 1990-luvulle asti.

Anatoli Melnikov nousi Neuvostoliiton maajoukkueen maalivahdiksi vuonna 1954. Urallaan hän saavutti:
 5 jääpallon maailmanmestaruutta vuosina 1957, 1961, 1963, 1965 ja 1967,
 6 Neuvostoliiton jääpallomestaruutta vuosina (1955, 1957, 1963, 1964, 1965 ja 1967),
 6 Neuvostoliiton jääpallomestaruushopeaa vuosina 1956, 1958, 1960, 1962, 1966, 1968,
 5 Neuvostoliiton jääpallomestaruuspronssia vuosina 1950, 1951, 1954, 1959 ja 1961.

Melnikov valittiin MM-kisojen parhaaksi maalivahdiksi neljä kertaa eli vuosina 1957, 1961, 1963 ja 1967.

Välittömästi aktiiviuransa jälkeen vuodesta 1968 vuoteen 1988 Anatoli Melnikov toimi jääpalloilussa kouluttajana ja valmentajana. Hän toimi vuosina 1968–1981 kakkosvalmentajana Neuvostoliiton maajoukkueessa.

Lähteet
 Melnikov Bandysidan-tietokannassa
 А.Мельников Anatoli Melnikov (ven.)
 А.Мельников Anatoli Melnikov (ven.)

Neuvostoliittolaiset jääpalloilijat
Neuvostoliittolaiset jääpallovalmentajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Valentin Atamanitšev

Valentin Ivanovitš Atamanitšev (3. kesäkuuta 1934 – 30. toukokuuta 1989) oli venäläinen jääpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa oli Spartacus Jaroslavl ja Lokomotiv Jaroslavl. Myöhemmin hän edusti uransa aikana vuodesta 1953 lähtien nykyisen Jekaterinburgin SKA-Sverdlovskia aina vuoteen 1969. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi saman jekaterinburgilaisseuran johto- ja valmennustehtävissä.

Valentin Atamanitšev nousi Neuvostoliiton maajoukkueen maalivahdiksi vuonna 1954. Urallaan hän saavutti:
 5 jääpallon maailmanmestaruutta vuosina 1957, 1961, 1963, 1965 ja 1967,    
 7 Neuvostoliiton jääpallomestaruutta vuosina 1956, 1958, 1959, 1960, 1962, 1966 ja 1968,
 7 Neuvostoliiton jäapallomestaruushopeaa vuosina 1955, 1957, 1961, 1963, 1965, 1967 ja 1969
 1 Neuvostoliiton jäapallomestaruuspronssi vuonna 1964.

Atamanitšev oli kaksi kertaa MM-kisoissa paras maalintekijä eli vuosina 1957 ja 1963 sekä valittiin MM-kisojen parhaaksi hyökkääjäksi vuoden 1961 kisoissa.

Välittömästi aktiiviuransa jälkeen vuodesta 1969 vuoteen 1983 Valentin Atamanitšev toimi SKA Sverdlovskin joukkueen johtajana ja valmentaja. Hänen valmennuksessaan SKA-Sverdlovsk saavutti kaksi Neuvostoliiton jääpallomestaruutta vuosina 1971 ja 1974.

Jekaterinburgin kaupunki muisti Atamanitševia vuonna 2010 paljastamalla hänen asuinpaikallaan muistolaatan hänen urheilu-uransa kunniaksi.

Lähteet
 Atamanitšev Bandysidan-tietokannassa
 В.Атаманычев Valentin Atamanitšev 
 В.Атаманычев Valentin Atamanitšev 

Neuvostoliittolaiset jääpalloilijat
Neuvostoliittolaiset jääpallovalmentajat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Aleksandr Izmodenov

Aleksandr Georgijevitš Izmodenov (, s. 3. toukokuuta 1938) on entinen venäläinen jääpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa oli Sredneuralsk Sverdlovskin alueella. Myöhemmin hän edusti uransa aikana vuodesta 1956 lähtien nykyisen Jekaterinburgin SKA-Sverdlovskia aina vuoteen 1971. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi saman jekaterinburgilaisseuran johto- ja valmennustehtävissä.

Urallaan hän saavutti:
 7 jääpallon maailmanmestaruutta vuosina 1957, 1961, 1963, 1965, 1967, 1969 ja 1971 
 8 Neuvostoliiton jääpallomestaruutta vuosina 1956, 1958, 1959, 1960, 1962, 1966, 1968 ja 1971
 6 Neuvostoliiton jäapallomestaruushopeaa vuosina 1957, 1961, 1963, 1965, 1967 ja 1969
 2 Neuvostoliiton jäapallomestaruuspronssia vuonna 1964 ja 1970

Aktiiviuransa jälkeen vuodesta 1984 Izmodenov toimi SKA Sverdlovskin joukkueenjohtajana ja valmentajana.

Lähteet
 Izmodenov Bandysidan-tietokannassa
 Aleksandr Izmodenov 
 Aleksandr Izmodenovin 70-vuotishaastattelu 

Neuvostoliittolaiset jääpalloilijat
Neuvostoliittolaiset jääpallovalmentajat
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Günther Brennecke

Günther Brennecke (s. 13. tammikuuta 1927) on saksalainen entinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän sai lajissa pronssia vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja kilpaili siinä myös vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä.

Lähteet 

Saksalaiset maahockeypelaajat
Saksalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1927 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Francesco Canalini

Francesco Canalini (s. 23. maaliskuuta 1936 Osimo) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kirkkonsa diplomaatti. Hänet vihki papiksi Domenico Brizi 18. maaliskuuta 1961, ja hänet nimitettiin 28. toukokuuta 1986 Valerian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Indonesiaan. Piispaksi konsekroinnin suoritti 12. heinäkuuta Agostino Casaroli, jota avustivat José Tomás Sánchez ja Carlo Maccari.

Canalini sai 20. heinäkuuta 1991 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Ecuadoriin, 3. joulukuuta 1998 Australiaan ja 8. syyskuuta 2004 Sveitsiin sekä Liechtensteiniin. Canalini toimi nuntiuksena Sveitsiin ja Liechtensteiniin, kunnes jäi eläkkeelle huhtikuussa 2011.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Ivo Baldi Gaburri

Ivo Baldi Gaburri (27. maaliskuuta 1947 Città di Castello – 11. kesäkuuta 2021) oli italialainen Perussa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Città di Castellon hiippakuntaan 9. lokakuuta 1971 ja nimitettiin Huarazin piispaksi Peruun 14. joulukuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Marcello Zago.

4. helmikuuta 2004 Baldi Gaburri sai nimityksen Huarín prelaatiksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. toukokuuta. Hän sai 2. huhtikuuta 2008 nimityksen Huarín piispaksi.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset piispat
Vuonna 1947 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Epikloorihydriini

Epikloorihydriini on orgaaninen yhdiste (epoksidi), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, herkkäliikkeistä ja haihtuvaa nestettä, jolla on kloroformia muistuttava hieman ärsyttävä haju. Yhdisteen hajukynnys on 10–25 ppm (40–100 mg/m3). Haju ei kuitenkaan varoita työhygieenisten raja-arvojen ylittymisestä. Epikloorihydriinin kemiallinen kaava on C3H5ClO. Yhdisteestä käytetään myös nimiä 1-kloori-2,3-epoksipropaani, 2,3-epoksi-1-klooripropaani, gamma-klooripropyleenioksidi ja 2-(kloorimetyyli)oksiraani.

Epikloorihydriinin moolimassa on 92,52 g/mol, sulamispiste −48 °C, kiehumispiste 116 °C, suhteellinen tiheys 1,2 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 31 °C (c.c.) teknisellä laadulla ja puhtaalla aineella 26 °C, itsesyttymislämpötila 385 °C teknisellä laadulla ja puhtaalla aineella 416 °C, taitekerroin 1.4365–1.4385 ja CAS-numero 106-89-8. Epikloorihydriini liukenee veteen 64 g/l (20 °C) sekä useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Aineen höyry on ilmaa raskaampaa, sillä höyryn suhteellinen tiheys on 3,3 (ilma = 1,0). Aine polymeroituu kuumentuessaan tai voimakkaiden happojen ja emästen vaikutuksesta. Epikloorihydriini reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien kuten typpihapon ja rikkihapon kanssa. Näin tapahtuu myös alumiinin, sinkin, alkoholien, fenolien, amiinien (erityisesti aniliinin), orgaanisten happojen ja voimakkaiden emästen kanssa. Epikloorihydriini syövyttää terästä veden läsnä ollessa.

Epikloorihydriiniä käytetään Suomessa pääasiassa glyserolin ja epoksihartsien valmistukseen, liuottimena selluloosaestereille ja -eettereille, lakoille, kumille ja hartseille sekä kationointireagenssin raaka-aineena. Ulkomailla yhdistettä käytetään pehmitysaineena villalle ja puuvillalle sekä hyönteismyrkkynä.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 
Lyhytaikainen altistuminen epikloorihydriinille voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa muun muassa keuhkopöhöä ja astman kaltaisia reaktioita. Höyry aiheuttaa kyynelvuotoa. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen. Aineelle altistumisesta voi seurata myös vaikutuksia keskushermostossa, munuaisissa ja maksassa. Epikloorihydriinille altistuminen työssä katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle. Aine on luokiteltu myös syöpävaaraa aiheuttavaksi. Epikloorihydriini on haitallista vesieliöille ja se on helposti kulkeutuvaa, joten se voi joutua pohjaveteen. Maahan valunut epikloorihydriini haihtuu maan pinnasta ja maaperässä se on kohtalaisen nopeasti hajoavaa.

Lähteet 

Onnettomuuden vaaraa aiheuttavat aineet (OVA-ohje): Epikloorihydriini
PubChem: Epichlorohydrin 
Human Metabolome Database (HMDB): (Chloromethyl)oxirane 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Epichlorohydrin 
ChemBlink: Epichlorohydrin 

Epoksidit
Valtameri (yritys)

Valtameri Oy oli 1913 perustettu suomalainen yritys joka viime vaiheissaan keskittyi teräskauppaan. 

Alkujaan yrityksen nimi oli Toiminimi Kontro & Kuosmanen jonka osakkaina olivat Juho Kuosmanen ja K. E. Kontro. Kun se fuusioitiin vuonna 1918 Suomen Kahvintuonti Oy:öön, syntyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy, joka oli tuonti-, vienti- ja agentuuriliike. Yrityksen tuotevalikoima oli laaja: elintarkkeita, tekstiilejä sekä kemikaaleja, tekstiilien raaka-aineita ja kone- ja autotarvikkeita. Yhtiö harjoitti myös laivaliikennettä omilla laivoillaan Etelä-Amerikkaan. 1930-luvulta alkaen yritys alkoi keskittyä teollisuuden raaka-aineiden sekä tarvikkeiden tuontiin, kuten rautaan, teräkseen ja putkiin. Yritys ajautui talousvaikeuksiin ja vuonna 1928 sen johtokunta yhdessä päärahoittajan KOP:n kanssa päätti lopettaa yhtiön toiminnan. Saman vuonna Kuosmanen perusti muutamien muiden kanssa uuden yrityksen Valtameri Oy:n, joka jatkoi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n toimintaa.

Yrityksen ensimmäinen johtaja oli Juho Kuosmanen, rinnallaan Risto Ryti ja toimitusjohtaja Samuli Harima, vuodesta 1924 Kuosmanen yksin. Vuodesta 1950 toimitusjohtajana työskenteli Kauko Kuosmanen isänsä jälkeen, joka oli hallituksen puheenjohtaja. Isänsä kuoltua vuonna 1960 Kauko Kuosmanen alkoi karsia yrityksestä rönsyjä ja pyrki keskittämään sitä teräskauppaan. Yhtiön kolmas toimitusjohtaja oli Aimo Paloluoma ja neljäs Erkki Hämäläinen. Vuonna 1983 yhtiö osti Oy Julius Tallberg Ab:n terästoiminnot. Yrityksen osake vietiin 1986 Arvopaperivälittäjien Yhdistyksen OTC-listalle, mutta 1990-luvun lama kohteli yritystä ankarasti. Siitä pelastukseksi suunniteltiin yhdistettäväksi kolmen yhtiön, Valtameren, Aspo Oy:n ja Rautaruukki Oy:n teräskauppatoiminnot. Aie toteutui, kun keväällä 1993 perustettiin Asva Oy. Valtameri Oyj fuusioitiin 1999 Rautaruukkiin.

Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n laivoja

Lähteet

Kirjallisuutta
 Marko Paavilainen: Karjalasta kaukomaille. Valtameri Osakeyhtiön ja sen edeltäjien vaiheet 1913–1998. Otava 1998. ISBN 9789511158837.
 Valtameri Osakeyhtiön 60-vuotispäivänä muistoja Juho Kuosmasesta. Valtameri Oy 1973.
 Valtameri tänään: 50 vuotta ulkomaankauppaa. Valtameri Osakeyhtiö 1913–1963. Valtameri Oy 1963.

Aiheesta muualla 
 Pörssitieto: uusi Valtameri Oyj -yhtiö

Suomalaiset yritykset
Varustamot
Mel

Mel voi tarkoittaa seuraavia:
MEL, Merimieseläkelaki
mel-asteikko, äänenkorkeusasteikko
 Mel 111, Melotte 111, avoin tähtijoukko Bereniken hiusten tähdistössä

Mel-nimisiä henkilöitä 
 Mel, Melanie Appelby (s. 1990), brittiläinen dance pop -muusikko, toinen Mel & Kim -duon jäsenistä
 Mel Allen, Melvin Alen Israel (1913–1996), yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja radiotoimittaja
 Mel B, Melanie Brown (s. 1975), englantilainen poplaulaja
 Mel Blanc (1908–1989), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
 Mel Bridgman (s. 1955), kanadalainen jääkiekkoilija
 Mel Brooks, Melvin Kaminsky (s. 1926), yhdysvaltalainen koomikko, elokuvaohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja
 Mel C, Melanie Chisholm (s. 1974), englantilainen laulaja
 Mel Ferrer, Melchior Ferrer (1917–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja
 Mel Galley (1948–2008), brittiläinen kitaristi 
 Mel Gibson (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -tuottaja
 Mel Hutchins (1928–2018), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Mel Judah (s. 1947), australialainen pokeriammattilainen
 Mel Karmazin (s. 1943), yhdysvaltalainen yritysjohtaja 
 Mel Leven (1941–2007), yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja
 Mel Martinez (s. 1946), yhdysvaltalainen lakimies, poliitikko ja senaattori
 Melle Mel, Melvin Glober (s. 1961), yhdysvaltalainen hip hop -artisti
 Mel Parnell (1922–2012), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
 Mel Patton (1924–2014), yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja
 Pepe Mel Pérez, José Mel Pérez (s. 1963), espanjalainen jalkapalloilija
 Mel Powell, Melvin D. Epstein (1923–1998), yhdysvaltalainen säveltäjä, sovittaja ja pianisti
 Mel Ramos (s. 1935), yhdysvaltalainen poptaiteilija
 Mel Sheppard, Melvin Sheppard (1883–1942), yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja
 Mel Smith (1953–2013), englantilainen koomikko, näyttelijä ja käsikirjoittaja
 Mel Taylor (1933–1996), yhdysvaltalainen muusikko
 Mel Tillis (1932–2017),  yhdysvaltalainen countrylaulaja
 Mel Tormé (1925–1999), yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja kirjailija
 Mel Winkler (1941–2020), yhdysvaltalainen näyttelijä

Kuvitteellisia henkilöitä 
Sideshow Mel, kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit

Lähteet
Karl Fredrik Wasenius

Karl Fredrik Wasenius alias Bis (7. lokakuuta 1850 Helsinki – 10. lokakuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen musiikkikauppias ja -arvostelija. Hän perusti Helsinkiin vuonna 1888 musiikkikaupan ja musiikkikustantamon. Hän toimi nimimerkillä Bis Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelijana. 

Karl Fredrik Waseniuksen isä, säveltäjä Carl Gustaf Wasenius (1821–1899), oli ensimmäisiä pätevän koulutuksen saaneita suomalaisia musiikkialan edustajia. Karl Fredrikin poika oli sellisti-kapellimestari Carl Wasenius (1883–1943) ja pojantytär tanssija Margaretha von Bahr (1921–2016).

Lähteet

Suomalaiset musiikkikriitikot
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Alberto Bottari de Castello

Alberto Bottari de Castello (s. 5. heinäkuuta 1942 Montebelluna) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kirkkonsa diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi Trevison hiippakuntaan 11. syyskuuta 1966 ja nimitettiin 18. joulukuuta 1999 Foratianan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Gambiaan, Guineaan, Liberiaan ja Sierra Leoneen. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Marcello Zago.
Bottari de Castello sai 1. huhtikuuta 2005 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Japaniin ja 8. joulukuuta 2007 Opitergiumin titulaariarkkipiispaksi. 6. kesäkuuta 2011 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Unkariin.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Pyhän istuimen diplomaatit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Hirvensalon Golf

Hirvensalon Golf on Turussa sijaitseva golfkenttä. Se on rakennettu historialliselle Hirvensalon Lauttarannan alueelle ja se sijaitsee Hirvensalon Laskettelukeskuksen takana. Golfkenttä on 18-väyläinen ja 6-reikäinen.

Hirvensalon Golf vuokrasi Turun kaupungilta 10 hehtaarin suuruisen maa-alueen vuonna 2004. Kenttä, range ja harjoitusgriinit valmistuivat 2007 ja ne avattiin samana vuonna. Kentän ja harjoitusalueiden lisäksi yrityksen palvelurepertuaariin kuuluvat golfopetus, yritystapahtumat, golfkilpailut, sekä välinemyynti. Vuodesta 2013 alkaen kentän pienen klubitalon yhteydessä on toiminut kahvila.

Aiheesta muualla 
 Hirvensalon Golf

Suomen golfkentät
Hirvensalo
Turun urheilupaikat
Random Access Memories

Random Access Memories on Daft Punk -yhtyeen neljäs ja viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin Australiassa 17. toukokuuta 2013, Iso-Britanniassa 20. toukokuuta, Yhdysvalloissa 21. toukokuuta ja 22. toukokuuta Japanissa. Albumin musiikissa on vaikutteita 70- ja 80-luvun musiikista. Albumilla vierailevat Giorgio Moroder, Panda Bear, Julian Casablancas, Todd Edwards, DJ Falcon, Chilly Gonzales, Nile Rodgers, Paul Williams ja Pharrell Williams.

Albumi oli kaupallinen menestys ja se ylsi listaykköseksi 20 maassa. Vuoden 2014 Grammy-gaalassa se voitti viisi Grammy-palkintoa.

Kappaleet

Lähteet 

Daft Punkin albumit
Vuoden 2013 albumit
Grammy-palkitut albumit
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Niittylahti

Pohjois-Karjalan opisto ja ammattiopisto Niittylahti on ammattioppilaitos Niittylahdessa Pyhäselän rannalla, 15 km Joensuun keskustasta. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.

Koulutustarjonta 

Pohjois-Karjalan opisto ja ammattiopisto Niittylahti järjestää ammatillista peruskoulutusta, ammatilliseen koulutukseen valmistavaa koulutusta ja vapaan sivistystyön kansanopisto-opintoja.

Ammatillinen koulutus 

• Nuoriso- ja vapaa-ajanohjauksen perustutkinto

Ammatillinen lisäkoulutus 

• Erä- ja luonto-opaskoulutus

Valmistava koulutus 

• Ammatilliseen peruskoulutukseen valmentava koulutus

Kansanopistolinjat 
Näyttelijäntyön koulutus - Teatteri Rajarikko

Hyvinvointivalmentajan koulutus

Avoimen yliopiston psykologian linja

Historiaa 

Vuonna 1895 perustettiin Kontiolahden Puhakan taloon ensimmäinen Pohjois-Karjalan kansanopisto. Ensimmäinen johtaja Johan Herman Hakulinen oli tutustunut Grundtvigin kansanopistoaatteeseen muualla Suomessa ja Skandinaviassa. Yhdessä vaimonsa Liekko Hakulisen (o.s. Ryynänen) kanssa hän johti opistoa vuoteen 1928 saakka.

Ensimmäisenä lukuvuonna opetusaineina olivat mm. uskonto, yleinen historia, Suomen historia, Kalevala, ainekirjoitus, laskento, sisäluku ja oikeinkirjoitus, laulu, voimistelu, piirustus, kunnallistieto ja kirjanpito. Opetus painottui alusta lähtien ns. humanistisiin aineisiin ja käytännöllisiin aineisiin eli käsitöihin ja ruoan valmistuksen harjoitteluun.

1899 Johtaja Hakulisen vaikutuksesta opisto siirtyi Niittylahteen, josta hän osti opistolle tontin ja hankki henkilökohtaisella toiminnallaan rahoituksen uudisrakennuksille.

Vuonna 1991 Pohjois-Karjalan Koulutuskuntayhtymä osti opiston Pyhäselän kunnalta ja muilta osakkailta.

Aiheesta muualla 
Pohjois-Karjalan Ammattiopisto Niittylahti Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymä

Joensuun oppilaitokset
Niittylahti
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Kitee

Pohjois-Karjalan ammattiopisto Kitee tarjosi ammatillista koulutusta Kiteellä Pohjois-Karjalan maakunnassa.
Oppilaitos toimi Kiteen keskustan tuntumassa Savikontiellä. Opiskelijoita on noin 300 ja henkilökuntaa noin 30. Opiskelu oppilaitoksessa on käytännön läheistä tekemällä oppimista.Oppilaitos tekee monipuolista yhteistyötä alueen yritysten ja koulutustoimijoiden kanssa. Kiteen lukion kanssa tehtävä yhteistyö mahdollistaa kaksoistutkinnon suorittamisen. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää. 

 
1.1.2018 lähtien Pohjois-Karjalan ammattiopisto Kitee on yksi Riverian koulutusyksiköistä.

Koulutustarjonta 

 Automaatioasentaja, sähköasentaja
 Eläintenhoitaja
 Kokki
 Levyseppähitsaaja
 Lähihoitaja
 Maaseutuyrittäjä, maatilataloudenkoulutusohjelma
 Merkonomi
 Talonrakentaja

Kansainvälisyys 

Oppilaitos kehittää jatkuvasti kansainvälistä toimintaa. Yhteistyökumppaneita on mm. Irlannissa, Ruotsissa ja Espanjassa. Työssäoppimisjaksoja voi suorittaa ulkomailla tai hakea opiskelijavaihtoon.

Asuntola 

Asuminen oppilaitoksen asuntolassa on ilmaista perustutkinto-opiskelijoille. Asuntolapaikkoja on tarjolla rajoitetusti. Etusijalla ovat pitkämatkalaiset ja alle 18-vuotiaat opiskelijat. Asuntolat sijaitsevat Kiteen keskustassa.

Aiheesta muualla 

http://www.pkky.fi/Resource.phx/pkky/amo/kitee/index.htx

Kitee
Kitee
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu tekniikka ja kulttuuri

Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu tekniikka ja kulttuuri oli ammattioppilaitos Joensuussa Otsolassa ja Peltolassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Oppilaitos oli osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän toimintaa. Vuodesta 2018 lähtien oppilaitos on ollut osa Riveriaa.

Opintolinjat 
Käsi- ja taideteollisuus 
Kuvataide 
Viestintä- ja informaatiotieteet 
Ajoneuvo- ja kuljetustekniikka 
Arkkitehtuuri ja rakentaminen 
Kone-, metalli- ja energiatekniikka 
Prosessi-, kemian- ja materiaalitekniikka
Sähkö- ja automaatiotekniikka 
Tekstiili- ja vaatetustekniikka  
Tieto- ja tietoliikennetekniikka

Opiskelu 
Opiskelu on käytännönläheistä. Ammatillisiin perustutkintoihin sisältyy vähintään 20 opintoviikkoa työssäoppimista. Työssäoppiminen on suunniteltua, ohjattua
ja arvioitua ammattitaidon opiskelua. Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuu tarjoaa opiskelijoilleen mahdollisuuden suorittaa ylioppilastutkintoon tähtääviä opintoja. Ammatillista tutkintoa opiskeleva voi suorittaa osan perustutkintoon kuuluvista opinnoista lukiossa ja osallistua ylioppilaskirjoituksiin.

Aiheesta muualla 
http://www.pkky.fi/Resource.phx/pkky/amo/joensuutk/index.

Joensuu tekniikka ja kulttuuri
Pohjois-Karjalan ammattiopisto
Pohjois-Karjalan opisto

Pohjois-Karjalan opisto oli kansanopisto Pyhäselän Niittylahdessa, Joensuussa. Opisto on perustettu 1895 ja siellä järjestettiin ammatillista sekä vapaan sivistystyön kansanopistokoulutusta. 1.1.2018 alkaen Pohjois-Karjalan opisto on toiminut nimellä Riveria, joka on Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän oppilaitos.

Opisto on perustettu vuonna 1895 Kontiolahteen, ja sen ensimmäisenä johtajana toimi Johan Herman Hakulinen vuoteen 1928. Hän tunsi pohjoismaisen Grundtvig-kansanopistoaatteen. Vuonna 1899 opisto siirtyi Niittylahteen, jossa uusi rakennus valmistui kolmen vuoden kuluttua. Opetus käsitti muun muassa Kalevalaa ja kunnallistietoa, mutta myös käden taitoja kuten ruoanlaittoa. Toinen pitkäaikainen johtaja – vuoteen 1970 – oli Olli Tuominen, jonka aikana opisto muuttui kansankorkeakouluksi. Sota-aikana opisto toimi Joensuun Niinivaaralla, kun Niittylahden rakennukset olivat sotasairaalakäytössä. Vuodesta 1991 opisto on ollut osa maakunnallista koulutuskuntayhtymää.

Opintolinjat 

 Erä- ja luonto -opaskoulutus
 Hyvinvointivalmentajan koulutus 
 Teatteri Rajarikko – Näyttelijäntyön koulutus
 Avoimen yliopiston psykologian linja
 Kasvatus- ja ohjausalan perustutkinto, Nuoriso- ja yhteisöohjauksen osaamisala

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.riveria.fi/riveria/organisaatio/
 http://www.pkky.fi/Resource.phx/pkky/index.htx

Suomen ammattioppilaitokset
Suomen kansanopistot
Joensuun oppilaitokset
Pohjois-Karjalan Aikuisopisto

Pohjois-Karjalan aikuisopisto on aikuiskoulutukseen ja työelämän kehittämiseen erikoistunut maakunnallinen ja monialainen oppilaitos, joka järjestää aikuiskoulutusta ja näyttötutkintoja hyvinvoinnin, palvelujen ja tekniikan koulutusaloilla. Sen toimintaan kuuluvat työelämän kehittäminen ja palvelu. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.

Toimipisteet 

 Joensuu
 Valtimo
 Lieksa
 Nurmes
 Outokumpu
 Niittylahti
 Kitee

Opintolinjat 

Tekniikan koulutusala

 Kaivos- ja louhintatekniikka
 Kone- ja metalliala
 Rakennus-, sähkö- ja talotekniikka
 Tietotekniikka ja turvallisuusala
 Liiketalous- ja yrittäjyyspalvelut
 Luonnonvara-alojen palvelut

Hyvinvoinnin koulutusala

 Sosiaali- ja terveysalan perustutkintokoulutus
 Sosiaali- ja terveysalan lisäkoulutus

Palvelujen koulutusala

 Elintarvike-, matkailu- ja ravitsemispalvelut
 Liiketalous- ja yrittäjyyspalvelut
 Luonnonvara-alojen palvelut
 Ohjaus- ja monikulttuurisuuspalvelut (sisältää myös liikunnan ja kielet)
 Puhdistus- ja kotityöpalvelut

Aiheesta muualla 
http://pkky.fi/oppilaitokset/aikuisopisto

Suomen ammattioppilaitokset
Joensuun oppilaitokset
Pohjois-Karjalan kesäyliopisto

Pohjois-Karjalan kesäyliopisto on Joensuussa toimiva kesäyliopisto, joka järjestää ammatillista, työelämän tarpeisiin vastaavaa täydennyskoulutusta yrityksille ja yhteisöille sekä avointa yliopisto-opetusta eri yliopistojen tutkintovaatimusten mukaan. Opetus on kaikille avointa pohjakoulutuksesta ja iästä riippumatta. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää

Aiheesta muualla  
 Pohjois-Karjalan kesäyliopisto
 Pohjois-Karjalan kesäyliopisto Facebookissa
 

Suomen kesäyliopistot
Joensuun oppilaitokset
Rafał Majka

Rafał Majka (s. 12. syyskuuta 1989) on puolalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa 2011, ja edusti vuoteen 2016 saakka Saxo Bank / Tinkoff -tallia. Vuosina 2017–2020 hän kilpaili Bora-Hansgrohessa ja vuodesta 2021 alkaen UAE Team Emirates -joukkueessa.

Majka voitti Carpathia Couriers Path -kilpailun aika-ajoetapin 2010. Hän voitti 2012 Pekingin ympäriajon nuorten kilpailun ja sijoittui Japan Cupissa kolmanneksi. Italian ympäriajossa 2013 hän sijoittui kokonaiskilpailussa seitsemänneksi ja nuorten kilpailussa toiseksi. Saman vuoden Puolan ympäriajossa hän voitti pistekilpailun ja oli kokonaiskilpailussa neljäs. Espanjan ympäriajossa hän sijoittui 19:nneksi ja Milano–Torino-kilpailussa toiseksi. Lombardian ympäriajossa hän oli kolmas.

Majka voitti 2014 Critérium Internationalin nuorten kilpailun. Italian ympäriajossa 2014 hän oli kokonaiskilpailussa kuudes ja nuorten kilpailussa kolmas. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti mäkikirikilpailun ja 14. sekä 17. etapin. Lisäksi hän oli 13. etapilla toinen sekä 18. etapilla kolmas. Puolan ympäriajossa hän voitti kokonaiskilpailun sekä viidennen ja kuudennen etapin.

Majka voitti Ranskan ympäriajossa 2015 11. etapin. Espanjan ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja 15. etapilla toiseksi. Milano–Torino-kilpailussa hän oli toinen. Italian ympäriajossa 2016 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti samana vuonna maantieajon Puolan-mestaruuden. Ranskan ympäriajossa hän voitti mäkikirikilpailun, sijoittui 15:nnellä etapilla toiseksi sekä viidennellä, yhdeksännellä ja 17. etapilla kolmanneksi.

Majka saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia maantieajossa. Kalifornian ympäriajossa 2017 hän voitti toisen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Saman vuoden Slovenian ympäriajossa hän voitti kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä kolmannen etapin. Puolan ympäriajossa 2017 hän sijoittui toiseksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti 14. etapin ja oli kahdeksannella etapilla kolmas.

Majka sijoittui Ranskan ympäriajon 2018 kokonaiskilpailussa 19:nneksi ja mäkikirikilpailussa kolmanneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kokonaiskilpailussa kolmastoista ja 13. etapilla toinen. Lombardian ympäriajossa hän sijoittui seitsemänneksi ja Italian ympäriajossa 2019 kuudenneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kokonaiskilpailussa kuudes ja 20. etapilla kolmas. Vuoden 2020 Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa hän oli kolmas ja Italian ympäriajossa kahdestoista. Hän voitti 15. etapin Espanjan ympäriajossa 2021.

Majka sijoittui vuoden 2022 Slovenian ympäriajossa toiseksi. Lisäksi hän voitti mäkikirikilpailun sekä esimmäisen ja neljännen etapin.

Lähteet 

Puolalaiset maantiepyöräilijät
Puolalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Viipurin konsistori

Viipurin konsistori oli kirkollinen hallintoelin joka perustettiin 1720 huolehtimaan Venäjälle luovutetun alueen eli Vanhan Suomen kirkollisista asioista. Se koostui neljästä rovastikunnasta: Viipurin rovastikunta eli tuomiorovastikunta, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan pohjoinen ja Pohjois-Karjalan eteläinen (Ilmee, Parikkala) rovastikunta. Konsistorin esimiehenä toimi Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnan kirkkoherra eli tuomiorovasti. Vuodesta 1800 esimiehenä oli Viipurin saksalaisen seurakunnan kirkkoherra. Vuonna 1738 sen viralliseksi kieleksi tuli saksa. Konsistori lakkautettiin vuosina 1811 ja 1812. Kun Venäjälle luovutettiin 1743 Turun rauhassa alueita, niiden kirkollisista asioista vastasi Haminan konsistori.

Katso myös 
Viipurin ja Haminan konsistorit

Lähteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinto
Kristinuskon historia Suomessa
Uskonto Viipurissa
Yrjö O. Alanen

Yrjö Olavi Alanen (s. 30. tammikuuta 1927 Kurikka) on suomalainen psykoterapiaan erikoistunut psykiatri, neurologi ja tutkija. Hän on Turun yliopiston psykiatrian professori emeritus.

Henkilöhistoria
Alasen vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Aarne Armas Alanen ja Eva Maria Wennerström. Hänen puolisonsa vuodesta 1952 on ollut Hanni Aalto, Alvar ja Aino Aallon tytär. Alanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1944, lääketieteen kandidaatiksi vuonna 1947 ja lisensiaatiksi vuonna 1952. Vuonna 1957 hänestä tuli hermo- ja mielitautien erikoislääkäri. Alanen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1958 Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa aiheena oli The Mothers of Schizophrenic Patients. 1970- ja 1980-luvulla Alanen kehitti kollegoidensa kanssa  skitsofrenian tarpeenmukaiseksi hoidoksi nimetyn kansainvälistä huomiota saavuttaneen hoitomallin. Vuonna 2008 Alaselle myönnettiin Maailman Psykiatriyhdistyksen (WPA) ensimmäinen Pinel-palkinto. 

Alanen toimi Turun yliopiston psykiatrian professorina vuosina 1968–1990. Hän on toiminut myös Suomen Mielenterveysseuran puheenjohtajana.

Teoksia 
Alanen on oman alansa kirjallisuuden lisäksi kirjoittanut kaksi muistelmateosta sekä muuta tietokirjallisuutta.
 Yrjö O. Alanen: Dostojevskin hyvä ja paha, 1981
 Yrjö O. Alanen: Aallosta Shakespeareen ja Simenoniin. Psykiatrin esseitä klassikoista, 2003
 Yrjö O. Alanen: Entinen aika. Muistelmateos lapsuudesta ja nuoruudesta, 2010
 Yrjö O. Alanen: Samassa veneessä - psykiatrin muistelmia ja merkintöjä, 2012

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset psykiatrit
Suomalaiset neurologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Turun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1927 syntyneet
Elävät henkilöt
George F. Root

George Frederick Root (30. elokuuta 1820 Sheffield, Massachusetts – 6. elokuuta 1895 Bailey Island, Maine) oli yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän oli musiikkipedagogi ja Chicagossa toimineen musiikkikoulun johtaja ja hänet nimitettiin musiikin professoriksi Chicagon yliopistoon. Hän sävelsi 1850-luvulla populaarimusiikkia Bostonissa ja New Yorkissa ja tuli sisällissodan aikana tunnetuksi sota-aiheisista lauluistaan, joista tunnetuimmaksi on tullut vuoden 1863 ”Battle Cry of Freedom”. Chicagon yliopisto nimitti Rootin musiikin kunniatohtoriksi vuonna 1872.

George F. Root kuuluu populaarimusiikin lauluntekijöiden kunniagalleriaan Songwriters Hall of Fameen, johon hänet valittiin vuonna 1970.

Root tunnetaan myös lasten ja hengellisten laulujen säveltäjänä. Hän on tehnyt useita lapsille tarkoitettuja lauluja ja laulukirjoja. Yksi niistä oli "Bethany Sunday School", joka ilmestyi Philadelphiassa 1870. Siinä julkaistiin laulu "Come to the Saviour, make no delay", joka lienee hänen tunnetuin hengellinen laulunsa Suomessa. Laulusta on suomennoksia ainakin seuraavissa laulukirjoissa:

Hengellisiä lauluja ja virsiä -kirjassa (Kiiruhda armaan Jeesuksen luo!, numero 440,käännös Olli Vuorinen-Berg)
 Hengellinen laulukirja -kokoelmassa (Kiiruhda rakkaan Jeesuksen luo, 242)
Siionin kannel -kirjassa (Kiirehdi rakkaan Jeesuksen luo, 410, käännös Lauri Thurén) 
 Laula kaikki maa -kirjassa (Kiiruhda rakkaan Jeesuksen luo, 167)
Ruotsin kirkon virsikirja (Kiiruhda rakkaan Jeesuksen luo, virsi 221, käännös Niilo Rauhala 1995)

Lähteet 

Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Songwriters Hall of Fame
Yhdysvaltalaiset virsirunoilijat
Viktorianvihreä

Viktorianvihreä eli permanenttivihreä on sinkkikeltaisen ja smaragdinvihreän seos. Se sisältää luonnon raskassälpää, ja sitä on käytetty värijauheena öljy- ja liimamaaleissa.

Lähteet

Väriaineet
Mustat lesket

Mustat lesket on suomalainen draamasarja, jonka ovat luoneet Roope Lehtinen ja Mikko Pöllä. Nelonen esitti sarjan ensimmäisen tuotantokauden keväällä 2014. Sarjaa tuottaa Moskito Television.

Sarja kertoo kolmesta ystävyksestä, Johannasta (es. Wanda Dubiel), Kirsistä (es. Malla Malmivaara) ja Veerasta (es. Pihla Viitala), jotka ovat onnettomia avioliitoissaan ja päättävät murhata hämäriä liiketoimia harjoittavat miehensä.

Tuotanto 
Mustien leskien ensimmäinen kausi kuvattiin kesällä 2013. Suomen elokuvasäätiö myönsi sille 40 000 euroa kehittämistukea. Sarjan ennakkomainonnassa käytettiin Jenni Vartiaisen kappaletta ”Suru on kunniavieras” ja otteita sen musiikkivideosta. Toisen kauden mainonnassa käytettiin puolestaan Vartiaisen ”Susta enkelit pitävät huolta” -kappaleesta tehtyä uutta 2.0-versiota. Ensimmäinen kausi esitettiin maalis–toukokuussa 2014. DVD:llä ensimmäinen kausi julkaistiin 4. joulukuuta 2015.

5. kesäkuuta 2014 Nelonen vahvisti, että sarja saa toisen tuotantokauden. Uuden kauden kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2015. Toinen kausi esitettiin Nelosella 14. maaliskuuta 2016 alkaen. 

Mustat lesket palkittiin kolmesti Kultaisilla Venloilla 16. tammikuuta 2015 järjestetyssä gaalassa. Mustat lesket palkittiin vuoden 2014 parhaana draamaohjelmana, käsikirjoittaja Laura Suhonen palkittiin vuoden parhaana käsikirjoittajana sekä ohjaajat Veikko Aaltonen ja Marja Pyykkö vuoden parhaina ohjaajina.

Ulkomaat 
Yhdysvaltalainen televisioyhtiö CBS kehittelee Mustista leskistä omaa versiotaan. Alkuvuodesta 2015 kuvattujen pilottijaksojen jälkeen tuotannosta tehdään lopullinen päätös. Sarjan oikeudet ovat Yhdysvaltojen lisäksi myyty myös Ranskaan, Espanjaan, HBO Europelle, Skandinaviaan, Lähi-itään sekä Meksikoon.

Viasatin omistamat Viaplay ja TV3 ovat tuottaneet sarjasta oman version. Black Widows -nimisen sarjan kuvaukset aloitettiin kesällä 2015. Versio tulee nähtäville Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa vuoden 2016 aikana. Yhtenä näyttelijänä tullaan näkemään Peter Stormare.

Sarjaa esitettiin myös Kreikan televisiossa käännösnimellä Μαύρες Χήρες (Mavres Khires).

Palkinnot 
Vuonna 2016 Mustat lesket voitti audiovisuaalisen alan Hulda-vientipalkinnon, jonka myönsi elokuva- ja televisioalan vientiorganisaatio Favex (nykyisin Audiovisual Finland).

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Tuotantokaudet

Lähteet 
 Mustat lesket Sarjaoppaassa (Telvis.fi)

Viitteet 

Suomalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Nelosen televisio-ohjelmat
Lauri Viljanen (kauppaneuvos)

Lauri Viljanen (15. joulukuuta 1888 Tampere – 12. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai  kauppaneuvoksen arvonimen 1945. 

Lauri Viljasen vanhemmat olivat Antti Vilho Viljanen ja Matilda Storbacka ja puoliso vuodesta  1918 Impi Minna Agatha Wallenius. Viljanen kävi kansakoulun, käsityöläiskoulun ja kauppakoulun kurssin Helsingissä. Hän työskenteli kultaseppä Emil Lyytikäisen ja Gustaf Lindellin liikkeissä Tampereella vuodesta 1902, suoritti kisällitutkinnon K. Kallion Kello- ja Kultasepänliikkeessä Helsingissä 1908 ja tarkastusleimatutkinnon 1909. Kultaseppämestariksi Viljanen tuli  1947. Viljanen oli K. Kallion Kello- ja Kultasepänliikkeen kaivertaja vuodesta 1906, johtaja 1912–1952 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1952, Suomen Kultaseppä -yhtiön pääosakas ja toimitusjohtaja 1917–1945, Suomen Kultasepät -yhtiön pääosakas vuodesta 1945, toimitusjohtaja 1945–1950 ja hallituksen puheenjohtaja 1952–1977 sekä Kultateollisuus -yhtiön toimitusjohtaja 1946–1950. Viljanen oli myös muun muassa Suomen Kultaseppien Liiton hallituksessa 1932–1957, toimien kahteen otteeseen hallituksen puheenjohtajana ja Käsi- ja Pienteollisuuden Keskusliiton puheenjohtaja 1950–1961. Kauppaneuvoksen arvonimen Suomen Kultaseppien liiton kunniajäsen (1950) ja kunniapuheenjohtaja (1958) Viljanen sai 1945.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset järjestöjohtajat
Suomalaiset kultasepät
Kauppaneuvokset
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Joseph Wallis

Joseph Godfrey Wallis (20. heinäkuuta 1873 Kings Norton – ?) oli brittiläinen rugbynpelaaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä jaettua hopeaa saaneeseen Moseley Wanderers -joukkueeseen.

Lähteet 

Englantilaiset rugbynpelaajat
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1873 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Vapaaheitto

Vapaaheitto on Juhana Blomstedtin (1937–2010) viimeiseksi työksi jäänyt veistos, joka sijaitsee Helsingin Munkkiniemessä, Munkkiniemen yhteiskoulun nurmialueella. Veistos on tehty corten-teräksestä, ja sitä valaistaan neljällä maahan upo­tetulla valaisimella. Teos paljastettiin lokakuussa 2010.

Teoksen nimi on tullut koripallon liikerataa kuvaavasta kaaresta, joka nousee lähes kuuden metrin korkeuteen. Sen kärki päättyy 3,05 metrin korkeuteen, joka vastaa korirenkaan ja kentän pinnan välistä etäisyyttä. 

Veistoksen tarkoituksena on vaalia urheilu- ja koripallokulttuuria Munkkiniemessä ja Hel­singissä. Munkkiniemen yhteiskoulu ja koripalloseura Torpan Pojat ovat yhdessä tehneet lajia tunnetuksi ja kohottaneet paikkakunnan mainetta koko maassa. Vapaaheitosta tuli myös valtakunnallinen kunnianosoitus koko urheilulajille.

Juhana Blomstedt oli innokas koripalloilija. Taidekriitikko Timo Valjakan mukaan Vapaaheitossa näkyy se, että Blomstedt oli kiinnostunut havaitsemisen lainalaisuuksista ja geometristen muotojen moniselitteisyydestä. Valjakan mukaan ajateltua korirengasta kohti suuntautuva ja kapeneva teräsmuoto ei kuvaa yhtä yksittäistä vapaaheittoa, vaan satoja sellaisia. Näin Vapaaheitossa on kyse jokaista kunnianhimoista koripalloilijaa ja taiteilijaa yhdistävästä asiasta, pyrkimyksestä mahdollisimman tarkkaan ja puhtaaseen suoritukseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Teos Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla.

Helsingin patsaat ja veistokset
Munkkiniemi
Mauno Airaksinen

Mauno Matti Airaksinen (s. 2. toukokuuta 1930 Karttula) on Kuopion korkeakoulun (yliopiston) farmakologian professori emeritus. 

Airaksisen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Juho Airaksinen ja Edla Karttunen. Airaksinen on vuodesta 1958 naimisissa LKT, dosentti Eila Neuvosen kanssa, pariskunnalla on viisi lasta. Airaksinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1964 Helsingin yliopistossa. 

Helsingin yliopiston farmakologian laitoksen assistenttina Airaksinen toimi 1956–1962, Valtion lääketieteellisen toimikunnan tutkimusassistentti ja nuorempi tutkija hän oli 1962–1965. Helsingin yliopiston farmakologian laitoksen apulaisopettajana Airaksinen työskenteli 1965–1968, jonka aikana 1966-1968 hän oli tutkijana Yhdysvalloissa Baylor University -yliopistossa Teksasissa. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian dosentti 1966–1968 ja farmakologian ja toksikologian (lääkeaineiden biologisen standardisoinnin) apulaisprofessori 1968–1973. Uuden Kuopion korkeakoulun, sittemmin Kuopion yliopiston farmakologian professori Airaksinen oli 1973–1994. Hän toimi Kuopion korkeakoulun kliinisen lääketieteen osaston johtajana 1980–1984 ja farmasian osaston varajohtajana tai johtajana 1986–1988. Hän oli sivutoimenaan Lääkintohallituksen lääkeainetoimikunnan tai lääkeainelautakunnan varajohtaja tai johtaja yli kolme vuosikymmentä vuosina 1964-1996, useita vuosia myös farmakologiaylilääkäri. 

Airaksinen oli myös Kuopion yliopiston Savolaisen osakunnan inspehtori vuosina 1981-1988 ja Suomen farmakologiyhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1998.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 

Suomalaiset farmakologit
Suomalaiset toksikologit
Suomalaiset professorit
Kuopion yliopiston professorit
Vuonna 1930 syntyneet
Elävät henkilöt
Keskustorin suihkukaivo

Keskustorin suihkukaivo on Robert Huberin suunnittelema ja Wilhelm von Nottbeckin Tampereen kaupungille lahjoittama veistos. Veistos on vesialtaassa Tampereen Keskustorilla Raatihuoneen edustalla.

Veistoksessa on neljä lohikäärmettä. Lohikäärmeiden pyrstöt muodostavat kukkamaisen kuvion, jonka keskeltä kohoaa isoin ja ylin suihku, josta vesi valuu vielä altaan kautta alas. Veistoksen alaosassa on neljä merenneitoa kannattelemassa rakennelmaa.

Lähteet

Tampereen patsaat ja veistokset
Suomen suihkulähteet
Tammerkoski
Lapinjoen kanava

Lapinjoen kanava on Rauman ja Eurajoen kuntien alueella kulkeva noin 12 kilometrin pituinen raakaveden johtamiseen tarkoitettu kanava. 

Se yhdistää Lapinjoen Raumalla sijaitseviin Äyhönjärveen ja Pitkäjärveen, joita Rauman kaupunki ja paikallinen metsäteollisuus käyttävät raakavesilähteinään. Lapinjoen kanava rakennettiin 1950-luvulla ja sen omistavat UPM-Kymmene ja Rauman kaupunki.

Lähteet 
Suomen Ympäristökeskuksen Järviwiki

Viitteet

Suomen kanavat
Rauman rakennukset ja rakennelmat
Eurajoen rakennukset ja rakennelmat
Lapinjoen vesistö
Raumanjoen–Pitkäjärven vesistö
Aarni Voipio

Aarni Voipio (vuoteen 1901 Åkerman; 10. helmikuuta 1891 Viipuri – 30. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen teologi ja professori.

Henkilöhistoria
Voipion isä oli senaattori, hovioikeuden presindentti D. W. Åkerman ja äiti Emma Henrika Perander. Hänen veljensä oli juristi, vapaa-ajattelija Väinö Voipio. Yhdessä sisarustensa kanssa Aarni otti käyttöön Voipio-sukunimen vuonna 1901.

Voipio opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1909 alkaen ja julkaisi unissa- eli horrossaarnaamisesta kaksiosaisen väitöskirjan 1921–1922, jonka ensimmäisestä osasta hän sai filosofian tohtorin ja toisesta teologian tohtorin arvon. Voipio julkaisi tutkimuksen keskeiset tulokset myöhemmin englanniksi teoksena Sleeping Preachers: A Study in Elastic Religiosity (1951). Ennen väitöskirjaansa hän tutustui suomalaisiin unissasaarnaajiin tekemällä kiertomatkoja maakuntiin vuonna 1919. Hän pääsi seuraamaan usean tunnetun unissasaarnaajan puhetta, joukossa ainakin Anna Kormano Jaakkimasta, Hilda Hotti Juvalta ja Eino Teräs Tampereelta. Hottia hän myös haastatteli useamman kerran ja vieraili tämän kotona. Voipio tapasi matkoillaan useita muitakin henkilöitä, jotka olivat pitäneet horrossaarnoja. Mm. Juvalla esiintyi kansalaissodan jälkeen saarnausilmiötä suorastaan jonkinlaisena tartuntana: jotkut tunnettuja saarnaajia kuunnelleet alkoivat itse käyttäytyä samaan tapaan.  

Voipio oli Helsingin yliopiston teologisten esikäsitteiden apulainen 1922–1935 ja käytännöllisen teologian professori 1935–1955. Suomen Pyhäkouluyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1945–1952, ja lisäksi hän toimi useissa muissa järjestöissä ja yhdistyksissä. Voipio julkaisi melko vähän varsinaisia tutkimuksia mutta useita kymmeniä laajempaan käyttöön tarkoitettuja teoksia. Hän kehitti myös käytännöllisen teologian opetusta muun muassa harjoitusten ja opintoretkien avulla, pyrkimyksenään perehdyttää opiskelijoita seurakuntatyöhön. Hän toimi itsekin pappina 1919–1941. Voipio oli innokas musiikinharrastaja, joka opiskeli, sävelsi ja esitti musiikkia ja toimi kuoronjohtajana.  

Voipion ensimmäinen puoliso vuodesta 1915 oli Emma Charlotta Soininen, ent. Johnsson (1886–1959). Heidän lapsiaan olivat ylijohtaja Aarno Voipio, sähkötekniikan professori Erkki Voipio, silmätautien erikoislääkäri Hannu Volmari Voipio ja ekonomi Osmo Mikael Voipio. Aarni Voipion toinen puoliso vuodesta 1960 oli Tilda Lempinen (s. 1918).

Julkaisuja
Suomalaisia unisaarnaajia, 1919
Unissasaarnaaminen uskonnollisena ilmiönä, 1–2, 1921–1922
Laulava seurakunta, 1–2, 1927–1929
Profeettoja ja valheprofeettoja, 1927
Virsiemme synty ja olemus, 1940
Mikael Soinisen elämä, 1944
Nuori saarnamies, 1946
Elämäni, 1960

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset teologit
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Käytännöllinen teologia
Kuohun Pilke

Kuohun Pilke Oy oli 1940-luvun loppupuolella Neuvostoliittoon suuntautuneen suomalaisen vakoilun peiteorganisaatio. Se toimi näennäisesti puupilkkeen valmistajana Jyväskylän maalaiskunnassa, Kuohulla. Kuohun Pilke oli perustettu Heikki Määttäsen johtaman kuljetusliikkeen yhteyteen. Itse pilketehdas sijaitsi Lampsilan tilan riihessä ja sai käyttövoimansa pienestä vesivoimalasta.

Vastaavia peiteyrityksiä oli eri puolilla maata. Kuohun ohella toimipaikkoina olivat Oulu, Kajaani, Joensuu, Lappeenranta ja Helsinki. Tämäntapaisiin organisaatioihin sijoitettiin jatkosodan aikaista tiedusteluhenkilöstöä ja -materiaalia. Kuohun Pilke on asemaltaan poikkeuksellinen sikäli, että sitä on kuvattu päämajan tiedusteluelimen, tilastotoimiston, salaiseksi osaksi. Yrityksen perustamisen aikaan päämajan Ulkomaanosasto 2:n alainen tilastotoimisto lakkautettiin. Osan sen tehtävistä sai hoitaakseen Kuohun Pilke. 

Kätkettävä materiaali koostui pitkälti radiolaitteista ja ajoneuvoista. Niinpä yritykset oli luonnollista perustaa elektroniikka- ja kuljetusalan liikkeiksi. Samalla niihin kätkettiin muuta alan materiaalia: karttoja, kameroita, räjähdysaineita ja aseita. Lisäksi Pohjois-Suomessa toimi yhtiöitä, joiden kautta siirrettiin materiaalia ja ihmisiä länteen. Ruotsiin kätkettiin muun muassa suomalaistiedustelun palveluksessa toimineita Neuvostoliiton kansalaisia. Toimintaa johtivat tiedustelu-upseerit Reino Hallamaa, Johannes Vehniäinen ja Uljas Käkönen. Eversti Hallamaa oli aiempi radiotiedustelun johtaja ja majuri Vehniäinen kaukopartio-osaston päällikkö. 

Kuljetus- ja pilkeyrityksen sijainniksi valikoitui kesällä 1945 Kuohun kylän Lampsilan tila. Yhtiön peitetoimia olivat liikennöinti ja häkäpönttöautoihin tarvitun puupolttoaineen eli pilkkeen tuottaminen. Toimitusjohtajien, entisten kaukopartiomiesten Heikki Määttäsen ja Paavo Suorannan, piti säilyttää jatkuvassa lähtövalmiudessa yksi tiedustelupartio. Vaatimuksina olivat tarkat kartat, konepistooliaseistus sekä koulutetut ja kovakuntoiset partiomiehet. Toiminta kuitenkin kuivui kokoon Määttäsen kadottua tiedustelumatkallaan toukokuussa 1950. Ei tiedetä, lähtikö Määttänen matkalleen Naton vai Suomen laskuun. Rajalla kuultiin laukauksia, ja Suojelupoliisi etsi miestä sittemmin laajalti, mutta tuloksetta. Määttäsen poika Heikki Määttänen oli tunnettu tv-näyttelijä 1980-1990-luvulla.

Katso myös
 Operaatio Uppsala

Lähteet 

Suomen politiikka 1940-luvulla‎
Kylmä sota
Vakoilu
Jyväskylän maalaiskunta
Fredrik Woldstedt

Fredrik Woldstedt (22. maaliskuuta 1813 Himanka – 18. lokakuuta 1861 Helsinki) oli suomalainen tähtitieteilijä ja geodeetti. 

Woldstedtin vanhemmat olivat Kortesjärven saarnaaja Matias Wollstedt, myöhemmin Woldstedt (1780–1825) ja Fredrika Lovisa Moberg. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1829. Woldstedt valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1834, lisensiaatiksi 1837 ja tohtoriksi 1844.

Woldstedt toimi Helsingin yliopiston tähtitieteellisen observatorion amanuenssina 1835–1842, palveli Pulkovan observatoriossa Venäjällä 1842–1845 ja oli Helsingin yliopiston tähtitieteen professorina 1846–1861 (virkavapaalla 1858–1859 ja 1861). Vuosina 1835–1844 hän vastasi Venäläis-Skandinavisen astemittauksen Suomen osuuden mittauksista. Ollessaan Pulkovan tähtitornin palveluksessa, hän osallistui Pulkovan ja Altonan maantieteellisen pituuseron määrittämiseen. Hänen Argelanderin havaintoihin pohjautuva Helsingin tähtitornille laskemansa leveys 60° 9” 43.23” oli pitkään käytössä.

Fredrik Woldstedtin puoliso oli F. G. W. Struven tytär Gustava Georgina Lovisa Struve (k. 1887). Heidän poikansa oli Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisen museon konservaattori Fredrik Wilhelm Woldstedt (1847–1884).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset tähtitieteilijät
Suomalaiset geodeetit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1813 syntyneet
Vuonna 1861 kuolleet
Suomalaiset professorit