joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eero Kosteikko

Eero V. Kosteikko (7. kesäkuuta 1925 Vaasa – 28. elokuuta 1974 Tampere) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. 

Kosteikko teki pitkän päivätyön näyttelijänä Tampereen eri teattereissa. Hän näytteli muun muassa Rahikaista Pyynikin kesäteatterin näytelmässä Tuntematon sotilas. Vuonna 1959 Kosteikko perusti Tampereelle Pikkuteatterin, joka siirtyi vuonna 1961 Tampereen teatterin alaisuuteen. Pikkuteatterissa Kosteikko ohjasi muun muassa Tennessee Williamsin näytelmän Lasinen eläintarha, jossa yhtä pääosaa näytteli Heidi Krohn. 

Teatteriuransa ohella Kosteikko näytteli myös joissakin elokuvissa, kuten Taikayö (1954), Olemme kaikki syyllisiä (1954), Rakkaus kahleissa (1955), Juha (1956), Risti ja liekki (1957),  Akseli ja Elina (1970) sekä Mommilan veriteot 1917 (1973), joista viimeksi mainitussa hän näytteli suurimman elokuvaroolinsa asemapäällikkö Hjalmar Allénina.

Lähteet
http://www.tampereopas.com/nahtavyydet/tampereenteatteri/ 
http://www.uta.fi/koskivoimaa/vuodet/1959/1959b1.html
http://www.lallukkasaatio.net/heidikrohn/index.php?option=com_content&task=view&id=15&Itemid=21 

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Rastas

Rastas voi viitata seuraaviin asioihin:

rastaat, lintuheimo
rastaat, lintusuku
Rastas, oululainen yhtye
Rastas, Reija Kaskiahon kirja vuodelta 2005
Rastas, kortteli Helsingin keskustassa.

Sukunimenä:

Anna Rastas, sosiologi ja tietokirjailija
Arto Rastas (s. 1979), keittiömestari
Eino Rastas (1894–1965), kestävyysjuoksija
Jarmo Rastas (s. 1952), balettitanssija
Juha Rastas (s. 1961), drag-artisti
Jussi Rastas (1927–2022), tekniikantutkija, professori
Kauko Rastas (1925–2007), vuorineuvos
Miro Rastas, (s. 1997), korkeushyppääjä
Perttu Rastas (s. 1952), media-alan vaikuttaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Laihajärvi

Laihajärvi oli kylä luovutetun Karjalan alueella Säkkijärven kunnassa.

Laihajärvellä suoritettiin isojako vuosina 1828–1829, ja tähän jakokuntaan kuului osa naapurikylien Kolholan ja Laisniemen maista. Laihajärven jakokunta oli Säkkijärven suurin käsittäen 16 maarekisteritaloa. Maarekisteriin tilat kirjattiin päiväyksellä 26.1.1836, ja sellaisenaan ne suurelta osin sitten pysyivät alueluovutuksiin asti. Sen sadan vuoden aikana, minkä tilat olivat olemassa, ei tilusten suhteen tehty muutosmerkintöjä. Vaikka metsämaata olisi raivattu pelloksi, se pysyi maarekisterissä metsänä. Isäntien tehdessä kauppoja keskenään oli se pätevä ja pitävä, vaikka sitä ei joka kerta rekisteröitykään. Hyvin usein veljekset sopivat keskenään mitä sarkaa kukin viljeli, eikä siinä tarvittu maanmittaria eikä omistussuhteen rekisteröintiä.

Laihajärven maakirjatalot isojaossa olivat: Monto, Kouvo, Pönkä, Venäläinen, Koso, Ollikka, Hyypiä (eli Pukki), Valkonen, Mäkelä, Toivari, Hyypiä (eli Autio), Torvi, Päkki, Haili, Seppälä ja Lihavajärven mylly.

Laihajärvi rajoittui seuraaviin kyliin: Ala-Urpala (kuului Virolahden kuntaan), Kirkonkylä, Kolhola, Lahtiala, Laisniemi, Salajärvi, Suurpäälä, Ylä-Urpala (kuului Virolahden kuntaan).

Kirjallisuutta 
Säkkijärven Laihajärven koulupiirin kyläkirja Varjottomat pihat on julkaistu 1997, ja sen on toimittanut Tuula Ulvelin. Kirjassa on jokaisen talon kohdalla selkeät sukututkimukset, valokuvia ja pihapiirin piirros. Lisäksi sieltä löytyy yleisen historian ja muistelmien lisäksi murresanat, perinneruokaohjeet ja kartat.

Laihajärveläiset neljännesvuosisata yhdessä (1988-2014) on historiikki laihajärveläisesta siirtoväestä (teksti ja aineiston hankinta: Raimo Koso, Mervi Tommiska ja Eero Ulvelin; Laihajärven kylätoimikunta 2016). Historiikissa kerrotaan Laihajärven kylän eri puolilla Suomea nyt yli 70 vuoden ajan evakkoina asuneiden kyläläisten yhteistoiminnasta. Historiikin pohjana ovat kylätoimikunnan pöytäkirjat, matkoista ja tapahtumista kirjoitetut kertomukset sekä valokuvat.

Musiikki 
Laihajärveläisten tunnuslaulu on 12 säkeistöinen Laihan balladi (sävel: Kotimaani ompi Suomi), jonka on kirjoittanut Eeva Porkka.

Entisten laihajärveläisten toiminta 
Entiset laihajärveläiset pitävät yhteyttä toisiinsa 1990-luvulla perustetun Laihajärven kylätoimikunnan kautta. Kylätoimikunta järjestää vuosittain Laihajärvipäivän jollakin laihajärveläisten nykyisellä asuinpaikkakunnalla ja kotiseutumatkoja entiselle Säkkijärvelle. Laihajärven kyläpäällikkö ja kylätoimikunnan puheenjohtaja vuonna 2022 on Pertti Toivari (Kouvola).

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Varjottomat pihat, 1997, toim. Tuula Ulvelin, ISBN 952-90-8788-8
 Laihajärveläiset neljännesvuosisata yhdessä (1988-2014), 2016, Laihajärven kylätoimikunta (laihajarvi@gmail.com)

Säkkijärven kylät
Osmo Orjanheimo

Jaakko Kemilä, käytti kirjailijanimeä Osmo Orjanheimo (11. heinäkuuta 1879 Utajärvi – 13. elokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.

Kemilän vanhemmat olivat räätäli Jaakko Kemilä ja Valpuri Seppänen. Hän oli naimisissa vuodesta 1927 kansakoulunopettaja Selma Dagmar Mäkeläisen kanssa.

Kemilä valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista 1903 ja hän toimi sitten opettajana Simossa 1903-1904, Kuopiossa 1904-1916, Viipurissa 1916-1917 ja vuodesta 1917 Helsingissä. Kemilä oli perustamassa Savon Työmies-lehteä 1906 ja Perjantai-lehteä 1915. Hän avusti näitä lehtiä ja kirjoitti lisäksi kirjallisuus- ja teatteriarvosteluja Suomen Sosialidemokraattiin vuosina 1920-1927.

Teoksia 
 Voittoihin, runoja Sukevan T.Y:n 10-vuotisjuhlaan, kirjoittanut Orjanheimo.  Kuopio 1911
 Kuohujen keskellä, valikoima vankila- ym. runoja.  Työväen sanomalehti-osakeyhtiö, Helsinki 1921
 Juhlaruno Kuopion Työväen teatterin 20-vuotisjuhlaan 1.4.1923.   Kuopio 1923
 Juhlaruno vuoden 1918 uhrien muistomerkin paljastustilaisuuteen 8.9.1946.   Kuopion toverihautatoimikunta 1946

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Osmo Orjanheimo

Aiheesta muualla 
 Kirjasampo.fi: Osmo Orjanheimo

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Lauri Ekberg

Lars Olof (Lauri Olli) Ekberg (1. kesäkuuta 1861 Rautalampi – 29. heinäkuuta 1929 Kuopio) oli suomalainen runoilija.

Ekbergin vanhemmat olivat varanimismies Karl Gabriel Ekberg ja Katarina Pakarinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1882 ja suoritti kamreerin tutkinnon 1890. Ekberg oli naimisissa Olga Maria Sofia Myöhäsen kanssa. Hän kuoli 67-vuotiaana Kuopiossa.

Teokset 
 Runoelmia I, kirjoittanut L. O. E. Wickström, Helsinki 1886

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta 
 Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Lauri Ekberg

Viitteet

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1973

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1973 olivat jääkiekon 40. maailmanmestaruuskilpailut ja samalla 51. Euroopan-mestaruuskilpailut. Turnaus järjestettiin Moskovassa 31. maaliskuuta – 15. huhtikuuta 1973. Osallistuneita joukkueita oli kuusi, ja ne pelasivat kaksinkertaisen sarjan eli kukin kahdesti kutakin toista joukkuetta vastaan. Neuvostoliitto voitti historiansa 12. maailmanmestaruuden voittamalla kaikki kymmenen otteluaan suurella maalierolla. Suomi sijoittui neljänneksi. Kanada boikotoi kisoja vastalauseena Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jyrkille amatöörisäännöille. B- ja C-sarjat pelattiin Itävallan Grazissa.

Suomi turnauksessa 
Suomi voitti turnauksen alussa Länsi-Saksan ja Puolan ylivoimaisesti. Leijonat johti ensimmäistä Ruotsia vastaan pelattua ottelua pitkään lukemin 1–0, mutta ottelu päättyi jäähyihin sortuneen Suomen tappioksi maalein 2–3, kun Ruotsin Mats Åhlberg teki voittomaalin ajassa 58.35. Sen jälkeen Suomi voitti Länsi-Saksan vain 2–1 ja pelasi Puolan kanssa 1–1-tasapelin. Suomi taisteli mitalista ottelussa, jossa se kohtasi toistamiseen Ruotsin. Suomen parhaaksi pelaajaksi kisoissa oli noussut Henry Leppä, joka teki ottelun avausmaalin. Sitä seurasi kuitenkin Esa Peltosen 10 minuutin jäähy, jonka hän sai kaukalon laidan paukuttamisesta. Toisessa erässä Suomen pelaajille jaettiin runsaasti jäähyjä. Lalli Partinenkin sai jäähyn, jota hän istui 27 sekuntia liikaa. Tämän aikana Ruotsi teki viidellä kolmea vastan pelatessaan tasoitusmaalin, minkä jälkeen Ruotsia edustanut Börje Salming teki voittomaalin.

A-sarja

Länsi-Saksa putosi B-sarjaan.
1. kierros

2. kierros

B-sarja

Itä-Saksa nousi A-sarjaan. Sveitsi ja Italia putosivat C-sarjaan.

C-sarja

Norja ja Alankomaat nousivat B-sarjaan.

Lähteet

Viitteet 

 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1973 
 Passionhockey - Championnats du monde 1973 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1973.pdf 

1973
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
Vuoden 1973 jääkiekko
Neuvostoliiton jääkiekko
Moskovan urheilu
Skutarijärvi

Skutarijärvi (, montenegroksi Скадарско језеро, Skadarsko jezero), on Balkanin suurin järvi. Montenegron ja Albanian rajalla sijaitseva järvi on nimetty Pohjois-Albaniassa järven rannalla sijaitsevan Skutarin kaupungin () mukaan. Historiallisesti järvi oli osa |Adrianmerta.

Skutarijärven pinta on vain kuusi metriä merenpinnan yläpuolella ja sen pinta-ala vaihtelee 390 km² ja 530 km² välillä. Syvimmillään järvi on 44 metriä syvä. Järven länsi- ja lounaispuolella on jyrkkiä vuoria. Sen itäpuolella puolestaan on tasankoja ja soita. Järvestä kaksi kolmannesta sijaitsee Montenegron puolella. Järven laskujoki on Albanian ja Montenegron rajajoki |Bojana, joka on 41 kilometrin pituinen ja virtaa Skutarijärven eteläosista Adrianmereen.

Montenegron puoleisesta osasta tehtiin vuonna 1983 kansallispuisto, jossa tavataan muun muassa Euroopassa harvinaisia pelikaaneja. Alue on myös Ramsarin sopimuksen piirissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Skadar Lake (Skadar/Scadar/Scutari Lake)  Montenegro tourist info pages. 
 Skadarsko jezero  (mm. paljon kuvia) 
Skadar/Skhorda Lake Transboundary cooperation Through the Management of Sahred Natural Resources.
 Dragan Simic: A Report from birdtours.co.uk. (Lintubongausmahdollisuuksista järvellä) 

Albanian järvet
Montenegron maantiede
Viimeinen laulu kuolemasta


Viimeinen laulu kuolemasta on vuonna 2007 julkaistu, suomalaisen black/dark metal -yhtye Mustan kuun lapset viimeiseksi jäänyt levy ennen hajoamistaan. Yhtye palasi yhteen usean vuoden tauon jälkeen ja on sittemmin julkaissut myös uutta materiaalia. Ennen albumia julkaistiin single "Morfiinisiivet", joka ylsi Suomen virallisen listan sijalle 4.

Albumi sisältää bonuksena "Morfiinisiivet"-kappaleen musiikkivideon

Kappaleet

Kokoonpano 
 Pete Lehtinen – laulu, kosketinsoittimet
 Pete Tamminen – matala laulu, kitarat
 Kai Hanninen – basso, taustalaulu
 Mikko Hautala – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Mustan kuun lapsien albumit
Widmanstättenin kuvio

Widmanstättenin kuviot ovat ainutlaatuisia pitkiä nikkeli-rautakiteitä, joita on niin sanotuiksi oktaedriiteiksi luokitelluissa rautameteoriiteissa. Ne koostuvat limittäisistä kamasiitti- ja tanniittinauhoista, joita sanotaan lamelleiksi. Ne ovat saaneet nimensä kreivi Alois von Beckh Widmanstätten mukaan.

Oktaedriittien nikkelikoostumus määräytyy niiden sisältämistä suhteellisista kamasiitti- ja tannittimineraalien määristä. Tanniitin nikkelipitoisuus on 30–65 %, kun se kamasiitissa on vain 5–10 %. Hitaasti jäähtyvissä oloissa näillä nikkelimineraaleilla on taipumus kiteytyä toistensa kanssa limittäisiksi lamelleiksi.

Kamasiittilamellit, jotka ovat tavallisesti 0,5–1,5 mm leveitä, muodostuvat ensinnä kiteytyneen tanniitin (111)-tasojen suuntaisille oktaedripinnoille. Nämä rautameteoriitit ovatkin saaneet nimensä juuri nikkelimineraalien koostumukselle ominaisen kiteytymismekanisminsa vuoksi. Kidekuviot tulevat näkyviin sahatun meteoriitin pinassa, kun se kiillotetaan ja käsitellään hapolla, sillä tanniitti on vastuskykyinen hapoille.

Koska nikkeli-rautakiteet kasvavat useiden senttien mittaisiksi vain silloin, kun sula metalli jäähtyy hitaasti miljoonien vuosien kuluessa, näiden kiteiden ilmenemisen avulla voidaan määrittää, onko rautakappale peräisin meteoriitista vai maankuoresta. Tämän menetelmän kehitti 1808 kreivi Alois von Widmanstätten, joka oli Wienissä sijaitsevan keisarillisen posliinitehtaan johtaja.

Lamellien väleissä on yleensä hienojakoista kamasiitin ja tanniitin seosta, plessiittiä.

Kuvioiden keksijäksi on toisinaan mainittu myös englantilainen G. Thomson, jonka havainto on peräisin aiemmalta ajalta mutta jäi vaille julkisuutta.

Lähteet
 www.meteorite.fr

Viitteet

Aiheesta muualla 

Widmannstätten figures on the Gibeon Iron-Meteorite

Meteoriitit
Richard Jenkins

Richard Jenkins (s. 4. toukokuuta 1947 DeKalb, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa menestyneissä tuotannoissa. Näitä ovat muun muassa Olive Kitteridge (2014),  The Visitor (2007), Mullan alla (2001–2005), North Country (2005) ja Wolf (1994). Hän opiskeli teatteria Illinoisin yliopistossa Wesleyanissa. Jenkins on voittanut Method Fest Independent Film -festivaaleilla parhaan miesnäyttelijän palkinnon elokuvasta The Visitor.

Yksityiselämä 
Richard Jenkins on naimisissa Sharon R. Fredrikin kanssa, he avioituivat 23. elokuuta 1969. Heillä on kaksi lasta.

Palkinnot 
 Virtuoso Award, Santa Barbara International Film Festival (2009)
 Chlotrudis Award (2009)
 Paras miespääosa, Method Fest Independent Film Festival (2008)
 Silver St. George, Moscow International Film Festival (2008)
 Special Award: Body of Work, San Diego Film Critics Society Award (2008)
 Satellite Award (2008)
 Spotlight Award (2008)
 Joseph Plateau Honorary Award (2008)

Ehdokkuudet 
 Parhaan miespääosan Oscar-palkinto (2009)
 Critics' Choice Award (2009)
 Screen Actors Guild Awards (2002, 2009)
 Independent Spirit Award (1996, 2009)
 OFCS Award (2009)
 CFCA Award (2008)
 Best Ensemble Cast, Gotham Awards (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
James Bartleman

James Karl Bartleman (s. 24. joulukuuta 1939 Orillia, Ontario) on kanadalainen kirjailija, diplomaatti sekä Ontarion varakuvernööri vuosina 2002–2007. Hän on syntynyt Port Carlingissa ja opiskellut Länsi-Ontarion yliopistossa.

Vuodesta 2007 hän on toiminut Kanadan Ontariossa sijaitsevan taiteeseen ja suunnitteluun suuntautuneen yliopiston kanslerina.

Kirjat 
 Out of Muskoka (2002)
 On Six Continents (2004)
 Rollercoaster: My Hectic Years as Jean Chrétien's Diplomatic Advisor (2005)
 Raisin Wine: A Boyhood in a Different Muskoka (2007)
 As Long as the Rivers Flow (2011)

Kanadalaiset kirjailijat
Diplomaatit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Luokkasotakirjallisuus

Luokkasotakirjallisuudella tarkoitetaan yleensä Neuvosto-Venäjälle paenneiden suomalaisten kommunistiemigranttien julkaisemia teoksia, jotka käsittelivät Suomen sisällissotaa luokkasodan näkökulmasta (ks. Suomen sisällissodan nimet). Kirjoissa Suomen sisällissodasta puhutaan luokkasotana tai Suomen työväen vallankumouksena ja valkoisia kutsutaan yleisesti lahtareiksi. Tällaisia teoksia julkaisivat esimerkiksi Otto-Wille Kuusinen ja Jukka Lehtosaari. Teoksista merkittävimpiä olivat Lehtosaaren Punakaarti rintamalla sekä teokset Vallankumous ja kansalaissota Suomessa ja Kimmon Komppania. Luokkaan on yleensä luettu myös Alex Halosen vuonna 1928 Yhdysvalloissa julkaisema Suomen Luokkasota, jota Marko Tikan mukaan aikanaan postitettiin Suomeen tuhat kappaletta. Teokset olivat aikanaan pitkään kiellettyjen listalla, ja Etsivä keskuspoliisi tuhosi ja takavarikoi useimmat kappaleet. Useimmat teokset maksavat antikvariaateissa nykyisin satoja euroja, ja joitakin tulee tuskin enää saataville.

Kirjallisuuden lajit
Italo Galbiati

Italo Galbiati (s. 8. elokuuta 1937 Milano, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Tällä hetkellä hän toimii Englannin maajoukkueen apulaisvalmentajana.

Galbiati on tehnyt pitkään yhteistyötä Englannin nykyisen päävalmentajan Fabio Capellon kanssa. Hän on työskennellyt Capellon alaisuudessa aiemmin Milanissa, Romassa, Juventuksessa ja Real Madridissa.

Aiheesta muualla
Englannin valmennusryhmä FA:n sivuilla 

Italialaiset jalkapalloilijat
Italialaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Rene Russo

Rene Marie Russo (s. 17. helmikuuta 1954 Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen huippumalli.

Russo aloitti uransa mallina 1970-luvulla ja esiintyi muutamaan otteeseen muun muassa Voguen ja Cosmopolitanin kannessa sekä useissa mainoksissa. 1980-luvun lopussa hän siirtyi näyttelijäksi ja esiintyi etenkin suuren budjetin trilleri- ja toimintaelokuvissa. Russo sai paljon tunnettavuutta 1990-luvulla ja hän näyttelee edelleen elokuvissa.

Varhainen elämä 
Russon vanhemmat olivat tehdastyöläinen ja baaritarjoilija Shirley Balocca ja automekaanikko Nino Russo, joka jätti perheen Renen ollessa 2-vuotias. Perheeseen jäivät Renen ja äidin lisäksi Toni-sisar. Russolla on lisäksi viisi sisaruspuolta isänsä kautta. Hänen molemmat isovanhempansa sekä isän että äidin puolelta olivat italialaisia, joten hän on syntyperältään amerikanitalialainen. Lisäksi hänellä on äitinsä kautta englantilaisia ja saksalaisia sukujuuria. Russo aloitti lukion Burroughs High Schoolissa, mutta jätti sen kesken 10. eli toisella luokalla. Tämän jälkeen hän työskenteli hanttihommissa auttaakseen perhettään rahallisesti, muun muassa silmälasitehtaalla ja elokuvateatterin kassalla.

Ura 
Russo aloitti mallinuransa agentin huomattua hänet Rolling Stonesin konsertissa. Ennen näyttelijänuraansa hän työskenteli Ford-mallitoimistolle ja oli yksi Amerikan menestyneimpiä malleja. 1980-luvun alussa hän alkoi opiskella näyttelemistä ja esiintyä pienissä kalifornialaisissa teattereissa. Vuonna 1987 hän sai sivuroolin lyhytkestoisesta televisiosarjasta Sable. Sittemmin hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Tappava ase 3 (1992) Tulilinjalla (1993), Tappava ase 4 (1998), Seikkailija Thomas Crown (1999) ja Big Trouble (2002). Vuonna 2005 hän näytteli amerikanitalialaisen ohjaajan D. J. Caruson elokuvassa Rahantekijä yhdessä Al Pacinon kanssa. 

Russo piti kuuden vuoden tauon näyttelemisestä, kunnes palasi valkokankaille vuonna 2011 supersankarielokuvassa Thor, sekä sen jatko-osassa Thor: The Dark World vuonna 2013 Friggan roolissa. Vuonna 2014 hän voitti Saturn Award-palkinnon ja oli Bafta-ehdokkaana roolistaan menestyselokuvassa Nightcrawler.

Yksityiselämä 

Russo on ollut vuodesta 1992 naimisissa käsikirjoittaja Dan Gilroyn kanssa. Heillä on tytär Rose, joka syntyi vuonna 1993.

Russo on kertonut sairastavansa kaksisuuntaista mielialahäiriötä. Uskonnoltaan hän on uudestisyntynyt kristitty.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset mallit
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Amerikkalaisen jalkapallon Euroopan liiga

Amerikkalaisen jalkapallon Euroopan liiga voi tarkoittaa:

Vuosina 1986–2013 pelattua Euroopan liigaa
Vuodesta 2014 lähtien pelattua Mestareiden liigaa
Vuodesta 2014 lähtien pelattua lajin suurmaiden BIG6-turnausta
... tai turnauksen alasarjaa, jonka nimi on European Football League
NEFL- ja CEFL-sarjojen yhteistä finaaliottelua kutsutaan Euroopan superfinaaliksi.
Sam Robards

Sam Prideaux Robards (s. 16. joulukuuta 1961 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa 1980-luvulta lähtien, enimmäkseen sivuosissa. Hän sai Young Artist -palkintoehdokkuuden debyyttiroolistaan vuoden 1982 elokuvassa Myrsky.

Robards on näyttelijöiden Jason Robardsin ja Lauren Bacallin poika. Hänellä itsellään on kolme lasta kahdesta avioliitosta.

Filmografia
 Myrsky (1982)
 Prisoner without a Name, Cell without a Number (1983)
 Fandango (1984)
 Donor Unknown (1995)
 A.I. – Tekoäly (2001)
 Pakko rakastaa (2002)
 Operaatio: Luvaton (2004)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Kivijärvi (Kannonkoski)

Kivijärvi on Keski-Suomessa Kivijärven, Kannonkosken ja Kinnulan kuntien alueella Kivijärven lähellä sijaitseva järvi. Suomen 30. suurin järvi .

Kivijärvi on Suomen tavallisimpia järvennimiä. Tämän suuren järven nimen on mainittu pohjautuvan sekä järven kivisiin rantoihin että yksittäisen paikan ominaisuuksiin. Järven itärannalla sijaitsee huomattavan suuri vyörykivikko (louhikko).

Maantietoa 
Kivijärven pinta-ala on 15 403 hehtaaria eli 154 neliökilometriä, se on 47,1 kilometriä pitkä ja 19,3 kilometriä leveä. Kivijärven järvenselät etelästä pohjoiseen ovat Kuivaselkä, Lintuselkä, Lokaselkä, Rutaselkä ja Kotkatselkä, joista Lokaselkä on suurin järvenselkä. Järvessä on 472 saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 964,02 hehtaaria eli noin noin 5,89 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 90 on alle neliökilometrin mutta yli hehtaarin suuruisia, 380 yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Kivijärven suurimpia saaria ovat Riansaari, Rutasaari, Iso Talviaissaari, Lehtosaari (Kivijärvi), Lehtosaari (Kinnula), Iso Kuoresaari, Saihosaari, Vietsaari, Heitsaari, Huhmarsaari, Siikasaari, Korpisaari ja Selkäsaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 1 293,59 miljoonaa kuutiometriä eli 1,29359 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 8,4 metriä ja suurin syvyys on 43,8 metriä, joka sijaitsee Lintuselällä. Järven rantaviivan pituus on 544,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 176,9 kilometriä. Kantatie 77 (Sininen tie) ylittää järven Suurussalmen kohdalla Kannonkosken kunnan alueella.

Säännöstelyä 
Kivijärven veden korkeutta on säännöstelty sähkövoimalaitoskäyttöön 1950-luvulta alkaen. Vuonna 1863 Kivijärven pintaa laskettiin muusta syystä. Alkuperäinen purkautumisuoma Vuosjärveen on järven keskivaiheilla oleva Kämärinkoski, joka on menettänyt asemansa maannousemisilmiön takia. Kannonkosken Kannonjärvi ja Enonjärvi laskevat vetensä Kivijärveen Kannonkosken kautta.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Kivijärven alueeseen (14.443) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,8 metriä mpy. Kivijärvi laskee pääosin Hilmon voimalaitoskanavan kautta Vuosjärveen. Toinen laskureitti sijaitsee aivan järven eteläpäässä, mistä vesi kulkeutuu Potmonkosken, Naisvirran, Syväjärven, Pudasjärven ja Hilmonkosken kautta Vuosjärveen.

Katso myös
 Luettelo Suomen sadasta suurimmasta järvestä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Viitasaaren reitti
Kinnulan järvet
Kivijärven järvet
Kannonkosken järvet
Suomen Natura-alueet
Kivijärven–Vuosjärven alue
Paul Cabana

Paul Cabana (s. 28. syyskuuta 1978) on kanadalainen jääkiekkoilija. Cabana on Vancouver Canucksien 6. kierroksen varaus vuodelta 1998. Cabana pelasi Mestistä Vaasan Sportissa kaudet 2008–2009 ja 2009–2010.

Ura 
Cabana on pelannut urallaan paljon eri alasarjoissa. Kanadalaiselle harvinaisesti Cabana pelasi USA:n yliopistosarjassa Michigan Techin joukkueessa. Urallaan Cabana on pelannut lähinnä ECHL-liigassa ja hän on pelannut myös UHL-otteluita. AHL:ssä Cabana on pelannut yhteensä 5 ottelua. Cabana on pelannut ennen Sportiin tulemistaan Euroopassa eri alasarjoissa joista hän siirtyi Allsvenskanin Vaxjöstä Sportiin kaudella 2007–2008.

Saavutukset 
Mestiksen mestaruus  Vaasan Sport 2008–2009

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Veturi (televisio-ohjelma)

Veturi oli Yleisradion tuottama lastenohjelma, jota esitettiin vuosina 1992–2003. Sitä esitettiin vuoteen 2000 asti Yle TV1-kanavalla ja sen jälkeen se siirtyi vuonna 2001 Yle TV2:lle. Ohjelmasta tulivat tutuksi muun muassa Kenguru-veturi, Kimpsu ja Kampsu, Kuu-ukon unijuttuja, Polly-hiiren seikkailut, Saiminraide, Susia, Noitia ja Jättiläisiä, Tohelon ja Torvelon joulukalenteri, SanoNYT, Sherlock Koira, Ralle Ryökäle, Postimies Pate, Peppi Pitkätossu, Pieni herra Jakob, Nallevaarin tarinoita, Myyrä, Muskettikoirien paluu, Matka maailman ympäri, Willy Fog 2, Ansa ja Oiva -hahmot, Postikaija Pete, Simon Taikateltta, Pikkukarhun tarinoita, Kanapartio Ketunkaatajat, Tohtori Sykerö, Urpo ja Turpo, Vili Vilperi sekä Teletapit. Ohjelmassa esitettiin myös muita lastenohjelmia, joten se oli makasiinimuotoinen ohjelma Pikku Kakkosen tavoin.

Katso myös
 Pikku veturi
 Tohtori Sykerön uudet seikkailut
 Tohtori Sykerö ja hänen ystävänsä

Lastenohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Varsinais-Suomen historiallinen maakunta

Varsinais-Suomi on historiallinen maakunta Suomessa. Sen asukkaita ovat varsinaissuomalaiset. Pääosin sen alueella on Varsinais-Suomen nykymaakunta.

Varsinais-Suomen historialliseen maakuntaan kuulumattomia Varsinais-Suomen nykymaakunnan kuntia ovat nykyisen kuntajaon mukaisista kunnista historialliseen Hämeeseen kuuluva Somero mukaan lukien siihen liitetty Somerniemi sekä Satakunnan historialliseen maakuntaan kuuluvista nykyisistä kunnista Oripää ja Loimaa mukaan lukien siihen liitetyt Alastaro, Loimaan kunta, Mellilä ja Metsämaa.

Ennen kuin nimi Suomi vakiintui tarkoittamaan laajempaa aluetta ja sittemmin nykyistä Suomen valtiota, se tarkoitti Varsinais-Suomea historiallisena maakuntana tai varsinaissuomalaisten asumaa aluetta. 

Varsinais-Suomi jaettiin hallinnollisesti 1300-luvun alussa voutien johtamiin Pohja-Suomeen ja Etelä-Suomeen, joista myöhemmin kehittyi laamannikunnat. Alueiden raja kulki Aurajoessa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Pohja-Suomeen kuuluivat Maskun ja Vehmaan kihlakunnat ja Etelä-Suomeen Piikkiön ja Halikon kihlakunnat.

Lähteet

Suomen historialliset maakunnat
 Historiallinen maakunta
Weeping Willows

Weeping Willows on ruotsalainen indie rockia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1995.

Yhtyeen laulaja Magnus Carlsonin tyyli muistuttaa hyvin paljon 1950–1960-luvun musiikkia. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät usein onnetonta rakkautta, yksinäisyyttä ja sydänsuruja. Yhtye on saanut paljon vaikutteita muun muassa Depeche Modelta ja Morrisseylta. __notoc__

Jäsenet 

 Stefan Axelsen – basso
 Magnus Carlson – laulu
 Mats Hedén – koskettimet
 Anders Hernestam – rummut
 Ola Nyström – kitara
 Niko Röhlcke – kitara

Diskografia

Albumit 
 Broken Promise Land (1997)
 Endless Night (1999)
 Into the Light (2002)
 Presence (2004)
 Singles Again (2005)
 Fear & Love (2007)
 The Time Has Come (2014)
 After Us (2019)
 Songs of Winter (2021)
 In Concert (2022)
 The Dreams We Weave (2022)

DVD
 Live in Helsinki (2005)

Singlet 
 "Broken Promise Land" (1997)
 "Eternal Flames" (1997)
 "Blue and Alone" (1997)
 "You're everywhere" (1999) 
 "True to You" (1999)
 "By the River" / "I Close My Eyes" (1999)
 "When You Are Asleep" (1999)
 "While I'm Still Strong" (1999)
 "Touch Me" (2001)
 "Falling" (2002)
 "Stairs" (2004)
 "You Weren't Even Close" (2004)
 "Lost Love" (2004)
 "I'm Gonna Let Love Find Me" (2005)
 "The Burden" (2007)
 "Shiver in the Morning Light" (2007)
 "(We're In) Different Places" (2014)
 "My Love Is Not Blind" (2016)
 "Wait for Love to Grow" (2016)
 "Let Christmas Be the Reason" (2017)
 "A Snowflake Fell (And It Felt Like a Kiss" (2018)
 "Butterfly" (2019)
 "Merry Christmas, My Love" (2020)
 "The Magic Is Real" (2021)
 "The Light" (2022)
 "Summer Waits for Me" (2022)
 "Shine Your Light On Me" (2022)

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen sivusto

Ruotsalaiset rockyhtyeet
Johnny Sheffield

Jon Matthew Sheffield "Johnny" Cassan (11. huhtikuuta 1931 – 15. lokakuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsinäyttelijänä ja loi lopulta koko uransa varsin nuorena; hän päätti aktiiviuransa jo vuonna 1955. 

Sheffield syntyi Pasadenassa, Kaliforniassa, näyttelijä Reginald Sheffieldin poikana. Hän esiintyi 1930–1950-luvuilla lukuisissa viidakkoaiheisissa Tarzan- ja Bomba-elokuvissa.

Johnny kuoli sydänkohtaukseen kotonaan.

Myös Sheffieldin veli Billy toimi nuorella iällään näyttelijänä.

Elokuvat
 Tarzanin poika (Tarzan Finds a Son!, 1939)
 Tarzanin salainen aarre (Tarzan's Secret Treasure, 1941)
 Tarzan suurkaupungissa (Tarzan suurkaupungissa, 1942)
 Tarzanin erämaan seikkailut (Tarzan's Desert Mystery, 1943)
 Tarzan ja viidakkokansa (Tarzan Triumphs, 1943)
 Tarzan ja amatsoonit (Tarzan and the Amazons, 1945)
 Aarniometsän poika (Bomba, the Jungle Boy, 1949)
 Viidakon musta pantteri (Bomba on Panther Island, 1949)
 Bomba ja kätketty kaupunki (Bomba and the Hidden City, 1950)
 Bomba ja kadonnut tulivuori (The Lost Volcano, 1950)
 Tarzanin pojan seikkailut (Bomba and the Elephant Stampede, 1951)
 Viidakon nuori Tarzan (Bomba and the Lion Hunters, 1951)
 Bomba – Tarzanin poika (African Treasure, 1952)
 Tarzanin poika ja viidakkotyttö (Bomba and the Jungle Girl, 1952)
 Viidakon rummut (Safari Drums, 1953)
 Tarzanin pojan kosto (The Golden Idol, 1954)
 Tarzanin poika ja tappajaleopardi (Killer Leopard, 1954)
 Bomba, viidakon valtias (Lord of the Jungle, 1955)

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Hélio Castroneves

Hélio Castroneves (alk. Hélio Castro Neves, s. 10. toukokuuta 1975 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija. Nykyisin hän ajaa IndyCar-sarjaa Penske Racing -tallissa. Castroneves on voittanut neljästi Indianapolis 500 -kilpailun (vuosina 2001, 2002, 2009 ja 2021). Hän on kaikkien aikojen viides kuljettaja, joka on voittanut kilpailun peräkkäisinä vuosina. 

Castroneves aloitti uransa Indy Lights -sarjassa vuonna 1996. Sieltä hän siirtyi CARTiin vuodeksi 1998 ja edelleen IndyCariin vuonna 2001.

Castroneves voitti parinsa Julianne Houghin kanssa Dancing with the Starsin viidennen tuotantokauden syksyllä 2007.

Brasilialaiset autourheilijat
Champ Car -kuljettajat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1993

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1993 järjestettiin 18. huhtikuuta – 2. toukokuuta Münchenissä ja Dortmundissa, Saksassa. Kisat olivat järjestyksessään 57. jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, ja niitä hallinnoi Kansainvälinen jääkiekkoliitto, IIHF. Kisoihin osallistui yhteensä 12 maata.

Maailmanmestaruuden voitti Venäjä, jolle voitto oli ensimmäinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991. Loppuottelussa se kaatoi kolmatta perättäistä maailmanmestaruutta tavoitelleen Ruotsin maalein 3–1. Pronssille ylsi Tšekki, jolle kilpailut olivat ensimmäiset Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen. Pronssiottelussa se kaatoi alkusarjassa loistaneen Kanadan. Edellisvuoden hopeajoukkueelle Suomelle kisat olivat pettymys ja sijoitus kymmeneen vuoteen huonoin, seitsemäs. Tämä johti ensimmäiset arvokisamitalit Suomelle valmentaneen Pentti Matikaisen eroon päävalmentajana.

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Ottelut säilymisestä A-sarjassa

Sveitsi putosi B-sarjaan ja Yhdistynyt kuningaskunta nousi seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuihin.

Pudotuspelit

Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

11 parasta joukkuetta mukaan lukien Norja varmistivat paikkansa olympiaturnaukseen 1994.

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat
Paras maalivahti:  Petr Bříza
Paras puolustaja:  Dmitri Juškevitš
Paras hyökkääjä  Eric Lindros

Median valitsema tähtijoukkue
Maalivahti:  Petr Bříza
Puolustajat:  Ilja Bjakin,  Dave Manson
Hyökkääjät:  Ulf Dahlén,  Eric Lindros,  Mikael Renberg

Turnauksen pistepörssi
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet

B-sarja

B-sarja kiekkoiltiin Alankomaiden Eindhovenissa.

Iso-Britannia nousi A-sarjaan. Bulgaria putosi C-sarjaan.

Karsinnat C-sarjaan

C-sarjaan karsittiin uusia joukkueita syksyllä 1992.

Lohko A 6. - 8. marraskuuta, Riika, Latvia

Lohko B 6. - 8. marraskuuta, Minsk, Valko-Venäjä

Lohko C 7. - 8. marraskuuta, Zagreb ja Ljubljana

Lohko D 6. - 8. marraskuuta, Ankara, Turkki

C-sarja
C-sarjaa isännöivät Slovenian Bled ja Ljubljana 12.–21. maaliskuuta 1993.

Lohko A

Lohko B

Välierät
  –  3–2
  –  1–5

Loppuottelu
  –  0–2
 Latvia nousi B-sarjaan vuoden 1994 kisoihin.

Pronssiottelu
  –  3–7

Ottelu 9. sijasta
  –  7–3

Katso myös 
 Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1993

Lähteet
 SFRp's hockey archive 
 Hockeyarchives - Championnats du monde 1993 
 Passionhockey - Championnats du monde 1993 
 http://avlh.sweb.cz/MS-1993.pdf

Viitteet

1993
Vuoden 1993 jääkiekko
Saksan jääkiekko
Münchenin urheilu
Dortmundin urheilu
Helisevänjoki

Helisevänjoki (yläjuoksun nimenä myös Kirvunjoki, v:sta 1948 ; alin osuus Juoksemajärven ja Helisevänjärven välillä ) on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Etelä-Karjalassa. Suurin osa joesta virtaa Venäjän puolella Leningradin alueen Viipurin piiriin kuuluvan Antrean kaupunkikunnan alueella. Vain joen yläjuoksu on Suomen puolella Rautjärven kunnan alueella. Ennen toisen maailmansodan alueluovutuksia joki sijaitsi kokonaan Suomen alueella ja se kuului Kirvun ja Rautjärven kuntiin.

Helisevänjoki saa alkunsa Salpausselän kaakkoispuolella olevista Untamo-, Raut-, Hiien- ja Purnujärvestä. Salpausselän eteläpuolelta Helisevänjoki virtaa kohti kaakkoa ja siihen laskee Teinilänjärvestä tuleva Veitsijoki. Helisevänjoki laskee Kirvujärven, Torajärven, Juoksemajärven kautta Helisevänjärveen. Joen Helisevänjärven yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 616,279 401 km².

Lähteet

Aiheesta muualla
  (kirjoittanut Matti Hakulinen )

 
Suomen joet
Leningradin alueen joet
Luovutettujen alueiden joet
Rautjärven luonto
Kirvu
Vuoksen alue
Karjalan historiallinen maakunta

Karjala () on Suomen itäisin historiallinen maakunta. Sen naapureita ovat lounaassa Uudenmaan historiallinen maakunta ja Häme, lännessä Savo ja pohjoisessa Pohjanmaa. Alueella asuu nykyisin noin 310 000 henkilöä. Suurimpia kaupunkeja alueella ovat Joensuu, Lappeenranta, Imatra, Lieksa ja Kitee. Kymenlaakson kaupungeista Haminan voidaan katsoa kuuluneen Karjalaan. Viitteellisen Uudenmaan ja Karjalan historiallisen rajan voitaneen katsoa kulkeneen Kymijoessa.

Historia 

Ruotsi ja Novgorod jakoivat Karjalan keskenään Pähkinäsaaren rauhansopimuksella vuonna 1323. Ruotsi sai Äyräpään, Jääsken ja Savilahden kihlakunnat, jotka käsittivät Karjalan Kannaksen Suomenlahden-puoleisen rannikon Siestarjoelle saakka sekä suurimman osan nykyistä Suomen Etelä-Karjalaa, kun taas Novgorodille jäivät Laatokan rannikot kokonaisuudessaan sekä nykyinen Pohjois-Karjala. Ruotsin puoleisesta osasta Karjalaa muodostettiin Viipurin linnalääni.  Valtakuntien välisestä rajasta muodostui pian myös uskontoraja: Ruotsin puoleiseen Karjalaan kristinusko levisi aluksi katolisessa muodossa, jonka myöhemmin syrjäytti luterilaisuus, kun taas Novgorodin Karjalan asukkaat kääntyivät ortodoksiseen kristinuskoon.

Novgorodin valtio liitettiin 1400-luvun lopulla Moskovan Venäjään. Stolbovan rauhassa 1617 Ruotsi sai Venäjältä muun muassa Laatokan Karjalan, Aunuksen Karjalasta lohkaistun Raja-Karjalan ja sen luoteispuolisen alueen, suunnilleen myöhemmän Pohjois-Karjalan. Näistä muodostettiin Käkisalmen lääni. Lääniin suuntautui voimakas muuttoliike Savosta. Tämän seurauksena alkuperäinen karjalainen, uskonnoltaan ortodoksinen väestö jäi siellä vähemmistöksi Raja-Karjalaa lukuun ottamatta. 

Suuren Pohjan sodan seurauksena Ruotsi luovutti Raja- ja Laatokan Karjalan sekä koko Karjalankannaksen ja Viipurin ympäristön Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa 1721. Tämän jälkeen Turun rauhassa 1743 raja siirtyi Kymijokeen saakka. Kun Venäjä oli valloittanut Suomen alueen Ruotsilta Suomen sodassa 1808–1809, liitettiin 1721 ja 1743 Ruotsin luovuttamat alueet eli Vanha Suomi vuonna 1812 uutena Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan. Siestarjoen asetehtaan alue siirrettiin suuriruhtinaskunnasta varsinaiseen Venäjään 1864.

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomi luovutti Neuvostoliitolle suuren osan Karjalan historiallisen maakunnan alueesta. Tuolloin määritelty, nykyinen Suomen ja Venäjän välinen raja kaakossa seuraa karkeasti ottaen Uudenkaupungin rauhan rajalinjaa.

Katso myös 

 Vanha Suomi
 Luovutettu Karjala

Suomen historialliset maakunnat
Kari Peitsamo ja Ankkuli (albumi)

Kari Peitsamo ja Ankkuli on Kari Peitsamon neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1979. Levy on Peitsamon edellisen albumin Kari Kolmas tavoin julkaistu Ankkuli-bändin nimissä, vaikka levy on Peitsamon yksin esittämä. Peitsamo soittaa levyllä kitaraa ja laulaa. Lisäksi hän soittaa pianoa kappaleissa "Kolme pianoa" ja "Vaeltava koira". Liisa Tavi levytti kappaleen "Kuu" 1980-luvun alkupuolella kahdesti. Apulanta ja Kotiteollisuus ovat levyttäneet kappaleen "Koottava lasinen muurahaispesä" vuosina 2001 ja 2012.

Kappaleet 

A-puoli
Koottava lasinen muurahaispesä
Kellosuvun vanhin
Kuoleman tuuli
Topi-katin talo
Kari vanhana
Lapsi harmaahapsi
Koti ranchilla
Namusedän blues
Tää on se fiilis
Kaunis äiti
Perseitä perseitä perseitä
Eno
Kartioleikkaukset
B-puoli
Pieni iloinen koira
Napatanssija
Flipperi-rock
Kuu
Lato
Lämpömittari blues
Fiiliksellä messiin
Cupido ja tytöt
Läpinäkyvä herne – Glass Onion –
Joutsenten kutsu
Kun Kiinan muuria rakennettiin
C-puoli
Kolme pianoa
Oma elokuvateatteri
Tuuli nousee
Maton kuviointi kertoo kaiken
Kärpänen
Lokki
Uusi auto
Vuori
Maisema jossa tähti
D-puoli
Rokkibändi yllättää
Karhujen talon paluu
Taidemuseossa
Et jäädä saa itkemään
Kantrivarpunen
Karin blues
Valkoinen katu
Väsyneempänä kuin eilinen
Vaeltava koira

Sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Kari Peitsamo, paitsi "Kellosuvun vanhin", "Lämpömittari blues" ja "Karhujen talon paluu" Kari ja Heikki Peitsamo; "Läpinäkyvä herne" Lennon/McCartney, suom. san. Kari Peitsamo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Peitsamo esittää kappaleen "Lato" 1979 – Ylen elävä arkisto
 Kari Peitsamo ja Ankkuli (1979) -albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify
 Kari Peitsamo ja Ankkuli (1979) -albumi tekijätietoineen verkkosivustolla Discogs.com 

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1979 albumit
Love Recordsin albumit
Alina Kabajeva

Alina Maratovna Kabajeva (, s. 12. toukokuuta 1983 Taškent, Uzbekistanin SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko ja entinen rytminen kilpavoimistelija. Hänet on mainittu Vladimir Putinin naisystäväksi.

Kabajevan isä on entinen jalkapalloilija Marat Kabajev ja äiti Ljubov Kabajeva.

Kabajeva aloitti kilpavoimistelun nelivuotiaana. Hän voitti rytmisen voimistelun kultamitalin Ateenassa vuonna 2004. Sydneyssa vuonna 2000 hän sai pronssia. Hän on voittanut kaksi kertaa maailmanmestaruuden ja viisi kertaa Euroopan-mestaruuden. Hänellä on 18 MM-mitalia ja 25 EM-mitalia. Ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa hän voitti Portugalissa 1998. Hän jäi kiinni dopingista 2001 ja sai vuoden kilpailukiellon. Hänen käyttämänsä aine oli diureetti.

Urheilu-uransa jälkeen Kabajeva siirtyi politiikkaan, ja hänet valittiin joulukuussa 2007 duumaan Yhtenäisen Venäjän kansanedustajana. Hän on Venäjän parlamentin urheilukomitean varapuheenjohtaja ja nuorisokomitean puheenjohtaja. Ennen duumauraansa hän oli vuodesta 2005 kaksi vuotta kestäneen kauden Putinin perustaman kansalaiskamarin jäsen. Hän toimi kansanedustajana vuoteen 2014 saakka.

Vuonna 2014 Kabajeva nimitettiin yksityisen National Media Group -mediakonsernin johtoon. Tässä asemassa hänelle maksettiin palkkaa 12 miljoonaa dollaria vuodessa.

Venäläinen lehti Moskovski korrespondent julkaisi huhtikuussa 2008 ympäri maailmaa levinneen uutisen, että Kabajeva on avioitumassa Vladimir Putinin kanssa. Lehti joutui kuitenkin perumaan uutisen perättömänä lähteiden puutteessa ja esittämään anteeksipyynnön. The Wall Street Journalin mukaan Yhdysvaltojen hallituksen näkemys on, että Kabajeva tosiaan on Putinin naisystävä, ja hänellä ja Putinilla on ainakin kolme yhteistä lasta. Sveitsiläinen SonntagsZeitung on kertonut Kabajevan synnyttäneen Putinille kaksi poikaa, ensimmäisen ticinolaisella klinikalla vuonna 2015 ja toisen Moskovassa vuonna 2019.

Sotśin olympiakisojen alla huhuttiin, että Kabajeva saattaisi sytyttää olympiatulen. Hän oli kuitenkin tulen neljäntenä kantajana, ja tulen sytyttivät Irina Rodnina ja Vladislav Tretjak.

Kabajeva asetettiin Yhdysvaltain pakotelistalle elokuussa 2022.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset olympiavoittajat
Venäläiset poliitikot
Venäläiset rytmiset voimistelijat
Dopingrikkomuksesta tuomitut venäläiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut voimistelijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan hymni

Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan hymni oli Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan kansallislaulu. Vuonna 1945 tämä Armas Äikiän sanoittama ja Karl Raution säveltämä hymni voitti KSSNT:n kilpailun. Se otettiin käyttöön 1950-luvun alussa, mutta siitä luovuttiin vuonna 1956, kun Karjalais-suomalainen SNT sulautettiin Venäjän SNT:hen.

Sanat

Oma Karjalais-suomalaiskansamme maa,
Vapaa Pohjolan Neuvostojen tasavalta.
Kotimetsäimme kauneus öin kajastaa
Revontultemme taivaalta leimuavalta.

Neuvostoliitto on voittamaton,
Se kansamme suur-isänmaa ijät on.
Sen Tienä on Kansojen Kunniantie,
Se Karjalan Kansankin voittoihin vie.

Isänmaa Kalevan, kotimaa runojen,
Jota Leninin Stalinin lippu johtaa.
Yli kansamme uutteran onnellisen 
Valo kansojen veljeystähdestä hohtaa.

Neuvostoliitto on voittamaton,
Se kansamme suur-isänmaa ijät on.
Sen Tienä on Kansojen Kunniantie,
Se Karjalan Kansankin voittoihin vie.

Kotimaamme loi uudeksi kansamme työ,
Tätä maata me puollamme kuin isät ammoin.
Sotasuksemme suihkavat kalpamme lyö.
Asemahdilla suojaamme Neuvosto-Sammon.

Neuvostoliitto on voittamaton,
Se kansamme suur-isänmaa ijät on.
Sen Tienä on Kansojen Kunniantie,
Se Karjalan Kansankin voittoihin vie.

Sanoitukset karjalan kielellä 

Oma karjalas-suomelasrahvahan mua,
Välly Pohjolan Nevvostoloin tazavaldu.
Kodimeččien čomevus yöl kajostuakseh
selgielöin rebointuliloin taivahalpäi

Nevvostoliitto on voittamatoi
Se rahvahien suur-ižänmua ijät on.
Sen tienny on rahvahien kunnivotie
Se Karjalan rahvahangi voittoloih vie.

Ižänmua Kalevalan, kodimua runoloin,
Midä Leninin Stalinin flagu johtau.
Piäliči rahvahan ruadain ozakkahan
Valgo rahvahien vellestiähtespäi čilkettäy

Nevvostoliitto on voittamatoi
Se rahvahien suur-ižänmua ijät on.
Sen tienny on rahvahien kunnivotie
Se Karjalan rahvahangi voittoloih vie.

Kodimuan luaji uvvekse rahvahan ruado,
Tädä muadu myö puolistammo gu tuatat ammui.
Sodasukset sukatah miekat iškietäh.
Azeväel suojuammo Nevvosto-Sammon.

Nevvostoliitto on voittamatoi
Se rahvahien suur-ižänmua ijät on.
Sen tienny on rahvahien kunnivotie
Se Karjalan rahvahangi voittoloih vie.

Aiheesta muualla
 MIDI file 
 Lyrics - nationalanthems.info

Karjalan tasavalta
Neuvostotasavaltojen hymnit
Maija-Liisa Heini

Maija-Liisa Heini, o.s. Heinonen, kirjoittajanimi: Ksantippa (27. tammikuuta 1917 Lahti – 14. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija. 

Heini tuli Sanoma Osakeyhtiön palvelukseen 1941 ja oli aluksi vastaperustetun Helsingin Sanomien Lahden sivukonttorin johtajana ja kirjeenvaihtajana. Hän siirtyi Helsinkiin jo samana vuonna ja oli Helsingin Sanomien kotimaanosaston toimittajana 1941–1956 ja 1957–1964. Välillä hän oli Ilta-Sanomien toimitussihteerinä 1956–1957 ja toimi myös Dagens Nyheterin Helsingin-kirjeenvaihtajana 1953–1956 ja 1963–1965. Heini oli seuraavaksi Helsingin Sanomien Skandinavian kirjeenvaihtajana 1964–1970 asemapaikkanaan Tukholma. Viimeksi Heini oli Ilta-Sanomien toisena päätoimittajana 1970–1973, Helsingin Sanomien kotimaanosaston erikoistoimittajana 1974–1976 ja Helsingin Sanomien keskustoimituksen erikoistoimittajana 1976–1982. Hän jäi eläkkeelle 1982.

Heini kirjoitti pakinoita Viikkosanomiin nimimerkillä Ksantippa. Lisäksi hän kirjoitti pakinoita Me Naiset-lehteen ja suomensi K. A. Fagerholmin vuonna 1977 ilmestyneen muistelmateoksen Puhemiehen ääni.

Ksantipan pakinoista on julkaistu kaksi kokoelmaa: Ryppypemppu ja ilmiöitä (1959) sekä Mies on välttämätön (1961). Ryppypemppu oli Heinin oma auto, jonka seikkailuista lukija saa seikkaperäisiä selostuksia. Ksantipan pakinatyyli on jutustelevaa, aiheet kohtalaisen keveitä ja kirjoittajan mielipiteet särmikkäitä.

Teokset 
Nimimerkillä Ksantippa:
 Ryppypemppu ja ilmiöitä: pakinoita; kuv. Aaro Loponen. Tammi 1959
 Mies on välttämätön: pakinoita; kuv. Aaro Loponen. Tammi 1961

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maija-Liisa Heinin elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen)

Suomalaiset toimittajat
Pakinoitsijat
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Amerikanshetlanninponi

Amerikanshetlanninponi on yhdysvaltalainen ponirotu. Yhdysvalloissa shetlanninponeista puhuttaessa tarkoitetaan yleensä nimenomaan amerikanshetlanninponia, joskaan varsinaiset shetlanninponit eivät nekään ole tuntemattomia.

Ominaisuudet 
Amerikanshetlanninponin pää on hienopiirteinen, usein pitkä, kaula kaartuva ja lihaksikas, säkä suhteellisen korkea. Selkä on pitkä ja kapea, takaosa leveä ja lihaksikas. Lavan loiva kulma sallii liioitellut liikkeet. Jalat ovat pitkät ja ohutluiset. Säkäkorkeus on korkeintaan 117 cm, väreistä sallitaan kaikki yksiväriset.

American Shetland Pony Club jakaa ponit neljään tyyppiin: moderniin, klassiseen, pleasure-tyyppiin (tavoitteena mahdollisimman miellyttävä ratsu) ja foundation-tyyppiin (mahdollisimman rotupuhdas eläin). Modernityyppiset ponit ovat yleensä rotunsa korkeimpia edustajia. Ne esitetään näyttelyissä pää korkealla, harja nauhoin koristeltuna ja niiden askeleet ovat korkeat ja liioitellut. Pleasure-tyypin poneilla on samankaltainen jalostustausta, mutta niiden liikkeet ovat hillitymmät. Klassinen tyyppi on tyypillisin ja ne tunnetaan hienostuneesta ulkomuodostaan ja lempeästä luonteestaan. Niillä ei ole modernin tyypin korkeita liikkeitä. Foundation-poneissa ei ole ollut hackneyponeja suvussaan neljän sukupolven ajan ja ne ovat alle 107 cm korkeita. Niiden ulkonäkö vastaa eniten alkuperäistä shetlanninponia.

"Klassisen" tyypin amerikanshetlanninponit ovat Yhdysvalloissa yleisin rodun tyypeistä, mutta niitä ei aina rekisteröidä.

Historia 
Ensimmäiset shetlanninponit toi Yhdysvaltoihin Eli Elliot vuonna 1885. Nämä ponit muodostivat amerikanshetlanninponin perustan; niitä risteytettiin ensin hackneyponien ja myöhemmin myös pienten arabianhevosten ja englannintäysiveristen kanssa.

Rotujärjestö American Shetland Pony Club perustettiin vuonna 1888. Järjestö pitää nykyisin kahta kantakirjaa: A-divisioonaa puhdasrotuisille eläimille, ja B-divisioonaa yksilöille, joiden toinen vanhempi on A-divisioonan eläin ja toinen hackneyponi, welsh-poni tai valjasluokkien näyttelyponi.

Käyttö
Amerikanshetlanninponia käytetään ajoponina ja lasten ratsuna. Niitä käytetään myös esimerkiksi gymkhanaratsuina, raviponeina ja näyttelyponeina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Amerikanshetlanninponi Hevosmaailma.netissä

Yhdysvaltalaiset hevosrodut
Ponit
Ravihevosrodut
Ajohevoset

en:Shetland pony#The American Shetland
Hillsborough

Hillsborough voi tarkoittaa:

Kaupunkeja ja alueita:

Hillsborough (New Brunswick), Kanadassa
Hillsborough (Auckland), Uudessa-Seelanissa
Hillsborough (Grenada), Grenadassa
Hillsborough (County Down), Pohjois-Irlannissa
Hillsborough (Devon), Englannissa
Hillsborough (South Yorkshire), Englannissa
Hillsborough (Kalifornia), Yhdysvalloissa
Hillsborough (Maryland), Yhdysvalloissa
Hillsborough (New Hampshire), Yhdysvalloissa
Hillsborough (Pohjois-Carolina), Yhdysvalloissa

Muita:

Hillsborough Stadium, Sheffield Wednesdayn kotistadion Sheffieldin Hillborough'ssa
Hillsborough'n onnettomuus, stadionilla sattunut onnettomuus