joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2A46M

2A46 on neuvostoliittolais-venäläinen, 1960-luvun lopulta alkaen valmistettu automaattisesti ladattava panssarivaunukanuuna. Vuodesta 1981 sitä on valmistanut Motoviliha (Мотовилиха). Tehtaan aikaisemmat panssarivaunukanuunat olivat kaliiperiltaan 100 mm:n rihlattu D-10 (T-54:een) ja 115 mm:n rihlaamaton 2A20 (T-62:een).

Tykin alkuperäinen versio on T-64A:ssa käytetty 2A26 eli D-81, jonka jatkokehitelmä 2A46 on. Tykki on ollut eri versioinaan kaikkien sarjatuotantoon päässeiden neuvostoliittolaisten ja venäläisten taistelupanssarivaunujen pääase 1960-luvun lopulta nykypäivään. Uudempien kehitysversioiden mallimerkintöihin sisältyvä M-kirjain tarkoittaa modernisoitua. 2A46:sta käytetään myös merkintää D-81T, 2A46M:stä D-81TM ja niin edelleen. 2A46-, 2A46M-, 2A46M-1-, 2A46M-2, 2A46M-4 ja 2A46M-5-kanuunoilla on aseistettu muun muassa T-72-, T-80- ja T-90-panssarivaunut. Suomessa 2A46M-tykki tunnettiin nimellä 125 PSVK 84.

Ominaisuudet
2A46M:llä ja 2A46M1:llä ja muilla uudemmilla malleilla on suurempi ammuksen lähtönopeus ja sen vuoksi läpäisykyky on suurempi kuin 2A46:lla. Uusin nykyinen tuotantomalli on esimerkiksi T-90A:ssa käytettävä 2A46M-5. Uudemmat versiot ovat myös noin 1/4:n tarkempia. Kanuunan massa on 2 500 kg ja se voi läpäistä 3BM-42M (Lekalo) APFSDS (panssariammus) -laukauksella noin 650 mm RHA:ta (tasalaatuista panssariterästä) kahden kilometrin etäisyydeltä.

2A46M-mallista lähtien on ollut myös mahdollisuus panssarintorjuntaohjusten laukaisuun. T-72:n modernisoiduimmat mallit, T-80- ja T-90-panssarivaunut käyttävät 9K-119 Refleks-sarjalaisia, kuten 9M-119 ja 9M-136 Refleksiä, sekä Invar ja uusia Invar-M ohjuksia. Osa T-72- ja T-64-panssarivaunumalleista käyttää 9K-120 Svir -sarjan ohjuksia, koska pitemmät Refleks-ohjukset eivät mahdu pituutensa vuoksi vanhoihin lataajiin. Nykyisin käytettävät ohjukset ovat lähinnä SACLOS (Semi-Automatic Command to Line of Sight)-ohjattuja eli niitä ohjataan pitämällä laseretäisyysmittarin  laseria kohteessa ja ohjuksen hakupää hakeutuu laserin mukaan. Läpäisykyky uusimpien ohjuksien tandem-ontelokärjillä on 700 mm ja 900 mm välillä. Osumatodennäköisyys 5 km:n päähän on noin 80–90 %.

Automaattisesti ladattavana se ei tarvitse lataajaa, joten panssarivaunuun riittää tällöin kolmen hengen miehistö. Esimerkiksi Rheinmetall L44 edellyttää myös lataajaa.

Lähteet
Modern Russian armour Fofanov.free.fr.

Aiheesta muualla
Motovilkan esittely
panssarivaunuaiheinen sivusto

Panssarivaunukanuunat
Sileäputkinen panssarivaunukanuuna

Sileäputkinen panssarivaunukanuuna on psv-kanuuna, jonka putki on sisäpinnaltaan rihlaton. Ensimmäisen tällaisen kanuunan kehitti toisessa maailmansodassa saksalainen Rheinmetall–tehdas (nimellä 8cm PAW 600, myöhemmin 8 H 63) Wehrmachtin tilauksesta.

Rihlaamaton putki mahdollistaa suuremmat lähtönopeudet tehostaen panssariammusten vaikutusta maalissa. Etu rihlattuihin aseisiin perustuu siihen, että suurempi osuus ajopanoksen energiasta voidaan muuntaa liike-energiaksi. Rihlatuissa aseissa osa ajopanoksen energiasta hukataan pyörimisenergiaksi. Ammuksessa on yleensä tällöin vakautusevät kuten nuolessa. 

Nykyään lähes kaikki panssarivaunukanuunat ovat sileäputkisia, mutta Englanti on pitäytynyt rihlatuissa putkissa myös Challenger 2:n kohdalla, jonka pääase on 120 mm BAE Royal Ordnance L30.

Rheinmetall
Panssarivaunukanuunat
Sergei Lavrov

Sergei Viktorovitš Lavrov (, s. 21. maaliskuuta 1950 Moskova) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti. Hän on toiminut 9. maaliskuuta 2004 lähtien Venäjän ulkoministerinä.

Ura 
Lavrov valmistui vuonna 1972 Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista, ja hän sai diplomaatin tehtävän Sri Lankan suurlähetystöstä. Vuonna 1981 hänet nimitettiin Neuvostoliiton YK-suurlähetystön sihteeriksi Yhdistyneiden kansakuntien päämajaan New Yorkiin. 

Vuonna 1988 Lavrov nimitettiin Venäjän federaation ulkoasiainministeriön taloussuhteiden osastopäälliköksi, 1990 kansainvälisten järjestöjen ja globaalien ongelmien osaston päälliköksi, 1992 varaulkoministeriksi ja 1994 Venäjän pysyväksi edustajaksi YK:hon. Hän toimi vuosina 1994–2004 Venäjän pysyvänä edustajana YK:n päämajassa New Yorkissa ennen nimitystään Venäjän ulkoministeriksi maaliskuussa 2004. Lavrov tunnetaan Kremlin linjan uskollisena ja taitavana puolustajana, jonka osaamista myös poliittiset vastustajat ovat oppineet kunnioittamaan.

Syntyperä ja perhe 
Venäjän virallisissa dokumenteissa hänen kansallisuudekseen on merkitty venäläinen ja syntymäpaikakseen Moskova. Georgian Times -lehden selvityksen mukaan Lavrov on kuitenkin syntynyt Tbilisissä. Hänen kerrotaan olevan isänsä puolelta armenialainen ja alkuperäiseltä sukunimeltään Kalantarov. Lavrov-sukunimen kerrotaan olevan puolestaan peräisin Lavrovin äidin tyttönimestä. Lavrovin tytär Jekaterina syntyi vuonna 1982 New Yorkissa, sillä sujuvasti englantia puhuva Lavrov oli tuolloin töissä Neuvostoliiton YK-edustustossa New Yorkissa. Virallisten tietojen mukaan Jekaterina Lavrova asuu nykyisin Moskovassa, tekee työtään antiikin ja taiteen parissa ja on naimisissa liikemies Aleksandr Vinokurovin kanssa.

Omaisuus 
Tammikuussa 2020 The Insider -lehti julkaisi  selvityksen Lavrovin kiinteistöomistuksista. Lavrovin maaseutuasunto sijaitsee Moskovan ulkopuolella Žukovkan kylässä Landschaft-nimisessä huvilakylässä. Lavrovin naapurustossa asuu useita merkkihenkilöitä, kuten esimerkiksi Ukrainasta Maidanin kansannousun jälkeen paennut ex-presidentti Viktor Janukovytš. Lavrovin toinen asunto on Moskovan keskustassa Švedski tupikilla eli Ruotsalaisella umpikujalla. Osoitteessa sijaitsee talo, joka tunnetaan myös lempinimellä ”Putinin ystävien talo”. Yhteensä Lavrovin kiinteistöomistusten arvo on arviolta yli 600 miljoonaa ruplaa (hieman yli 8 miljoonaa euroa).

Yksityiselämä
Lavrovin isä on armenialainen ja äiti venäläinen.

Lavrov puhuu venäjän lisäksi englantia, ranskaa ja sinhalia. Lavrov on naimisissa ja hänellä on tytär.

Lavrov on tupakoitsija. Alkujaan hän poltti neuvostovalmisteisia Prima-savukkeita, mutta 2000-luvun alussa ollessaan YK-diplomaattina New Yorkissa hän siirtyi amerikkalaisiin Parliament-savukkeisiin. YK:n päärakennus julistettiin savuttomaksi, mutta Lavrov jatkoi ketjupolttamistaan omassa työhuoneessaan, eikä maailmanjärjestö kyennyt sitä estämään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän ulkoasiainministerit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Isle of Wight

Isle of Wight on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva saari Southamptonin edustalla, Englannin etelärannikolla. Sen erottaa Ison-Britannian saaresta syvä Solentin salmi. Aluehallinnon näkökulmasta saari toimii itsenäisenä yhtenäishallintopiirinä, jonka valtuusto kokoontuu Newportin kaupungissa. Se muodostaa myös oman muodollisen kreivikuntansa, jolle kuningatar nimittää lordiluutnantin edustamaan itseään. Vuonna 2020 saarella arvioitiin elävän noin  ihmistä.

Isle of Wight on yksi Euroopan tärkeitä paleontologisia tutkimuskohteita, sillä sieltä on löydetty runsaasti dinosaurusten fossiilisia jäänteitä. Saarella on vuosina 1968–1970 sekä taas vuodesta 2002 alkaen pidetty Isle of Wight Festival -rockfestivaali, joka keräsi vuonna 1970 yleisöä 500 000 henkeä.

Historia
Vuonna 686 saaresta tuli viimeinen Britannian osa, jonka asukkaat käännytettiin kristinuskoon.

Viktoriaaniselta ajalta lähtien suosittuna lomakohteena toiminut saari tunnetaan vuosittaisesta purjehduskilpailusta, regatasta. Saarella asui suosittu englantilainen runoilija Alfred Tennyson, naapurinaan 1860-luvulla valokuvauksen pioneeri Julia Margaret Cameron. Saarella sijaitsi kuningatar Viktorian suuresti rakastama kesäasunto Osborne House, jossa kuningatar myös kuoli. Saaren historiaa siivittää laivanrakennus ja purjehdus, ja saarella on valmistettu myös lentoveneitä sekä maailman ensimmäinen ilmatyynyalus.

Ennen Rutlandin, Englannin pienimmän kreivikunnan, perustamista uudelleen vuonna 1997, Isle of Wight oli Englannin pienin county. Yhdellä kansanedustajallaan se on pienin kreivikunta, jolla on edustusta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentissa.

Hallinto 
Isle of Wightin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:

Talous 
Isle of Wightin tärkein elinkeino on matkailu, mutta saarella on myös vahvat perinteet maanviljelyssä. Ilmasto on suotuisampi kuin muualla Englannissa ja kasvukauden pituus on etu paikallisille maanviljelijöille, joiden on myytävä tuotteitaan kalliimmalla muualle maahan korkeiden kuljetuskustannusten vuoksi. Nykyisin saarella vietetään jopa valkosipulifestivaalia menestyneen sadon ja myynnin vuoksi. Isle of Wightilla on myös yksi Britteinsaarten vanhimpia viinitiloja.

Väestö 
Vuonna 2020 Isle of Wightin muodollisessa kreivikunnassa oli noin  asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:

Tunnukset

Nimikkokukka 
Isle of Wightin nimikkokukaksi valittiin Plantlife International -järjestön vuonna 2004 pitämässä yleisöäänestyksessä kartiokalkkikämmekkä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Isle of Wightin kotisivut
Media-assistentti

Media-assistentti (120 ov) on toisen asteen audiovisuaalisen viestinnän perustutkinnon tutkintonimike. Tutkinto antaa valmiuden työskennellä sähköisen viestinnän alalla. Audiovisuaalisen viestinnän osa-alueiksi lasketaan mm. valokuvaus, elokuva, graafinen suunnittelu, video-, radio- ja tv- työskentely, multimediatuotanto, teatteri- ja esitystekniikka ja www-suunnittelu. Suuntautumisalat vaihtelevat oppilaitoksittain, useiden oppilaitosten tarjotessa mahdollisuuden valita suuntaumisala opintojen edetessä.

Media tarkoittaa välinettä ja assistentti apulaista. Media-assistentin nimike syntyi toisen asteen ammatillisen koulutuksen uudistuksessa vuonna 2001.

Audiovisuaalisen viestinnän perustutkinnon suorittaminen antaa yleisen jatko-opintokelpoisuuden. Media-assistentin tutkintonimike sekoitetaan usein medianomin tutkintoon, joka vastaa alempaa ammattikorkeakoulutukintoa. Ammattitutkintojen lisäksi Ammattikorkeakouluissa suoritettava medianomi (amk) -tutkinto on luonteva tapa syventää asiantuntemustaan. Myös eri tiede- ja taideyliopistojen viestinnän ja taiteen linjat tarjoavat sopivaa jatkokoulutusta.

Aiheesta muualla 
Audiovisuaalisen viestinnän osaamisala (Opintopolku) 
 Audiovisuaalisen viestinnän tutkintotoimikunta
 Viestintä- ja informaatiotieteet (OPH) 
 
Kulttuurialan tutkinnot
Toisen asteen tutkinnot
2029

2029 (MMXXIX) on tuleva normaalivuosi, jonka alkamis- ja päättymispäivä on maanantai.

Ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia 
 13. huhtikuuta – Asteroidi 99942 Apophis ohittaa Maan lähietäisyydeltä. Sillä on pieni todennäköisyys osua Maahan.
 CIA:n ja FBI:n kansiot John F. Kennedyn murhasta ovat luettavissa tänä vuonna.
 Euroopan avaruusjärjestö, Kiina, Venäjä ja Intia suunnittelevat lähettävänsä miehitetyn lennon Kuuhun tähän vuoteen mennessä.
 Täydellinen kuunpimennys uudenvuodenyönä näkyy alusta loppuun Suomen alueella.
 Joidenkin arvioiden mukaan robotit ovat saavuttaneet ihmisen tasoisen älykkyyden tähän vuoteen mennessä.

Lähteet 

2020-luku
Tulevaisuus
Tasaviritys

Tasaviritys on soittimien viritysjärjestelmä, jossa oktaavi jaetaan tasaisesti joukkoon sävelaskelia niin että jokainen sävelten väli on yhtä suuri. Välien yhtäsuuruus tarkoittaa, että jokainen kahden peräkkäisen sävelen taajuuksien suhde on vakio. Puhuttaessa tasavireisyydestä tarkoitetaan yleensä, että oktaavi on jaettu 12 osaan (1/12 oktaavia on puolisävelaskel). Tämä merkitsee, että puoliaskelen päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on  ≈ 1,05946 ja esimerkiksi kvintin (seitsemän puoliaskelen) päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on  ≈ 1,49831. Tämä siis poikkeaa jonkin verran puhtaasta kvintistä, jossa suhde on 3/2 eli 1,5.

Tasaviritys on länsimaisessa musiikissa yleisin viritysjärjestelmä. Kaikki soittimet, joiden sävelien korkeutta ei voida soittaessa portaattomasti muuttaa, viritetään yleensä tasavireisiksi. Tällaisia instrumentteja ovat muiden muassa piano ja kitara.

Tasaviritys keksittiin Kiinassa 300-luvulla,  mutta otettiin länsimaissa laajalti käyttöön vasta 1700-luvulla. Tasavirityksen hyviä puolia on se, että kaikki sävellajit kuulostavat samankaltaisilta ja musiikki voidaan transponoida sellaisenaan mihin tahansa sävelkorkeuteen. Tasavirityksen huonoja puolia taas on, ettei mikään intervalli, oktaaveja lukuun ottamatta, ole puhdas. Länsimaisen ihmisen sävelkorva on kuitenkin yleensä tottunut tähän epäpuhtauteen. Lisäksi enharmoniset sävelet, kuten fis ja ges, soivat samankorkuisina, vaikka puhtaasti viritettyinä niiden välillä olisi pieni korkeusero. Sävellajien samankaltaisuuden takia myös eri sävellajien ominaisluonteet hämärtyvät ja siten osa musiikin monimuotoisuudesta katoaa.

Musiikin teoria
Salomon temppeli

Salomon temppeli (, Beit HaMikdash) oli Raamatun mukaan Jerusalemin Temppelivuorella sijainnut juutalaisten pyhäkkö, jossa säilytettiin liitonarkkia. Temppelin rakennutti Israelin kuningas Salomo isänsä, kuningas Daavidin sekä Jumalan toiveesta. Temppelin rakentamisesta kerrotaan ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa ja toisessa aikakirjassa. Temppeli tuhottiin vuonna 586 eaa. eikä siitä ole jäänyt mitään jäljelle.

Historia
Temppelin rakentaminen aloitettiin Salomon neljäntenä hallitusvuonna. Rakennustyöt kestivät seitsemän vuotta. Temppelin vihkiäisjuhlissa uhrattiin 22 000 härkää ja 120 000 lammasta.

Temppelin mitat olivat 30 × 12 metriä, ja sen katto oli 18 metrin korkeudella. Temppelin arkkitehtuurin mallina oli ilmestysmaja, teltta, jossa liitonarkkia oli säilytetty jo kauan. Temppeli rakennettiin kivestä, paneloitiin setripuulla ja kullattiin. Temppelin sisäseinät koristeltiin kaiverruksin ja sisätiloissa oli muun muassa kultaisia lampunjalkoja, suitsukealttari ja kaksi pronssista pilaria. Ulko-ovet oli tehty norsunluusta. Temppelin ympärille rakennettiin piha ja sivuhuoneita.

Kun temppeli oli valmistunut, Salomo siirrätti liitonarkin uuden temppelin länsiseinustalla olevaan erityiseen kammioon, ”kaikkeinpyhimpään”, joka oli mittasuhteiltaan 6 × 6 × 6 metriä. Vain ylipapilla oli oikeus mennä tähän huoneeseen.

Raamatun mukaan temppeli valloitettiin, ryöstettiin ja tuhottiin monta kertaa sen historiassa (vuosiluvut ovat arvioita):

 Kuningas Sisak Egyptistä, 933 eaa. (1 Kun. 14:25, 26); Rehabeam valtakaudella.
 Kuningas Asa Juudasta, 900 eaa. käskyssä vakuuttaa Ben-Hadad, Damaskos tulee liittolaiseksi Baesaa vastaan Israelissa (1 Kun. 15:9–24);
 Kuningas Joas (Juuda), 825 eaa., käskystä maksaa Hasael Syyriasta (2 Kun. 12:17–18);
 Kuningas Joas (Israel) Israelista, 790 eaa. (2 Kun. 14:14);
 Kuningas Aahas Juudasta, 734 eaa., Tiglatpileser III Assyriasta liittolaiseksi Pekah Israelista vastaan (2 Kun. 16:8, 17, 18);
 Kuningas Hiskia Juudasta, 712 eaa., maksamaan kuningas Sanherib Assyriasta, joka ryösti kaupunkia (2 Kun. 18:15, 16).
 Kuningas Nebukadressar II Babyloniasta, joka ryösti kahdesti 597 eaa. ja jälleen 586 eaa., jonka jälkeen hän tuhosi sen (2 Kun. 24:13; 2. Kor. 36:7). Hän poltti temppelin, ja kantoi kaikki sen aarteet Babyloniin (2 Kun. 25:9–17; 2 Kor. 36:19; Jes. 64:11).

Kun babylonialaiset olivat tuhonneet temppelin vuonna 586 eaa., myös liitonarkki katosi lopullisesti. Kun juutalaiset saivat palata Jerusalemiin vuosikymmeniä myöhemmin, he rakensivat temppelin paikalle toisen temppelin.

Salomon temppelistä ei ole löydetty mitään jäänteitä. Se tunnetaan vain Raamatun kuvauksista, ja jotain on myös yritetty päätellä samaan aikaan samalla seudulla rakennettujen muiden pyhäkköjen jäänteistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 , Raamatun kertomus temppelin rakentamisesta
 , Jatkoa temppelin rakentamiseen: vaskipylväät, vaskimeret ja temppeliin valmistetut kalut

Jerusalemin historia
Juutalaisuuden historia
Temppelit
Jerusalemin entiset rakennukset ja rakennelmat
Oratorio

Oratorio (ital. rukoushuone) on musiikkiteos orkesterille, kuorolle ja laulusolisteille. Se poikkeaa oopperasta siten, että siitä puuttuu näyttämötoiminta ja lavasteet ja että sen libretto käsittelee tavallisesti raamatullisia tai muita uskonnollisia aiheita – joskus myös antiikin tarustoa.

Oratorio syntyi rinnan oopperan kanssa, ja sen tyyli on yleensä ollut hyvin lähellä saman ajan oopperatyyliä. Oopperassa keskeinen narratiivinen ja dramaattinen tapahtumien kulku saattaa kuitenkin oratoriosta puuttua kokonaan tai on ainakin miedompaa. Keskeinen musiikillinen ero on kuoro-osuuksien selvästi vahvempi osuus oratorioissa. Barokin aikana samat säveltäjät sävelsivät usein molempia teoslajeja siten, että uskonnollisiin aiheisiin keskittyneitä oratiorioita esitettiin paastonaikana, jolloin ei ollut sopivaa esittää maallisia aiheita käsitteleviä viihteellisia oopperoita. Oratorioita sävellettiin eniten 1600-luvun loppupuolella ja 1700-luvulla.

Passiot, joissa kuvataan Kristuksen kärsimysnäytelmää, ovat yksi oratorion alalaji. Pienimuotoisia passioita voidaan tosin pitää ennemminkin kantaatteina.

Oratoriossa on:
 Alkusoitto
 Aarioita vokalistien esittämänä (yksi tai useampia samaan aikaan)
 Resitatiiveja
 Kuoro-osuuksia (omina kappaleinaan sekä myös välillä aarioiden yhteydessä), usein mahtipontisia.

Tunnetuimpia oratorioita ovat Georg Friedrich Händelin Messias, Johann Sebastian Bachin jouluoratorio, Joseph Haydnin Luominen ja Vuodenajat sekä Felix Mendelssohnin Elias.

Musiikkitermit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Gordion

Gordion oli muinaisen Fryygian pääkaupunki. Se sijaitsi noin 70 km Ankarasta lounaaseen. 
Kaupunki on nimetty myöhemmin Fryygian ensimmäisen kuninkaan Gordioksen mukaan ja siitä tuli fryygialaisten pääkaupunki noin 1100-luvulla eaa. Gordioksen kuoleman jälkeen koko valtakunta jäi hänen pojalleen, nimestään kuuluisalle Midakselle.

Kaupunki

Kaupunki oli rakennettu tasangon keskelle laakealle Yassi Hoyuk -nimiselle vuorelle. Se oli vahvasti linnoitettu ja sitä ympäröi koko matkalta korkea muuri. Kaupungin keskellä kohosi kuninkaallinen palatsi, jolla oli omat muurinsa. Mahdollisten hyökkääjien oli yritettävä päästä kaupunkiin jykevän 9 metriä korkean ja 23 metriä pitkän porttimonumentin läpi, jota edelsi jyrkkää ja pitkä luiska. Rakennelman tarkoitus oli saada vastustaja unohtamaan hyökkäysaikeensa ja menettämään rohkeutensa. Muureilta puolustajat saattoivat valita maalinsa rauhassa.

Historiaa

Fryygian valtakunta kukoisti 700-luvulla eaa. Midaksen ollessa hallitsijana, noin 700 eaa., pääkaupunki tuhoutui valtakuntaan tapahtuneen hyökkäyksen yhteydessä suuressa tulipalossa. Hyökkääjinä on useimmiten pidetty Kaukasus-vuorilta peräisin olevaa kimmerialaisten paimentolaisheimoa.
Tämän jälkeen Gordion ja koko valtakunta joutui Lyydian vallan alle. Kun persialaiset kukistivat Lyydian 547 eaa. tuli Gordionista osa heidän hallitsemaansa Fryygian maakuntaa. 

Vuonna 334 eaa. makedonialaiset kuitenkin valloittivat Gordionin. Ollessaan Gordionissa Aleksanteri Suuren sanotaan ratkaisseen niin sanotun "Gordionin solmun". Aleksanterin kuoleman jälkeen Gordionia hallitsivat aluksi seleukidit, mutta galatialaiset valtasivat sen heiltä. Myöhemmin se joutui Pergamonin Attalidien valtaan ennen kuin roomalaiset valtasivat sen.

Gordionin kaupunki löydettiin kaivauksissa vuonna 1900 Gustav ja Alfred Körten tekemissä kaivauksissa. Kaivauksissa ei saavutettu varhaisimpia, noin vuoden 800 eaa. aikaisia kerroksia, mutta he löysivät hautoja, joiden esineistö ajoitettiin 700-luvulle eaa. Löydösten joukossa oli esimerkiksi keramiikkaa sekä puu- ja metalliesineitä. Vuosina 1950-1973 Rodney S. Young Pennsylvanian yliopistosta johti Gordionin kaivauksia ja vuonna 1988 kaivaukset kaupungin alueella käynnistettiin uudelleen.

Aiheesta muualla

Fryygian kaupungit
Swissair

Swissair (lyhenne nimestä Swiss Air Transport Company Limited, saks. Schweizerische Luftverkehr AG) oli Sveitsin kansallinen lentoyhtiö 71 vuoden ajan (1931–2002). Swissair syntyi lentoyhtiöiden Balair ja Ad Astra Aero fuusioituessa. Suurimman osan eliniästään Swissair oli tunnettu taloudellisesta vakaudestaan, ja se tunnettiinkin "lentävänä pankkina". Swissairia pidettiin Sveitsin kansallissymbolina. Valtio omisti Swissairista noin 30 %, romahtaessaan yrityksen omistivat holdingyhtiö SAirGroup ja lentoyhtiöt Crossair ja Balair. Swissairin tärkeimmät kentät olivat Geneven ja Zürichin kansainväliset lentokentät.

Swissairin konkurssi 

1990-luvulla Swissair aloitti suuren laajennusohjelman, joka tunnettiin "Hunter Strategynä". Ohjelman avulla yritys pyrki laajentumaan ostamalla omistusosuuksia pienistä lentoyhtiöistä sen sijaan, että se olisi liittoutunut muiden yhtiöiden kanssa. Swissair hankki 49,5 prosentin osuuden Sabenasta, Belgian kansallisesta lentoyhtiöstä ja osti kaksi pienempää ranskalaista lentoyhtiötä, Air Libertéen ja AOM:n.

Strategia osoittautui kuitenkin liian kalliiksi, ja vuonna 2001 raskaasti tappiollinen Swissair haettiin osittaiseen konkurssiin. Sveitsin suurinta pankkia UBS AG:tä syytettiin siitä, ettei se enää myöntänyt Swissairille luottoa. Vuonna 2002 Swissairin lentokoneet ja kannattavat reitit liitettiin tytäryhtiö Crossairiin, ja muut osat lakkautettiin tai myytiin. Crossair sai uuden nimen vuonna 2002: Swiss International Air Lines eli Swiss.

Katso myös 
Swissairin lento 111

Entiset lentoyhtiöt
Sveitsiläiset lentoyhtiöt
Ruotsin kansallissosialistinen rintama

Ruotsin kansallissosialistinen rintama (, NSF) oli ruotsalainen kansallissosialistinen puolue. Se perustettiin 8. elokuuta 1994 Karlskronassa. Varsinaiseksi puolueeksi NSF julistautui 20. huhtikuuta 1999, Adolf Hitlerin syntymäpäivänä.

Puoluetta johti kolmen miehen neuvosto. Se haarautui pienempiin paikallisiin jaoksiin, jotka itsessään olivat pienimuotoisia järjestöjä. Kaikki olivat kuitenkin ylimmän johdon käskynalaisuudessa ja sen kautta nivoutuneita yhdeksi suuremmaksi kokonaisuudeksi, Ruotsin kansallissosialistiseksi rintamaksi.

Puolue lakkautettiin 22. marraskuuta 2008, jolloin sen seuraajaksi perustettiin Folkfronten-puolue. Se muutti nimekseen myöhemmin Ruotsalaisten puolueen ja luopui muun muassa hakaristisymboleista. Uusi puolue sai ensimmäisen kunnanvaltuutettunsa vuoden 2010 vaaleissa.

Puolueohjelma 

NSF ilmoitti tavoitteekseen ”pelastaa Ruotsi ja ruotsalainen kansa sukupuutolta”. Sukupuutolla NSF tarkoitti monikulttuurisuutta: se pelkäsi Euroopan ulkopuolelta tulevien maahanmuuttajien tuhoavan maan alkuperäisen kulttuurin rikastamalla sitä omilla perinteillään. Monikulttuurisuushankkeen pääarkkitehdeiksi NSF syytti demokraatteja, jotka olivat heidän mukaansa olleet liian anteliaasti avaamassa ovia muille kulttuureille oman kulttuurinsa kustannuksella, sekä kansainvälisiä sionisteja. Pelastuskeinoksi NSF esitti ruotsalaisen kulttuurihistorian yhä suurempaa vaalimista, pohjoismaisten perinteiden kunnioitusta sekä maahanmuuttopolitiikan jyrkkää tiukentamista.

Toiminta 

NSF järjesti useita mielenilmauksia, marsseja ja julkisia kokoontumisia ympäri Ruotsia. Aatetta levitettiin eteenpäin myös muun muassa lentolehtisten ja konserttien avulla. NSF:n jäsenet vierailivat myös suuremmissa kansallissosialistissa kokoontumisissa, muun muassa Tanskassa ja Saksassa.

Puolueen tavoitteena oli saavuttaa lähitulevaisuudessa paikkoja paikallisista parlamenteista; rakentaa alusta, josta olisi voinut ponnistaa ja laajentua lopulta koko valtion kattavaksi puolueeksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa he odottivat saavansa edes muutaman paikan parlamenteista ympäri Ruotsia, eritoten eteläisiltä alueilta, mutteivät saaneet yhtään.

Muuta 

NSF julkaisi nimellä Den Svenske Nationalsocialisten (”ruotsalaiset kansallissosialistit”) kulkevaa sanomalehteä, jonka avulla se pyrki herättämään ruotsalaisia aatteeseensa. Lehteä julkaistiin myös internet-painoksena.

Lähteet 

Ruotsalaiset puolueet
Uusnatsistiset puolueet
Hattara (makeinen)

Hattara on hattarakoneella sokerista valmistettua makeaa ainetta. Se koostuu hyvin ohuista, silkkimäisistä sokerisäikeistä. Suurin osa hattarasta on ilmaa: sokeria siinä on vain runsas ruokalusikallinen. Se on hyvin makeaa ja muuttuu kastuessaan tahmeaksi. Suussa se tuntuu pehmeältä ja villavalta kuin pumpuli mutta liukenee nopeasti. Hattarat värjätään yleensä elintarvikeväreillä. Tyypillisin hattaran väri on vaaleanpunainen.

Hattaroita myydään huvipuistoissa ja muissa huvittelupaikoissa.

Hattaran valmistaminen 

Hattarakoneessa on keskellä pieni kulho, johon sokeri ja elintarvikeväri kaadetaan. Sokeri kuumennetaan 165 asteeseen, jolloin se sulaa ja kulkee pyörivän liikkeen ajamana pienten reikien läpi suurempaan astiaan, josta laitteen käyttäjä pyörittää jähmettyneitä, lasimaisia sokerisäikeitä tikun tai paperikartion ympärille. Hattaraa myydään yleensä hyvin suurina annoksina, koska suurin osa (98 %) sen tilavuudesta on ilmaa. Hattara ei ole hyväksi hampaille, mutta sisältää silti yllättävän vähän sokeria: tavallisessa hattarassa sokeria on vähemmän kuin tölkillisessä normaalia virvoitusjuomaa.

Historia

Pehmeä ja pilvimäinen hattara keksittiin 1800-luvun lopulla, mutta jo paljon aikaisemmin sulatetusta sokerista valmistettiin erilaisia koristeita esimerkiksi jälkiruokiin. Alkeellista hattaraa voidaan valmistaa kastamalla haarukka sulaan sokeriin: kun haarukka vedetään pois, syntyy ohuita sokerisäikeitä. Haarukkaa liikutetaan nopeasti edestakaisin öljytyn, ylösalaisin käännetyn kulhon yläpuolella. Näin saatu massa voidaan pyörittää palloksi ja tarjota muiden jälkiruokien kuten jäätelön kanssa. Tällaista harrastettiin Italiassa jo 1400-luvulla. Valmistustapa sopii esimerkiksi ravintoloihin, mutta suurten kansanjoukkojen hattarannälän tyydyttämiseksi menetelmä on liian työläs ja hidas. Laajamittaiseen kaupalliseen valmistamiseen tarvittiin tehokkaampia välineitä.

Nykyisenlaisen hattaran keksijöiksi on useita ehdokkaita. Ilmeisesti ensimmäisen hattarakoneen keksivät kaksi Nashvillessa asunutta makeisvalmistajaa, William Morrison ja John C. Wharton vuonna 1897. Heidän laitteessaan sokeri kaadettiin kuumennetulle levylle, joka sulatti sen. Levy pyöri hyvin nopeasti, jolloin keskipakoisvoima pakotti sulaneen sokerin pienten reikien läpi. Wharton ja Morrison saivat laitteelleen patentin vuonna 1899. Ensimmäisen kerran sitä käytettiin vuonna 1904 Saint Louisin maailmannäyttelyssä. Keksijät kutsuivat tuotetta nimellä fairy floss ja myivät sitä laatikoissa 25 sentin hintaan annokselta. Tuohon aikaan hinta oli hyvin kallis: puolet näyttelyn pääsymaksusta. Siitä huolimatta hattaraa myytiin näyttelyssä 68 656 laatikollista.

Hattara ei ole juurikaan muuttunut historiansa aikana. Korkeintaan siihen on lisätty uudenlaisia väri- ja makuaineita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Makeiset
So Far, So Good... So What!

So Far, So Good... So What! on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin kolmas studioalbumi. Albumi äänitettiin Kalifornian Los Angelesissa Music Grinder Studios -äänitysstudiolla, ja levy-yhtiö Capitol Records julkaisi albumin vuoden 1988 tammikuussa. Albumin tuottivat Paul Lani ja Megadethin laulaja ja kitaristi Dave Mustaine.

Albumilta julkaistiin kolme singleä: Sex Pistols -cover “Anarchy in the U.K.“, “Mary Jane“ ja “Liar“, mutta yksikään singejulkaisu ei noussut listoille. Tämän johdosta albumin nousua Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan 28. listasijalle voidaan pitää merkittävänä saavutuksena, sillä sen singlejulkaisut eivät tehostaneet albumin kaupallista menestymistä. Albumin kappaleista “Anarchy in the U.K.“ ja “In My Darkest Hour“ julkaistiin musiikkivideot.

So Far, So Good... So What! sai yleisön keskuudessa positiivisen vastaanoton ja se myi Yhdysvalloissa 400 000 kappaletta kuukaudessa julkaisunsa jälkeen, ja se oli yhtyeen siihenastisen uran nopeiten myynyt albumi. So Far, So Good... So What! myi lopulta platinaa Yhdysvalloissa. Yleisömenestyksestä huolimatta albumin vastaanotto oli kriitikoiden keskuudessa vaihteleva.

Tuottaja Paul Lani erotettiin tehtävistään albumin miksauksen alkaessa, ja albumin miksasi Michael Wagener.

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Kappalelista

Alkuperäinen julkaisu

Vuoden 2004 remasteroitu painos

Kokoonpano 

Megadeth
 Dave Mustaine - soolo- ja rytmikitara, laulu, akustinen kitara
 David Ellefson - basso ja taustalaulu
 Jeff Young - soolo- ja rytmikitara, akustinen kitara
 Chuck Behler - rummut ja lyömäsoittimet

Vierailevat muusikot
 Steve Jones - soolokitara kappaleessa “Anarchy in the U.K.“

Tuotanto
 Tuotanto – Dave Mustaine ja Paul Lani, vuoden 2004 uusintapainoksella Dave Mustaine
 Avustava tuottaja - Tim Carr
 Äänittäminen - Paul Lani ja Matt Freeman, vuoden 2004 uusintapainoksella Ralph Patlan ja Lance Dean
 Miksaus – Michael Wagener, vuoden 2004 uusintapainoksella Ralph Patlan
 Masterointi - Stephen Marcussen
 Vuoden 2004 uusintapainoksen masterointi - Tom Baker
 Vuoden 2004 uusintapainoksen editointi - Lance Dean ja Scott Harrison

Lähteet

Viitteet

Vuoden 1988 albumit
Megadethin albumit
Microraptor

Microraptor on sukupuuttoon kuollut pienten petodinosaurusten suku. Niillä oli höyhenpeite kaikissa neljässä raajassa, ja ne pystyivät liitämään ja ehkä myös lentämään. Ne olivat siis ensimmäisten alkeellisen lentokyvyn kehittäneiden hirmuliskojen joukossa. Yleisesti ensimmäisenä lintuna pidetty Archaeopteryx oli jo ilmestynyt ennen Microraptoria. Nelisiipisen Microraptorin arvellaan liitäneen siipiensä avulla puusta puuhun hieman nykyisten liito-oravien tapaan.

Microraptorin jäänteet on löydetty Kiinasta, ja ne ovat peräisin varhaiselta liitukaudelta 125 miljoonaa vuotta sitten.

Täysikasvuiset Microraptorit kasvoivat 42–83 senttiä pitkiksi ja painoivat noin kilon, joten Microraptor oli yksi pienimmistä dinosauruksista. Se oli myös yksi ensimmäisitä dinosauruksista, jotka pystyivät liitämään.

Populaarikulttuurissa 
Microraptor esiintyy Esihistoriallinen puisto-TV-sarjassa, jossa se syö titanosaurien esiinajaamia hyönteisiä.

Aiheesta muualla 

 kuva fossiilista

Esihistorialliset linnut
Dromaeosaurit
Poppy Z. Brite

Poppy Z. Brite (s. 25. toukokuuta 1967) on yhdysvaltalainen kirjailija. Brite aloitti uransa yhtenä 90-luvun amerikkalaisen kauhukirjallisuuden nousevista kyvyistä käyttäen teostensa taustana asuinkaupunkinsa New Orleansin gootti- ja homokulttuuria. Hän käsitteli muun muassa vampyrismia, aaveita ja sarjamurhaajia modernilla ja kauhukirjallisuuden perinteitä rikkovalla tavalla. 2000-luvun tuotannossaan Brite on keskittynyt ravintolamaailmaan sijoitettuun mustaan huumoriin.

Briten tuotannosta on suomennettu ja julkaistu Suomessa ainoastaan yksittäisiä novelleja (mm. Tähtivaeltaja-lehdessä).

Bibliografia

 1992 Lost Souls
 1993 Drawing Blood
 1993 Swamp Foetus (julkaistu myös nimellä Wormwood)
 1995 His mouth will taste of wormwood
 1996 Exquisite Corpse 
 1997 Courtney Love: The Real Story
 1998 The Lazarus Heart
 1998 Are you loathsome tonight?
 1999 The Seed of Lost Souls

 2000 Plastic Jesus
 2000 Stay Awake
 2001 Guilty but insane 
 2001 Pansu
 2001 Wrong Things (Yhdessä Caitlin R. Kiernanin kanssa)
 2002 The Value of X
 2003 The Feast of St. Rosalie
 2003 The Devil You Know
 2004 Liquor 
 2004 Used Stories
 2004 Triads (Yhdessä Christa Faustin kanssa)
 2005 Prime
 2006 Soul Kitchen

Aiheesta muualla 
 Poppy Z. Brite – Virallinen kotisivu
 

Brite, Poppy Z.
Brite, Poppy Z.
Brite, Poppy Z.
Kohtla-Järve

Kohtla-Järve on kaupunki Itä-Virumaan maakunnassa, Koillis-Virossa.

Väestö 
Kaupungissa on runsaat 35 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan maan viidenneksi suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku on laskussa, sillä asukkaita oli vuonna 2001 yhteensä 47 930 ja vuonna 2011 yhteensä 38 650.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kohtla-Järven kaupungissa oli 37 201 asukasta, joista venäläisiä oli 27 507 (73,9 %), virolaisia  5 994 (16,1 %) ja muita kansallisuuksia 3 651 (9,8 %)

Kaupunginosat 
 Kohtla-Järve on alueellisesti pirstaleinen koostuen viidestä erillisestä kaupunginosasta: Ahtme, Järve, Kukruse, Oru ja Sompa. Kunnan alueet rajoittuvat Lüganusen, Toilan, Alutagusen ja Jõhvin kuntiin. Hallintokeskus on Järven kaupunginosassa.

Viivikonnan alue siirrettiin vuonna 2017 perustettuun Narva-Jõesuun kaupunkiin. Vuosina 1960–1991 Kohtla-Järven kaupunkiin kuuluivat myös Jõhvin, Kiviõlin ja Püssin kaupungit.

Historiaa 
Kaupunki perustettiin 15. kesäkuuta 1946, jolloin siihen yhdistettiin useita kaivoslähiöitä. Yhdistelmänimeä Kohtla-Järve käytettiin jo Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikana Kohtlan ja Järven kuntiin syntyneestä kaivosteollisuusalueesta. Alkuaan kuntien nimet periytyivät samannimisiltä kyliltä ja kartanoilta. Järven kunnan alue liitettiin Kohtlaan ja osin Jõhviin vuonna 1939.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kohtlan kaivospuisto-museo
David Schwimmer

David Larry Schwimmer  (s. 2. marraskuuta 1966 Astoria, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta Frendit. Sarjassa hän esittää Rossia, hieman nössöä ja herkkää paleontologia, joka on rakastunut Jennifer Anistonin esittämään Racheliin. Schwimmer ohjasi osan sarjan jaksoista. 

Schwimmer teki tv-sarjadebyyttinsä komediassa Monty. Hän näytteli myös pientä roolia minisarjassa Taistelutoverit (2001) ja ääninäytteli DreamWorksin Madagaskar-animaatioelokuvassa (2005).

Yksityiselämä 
David Schwimmer on juutalainen. Hän on seurustellut muun muassa näyttelijä Mili Avitalin ja laulaja Natalie Imbruglian kanssa. Schwimmer on ollut naimisissa Zoe Buckmanin kanssa ja heillä on vuonna 2011 syntynyt lapsi. Pari erosi vuonna 2017.

Valikoitu filmografia

Elokuvat 
Tissitohtorit (Breast Men, 1997)
Mallioppilas (Apt Pupil, 1998)
Kuusi päivää, seitsemän yötä (Six Days Seven Nights, 1998)
Hupsu lemmenleikki (Kissing a Fool, 1998)
Kapina natseja vastaan (Uprising, 2001)
Duane Hopwood
Madagascar (2005)
Epäonnen konnat (Big Nothing, 2006)
Run, Fatboy, Run (2007)
Nothing But the Truth (2008)
Madagascar 2 (Madagascar: Escape 2 Africa, 2008)
John Carter (2012)
The Iceman (2012)
Madagascar 3 (2012)
The Laundromat (2019)

Televisiosarjat 
Taistelutoverit (2001)
Frendit (1994–2004)
The People v. O.J. Simpson: American Crime Story (2016)
Friends: The Reunion (2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 

  
 http://www.telvis.fi/filmiopas/henkilot/2190/schwimmer+david/ Lähde

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sardinian kuningaskunta

Sardinian kuningaskunta (, myös Sardinia-Piemonte) oli historiallinen valtio nykyisen Italian ja osittain nykyisen Ranskan alueella vuosina 1720–1861.

Sardinian saarta oli kutsuttu kuningaskunnaksi jo keskiajalla, mutta sillä ei ollut erillisiä kuninkaita, ellei sellaisiksi katsota saarella hallinneita piirikuntien mahtiherroja, joita Etelä-Euroopassa kuitenkin pidettiin lähinnä ruhtinaina, ei muiden valtioiden tunnustamina kuninkaina. Keisari Fredrik II antoi yhdelle pojalleen Sardinian kuninkaan tittelin. Aragonian ja myöhemmin Espanjan kuninkaat käyttivät pitkässä tittelistössään myös Sardinian kuninkuutta. Uudella ajalla sen niminen valtio varsinaisesti syntyi vuonna 1720, jolloin Savoijin herttua Viktor Amadeus II vaihtoi Espanjan perimyssodassa saamansa Sisilian saaren Sardiniaan vaihtaen samalla kuningastittelinsä niin, että se liitettiin nimenomaan Sardiniaan. 

Kuningaskunta oli Savoijin ruhtinashuoneen päähaaran hallussa vuoteen 1831 asti ja sen jälkeen Savoiji-Carignanin sivuhaaralla. Vuosina 1798–1814 mantereenpuoleiset alueet olivat ranskalaisten hallussa, ja ensimmäistä kertaa Sardinian kuningas todellisuudessa asui Sardinian saarella, joka oli heidän ainut jäljelle jäänyt alueensa. Vuoteen 1858 asti kuningaskuntaan kuului Sardinian ja ranskanpuoleisen Savoijin lisäksi vain Piemonte, mutta vuodesta 1858 alkaen siihen liittyivät tai liitettiin lähes kaikki Italian osat. Vuonna 1861 laajentunut Sardinian kuningaskunta julistettiin Italian kuningaskunnaksi ja Viktor Emanuel II sen kuninkaaksi.

Sardinian kuningaskunnan pääministeriksi nousi 1850-luvulla Cavourin kreivi Camillo Benso (1810–1861). Hän teki Ranskan kanssa sopimuksen, jossa Napoleon III lupasi auttaa Sardiniaa tulevassa sodassa Itävaltaa vastaan ja vastineeksi Sardinia luovuttaisi Savoijin ja Nizzan Ranskalle. Tämä käynnisti tapahtumaketjun, joka vuoteen 1870 mennessä johti Italian täyteen yhdistymiseen.

Luettelo hallitsijoista
Viktor Amadeus II 1720–1730
Kaarle Emanuel III 1730–1773
Viktor Amadeus III 1773–1796
Kaarle Emanuel IV 1796–1802
Viktor Emanuel I 1802–1821
Kaarle Felix 1821–1831
Kaarle Albert 1831–1849
Viktor Emanuel II 1849–1861 (sen jälkeen Italian kuningas)

Lähteet

Aiheesta muualla
Ruben & Joonas

Ruben & Joonas oli Ruben Stillerin ja Joonas Hytösen juontama MTV3-kanavalla esitettävä keskusteluohjelma. Sarjassa Stiller ja Hytönen haastattelevat vuorotellen mielenkiintoisia persoonia poliitikoista misseihin. Ajoittain ohjelmassa oli lyhyitä sketsejä tai muita viihdyttäviä ohjelmanpätkiä.

Rubenin & Joonaksen ensimmäinen jakso lähetettiin syksyllä 2004. Vuoden 2005 syksyllä tuotantoyhtiön ja MTV3:n sopimus päättyi ja sarja jäi tauolle. Syksyllä 2006 Stiller ja Hytönen palasivat ruutuun. Tällä kertaa molemmat saivat omat, eri iltoina esitettävät keskusteluohjelmansa. Isäntiensä etunimiä kantavat ohjelmat olivat kuin Ruben & Joonas jaettuna kahteen osaan. Stiller ja Hytönen tekivät oman ohjelmansa kaikki haastattelut. Välillä miehet vierailivat toistensa ohjelmissa.

Vuoden 2007 alusta Hytönen ja Stiller jatkoivat yhteisen ohjelmansa Ruben ja Joonas tekoa. Maaliskuussa he kuitenkin palasivat jälleen isännöimään omia ohjelmiaan. Syksyllä 2007 ohjelmista ainakaan toinen, "Ruben", ei jatku, sillä tuotantoyhtiö Moskito Television irtisanoi Stillerin työsopimuksen kesäkuussa 2007.

Stillerin ja Hytösen edelliset keskusteluohjelmat 
 Stillerin Stiller Nelosella
 Stillerin R-studio Nelosella
 Hytösen Joonas Hytönen Show MTV3:lla ja TVTV!:llä

Lähteet 

Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Kaasuvakio

Kaasuvakio (R) on kemiassa ja fysiikassa käytetty  luonnonvakio. Sen arvo on tarkalleen 
R = 8,314 462 618 153 24 J K-1 mol-1
eli noin 0,08206 L atm K-1 mol-1.

Kaasuvakio on yhdistetty Boylen, Charlesin sekä Avogadron lakien mukaisista vakioista, ja kuvaa sitä kuinka ideaalikaasun tilavuus riippuu sen paineesta, ainemäärästä ja lämpötilasta. Vakio esiintyy erityisesti ideaalikaasun yleisessä tilanyhtälössä.

Kaasuvakio voidaan kirjoittaa SI-järjestelmän perusvakioiden avulla tulona
,
missä NA Avogadron vakio ja k Boltzmannin vakio. Koska mittayksiköiden nykyisten, vuonna 2019 voimaantulleiden määritelmien mukaan sekä Avogadron että Boltzmannin vakioilla on tarkkaan määritellyt arvot, on myös kaasuvakiolla niiden tulona tarkkaan määrätty arvo.

Lähteet

Luonnonvakiot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Spektrografi

Spektrografi on laite, jolla valo tai muu  sähkömagneettinen säteily voidaan hajottaa spektriksi ja rekisteröidä esimerkiksi valokuvaamalla. Näkyvän valon alueella spektrin muodostamiseen voidaan käyttää prismaa, mutta parempi erotuskyky ja laaja taajuusalue saadaan hilaa käyttämällä. Hila on esimerkiksi lasilevy, johon on uurrettu sopivin välein uurteita, jotka tuottavat spektrin värit. Spektrografeja käytetään näytteissä olevien aineiden tunnistamiseen ja niiden määrien mittaamiseen. Tähtitieteessä spektrografilla saadaan tärkeää tietoa tähtien liikkeistä, pyörimisestä ja tähdissä olevista alkuaineista, ja joistain olosuhteista tähden pinnalla.

Katso myös
spektrometri
spektrofotometri
Spektroskopia
Spektrianalysaattori

Mittalaitteet
Suden vuosi

Suden vuosi on Olli Saarelan ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 2. helmikuuta 2007. Elokuva pohjautuu Virpi Hämeen-Anttilan samannimiseen romaaniin, joka kertoo epilepsiaa sairastavasta Sari Karaslahdesta ja Mikko Gromanista, jonka vaimo Mikaela jättää. Mikko tuntee luennoilta Sarin ja he löytävät rakkauden. Elokuvan pääosia näyttelevät Kari Heiskanen ja Krista Kosonen, ja käsikirjoituksen on kirjan pohjalta tehnyt Mika Ripatti.

Elokuvan ohjaajaksi oli suunniteltu Johanna Vuoksenmaata puolitoista vuotta aikaisemmin, mutta koska Suomen elokuvasäätiö ei halunnut antaa rahaa vuoden 2005 tuotantoon ja Vuoksenmaa ei pystynytkään enää vuonna 2006 ohjaamaan elokuvaa aikataulujensa vuoksi, ohjaajaksi tuli Saarela.

Suden vuosi julkaistiin DVD:llä 10. lokakuuta 2007.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Arvosteluja
 Rakkautta Minervan pöllön varjossa. Iltalehti 1.2.2007.
 Otto Kylmälä: Suden vuosi. Filmgoer 2007.
 Minna Karila: Suden vuosi. MTV 31.1.2007.
 Suden vuosi. DVD-opas.
 Rane Aunimo: Suden vuosi. Uutispäivä Demari 2007.

Olli Saarelan ohjaamat elokuvat
Vuoden 2007 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
OutKast

OutKast oli Atlantassa, Yhdysvalloissa vuonna 1992 perustettu hip hop -duo. Sen muodostivat André ”André 3000” Benjamin (s. 1975) ja Antwan ”Big Boi” Patton (s. 1975).

Duo oli yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä hiphop-yhtyeistä. Sille on myönnetty kuusi Grammy-palkintoa, ja sen kahdeksaa julkaisua on myyty yli 25 miljoonaa kappaletta.

Elokuussa 2017 Outkastin päävokalisti Andre 3000 kertoi pitkään telakalla olleen yhtyeen olevan historiaa.

Diskografia

Albumit

Singlet 
 "Player’s Ball" (1993)
 "Southernplayalisticadillacmuzik" (1994)
 "Git Up, Git Out" (1994)
 "Elevators (Me & You)" (1996)
 "ATLiens" (1996)
 "Jazzy Belle" (1997)
 "Rosa Parks" (1999)
 "Skew It on the Bar-B" (feat. Raekwon) (1999)
 "Da Art of Storytellin’ (Pt. 1)" (1999)
 "B.O.B. (Bombs Over Baghdad)" (2000)
 "Ms. Jackson" (2000)
 "So Fresh, So Clean" (2001)
 "The Whole World" (feat. Killer Mike) (2002)
 "Land of Million Drums" (feat. Killer Mike & Sleepy Brown) (2002)
 "Hey Ya!" (2004)
 "The Way You Move" (feat. Sleepy Brown) (2004)
 "Ghettomusick" (2004)
 "Roses" (2004)
 "Prototype" (2004)
 "Mighty O" (feat. Sleepy Brown & Scar) (2006)
 "Morris Brown" (2006)
 "Idlewild Blue (Don'tchu Worry 'Bout Me)" (2006)
 "Hollywood Divorce" (feat. Lil Wayne & Snoop Dogg) (2006)
 "The Train" (feat. Sleepy Brown & Scar) (2006)

Grammy-palkinnot
Voitot

Ehdokkuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Danzig (yhtye)

Danzig on Glenn Danzigin Samhainin jälkeinen yhtye. Yhtyeen musiikillinen tyylisuuntautuminen on blues-tyylistä heavy metalia, mutta Danzig on kokeillut myös industrial metalia sekä doom metalia. Keulahahmo ja laulaja Glenn Danzig on säveltänyt ja sanoittanut pääosan yhtyeen kappaleista. Danzig on esiintynyt myös Suomessa muutamia kertoja. Viimeksi Danzig esiintyi Suomessa vuoden 2017 Provinssissa.

Jäsenet

Diskografia

Studioalbumit

Livejulkaisut

Kokoelma-albumit

Videot

EP:t

Singlet 
 ”Mother” (1988)
 ”Her Black Wings” (1990)
 ”Killer Wolf” (1990)
 ”A Taste of Danzig III” (1992)
 ”Dirty Black Summer” (1992)
 ”How the Gods Kill” (1992)
 ”It’s Coming Down” (1993)
 ”Mother ’93” (1993)
 ”Until You Call On the Dark” (1994)
 ”Brand New God” (1994)
 ”Cantspeak” (1994)
 ”I Don’t Mind the Pain” (1995)
 ”7th House” (1996)
 ”Sacrifice” (1996)
 ”Unspeakable” (1999)
 ”Wicked Pussycat” (2001)
 ”On a Wicked Night” (2010)
 ”Ju Ju Bone” (2011)
 ”Devil's Angels” (2015)
 ”Last Ride” (2017)
 ”Devil on Hwy 9” (2017)

Aiheesta muualla
 Danzigin ja Verotikin viralliset kotisivut
 Fanisivu ja keskustelupalsta
 MisfitsCentralin Danzig-osio

Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Lasse J. Laine

Lasse Juhani Laine (s. 6. helmikuuta 1946 Iitti) on suomalainen ornitologi, biologi, tietokirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut muun muassa kirjat Suomalainen lintuopas (1996), Suomen luonto-opas (2000) ja Lintuharrastajan opas (2004). Suomen lasten luontokirja valittiin vuoden luontokirjaksi 2010. Hän on myös suomentanut useita lintukirjoja ja ollut mukana useiden teossa yhtenä kirjoittajana. Laine on kirjoittanut ensimmäisen kerran Helsingin Sanomiin vuonna 1977 ja sittemmin lakkautettuun Eläinmaailma-lehteen vuodesta 1979.

Laine toimi myös vuosikausia lintuharrastajien rariteettikomitean puheenjohtajana.

Laineen pro gradu Helsingin yliopistossa käsitteli kirjokertun ja pikkulepinkäisen pesimäbiologiaa. Valmistumisen jälkeen hän toimi jonkin aikaa opetustehtävissä Helsingin yliopistossa. Hän on retkeillyt laajalti ympäri maailmaa ja nähnyt yli puolet maailman lintulajeista.

Laine on naimisissa, ja hänellä on vuonna 1992 syntynyt poika.

Teokset 
 Suomalainen lintuopas (Helsinki Media, 1996). ISBN 9789511276500
 Suomen luonto-opas (WSOY, 2000). ISBN 978-951-0-23942-1
 Lintuharrastajan opas (Otava 2004)
 Sudenpentujen lintukäsikirja (Sanoma Magazines 2005)
 Lasten oma lintukirja (Sanoma Magazines 2007)
 Luonnon lumoissa (Otava 2008)
 Suomen lasten luontokirja (yhdessä Iiris Kalliolan kanssa, Otava 2010)
 Suomen luontovuoden opas (WSOY 2010)
 Suomen luonto. Tunnistusopas (Otava 2013). ISBN 978-951-1-26260-2
 Suomen lasten retkeilyopas (yhdessä Iiris Kalliolan kanssa, Otava 2014). ISBN 978-951-1-27425-4
 Suomen linnut – Tunnistusopas (Otava 2015). ISBN 978-951-1-27650-0
 Suomen linnut – Harrastajan opas (Otava 2017). ISBN 978-951-1-30037-3 
 Suomen linnut – Havaintokirja (Otava 2018). ISBN 978-951-1-32047-0

Palkinnot 
Vuoden kaunein kirja 1996 teoksesta Suomalainen lintuopas
Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinto 2008
Vuoden luontokirja 2010 teoksesta Suomen lasten luontokirja (yhdessä Iiris Kalliolan kanssa)
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2011 teoksesta Suomen lasten luontokirja (yhdessä Iiris Kalliolan kanssa)
Otavan Kirjasäätiön tietokirjapalkinto 2013
Vuoden kaunein kirja 2013 teoksesta Suomen luonto

Lähteet 

Suomalaiset biologit
Suomalaiset ornitologit
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Naurun presidentti

Naurun presidentti on Naurun tasavallan valtionpäämies ja hallituksen johtaja. Presidentin valitsee 18-jäseninen Naurun parlamentti. Presidentti nimittää itselleen 5–6-jäsenisen hallituksen. Nykyinen presidentti on Lionel Aingimea.

Naurun presidentit 
Hammer DeRoburt (1968–1976)
Bernard Dowiyogo (1976–1978)
Lagumot Harris (1978)
Hammer DeRoburt (1978–1986)
Kennan Adeang (1986)
Hammer DeRoburt (1986)
Kennan Adeang (1986)
Hammer DeRoburt (1986–1989)
Kenos Aroi (1989)
Bernard Dowiyogo (1989–1995)
Lagumot Harris (1995–1996)
Bernard Dowiyogo (1996)
Kennan Adeang (1996)
Ruben Kun (1996–1997)
Kinza Clodumar (1997–1998)
Bernard Dowiyogo (1998–1999)
René Harris (1999–2000)
Bernard Dowiyogo (2000–2001)
René Harris (2001–2003)
Bernard Dowiyogo (2003)
René Harris (2003)
Bernard Dowiyogo (2003)
Derog Gioura (2003)
Ludwig Scotty (2003)
René Harris (2003–2004)
Ludwig Scotty (2004–2007)
Marcus Stephen (2007–2011)
 Freddie Pitcher (2011)
 Sprent Dabwido (2011–2013)
 Baron Waqa (2013–2019)
Lionel Aingimea (2019–)

Lähteet
Samovaari

Samovaari (ven. самова́р, "itsekeittäjä") on venäläinen messinkinen tai kuparinen teenkeitin. Perinteisesti samovaari on pidetty jatkuvasti lämpimänä kivillä, hiilillä tai spriiliekillä, mutta nykyään on pitemmän aikaa ollut jo käytössä teräksisiä samovaareja, jotka lämpiävät sähköllä. Jotta haudutettu tee säilyisi myös kuumana, keittimen päällä pidetään teekannua.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Keittiövälineet
Tee
Venäläinen keittiö
Naurun parlamentti

Naurun parlamentti () on Naurun tasavallan yksihuoneinen kansanedustuslaitos. Parlamentissa on 19 jäsentä, jotka valitaan yleisillä vaaleilla kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Äänestäminen on pakollista jokaiselle vähintään 20-vuotiaalle Naurun kansalaiselle. Äänestämättä jättäminen on rikos, josta voidaan tuomita sakkoihin 

Parlamentti nimittää joukostaan Naurun presidentin, joka puolestaan muodostaa hallituksen. Naurun ainoa rekisteröity ja toiminnassa oleva poliittinen puolue on Nauru First (Naoero Amo).

Puhemies nimittää parlamentin kirjurin (eng. Clerk), joka on vastuussa käytännön järjestelyistä parlamentissa ja johtaa parlamentissa työskentelevän sihteeristön työtä. Perustuslain mukaan kirjuri ei ole parlamentin jäsen..

Edustajat 
Parlamentin nykyiset edustajat ovat:

Vaalipiirit ja äänestäminen 

Parlamenttivaaleja varten Nauru on jaettu kahdeksaan vaalipiiriin, jotka vastaavat osittain maan alueita (districts). Vaalipiirit (sulkeissa valittavien edustajien määrä) ovat Aiwo (2), Anabar (2), Anetan (2), Boe (2), Buada (2), Meneng (3), Ubenide (4) ja Yaren (2). Ulkomailla oleskelevat kansalaiset voivat vaihtaa vaalipiiriään hakemuksella ja maksamalla 150 dollarin maksun.

Koska äänestäminen on Naurulla pakollista, valtiovalta järjestää esim. liikkuvan äänestyspaikan tuomisen henkilön luo hakemuksen perusteella. Valtakirjalla voi äänestää, mikäli henkilö on ulkomailla vaalien aikana. Ennakkoäänestys on mahdollista sairaille, viimeisillään raskaana oleville sekä henkilöille, jotka eivät työnsä tai uskonnollisen vakaumuksensa vuoksi voi äänestää itse vaalipäivänä..

Lähteet 

Naurun politiikka
Parlamentit