joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elisabeth Kopp

Elisabeth Kopp (s. 16. joulukuuta 1936 Bern) on sveitsiläinen poliitikko. Hän on valmistunut juristiksi Zürichin yliopistosta. Poliitikon uralle hän lähti Sveitsin vapaiden demokraattien puolueen ehdokkana. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Sveitsin liittoneuvoston jäseneksi 2. lokakuuta 1984. Jäsenyytensä aikana hän toimi lyhyen aikaa tammikuussa 1989 Sveitsin varapresidenttinä. Kopp joutui eroamaan liittoneuvostosta miehensä yritykseen liittyvän tietovuodon takia.

Lähteet 

 
Elävät henkilöt
Vuonna 1936 syntyneet
Sveitsin liittoneuvoston jäsenet
Cissé Mariam Kaïdama Sidibé

Cissé Mariam Kaïdama Sidibé (s. 4. tammikuuta 1948 Timbuktu - 6. marraskuuta 2021) oli Malin pääministeri vuosina 2011–2012. 

Mariam Kaïdama Sidibé syntyi Timbuktussa 4. tammikuuta 1948. Sidibé on hänen tyttönimensä, Cissé hänen aviomiehensä nimi. Hän valmistui Bamakon kansallisesta hallinto-oppilaitoksesta vuonna 1974. Hän työskenteli vuosia valtionyhtiöiden johdossa, ja toimi myös valtiollisissa viroissa eri ministeriöissä ja presidentti Moussa Traorén neuvonantajana.

Presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Sidibén hallituksen muodostajaksi vuonna 2011. Vuonna 2012 Malin tuaregien kapina levisi sotilasvallankaappaukseksi, joka syrjäytti Sidibén vallasta. Kapinalliset ottivat Sidibén ja kaksi hänen ministeriään vangeiksi.

Katso myös 
 Malin sotilasvallankaappaus 2012

Lähteet 

Malin pääministerit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Lammin kotiseutumuseo

Lammin kotiseutumuseo muodostuu kolmesta museorakennuksesta Hämeenlinnan Lammin pitäjän keskustaajamassa. Lammi-Seura omistaa omistaa nämä rakennukset esinekokoelmineen, ja ylläpitää museotoimintaa niissä. Rakennukset ovat hirsimakasiini vuodelta 1835, tiilimakasiini vuodelta 1888 ja Alfred Kordelinin ajokaluvaja vuodelta 1964. Niissä toimivat museot ovat auki kesä- ja heinäkuussa sunnuntaisin kello 12-14, ja muuten sovittaessa tai erikseen ilmoitettaessa.

Pellava- ja Sahtimuseo

Vanhassa lainajyvästön viljamakasiinissa toimiva Lammi-Seura ry:n ylläpitämä kotiseutumuseo on omistettu pellavalle ja sahdille. Pellava olikin toiseen maailmansotaan saakka Lammille tunnusomainen viljelyskasvi. Museon alakerrassa on 6 osastoa: sahti, nautintoaineet, opettaja Vilho Penttilän osasto, pellavapyykki, rusthollarin tyttären aitta ja pellavaa yövieraillekin. Yläkerran näyttely kertoo pellavan viljelystä alkaen maan muokkaamisesta aina kuidun jalostamiseen langoiksi ja kankaiksi.
Museo on avattu vuonna 1962, ja se on sijoitettu vuonna 1888 rakennettuun tiiliseen lainamakasiiniin.

Alfred Kordelinin ajokalumuseo

Museoalueella on myös vuonna 1964 rakennettu vaunuhalli, Kordelinin ajokalumuseo, on Mommilassa sijainneen ajokaluvajan pienoiskopio. Vaunuhallista löytyy maanviljelysneuvos Alfred Kordelinin ajokalukokoelma.

Hirsimuseo

Rakennus on Adam Fredrik Jaakkolan v. 1835 rakentama hirsinen viljamakasiini. Nykyiselle paikalleen se on siirretty Turvantalon läheisyydestä v. 1977. Museorakennukseen on järjestetty esinekokoelma liittyen maa- ja kotitaloustöihin. Rakennus sijaitsee museorakennusten takana entisen pellavakeskuksen vieressä.

Lähteet

Lammi
Hämeenlinnan museot
Suomen kotiseutumuseot
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Laurinmäen Torpparimuseo

Laurinmäen torpparimuseo tutustuttaa elämään 1800-luvun lopulla vauraassa torpassa. Vuonna 1965 avatun museon perustivat Janakkala-Seura ry, Torpparien muisto ry ja Janakkalan kunta. Torpparimuseon vanhat rakennukset on tuotu paikalle eri puolilta Janakkalan kuntaa. Osa niistä siirrettiin Turengin kansanpuiston entiseltä museoalueelta. Rakennukset ovat kunnostettuja 1800-luvun lopun rakennuksia, jotka on sijoitettu entisaikojen suomalaisen mallin mukaan ympäröimään pihapiiriä ja kaivoa. Pihapiiriä ympäröi aita, joka erottaa asumapihan karjan laidunmaasta. Pihan ympärillä olevat rakennukset ja aita myös suojasivat pihaa petoeläimiltä.

Torppari oli vuokraviljelijä, joka oli vuokrannut viljeltäväkseen osan maatilasta. Torpparit maksoivat vuokran tyypillisesti tekemällä päivätöitä vuokranantajansa tilalla. Toisinaan vuokraa maksettiin myös torpan tuotteilla. 1900-luvulla sivuansiomahdollisuuksien parantuessa siirryttiin monin paikoin rahavuokraan. Janakkalassa oli runsaasti suurtiloja ja sen seurauksena myös paljon torppia. Janakkalan tiloista oli aikanaan torppia 65 % ja niiden käytössä oli 26 % kunnan peltopinta-alasta. Torpparien muisto ry:n toimesta museoalueelle pystytettiin torpparien muistomerkki vuonna 1969. Taiteilija Armas Hutrin suunnittelemassa muistomerkissä on 387 kiveä, jotka on kerätty entisten torppien mailta kunnioittamaan torpparien työtä ja muistoa. 

Torpparimuseo, torpparien muistomerkki, venäläisten vuonna 1915 rakentamat juoksuhaudat sekä 2017 julkistettu Tarinmaan taistelujen muistomerkki edustavat kuitenkin alueen historian uudempaa kerrosta. Janakkala on ollut rautakautisen hämäläisen asutuksen etelärajaa, ja Laurinmäen aluetta pidetään paikallisena rautakautisena kulttikeskuksena. Alueella on ollut yhtäjaksoista asutusta arviolta 700-luvulta lähtien ja pitkästä asutushistoriasta kertovat Hakoisten linnavuori ja Janakkalan keskiaikainen kirkko sekä useat rautakauden kalmistolöydöt, uhrikivet ja -lähde. Laurinmäen luontopolku alkaa torpparimuseon alueelta ja kiertää monipuolisen reitin rehevässä puronvarsilehdossa ja kuusimetsässä; polku johtaa kulkijan kallioiselle Määkynmäelle, josta on upeat näköalat Kernaalanjärven ja Hakoisten linnavuoren suuntaan. Lyhyemmän reitin varrelle jää mm. rautakautinen uhrilehto, kuppikivi ja Pyhän Laurin lähde. Reitti kiertää rauhoitetun männyn kautta takaisin museoalueelle.

Keltaisen talon kulttuurikahvila toimii museoalueen tukikohtana ja lipunmyyntipaikkana 1913 rakennetussa, entisessä rukoushuoneessa. Tunnelmallinen talo taipuu konserttien, kurssien, perhejuhlien, teatterin ja runojen näyttämöksi. Laurinmäellä järjestetään vuosittain useita koko perheen tapahtumia, mm. Kesänavaus, Lasten Barokki ja Joulunavaus.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laurinmäki - Torpparimuseo Janakkalan kunnan sivuilla

Janakkalan rakennukset ja rakennelmat
Suomen kotiseutumuseot
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
DHT

DHT tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
 Dihydrotestosteroni - mieshormoni.
 Hajautettu tiiviste - vertaisverkkotekniikka. Eng. distributed hash table.
Vivienne Wallington

Vivienne Elizabeth Wallington o.s. Shephard, kirjailijanimi Elizabeth Duke (s. 1937 Erindale, Etelä-Australia, Australia) on australialainen kirjailija

Wallington aloitti kirjoittamisen jo hyvin varhain, ja koulun päättyessä hänellä oli kirjoitettuna useita novelleja, joista osa kuvitettuina, ja lisäksi näytelmiä, runoja, lastenromaaneja sekä pitkiä jatkokertomuksia, joita hän viikoittain kirjoitti ystävilleen. Hän opiskeli musiikkia ja valmistui kirjastonhoitajaksi.

Hän avioitui John Wallingtonin kanssa, ja he muuttivat miehen työn vuoksi Melbourneen. Hän työskenteli eri tyyppisissä kirjastoissa, viimeksi sairaalakirjastoissa, ennen kuin ryhtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Hänen kirjojaan on käännetty useille kielille. Suomennetut on julkaistu romanttisen kirjallisuuden Harlequin-sarjassa.

Suomennetut teokset
Tropiikin kuumuudessa (Island Deception), suomentanut Jorma Sinivalo. Helsinki: Harlekin, 1991. (Harlekin romantiikkaa no. 158.). ISBN 951-872-958-1
Rehellisyys kunniaan! (Fair Trial) suomentanut Pertti Koskela. Helsinki: Harlekin, 1993. (Harlekin romantiikkaa, ISSN 1235-2861 nro. 411.). ISBN 951-871-105-4.
Rattopoika rakastuu (To Catch a Playboy), suomentanut I. Laaksonen. Helsinki: Harlequin, 1997. (Harlequin romantiikkaa.). ISBN 951-871-713-3

Lähteet 

Australialaiset kirjailijat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Natalja Naryškina

Natalja Kirillovna Naryškina (; 1. syyskuuta 1651 – 4. helmikuuta 1694) oli venäläinen sijaishallitsija, joka oli tsaari Aleksei Mihailovitšin toinen vaimo ja Pietari Suuren äiti. Hän toimi Pietarin sijaishallitsijana. 

Natalja oli paikallisen aatelisen Kirill Naryškinin tytär. Hänestä tuli vuonna 1671 tsaari Aleksei Mihailovitšin toinen vaimo. He saivat seuraavana vuonna pojan, josta tuli tsaari Pietari Suuri.

Pietarin syntymisen jälkeen Nataljan sukulaiset ja läheiset saivat lisää poliittista valtaa. Aleksein kuoleman jälkeen Nataljan tukijat pyrkivät siirtämään kruunun Pietarille. Aleksein ensimmäisestä avioliitosta syntynyt Fjodor seurasi kuitenkin häntä tsaarina. Vaikka Naryškinit menettivät asemiaan Fjodorin sukulaisille, Nataljan tukijoukkoihin liittyivät Moskovan patriarkka Joakim ja monet pajarit sekä aatelisperheet.

Fjodorin kuoleman jälkeen Joakim siirsi kruunun Pietari Suurelle ja ohitti Fjodorin veljen Iivanan. Nataljasta tuli sijaishallitsija. Miloslavskit eivät kuitenkaan tyytyneet ratkaisuun vaan rohkaisivat henkivartijakaartien streltsejä kapinaan. Useiden Naryškinin perheen edustajien kuoltua, suku tunnusti Iivanan V:n ja Pietari Suuren yhteishallitsijoiksi. Iivanasta tuli vanhempi hallitsija ja Sofia Aleksejevnasta hänen sijaishallitsijansa.

Natalja ja Pietari Suuri olivat Sofian sijaishallitsijakaudella 1682–1689 eristyksissä Preobraženskojesa. Kun Sofia ilmeisesti yritti vuonna 1689 ottaa kruunun itselleen, Naryškinit onnistuivat kannattajiensa tuella viemään kruunun Pietarille. Tästä tuli virallisesti hallitsija vuonna 1694, mutta siihen saakka Nataljalla oli merkittävä rooli Venäjän hallinnossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sijaishallitsijat
Romanov-suku
Vuonna 1651 syntyneet
Vuonna 1694 kuolleet
Chuck McCann

Charles Jonathan Thomas "Chuck" McCann (2. syyskuuta 1934 – 8. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset urheiluvaikuttajat
Yhdysvaltalaiset julkisuuden henkilöt
Yhdysvaltalaiset juontajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Alasti-klubi

Alasti-klubi on vuonna 2014 alkanut suomalainen konserttisarjakonsepti, joka kehitettiin alun perin helsinkiläisen Klubiteatterin yhdeksi ohjelmanumeroksi. Konsertit järjestettiin syksyn 2014 ja kevään 2015 ajan LeBonk-ravintolassa ja syksystä 2015 syksyyn 2016 Virgin Oilissa. Konsertit koostuivat konsertin isäntänä toimivan Elias Kaskisen haastattelusta sekä illan artistin akustishenkisestä keikasta. Konseptin alkuperäisidean ovat kehitelleet Roope Salminen, Kalle Lindroth sekä Elias Kaskinen.

Syyskuussa 2017 kahdeksan Helsingin Kulttuuritalolla järjestettyä konserttia taltioitiin ja ne julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa loppuvuodesta 2017. Televisiossa ne esitettiin keväällä 2018 Sub-kanavalla.

Konsertit

Syksy 2014 
 Tuure Kilpeläinen (25. syyskuuta 2014)
 Olavi Uusivirta (30. lokakuuta 2014)
 Edu Kettunen (27. marraskuuta 2014)
 Anssi Kela (18. joulukuuta 2014)

Kevät 2015 
 Kasmir (26. helmikuuta 2015)
 Scandinavian Music Group (26. maaliskuuta 2015)
 Jenni Vartiainen (23. huhtikuuta 2015)
 Anna Puu (21. toukokuuta 2015)

Syksy 2015 
 Arttu Wiskari (17. syyskuuta 2015)
 Antti Tuisku (1. lokakuuta 2015)
 Maija Vilkkumaa (15. lokakuuta 2015)

Kevät 2016 
 Kaija Koo (11. helmikuuta 2016)
 Paperi T (3. maaliskuuta 2016)
 Sanni (7. huhtikuuta 2016)
 Chisu (28. huhtikuuta 2016)

Syksy 2016 
 Vesala (22. syyskuuta 2016)
 Michael Monroe (3. marraskuuta 2016)

Syksy 2017 
 Erin (16. syyskuuta 2017)
 Mikael Gabriel (17. syyskuuta 2017)
 Michael Monroe (18. syyskuuta 2017)
 Juha Tapio  (20. syyskuuta 2017)
 Tuure Kilpeläinen (21. syyskuuta 2017)
 Vesala (26. syyskuuta 2017)
 Kaija Koo (27. syyskuuta 2017)
 Lauri Tähkä (28. syyskuuta 2017)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alasti-klubin Facebook-sivu
 Alasti-klubi MTV:n sivuilla

Musiikkitapahtumat
Musiikkiohjelmat
Muistoja

Muistoja on suomalainen vuosina 1995–2001 valmistunut televisiosarja. Sarjassa esitettiin katkelmia vanhoista MTV:n ohjelmista ja lyhytelokuvista. 

Sarjan toimittajana ja ohjaajana toimi Marja Mosander.

Lähteet

1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Suomalaiset dokumenttiohjelmat
Gabriele Hierdeis

Gabriele Hierdeis on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Frankfurt am Mainin musiikkikorkeakoulussa ja sai maisterinarvot sekä ooppera- että konserttipuolelta. Vuonna 2003 hän suoritti Konzertexamenin, joka vastaa tohtorin arvoa esittävissä taiteissa.

Saksan ulkopuolella Hierdeis on esiintynyt muun muassa Moskovassa, Permissä ja Yhdysvaltain Lincoln Centerissä. Hierdeis on levyttänyt muun muassa CPO:lle, Brilliant Classicsille ja Harmonia Mundille. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokista nykyaikaan ja kattaa yksinlaulujen, kamarimusiikin ja oratorioiden ohella oopperaa. Hierdeis on kantaesittänyt Wolfgang Rihmin, Helmut Lachenmannin, Salvatore Sciarrinon sekä Marc Andrén teoksia ja tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Sylvain Cambrelingin, Beat Furrerin, Franck Ollun, Bernhard Kontarskyn, Frieder Berniusin, Konrad Junghänelin, Michael Schneiderin ja Johannes Debusin kanssa. Kokoonpanoja, joiden kanssa Hierdeis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa La stagione Frankfurt ja Cantus Cölln.

Yksi Hierdeisin ohjelmistoon keskeisesti kuuluva teos on Luciano Berion Sequenza 3, jonka hän on levyttänytkin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut , 

Saksalaiset oopperalaulajat
Sopraanot
Elävät henkilöt
Emma-Julia Wood

Emma-Julia Wood (s. 1995) on suomalainen ringette-, jääpallo-, rugbypelaaja sekä alamäkiluistelija.

Ringette 
Emma-Julia Wood on Espoon kiekkoseuran kasvatti. Peliuransa aikana hän on edustanut Ottawa Ice -joukkuetta (2015–2016), saavuttaen NRL:n pronssia  sekä Lahti Ringetteä (2016–2017). 

Wood kuului ringeten Suomen nuorten U19 mestaruusjoukkueeseen North Bayssa 2013 ja toimi joukkueen kapteenina.

Alamäkiluistelu 
2013 Wood voitti ensimmäisen alamäkiluistelussa.

Jääpallo 
Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Wood edusti Botnia 69 -joukkueessa, pelaten kaksi kautta ringeten ohella naisten bandyliigaa. Kaudella 2013–2014 joukkue saavutti SM-pronssia.

Rugby 
Kausilla 2014 ja 2015 Wood edusti Helsinki Rugby Clubia (HRC), mutta ura katkesi loukkaantumiseen.

Lähteet 

Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset ringettepelaajat
Suomalaiset jääpalloilijat
Suomalaiset alamäkiluistelijat
Testosteronikorvaushoito

Testosteronikorvaushoito eli androgeenikorvaushoito on iän myötä miehen vähenevän testosteronituotannon paikkaamiseksi annettavaa testosteronilääkitystä. Korvaushoito on kiistanalainen. Korkea testosteronitaso on yhdistetty sydän- ja verisuoniperäisiin kuolemantapauksiin. Toisaalta testosteronikorvaushoito voisi parantaa insuliiniherkkyyttä ja suojata tyypin 2 diabetekselta.

Testosteronikorvaushoidossa kivesten testosteronin tuottaminen tyrehtyy ja jäljelle jää lähinnä ulkoisesti annettu testosteroni. Hypotalamuksen ja aivolisäkkeen muodostama hormonaalinen säätelyjärjestelmä havaitsee, että hormonipitoisuus on runsas ja gonadotropiineja vapauttavan hormonin (GnRH) eritys pienenee. Testosteronikorvaushoito voi sammuttaa miehen oman testosteronituotannon.

Joillain miehillä testosteronikorvaushoito aloitetaan pelkän pienen testosteronipitoisuuden perusteella, mutta aivo­li­säkkeen ade­nooman, hemok­ro­ma­toosin tai geneet­tisen sai­rauden diagno­sointi ja hoi­to voivat viivästyä.

Lääketestosteronin myynti on 12-kertaistunut vuosina 2000–2011. Erään tutkimuksen mukaan testosteronikorvaushoito on yhteydessä 2,2-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 65-vuotiailla miehillä ja 3,4-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 75-vuotiailla miehillä.

Lähteet

Steroidihormonit
Mies
Villalobos (1895)

Villalobos oli Espanjan laivaston Quiros-luokan tykkivene.

Valmistus 

Alus tilattiin Wanpoasta Hongkongista, missä köli laskettiin 1895. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.

Palvelus 
Alus siirrettiin 1896 Filippiineille, jossa se taisteli kapinallisia vastaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli tarkoitus siirtää Espanjaan, mutta siirto osoittautui liian kalliiksi. Alus oli Cavitessa, missä Yhdysvallat valtasi sen yhdessä General Alavan ja Quirosin kanssa. Espanja myi 21. helmikuuta 1900 aluksen Yhdysvalloille ja se poistettiin alusluettelosta.

Yhdysvaltain laivastossa 
Alus liitettiin 5. maaliskuuta 1900 Cavitessa Yhdysvaltain laivastoon nimellä USS Villalobos päällikkönään luutnantti Edward Simpson. Alus lähti 13. maaliskuuta Cavitesta partiomatkalle Cape Santiagon ja Burland Islandin Point Cuevan väliselle rannikolle. Alus oli yhteysaluksena merijalkaväkiosastoon, joka vartioi majakoita Santiagossa ja Malabrigossa sekä esti aseiden ja varusteiden kuljettamisen meritse kapinallisille. Ennen paluutaan kotisatamaan 26. maaliskuuta alus tuhosi seitsemän bancaa, joiden yhteenlaskettujen lastien arvo oli 935 dollaria ja valtasi salakuljetukseen käytetyt prikantiinin, kuunarin ja bancan.

Lyhyen Cavitessa vietetyn lepojakson 26. maaliskuuta - 1. huhtikuuta jälkeen alus valvoi Niacin ja Laguimanocin välistä rannikkoaluetta yhdessä Taaliin sijoitetun maavoimien osaston kanssa. Alus valtasi kolme bancaa Hanahanassa ja yksitoista San Luizissa. Vallatut alukset hinattiin Taaliin. Operaation aikana alus lisäksi valtasi sluupin ja bancan, jossa oli kaksi yhdysvaltalaista. Aluksen kolmannella 14. huhtikuuta alkaneella partiomatkalla alus kuljetti varusteita Cape Santiagon, Cape Malabrigon ja Cabra Islandin majakoita miehittäneille joukoille ennen kuin se aloitti tehtävänsä yhteysaluksena Batangaan, Lucenaan ja Laguimanociin sijoitettuihin armeijan osastoihin.

Neljännellä partiomatkallaan alus palasi Laguimanociin matkaten pitkin Luzonin lounaisrannikkoa. Alus tuki yhdessä USS Indianan ja USS Helenan kanssa Yhdysvaltain 29. jalkaväkidivisioonaa suojaten Marinduque Islandin. Tykkivene kuljetti viestejä Marinduquesta Batangaan ennen paluutaan, jolloin se toimitti elintarvikkeita joukoille. Alus toimitti varusteita majakoita miehittäville joukoille ennen paluutaan meriliikenteen valvontaan. Alus valtasi kolme ilman asianmukaisia lupia matkaavaa bancaa ja toimitti viestejä armeijan tukikohtiin Taaliin, Batangaan, Laguimanociin, Buaciin, Santa Cruziin ja vieraili Gazanissa.

Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1933.

Lähteet 

Quiros-luokan tykkiveneet
Yves Boisset

Yves Félix Claude Boisset (s. 14. maaliskuuta 1939 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli 1970- ja 1980-luvuilla niitä ohjaajia, jotka yhdistivät sosiaalikriittisyyttä jännityselokuvaan. 

Hän aloitti filmiuransa ohjaamalla elokuvan Coplan sauve sa peau (1968). Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Dupont Lajoie (1975), Suurkaupungin sheriffi (Le juge Fayard dit Le Shériff, 1977) ja Attentaatti (L'attentat, 1972).  Suurkaupungin sheriffi-filmi palkittiin vuonna 1976 Louis Delluc -palkinnolla ja Attentaatti vuonna 1973 Moskovan elokuvajuhlien hopeapalkinnolla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Myllykosken voimalaitos

Myllykosken voimalaitos sijaitsee Kouvolassa. Vuonna 1929 rakennetun vanhan voimalaitoksen koneisto kunnostettiin ja rakennettiin uusi tulvaluukku käytöstä poistetun Francis-turbiinin vesitiehen. Laitoksen teho kasvoi noin 2 MW ja vuosienergia noin 6 GWh.

Oy Vesirakentaja toimi projektissa rakennuttajan konsulttina sekä suunnitteli tarvittavat työpadot, voimalaitoksen sisätiloissa tehtävät muutostyöt ja imuputken kunnostuksen.

Myllykoskella on myös vuonna 1997 rakennettu laitos, jonka rakennusvirtaama on 2x160 m3/s ja teho  2x11 MW.

Myllykoskella on pudotuskorkeutta 7 metriä. Keskivirtaama on 110 m³/s.

Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Suomen voimalaitokset
Kymijoki
Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz

Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz (18. lokakuuta 1824 Prangli – 20. lokakuuta 1902 Tartto) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.

Elämänvaiheita 
Julie Hagen-Schwarzin isä, August Matthias Hagen oli taidemaalari ja tytär syntyi kun vanhemmat olivat maalausmatkalla. Tytär osoitti jo pikkutyttönä kiinnostusta piirtämiseen ja ensimmäiset piirustustunnit hän sai isältään. Opiskellessaan Tarton yliopistossa hän kiinnostui muotokuvien piirtämisestä.

Yliopiston jälkeen stipendin Saksassa tapahtuvia opintoja varten. Hän opiskeli ensin Dresdenissä Friedrich Gonnen johdolla. Opinnot jatkuivat Münchenissä, Moritz Rudengasin ateljeessa. Venäjän tsaari Nikolai I myönsi Hagen-Schwarzille Saksan opintojen jälkeen uuden apurahan. Tällä kertaa Italiassa tapahtuvia opintoja varten. Italiaan häntä seurasi myös isä, sillä hän uskoi Italian ilmaston auttavan hänen potemiinsa silmäsairauksiin.

Kotimaahansa Hagen-Schwarz palasi vuonna 1854. Hän oli tuolloin jo saavuttanut mainetta taidemaailmassa ja osallistunut Euroopassa moniin näyttelyihin. Pian tämän jälkeen hän solmi avioliiton astronomi Ludvig Schwarzin kanssa, joka johti paikallista observatorioita. Häämatka suuntautui Siperian eteläosiin, missä hänen miehensä oli mukana Venäjän maantieteellisen seuran palveluksessa. Matkalla etsittiin mineraaleja ja tehtiin alueesta karttoja. Hagen-Schwarz piirsi matkalla kaiken mielenkiintoisen.

Vuonna 1858 Hagen-Schwarz nimitettiin Pietarin taideakatemian ensimmäiseksi naisjäseneksi. Tämän jälkeen hän oleskeli paljon Pietarissa, osallistuen moniin näyttelyihin. Uransa aikana hän teki yli 700 muotokuvaa.

Maalauksia

Aiheesta muualla 
 https://www.digikogu.ekm.ee/search?searchtype=complex&author_ids=446

Lähteet 

Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1902 kuolleet
Virolaiset taidemaalarit
Baltiansaksalaiset
Kadri Mälk

Kadri Mälk (s. 27. tammikuuta 1958 Tallinna) on virolainen kuvataiteilija ja korumuotoilija. Hän on erikoistunut jalokiviin.

Mälk aloitti taideopintonsa Tarton taidekoulussa josta valmistui vuonna 1977. Hän jatkoi opintojaan Viron taideakatemiassa, josta valmistui vuonna 1986. Hän työskenteli vapaana taiteilijana vuoteen 1993 asti. Hän pääsi tuolloin opiskelemaan Lahden muotoiluinstituuttiin, missä erikoistui gemnologiaan Esko Timosen oppilaana. Lahdesta tie vei Bend Munsteinerin Studioon Saksaan. 

Viron taideakatemiassa Mälk on opettanut vuodesta 1989 ja on sen jalokivitaiteen professori vuodesta 1996. Hän on pitänyt näyttelyitä monissa maissa ja hänen töitään on ollut näytteillä useissa museoissa Virossa, Suomessa, Belgiassa, Venäjällä, Slovakiassa ja Japanissa, sekä muutamassa muussa maassa. 

Hänet on palkittu Viron Valkoisen tähden ritarikunnan kunniamerkillä ja hän saanut myös useita taidepalkintoja.

Aiheesta muualla 
 http://www.klimt02.net/forum/5473

 Virolaiset taiteilijat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Lam Wai Ying

Lam Wai Ying on Hongkongissa asuva kiinalainen yritysjohtaja ja miljardööri. Hän on mobiililaitteiden kosketusnäyttöjä esimerkiksi Applelle valmistavan Biel Crystal Manufactoryn hallituksen puheenjohtaja ja omistaa 49 prosenttia konserniyhtiön osakkeista. Hänen miehensa Yeung Kin-man, joka on yhtiön toimitusjohtaja ja perustaja, omistaa 51 prosenttia perheyrityksestä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Lamin varallisuudeksi 5,4 miljardia dollaria. Hän kuului Forbesin mukaan myös maailman sadan vaikutusvaltaisimman naisen joukkoon (2017).

Biel Crystal Manufactory Ltd on vuonna 1986 perustettu hongkongilainen suuryritys. Alkujaan se valmisti kellonlaseja. Nykyisin yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Shenzhenissä ja Huizhoussa. Yhtiö kilpailee miljardööri Zhou Qunfein Lens Technologyn kanssa maailman suurimman mobiililaitteiden kosketusnäyttöjen valmistajan asemasta. Yrityksen asiakkaisiin kuuluvat muun muassa Apple, Samsung, LG, Huawei ja Lenovo. Vuonna 2013 uutisoitiin yhtiön rikkovan työntekijöidensä oikeuksia tehtaillaan. Vuoden 2018 alussa, kun uutisoitiin yhtiön siirtävän pörssiantiaan vuoden kolmannelle neljännekselle, kerrottiin yhtiössä työskentelevän jo 140 000 ihmistä, ja yhtiön suunnittelevan tehtaittensa laajentamista Huizhoussa. 

Lam on naimisissa ja asuu Hongkongissa. Tammikuussa 2017 uutisoitiin perheen ostaneen huippuhintaisen, 361 miljoonaa dollaria maksaneen  luksusasunnon Hongkongin korkeimmalta ja arvostetuimmalta asuinalueelta The Peakilta.

Lähteet

Kiinalaiset yritysjohtajat
Kiinalaiset miljardöörit

Elävät henkilöt
Bernhard Landauer

Bernhard Landauer (s. 20. heinäkuuta 1970 Innsbruck) on itävaltalainen kontratenori. Hän oli kuoropoikana luostarissa ennen kuin pääsi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa häntä opettivat muiden muassa Helena Karusso ja Kurt Equiluz.

Landauer erikoistui varhaiseen musiikkiin, jota hän on esittänyt muiden muassa Amsterdamin barokkiorkesterin, Cantus Cöllnin, Ensermble Clément Janequinin ja King's Consortin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Ton Koopmanin, René Clemencicin, René Jacobsin ja Thomas Hengelbrockin kanssa. Hän on työskennellyt esiintyessään periodisoittimilla. Hänen ohjelmistoonsa kuitenkin kuuluu myös tuoreempaa musiikkia, kuten Franz Schubertin, Robert Schumannin, Richard Straussin ja Benjamin Brittenin teoksia. Hän esiintyi Alfred Schnittken Gesualdo-oopperan kantaesityksessä.

Lähteet 
 

Itävaltalaiset oopperalaulajat
Kontratenorit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Fernande Chiocchio

Fernande Chiocchio (s. 29. toukokuuta 1929 Montreal) on kanadalainen mezzosopraano, pianisti ja pedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon pianonsoitossa Montrealissa vuonna 1950. Hän opiskeli pianonsoittoa myös École supérieure de musique de Lachinessa sekä laulamista vuosina 1950–55 Pauline Donaldan ja sisar Rolande Ouimet'n johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat laulamisessa Rachele Maragliano-Mori ja Philon Ktsanes; näyttämötaitoja hänelle opetti Jan Doat. Vuonna 1951 Chiocchiolle myönnettiin Archambault-palkinto.

Chiocchio teki debyyttinsä Opera Guildin kanssa vuonna 1952 Her Majesty's Theatressa osallistumalla Sergei Prokofjevin Rakkaus kolmeen appelsiiniin -oopperan esitykseen. Sittemmin hän esiintyi saman yhtiön kanssa myös muissa rooleissa, joihin lukeutuivat huomattavina esimerkkeinä Mercédès (Carmen, 1960), Flora (La traviata, 1962), Dame Marthe (Faust, 1963) ja Suzuki (Madama Butterfly, 1965 ja 1969). Lisäksi Chiocchio esiintyi muun muassa Canadian Opera Companyn kanssa. 

Chiocchio oli jäsenenä laulukvartetissa, joka teki viisikymmentä konserttia Ranskassa vuonna 1958. Vuonna 1963 hän perusti Josèphe Collen ja George Morganin kanssa Trio vocal de Montréalin, joka esiintyi ensisijaisesti CBC:n radiossa. Chiocchio asettui Ranskaan vuonna 1978 ja esiintyi siellä Nantesin oopperassa. Erään resitaalin jälkeen Jean Vallerand luonnehti Chiocchio yhdeksi sukupolvensa musikaalisimmista esiintyjistä. Chiocchio on myös toiminut opetustehtävissä ja Opéra-Comique du Québecin taiteellisena johtajana (1984–1988).

Lähteet 

Kanadalaiset oopperalaulajat
Mezzosopraanot
Vuonna 1929 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Albay (1885)

Albay oli Espanjan laivaston vuonna 1885 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.

Valmistus 
Espanjan siirtomaahallinto Filippiineillä tilasi aluksen Cavitesta Filippiineiltä, missä köli laskettiin 1885. Joidenkin lähteiden mukaan alus tilattiin Whampoa Dock Companyltä Hong Kongista ja se olisi valmistettu telakan toimeksiannosta Shanghaissa. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja se valmistui 1886.

Palvelus 
Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Filippiineillä kohtaamatta Yhdysvaltain laivastoa. Useiden muiden tykkiveneiden tavoin alus oli Zamboangalla Mindanaossa.

Yhdysvaltain asevoimien ja Emilio Aguinaldon johtamien aseistettujen filippiiniläisryhmien väliset sotatoimet alkoivat Manilan ympäristössä 4. helmikuuta 1899. Yhdysvaltain Aasian laivue tarvitsi siten matalakulkuisia tykkiveneitä tukeakseen maajoukkojen taistelua. Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan päättänyt rauhansopimus mahdollisti Yhdysvaltain maavoimille tehdä sopimuksen Espanjan laivaston Zamboangalla olleiden tykkiveneiden lunastamisesta.

USS Albay 
Yhdysvaltain sotaministeriö osti 2. toukokuuta 1899 Zamboangalta kolme höyrypurtta ja kymmenen tykkivenettä yhtenä Albay, jonka lunastus hinta oli 315 000 dollaria. Alukset siirrettiin laivastolle samasta hinnasta. Alus liitettiin 21. toukokuuta Yhdysvaltain laivastoon nimellä USS Albay. Aluksen päälliköksi siirrettiin panssarikansiristeilijä USS Baltimorelta aliluutnantti Michael J. McCormack.

Alus poistettiin palveluksesta 13. helmikuuta 1904 Cavitessa ja myytiin 8. kesäkuuta 1906.

Lähteet 

Albay-luokan tykkiveneet
Liikunnan aluejärjestö

Liikunnan aluejärjestöt ovat alueellisia maakuntien rajoja noudattavia yhdistyksiä, joiden jäseninä on pääasiassa alueidensa urheiluseuroja. Liikunnan aluejärjestöjä on 15. Ne saavat toimintaansa avustuksia mm. opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Aluejärjestöt tuottavat jäsenilleen koulutusta, tarjoavat tukipalveluja ja järjestävät tapahtumia sekä leirejä. 

Liikunnan aluejärjestöjärjestelmä luotiin vuonna 1993, kun urheilun keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu perustettiin. Liikunnan aluejärjestöt olivat Suomen Liikunta ja Urheilun jatkajaksi perustetun Valon jäseniä, mutta ne eivät liittyneet sen korvanneen uuden Olympiakomitean kumppanuusjäseniksi, koska eivät olisi saaneet äänivaltaa vuosikokouksessa.

Lähteet 

Liikunta ja Urheilu
Jouppi

Jouppi voi viitata seuraaviin:
 Jouppi,  osa-alue Espoossa
 Jouppi, lähiö Seinäjoella

Sukunimi 
 Jussi Jouppi (1925–2018), suomalainen asianajaja, pankinjohtaja, varatuomari ja poliitikko
 Lauri Jouppi (1893–1951), Seinäjoen ensimmäinen kauppalanjohtaja.

Sukunimet
Sofja Tolstaja

Sofja Andrejevna Tolstaja, o.s. Behrs (s. 22. elokuuta 1844 – 4. marraskuuta 1919) oli venäläinen kirjailija, joka kirjoitti pienoisromaaneja ja päiväkirjaa, jotka on julkaistu vasta 1900-luvun lopulla. Hän oli kirjailija Leo Tolstoin vaimo ja kopioi käsin miehensä käsikirjoitukset.

Elämä 
Sofja Behrs oli yksi aristokraattisen perheen kolmesta lapsesta. Vuonna 1844 syntynyt Sofja meni 18-vuotiaana naimisiin kirjailija Leo Tolstoin kanssa. Avioliitto teki Sofjasta kreivittären. Sofja ja Leo Tolstoi saivat 13 lasta.

Tolstaja toimi miehensä apuna, ja hän puhtaaksikirjoitti ja kopioi käsin kaikki käsikirjoitukset. Tolstajan omat pienoisromaanit julkaistiin vasta yli sata vuotta niiden kirjoittamisen jälkeen. Hänen päiväkirjansa puolestaan käännettiin englanniksi 1980-luvun puolivälisä. Päiväkirjassa on merkintöjä yli 50 vuoden ajalta.

Tolstaja esitettiin pitkään elämäkerroissa ja kirjallisuudessa mustasukkaisena ja ahneena naisena, joka esti hänen miehensä kohtalon askeettina ja profeettana. Elämäkerturi Alexandra Popoffin mukaan Tolstajan maineeseen oli syypäänä Tolstoin opetuslapsi ja läheinen ystävä Vladimir Tšertkov, joka esitti Sofjasta virheellistä tietoa ja liioitteli omaa asemaansa Tolstoin elämässä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Oravanhäntänata

Oravanhäntänata (Vulpia bromoides) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, häntänatojen (Vulpia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja matalakasvuinen heinälaji, joka muistuttaa jonkin verran hiirenhäntänataa (Vulpia myuros).

Oravanhäntänata voi kasvaa 30 cm korkeaksi asti, mutta jää usein matalammaksi. Oravanhäntänata on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Lehdet ovat lyhyitä, lehtitupet kaljuja sekä sileitä, ja kieleke on lyhyt. Oravanhäntänadan kukinto on yksipuoleinen röyhy, jonka tähkylät ovat käyriä ja perällisiä. Tähkylöiden perät ovat lyhyitä ja pystyjä. Tähkylät ovat vaaleanvihreitä, joskus violettivivahteisia, ja niissä on neljästä seitsemään kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat kaljuja ja ulkokale yltää yli sisäkaleen puolenvälin. Sisäkaleessa on ulkoneva ota. Ulkohelpeet ovat lähes kaljuja ja niissä on senttimetrinpituinen vihne. Oravanhäntänata kukkii kesä–heinäkuussa.

Oravanhäntänata kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla, kuten auringonpaisteisilla kallioilla ja muilla vastaavanlaisilla paikoilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla oravanhäntänataa tavataan laajalti lähes koko Euroopassa pohjoisimpia ja itäisimpiä osia lukuun ottamatta sekä tulokaslajina Pohjois-Amerikassa. Pohjoismaissa oravanhäntänataa tavataan lähinnä vain Tanskassa ja Ruotsin eteläisimmissä osissa, Skånessa ja Blekingessä. Suomessa sitä on tavattu muutaman kerran viimeisten noin sadan vuoden aikana.

Oravanhäntänadan tieteellisen nimen lajinimi (bromoides) viittaa kattaroihin (Bromus) ja tarkoittaa kattaroita muistuttavaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Oravanhäntänata (Vulpia bromoides)
 JSTOR Global Plants: Vulpia bromoides 
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Vulpia bromoides 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Vulpia bromoides 
 United States Department of Agriculture (USDA): Vulpia bromoides 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Vulpia bromoides (squirreltail fescue) 

Häntänadat
Maakeskeinen kiertorata

Maakeskeiseen kiertorataan sisältyy minkä tahansa esineen joka kiertää Maapalloa, kuten Kuu tai satelliitit. Vuonna 1997 NASA arvioi että Maata kiertää noin 2 465 keinotekoista satelliittia ja 6 216 palaa avaruusromua. Yli 16,291 aiemmin laukaistuja esineitä oli palannut Maan ilmakehään.

Katso myös  
Geostationaarinen kiertorata
Luettelo kiertoradoista

Lähteet

Aiheesta muualla  
 URSA:n wiki: Meteoroidien kiertoradat
 Rocket Upper Stages and Debris Mitigation Guidelines  
 NASA: 3. Trajectories and orbits  

Kiertoradat
Sergei Šumakov

Sergei Šumakov (s. 4. syyskuuta 1992 Tseljabinsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkohyökkääjä. Hän on edustanut KHL:ssa myös Sibir Novosibirskiä ja TsSKA Moskovaa. 13.4.2020 mennessä pelaamissaan 361 KHL:n runkosarjaottelussa hän on kerännyt tehopisteet 96+107=203 ja 75 pudotuspelissä tehopisteet 23+21=44

Lähteet
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Sisustusarkkitehdit SIO

Sisustusarkkitehdit SIO ry on vuonna 1949 perustettu ammatillinen järjestö, joka jakaa tietoa sisustusarkkitehtien työstä. Sisustusarkkitehdit ovat suorittaneet taiteen maisterin loppututkinnon (MA) tai muotoilijan ammattikorkeakoulututkinnon. 

SIO ry on Ornamon jäsenjärjestö ja ECIAn (European Counsil of Interior Architects) jäsen. SIOssa on yli 770 jäsentä (v. 2019). SIO edistää rakennustaiteen, laadukkaan ympäristön ja suunnittelun arvostusta ja seuraa alan koulutuksen kehittämistä. SIOn jäsenet käyttävät ammattinimikkeen perässä SIO -lyhennettä.

Historia 
Ammattikunta sai alkunsa 1870 perustetussa Veistokoulussa, josta on kehittynyt nykyinen Aalto-yliopisto. Huonekalupiirustusosasto eli niin kutsuttu B-osasto perustettiin vuonna 1915. Vuonna 1948 Ornamon uudelle huonekalujaostolle valittiin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Werner West. Sisustusarkkitehdit SIO ry rekisteröitiin virallisesti yhdistykseksi vuonna 1956.

Palkinnot ja tunnustukset 
SIO nimesi vuodesta 1982 jäsenistöstään joka kolmas vuosi Vuoden kalustesuunnittelijan ja kaksi vuotta peräkkäin Vuoden sisustusarkkitehdin. Kalustesuunnittelupalkinto annettiin usein tietystä työstä, joten sitä kutsuttiin usein Vuoden huonekalu -palkinnoksi tai SIO:n huonekalupalkinnoksi. Vuonna 2003 kalustesuunnittelupalkinto korvautui Vuoden huonekalusuunnittelija -palkinnolla. Vuodesta 2015 on näiden sijaan jaettu Ornamo-palkintoa, joka nostaa vuosittain esille kolme ajankohtaista ja ansioitunutta muotoilun eri osa-alueiden vaikuttajaa, joista yksi palkitaan..

SIOn kunniajäsenet 
 Eero Aarnio
 Päivi Bergroth
 Leena Kolinen
 Antti Paatero
 Pirkko Stenros 
 Yrjö Wiherheimo
 Antti Wuorenjuuri

Edesmenneet kunniajäsenet 

 Carin Bryggman 
 Olavi Hänninen 
 Lisa Johansson-Pape 
 Olli Mannermaa 
 Antti Nurmesniemi 
 Lasse Ollinkari
 Pekka Perjo 
 Ilmari Tapiovaara 
 Alli Syvänoja

Lähteet 

Suomalaiset järjestöt
Mestarien liigan kauden 2017–2018 pudotuspelit

Mestarien liigan kauden 2017–2018 pudotuspelit alkoivat 13. helmikuuta ja päättyvät 26. toukokuuta 2018 Kiovan olympiastadionilla Kiovassa, Ukrainassa pelattuun loppuotteluun, joka ratkaisi Mestarien liigan kauden 2017–2018 voittajan. Pudotuspelivaiheessa kilpaili yhteensä 16 joukkuetta.

Karsiutuneet joukkueet

Neljännesvälierät

Ottelut

Juventus voitti 4–3 yhteistuloksella.

Manchester City voitti 5–2 yhteistuloksella.

Liverpool voitti 5–0 yhteistuloksella.

Sevilla voitti 2–1 yhteistuloksella.

Real Madrid voitti 5–2 yhteistuloksella.

2–2 yhteistulos. Roma voitti vierasmaaleilla.

Barcelona voitti 4–1 yhteistuloksella.

Bayern München voitti 8–1 yhteistuloksella.

Puolivälierät

Ottelut

4–4 yhteistulos. Roma voitti vierasmaaleilla.

Bayern München voitti 2–1 yhteistuloksella.

Real Madrid voitti 4–3 yhteistuloksella.

Liverpool voitti 5–1 yhteistuloksella.

Välierät

Ottelut

Real Madrid voitti 4–3 yhteistuloksella.

Liverpool voitti 7–6 yhteistuloksella.

Loppuottelu

Huomioita

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 

Mestarien liiga
Jalkapallosarjojen kausi 2017–2018/2018
Isotoppo

Isotoppo (Koeleria grandis) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, tupsutoppojen (Koeleria) sukuun kuuluva kasvilaji. Toisinaan isotoppo luetaan samaksi lajiksi kuin röyhytoppo (Koeleria pyramidata).

Isotoppo on monivuotinen, yleisväritykseltään puhtaanvihreä heinälaji, joka muodostaa maanalaisia rönsyjä. Se muistuttaa jonkin verran röyhytoppoa (Koeleria pyramidata) ja hentotoppoa (Koeleria macrantha), mutta on erotettavissa niistä rönsyjensä perusteella.

Isotoppo voi kasvaa lähes metrinkorkuiseksi ja on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Sen varret ovat melko vankkoja ja lehdet ovat kapeita, tasaisia sekä reunoiltaan pitkäkarvaisia. Alimmat lehtitupet ovat pitkäkarvaisia ja ylemmät hienokarvaisia. Isotopon kukinto on noin 10 cm pitkä ja melko tiivis röyhy, jonka haarat ovat lyhyitä. Tähkylät ovat 6–7 mm pitkiä ja niissä on teräväkärkiset kaleet sekä ulkohelpeet. Isotoppo kukkii kesä–heinäkuussa.

Isotoppoa tavataan muun muassa itäisessä Euroopassa. Isotoppoa ei ole tavattu Suomessa. Suomea lähimmät esiintymät ovat Virossa, Ruotsissa ja Venäjällä. Ruotsissa isotoppoa on löydetty vain yhdeltä paikalta Uplannin Kapellskäristä, jonne sen on arveltu saapuneen laivaliikenteen mukana Venäjältä tai Baltiasta. Isotoppo on ollut 1920-luvulle asti alueella yleinen, mutta vähentynyt sittemmin voimakkaasti. Isotoppo on Ruotsissa rauhoitettu kasvilaji.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Isotoppo (Koeleria grandis)
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Koeleria grandis 

Topot
Etelä-Sudanin sisällissota

Etelä-Sudanin sisällissota oli konflikti, jossa vastakkain olivat Etelä-Sudanin hallitus ja sitä vastustavat liikkeet. Sodassa hallitusta vastaan taistelivat SPLM-IO eli Sudanin kansan vapautusliike, Nuerin valkoinen armeija, Kansallinen pelastusrintama ja Etelä-Sudanin demokraattinen liike. Hallituksen puolella taistelivat Etelä-Sudan ja sitä tukevat YK, Uganda ja Etiopia.

Sota alkoi joulukuussa 2013, kun presidentti Salva Kiir Mayardit syytti varapresidentti Riek Macharia ja kymmentä muuta vallankaappausyrityksestä. Machar kielsi yrittäneensä vallankaappausta ja loikkasi SPLM-IO-liikkeen johtoon. Taistelut alkoivat aluksi Sudanin kansan vapautusliikkeen ja hallituksen välillä. Ugandalaisia joukkoja osallistui taisteluihin Etelä-Sudanin hallituksen puolelle sodan alettua. Myös YK:n rauhanturvaajia tuli alueelle vuonna 2014.

YK:n turvallisuusneuvosto asetti Etelä-Sudanin asevientikieltoon vasta heinäkuussa 2017.

Etelä-Sudan ja sitä vastaan kapinoivat ovat solmineet useita aselepoja. Syyskuussa 2018 arvioitiin, että sodassa on kuollut ainakin 383 000 ihmistä. Syyskuussa 2018 Etelä-Sudanin presidentti Salva Kiir ja kapinallisjohtaja Riek Machar allekirjoittivat historiallisen rauhansopimuksen Etiopiassa. Sopimus päätti virallisesti Etelä-Sudania viisi vuotta vaivanneen sisällissodan, joka oli vaatinut yli 300 000 kuolonuhria ja oli ajanut yli 3,5 miljoonaa ihmistä kodeistaan.

Helmikuussa 2020 entinen kapinallisjohtaja Riek Machar vannoi virkavalansa Etelä-Sudanin ensimmäisenä varapresidenttinä sinetöiden kuusi vuotta aiemmin alkaneen sodan päättymisen. Samassa yhteydessä astui virkaansa myös kolme muuta varapresidenttiä, joista yksi oli maan "perustajaisän" John Garangin leski Rebecca Garang, Presidenttinä jatkoi maata sen itsenäistymisestä lähtien johtanut Salva Kiir. Uusi siirtymävaiheen yhtenäisyyshallitus aloitti myös toimintansa. Aikaisemmat sopimukset rauhasta olivat nopeasti kaatuneet. Vuonna 2011 itsenäistynyt Etelä-Sudan ajautui veriseen sisällissotaan sen jälkeen, kun presidentti Salva Kiir erotti joulukuussa 2013 Riek Macharin varapresidentin virasta. Etelä-Sudanin kaksi suurinta etnistä ryhmää dinkat ja nuerit alkoivat tämän jälkeen hyökätä toisiaan vastaan. Sopimus siirtymävaiheen hallituksen luomisesta vuoden 2018 rauhansopimuksen mukaisesti oli aiemmin lykkääntynyt kahdesti ja helmikuu 2020 oli asetettu ehdoton takaraja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Afrikan valtioiden sisällissodat
Sisällissota
2010-luku
Briana Campos

Briana Marie ”Bri” Campos Barriéntez (s. 2. helmikuuta 1994) on meksikolainen jalkapalloilija, joka kaudella 2018 edustaa Naisten Liigassa pelaavaa Åland Unitedia. Hän on pelannut myös Meksikon naisten jalkapallomaajoukkueessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Briana Campos Suomen Palloliiton sivuilla

Meksikolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Hasselblad-palkinto

Hasselblad-palkinto on vuosittain merkittävälle valokuvaajalle jaettava kansainvälinen palkinto. Sitä jakaa ruotsalainen Erna ja Victor Hasselbladin säätiö, joka syntyi 1979 Hasselblad-kamerayhtiön perustajan Victor Hasselbladin ja hänen vaimonsa testamenttilahjoituksesta. Vuoteen 2009 asti palkintosumma oli 500 000 Ruotsin kruunua, ja palkinnon 30-vuotisjuhlavuonna 2010 se korotettiin miljoonaan kruunuun. Palkintoon kuuluu myös kultainen mitali sekä Göteborgin Hasselblad-keskuksessa pidettävä näyttely voittajan töistä.

Palkinnon saaja valitaan niin, että säätiön hallitus nimeää vuosittain palkintokomitean jäsenet kansainvälisten valokuvauksen asiantuntijoiden ja tutkijoiden joukosta. Komitea nimittää sitten kolmesta viiteen ehdokasta, joista säätiön hallitus valitsee voittajan. Voittajan nimi julkistetaan Victor Hasselbladin syntymäpäivän, maaliskuun 8:nnen aikoihin, ja voittajan töistä järjestetään Hasselblad-keskukseen näyttely myöhemmin samana vuonna.


Palkitut 

 1980 – Lennart Nilsson
 1981 – Ansel Adams
 1982 – Henri Cartier-Bresson
 1983 – palkintoa ei jaettu
 1984 – Manuel Álvarez Bravo
 1985 – Irving Penn
 1986 – Ernst Haas
 1987 – Hiroshi Hamaya
 1988 – Edouard Boubat
 1989 – Sebastião Salgado
 1990 – William Klein
 1991 – Richard Avedon
 1992 – Josef Koudelka
 1993 – Sune Jonsson
 1994 – Susan Meiselas
 1995 – Robert Häusser
 1996 – Robert Frank
 1997 – Christer Strömholm
 1998 – William Eggleston
 1999 – Cindy Sherman
 2000 – Boris Mihailov
 2001 – Hiroshi Sugimoto
 2002 – Jeff Wall
 2003 – Malick Sidibé
 2004 – Bernd ja Hilla Becher
 2005 – Lee Friedlander
 2006 – David Goldblatt
 2007 – Nan Goldin
 2008 – Graciela Iturbide
 2009 – Robert Adams
 2010 – Sophie Calle
 2011 – Walid Raad
 2012 – Paul Graham
 2013 – Joan Fontcuberta
 2014 – Miyako Ishiuchi
 2015 – Wolfgang Tillmans
 2016 – Stan Douglas
 2017 – Rineke Dijkstra
 2018 − Oscar Muñoz
 2019 – Daidō Moriyama
 2020 – Alfredo Jaar

Lähteet

Kirjallisuutta
Wieczorek, Alfried – Sui, Claude W. (toim.): Weltstars der Fotografie: Die Preisträger der Hasselblad Foundation. Mannheim: Reiss-Engelhorn-Museen, 2008. ISBN 978-3-927774-23-0.

Aiheesta muualla 
 Erna ja Victor Hasselbladin säätiön verkkosivusto

Valokuvapalkinnot
Ulsterin lippu

Ulsterin lippu on yhden Irlannin neljäntoista provinssin lippu. Ulsterin punainen käsi on symboli, joka polveutuu joko O'Neillin dynastiasta tai aikaisen kristillisen ikonigrafian Dextra Deistä. Punainen risti kultaisella taustalla tulee Burkesin aatelisperheestä.

Nykyiset muodot ja käyttö 
Ulsterin lippua käytetään usein Leinsterin, Munsterin, ja Connachtin lipun rinnalla. Lippu on Ulsterin gaelisen urheilyhdistyksen ja Ulsterin rugby tiimin virallinen lippu. Se on myös osa IRFU:n neljän provinssin lippua ja Irlannin jääkiekkomaajoukkueen lippua.

Lähteet 
 The Arms of Ireland: Medieval and Modern,” The Coat of Arms IX
 Irlannin heraldriikan kirjasto Irlannissa

Irlanti
Brandi Love

Brandi Love (s. 29. maaliskuuta 1973 Raleigh, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Pornoelokuvissa näyttelemisen hän aloitti vuonna 2004.

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset pornonäyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Veikko Virtanen (pesäpalloilija)

Veikko Virtanen on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1948–1954 Virtanen pelasi SM-sarjassa 40 runkosarjaottelua Seinäjoen Maila-Jussien ja Vimpelin Vedon joukkueissa. Ulkopelissä Virtasen pelipaikka oli kopparina. Virtanen valittiin 3 kertaa Itä–Länsi-otteluun.

Saavutukset

Pelaajana 
 1 SM-pronssi: 1952
 3 Itä–Länsi-ottelua: 1948, 1952, 1953

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vimpelin Vedon pelaajat
Syntymävuosi puuttuu
Mahdollisesti elävät henkilöt
Astrid (Belgian kuningatar)

Astrid Sofia Lovisa Thyra Bernadotte (17. marraskuuta 1905 Tukholma – 29. elokuuta 1935 Küssnacht am Rigi, Schwyzin kantoni, Sveitsi) oli Ruotsin prinsessa, josta tuli Leopold III:n puolisona Belgian kuningatar.

Prinsessa Astrid syntyi Ruotsin prinssi Kaarlen ja Tanskan prinsessa Ingeborgin nuorimpana tyttärenä.

Hän avioitui Belgian kruununprinssi Leopoldin kanssa marraskuussa 1926. Ensin oli siviilivihkiminen Tukholmassa. Sitä seurasivat kirkkohäät Brysselin katolisessa katedraalissa. Avioliitosta syntyi kolme lasta:
 Joséphine-Charlotte Ingeborg Elisbeth Marie-José Marguerite Astrid (1927–2005), Belgian prinsessa, Luxemburgin suurherttuatar mentyään vuonna 1953 naimisiin prinssi Jeanin (myöhemmin Luxemburgin suurherttua) kanssa.
 Baudouin Albert Charles Léopold Axel Marie Gustave (1930–1993), Belgian kruununprinssi ja kuningas Baudouin I isänsä jälkeen.
 Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie (synt. 1934), Belgian ja Liègen prinssi, kuningas Albert II veljensä jälkeen.

Kuningas Albert kuoli vuonna 1934, ja Leopoldista ja Astridista tuli Belgian uusi kuningaspari.

Kuningasparin lomaillessa vuonna 1935 Sveitsissä kuningas menetti autonsa hallinnan kapealla maantiellä Küssnacht am Rigissä lähellä Luzernia ja kuningatar menehtyi auton suistuttua tieltä. Küssnachtiin on rakennettu kappeli Astridin muistoksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kuinka se tapahtui? Kuningatar Astridin kuolonajon yksityiskohtia, Suomen Kuvalehti, 14.09.1935, nro 37, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Legendan hohdetta Küssnachtin yllä, Kuva, 30.08.1939, nro 18, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Prinsessat
Ruotsin kuninkaalliset
Belgian kuninkaalliset
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Maria (keisarinna)

Maria (21. kesäkuuta 1528 – 26. helmikuuta 1603) oli Habsburg-sukuun kuulunut prinsessa, josta tuli Maksimilian II:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisarinna vuosina 1564–1576, Böömin kuningatar vuodesta 1562 ja Unkarin kuningatar vuodesta 1564. Hän toimi myös Espanjan sijaishallitsijana ensin isänsä ja myöhemmin veljensä poissaolojen aikana.

Marian vanhemmat olivat keisari Kaarle V ja Isabella Portugalilainen.

Vuonna 1548 Maria nai serkkunsa Maksimilianin. Heille syntyi yhteensä kuusitoista lasta, joista vain seitsemän eli aikuisikäiseksi.

Anna (1549–1580) avioitui 1570 Espanjan ja Portugalin kuninkaan Filip II:n (1527–1598) kanssa.
Rudolf II (s. Wien 2. heinäkuuta 1552 – 23. tammikuuta 1612), keisari vuosina 1576–1612.
Ernst (s. Wien 15. heinäkuuta 1553 – Bryssel 21. maaliskuuta 1595), Itävallan arkkiherttua, Espanjan Alankomaiden kuvernööri 1594–1595.
Elisabeth (1554–1592) avioitui 1570 Ranskan kuninkaan Kaarle IX:n (1550–1574) kanssa.
Matias (1557–1619) keisari vuosina 1612–1619.
Maksimilian III (1558–1618). Saksalaisen ritarikunnan suurmestari 1590–1618
Albert (1559–1621). Itävallan arkkiherttua, Espanjan Alankomaiden kuvernööri 1595–1621. Vuonna 1599 hän nai Filip II:n tyttären Isabellan (1566–1633).

Lähteet 

Habsburgin hallitsijasuku
Keisarinnat
Prinsessat
Vuonna 1528 syntyneet
Vuonna 1603 kuolleet