joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Suurarkkipiispa

Suurarkkipiispa () on idän kristittyjen parissa autokefaalisen tai autonomisen kirkon pää, joka ei historiallisista tai ekumeenisista syistä halua käyttää patriarkan arvonimeä.

Ortodoksinen kirkko
Kreikan ortodoksisessa kirkossa Ateenan arkkipiispa käyttää suurarkkipiispan arvonimeä kunnioituksesta Konstantinopolin patriarkkaa kohtaan.

Katolinen kirkko
Katolisessa kirkossa suurarkkipiispa on Rooman kirkon kanssa unioidun, Idän riitusta käyttävän kirkon päämies, joka käyttää omassa autonomisessa (sui juris) kirkossaan samaa päätäntävaltaa kuin Idän katolisten kirkkojen patriarkat. Se, ettei kaikille Idän unioitujen kirkkojen päämiehille ole myönnetty patriarkan nimeä ja arvoa, johtuu ennen kaikkea hienotunteisuudesta ei-katolilaisia kristittyjä kohtaan. Näiden kirkkojen jäsenet tosin saattavat pitää järjestelmää syrjivänä, ja käytännössä näidenkin kirkkojen päämiehistä käytetään usein patriarkan arvonimeä. Erot patriarkan ja suurarkkipiispan välillä ovat enimmäkseen seremonioihin ja protokollaan liittyviä.

 Suurarkkipiispa on protokollan mukaisessa arvojärjestyksessä patriarkan alapuolella, mutta arkkipiispan yläpuolella.
 Kun suurarkkipiispa luodaan kardinaaliksi, hän kuuluu kardinaalipapin luokkaan, kun taas patriarkat kuuluvat kardinaalipiispojen luokkaan.

Sekä patriarkat että suurarkkipiispat valitsee virkaansa heidän kirkkojensa kirkolliskokous. Patriarkat pyytävät paavilta hyväksynnän eli "kirkollisen yhteyden" (ecclesiastica communio) vasta heidän virkaan asettamisensa jälkeen, kun taas suurarkkipiispat joutuvat pyytämään samaa jo ennen virkaan asettamistaan.

Tällä hetkellä on neljä suurarkkipiispanistuinta:

1. Vuodesta 1963 vuoteen 2005 Lvovin arkkihiippakunta. Kiova pyrkii saamaan oman patriarkaatin. Arvonimeä patriarkka käytetään yleisesti.

2. Syro-malankaarisen kirkon päämies käyttää myös katholikoksen arvonimeä.

Katolinen kirkko
Kirkolliset virat
David Jason

Sir David John White, taiteilijanimi David Jason (s. 2. helmikuuta 1940 Lontoo, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka on tullut suomalaisille tutuksi etenkin televisiosarjoista Oi ihana toukokuu (The Darling Buds of May, 1991–1993) ja Komisario Frost (A Touch of Frost, 1992–2010 ), jossa hän esitti päähenkilöä. 

Jason aloitti uransa 1960-luvun puolivälissä. Hän esiintyi muun muassa sarjassa Do Not Adjust Your Set (1967), joka oli eräänlainen Monty Pythonin lämmittelyvaihe ennen Lentävää sirkusta. Muita sarjoja, joissa Jason on näytellyt, ovat muun muassa vankilasarja Hilut kintuissa (Porridge, 1974–1977) ja Aina auki (Open All Hours, 1976–1985).

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Brittiläiset koomikot
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Besame Mucho (albumi)

Besame Mucho on Topi Sorsakosken & Agentsin albumi vuodelta 1987. Ilmestyessään monien yllätykseksi albumilta ei löydykään nimikappaletta, vaan kyseessä oli Agentsin ja Topi Sorsakosken tarkoituksella tekemä "jekku". Hittejä olivat muun muassa Kaksi kitaraa, Kauan ja Valot (Baddingin kappale instrumentaaliesityksenä). Levy myi 156 605 kappaletta ja sai tripla-platinaa, eli kyseessä on Sorsakosken ja Agentsin myydyin levy.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen.

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 Topi Sorsakoski – laulu
 Esa Pulliainen – soolokitara
 Hans Etholén – rytmikitara
 Kai Pulliainen – basso
 Juha Takanen – rummut ja lyömäsoittimet

Tuotanto 
 Pedro Hietanen – tuottaja
 Risto Hemmi – äänittäjä, miksaaja (Finnvox)
 Make Törrönen – äänittäjä (Finnvox)
 Mikko Tegelman – äänittäjä (Studio Sounds)
 Stefan Bremer – kansikuva, kannen suunnittelu

Lähteet 
 Suomen äänitearkiston tietokanta
 International Federation of the Phonographic Industry 
 Besame Mucho -vinyyli.

Vuoden 1987 albumit
Agentsin albumit
Topi Sorsakosken albumit
Pedro Hietasen tuottamat albumit
Karotenoidit

Karotenoidit (latinan sanasta carota ’porkkana’) ovat luonnollisia pigmenttejä, joita esiintyy kasvien ja muiden yhteyttävien eliöiden viherhiukkasissa. Ne ovat väriltään keltaisia, oransseja tai punaisia, koska ne absorboivat enimmäkseen sinistä ja vihreää valoa aallonpituusalueella 450–550 nm. Ne osallistuvat yhteyttämiseen ja suojaavat eliötä auringon ultraviolettisäteilyltä. Karotenoidit jaetaan kahteen ryhmään: hapettomiin karoteeneihin ja hapellisiin ksantofylleihin. Yhteensä niitä on useita satoja erilaisia. 

Ruska syntyy, kun lehtivihreä häviää syksyllä ja sen peitossa olleet keltaiset ja punaiset karotenoidit tulevat näkyviin.

Karotenoidit ihmisen ravinnossa 
Kaikki luonnossa esiintyvät karotenoidit ovat lähtöisin kasveista tai muista yhteyttävistä eliöistä, kuten levistä tai bakteereista. Ihminen voi saada niitä ravinnossaan kuitenkin myös eläinkunnan tuotteista. Karotenoideista beeta-, alfa-, ja gammakaroteeni sekä beetakryptoksantiini muuttuvat ihmisten ja eläinten elimistössä A-vitamiiniksi. Nämä sekä monet muut karotenoidit toimivat antioksidantteina. Runsaasti karotenoideja sisältävän ruokavalion on havaittu nostavan immuniteettia ja ehkäisevän masennusta. Tunnetuin karotenoidien lähde on porkkana (beetakaroteeni). Hyviä lähteitä ovat myös tomaatti (lykopeeni), paprika, persikka, mansikat sekä pinaatti (luteiini). Karotenoideihin kuuluvaa beetakaroteenia käytetään elintarvikkeiden lisäaineena E-koodilla E 160a.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kasvikset: Karotenoidit
Fineli: Karotenoidien lähteet ruoka-aineissa
International Carotenoid Society: Carotenoids 
International Carotenoid Society: About Carotenoids 

Kasvifysiologia
Elintarvikelisäaineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yhtenäistaideteos

Yhtenäistaideteos tai kokonaistaideteos () on taideteos, kuten Richard Wagnerin musiikkinäytelmät, jossa yhdistyvät esimerkiksi musiikin, draaman, näytelmän ja tanssin elementit.

Richard Wagner esitteli käsitteen esseessään Das Kunstwerk der Zukunft (Tulevaisuuden taideteos) vuonna 1850. Wagnerille yhtenäistaideteos oli aito kansan luoma teos, joka astuu keskelle julkista areenaa ja poliittista elämää. Esimerkkinä tästä Wagner piti antiikin kreikkalaista tragediaa. Yhtenäistaideteoksessa yleisön ja esittäjän välillä ei ollut rajaa kuten ei taiteen ja elämänkään välillä ole. Yhtenäistaideteoksessa myös musiikki tanssi ja runous saavuttivat jälleen "alkuperäisen yhteytensä".

Lähteet 
 Olli Mäkinen, MODERNI, TOISTO JA IRONIA: Søren Kierkegaardin estetiikan aspekteja ja Joseph Hellerin Catch-22

Viitteet

Richard Wagner
Taideteokset
Hugo von Hofmannsthal

Hugo von Hofmannsthal (1. helmikuuta 1874 Wien, Itävalta – 15. heinäkuuta 1929 Wien) oli itävaltalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja esseisti, joka tunnetaan erityisesti lukuisten Richard Straussin oopperoiden libretistinä. Nuorena von Hofmannsthal kuului Nuorwieniläiset-nimiseen avantgarde-kirjailijoiden ryhmään.

Elämäkerta
Hofmannsthal syntyi varakkaaseen wieninjuutalaiseen pankkiiriperheeseen. Ylioppilaaksi tultuaan hän opiskeli yliopistossa ensin jonkin aikaa lakitiedettä mutta vaihtoi oppiaineen sitten romaaniseen filologiaan, josta hän väitteli tohtoriksi 1899. Hofmannsthal solmi avioliiton 1901, ja perheeseen syntyi kolme lasta. Vanhin pojista teki itsemurhan 14. heinäkuuta 1929 ja von Hofmannsthal kuoli seuraavana päivänä sydänkohtaukseen hautajaisia valmistellessaan. Hänet haudattiin yhdessä poikansa kanssa.

Teoksia 
Hofmannsthal julkaisi näytelmiä, runodraamoja ja librettoja, runoja ja esseitä.

Näytelmiä 
Der Tod und der Tod (1891)
Der Tod des Tizian (1901)
Elektra (1904)
Ödipus und die Sphinx (1906)
Die Frau im Fenster (1909)
Jedermann (1911)
Der Schwierige (1921)
Das Salzbburger grosse Welttheater (1922)
Der Trum (1925)

Novelli (katkelma) 
Andreas oder Die Vereinigten (1907-1927)

Librettoja 
Ruusuritari (1911)
Ariadne auf Naxos (1913, rev. 1916)
Nainen vailla varjoa (1919)
Die Ägyptische Helena (1927)
Arabella (1933)

Lähteet

Kirjallisuus

Talo Hofmannsthal, Wien
Hugo von Hofmannsthal: 1874–1929  (englanniksi)

Viitteet

Aiheesta muualla 
Hugo von Hoffmannsthalin kirje. suom. Jaakko Vuori. Niin & näin 2/2014

Itävaltalaiset kirjailijat
Itävaltalaiset libretistit
Itävaltalaiset näytelmäkirjailijat
 Itävaltalaiset runoilijat
Esseistit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Forsström

Forsström on seuraavien tunnettujen suomalaisten nimi:

 Börje Forsström (1910–1995), vuorineuvos, Lohjan Kalkkitehtaan johtaja
 Eino Forsström (1889–1961), voimistelija ja olympiamitalisti
 Emil Forsström(1866–1927), yhdenvertaisuuslain vastustajana vankeuteen tuomittu hovioikeudenneuvos
 Gunnar Forsström (1894–1958), lasitaiteilija ja julistesuunnittelija
 Jan Forsström (s. 1975), suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Jani Forsström (s. 1986), jääkiekkoilija
 Jyri Forsström (s. 1980), Elmun hallituksen puheenjohtaja
 Karl Ferdinand Forsström (1817–1903), kihlakunnantuomari ja laamanni
 Karl Teodor Forsström (1850–1912), merikapteeni, Suomen kalkkikiviteollisuuden uranuurtaja
 Linda Forsström (1867–1941), näytelmäkirjailija
 Magnus Forsström (1831–1903), metsänhoitaja ja kirjailija
 Oskar Forsström, Oskar Hainari (1856–1910), Suomalaisen puolueen kansanedustaja
 Oula Forsström (s. 1993), pesäpalloilija
 Petter Forsström (1877–1967), vuorineuvos, Lohjan kalkkiteollisuuden alkuunpanija
 Raija Forsström (s. 1948), toimittaja
 Ralf Forsström (s. 1943), Pro Finlandia -palkittu skenografi
 Sigvar Forsström (1914–1998), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos, Börje Forsströmin veli
 Susanna Forsström (s. 1995), mäkihyppääjä
 Timo Forsström (s. 1961), muusikko
 Tua Forsström (s. 1947), kirjailija.
 Wiking Forsström (1931–2014), taidemaalari.
Siegfried Wagner

Siegfried Wagner (6. kesäkuuta 1869 – 4. elokuuta 1930) oli saksalainen oopperasäveltäjä ja kapellimestari. Hänen vanhempansa olivat Richard Wagner ja Cosima von Bülow ja isoisänsä Franz Liszt.

Wagner opiskeli sävellystä isänsä kuoleman jälkeen Engelbert Humperdinckin johdolla ja toimi vuodesta 1896 Bayreuthin oopperafestivaalien kapellimestarina. Festivaalien taiteellinen johtaja hän oli vuosina 1908–1930. Wagner sävelsi uransa aikana 19 oopperaa, jotka ovat kuitenkin myöhemmin jääneet unohduksiin.

Wagnerin puoliso Winifred johti Bayreuthin festivaaleja miehensä kuoleman jälkeen natsi-Saksan aikana ja oli läheisissä väleissä muun muassa Adolf Hitlerin kanssa.

Teokset 

Der Bärenhäuter (1898) 
Herzog Wildfang (1900)
Der Kobold (1903)
Bruder Lustig (1904)
Sternengebot (1906)
Banadietrich (1909)
Schwarzschwanenreich (1910)
Sonnenflammen (1912)
Der Heidenkönig (1913)
Der Friedensengel (1914)
An allem ist Hütchen schuld! (1915)
Das Liebesopfer (1917)
Der Schmied von Marienburg (1920)
Rainulf und Adelasia (1922)
Die heilige Linde (1927)
Wahnopfer (1928)
Walamund (1928-29)
Wernhart (1929)
Das Flüchlein, das Jeder mitbekam (1929)

Lähteet 

 Siegfried Wagner 
 

Saksalaiset oopperasäveltäjät
Saksalaiset kapellimestarit
Wagnerin suku
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1930 kuolleet
Puutorin Vessa

Puutorin Vessa on Turun Puutorilla sijaitseva pyöreä rakennus. Vuonna 1933 silloisen linja-autoaseman yhteyteen valmistunut, Totti Soran vaakahuoneeksi suunnittelema rakennus toimi yleisenä käymälänä vuoteen 1986 saakka. Markku Heikkilä ja Kaija Väisänen kunnostivat rakennuksen ravintolaksi, joka avautui vuonna 1997 nimellä Puutorin Vessa. Heikkilä toimi itse ravintoloitsijana vuoteen 2007 saakka. Ravintola meni konkurssiin huhtikuussa 2014, ja tiloihin tuli Tim Gloganin pitämä brittipubi The WaterLoo. Kiinteistön omistaa Heikkilän, Väisäsen ja Jarkko Pihlajan perustama Turun toimitilamarkkinointi Oy. Kiinteistön omistaa nykyään L-S Kiinteistöt Oy. Rakennuksen edustalla Puutorilla järjestetään ympäri vuoden erilaisia tapahtumia. 

Ravintola Puutorin Vessan avajaisia vietettiin Kustaan päivänä 6. kesäkuuta 1997. Vuosipäivää oli tapana juhlistaa valitsemalla Vuoden Kustu. Markku Heikkilä toimi Puutorin Vessan ravintoloitsijana vuoteen 2007 saakka, minkä jälkeen liiketoiminta myytiin ravintoloitsija Lasse Laaksoselle.
Tammikuussa 2019 Tim Glogan lopetti The Waterloo pubin toiminnan ja nimi Puutorin Vessa otettiin jälleen ravintolan nimeksi. Pubin toiminnasta, Puutorin Vessa, vastaa 2019 alkaen Kenneth Forsström.

Lähteet

Kuvia

Aiheesta muualla 
 Pub The WaterLoo Facebookissa
 WaterLoon kotisivu
 Ravintola Puutorin Vessan kotisivu (Internet Archivessa)

Ravintolat Turussa
Käymälät
Turun suojellut rakennukset
Doom (pelisarja)

DOOM (kirjoitetaan myös Doom tai DooM) on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapelisarja. Peli kuuluu ensimmäisiin ja suosituimpiin ensimmäisen persoonan ammuntapeleihin. 

Ensimmäisen pelin alku sijoittuu Marsin kuihin. Pelin alkutarinassa kerrotaan, että teleporttien kautta on saapunut erilaisia hirviöitä suoraan helvetistä. Pelaajan hahmo (Doomguy, "Doom-heppu") on ainut eloonjäänyt. Siitä alkaa pelaajan lähes mahdottomalta tuntuva kamppailu, jonka suosion ansiosta Doomista on tehty jo useita pelejä.

Pelit
Doom
 Julkaistu: 1993
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: id Software

Doom II: Hell on Earth
 Julkaistu: 1994
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: GT Interactive

The Ultimate Doom (Sama kuin Doom, mukana lisäksi 4. episodi)
 Julkaistu: 1995
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: id Software, GT Interactive, Activision

Master Levels for Doom II (Doom II -lisäosa)
 Julkaistu: 1995
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: id Software

Final Doom (sisältää kaksi suurta episodia)
 Julkaistu: 1996
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: Activision

Doom 64 (ainoastaan Nintendo 64:lle)
 Julkaistu: 1997
 Kehittäjä: Midway Games
 Julkaisija: Midway Games

Doom 3 (ei jatka Doom II:n tarinaa)
 Julkaistu: 2004
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: Activision

Doom 3: Resurrection of Evil (Doom 3 -lisäosa)
 Julkaistu: 2005
 Kehittäjä: Nerve Software, id Software
 Julkaisija: Activision

Doom RPG (ainoastaan matkapuhelimiin)
 Julkaistu: 2005
 Kehittäjä: Fountainhead Enterteiment
 Julkaisija: Electronic Arts

Doom Resurrection (ainoastaan IPhone OS -puhelimiin)
 Julkaistu: 2009
 Kehittäjä: Escalation Studios, id Software
 Julkaisija: id Software

Doom II RPG (ainoastaan IPhone ja IPod Touch -puhelimiin)
 Julkaistu: 2009
 Kehittäjä: Fountainhead Entertainment 
 Julkaisija: EA Mobile

Doom 3 BFG Edition (sisältää Doom, Doom II, Doom 3 ja Doom 3: Resurrection of Evil -pelit)
 Julkaisu: 2012
 Kehittäjä: Id Software
 Julkaisija: Bethesda Softworks

Doom
 Julkaistu: 2016
 Kehittäjä: id Software
 Julkaisija: Bethesda Softworks

Doom Pinball (flipperi versio vuoden 2016 pelistä)
 Julkaistu: 2016
 Kehittäjä: Zen Studios
 Julkaisija: Bethesda Softworks

Doom VFR (ainoastaan PlayStation VR ja VIVE laitteille)
 Julkaisu: 2017
 Kehittäjä: Id Software
 Julkaisija: Bethesda Softworks

Doom: Eternal (jatkaa vuoden 2016 pelin tarinaa)
 Julkaisu: 2020
 Kehittäjä: Id Software
 Julkaisu: Bethesda Softworks

Muu media 
Pelisarjan pohjalta on tehty elokuva Doom (2005) ja lautapeli Doom.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pelisarja MobyGamesissä
Ikari Warriors

Ikari Warriors on SNK Playmoren kehittämä ja julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna  kolikkopelinä. Japanissa peli tunnetaan nimellä "Ikari", joka tarkoittaa vihaa. 

Pelistä on julkaistu käännöksiä useille eri alustoille.

Pelaaminen 
Kolikkopeliversiossa pelaaja pystyi ampumaan 360 astetta ympärilleen. Kääntämällä ohjainta valitaan ampumissuunta. Muuten pelihahmo liikkuu normaalisti siihen suuntaan mihin tikkua käännetään. Ampumisnapin lisäksi kranaatin heittämiselle on oma nappinsa. Pelialueella olevia panssarivaunuja voi ottaa käyttöönsä, jolloin ohjaus pysyy kuitenkin samanlaisena: panssarivaunu räjähtää, kun ruudulle ilmestyvä bensamittari näyttää tyhjää.

Vastaanotto 
Pelin Amiga-versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 8/10.

Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap!64 -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 
 

Amiga-pelit
Amstrad CPC -pelit
Apple II -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 16 -pelit
Commodore 64 -pelit
MS-DOS-pelit
MSX-pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
ZX Spectrum -pelit
Vuoden 1986 videopelit
Ampumapelit
SNK
Nemesis Divina

Nemesis Divina on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin kolmas albumi.

Kappaleet

Kokoonpano
 Satyr – kitara, basso, kosketinsoittimet, laulu
 Frost – rummut
 Kveldulv (Darkthrone-yhtyeen Nocturno Culto) – kitara

+

 Bratland - vieraileva syntetisaattorien ja pianon soittaja
 Nebelhexë (Hagalaz' Runedance-yhtyeen Andrea Haugen) – puheosuus The Dawn of a New Age -kappaleessa
 Gylve Nagell (Darkthrone-yhtyeen Fenriz) – sanoitus Du Som Hater Gud -kappaleeseen

Aiheesta muualla

 Albumi battlegrim.net-sivustolla 
 Nemesis Divina - BestBlackMetalAlbums.com 

Vuoden 1996 albumit
Satyriconin albumit
Claude Adrien Helvétius

Claude Adrien Helvétius (26. helmikuuta 1715 Pariisi – 26. joulukuuta 1771 Pariisi) oli ranskalainen filosofi ja intellektuelli. Filosofialtaan hän edusti utilitarismia, ja uskonnolliselta ajattelultaan ateismia, minkä vuoksi hänen teoksiaan kiellettiin ja poltettiin. Hän kirjoitti myös runoutta.

Helvétius kuvasi katsantokantaansa teoksessa De l'esprit: oman edun tavoittelu on kaiken ihmistoiminnan pohjana, eikä absoluuttista hyvää tai pahaa ole olemassa.

Valtioverojen vuokraajana 1738–1751 Helvetius kartutti perittyä omaisuuttaan, eli sitten ensyklopedistien piirissä. Hän julkaisi 1758 teoksensa De l’esprit, joka herätti ankaraa paheksumista ja voimisti viranomaisten vainoa ensyklopedistista kirjallisuudensuuntaa vastaan. Sen jälkeen Helvetius eli jonkin aikaa ulkomailla, muun muassa Preussissa Fredrik II:n hovissa. Helvetius on sensualisti ja johtaa siitä jyrkän itsekkyysopin. Ihminen kaikki mielikuvat johtuvat aistimuksista, kaikki hänen pyrintönsä aistimuksien tuottamista hyvän- ja pahantuntemuksista, siis itsekkyydestä. Hyvät teot, ihmisystävällisyys ja jalous johtuvat siitä, että ihminen huomaa niilläkin voittavansa itselleen nautintoa. Lainsäätäjän tulee siksi niin järjestää yhteiskuntaa, että ihmiset näkevät itselleen edulliseksi edistää yleishyvää. Helvetius kiinnittää huomionsa alempien kansanluokkien kurjaan tilaan ja vaatii perusteellisia uudistuksia sen parantamiseksi. Helvetiuksen kuoleman jälkeen ilmestyi hänen teoksensa De l’homme, de ses facultés intellectuelles et de son éducation, jossa hän muun muassa sovittelee periaatteitansa kasvatusoppiin. Helvetiuksen kootut teokset Œuvres ilmestyivät 1796 ja 1818.

Teoksia 
 De l'esprit ('Mielestä', 1758)
 De l'homme, de ses facultés intellectuelles et de son éducation ('Ihmisestä, hänen henkisistä kyvyistään ja kasvatuksestaan', julkaistu postuumisti 1772)
 Le Bonheur (runo, julkaistu postuumisti 1773)

Lähteet

Kirjallisuutta
 Maailmankirjallisuuden kultainen kirja. Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, 1934 WSOY

Aiheesta muualla 

 Claude Adrien Helvétius (Stanford Encyclopedia of Philosophy) 

Ranskalaiset filosofit
Valistusfilosofit
Vuonna 1715 syntyneet
Vuonna 1771 kuolleet
Azzedine Alaïa

Azzedine Alaïa (26. helmikuuta 1940 Tunis, Tunisia – 18. marraskuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli tunisialaissyntyinen muotisuunnittelija, joka oli suosionsa huipussa 1980-luvulla.

Alaïa opiskeli muotoilua École des Beaux-Artsissa Tunisissa. Valmistuttuaan hän pääsi töihin vaatesuunnittelijan assistentiksi mutta alkoi pian vaatettaa omiakin asiakkaitaan. Vuonna 1957 Alaïa muutti Pariisiin työskennelläkseen muodin parissa. Hän teki töitä Guy Larochelle kahden kauden ajan ja Thierry Muglerille aina 1970-luvun loppuun asti. Vuonna 1980 Alaïa lanseerasi ensimmäisen valmisvaatekokoelmansa ja sai tuolloin Ranskan kulttuuriministeriöltä vuoden suunnittelijan tunnustuksen. Vuoteen 1988 mennessä Alaïa oli avannut liikkeet jo Beverly Hillsiin, New Yorkiin ja Pariisiin. 

Alaïa tunnettiin taidokkaasti valmistetuista tyköistuvista vaatteistaan. Hän oli suosiossa erityisesti 1980-1990-luvulla. 2000-luvulla hän oli yhteistyössä italialaisen Pradan ja sveitsiläisen Richemontin kanssa. Muun muassa Michelle Obama on käyttänyt hänen suunnittelemiaan vaatteita.

Lähteet

Muotisuunnittelijat
Tunisialaiset henkilöt
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Erkki Räsänen

Erkki Räsänen (s. 16. elokuuta 1972 Kaavi) on suomalainen iskelmälaulaja, joka valittiin vuonna 2001 tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla.

Ura 

Räsänen aloitti tanssilavoilla ja -ravintoloissa esiintymisen 1997.

Räsänen valittiin voittoaan edeltäneenä vuonna tangoprinssiksi Antti Raiskin ollessa tangokuningas. Vuosina 1998 ja 1999 Räsänen oli edennyt kilpailussa Raision semifinaaliin. Vuonna 1999 hän voitti Vihreät Niityt -tapahtuman yhteydessä järjestetyn Toivo Kärki -laulukilpailun miesten sarjan ja sijoittui toiseksi karaoken SM-kilpailuissa.

Syksyllä 2001 julkaistiin Räsäsen ensimmäinen single "Villit vuoteni" ja seuraavana vuonna oli vuorossa single "Anna tunteen tulla". Huhtikuussa 2002 julkaistiin Räsäsen ja vuoden 2001 tangokuningattaren Mira Sunnarin yhteisalbumi, jolta löytyy yhdeksän Sunnarin ja kymmenen Räsäsen esittämää kappaletta, mukaan lukien albumijulkaisua edeltäneet singlekappaleet. Seuraavana vuonna julkaistiin singlet "Erkki twistaa" ja "Kirje Armille". Tammikuussa 2005 häneltä ilmestyi omakustanteena albumi Yksi ainoa ilta ja vuonna 2006 Pilfink Records -levymerkin kautta slaavilaistyylinen albumi Carmen Sylva. Kupletti- ja laulelmamusiikkia sisältävä albumi Mualimalle ja takaisin (Pilfink Records) ilmestyi syyskuussa 2008. Räsäsen laulua on kuultu myös monilla kokoelmalevyillä.

Erkki Räsänen on Päivölän Sävel -yhtyeen laulaja ja laulunkirjoittaja. Kansanmusiikkivaikutteista poppia tekevältä yhtyeeltä on ilmestynyt kaksi albumia.

Laulamisen ohella Räsänen on viihtynyt myös teatterin parissa. Räsänen on esiintynyt esimerkiksi Seinäjoen kaupunginteatterin esittämässä musikaalissa Valkokangas tanssii ja soi vuonna 2006 sekä useiden vuosien ajan Maarianvaaran kesäteatterissa, joka tekee ammattivoimin kiertueteatteria ympäri Suomen. Päivölän Sävel -yhtye on tehnyt teatterin musiikista kaksi pitkäsoittoa. Hän on tehnyt pikkuserkkunsa Henry Räsäsen kanssa yhdessä Eino Leinon runoista koostuvan Elegia -esityksen, jota he ovat esittäneet ympäri Suomea. Toinen Räsästen valmistama kiertue-esitys on Aleksis Kiven näytelmiin ja runoihin pohjautuva Kaukana kavala maailma.   

Räsänen asuu nykyisin Outokummussa. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Kaavin kunnanvaltuustoon Suomen Keskustan listalta. Hän uusi paikkansa 2013. Hän jätti kuntapolitiikan kahteen kauteen. Räsäsen aviopuoliso on outokumpulainen Keskustan kansanedustaja Hanna Huttunen.

Lähteet 

Suomalaiset iskelmälaulajat
Tangokuninkaat
Kaavin kunnanvaltuutetut
Suomen Keskustan poliitikot
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Marie Louise

Marie Louise Itävaltalainen (, koko nimeltään Maria Ludovica Leopoldina Franziska Therese Josepha Lucia von Habsburg-Lothringen, myöhemmin Maria Luigia d'Asburgo-Lorena, Duchessa di Parma, Piacenza, e Guastalla, 12. joulukuuta 1791, Wien – 17. joulukuuta 1847, Parma) oli Itävallan arkkiherttuatar, keisari Napoleon I:n toinen vaimo ja Ranskan keisarinna. Hänen isänsä oli Itävallan keisari Frans I.

Elämäkerta 

Arkkiherttuatar Marie Louise syntyi Wienissä Frans I:n ja hänen toisen vaimonsa, serkkunsa Molempain Sisiliain Maria Teresan, tyttärenä. Hänen isotätinsä Marie-Antoinette teloitettiin vuonna 1793 giljotiinilla Ranskan vallankumouksen yhteydessä.

Itävallan keisari Frans I kärsi vakavia tappioita Ranskaa vastaan, minkä jälkeen uusi ulkoministeri Klemens von Metternich ryhtyi voittoisan Ranskan liittolaiseksi. Keisarin tytär Marie Louise annettiin puolisoksi perijättömälle Napoleonille, joka oli myös halukas naimaan Habsburgeihin, yhteen Euroopan vanhimmista hallitsijasuvuista, vahvistaakseen valtansa legitimiteettiä. Napoleonin edellinen avioliitto Joséphine de Beauharnais'n kanssa mitätöitiin.

18-vuotias Marie Louise nai 11. maaliskuuta 1810 Napoléonin (tuolloin 40-vuotias) välittäjän välityksellä, ja liitto vahvistettiin seremoniassa Louvren kappelissa 1. huhtikuuta 1810. 20. maaliskuuta 1811 Marie-Louise synnytti pojan Napoléon François Joseph Charlesin, joka sai Rooman kuninkaan arvonimen. Marie-Louise toimi myös Ranskan sijaishallitsijana huhtikuusta joulukuuhun 1812 Napoleonin Venäjä-retken aikana ja huhtikuusta 1813 tammikuuhun 1814 Napoleonin ollessa sotaretkellä Saksassa.

Kun Napoleon luopui kruunusta huhtikuussa 1814, Marie Louise poikineen pakeni Pariisista Bloisiin ja sieltä Wieniin. Pariisin rauhassa 30. huhtikuuta 1814 hän sai pitää keisarillisen arvonimensä ja puhuttelunsa, ja sen lisäksi hän sai Parman, Piacenzan ja Guastallan herttuakunnat perinnöllisiksi omistuksikseen. Wienin kongressi muutti kuitenkin sopimusta, ja Parman herttuakunnasta tehtiin vain henkilökohtainen omistus, jonka hallitsijasta päätettäisiin Marie Louisen kuoleman jälkeen. Vuonna 1817 solmittiin sopimus, joka salli Marie Louisen jättää herttuakunnan Bourbon-suvun jäsenille. Vuonna 1884 päätettiin, että Guatalla periytyisi Modenan herttualle.

Vuonna 1821 Marie Louise nai matrimonium ad morganaticam rakastajansa Adam-Adalbert von Neippergin. Pari sai kolme lasta, joista ensimmäinen syntyi ennen avioliittoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan keisarinnat
Itävallan kuninkaalliset
Sijaishallitsijat
Habsburgin hallitsijasuku
Vuonna 1791 syntyneet
Vuonna 1847 kuolleet
Istutus

Istutus tarkoittaa jonkin kasvin tai sen osan laittamista maahan, niin että kasvi voi juurtua maahan, yhteyttää, tuottaa ravintoa itselleen ja kasvaa. Kasvin lajista riippuen istutukseen voidaan käyttää muun muassa siemenestä kasvatettuja taimia, rönsytaimia ja juuritaimia; maavarsia, sipuleita ja mukuloita; juurrutettuja tai juurruttamattomia varsi- tai lehtipistokkaita. Kasvien istuttamisen tavat ja ajankohdat vaihtelevat kasvityyppien ja joskus myös lajien mukaan.

Puiden ja pensaiden istuttaminen 

Puiden ja pensaiden istuttamisen tapa riippuu taimityypistä eli siitä, missä muodossa niitä on taimistolla kasvatettu.

Astiataimi on nimensä mukaisesti astiassa kasvatettu taimi. Astia poistetaan istutettaessa. Sopivaa istutusaikaa on koko kasvukausi eli roudan sulamisesta maan routaantumiseen syksyllä.

Säkkipaakkutaimissa on muoviverkko tai säkkikangas pitämässä juuripaakkua koossa. Myös niillä on istutusaikaa koko kasvukausi kun routaa ei ole. Kun taimi on sijoitettu istutuskuoppaan, maatumaton säkki poistetaan, mutta maatuva avataan ja jätetään paakun ympärille.

Esipakattujen taimien juuriston suojana on yleensä kosteaa turvetta ja muovipussi. Istutus tehdään ilman muovikäärettä keväällä tai syksyllä, kun taimi on lepotilassa.

Paljasjuurisissa taimissa juurien ympärillä ei ole minkäänlaista suojaa. Siksi taimet pidetään varjossa istutukseen saakka ja upotetaan veteen pariksi tunniksi ennen istuttamista. Istutus tehdään keväällä tai syksyllä kasvin ollessa lepotilassa.

Katso myös
 Metsitys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Metsätalouden verkkokoulu: Istuttaminen
 Martat: Pensaiden ja puiden istuttaminen

Puutarhanhoito
Kambodžan lippu

Kambodžan nykyinen lippu on otettu käyttöön vuodesta 1993, sen jälkeen kun monarkia palautettiin maahan kansanäänestyksellä.

Vuodesta 1850 maalla on ollut lippu, johon on kuvattu Angkor Watin keskusta. Nykyinen sini-punalippu on myös ollut maan tunnuksena vuosina 1948–1970. Maa sai uuden lipun 9. lokakuuta vuonna 1970, kun kenraali Lon Nol esitteli maalle uuden symbolin Khmerin tasavallan aikana.

Demokraattisen Kamputsean lippu oli maan käytössä vuosina 1975–1979, ja lipussa oli kuvattu kolmitorninen keltainen Angkor Wat punaisella taustalla.

Kun Kambodžan kansantasavalta perustettiin vuonna 1979, maalle tuli uusi lippu, joka toimi maan tunnuksena aina vuoteen 1989.

Vuosina 1989–1991 maa tunnettiin nimellä Kambodžan valtio, ja sen lipussa oli sini-punataustat, jonka keskellä oli kultainen Angor Wat.

Kambodžan sisällissodan osapuolet sopivat aselevosta ja YK :n tukemat vaalit vuonna 1993 auttoivat palauttamaan järjestyksen. YK ehdotti maalle väliaikaista lippua, jossa oli vaaleansininen tausta, ja keskellä valkoinen Kambodžan kartta.

Kambodžalainen kulttuuri
Valtioiden liput
Kehä IV

Kehä IV on Helsingin seudulle suunniteltu uusi kehätie. Tie kulkisi valtatieltä 4 (Lahdenväylä) kantatielle 45 (Tuusulanväylä) nykyisen seututien 152 (Kulomäentie) reittiä ja siitä edelleen Helsinki-Vantaan lentoaseman pohjoispuolitse valtatielle 3 (Hämeenlinnanväylä) olevan Klaukkalan ohikulkutien liittymän kohdalle.

Projektin pohjana on seututien 152 leventäminen 2+2-kaistaiseksi. Tietä jatkettaisiin lentoaseman pohjoispuolitse Katriinantielle ja edelleen Hämeenlinnanväylälle. Hankkeesta on toteutettu ympäristövaikutusten arviointi vuosina 1995–1996.

Kehä IV on Uudenmaan tiepiirin vireille saattama hanke. Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunnan (YTV) tekemässä pääkaupunkiseudun liikennejärjestelmäluonnoksessa vuodelle 2007 Kehä IV on merkitty vuosien 2016–2030 välillä toteutettavaksi hankkeeksi. Voimassa olevassa vuoden 2002 liikennejärjestelmäsuunnitelmassa Kehä IV:n itäosa (nykyinen seututie 152) on merkitty toteutettavaksi vuosina 2020–2029 ja länsiosa Tuusulanväylältä Hämeenlinnanväylälle vuoden 2030 jälkeen.

Nykyisellään hanke on herättänyt huomattavasti vastustusta vantaalaisten keskuudessa sen mahdollisten ympäristötekijöiden vuoksi eikä Kulomäentien kehittämistä uudeksi kehätieksi ole muutenkaan katsottu Vantaan kannalta erityisen merkittävänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 YTV:n raide- ja ajoneuvoliikenteen verkkoselvitys vuodelta 2002 
 Ympäristövaikutusten arviointi 
 Tuusula kiirehtii Kehä IV:n rakentamista 
 Maantie 152 esisuunnitelma välillä Hämeenlinnanväylä-Myllykyläntie (Pdf) 

Suomen kehätiet
Uusimaa
Suunnitteilla olevat rakennukset ja rakennelmat
Vuoriuunilintu

Vuoriuunilintu (Rhadina bonelli) on uunilintujen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 11–12 cm ja paino 7–9 g. Kooltaan tiltaltin suuruusluokkaa. Väritys päältä vihertävänharmaa, alta valkea. Yläperä tavallisesti kellanvihreä erottuen harmaammasta selkäpuolesta. Muistuttaa suuresti balkaninuunilintua, jota ennen pidettiin vuoriuunilinnun itäisenä alalajina.

Vuoriuunilinnuilla on täydellinen sulkasato talvehtimisalueella, ja osittainen sulkasato kesällä.

Esiintyminen 
Etelä-Eurooppa ja Pohjois-Afrikka. Muuttolintu, joka talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Suomessa laji on tavattu kahdesti: 17.6.2000–25.6.2000 Hangon Tulliniemessä laulava koiras, joka myös rengastettiin, sekä 23.10.2005 Helsingin Kaisaniemessä.

Elinympäristö 
Pesii monenlaisissa metsissä, sekä alavilla mailla että vuorten rinteillä.

Lisääntyminen 
Pesä on maassa ruohokasvillisuuden suojassa. Munia on 4–6, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11–12 päivän ikäisinä.

Ravinto 
Hyönteissyöjä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Phylloscopus bonelli 

Sirittäjäuunilinnut
Quadra 950

Macintosh Quadra 950 on Apple Computerin 18. maaliskuuta 1992 julkaisema Quadra-mallistoon kuuluva tietokone. 33 MHz:n Motorola 68040 -suorittimella varustettu työasema oli Quadra 900 -mallin päivitys. Nopeampaa suoritinta lukuun ottamatta mallit ovat lähes identtiset.

Tekniset tiedot
 33 MHz:n Motorola 68040 -suoritin
 4 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 256 Mt:uun saakka (30-pinninen 80 nanosekunnin SIMM-muisti)
 CD-ROM-asema
 Mac OS 7.0, päivitettävissä Mac OS 8.1:een saakka

Historia
Vuonna 1993 julkaistut Quadra 800 ja Quadra 840AV -mallit sisälsivät nopeamman keskusmuistin ja parannellun SCSI-väylän. Uudet koneet pakattiin kuitenkin pienempiin koteloihin ja jättimäiseen koteloon pakattu Quadra 950 säilyi palvelinmarkkinoiden suosimana. Apple jatkoi Quadra 950:n tuotantoa 14. lokakuuta 1995 saakka, jolloin tehokkaammat PowerPC-pohjaiset Power Macintoshit syrjäyttivät vanhemmat mallit myös palvelinkoneina.

Aiheesta muualla
 Quadra 950 Applen sivuilla
 Quadra 950:n tekniset tiedot
 Quadra 950 Lowendmacissa

Applen tietokoneet
Vuoden 1992 tietokoneet

it:Macintosh Quadra 950
Arthur Koestler

Arthur Koestler (; 5. syyskuuta 1905 Budapest – 3. maaliskuuta 1983 Lontoo) oli unkarilaissyntyinen toimittaja, kirjailija, historioitsija ja tutkija, joka sai myöhemmin Britannian kansalaisuuden.

Kösztler syntyi Budapestissa Itävalta-Unkarissa saksaa puhuvaan juutalaisperheeseen. Perhe muutti myöhemmin Wieniin ja Kösztler opiskeli Wienin yliopistossa. Opiskellessaan hän innostui siionismista ja eli 1926–1929 Brittiläisessä Palestiinassa, aluksi kibbutzilla. Hän sai Palestiinan kansalaisuuden, mutta lähti Pariisiin Ullsteinin saksalaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajaksi. Hänestä tuli tiedetoimittaja ja hän otti 1931 osaa Graf Zeppelin -ilmalaivan tutkimusmatkaan pohjoisnavalle.

Kösztler liittyi Saksan kommunistiseen puolueeseen 1931, mutta jätti jäsenyyden 1938 puolueen puhdistusten vuoksi. Hän matkusteli laajalti Neuvostoliitossa ja kiipesi Araratille Turkissa. Vuonna 1937 hän joutui falangistien pidättämäksi Málagassa ollessaan raportoimassa Espanjan sisällissodasta. Toisen maailmansodan alkaessa ranskalaiset internoivat hänet, ja vapauduttuaan hän liittyi muukalaislegioonaan, mutta pakeni viimein Marokon ja Portugalin kautta Englantiin. Hän palveli brittiarmeijan pioneerijoukoissa ja työskenteli BBC:ssa. Hänestä tuli Britannian kansalainen 1945. Hän asui pääasiassa Lontoossa ja työskenteli kirjailijana ja luennoitsijana. Kesäkuussa 1950 hän piti puheen antikommunististen intellektuellien tilaisuudessa Berliinissä, mikä johti Congress for Cultural Freedomin perustamiseen. Hän vastusti myös kuolemantuomiota ja puhui ydinaseriisunnan puolesta. Koestleristä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja 1970-luvulla. Myöhemmin hän kiinnostui paranormaaleista ilmiöistä ja tutki muun muassa levitaatiota ja telepatiaa.

Vuonna 1983 hän teki itsemurhan kolmannen vaimonsa Cynthian kanssa sairastettuaan parkinsonin tautia ja leukemiaa. Testamentissaan hän määräsi varansa käytettäväksi parapsykologian professuurin () perustamiseen Edinburghin yliopistoon.

Suomennettuja teoksia 
 Tuomion päivä (alkuteos Arrival and Departure, 1943). Suomentanut Eino Ismala, Tammi, Helsinki 1946.
 
 
 
 Mitä elämän jälkeen? (yhdessä Arnold Toynbeen kanssa; alkuteos Life After Death, 1976). Suomentanut Pekka Haapakoski, Gummerus, Jyväskylä 1977.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Petri Liukkonen: Arthur Koestler, Authors Calendar 

Brittiläiset kirjailijat
Itsemurhan tehneet
Unkarilaiset kirjailijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Viljami

Viljami on suomalainen miehen etunimi. Se on Viljam-nimen pidentymä. Nimen kansainvälisiä vastineita ovat mm. Vilhelm, William, Guillaume ja Guillermo. Viljamin nimipäivä on 6. huhtikuuta, jolloin on myös Villen, Vilhelmin, Vilhon, Vilin ja Jamin nimipäivä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Viljami on annettu noin 22 842 henkilölle.

Tunnettuja Viljameja ja Wiljameja

Viljami Haavisto, kristillisdemokraattinen poliitikko
Viljami Hautaviita, julkisuudessa esiintynyt voimamies
Viljami Huumo, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Viljami Istala, jääkiekkoilija
Viljami Kaasalainen, pikajuoksija
Viljami Kalliokoski, poliitikko (Maalaisliitto)
Wiljami Myllylä, jääkiekkoilija
Viljami Nieminen, suomalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Viljami Niittykoski, viulupelimanni ja säveltäjä
Viljami Rautanen, amerikansuomalainen pappi ja kirjailija
Viljami Vanjoki, koripalloilija
Viljami Ventola, suomentaja

Kuvitteellisia Viljameita
Viljami (), vuonna 2014 esitetyn samannimisen lastenohjelma-animaation päähenkilö
Viljami Vaihdokas,  Elvi Sinervon romaanihenkilö (1946)

Lähteet

 Etunimet
Heikki Kanninen

Heikki Juhani Kanninen (s. 11. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden entinen jäsen eli hallintoneuvos.
Hän on ollut vuodesta 2005 alkaen tehtävästä virkavapaana toimiessaan Luxemburgissa EY:n virkamiestuomioistuimen ja sittemmin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomarina. Kanninen toimi vuosina 1986–2000 oikeusministeriössä lainsäädäntöneuvoksena, mutta oli kuitenkin vuosina 1993–1995 EFTA-tuomioistuimen apulaiskansliapäällikkönä sekä EY-tuomioistuimen lakimiesavustajana vuosina 1995–1998.

Kanninen toimi Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean varapuheenjohtajana vuosina 2001–2003. Hän oli turvapaikkalautakunnan jäsen 1991–1996.

Kanninen on valmistunut ekonomiksi 1976, oikeustieteen kandidaatiksi 1978 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1988.

Helmikuussa 2009 Kanninen nimitettiin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomariksi  Virpi Tiilin seuraajaksi. Syyskuun alusta 2010 Kanninen nimitettiin uudelle kuusivuotiselle toimikaudelle. 

Heikki Kannisen isä oli kenraaliluutnantti Ermei Kanninen.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset tuomarit
Suomalaiset EU-virkamiehet
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Joutsan Seutu

Joutsan Seutu on kaakkoisessa Keski-Suomessa Joutsan seudulla keskiviikkoisin ilmestyvä paikallislehti, joka on perustettu vuonna 1971. Lehden kokonaislevikki oli vuonna 2019 4315 kappaletta. Joutsan Seudun päätoimittaja on ollut vuodesta 2000 alkaen Markku Parkkonen. Lehteä kustantaa Joutsan Seutu Oy, jonka omistajina toimii joukkue yksityishenkilöitä ja yhteisöjä.

Lehden päätoimittajana Raimo "Rami" Nieminen toimi Joutsan Seudun päätoimittajana vuosina 1976–2000. Niemisen pakinoita Joutsan Seudussa on koottu kirjaan Periaatteessa ja käytännössä : Ramin parhaat : Raimo Niemisen pakinoita, joka julkaistiin vuonna 2011.

Verkkosivut Joutsan Seutu otti käyttöön vuonna 1995 yhtenä Suomen ensimmäisistä paikallislehdistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joutsan Seudun verkkosivut

Joutsa
Suomalaiset paikallislehdet
KS Teuta Durrës

KS Teuta Durrës on albanialainen jalkapalloseura, joka pelaa kotiottelunsa Niko Dovana -stadionilla Durrësin kaupungissa. Vuonna 1920 perustettu seura on voittanut Albanian mestaruuden kerran, kaudella 1993-94.

Historia
 1920: Seura nimeltä KS Urani perustetaan.
 1922: Seura vaihtaa nimensä muotoon SK Durrës.
 1930: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS Teuta Durrës.
 1946: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS Ylli i Kuq Durrës.
 1949: Seura vaihtaa nimensä jälleen muotoon SK Durrës.
 1951: Seura vaihtaa nimensä muotoon Puna Durrës.
 1958: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS Lokomotiva Durrës.
 1991: Seura palauttaa nimensä muotoon KS Teuta Durrës.
 1994: Seura voittaa ensimmäistä kertaa Albanian mestaruussarjan, ja pääsee näin osallistumaan ensimmäistä kertaa eurocupeihin.

Saavutukset
 Albanian mestaruudet: 2 (1993-94, 2020/21)
 Albanian cup-mestaruudet: 3 (1994-95, 1999-00, 2004-05)

Teuta Durrës, KS
Vuonna 1920 perustetut urheiluseurat
Ritva Santavuori

Ritva Anja Irmeli Santavuori (o.s. Lehtinen, s. 8. kesäkuuta 1932 Viipuri) työskenteli Helsingissä kaupunginviskaalina eli syyttäjänä vuosina 1974–1996. Hän toimi muun muassa huumerikossyyttäjänä ja osastopäällikkönä. 

Tuota ennen hän työskenteli keskusrikospoliisissa mm. toimistopäällikkönä. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti, valmistunut 1968. Santavuori on suomalaisen syyttäjäkoulutuksen pioneereja: hän toimi vuosina 1978–1979 oikeuskanslerinviraston syyttäjien koulutustyöryhmän puheenjohtajana ja syyttäjäkurssien johtajana 1979–1980. Hän on toiminut Iltalehden kolumnistina ja vakiovieraana Ykkösen aamu-tv:n jokaperjantaisessa Jälkiviisaat-osiossa.

Ritva Santavuori oli syyttäjänä useissa aikanaan huomiota herättäneissä jutuissa: Dolorex-juttu, Jollaksen palkkamurhajuttu ja Myllypuron lapsisurmat.

1. helmikuuta 2008 Julkisen sanan neuvosto antoi päätöksen, jossa moitittiin Santavuoren puheita Jälkiviisaat-ohjelmassa 11. tammikuuta. Santavuori sanoi ohjelmassa Barack Obaman isoäitiä rumaksi ja arveli, että tällä on jäljellä ”negridisia” piirteitä, kuten gorillamainen nenä; Santavuoren mielestä isoäidin kuvia levitettiin medioissa Obaman vaalikampanjan vaikeuttamiseksi. JSN:n mukaan puheenvuorossa tuotiin esiin etninen alkuperä halventavassa merkityksessä. Vastuu tapauksesta kuului neuvoston mukaan Yleisradiolle. Santavuori pahoitteli kommenttejaan myöhemmin. 4. helmikuuta kerrottiin, ettei Santavuori jatka aamutelevisiossa.

Santavuoren ensimmäinen puoliso oli sellotaiteilija Esko Valsta 1952–1954. Toisen avioliiton hän solmi Usko Santavuoren kanssa 1955. Heillä on kaksi lasta, Heikki Kustaa (1956) ja Mikko Usko Juhani (s. 1958).

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Facebook: Jälkiviisaat Fan Club

Suomalaiset juristit
Suomalaiset syyttäjät
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Kopiointi

Kopiointi on toimintaa, jossa tuotetaan alkuperäisestä kohteesta tai informaatiosta jäljennös eli kopio. Tähän on olemassa erilaisia menetelmiä ja teknologioita, joiden laatu ja jäljennystarkkuus vaihtelee.

Ennen kopiointiteknologian kehittymistä kaikki asiakirjat oli kopioitava käsin, millä vältettiin tiedon häviäminen paperin hajotessa. Nykyään digitaalisessa tietoyhteiskunnassa  data voidaan kopioida hetkessä paikasta toiseen. Kopiointi on siten helpompaa ja nopeampaa, minkä ansiosta tietoa voidaan säilyttää ja levittää tehokkaammin.

Katso myös
 Valokopiointi
 Siirtokopiointi
 Copypaste
 Tekijänoikeus
 Kloonaaminen

Tekijänoikeus
Quadra 800

Macintosh Quadra 800 on Apple Computerin 10. helmikuuta 1993 julkaisema Macintosh Quadra -mallistoon kuuluva tietokone. Samaa laitetta myytiin myöhemmin eri ohjelmistolla Apple Workgroup Server 80 -palvelimena. Quadra 800 julkaistiin yhdessä ensimmäisten Macintosh Centris -mallien kanssa ja se korvasi aiemman Quadra 700 -tietokoneen. Aiemmin julkaistuun Quadra 950 :een verrattuna Quadra 800 sisälsi lähes saman laitteiston ja maksoi puolet vähemmän. Quadra 800 :n kotelon suunnittelua pidettiin kuitenkin epäonnistuneena ja vanhempi 950-malli menestyi 800:n julkaisun jälkeenkin. 

Heinäkuussa 1993 Quadra 800 :n rinnalle julkaistiin multimediakäyttöön suunniteltu Quadra 840AV. Power Macintoshit korvasivat Quadrat seuraavana vuonna ja Quadra 800 :n tuotanto lakkautettiin 14. maaliskuuta 1994.

Tekniset tiedot
 33 MHz:n Motorola 68040 -suoritin
 8 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 136 Mt:n saakka (60 ns, 72-pin SIMM)
 videolaitteille soveltuva SCSI-liitäntä
 System 7.1

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Quadra 800:n tekniset tiedot AppleSpec -sivuilla
 Quadra 800 apple-history.comissa
 Quadra 800 Low End Mac -sivuilla
 Quadra 800 EveryMac.comissa

Applen tietokoneet
Vuoden 1993 tietokoneet
Quadra 840AV

Macintosh Quadra 840AV on Apple Computerin 29. kesäkuuta 1993 julkaisema Macintosh Quadra -sarjan tietokone. Yhdessä Centris 660AV:n kanssa julkaistu Quadra 840AV oli suunniteltu erityisesti videotyöskentelyyn ja laitteet sisälsivät digitaalisen signaaliprosessorin ja videon sisään- ja ulostuloliitännät. Quadra 840AV:n tuotanto lakkautettiin 18. heinäkuuta 1994 ilman seuraajamallia. Myöhemmät AV-versiot Power Macintosh 8100 vastasivat lähinnä Quadra 840AV:n kokoonpanoa.

Julkaisunsa aikaan Quadra 840AV oli tehokkain Macintosh-tietokone. 40 MHz:n Motorola 68040 -suorittimella ja 4 Mt:n keskusmuistilla (60 ns 72-pin SIMM) varustettuna Quadra 840AV jäi myös tehokkaimmaksi 68k-sarjan Macintosh-koneeksi, sillä myöhemmät mallit käyttivät jo PowerPC-suorittimia. 66 MHz:n AT&T:n digitaalinen signaaliprosessori antoi lisätehoa äänen ja kuvankäsittelyyn. Quadra 840AV käytti Quadra 800:n koteloa, mutta komponenttien asettelussa oli eroja: PDS-liitännän tilalla oli toinen ADB-liitäntä ja uusi GeoPort-portti. Laitteen mukana toimitettiin System 7.1 -käyttöjärjestelmä.

Aiheesta muualla 
 Quadra 840AV: tekniset tiedot AppleSpec -sivuilla

Applen tietokoneet
Vuoden 1993 tietokoneet
Vihreät Naiset

Vihreät Naiset ry on Vihreän liiton naisjärjestö. Yhdistyksen puheenjohtajana on marraskuusta 2017 lähtien toiminut kansanedustaja Emma Kari. 

Valtakunnallisella yhdistyksellä on 15 paikallisjärjestöä, jotka toimivat aktiivisesti järjestäen tapahtumia ja julkaisten kannanottoja.

Tavoitteet 
Vihreät Naiset ry on vaikutuskanava naisille, jotka tuntevat vastuuta elinympäristömme säilymisestä ja haluavat kehittää yhteiskuntaa tasa-arvoisemmaksi. Yhdistyksen tarkoituksena on luoda yhteyksiä vihreästi ajattelevien naisten välille sekä edistää ja rohkaista naisen yhteiskunnallista ja poliittista toimintaa alueellisesti, kansallisesti ja kansainvälisesti. 

Vihreiden Naisten tavoitteena on feministinen, vihreä ja sosiaalisesti oikeudenmukainen yhteiskunta, jossa kaikki ihmiset osallistuvat aktiivisesti paremman elinympäristön rakentamiseen.    

Vihreiden poliittisessa ohjelmassa vihreää feminismiä luonnehditaan näin:

“Vihreät on feministinen puolue, joka edellyttää, että päätöksenteossa arvioidaan päätösten sukupuolivaikutukset ja sosiaaliset vaikutukset. Feminismillä tavoitellaan kaikille vapautta olla oma itsensä ja yhteiskunnan eriarvoisuutta aiheuttavien valtarakenteiden aktiivista purkamista. Vihreä feminismi on intersektionaalista eli moniperustaisen syrjinnän tunnistavaa ja sitä purkavaa.”

Vihreiden Naisten poliittinen ohjelma alkaa seuraavasti:

"Feminismi on osa suomalaista tarinaa.

Se on vahvuutta, joka ammentaa voimaa empatiasta. Se on sukupolvelta toiselle opittua luonnon ja ympäristön arvostamista. Se on palkkatasa-arvoa, sisaruutta, kehitysyhteistyöhön panostamista ja ennaltaehkäiseviä ja parempia terveys- ja sosiaalipalveluja kaikille. Se on niin poikien puolustamista kuin taistelua rasismia ja homofobiaa vastaan.

Feminismi on läpileikkaava arvo, joka antaa voimaa muuttaa yhteiskuntaa tasa-arvoisemmaksi meille kaikille."

Yhteistyö 
Vihreät Naiset on mukana Naisjärjestöjen keskusliiton ja Naisjärjestöt Yhteistyössä NYTKIS ry:n toiminnassa. Lisäksi yhdistyksellä on kansainvälistä toimintaa Euroopan Vihreiden kanssa.

Hallitus 
Vihreät Naiset ry:n toimintaa ohjaa valtakunnallinen hallitus, jonka jäsenet ovat: 

Emma Kari, puheenjohtaja, Helsinki

Jenni Aikio, 1. varapuheenjohtaja, Seinäjoki

Laura Ala-Kokko, 2. varapuheenjohtaja, Kouvola

Fatim Diarra, Helsinki

Katri Pihlaja, Helsinki

Elena Gorschkow, Helsinki

Juuli Ojansuu, Pori

Suvi Kukkonen, Helsinki

Puheenjohtajia

 Mari Puoskari 2006–2007
 Heli Järvinen 2008–2011
 Anna Moring 2012–2013
 Outi Alanko-Kahiluoto 2014–2015
 Katja Mannerström 2015–2017
Emma Kari 2017–

Lähteet

Aiheesta muualla
Vihreiden Naisten verkkosivut

Naiset
Suomalaiset poliittiset naisjärjestöt
Quadra 650

Macintosh Quadra 650 ja Macintosh Centris 650 ovat Apple Computerin julkaisemia Macintosh-sarjan tietokoneita. Apple julkaisi Centris 650:n osaksi Macintosh Centris -sarjaa 10. helmikuuta 1993 yhdessä Centris 610:n kanssa. Uusien tietokoneiden piti avata uusi, keskihintainen Centris-mallisto, mutta tuotevalikoima osoittautui hämmentävän monimutkaiseksi. Lokakuussa 1993 Centris 650:n suoritin päivitettiin 25 MHz:stä 33 MHz:iin ja sen nimi muutettiin Quadra 650:ksi, jolloin siitä tuli osa Macintosh Quadra -sarjaa. Quadra 650 lakkautettiin 12. syyskuuta 1994.

Tekniset tiedot
Centris 650 oli saatavilla kahdella kokoonpanolla: 4 Mt:n keskusmuistilla ja liukuluvuttomalla Motorola 68LC040 -suorittimella ja 8 Mt:n muistilla Motorola 68040 -suorittimella varustettuna. Quadra 650:stä oli myös 4 Mt:n ja 8 Mt:n variaatiot, joissa molemmissa oli 68040-suoritin sekä Ethernet. Järjestelmien mukana toimitettiin System 7.1, myöhemmin Mac OS 8.1 -käyttöjärjestelmä.

Aiheesta muualla 
 Centris 650:n ja Quadra 650:n tekniset tiedot, AppleSpec
 Centris 650 ja  Quadra 650 apple-history.comissa
 Centris 650 ja Quadra 650 Low End Macissa
 Centris 650 ja Quadra 650 EveryMac.comissa

Applen tietokoneet
Vuoden 1993 tietokoneet