joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ljubčo Georgievski

Ljubčo Georgievski (, s. 17. tammikuuta 1966 Štip) oli Pohjois-Makedonian eli tuolloisen Makedonian tasavallan pääministeri 1998–2002.

Georgievski valmistui Pyhien Kyrilloksen ja Methodioksen yliopistosta 1988 pääaineenaan vertaileva kirjallisuus. Hän on julkaissut kaksi runokokoelmaa ja yhden novellikokoelman. Hän nousi vuonna 1990 nationalistisen VMRO-DPMNE-puolueen johtoon ja vuonna 1992 parlamenttiin. Vuonna 1999 hänestä tuli maailman nuorin pääministeri. Hallitus luotiin oikeistolaisen DA:n ja yllättäen albaanien NDP:n kanssa.

Makedonian tasavalta solmi diplomaattisuhteet Kiinan tasavallan (Taiwan) kanssa, jonka Kiina kosti YK:ssa estämällä YK:n rauhanturvaajien jatkoajan maassa. Tämä kostautui kun huhtikuussa 1999 maahan tuli 250 000 albaanipakolaista Naton pommittaessa Jugoslaviaa.

Kun Boris Trajkovski valittiin presidentiksi 1999, VMRO-DPMNE:n johtoasema oli taattu. Huolimatta aikaisemmasta maineesta kovan linjan nationalisteina, VMRO-DPMNE-laiset noudattivat maltillisempaa kristillisdemokraattista politiikkaa. Bulgarian kanssa päästiin viimein yhteisymmärrykseen maan tunnustettua makedonian kielen ja Jugoslavian titolaisen Bulgarian-vastaisuuden päättymisen jälkeen.

Vuoden 2001 alussa Kosovosta toimivat albaanisissit aloittivat kapinan maan pohjoisosassa painostaessaan hallitusta. Georgievski vetosi albaanivähemmistön isänmaallisuuden puolesta ja maahan muodostettiin uusi laaja hätätilahallitus molempien albaanipuolueiden tuella Georgievski edelleen pääministerinä. Albaanien oikeuksia parannettiin ja heinäkuussa 2001 solmittiin tulitauko ja maahan tuotiin noin 1 000 miehiset Nato-joukot.

Vuoden 2002 vaalien jälkeen VMRO-DPMNE jäi oppositioon. Georgievski halusi uudistaa puoluetta presidentinvaaleja varten. Kun puolueen johtaja Nikola Gruevski kieltäytyi tästä, Georgievski ja lähti ja perusti oman VMRO-kansanpuolueensa (ВМРО Народна партия), joka ei ole saavuttanut merkittävää menestystä.

Sofian uutistoimisto raportoi 16. heinäkuuta 2006 Georgievskin ja vaimonsa Snežana Georgievskan hakeneen Bulgarian passin 20 000 muun pohjoismakedonialaisen lailla, jotka esi-isiensä juurien perusteella pyrkivät tulevan Euroopan unionin maan kansalaisiksi. Georgievski sanoi televisiossa uutisen olevan valetta.

Lähteet
 Ljubcho Georgievski – Prime Minister of the Republic of Macedonia – (1998 - 2002)  
 Ljubco Georgievski - Macedonia (CIDOB) 
 Homo Balcanicus – Ljubcho Georgievski

Viitteet

Aiheesta muualla
 VMRO-NP:n sivu 

Pohjois-Makedonian pääministerit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Kello (täsmennyssivu)

Kello voi tarkoittaa:

 kello, ajan mittaukseen tarkoitettu laite
 kello, lyömäsoitin
 ovikello
 sukelluskello
 Kello, suomalainen venemerkki
 kellot (Campanula), kasvisuku
 Kello, Anssi Mänttärin elokuva

Paikkoja
 Kello, Oulun kaupunginosa entisen Haukiputaan kunnan alueella
 Kello, entinen rautatieasema Haukiputaalla Oulussa
 Kello, saari Raahen edustalla
Eilenburg

Eilenburg on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Leipzigistä noin kaksikymmentä kilometriä koilliseen.

Eilenburgin pinta-ala on 46,84 km². Kaupungin asukasluku oli 15 578 vuoden 2016 lopussa.

Ystävyyskaupungit 
 Butzbach (Saksa)
 Jihlava (Tšekki)
 Rawicz (Puola)
 Anjalankoski (Suomi)
 Tiraspol (Transnistria)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto , 

Saksin kunnat
Saksan kaupungit
Ivan Kostov

Ivan Jordanov Kostov (, s. 23. joulukuuta 1949 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä toukokuusta 1997 heinäkuuhun 2001 ja demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили) johtajana joulukuusta 1994 heinäkuuhun 2001 sekä myöhemmin oman oikeistolaisen Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta -puolueensa johtajana.

Elämäkerta 

Kostov valmistui lisensiaatiksi Karl Marxin talouspoliittisesta instituutista Sofiassa 1974 ja väitteli myöhemmin Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa talousprosessien matemaattisesta mallintamisesta. Hän oli vanhempi apulaisprofessori V. Iljitš Leninin mekaniikan ja sähkötekniikan korkeammassa instituutissa tieteellisen kommunismin laitoksella (nyk. teknillinen korkeakoulu) ja lähti politiikkaan vasta Berliinin muurin murtumisen jälkeen, jolloin hänestä tuli demokraattisen voimien liiton talousasiantuntija 1990.

Hänet valittiin suureen kansalliskokoukseen ensimmäisissä vaaleissa 1990, joissa SDS hävisi sosialisteille, mutta pääsi silti hallitukseen. Kostov toimi Dimitar Popovin ja Filip Dimitrovin hallituksissa valtiovarainministerinä 1990–1992.

Hänet valittiin SDS:n johtoon 1994 ja toukokuun 1997 vaalivoiton jälkeen hänestä tuli pääministeri. Hänen hallituksensä oli ensimmäinen joka istui koko vaalien välisen nelivuotiskauden, huolimatta tuskallisista talousuudistuksista. Talousuudistukset tehtiin EU-jäsenyyttä silmällä pitäen ja niitä on pidetty käännepisteenä Bulgarian integroitumiseen länteen. Valtion omistamia yrityksiä yksityistettiin laajasti, mikä johti myös syytöksiin väärinkäytöksistä ja virheistä.

Kostovin oikeistohallitus päätti 1999 tuhota Sofiasta entisen kommunistijohtajan Georgi Dimitrovin mausoleumin, jota Kostov kutsui totalitarismin symboliksi. Sosialistioppositio syytti hallitusta julkisuustempusta paikallisvaalien edellä. Purkutöistä tuli kuitenkin naurunaihe, kun räjäytykset eivät tuhonneet muistomerkkiä ja sen purkamiseksi jouduttiin työskentelemään viisi päivää lähes kellon ympäri.

Uudistuspolitiikka johti työttömyyden nousuun ja laajat korruptiosyytökset johtivat häviöön kesäkuun 2001 vaaleissa Simeon Sakskoburggotskin kansalliselle liikkeelle. Kostov erosi SDS:n johdosta ja perusti toukokuussa 2004 oman puolueensa, Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta (Демократи за силна България; Demokrati za silna Bălgarija), mutta ilmoitti eroavansa toukokuun 2007 eurovaalien jälkeen, joissa puolue ei saanut yhtään edustajaa. Puolue kuitenkin äänesti hänet uudelleen johtajakseen lähes yksimielisesti.

Lähteet 
 Ivan Kostov (CIDOB) 
 Ivan Yordanov Kostov  (omda.bg)

Viitteet 

Bulgarian pääministerit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Neljän suora

Neljän suora on kahden pelaajan lautapeli, jossa pelaajat pudottavat vuorotellen kiekkoja pelilautaan yrittäen saada aikaan neljän suoran.

Pelin on alun perin julkaissut Milton Bradley vuonna 1974. Patentoimaton versio tunnettiin tällöin nimellä "The Captain's Mistress".

Säännöt
Peliä pelataan 7 sarakkeen ja 6 rivin kokoisella pelilaudalla. Molemmilla pelaajilla on käytössään 21 kiekkoa, jotka erottuvat toisistaan kahdella eri värillä. Kiekkoja pudotetaan vuorotellen täyttämättömiin sarakkeisiin, jolloin kiekko varaa itselleen tyhjästä kohdasta sijansa. Voittaakseen pelin täytyy pelaajan asettaa omia kiekkojaan niin, että muodostuu joko pystysuorassa, vaakasuorassa tai vinoittain neljän kiekon suora. Jos pelilauta täyttyy ilman voittajaa, syntyy tasapeli.

Täydellinen pelaaminen

Neljän suoran ovat ratkaisseet läpikotaisin Victor Allis sekä James D. Allen. Pelatessa täydellistä pelaamista syntyy varma voitto pelin aloitettaessa keskimmäisestä sarakkeesta. Aloitettaessa keskimmäisen sarakkeen viereisistä, syntyy tasapeli ja kulmista toinen pelaaja voittaa.

7 × 7 ruudukko 

Pelistä on tehty myöhemmin myös toinen versio, jossa peliruudukko on seitsemän ruutua korkea ja leveä. Tällaisella peliruudukolla ei ole voittoon johtavaa täydellistä pelaamista, mutta aloittajan etu on yhä voimassa, koska aloittava pelaaja saa laittaa maksimissaan 25 nappulaa kun vastapelaaja vain 24 (24 + 25 = (7 × 7) = 49). Täysin varmojen todisteiden uupuessa ollaan todettu, että täydellisellä pelaamisella kyseisellä ruudukolla syntyy aina tasapeli.

Aiheesta muualla

Neljän suoran ammattimaisen pelaamisen tutoriaali Kirjoittanut James D. Allen.
Johnin Neljän suoran Pelipaikka John Trompin täydellisen pelaamisen pienoissovellus.
Victor Allisiksen tutkielma Neljän suorasta Sisältää pelin ratkaisun.
Neljän suoran lähdekoodi
Mustrum Ilmainen Neljän suora -ohjelma.

Lasten lautapelit
Wava Stürmer

Wava Regina Stürmer (2. lokakuuta 1929 Boma, Belgian Kongo, nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta – 6. marraskuuta 2022) oli suomenruotsalainen kirjailija ja sanoittaja, joka toimi myös naisliikkeen piirissä. Hän kirjoitti tekstin tunnettuun feministiseen taistelulauluun Vi är många.

Teokset
Bevingad vardag (runoja), 1955
Därför att ljuset (runoja), 1967
Ro, ro till Dödmansskär (romaani), 1967
Det är ett helvete att måla himlar (runoja), 1970
Stadens ofullmäktige (romaani), 1972
Möta en människa (runoja), 1973
Slå tillsammans (romaani), 1976
Vår dag (runoja), 1977
Solblåst (runoja), 1980
Fågelvind (runoja), 1982
Väntansväg (romaani), 1985
Anita Andersson (romaani), 1988
Så länge vi minns (runoja), 1990
på mossen (romaani), 1992
Vindarnas gräns (runoja), 1993
Det vete fåglarna (romaani), 1995
För dig Allena (runoja), 1999
Johan Ludvig, Jakobstadspojken som blev nationalskald, 2002
Inte gjort något (romaani), 2005

Suomennetut teokset
Johan Ludvig : pietarsaarelaispoika josta tuli kansallisrunoilija / Wava Stürmer, Ulrica Löfholm; 2002
Elämänlangat, suom. Liisa Ryömä ja Maarit Sinervo,1982

Palkinnot 
 SLS:n palkinto 1974, 1989, 1991
 Vaasan läänin taidepalkinto 1972, 1989
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1986
 Svenska kulturfondenin palkinto 1991

Lähteet 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset feministit
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Haugesund

Haugesund on kunta ja kaupunki Rogalandin läänissä Norjassa. Se perustettiin vuonna 1854, mutta alueella oli asutusta jo aiemmin. Kalasatamana paikkakunta tunnettiin jo 1700-luvulla. Haugesundin pinta-ala on 73 km² ja väkiluku tammikuun alussa 2013 oli 35 715. Haugesund on myös Norjan 22. suurin kunta asukasluvulla mitattuna.

Haugesundissa pidetään vuosittain Norjan kansainvälinen elokuvafestivaali. Sildajazz-festivaalilla esiintyy noin 70 yhtyettä noin 180 konsertissa.

Haugesundin satama on seudun kuuden kunnan yhteisesti omistaman Karmsund Havn IKS -satamayhtiön ylläpitämä satama. Satama on kuulunut rahtimäältään Norjan suurimpiin. Haugesundin kaupungin länsirannalle sijaitsevaalle Killingøyn saarelle ja sen lähistölle on rakennettu satamayhtiön ylläpitämä useiden offshore-alusten huoltotukikohta ja kotisatama.
 
Kaupungin nykyinen pormestari on Petter Steen. Haugesundin tunnetuimpiin liikemiehiin kuului Moriz Rabinowiz.

Haugesundin taajama ulottuu Haugesundin kunnan ohella etelään Karmøyn kunnan puolelle. Norjan tilastokeskuksen mukaan taajaman  asukasluku oli vuoden 2021 alussa yhteensä 45 436.

Henkilöt
 Jon Fosse
 Øyvind Fjeldheim
 Kolbein Falkeid
 Christian Grindheim
 Moritz Rabinowitz
 Susanne Sundfør
 Susanne Wigene
 Einherjer - yhtye
 Vamp - yhtye

Kuvia

Ystäväkaupungit
 Søllerød (Tanska)
 Tammisaari (Suomi)
 Ystad (Ruotsi)

Lähteet

Aiheesta muualla

http://www.haugesund.kommune.no/
http://www.haugalandet.net/

Rogalandin läänin kunnat
Haugesund
Toto Cutugno

Toto Cutugno eli Salvatore Cutugno (s. 7. heinäkuuta 1943 Fosdinovo, Massa-Carraran maakunta, Italia) on italialainen pop-laulaja ja -lauluntekijä. Hänet tunnetaan etenkin hitistään L'Italiano.

Tausta
Salvatore Cutugno syntyi perheeseen, jossa isä oli sisilialainen sotilas ja äiti toscanalainen. Perhe muutti Toscanasta Salvatoren varhaislapsuudessa La Speziaan. Cutugno aloitti muusikonuransa rumpalina jo hyvin nuorena, ja hän soitti myös kitaraa, pianoa ja saksofonia, mutta perusti myöhemmin omia laulujaan esittäneen yhtyeen. Vuonna 1962 hän perusti ensimmäisen yhtyeensä Toto e i tati. Vuonna 1971 Toto avioitui Carlan kanssa, ja he muuttivat asumaan Milanoon.

Muusikko
Vuonna 1975 Cutugno perusti seuraavan yhtyeensä Albatrosin, jonka kanssa hän seuraavana vuonna osallistui San Remon musiikkifestivaaleihin ensimmäistä kertaa. Kaikkiaan hän on ollut mukana kolmetoista kertaa, ja kerran hän on voittanut kilpailun ja useasti tullut toiseksi.

Hän on kirjoittanut musiikkia runsaasti myös muille artisteille, eritoten ranskalaisille, ja heistä mainittakoon Michel Sardou, Mireille Mathieu, Johnny Hallyday, Hervé Vilard, Dalida, Sheila ja Gérard Lenorman. Myös amerikkalainen Joe Dassin on esittänyt hänen musiikkiaan. 

Cutugno on säveltänyt monia italialaisia iskelmälauluja, joista on tullut hyvin suosittuja myös Suomessa. Cutugnon säveltämiä ikivihreitä ovat muun muassa Olen suomalainen, Etsin kunnes löydän sun, Kuusamo, Hei buonanotte ja Señorita por favor.

Cutugno voitti vuoden 1990 Eurovision laulukilpailun kappaleella Insieme: 1992 (). Cutugno juonsi vuoden 1991 Eurovision laulukilpailun Roomassa Italian toisen euroviisuvoittajan Gigliola Cinquetin kanssa.

San Remo
Toto Cutugno on osallistunut San Remon laulufestivaaleille seuraavilla kappaleilla:
Volo AZ504, Albatros-yhtyeen kanssa (3.) 1976 
Gran premio, Albatros-yhtyeen kanssa 1977 
Solo noi (1.) 1980
L'italiano 1983
Serenata (2.) 1984 
Azzurra malinconia 1986 
Figli (2.) 1987 
Emozioni (2.) 1988 
Le mamme (2.) 1989 
Gli amori in coppia yhdessä Ray Charlesin kanssa (2.) 1990 
Voglio andare a vivere in campagna 1995 
Faccia pulita 1997 
Come noi nessuno al mondo in coppia Annalisa Minettin kanssa 2005

Diskografia 
 Solo noi (1980)
 L'italiano (1983)
 Azzurra malinconia (1986)
 Mediterraneo (1987)
 The Very Best of Toto Cutugno (1990)
 Gli amori (1990)
 Insieme (1992)
 Voglio andare a Vivere in Campagna (1995)
 Come noi nessuno al mondo (2005)
 Un falco chiuso in gabbia (2008)
 I Miei Sanremo (2010)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 Toto Cutugno imdb.com:issa

Lähteet

Italialaiset laulajat
Italialaiset lauluntekijät
Euroviisuvoittajat
Italian euroviisuedustajat
Vuoden 1990 euroviisuedustajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Tintamareski

Tintamareski () on ilveilyteatteri, jossa henkilöt ja tausta on maalattu näyttelijöiden ja yleisön välissä olevaan levyyn tai verhoon. Hahmojen kasvojen kohdalla on reiät, joihin esiintyjät pujottavat päänsä. Joskus myös käsille tai jaloille on tehty omat reikänsä.

Tintamareskeja käytettiin jo keskiajalla Etelä-Euroopassa, ja Pohjoismaihin ne levisivät 1900-luvun alkupuolella. Nykyään tintamareskeja käytetään usein humorististen valokuvien ottamiseen.

Lähteet

Teatteri
Valokuvausvälineet
Eksikkaattori

Eksikkaattori, myös eksikaattori, on paksulasinen, tasohioksella varustettu astia. Eksikkaattori on valmistettu niin, että sen alaosaan voidaan tukea joko posliininen tai muovinen teline, ja tämän telineen alle kaataa kuivausmassa.

Eksikkaattoreita käytetään usein kvantitatiivisissa töissä. Käyttökohteita on useita, mutta yleisimmin tarkoituksena on pitää haluttu yhdiste mahdollisimman kuivana. Kun esimerkiksi kuparisulfaattia hehkutetaan, se menettää kidevetensä. Jos kidevedetöntä kuparisulfaattia sisältävä upokas jätettäisiin huoneilmaan, imisi se ajan myötä itseensä kosteutta ja muuttuisi jälleen kidevedelliseen muotoonsa. Tämä voidaan estää eksikkaattorissa, jonka pohjalla oleva kuivausmassa imee itseensä kaiken tarkkaan suljetussa astiassa olevan kosteuden.

Laboratoriotarvikkeet
Hackman

Hackman Oyj oli suomalainen pörssiyhtiö, jonka italialainen Ali S.p.A. osti vuonna 2004. Hackmanin tytäryhtiöitä olivat tuolloin suurkeittiölaitteita valmistava Hackman Metos Oy ja kodintuotteita valmistava Iittala Oy Ab. Samana vuonna Hackman myi Iittala Oy Ab:n yhtiön toimivan johdon ja ABN AMRO Capitalin muodostamalle sijoittajaryhmälle. Hackman Oyj poistui pörssistä sen siirryttyä Ali S.p.A:n omistukseen.

Nykyisin Hackmanin ruokailuvälineet ja keittiötarvikkeet kuuluvat Iittala Groupiin. Iittala Group on vuodesta 2007 ollut osa Fiskars-konsernia. Hackman Kalustetehdas kuuluu Metos Oy Ab:hen, jonka omistaa italialainen Ali S.p.A.

Vuonna 2016 Hackman äänestettiin Suomen kymmenenneksi arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.

Historia

Hackmanin historia alkaa vuodesta 1790, jolloin saksalainen Johan Friedrich Hackman perusti Viipuriin kauppahuoneen, jonka nimeksi tuli sittemmin Hackman & Co. Kauppahuone oli 1800-luvulla Savon ja Karjalan suurimpia sahateollisuus- ja puutavaraliikkeitä. Yhtiöllä oli sahat muun muassa Heinäveden Kermassa ja Palokissa, Sulkavan Lohikoskella, Äyräpään Pölläkkälässä ja Leppävirran Sorsakoskella.

Vuonna 1876 Hackman perusti aterin- ja hienotaetehtaan Nurmeen Viipurin lähelle. Vuonna 1891 aloitti samanlaisia tuotteita valmistava tehdas Sorsakoskella. Vuonna 1924 Hackman alkoi valmistaa aterimia ruostumattomasta teräksestä ja 1920-luvun lopussa valmistusohjelmaan tulivat aterinsarjat. Teräskattiloiden valmistus alkoi vuonna 1950.

Vuodesta 1910 Hackmanin sahateollisuus keskittyi Joutsenon Honkalahden sahalle. Saha myytiin vuonna 1991 Enso-Gutzeit Oy:lle.

Vuonna 1914 Hackman perusti yhdessä Suomen valtion kanssa Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnasta omistamaltaan maa-alueelta löydetyn kuparimalmion pohjalle nykyisen Outokummun edeltäjäyrityksen Outokumpu Kopparverkin, jonka omistuksen se myi Suomen valtiolle vuonna 1924.
 
Vuonna 1989 Hackman osti Norjasta Høyang Polaris -tehtaan ja Ruotsista Nilsjohan AB:n. Seuraavana vuonna Hackman osti Oy Arabia Ab:n, Rörstrand-Gustavsberg AB:n ja Iittala-Nuutajärvi Oy:n. Ostettujen yritysten emoyhtiöksi perustettiin Hackman Tabletop Oy.

Hackman Housewares ja Hackman Tabletop Oy yhdistettiin Hackman Designor Oy Ab:ksi 1994. Tämä yhtiö osti samana vuonna kattilavalmistaja ALU Oy:n.

Vuonna 2000 Hackman Designor Oy Ab:n nimeksi muutettiin Designor Oy Ab. Vuonna 2002 yhtiö osti ruotsalaisen BodaNova-Höganäs Keramik AB:n. Vuonna 2003 Designor Oy Ab:n nimi vaihdettiin iittala Oy Ab:ksi.

Vuonna 2004 Hackman myytiin italialaiselle Ali S.p.A.:lle, joka puolestaan myi sen hollantilaiselle ABN AMRO1Capital -yhtiölle vuonna 2005.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Hackmanin tarina Hackmanin sivuilla.
Kansalliskirjaston digitoidut aineistot: Hackmanin tuoteluettelot.
Yle Elävä arkisto: Matti Kassilan lyhytfilmi Sorsakosken tehtaasta (1958).
 Yhtiön pörssihistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla

Astiavalmistajat
Entiset suomalaiset pörssiyhtiöt
Suomen teollisuushistoria
Suomalaiset teollisuusyritykset
Sisustusalan tuotemerkit
Viipurin historia
Fiskars
Viipurilaiset yritykset
Nikolai Rubinštein

Nikolai Grigorjevitš Rubinštein (; 14. kesäkuuta (J: 2. kesäkuuta) 1835 Moskova – 23. maaliskuuta (J: 11. maaliskuuta) 1881 Pariisi) oli juutalais-venäläinen pianisti ja säveltäjä Anton Rubinšteinin nuorempi veli. 

Nikolai Rubinštein opiskeli vuosina 1844–1846 pianonsoittoa saksalaisen pianopedagogin Theodor Kullakin ja sittemmin myös sävellystä saksalaisen musiikkiteoreetikon Siegfried Dehnin johdolla. Samanaikaisesti hän opiskeli lakitiedettä vuoteen 1855 saakka. Rubinšteinin merkittävin elämäntyö oli Moskovan konservatorion perustaminen ja johtaminen (yhdessä ruhtinas Nikolai Petrovitš Trubetskoin kanssa). Hänet luettiin aikansa parhaimpiin pianisteihin, vaikka nykyään hän on jäänyt kuuluisamman veljensä varjoon. 

Säveltäjä Pjotr Tšaikovski halusi omistaa ensimmäisen pianokonserttonsa alun perin ystävälleen Nikolai Rubinšteinille. Tšaikovskin soitettua teoksen Rubinšteinille Moskovan konservatorion luokkahuoneessa jouluaattona 1874 Rubinštein kuitenkin haukkui sen hänelle "miltei täysin pataluhaksi". Rubinštein piti teosta mahdottomana esitettäväksi, mutta lupasi soittaa sen julkisesti, mikäli Tšaikovski tekisi siihen määräajassa hänen vaatimansa lukuisat muutokset. Suutuspäissään Tšaikovski pyyhki Rubinšteinin nimen omistussivulta ja kirjoitti tilalle saksalaisen pianistin ja kapellimestarin Hans von Bülowin, joka puolestaan kehui konserttoa kaikin puolin onnistuneeksi ja esitti sen ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1875. Myöhemmin Tšaikovski ja Rubinštein sopivat riitansa; Tšaikovski muokkasi konserttonsa piano-osuutta hieman vaivattomammaksi, ja Rubinštein puolestaan myönsi ensiarvostelunsa olleen epäoikeudenmukainen ja soitti teoksen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Rubinšteinin kuoltua Tšaikovski omisti viululle, sellolle ja pianolle säveltämänsä trion (a-molli, opus 50) "suuren taiteilijan muistolle".

Lähteet  

Venäläiset säveltäjät
Venäläiset pianistit
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1881 kuolleet
Mangaanidioksidi

Mangaanidioksidi, mangaani(IV)oksidi, (MnO2) on musta, jauhemainen suola, joka tunnetaan myös nimillä ruskokivi ja pyrolusiitti-nimisenä mineraalina. Mangaanidioksidi on lähes poikkeuksetta teollisuuden lähtöaineena muita mangaanisuoloja valmistettaessa. Mangaanidioksidia käytetään tavallisissa kuivapareissa, paristojen keskeisissä rakennuspaloissa, joissa se pelkistyy alemmalle hapetusluvulle.

Mangaanidioksidi liukenee hyvin lämpimään, väkevöityyn rikkihappoon, kaava alla. Samalla vapautuu happea.

2MnO2(s)+2H2SO4(aq) → 2MnSO4(aq)+O2+H2O

Vastaava reaktio suolahapon kanssa.

MnO2(s)+4HCl → MnCl2+Cl2+2H2O

Molemmissa tapauksissa havaitaan mangaanin yhtenevyys lähisukulaiseensa, rautaan.

Mangaanidioksidi on veteen liukenematonta ja sen moolimassa on 86,9 g/mol, sulamispiste 553 °C (hajoaa dimangaanitrioksidiksi eli mangaani(III)oksidiksi Mn2O3 ja hapeksi), tiheys 5,0 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1313-13-9.

Lähteet

Aiheesta muualla

PubChem: Manganese dioxide 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Manganese dioxide 

Mangaaniyhdisteet
Oksidit
Jodihappo

Jodihappo (HIO3) on erittäin vahva hapetin. Sitä voidaan valmistaa muun muassa hapettamalla jodia typpihapolla (HNO3) ja haihduttamalla näin saatu liuos kuiviin.  Tällöin saadaan jodianhydridiä, dijodipentoksidia (I2O5), joka liukenee veteen; liuosta haihdutettaessa kehittyy jodihappoa värittöminä kiteinä. Toinen yleinen tapa on keittää kaliumkloraatin (KClO3) vesiliuosta jodin kanssa. Tällöin jodi vaihtaa paikkaa kloorin kanssa.

Jodihapon moolimassa on 175,91 g/mol, sulamispiste 110 °C, tiheys (kiinteä) 4,62 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 269 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 7782-68-5.

Yhdisteellä on käyttökohteita lääketieteessä. Lisäksi sitä on mahdollista käyttää kaasunaamareissa sekä sen suolojen valmistamiseen.

Jodihapolla on osoitettu olevan vaikutuksia myös ilmastoa lämmittävien pienhiukkasten syntyyn.

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Iodic acid 

Epäorgaaniset hapot
Jodiyhdisteet
Moskovan konservatorio

Moskovan konservatorio () on Venäjän tärkeimpiä musiikkioppilaitoksia. Sieltä ovat valmistuneet muun muassa säveltäjät Sergei Rahmaninov, Aleksandr Skrjabin, Aram Hatšaturjan ja Alfred Schnittke, kapellimestari Gennadi Roždestvenski, sekä sellisti ja kapellimestari Mstislav Rostropovitš. Konservatorion perusti vuonna 1866 Nikolai Rubinstein, vuonna 1862 Pietarin konservatorion perustaneen Anton Rubinsteinin veli, ja prinssi Nikolai Petrovitch Troubetzkoy. Pjotr Tšaikovski toimi konservatoriossa musiikin teorian opettajana yli kaksikymmentä vuotta, ja vuodesta 1940 konservatorio on nimetty hänen mukaansa.

Moskovan yliopistot ja korkeakoulut
Venäläiset musiikkialan oppilaitokset
Huhtinen

Huhtinen on Porvoon kaupunginosa. Suurin osa alueen asutuksesta on rakennettu 1980-luvun loppupuolella. Huhtisissa on suomenkielinen ala-aste, Huhtisen koulu, jota laajennettiin vuosina 2002–2003. Alueella on myös melko paljon opiskelija- ja vuokra-asuntoja. Ennen Huhtisissa toimi tunnettu Hopean talli. Nykyään Hopean talli sijaitsee Gammelbackan vieressä, Uddaksentien varrella. Huhtisen asukasluku on noin 3000.

Huhtisista Porvoon keskustaan on matkaa noin kaksi kilometriä. Keskustan ja Huhtisen välillä kulkee linja-autolinja, jonka vuoroväli on noin puoli tuntia.

Nimi Huhtinen tulee sanasta huhti.

Lähteet

Aiheesta muualla
Porvoon kaupunki

Porvoon kaupunginosat
Tuomas Celanolainen

Tuomas Celanolainen (, n. 1200 Celano, Abruzzo – 1270 Tagliacozzo) oli italialainen fransiskaanimunkki, joka tunnetaan erityisesti kolmen Fransiskus Assisilaisen elämää käsittelevän kirjan kirjoittamisesta, jonka paavi Georgius IX tilasi häneltä.  Häntä pidetään myös "Dies irae" -runon, eli requiem-messun sequentia-osan, kirjoittajana.  

Tuomas Celanolainen oli yksi ensimmäisistä fransiskaaniveljistä ja liittyi järjestöön jo vuoden 1215 tienoilla ja  tunsi Fransiskus Assisilaisen henkilökohtaisesti. Tuomas Celanolainen lähetettiin Saksaan edistämään liikettä ja hänestä tuli 1223 "Wormsin, Mentzin ja Kölnin luostareiden kustos ja myöhemmin Reinin piirien ainoa kustos"  "ainoa vartija" () alueella.  Hän palasi joidenkin vuosien päästä takaisin Italiaan, missä vietti elämänsä viimeiset vuodet klarissalaisluostarin rippi-isänä Tagliacozzossa.

Lähteet 
Celanolainen, Tuomas
Celanolainen, Tuomas
1200-vuosikymmenellä syntyneet
Vuonna 1270 kuolleet
Virsirunoilijat
Fraser Island

Fraser Island (aboriginaalien kielellä K’Gari) on 1 840 neliökilometrin laajuisena maailman suurin hiekkasaari. Se sijaitsee Australian itärannikolla Queenslandissä noin 200 kilometriä Brisbanesta pohjoiseen. Saari valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1992. Fraser Islandin alkuperäinen nimi K’Gari tulee butchullien kielestä ja se tarkoittaa paratiisia. Eurooppalaisten uudisasukkaiden tulo saarelle hävitti alkuperäiset asukkaat ja nykyään siellä ei elä ainuttakaan aboriginaaliheimoa.

Maantiede 
Noin 122 kilometriä pitkä Fraser Island sijaitsee Queenslandin kaakkoisrannikolla 180 kilometriä Brisbanesta pohjoiseen. Sen erottaa mantereesta 5–10 kilometriä leveä Great Sandy Strait -salmi. Fraser Island on maailman suurin hiekkasaari, ja sen pinta-ala on 1 840 neliökilometriä. Saari on muodostunut satojen tuhansien vuosien aikana hiekasta, jota on kulkeutunut tuulien, aaltojen ja merivirtojen mukana Australian kaakkoisosista ja jopa Etelämantereelta saakka. Australian itärannikolla on useita samalla tavalla muodostuneita hiekkasaaria South Stradbroke Islandista Fraser Islandiin, jossa hiekka kasautui vulkaanisen toiminnan seurauksena kohonnoille matalille kallioille.

Fraser Islandin maisemaa hallitsevat useat osittain päällekkäiset dyynit, joista vanhimmat ovat ainakin 700 000 vuotta vanhoja. Saarella on ainakin kahdeksan dyynijärjestelmää, joista nuorimmat puolestaan ovat alle 10 000 vuotta vanhoja.

Fraser Islandin makean veden järvet ovat maailman puhtaimpien joukossa. Suosituin näistä järvistä on Lake McKenzie, joka on sisämaassa Eurongin pikkukaupungin vieressä. Järven ranta on lähes puhdasta piidioksidia.

Fraser Islandin ilmasto on merellinen ja subtrooppinen, ja päivän keskilämpötila vaihtelee 14,1 asteesta 28,8 asteesta. Sademäärät ovat korkeita, ja eniten sataa korkeimmilla dyyneillä saaren keskellä, missä sadanta voi olla 1 800 millimetriä vuodessa.

Luonto 
Fraser Islandin kasvillisuus on monipuoliesta rannikkonummeista subtroppisiin sademetsiin. Saari on ainoa paikka maailmassa, jossa sademetsää kasvaa dyyneillä yli 200 metrin korkeudessa. Saarella on nummien ja sademetsien lisäksi kaksi muuta merkittävää kasvillisuusaluetta, rannikkometsä ja korkea eukalyptusmetsää. Saaren saniaislajisto on erityisen merkittävä, sillä sieltä löytyy noin 50 saniaislajia tai -muunnelmaa.

Dingot ovat saarella yleisiä. Nämä eläimet ovat viimeisiä puhtaita dingoja. Ristisiitosten estämiseksi koirien tuonti saarelle on kiellettyä.

Turismi 
Saarelle pääsee lautalla ja saarella saa ajaa ainoastaan nelivetoisella autolla. Saarelta löytyy useita leirintäalueita, joilta on näköala merelle ja ryhävalaiden muuttoreiteille. Fraser Islandilla on myös suljettuja alueita, joilla kasvillisuutta ennallistetaan.

Lähteet 
 
Cooper, Malcolm & Erfurt-Cooper, Patricia: From Sand Mining to Sand Bashing in About 30 Years. Teoksessa

Viitteet

Aiheesta muualla

Australian Department of Environment and Heritage 
Frasier Island UNESCOn sivuilla 

Australian saaret
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Queensland
Andrew Carnegie

Andrew Carnegie (25. marraskuuta 1835 Dunfermline, Skotlanti – 11. elokuuta 1919 Lenox, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen liikemies ja hyväntekeväisyyden harjoittaja. Hän rikastui perustamansa Carnegie Steel Company -teräsyrityksen kautta ja lahjoitti myöhemmin suuren osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen perustamalla kirjastoja, kouluja ja yliopistoja. Andrew Carnegie myi omistamansa teräs- ja rautateollisuusyhtiöt J. P. Morganille, ja he perustivat vuonna 1901 United States Steel -yhtiön.

Lapsuus ja nuoruus  
Andrew Carnegien isä oli kutomoyrittäjä, jonka yritys joutui vaikeuksiin koneellisen kutomisen yleistyessä. Taloustilanteen huonontuessa edelleen perhe myi omaisuutensa ja lähti siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin, Pittsburghiin, Carnegien tätien luokse. 13-vuotiaana Carnegie sai ensimmäisen työpaikkansa puuvillatehtaassa ja ansaitsi 1,20 dollaria viikossa. Tämän jälkeen hän pääsi kirjoitustaitonsa ansiosta toimistoapulaiseksi ja edelleen 1850 viestipojaksi lennätintoimistoon.. Paikallisen yksityisen kirjaston avautuessa Carnegielle tuli tilaisuus opiskella omatoimisesti lisää.

Suomennetut teokset 
 Liike-elämän suurvalta Gummerus, 1904
 James Watt, höyrykoneen keksijä WSOY, 1905

Katso myös 
 Carnegie Mellon -yliopisto

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Yhdysvaltalaiset hyväntekeväisyyden harjoittajat
Lahjoittajat
Amerikanskotlantilaiset
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Valtakunnankreivi

Valtakunnankreivi () on kreivin arvonimi ja asema, joita Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta myönsi loppuunsa, vuoteen 1806 asti.

Valtakunnankreivi tarkoitti että sen haltija on suoraan keisarin vasalli, eikä vain välillisesti jonkin keisarikuntaan kuuluvan ruhtinaskunnan alaisuuden kautta.

Mikäli valtakunnankreivillä oli myös suoraan keisarikunnan läänittämää tai allodiaalista maaomaisuutta, sellaisia pidettiin 1700-luvulta alkaen ruhtinaiden veroisina, "gefuersteter gräfen". Tällaisella oli merkitystä 1700–1900-lukujen ruhtinaallisilla avioliittomarkkinoilla, joilla samanarvoista syntyä olevat morsiamet olivat yleensä edellytys että avioliiton lapset saattavat periä isänpuoleisen sukunsa kruunun. Esimerkiksi Venäjän keisarit (jotka olivat samalla Suomen suuriruhtinaita) edellyttivät valtaistuimen perimystä varten, että heidän sukuunsa kuuluvat prinssit naivat samanarvoista syntyä olevia morsiamia tai muuten avioliitto katsottiin morganaattiseksi, jolloin lapsilla ei ollut kruununperimisoikeutta.

Sen sijaan esimerkiksi Nikolai I:n vanhimman tyttären suuriruhtinatar Marian lapset hänen avioliitostaan Leuchtenbergin herttuan Maximilianin kanssa tunnustettiin kyllä kruununperimysoikeutetuiksi Venäjällä ja Suomessa, koska Maximilianin suvulle kuului muun muassa Eichstädtin valtakunnankreivillinen pikkuruhtinaskunta.

Aateli
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
T9

T9 (Text on 9 keys) on Tegic Communications -yrityksen kehittämä matkapuhelimissa käytetty ennakoiva tekstinsyöttöjärjestelmä. Muun muassa Benefon, Nokia, LG, Samsung, BenQ-Siemens, Sony Mobile Communications, ja Sanyo käyttävät tekniikkaa puhelimissaan. Pääkilpailijoita T9:lle ovat Motorolan iTap ja Eatonin kehittämä LetterWise.

T9:n tarkoituksena on helpottaa tekstiviestien kirjoittamista pienillä
matkaviestimillä. Järjestelmä mahdollistaa sanojen kirjoittamisen yhdellä näppäimenpainalluksella kirjainta kohti. Perinteisesti käytetyssä tekstinsyötössä yhteen näppäimeen liittyy useita merkkejä, ja kirjaimen tuottaminen vaatii yleensä useita näppäimenpainalluksia.

T9-järjestelmä perustuu puhelimeen talletettuun sanaluetteloon, josta ohjelmisto
etsii kaikki syötettyä näppäinyhdistelmää vastaavat sanat.

Ennakoiva tekstinsyöttöjärjestelmä oppii käyttäjän yleisimmin käyttämät sanat.
Tämän johdosta järjestelmän käyttäminen nopeutuu ajan kuluessa, koska järjestelmä
osaa ensimmäiseksi tarjota sanakirjasta löytyvää todennäköisintä sanaa. Järjestelmälle varatun muistin täyttyessä vähiten käytetty sana korvautuu viimeksi tallennetulla. Listan seuraavat
sanat saa näkyviin painamalla puhelimeen määriteltyä seuraava-näppäintä
yhden tai useamman kerran. Nokian puhelimissa toimintoa vastaa
*-näppäin.

Käyttäjä pystyy laajentamaan sanaluetteloa lisäämällä sinne puuttuvia sanoja.
Sijamuotojen vuoksi uusien sanojen käyttö ei suomen kielessä 
toimi yhtä tehokkaasti kuin esimerkiksi englannissa.

T9 on saatavissa yli 50 kielelle. Länsimaisten kielten lisäksi T9 tukee
myös mm. kiinaa, koreaa ja japania.

Kirjoittaminen T9:ää käyttäen 

 Kirjoita sana painamalla kirjainta kohti yhtä näppäintä. Näytöllä sana voi muuttua jokaisen näppäinpainalluksen jälkeen.
 Kun koko sana on valmis, hyväksy sana syöttämällä välilyönti.
 Jos T9:n näyttämä sana ei ole oikea, vaihda sanaa seuraava-näppäimellä.
 Jos sanaa ei löydy puhelimen sanakirjasta, voi uuden sanan lisätä T9:n sanakirjaan. Lisääminen tapahtuu lisäystilassa. Sanakirja täydentyy tällä uudella sanalla käyttäjän kirjoitettua ja hyväksyttyä se.

Aiheesta muualla 
 T9-sivusto 

Osoitinlaitteet
Matkapuhelimet
Langaton viestintä
Manitoba Moose

Manitoba Moose on kanadalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa American Hockey Leaguessa. Joukkueen kotipaikka on Winnipeg Manitoban provinssissa, kotiottelunsa joukkue pelaa Bell MTS Placessa. Manitoba Moose on NHL-seura Winnipeg Jetsin farmiseura.

Historia
Vuonna 1996 Minnesota Moose muutti St. Paulista Minnesotasta Winnipegiin ja sai kotikentäkseen silloisen Winnipeg Arenan. Tuolloin Manitoba Moose oli yksi IHL:n joukkueista.

Kun IHL lopetettiin, joukkue liittyi American Hockey Leagueen, ja siitä tuli NHL-joukkue Vancouver Canucksin farmiseura. Entinen Canuksin pelaaja Stan Smyl siirtyi Moosen valmentajaksi. Myöhemmin hänet korvattiin Randy Carlylella, joka pian siirtyi Mighty Ducks of Anaheimiin. Alain Vigneault toimi valmentajana yhden kauden ennen siirtymistään Vancouveriin, ja hänen tilalleen palkattiin entinen Winnipeg Jetsin pelaaja Scott Arniel. 

NHL-seura Atlanta Thrashersin muutettua Winnipegiin vuonna 2011, Manitoba Moose purki farmiseurasopimuksen Vancouverin kanssa ja siitä tuli farmiseura Winnipegin uudelle joukkueelle. Winnipeg Jets siirsi Moosen St. John'sin kaupunkiin Newfoundlandille, ja joukkue otti uudeksi nimekseen St. John’s IceCaps.

St. John’s IceCaps pelasi AHL-liigassa vuosina 2011–2015. Kauden 2014–2015 jälkeen Winnipeg Jets siirsi seuran takaisin Winnipegiin ja se otti uudelleen käyttöön nimen Manitoba Moose.

Saavutukset kausittain
American Hockey League

International Hockey League

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 30.10.2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Mark Morrison 
 Apuvalmentaja: Éric Dubois 
 Apuvalmentaja: Marty Johnston 
 Maalivahtivalmentaja: Drew MacIntyre 
 Videovalmentaja: Richard Bue 
 Fysiikkavalmentaja: Kyle Vouriot 
 Huoltopäällikkö: Graham Watt 
 Toimitusjohtaja: Craig Heisinger 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Brad Andrews 

Lähde: EliteProspects

Joukkueen sisäisiä ennätyksiä
Eniten maaleja: 45  Scott Thomas (1998-99)
Eniten syöttöjä: 67 Bill Bowler (1998-99)
Eniten pisteitä: 93 Bill Bowler (1998-99)
Eniten jäähyminuutteja: 283  Jason MacDonald (1998-99)
Päästetyt maalit/ottelu -keskiarvo 2.44 Christian Bronsard (1998-99)
Torjunta% 91,8 Christian Bronsard (1998-99)

Lähteet 
 http://www.hockeydb.com/stte/manitoba-moose-6735.html

Viitteet

Aiheesta muualla
Manitoba Moose Official Site
The Internet Hockey Database - Manitoba Moose (AHL)
The Internet Hockey Database - Manitoba Moose (IHL)
CJOB broadcasts all Manitoba Moose games

AHL-seurat
Winnipeg Jets
Winnipegin urheilu
Vuonna 1996 perustetut urheiluseurat
Downing Street 10

Downing Street 10 (10 Downing Street, lyhyemmin Number 10) on osoite, jossa sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin virka-asunto. Se sijaitsee Lontoon Westminsterissä, lähellä Westminsterin ja Buckinghamin palatseja. Rakennuksen historia virka-asuntona alkaa vuodesta 1730, jolloin Ison-Britannian kuningas Yrjö II osoitti sen Britannian ensimmäiselle pääministerille, Sir Robert Walpolelle. Rakennus on toiminut paitsi kulloisenkin pääministerin työhuoneena, myös hänen perheensä asuntona, kabinetin kokoontumispaikkana sekä merkittävien vieraiden vastaanottopaikkana. Rakennus on toiminut pääministerin virka-asuntona katkeamattomasti kuitenkin vasta vuodesta 1902 lähtien.

1950-luvulla hallitus havahtui rakennuksen huonoon kuntoon ja muodosti komitean, jonka tehtävänä oli tarjota pääministerille ehdotuksia rakennuksen mahdollisesta remontista. Harold Macmillanin päätti lopulta ottaa komitean ehdotukset vastaan. Näihin ehdotuksiin kuului mm. Downing Street 10, 11 ja 12 totaalinen purkaminen. Tähän ei kuitenkaan haluttu ryhtyä johtuen Downing Street 10:n yhteiskunnallisesta merkityksestä. Hallitus päätyi palkkaamaan arkkitehti Raymond Erithin johtamaan töitä.

Toisen maailmansodan aikainen saksalaisten Blitz-ilmaisku vaurioitti rakennusta 14. lokakuuta 1940. Rakennus oli myös IRA:n terrori-iskun kohteena 7. helmikuuta 1991, jolloin räjähdys tapahtui vain muutamien metrien päässä meneillään olleesta kabinetin tapaamisesta.

Downing Street on Whitehall-kadulta länteen johtava lyhyt ja kapea katu, jonka varrella pääministerin virka-asunnon lisäksi on ainoastaan ministeriöiden virastotaloja. Nykyään katu on suljettu yleisöltä, ja vuonna 1989 sen molempiin päihin rakennettiin vartioidut rautaportit. Poliittisessa kielenkäytössä Downing Street (ilman osoitenumeroa) tarkoittaa usein Britannian hallitusta, etenkin ulkoministeriötä.

Pääministerin lisäksi osoite toimii kabinetin kanslian päähiirestäjän kotina.

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu

Grade I -luokan rakennukset City of Westminsterissä
Yhdistyneen kuningaskunnan hallinto
Lontoon kadut
Yhdistyneen kuningaskunnan virka-asunnot
Säimen

Säimen on kylä Savonlinnan Savonrannassa, tien 474 varrella noin 65 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Läheisyydessä sijaitsevat järvet Säimen ja Vuokala. Kylässä sijaitsi kauppa, baari ja asiamiesposti vuoteen 2011 asti.

Säimenessä sijaitsi Gabriel Johan Ehrnroothin 1770-luvulla perustama saha joka kuitenkin lopetti
toimintansa jo 1820-luvulla. Samoilla paikoilla sijaitsee myöhemmin 1800-luvulla rakennettu mylly joka on nykyään museona.

Lähteet
Säimenen myllymuseo 
Savonrannan Historia ISBN 951-98705-0-4

Aiheesta muualla 

Savonrannan kylät
Maxentiuksen basilika

Maxentiuksen basilika tai Konstantinuksen basilika tai Basilica Nova oli antiikin Rooman suurin basilika. Se sijaitsee Forum Romanumilla Roomassa lähellä Colosseumia Via dei Fori Imperialin varrella. Basilikan rakennustyöt aloitti Maxentius vuonna 310. Milviuksen sillan taistelun voittaja Konstantinus Suuri saattoi rakennustyöt päätökseen vuonna 313.

Arkkitehtuuri 

Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri muistuttaa ennemminkin roomalaisten kylpylöiden keskushallia, kuin tavallista basilikaa, jotka olivat yleensä puisilla kattopalkeilla varustettuja holvaamattomia pylväshalleja. Basilikan mittasuhteet ylittivät aiemmin nähdyn joka suhteessa. Rakennuksessa oli suuri päälaiva (80,77 × 25,30 m) ja kaksi sivulaivaa. Nykyään pystyssä seisoo enää pohjoinen sivulaiva. Päälaivassa oli kolme valtavaa ristiholvia opus caementiciumista, joiden ruoteet lähtivät kohoamaan yhtä lailla vaikuttavista monoliittisista korinttilaisista pylväistä. Näistä viimeinen jäljellä ollut siirrettiin 1614 Santa Maria Maggioren kirkon edustan aukiolle. Päälaivan korkeus oli 36 metriä. Sivulaivoissa oli kussakin kolme tynnyriholvia (jänneväli 23,16 m), jotka toimivat samalla päälaivan tukirakenteina. Päälaivassa ja pohjoisessa sivulaivassa oli kaksi apsista, joista jälkimmäinen oli Konstantinuksen lisäys alkuperäiseen suunnitelmaan. Konstantinus lisäsi myös eteläiselle sivulle Via Sacralle toisen sisäänkäynnin, josta oli kulku uuteen apsikseen. 

Basilikassa oli Konstantinusta esittävä marmoripatsas, sekin jättiläiskokoa, jonka osia (mm. pää ja käsi) on koottu Musei Capitoliniin Palazzo dei Conservatorin takapihalle. Tämä patsas oli alun perin tehty Maxentiuksen kunniaksi, mutta vallan ottanut Konstantinus vaihdatti pään omaksi kuvakseen. Patsas oli akroliittinen, eli marmoria olivat vain raajat ja pää, muun ollessa muuta materiaalia – luultavasti norsunluuta ja puuta (aivan kuin Feidiaan Ateenan Parthenoniin tekemä Pallas Athenen patsas).

Vaikutus arkkitehtuuriin 
Maxentiuksen basilikan arkkitehtuuri, holvattu keskuslaiva ja sitä tukevat sivulaivat, oli hyvin kehittynyttä. Seinät (opus latericiumia) olivat rakennuksen valtavaan kokoon nähden hyvin hoikkia ja kevyitä, kiitos jämäkän holvirakenteen. Ikkunat ovat hämmästyttävän suuria. Nämä rakennepiirteet enteilevät jo goottilaisten kirkkojen taivaisiin kohoavia ratkaisuja.

Katso myös 
Konstantinuksen basilika

Lähteet

Lähdeviittaukset

Kirjallisuuslähteet

Aiheesta muualla 

 Vedute di Roma: Basilica Maxentii 
 Basilica of Maxentius 
 Basilikan tietokonemallinnus

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Forum Romanum
Werner Schildhauer

Werner Schildhauer (s. 5. kesäkuuta 1959 Dessau, Itä-Saksa) on entinen saksalainen kestävyysjuoksija, joka edusti kilpaurallaan Itä-Saksaa.

Schildhauer aloitti yleisurheiluharrastuksensa koululaisena. Vuonna 1972 hän liittyi SC Chemie Halle -seuraan, jossa häntä alettiin valmentaa kävelijäksi. 1978 hän aloitti juoksuharjoittelun Waldemar Cierpinskin ja Manfred Kuschmannin kanssa. Hänen ensimmäiset arvokisansa olivat Moskovan olympialaiset 1980, joissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti 10 000 metriä Eurooppa-cupissa ja maailmancupissa. Ateenan EM-kisoissa 1982 hän voitti hopeaa sekä 10 000 että 5 000 metrin juoksuista.

28. toukokuuta 1983 Schildhauer juoksi 10 000 metrillä ajan 27.24,45, joka pysyi Saksan ennätyksenä miltei 14 vuotta, kunnes Dieter Baumann rikkoi sen. Helsingin MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa 5 000 ja 10 000 metrillä ja voitti samana vuonna Eurooppa-cupissa 10 000 metrin juoksun. Hänen viimeinen suuri saavutuksensa oli 1985 kolmas tila maailmancupin 10 000 metrillä.

Lähteet

 Schildhauerin profiili Hallen sivuilla

Itäsaksalaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Jeremy Clarkson

Jeremy Charles Robert Clarkson (s. 11. huhtikuuta 1960 Doncaster, Englanti) on journalisti, autoasiantuntija ja brittiläisen autoaiheisen televisio-ohjelma Top Gearin entinen juontaja. Hän juontaa nykyään The Grand Touria ja Haluatko miljonääriksi? -ohjelman brittiläistä versiota.

Ura

Autojen parissa
Top Gearin juontajana ensin vuosina 1989–1999 ja pienen tauon ja formaattiuudistuksen jälkeen vuodesta 2002 vuoteen 2015 suorapuheinen Clarkson on herättänyt keskustelua tahallisen provokatiivisilla ja tulkinnasta riippuen jopa rasistisilla mielipiteillään. Hänen kommenttinsa muun muassa brittiläisestä autokulttuurista, julkisesta liikenteestä, liikenteen kameravalvonnasta, yhdysvaltalaisista ihmisistä, saksalaisista ja saksalaisista autoista, ranskalaisista ja jopa Top Gearin tilanneesta BBC:stä ovat saaneet usein palstatilaa brittiläisessä lehdistössä.

Clarkson keskittyi Top Gearin koeajoissa lähinnä suuritehoisten autojen teknisten ominaisuuksien, teho–paino-suhteen ja ajettavuuden arviointiin. 

Jeremy Clarksonin tuotantoon kuuluvat myös erilaiset suoraan DVD:lle ja televisioon tuotetut autoaiheiset makasiiniohjelmat, jotka on julkaistu Top Gearistä erillisinä ohjelmakokonaisuuksina, muun muassa nimillä Star Cars, Jeremy Clarkson’s Motorworld ja Jeremy Clarkson’s Car Years.

Clarkson on televisiotyön ohella ollut myös sanomalehti Sunday Timesin kolumnisti.

BBC-uran alku
Jeremy Clarkson näytteli 12-vuotiaana jonkin aikaa sisäoppilaitoksen koulupoikaa BBC:n radiokuunnelmasarjassa, joka perustui Anthony Buckeridgen kirjoittamiin Jennings-poikakirjoihin. Näyttelijänpesti loppui lyhyeen äänenmurroksen takia.

Yksityiselämä
Autoharrastajana tunnettu Clarkson on omistanut useita urheiluautoja, joista kalleimpia ovat olleet Ferrari 355 GTS, Mercedes-Benz SL 55 AMG, Lamborghini Gallardo Spyder ja Ford GT. Clarkson sai Fordilta osto-oikeuden yhteen Ford GT:hen. Englantiin autoja tuotiin vain 28 kappaletta ja Ford valikoi ostajat etukäteen varauksen tehneistä runsaasta kahdestatuhannesta ostajaehdokkaasta. Clarkson kuitenkin palautti auton Fordille kuukauden kuluttua toimituksesta. Syyksi hän ilmoitti lukuiset tekniset viat. Muita Clarksonin omistamia autoja ovat muun muassa Volvo XC90 ja Ford Focus. Alfa Romeo on eräs Clarksonin suosikkiautomerkkejä. 

Vuonna 1993 Clarkson meni naimisiin agenttinsa Frances Catherine Cainin kanssa, ja heillä on kolme lasta, Emily, Finlo ja Katya. Clarkson asuu perheineen Chipping Nortonissa, Oxfordshiressa, Englannissa. Hänellä oli töidensä vuoksi aiemmin myös asunto Lontoossa, mutta pariskunta myi sen ja osti Mansaarella sijaitsevan majakan toiseksi asunnokseen.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset toimittajat
Brittiläiset juontajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hasely Crawford

Hasely Joachim Crawford (s. 16. elokuuta 1950 San Fernando, Trinidad) on trinidadtobagolainen entinen pikajuoksija ja maansa ensimmäinen olympiavoittaja.

Crawfrod aloitti yleisurheilemisen 17 vuoden iässä. Kansainvälisen debyyttinsä hän teki vuoden 1970 Kansainyhteisön kisoissa Panama Cityssä, missä hän juoksi sadalla metrillä pronssille. Kaksi vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa hän selviytyi satasen finaaliin, missä kuitenkin joutui jättämään juoksun kesken loukkaantumisen takia. Vuonna 1975 Crawford pääsi amerikkalaisen huippuvalmentajan Bob Parksin ryhmään tähtäimessään 100 ja 200 metriä 1976 Montrealin olympialaisissa. Kauden aikana hän juoksi vain joitakin satunnaisia kisoja. Itse olympialaisissa polvisukissa juossut Crafword voitti sadan metrin juoksun niukalla erolla Jamaikan Don Quarriehen, minkä johdosta hänestä tuli kautta aikain ensimmäinen trinidadtobagolainen olympiavoittaja. 200 metrillä hän selviytyi loppukilpailuun, mutta loukkaantui. Vielä 1978 Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi satasella pronssille ja saavutti hopeaa maansa pikaviestijoukkueessa. Hän edusti maataan olympialaisissa vielä 1980 ja 1984, mutta ei selviytynyt loppukilpailuihin. 

Crawford on kotimaassaan kansallissankari. Hänen kuvansa on ollut postimerkissä, ja hänen mukaansa on nimetty urheilustadion Hasely Crawford Stadium.

Aiheesta muualla
 Caribbean Hall of Fame: Hasely Crawford

Trinidadtobagolaiset pikajuoksijat
Trinidadtobagolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Mika Pohjonen

Mika Pohjonen (s. 9. heinäkuuta 1973 Hollola) on suomalainen ooppera- ja viihdelaulaja, äänialaltaan tenori.

Ura
Pohjonen aloitti lauluopinnot Päijät-Hämeen konservatoriossa vuonna 1988 opettajanaan Kalevi Koskinen. Hän voitti tangokuninkuuden vuonna 1992 ollessaan 19-vuotias. Muutaman vuoden viihdeuran jälkeen Pohjonen lauloi Kansallisoopperan kuorossa vuosina 1998–2002. Vuonna 2002 hän voitti Kangasniemen laulukilpailun ja sijoittui kolmanneksi Lappeenrannan laulukilpailussa. 

Vuodesta 2002 hänen opettajanaan on toiminut Irina Gavrilovici.

Vuonna 2003 Pohjonen kiinnitettiin solistiksi Suomen Kansallisoopperaan. Suomen lisäksi hän on vieraillut muun muassa Wienin Volksoperissa, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Malmön oopperassa ja esiintynyt konserttisolistina muun muassa Tokiossa, Barcelonassa, Pamplonassa, Tukholmassa, Wiesbadenissa, Wuppertalissa ja Aalborgissa.

Yksityiselämä
Pohjosen entinen avovaimo on vuoden 2013 tangokuningatar Heidi Pakarinen, ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Pari päätyi eroon lähes 20 vuotta kestäneen suhteen jälkeen vuonna 2015. Pohjonen seurustelee Ulla-nimisen naisen kanssa. Pohjonen osallistuu Suurin pudottaja -tosi-tv-ohjelmaan syksyllä 2020. Hän painoi ohjelman alkaessa 133,8 kiloa ja on 179,5 senttiä pitkä. 

Laulajanuran lisäksi Pohjonen työskentelee autojen maahantuojana.

Levytykset
 Tangomarkkinat V, LP 1992
 Tangokuningas ja -kuningatar, LP 1992
 Mika Pohjonen, CD 1993
 Yhden illan jälkeen, CD 1994
 Mika Pohjonen & Malando Tango Orchestra, CD 1995
 Tango-Orchestra, CD 1995
 Oi Jouluyö, CD 1996
 Yön kaipaus, single 1996
 Rakkaustarina, CD 1997
 Mika Pohjonen parhaat, CD 1998
 Oskar Merikannon lauluja, CD 1998

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 
 Mika Pohjosen kotisivut.

Tangokuninkaat
Suomalaiset tenorit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Gregorius XV

Gregorius XV (9. tammikuuta 1554–8. heinäkuuta 1623) syntymänimeltään Alessandro Ludovisi oli paavina 9. helmikuuta 1621 – 8. heinäkuuta 1623.

Hän oli viimeinen paavi, joka valittiin avoimella äänestyksellä (ei lippuäänestyksellä). Ludovisi sai perusopetuksensa jesuiitoilta. Tämän jälkeen hän opiskeli Bolognan yliopistossa lakia ja kirkkolakia.

Paavina hän oli taitava haalimaan omaisuutta ja asemaa sukulaisilleen. Hän puuttui Euroopan politiikkaan vain vähän. Hän lievensi noituudesta määrättyjä rangaistuksia, ja rajoitti kuolemantuomion niihin, jotka olivat todistettavasti liittoutuneet paholaisen kanssa ja käyttäneet noitavoimia sivullisten surmaamiseen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Paavit
Vuonna 1554 syntyneet
Vuonna 1623 kuolleet