joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Varjakan saha

Varjakan saha oli Varjakansaarella Oulunsalon Varjakassa vuosina 1900–1928 toiminut sahalaitos, joka oli aikanaan Pohjoismaiden suurin. Sahan rakennutti vuonna 1898 perustettu Varjakka Trävaru Aktiebolaget. Vuonna 1912 saha siirtyi vastaperustetun Ab Uleå Oy:n hallintaan. Enimmillään sahan palveluksessa oli noin 700 henkilöä. Varjakan saarella oli sahan pääkonttori, työntekijöiden asuntoja, ruokala, kaksi kauppaa, elokuvateatteri ja oma palokunta. Varjakan saarelta päästiin mantereelle Hulinaksi ristityn kapulalossin avulla.

18. lokakuuta 1907 Varjakan sahan lähellä sattui onnettomuus, jossa hukkui 20 sahalla norjalaista Haugesund-parkkia lastaamassa ollutta oulunsalolaista naista, kun heitä kuljettanut hinaajan vetämä purjevene kaatui. Vain neljä naista ja proomun peräsimessä roikkunut venemies pelastuivat.

Saha paloi vuonna 1919, mutta se rakennettiin uudelleen entistä suurempana. Vuonna 1928 sahan pääakseli katkesi, ja koska sahatavaran menekki oli sillä hetkellä heikentynyt, ei sahan omistanut Uleå-yhtiö ryhtynyt kalliisiin korjaustöihin, vaan lopetti laitoksen toiminnan. Sahan laitteet siirrettiin yhtiön Pateniemen sahalle ja saharakennus purettiin Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaan rakennustarvikkeiksi.

Varjakan alue siirtyi Oulunsalon kunnalle vuonna 1987.

Varjakan sahan kapearaiteinen rata
Saaren halki kulki noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Rata kulki Varjakan sahalta Pyydyskarin telakan satamaan, josta sahatavara kuljetettiin eteenpäin maailmalle.

Lähteet
 Pohjois-Suomessa puunjalostusteollisuutta harjoittaneet yhtiöt
 Varjakansaaren saha 1898-1929
 Varjakan historiaa 
 Kuvaus Varjakan vuoden 1907 onnettomuudesta 

Oulunsalon rakennukset ja rakennelmat
Suomen sahateollisuus
Tromostovje

Tromostovje (Kolmoissilta) on silta Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se on yksi kaupungin symboleista. Sillan vanhin osa valmistui vuonna 1842, ja sen suunnitteli italialainen arkkitehti Giovanni Picco. Tuolloin silta tunnettiin vielä nimellä Francev most. Kolmoissilta-nimitystä alettiin käyttää sen jälkeen, kun slovenialaisen arkkitehdin Jože Plečnikin suunnittelemat lisäkävelysillat valmistuivat vanhan sillan molemmille puolille vuonna 1932.

Ljubljanan rakennukset ja rakennelmat
Slovenian sillat
Ljubljanan kaupungintalo

Ljubljanan kaupungintalo on rakennus Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se rakennettiin alun perin 1400-luvun loppupuoliskolla. Nykyisen ulkoasunsa se sai vuosina 1717-1719. Rakennus on uudelleenrakennettu useaan otteeseen, laajimmin vuonna 1963. Tuolloin uudelleenrakennussuunnitelman teki arkkitehti Svetozar Križaj. Kaupungintalon julkisivu on venetsialaissävytteinen.

Kaupungintalot
Ljubljanan rakennukset ja rakennelmat
Anatoli Kinah’

Anatoli Kyrylovytš Kinah’ (, s. 4. elokuuta 1954) on ukrainalainen poliitikko. Hän oli pääministeri 2001–2002 ja valtiovarainministerinä Viktor Janukovytšin hallituksessa 21. maaliskuuta 2007 alkaen. Hän on teollisuuden ja yrittäjien puolueen (Партія промисловців і підприємців України, PPPU) johtaja.

Kinah’ syntyi Bratušanyn kylässä Moldavian SNT:ssa ja opiskeli Leningradin laivanrakennusinstituutissa, josta valmistui 1978. Hän työskenteli Tallinnan telakalla ja vuodesta 1981 Mykolajivissa.

Huhtikuussa 1990 Kinah’ valittiin Ukrainan parlamenttiin ja nimitettiin 1992 presidentin edustajaksi Mykolajivin alueelle. Vuonna 1995 hänet nimitettiin varapääministeriksi vastuuseen teollisuuspolitiikasta. Hän oli pääministerinä 2001–2002, kunnes Kutšma erotti hänen hallituksensa. Hänet valittiin vuonna 2000 teollisuuden ja yrittäjien puolueen puheenjohtajaksi ja parlamenttiin vuonna 2002 Yhtenäisen Ukrainan puolesta! -listalta. Hän oli presidenttiehdokkaana 2004 vaaleissa teollisuuden ja yrittäjien puolueen ehdokkaana. Vaalikampanjan aikana hän rikkoi välinsä Viktor Janukovytšiin julistamalla ”ettei rikollisesta voi tulla Ukrainan presidenttiä”, ja oli aktiivisesti mukana vastaehdokas Viktor Juštšenkon oranssissa vallankumouksessa yhtenä sen viidestä johtajasta. Hänet valittiin maaliskuussa 2006 parlamenttiin presidentti Juštšenkoa tukevan Meidän Ukrainamme -listan kakkospaikalta. Hän oli kansallisen turvallisuuden ja puolustusneuvoston sihteerinä.

Maaliskuussa 2007 Kinah’ liittyi Janukovytšin II hallitukseen talousministeriksi Arseni Jatsenjukin ryhdyttyä ulkoasiainministeriksi. Hänen mukanaan kymmenen edustajaa siirtyi hallituksen taakse. Nimitys oli pettymys Juštšenkolle, joka nimitti sitä ”moraaliseksi häpeäksi”.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.kinah.com.ua/

Ukrainan pääministerit
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
25 (luku)

25 (kaksikymmentäviisi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 24 ja seuraa luku 26.

Matematiikassa 
 25 on puolialkuluku ja siten myös yhdistetty luku.
 25 on pienin neliöluku, joka on myös kahden neliöluvun summa:  (katso Pythagoraan kolmikko).
 Koska 25 on kahden peräkkäisen neliöluvun summa, se on myös keskitetty neliöluku (kuva alla).
 25 on jaottoman Pythagoraan kolmikon hypotenuusa: .
 25 on myös yhden muun Pythagoraan kolmikon hypotenuusa: .
 25 on kahden peräkkäisen alkuluvun (619 ja 631) keskiarvon neliöjuuri.
 25 on palindromi nelijärjestelmässä (1214).

Sisäkkäisiä vinoneliöitä, joissa on yhteensä 25 pistettä:
      *
    * * *
  * * * * *
* * * * * * *
  * * * * *
    * * *
      *

Luonnontieteissä 

 Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä 25 on mangaanin järjestysluku.
 Magnesium-25 on magnesiumin vakaa isotooppi.
 Neonin sulamispiste on noin 25 kelviniä.

Muualla 
 North American B-25 Mitchell oli amerikkalainen pommikone.
 Valtatie 25 kulkee Hangon ja Mäntsälän välillä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luonnolliset luvut
Erkki Haukipuro

Erkki Antero Haukipuro (18. helmikuuta 1921 Raahe – 27. syyskuuta 2001 Oulu) oli suomalainen Oulun läänin entinen maaherra, kansanedustaja, ministeri ja ammatiltaan maanviljelijä.

Ennen maaherranimitystään maanviljelijänä Merijärvellä toiminut Haukipuro oli käynyt kansakoulun ja kansankorkeakoulun Alkio-opistossa. Kunnallispoliittisen uransa hän aloitti 1951 Merijärven kunnanvaltuutettuna ja vuodesta 1954 kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Eduskunnan jäseneksi hänet valittiin 1966 ja uudelleen 1970, ja maa- ja metsätalousministeriksi hän tuli Sorsan I hallitukseen 1972, josta tehtävästä hän  1973 siirtyi Oulun läänin maaherraksi toimien siinä tehtävässä aina eläkkeelle siirtymiseen eli vuoteen 1986 asti. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin 1968.

Katso myös

 Pohjan Sellu

Aiheesta muualla

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Oulun läänin maaherrat
Merijärven kunnanvaltuutetut
Suomalaiset maanviljelijät
Suomen maa- ja metsätalousministerit
Oulun vaalipiiri
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Nestor (mytologia)

Nestor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Pyloksen kuninkaan Neleuksen ja Khloriin poika. Hänestä tuli kuningas Herakleen surmattua Neleuksen ja kaikki Nestorin veljet ja sisaret. Hänen vaimonsa oli joko Eurydike tai Anaksibia, ja heidän lapsiaan olivat Perseus, Peisistratos, Aretos, Thrasymedes, Pisidike, Polykaste, Stratikhos, Ekhefron ja Antilokhos.

Nestor oli argonautti, joka auttoi taistelussa kentaureja vastaan ja osallistui Kalydonin metsäkarjun metsästykseen. Myöhemmin hän ja hänen poikansa Antilokhos ja Thrasymedes taistelivat akhaialaisten puolella Troijan sodassa. Vaikka Nestor oli jo vanha mies sodan alkaessa, hänet tunnettiin edelleen rohkeudestaan ja puhetaidoistaan. Iliaassa hänet kuvataan antamassa usein neuvoja nuoremmille sotureille; hän kehotti myös Agamemnonia ja Akhilleusta sopimaan erimielisyytensä. Vanhuus esti häntä osallistumasta varsinaiseen taisteluun, mutta hänen johtaessaan Pyloksen joukkoja Paris surmasi yhden hänen valjakkonsa hevosista jousensa nuolella. Patrokloksen hautajaisissa Nestor neuvoi poikaansa Antilokhosta, kuinka hän voisi voittaa kilpa-ajot. Antilokhos joutui pian tämän jälkeen Memnonin surmaamaksi.

Odysseiassa Nestor oli jo palannut turvallisesti takaisin Pylokseen, ja Odysseuksen poika Telemakhos matkusti sinne kysyäkseen isänsä kohtaloa. Nestor otti Telemakhoksen vieraanvaraisesti vastaan mutta ei pystynyt auttamaan Odysseuksen kohtalon selvittämisessä millään tavoin.

Nestorin palatsiksi kutsuttu mykeneläisaikaisen palatsin arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Pýloksen kaupungin pohjoispuolella. Homeroksen Nestorilla oli tunnettu malja, niin kutsuttu Nestorin malja, ja nimi on kytketty myös kahteen myöhempään arkeologiseen löytöön.

Lähteet 

Argonautit
Ranskan merentakaiset alueet

Ranskan merentakaiset alueet () ovat Euroopassa sijaitsevan Ranskan alueet, jotka sijaitsevat manner-Ranskasta tai Kuusikulmiosta (valtion muoto kartalla) katsottuna valtameren takana. Alueet kuuluvat Euroopan unioniin, mutta eivät Schengen-alueeseen. Niiden rahayksikkönä on euro. Poikkeuksena ovat Ranskan Polynesia ja Uusi-Kaledonia, joiden rahayksikkö on CFP-frangi, jonka arvo on tosin myös sidottu euroon.

Ranskan perustuslaki ei nimeä muita virallisia lippuja kuin Ranskan trikolorin. Ranskan Polynesialla, Uudella-Kaledonialla ja Wallis ja Futunalla on lupa muuhun viralliseen lippuun. Muiden merentakaisten alueiden liput ovat epävirallisia.

Yhteensä merentakaisilla alueilla asuu noin 2,6 miljoonaa asukasta ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala 126 000 km2. Merentakaisille alueille on oma ministeriö ja ministeri Ranskan hallituksessa. Nykyisenä ministerinä toimii Sébastien Lecornu.

Merentakaisille alueille on kiintiöity vähintään yksi paikka sekä Ranskan kansalliskokouksessa (députés) että senaatissa (sénateur).

Merentakaiset departementit 

Lähde:

Merentakaiset yhteisöt 

Lähde:

Erityisyhteisö 

Lähde:

Asumattomat territoriot 

Lähde:

Lähteet

Katso myös 
 Ranskan aluehallinto

Aiheesta muualla 
 L’outre-mer  
 Outremer.com
Prodrive

Prodrive on englantilainen urheiluautovalmistaja, joka on perustettu vuonna 1984. Toiminnanjohtajana aloitti David Richards, joka oli aiemmin saavuttanut kartturina maailmanmestaruuden rallin MM-sarjassa suomalaisen ralliajajan Ari Vatasen kanssa vuonna 1981.

Prodriven päämaja sijaitsee Banburyssa Isossa-Britanniassa ja yritys suunnittelee sekä rakentaa autoja tunnetuille kilpatalleille kuten Subaru ja Aston Martin.

Vuonna 2006 Prodriven kilpatalli hyväksyttiin FIAn Formula 1 -sarjaan kaudelle 2008. Tästä huolimatta talli jätti osallistumatta kauteen 2008, koska se ajautui erimielisyyksiin FIAn kanssa asiakastalleja koskevassa autokiistassa (Prodrive olisi tehnyt yhteistyötä McLarenin kanssa). Talli haki myös paikkaa kaudeksi 2010, mutta ei tullut hyväksytyksi.

Prodrive on tunnettu yhteistyöstään Subarun kanssa rallin MM-sarjassa, jossa Richards toimi myös tallipäällikkönä, mutta yhteistyö päättyi Subarun vetäytymiseen lajista kauden 2008 jälkeen..  2010-luvun alussa Prodrive teki yhteistyötä Mini John Cooper Works WRC-rallitallin kanssa, mutta menetti Minin tehtaan tuen vuonna 2012.

Katso myös 
Prodrive F1

Lähteet

Brittiläiset yritykset
Boerboel

Boerboel on eteläafrikkalainen koirarotu. Rodulla ei ole FCI:n rotumääritelmää, mutta Kennel Union of Southern Africa on hyväksynyt sen. Rotua tavataan jonkin verran Suomessakin.

Ulkonäkö 
Boerboel on vahva ja voimakasrakenteinen koira. Sillä on vahva luustonrakenne, sileä turkki, hyvä rakenne ilman selviä puutteita ja virheitä, joista saa miinuspisteitä rotumääritelmässä. Urosten on näytettävä maskuliinisemmilta kuin narttujen.

Luonne ja käyttäytyminen 
Boerboel on luonteeltaan kuuliainen, luotettava ja älykäs ja sillä on myös erinomainen vartioimisvaisto. Se on peloton ja uskollinen eikä sen luonteenpiirteisiin kuulu voimakas aggressiivisuus.

Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.

Alkuperä 
Boerboelin historia kytkeytyy vahvasti alueella asuneisiin buureihin, mistä myös nimen alkuosa "boer" juontaa juurensa. Euroopasta tulleet siirtolaiset toivat mukanaan bulldoggeja ja bullmastiffeja, mutta jotkin raportit antavat olettaa, että myös paikallinen rotu africanis on saattanut vaikuttaa nykyisen boerboelin verenperimään.

Boerboel polveutuu vanhasta buurikoirasta, joka puolestaan jalostettiin mastiffeista ja bulldoggeista. Alkuperäistä buurikoiraa käytettiin suurriistan metsästykseen ja maatilojen vartiointiin, mutta nykyistä rotua alun perin yksinomaan jälkimmäiseen tehtävään.

1900-luvun aikana boerboel alkoi sekoittua muihin koiriin ja täten myös harvinaistua. 1980-luvulla perustettiin Boerboel Association, jonka viisi perustajajäsentä päättivät elvyttää rodun. He alkoivat etsiä syrjäisemmiltä alueilta aitoja puhdasrotuisia yksilöitä: heidän päämääränään oli löytää ne yksilöt, jotka olivat niin maantieteellisesti eristyneitä, etteivät ne olleet altistuneet risteytymisille. Lopulta he onnistuivat tavoitteissaan jalostaa boerboel takaisin alkuperäiseen muotoonsa.

Etelä-Afrikassa rodun kattojärjestö on Suid Afrikaanse Boerboeltelers Vereniging, minkä lisäksi on olemassa mm. United States Boerboel Association ja All-Russian Boerboel Association.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Bosguard Boerboels Suomi
Boerboel Suomessa
Tuebor Boerboels

Eteläafrikkalaiset koirarodut
FCI:n ulkopuoliset rodut
Mastiffit
Luettelo Formula 1 -valmistajista

Tämä on luettelo vähintään yhteen Formula 1:n MM-sarjan kilpailuun osallistuneista valmistajista. Pisteet on laskettu kaudesta 1958 lähtien, jolloin valmistajien mestaruudesta kilpailtiin ensimmäistä kertaa. Kaikkia pisteitä ei laskettu mukaan lopputuloksiin kauteen 1990 saakka, joten ainoastaan lasketut pisteet ovat luettelossa. Tilastot on päivitetty São Paulon GP 2022 jälkeen.


A

B

C

D

E

F

G

H

J

K

L

M

O

P

R

S

T

V

W

Z

Huomioita

Lähteet

v
Elias Brenner

Elias Brenner (18. huhtikuuta 1647 Isokyrö – 16. tammikuuta 1717 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.

Brennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Isak Brenner ja Susanna o.s. Werenberg. Hänen puolisonsa olivat 1. Ehrengerd o.s. Stamm, 2. Sophie Elisabeth o.s. Weber. Hän oli antikviteettikollegion asessori 1692, ja hänet aateloitiin 1712.

Brenner julkisti 1680 teoksen "Nomenclatura et species Colorum miniatae picturrae" ja aloitti teoksen "Thesaurus Nummorum Sveo-Gothicorum" kuvittamisen 1691. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa, Sinebrychoffin kokoelmissa ja Kansallismuseossa  Ruotsissa teoksia on Nationalmuseumissa Tukholmassa ja Malmö museumissa.

Brenner toimi antikviteettikollegion piirtäjänä 1668–1672. Hän tuli piirtäjänä Suomeen 1670 ja tallensi muistiin Turussa ja muualla Suomessa paljon sellaista, mikä myöhemmin tuhoutui. 1672 hän palasi Tukholmaan, mutta erosi antikviteettikollegiosta, koska katsoi jääneensä vaille korvausta työstään. Hän oli piirtäjänä Kaarle XI:n seurueessa 1673 Ruotsissa ja kävi myös Kööpenhaminassa. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa vapaana taiteilijana, kunnes hänet 1677 kutsuttiin hovin miniatyyrimaalariksi. Numismaattisten tutkimusten ansiosta Brenner nimitettiin 1693 antikviteettikollegion asessoriksi.

Lähteet 
Ennen vuotta 1820 syntyneet taiteilijat Suomessa, Kuvataiteilijamatrikkeli
S. H., Brenner, Elias, muinaistutkija ja pienoiskuvamaalari, Pohjanmaan väylän matkailuhakemisto.  Viitattu 28.6.2008.

Aiheesta muualla 

Elias Brenner Valtion taidemuseon kokoelmissa
Satu Frondelius, Suomen kansallismuseon muotokuvaminiatyyrit, Kansallismuseo, myös haku 
Kaksi Brennerin miniatyyriä, Museosuomi
Elias Brenner, Vaasa- ja suurvalta-ajan taidehistoriaa, Maalaustaide, Nikkemedia taidehistoria 
 Isonkyrön poika. Mies, josta Euroopan kruunupäät kilvoittelivat, Seura, 18.08.1937, nro 33, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Kirjallisuutta 
Henni Reijonen, ”Elias Brenner miniatyyrimaalausperinteen edustajana”. Suomen Museo 2001. Suomen Muinaismuistoyhdistys 2002.
Aarno Maliniemi, Elias Brenner kirjojen keräilijänä. THArk 11: Turun Historiallinen Arkisto XI. Turun Historiallinen Yhdistys 1951.
Juhani Rinne, Elias Brennerin ja Sören Abildgaardin piirustukset Suomen kirkollisista muistomerkeistä, Historiallinen Arkisto XLIV. Suomen Historiallinen Seura.
 Eliel Aspelin. Elias Brenner : En Forskare och Konstnär från Karlarnes tid, Otava, 1896

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset taidegraafikot
Suomalaiset numismaatikot
Vuonna 1647 syntyneet
Vuonna 1717 kuolleet
Polykarp Kusch

Polykarp Kusch (26. tammikuuta 1911 – 20. maaliskuuta 1993) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko. Hän toimi professorina Columbian yliopistossa vuodesta 1946. Kusch vuonna 1955 yhdessä Willis Eugene Lambin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin magneettisen momentin määrityksestä, ja sen havaitsemisesta silloista teoreettista arvoa suuremmaksi, mikä johti kvanttisähködynamiikan kehitykseen.

Kusch syntyi Saksassa vuonna 1911 mutta asui Yhdysvalloissa vuodesta 1912 alkaen ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän aloitti kemianopiskelijana mutta vaihtoi pian fysiikkaan, suoritti alemman kokeakoulututkinnon Ohiossa ja jatkoi opintojaan Illinoisin yliopistossa missä hän väitteli tohtoriksi vuonna 1936.

Lähteet

 

Yhdysvaltalaiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Raatihuone

Raatihuone (, ) on kaupungin hallinto- ja edustuskäyttöön tarkoitettu rakennus, joka tavallisesti sijaitsee keskeisen torin vieressä. Sillä on ollut tärkeä osuus edustavan kaupunkikuvan luomisessa, ja sen keskeistä asemaa voitiin vielä tehostaa tornilla, jossa oli kello. Raatihuoneen tärkein tila oli suuri sali, jossa järjestettiin istunnot ja pidettiin juhlia. Pohjakerrokseen oli usein rakennettu avoin pylväshalli.

Alun perin raatihuoneita rakennettiin raadin toimipaikoiksi. Raati oli kaupungin raastuvanoikeuden ja maistraatin jäsenistä aiemmin käytetty yhteisnimitys, johon ei sisältynyt puheenjohtajana toiminut pormestari. Nimitystä käytettiin saksalaisessa kaupunkihallintojärjestelmässä, jota noudatettiin myös esimerkiksi Pohjoismaissa. Raadin taloiksi kehittyneitä rakennuksia on ollut olemassa 1200-luvulta lähtien. Etenkin Alankomaiden, Baltian ja Pohjois-Saksan kaupungeissa raatihuone tavallisesti rakennettiin torin laidalle. Suomen keskiaikaisten raatihuoneiden yksityiskohtia ei tunneta, mutta 1500-luvulla tiedetään olleen kaksikerroksisia raatihuoneita, joiden alakerta oli suunniteltu vuokrattavia liiketiloja varten. Myöhemmin alakertaa saatettiin käyttää vankilana tai palokaluston ja vastaavien tavaroiden säilytyspaikkana. Pienempien kaupunkien raatihuoneet olivat yksikerroksisia.

Nykyisin kaupunkien uusia hallinto- ja edustusrakennuksia nimitetään kaupungintaloiksi ja raatien tehtävät hoidetaan erilaisissa virastotaloissa. Raatihuoneisiin on saattanut jäädä vain edustustiloja tai oikeuden käytöstä huolehtivat laitokset.

Raatihuonerakennuksia

Itävalta 
 Grazin raatihuone
 Wienin raatihuone

Puola 
 Toruńin raatihuone

Ruotsi 
 Göteborgin raatihuone
 Helsingborgin raatihuone
 Härnösandin raatihuone
 Motalan raatihuone
 Sigtunan raatihuone
 Tukholman raatihuone
 Uumajan raatihuone
 Vadstenan raatihuone
 Östersundin raatihuone

Saksa 
 Augsburgin raatihuone
 Berliinin raatihuone
 Bonnin vanha raatihuone
 Bremenin raatihuone
 Hampurin raatihuone
 Heidelbergin raatihuone
 Potsdamin vanha raatihuone
 Schönebergin raatihuone

Suomi 

 Helsingin vanha raatihuone
 Hämeenlinnan raatihuone
 Kajaanin raatihuone
 Kristiinankaupungin raatihuone
 Lappeenrannan raatihuone‎
 Maarianhaminan vanha raatihuone
 Pietarsaaren raatihuone
 Porin raatihuone
 Porvoon raatihuone
 Rauman raatihuone
 Tampereen raatihuone
 Tornion raatihuone
 Turun vanha raatihuone
 Viipurin vanha raatihuone
 Raution raatihuone

Tanska 
 Kööpenhaminan raatihuone
 Odensen raatihuone

Tšekki 
 Prahan Vanhankaupungin raatihuone

Viro 
 Kuressaaren raatihuone
 Narvan raatihuone
 Tallinnan raatihuone
 Tarton raatihuone

Ukraina 
 Odessan raatihuone

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oikeuslaitos
Ota tai jätä!

Ota tai jätä (Next) on yhdysvaltalainen tosi-TV-ohjelma. Ohjelmassa on tavoitteena löytää pari sokkotreffien avulla. Ohjelman deittikumppanin valitsija on suhteellisen nirso parinsa suhteen, ja toinen treffikumppani saa jokaisesta minuutista yhden dollarin, jos hän pysyy mukana ilman hylkäämistä. Suomessa Sub esitti ohjelmaa vuosina 2008–2009.

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Nanny

Nanny on vuosina 1993–1999 Yhdysvalloissa tehty tilannekomediasarja, jonka pääosassa nähtiin muun muassa Fran Drescher. Sarjan tunnusmusiikin on säveltänyt ja esittää Ann Hampton Callaway.

Juoni 

Tavallisesta työläisperheestä kotoisin oleva Fran Fine, joka on äskettäin saanut potkut poikaystävältään, lähtee myymään kosmetiikkaa rikkaaseen kortteliin. Hän ilmestyy rikkaan, englantilaisen Broadway-tuottajan, Maxwell Sheffieldin oven taakse. Sheffield saa idean palkata Franin hoitamaan kolmea lastaan, Maggieta, Brightonia ja Gracea, koska hän on yksinhuoltaja, eikä voi pitää heitä silmällä.

Fran antaa lapsille kyseenalaisia neuvoja ja pari kertaa Maxwell erottikin tämän, mutta otti hoitajan aina takaisin, koska hän lapsineen olivat kiintyneet naiseen. Fran oli aina ollut kiinnostunut Maxwellistä, mutta mies ei ollut tajunnut sitä. Franin kanssa Maxwellin huomiosta ja rakkaudesta kilpaili C.C. Babcock, Maxwellin liikekumppani. Maxwellin hovimestari Niles pilkkasi aina C.C:tä, mutta tajusi lopulta, että hän vain pitää hänestä. Lopulta sarjan lopussa monen vastoinkäymisen ja onnenpotkun jälkeen lähentyneet Max ja Fran menevät naimisiin, sen jälkeen kun Maxwellin kuolleen vaimon aave antaa siihen luvan. Fran ja Maxwell saavat kaksoset.

Ulkomaiset versiot 

Nannyä on esitetty yli 80:ssä eri maassa, ja sarjasta on tehty myös useita paikallisia versioita, kuten Моя прекрасная няня (Moja prjekrasnaja njanja) Venäjällä, jota Nelonen lähetti tammikuusta 2010 alkaen arkipäivisin nimellä Venäläinen Nanny. Versiot ovat noudattaneet yhdysvaltalaista alkuperäisversiota usein hyvin tarkasti, mutta joissakin maissa sarjaa on muutettu paikalliseen kulttuuriin sopivaksi.

Näyttelijät 
 Fran Drescher – Fran Fine
 Charles Shaughnessy – Maxwell Sheffield
Nicholle Tom – Margaret "Maggie" Sheffield
 Benjamin David Salisbury – Brighton Sheffield
 Madeline Zima – Grace "Gracie" Sheffield
 Daniel Davis – Hovimestari Niles
 Lauren Lane – C.C. Babcock
 Ann Morgan Guilbert – Yetta Rosenberg
 Renée Taylor – Sylvia Fine

Sarjan jaksoissa ovat vierailleet muun muassa Ray Charles, Elizabeth Taylor, Cher, Donald Trump, Tracy Nelson ja Pamela Anderson.

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Reiko Aylesworth

Reiko Aylesworth (s. 9. joulukuuta 1972 Chicago, Illinois, Yhdysvallat)  on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Michelle Desslerinä yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa 24. Aylesworth on taustaltaan osittain japanilainen; hänen etunimensäkin tulee japanista ja tarkoittaa ”kiitollisuuden lasta”.

Ura 
Aylesworth aloitti näyttelemisen 13-vuotiaana. Myöhemmin hän sai Rebecca Lewisin roolin amerikkalaisessa saippuasarjassa One Life to Live. Hän on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa, kuten Kova laki, C.S.I., Ed, Teho-osasto, Lost ja Damages sekä elokuvissa Sinulle on postia ja Man on the Moon.

Aylesworth haki Nina Myersin roolia sarjassa 24, mutta osan sai Sarah Clarke. Sen jälkeen hän haki Kate Warnerin roolia, mutta sen puolestaan sai Sarah Wynter. Tuottajat kuitenkin tarjosivat hänelle osaa CTU:n agentti Michelle Desslerinä. Aylesworth liittyi sarjaan toisella tuotantokaudella ja oli mukana, kunnes hänen roolihahmonsa kirjoitettiin ulos viidennellä kaudella. Hän on myös näytellyt sotilas Kelly O’Brienia elokuvassa Aliens vs. Predator 2.

Filmografia

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Beltane

Beltane tai Beltaine (Bealtane, Bealtaine) on kelttiläinen kevätjuhla, jota juhlittiin toukokuun alussa. Beltane tarkoittaa suunnilleen ”hyvä tuli”. Se oli toinen kelttien pääjuhla samhainin ohella. Juhlan aikana sytytettiin kokkotulia, joiden uskottiin edistävän karjan hedelmällisyyttä. Juhlan perinneruokana olivat suuret kaura- tai ohrakakut. 

Nykyisin Beltanea juhlivat 1. toukokuuta muun muassa monet uuspakanat, kuten wiccat ja aasainuskoiset. Suomessa vastaava tapa on helavalkeat eli helajuhla tai toukojuhla.

Wiccalainen beltane 

Beltane on wiccalaisen kalenterin toiseksi tärkein sapatti heti Samhain jälkeen. Beltane on myös karkauspäivä, jolloin elävien ja kuolleiden maailman välisen rajan ajatellaan olevan ohuimmillaan. Jumalattaren ja Jumalan liiton myötä sapatti on myös tärkeä hedelmällisyysjuhla. Beltane on wiccalaisten keskuudessa suosittu hetki häämenoille eli Kätten yhteenliittämiselle.

Katso myös 

 Samhain
 Vappu
 Wicca

Lähteet 

Kelttiläinen mytologia
Pakanalliset juhlapäivät
Uuspakanalliset juhlapäivät
Vasili Sesemann

Vasili Sesemann (; 11. kesäkuuta 1884 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 23. maaliskuuta 1963 Vilna, Liettua, Neuvostoliitto) oli venäläis-liettualainen filosofi.

Vasili Sesemannin alkuperäinen nimi oli Wilhelm Sesemann. Hän syntyi Viipurissa Sesemann-Parlandin sivistyssukuun. Hän opiskeli filosofiaa ja klassista filologiaa Pietarin yliopistossa sekä psykologiaa, estetiikkaa, filosofiaa ja pedagogiikkaa Berliinin ja Marburgin yliopistossa. Vuonna 1923 Sesemann kutsuttiin vierailevaksi professoriksi Kaunasin yliopistoon, Liettuaan, josta hän siirtyi vuonna 1939 Vilnan yliopistoon ja työskenteli siellä vuoteen 1943 asti, kun natsit sulkivat sen.

Sodan jälkeen Sesemann palasi Vilnan yliopistoon mutta joutui neuvostoviranomaisten pidättämäksi vuonna 1950 ja hänet tuomittiin 15 vuodeksi työleirille Siperiaan. Kuuden vuoden karkotuksen jälkeen hänet vapautettiin, ja vasta usean vuoden kuluttua hänen sallittiin opettaa logiikkaa historian ja filologian laitoksessa Vilnan yliopistossa. Elämänsä loppuvuodet hän opetti ja työskenteli ahkerasti logiikan ja filosofian historian parissa.

Henry Parland, Oscar Parland, Ralf Parland ja Herman Parland olivat Vasili Sesemannin sisarenpoikia.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Anilionyte, Loreta & Lozuraitis, Albinas: The Life of Vosylius Sezemanas and His Critical Realism.  
 

Liettualaiset filosofit
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Venäläiset filosofit
Office of Film and Literature Classification (Uusi-Seelanti)

Office of Film and Literature Classification (OFLC) on Uudessa-Seelannissa toimiva virasto, joka on vastuussa kaikkien elokuvien, videoiden, julkaisujen ja joidenkin videopelien ikäluokitusjärjestelmistä Uudessa-Seelannissa. 

OFLC:llä on oikeus luokittaa ”julkaisuja”, joihin lukeutuvat elokuvat, videot, DVD:t, tietokone- ja videopelit rajoitettavalla sisällöllä, kirjat, lehdet, sarjakuvat, manga, äänitteet, kuvat, sanomalehdet, valokuvat, diaesitykset, ”mikä tahansa tuloste ja kirjoitus”, "paperi tai mikä tahansa muu asia”, jossa on kuvia tai tekstiä, digitaalikuvat sekä teksti- ja äänitiedostot. OFLC:llä pitää myös hyväksyttää elokuvaposterit. Vain tietokonepelit rajoitettavalla sisällöllä sekä kaikki elokuvat ja DVD:t joutuvat hakemaan leiman ennen kuin niitä voidaan tarjota myyntiin tai esitteille.

Johtajatarkastajat

William Jolliffe 1916–1927
W A Tanner 1927–1937
W A von Keisenberg 1938–1949
Gordon Mirams 1949–1959
Douglas McIntosh 1960–1976
Bernard Tunnicliffe 1977–1983
Arthur Everard 1984–1990
Jane Wrightson 1991–1993
Kathryn Paterson 1994–1998
Bill Hastings 1999–

Järjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Office of Film and Literature Classification 

Sensuuri
Magic Caves

Magic Caves oli Suomen ainoa liikuteltava kummitusjuna. Sen omisti Suomen tivoli vuoteen 1996 asti, jolloin se myytiin Skoghin tivoliin Ruotsiin. Magic Caves sisälsi muun muassa punaisen pirun, joka nosti irtopäätäänsä matkustajille, nauravan Draculan, joka ei ollut mekaaninen, zombin, joka heräsi haudasta ja luurangon. Radalla kuului nauhoitettua kovaa naurua. Magic Caves tuli Suomen tivoliin noin 1980-luvun alkupuolella. Kummitusjuna on italialaista tuotantoa. Valmistaja on luultavasti Carpenteria 2000. 

Huvipuistolaitteet
Eeva Eloranta

Eeva-Elina Eloranta-Lappalainen (s. 4. heinäkuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja tapahtumatuottaja. Hän on näytellyt muun muassa monissa 1980-luvun elokuvissa sekä televisiosarjoissa Vihreän kullan maa ja Blondi tuli taloon.

Ura 
Eeva Eloranta valmistui Teatterikoulusta vuonna 1975 ja täydensi opintojaan teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008.

Eloranta on työskennellyt freelancerina useissa teattereissa sekä kiinnitettynä että vierailevana näyttelijänä, muun muassa Kansallisteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Porin Teatterissa 1981-1983 ja Rovaniemen Teatterissa 1975-1977. Elorannan näyttämörooleista ovat olleet muun muassa Peer Gynthin Solveig (1983), Pieni Kauhukauppa -musikaalin naispääosa (1987) Helsingin Kaupunginteatterissa ja Vanja-enon Jelena Andrejevna (1989) Kansallisteatterissa.

Eloranta on saanut kahdesti sekä valtionpalkinnon (1982 ja 1984) että Jussi-palkinnon (samoina vuosina). Palkitut roolityöt olivat elokuvissa “Yö meren rannalla” (Erkko Kivikoski/ 1982) ja “Palava enkeli” (Lauri Törhönen/ 1984).

Vuosina 1993-1996 Eloranta näytteli Mtv3-kanavalla nähdyssä tv-sarjassa Blondi tuli taloon Margit Haukkamaan roolia. Sen jälkeen – hänen perheeseensä synnyttyä suhteellisen peräkkäin kaksi lasta – Eloranta keskittyi perheeseen ja siirsi oman ammatin harjoittaminen taka-alalle. Näyttelijän töistä niiltä vuosilta mainittakoon 2007 Kulttuurikeskus Poleenin näytelmän Niskavuoren Heta nimirooli ja 2013 alkaen useat roolit Teatterituotannot.fi:n ja Varkauden kesäteatterin komedioissa. Tv—ja filmityö käynnistyi uudelleen 2007, jolloin Eloranta vieraili Kaisa Rastimon Myrsky-elokuvassa pienessä sivuroolissa. 2018 Eloranta oli mukana sivuroolissa Sorjonen-sarjassa Äiti Lassilana. 

2002 alkaen Eeva Eloranta toimi tuottaja-ohjaajana ensin Kulttuurikeskus Poleenissa, Pieksämäellä ja 2012 alkaen tapahtumatuotantoyrityksissä. Eloranta on myös vieraillut ohjaajana mm. Varkauden Teatterissa 2011 (Riemurahat) ja Mikkelin Teatterissa 2013 (Lainatenori). Ohjauksia sekä harrastaja- että ammattiteattereissa on kertynyt Elorannalle yhteensä n. 30.

Kolumnistina Eloranta debytoi 2016 Viva-lehden palstoilla. Käsikirjoittamisen hän aloitti 1998, jolloin hän oli mukana kirjoittamassa kaksi vuotta tv-sarjaa Samaa sukua, eri maata MTV3:lle.

Yksityiselämä 
Elorannalla on puolisonsa kanssa kaksi aikuista lasta.

Filmografia

Elokuvat 
 Yö meren rannalla (1981)
 Toto (1982) 
 Jousiampuja (1982)
 Palava enkeli (1984)
 Viimeiset rotannahat (1985)
 Ylösnousemus (1985)
 Perhosen uni (1986)
 Riisuminen (1986) 
 Pohjanmaa (1988)
 Myrsky (2008)

Televisioelokuvat  
 Sotamies Jokisen vihkiloma (1981)
 Parveke (1982)
 Laittomuuden aika (1987)
 Merimies ja pastori (1988)
 Hunajan maku (1993)

Televisiosarjat 
 Rauta-aika (1982)
 Jäinen horisontti (1984)
 Kivisydän (1985)
 Vihreän kullan maa (1987–1988)
 Lentsu (1990)
 Blondi tuli taloon (1994–1995)
 Sorjonen (2018)
 Syke (2019)
 Pahan väri (2021)
 Dance Brothers (2023)

Dubbauksia

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset käsikirjoittajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset teatteriohjaajat
Bunkyō

Bunkyō () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa Yamanoten alueella Tokion keisarillisen palatsin pohjoispuolella ja rajautuu Chiyodan, Shinjukun, Taitōn, Kitan, Arakawan ja Toshiman erillisalueisiin. Bunkyōssa on 214 683 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 11,29 neliökilometriä.

Bunkyōssa on asunut Meiji-kaudelta lähtien kirjailijoita, kuten Natsume Sōseki, älymystöä ja poliitikkoja. Alueen tärkeitä maamerkkejä ovat Tokyo Dome -stadion, judon keskus Kōdōkan ja Tokion yliopisto. Myös yksi Tōyō-yliopiston kampuksista sijaitsee alueella.

Aluejako 
Bunkyōn erillisalueella on 19 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 69 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu kahdesta seitsemään osa-aluetta. Laajemmin Bunkyōn voidaan katsoa koostuvan entisen Tokion kaupungin Hongōn ja Koishikawan suuralueita vastaavista alueista.

Hakusan
Hongō
Hon-komagome
Kasuga
Kohinata
Koishikawa
Kōraku
Mejirodai
Mukōgaoka
Nezu

Nishikata
Otowa
Ōtsuka
Sekiguchi
Sendagi
Sengoku
Suidō
Yayoi
Yushima

Lähteet

Aiheesta muualla 

Erillisalueen internetsivut  

Tokion erillisalueet
Henry Sidgwick

Henry Sidgwick (31. toukokuuta 1838 – 28. elokuuta 1900) oli englantilainen filosofi. Hän edusti utilitarismia ja oli kiinnostunut ennen kaikkea etiikasta ja poliittisesta filosofiasta.

Sidgwick tunnetaan muun muassa eettisestä hedonismista. Hän on vaikuttanut muun muassa Peter Singeriin ja R. M. Hareen. Sidgwick oli Psyykkisen tutkimuksen seuran perustajajäsen.

Teoksia 

 The Methods of Ethics (1874)
 Principles of Political Economy (1883)
 Scope and Method of Economic Science (1885)
 Outlines of the History of Ethics (188; laajennettu Encyclopædia Britannican artikkelista "ethics")
 The Elements of Politics (1891)
 Practical Ethics (1898)
 Philosophy; its Scope and Relations (1902)
 Lectures on the Ethics of T. H. Green, Mr Herbert Spencer and J. Martineau (1902)
 The Development of European Polity (1903)
 Miscellaneous Essays and Addresses (1904)
 Lectures on the Philosophy of Kant (1905)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sidgwick writings online
 Henry Sidgwick  - tietoa ja teoksia 
 Henry Sidgwick Website   
 Henry Sidgwick blog  
 Official website of the 2nd International congress : Henry Sidgwick Ethics, Psychics, Politics. University of Catania - Italy   

Englantilaiset filosofit
Utilitaristit
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1900 kuolleet
Tiksin lentoasema

Tiksin lentoasema on lentoasema Tiksissä Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Lentoasema sijaitsee kilometrin verran Tiksin keskustasta koilliseen. 

Tiksin lentoasema rakennettiin 1950-luvulla Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön. Nykyisin se palvelee ajoittain Venäjän ilmavoimien Tupolev Tu-95 pommikoneiden harjoituksissa, muun muassa vuonna 1999. Tiksin lentoaseman läheisyydessä sijainneita sotilaskenttiä, Tiksi pohjoinen ja Tiksi läntinen, ei enää käytetä.
Siviiliikennettä palvelee Yakutia lentoyhtiö, joka lentää päivittäin Tiksistä Jakutskiin.

Aiheesta muualla 
Google maps – Tiksin lentoasema
Tiksi Destinations 

Sahan tasavallan lentoasemat
Jura

Jura voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:

 Jura, vuoristo Alppien luoteispuolella, Sveitsin ja Ranskan alueella
 Jura, departementti Itä-Ranskassa
 Jura, kantoni Luoteis-Sveitsissä
 Bernin Jura, Bernin kantonin osa Luoteis-Sveitsissä
 Jura, saari Skotlannin länsirannikolla
 Jura, miehen etunimi.

Katso myös 
 Jurakausi, geologinen kausi noin 206–144 miljoonaa vuotta sitten.
Valkeapää

Valkeapää on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Valkeapäitä:

Hilja Valkeapää, oik. Hilja Honkanen (1912–1981), kirjailija
Jukka-Pekka Valkeapää (s. 1977), elokuvantekijä
Leena Valkeapää (s. 1964), kuvanveistäjä, ympäristötaiteilija ja taiteen tohtori
Nihkolas Valkeapää, Saamelaiskäräjien jäsen
Nils-Aslak Valkeapää (1943–2001), saamelaisaktivisti
Niko  Valkeapää (s. 1968), taiteilija
Pertti Valkeapää (s. 1951), jääkiekkoilija
Taru Valkeapää (s. 1968), juontaja

Alun perin valkeapää on tarkoittanut vaaleahiuksista, ja hiusten värin perusteella on annettu myös sukunimiä.
Englanninkettukoira

Englanninkettukoira (English Foxhound) on Isosta-Britanniasta kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6.

Ulkonäkö 
Englanninkettukoiran yleisvaikutelma on tasapainoinen, voimakas ja sulavalinjainen. Sen kuono on pitkä ja neliömäinen, kirsussa on erikoisen avoimet sieraimet. Rodulla on täydellinen purenta ja vahvat leuat. Englanninkettukoiran silmät ovat valppaat ja tarkkaavaiset, ja väriltään kauniin pähkinänruskeat tai ruskeat. Koiran häntä muistuttaa beaglen häntää, se on ylös kiinnittynyt ja korkea-asentoinen, eikä koskaan ole kiertynyt selän päälle. Rodun raajat ovat hyväluustoiset ja vahvat. Karva on lyhyttä, tiheää ja säänkestävää.

Luonne 
Englanninkettukoira on luontainen metsästyskoira, siitä huolimatta se ei käyttäydy ollenkaan aggressiivisesti ihmisten keskuudessa. Se on ystävällinen, sosiaalinen, aktiivinen ja kestävä. Englanninkettukoira tulee loistavasti toimeen muiden koirien ja eläinten kanssa. Se myös nauttii suuresti ihmisten ja lasten seurasta. Rotu rakastaa metsästämistä ja juoksemista, hyvän kuntonsa ansiosta, se jaksaa juosta kauan, ilman moniakaan taukoja.

Alkuperä 
Rodun historia alkoi kun Ranskan kuningas Henrik IV lähetti Englannin silloiselle hallitsijalle Jaakko I:lle ajokoiria 1600-luvun alussa. Kyseisiä ranskalaisia koiria risteytettiin sittemmin talbot houndin kanssa, minkä tuloksena syntyivät ensimmäiset englanninkettukoirat. Rotua on kasvatettu huolellisesti valituista linjoista nykyisessä muodossaan ainakin 1800-luvulta lähtien. Englannin Masters of Foxhounds Association on julkaissut rotukirjoja jo ennen 1800-lukua. Jokainen englanninkettukoiran omistaja voi vähällä vaivalla tutkia sukutauluja taaksepäin. Aluejohtajat pitivät erittäin huolellista tilastoa jalostustyöstään, kun he kasvattivat kettukoiria. Englannin Kennelklubi julkaisi kettukoiran väliaikaisen rotumääritelmän. FCI hyväksyi rodun vuonna 1964. Isossa-Britanniassa on ollut yli 350 kettukoira-ajuetta.

Terveys 
Lonkkaniveldysplasiaa, epilepsiaa ja munuaissairautta lukuun ottamatta englanninkettukoira on terve rotu.

Katso myös 
Amerikankettukoira
Englantilais-venäläinen ajokoira
Walesinkettukoira

Lähteet 
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)

Viitteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset koirarodut
FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
Ajokoirat
Fieldspanieli

Fieldspanieli (Field Spaniel) on Isosta-Britanniasta kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 8. Ensimmäiset fieldspanielit tulivat tulivat Suomeen 1971 ja 1973.

Ulkonäkö 
Väriltään fieldspanieli on joko maksanruskea, musta, roan tai mikä tahansa näistä punaruskein (tan) merkein. Kirjava fieldspanieli muistuttaa todella paljon springerspanielia. Musta on rodun alkuperäinen väri. Korkeus vaihtelee 46 cm molemmin puolin. Paino on 18–25 kg.

Luonne ja käyttäytyminen 
Fieldspanieli on luonteeltaan ystävällinen ja iloinen, poikkeuksellisen kuuliainen, itsenäinen ja herkkä spanieli. Omaan väkeen fieldspanieli kiintyy syvästi, mutta vieraita kohtaan se saattaa olla hieman etäinen. Fieldspanieli on suhteellisen aktiivinen koira, kuitenkin rauhallisempi kuin jotkin muut spanielit. Fieldspanieli on miellyttämisenhaluinen ja siksi varsin helppo kouluttaa. Fieldspanielin kanssa voi harrastaa melkeinpä mitä vain, se on erinomainen metsästys- tai lenkkikaveri. Fieldspanieli ei juurikaan hauku, eikä se sovellu vahtikoiraksi.

Fieldspanieli on noutava ja ylösajava koira, joka on ihanteellinen vaikeakulkuisessa maastossa metsästettäessä. Fieldspanieli on monipuolinen metsästysspanieli, joka myös ui mielellään.

Alkuperä 

Vuonna 1867 julkaistussa "The Dogs of The British Islands" -kirjassa J. Walsh kertoo mustista sekä musta-tan- ja maksanvärisistä koirista, joita kasvatti eräs Burdett. Koirista ei ole tarkempia kuvauksia, mutta Englannissa pidetään mahdollisena, että jo vuonna 1836 mainitut koirat olisivat fiedspanielien esi-isiä.
1878 julkaistussa kolmannessa painoksessa oli raportti siitä, että Bullock oli risteyttänyt paljon sussexinspanielia ja vesispanielia fieldspanieleihin. Bullock oli Jonesin kanssa hankkinut useimmat Burdettin koirista tämän äkillisen kuoleman johdosta. Jacobs jatkoi risteytystä sussexinspanieleitten kanssa. Spurgin on vastuussa kirjavista fieldspanieleista. Vuodelta 1795 peräisin olevalta sussexinspanielilla on ollut hyvin merkittävä osuus fieldspanieleiden jalostuksessa.

Hoito 
Turkki on helppohoitoinen, siistiminen riittää. Fieldspanieli vaatii aikaa kehittyäkseen, parhaimmillaan koira on veteraani-iässä.

Terveys 
Suomessa fieldspanieleilla silmät ovat muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta terveet ja lonkatkin ovat kohtalaisen hyvät.

Levinneisyys 
Englannissa on fieldspanieleita runsaasti yli 500. Vuosina 1992–2001 rekisteröinnit Englannissa olivat 984 pentua, Ruotsissa 1991–2001 303 pentua ja vastaavana aikana Suomessa 343 pentua. Pohjoismaissa rotua on eniten Suomessa ja seuraavana on Ruotsi. Suomessa rekisteröityjen pentujen värijakauma 1992–2001 oli seuraavanlainen: maksanvärisiä 191 kpl, mustia 65 kpl, liver-tan 7 kpl, liver-roan 5 ja blue-roan 3 kpl eli yhteensä 267 pentua.

Katso myös 
Cockerspanieli
Sussexinspanieli

Lähteet 
 Suomen Spanieliliitto
 Fieldspanielit Ry
 Koirat.com

Aiheesta muualla 
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
thefieldspaniel.com 
Fieldspanieli Primo

Kirjallisuutta 
 

Englantilaiset koirarodut
FCI 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat
Spanielit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Wiurilan kartano

Wiurilan kartano on Salon kaupungin Halikossa sijaitseva kartano.

Historia
Vanhimmat maininnat Wiurilan kartanosta ovat 1400-luvulta, jolloin sen omistajaksi mainitaan Magnus Johansson till Wiorela 1400-luvulla. Kartanon peri hänen tyttärensä Elseby, ja kartano periytyi äidiltä tyttärelle vuoteen 1787 saakka. Tuolloin kartanon osti vapaaherra, kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt. Hänen nuorempi poikansa August Philip peri Wiurilan ja Vuorentaan kartanot ja rakennutti Wiurilaan uuden päärakennuksen. Seuraava kartanonherra oli August Philipin poika Magnus Reinhold, joka rakennutti kartanon talouskeskuksen. Wiurilassa on ollut 1800-luvulla oma saha ja tiilitehdas ja kartanossa on toiminut 1800-luvun loppupuolelle saakka olutpanimo sekä viinatehdas. Kartano oli lähes täysin omavarainen. Magnus Reinholdin pojan August Armfeltin aikana Wiurilan kartanoon kuului noin 48 000 hehtaaria maata, tosin osa siitä Karjalassa Hiitolan pitäjässä. 

Wiurilan kartanon viimeinen kreivi oli Carl August Armfelt. Hänen tyttärentyttärestään Anna Louise Standertskjöld-Brüninghausista tuli kartanon omistaja vuonna 1951. Myöhemmin kartano siirtyi hänen tyttärelleen Anne Marie Aminoffille. Nykyisin kartanon yhteydessä toimii museo, ravintola sekä hostelli. Alueella on myös golfkenttä sekä ratsastuskoulu. Kartanoalueen pinta-ala on nykyisin noin 150 hehtaaria.

Rakennushistoria
Wiurilan päärakennus oli pitkään puinen. Uusklassista tyylisuuntaa edustavan kivisen päärakennuksen on suunnitellut August Philip Armfeltin tilauksesta italialainen Carlos Bassi, ja se valmistui 1810-luvulla. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1806 turkulaisen muurarimestari Johan Sundstenin johdolla, ja rakennus valmistui 1811. Kartanon talouskeskuksen suunnitteli C. L. Engel, ja se valmistui vuosina 1835–1845. Museovirasto on määritellyt Wiurilan kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Lähteet

Kirjallisuutta
Montonen, Pia Maria: Wiurilan Anna Lisa : arkea ja juhlaa Armfeltien kotikartanossa. Kartanon emännän Anna Louise Standertskjöld-Brüninghausin muistelmat. Tammi, 2018. ISBN 978-951-31-9507-6.

Aiheesta muualla
Wiurilan kartanon tarina, toim. Sini Sovijärvi, Yle Radio 1, audio 43 min
Kartanokeitoksia Wiurilassa
 Anna Lisa otti 21-vuotiaana keski­aikaisen kartanon hoitaakseen. Ilta-Sanomat 3.11.2018

Salon kartanot
Halikko
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Frederick Abel

Sir Frederick Augustus Abel (17. heinäkuuta 1827 – 6. syyskuuta 1902) oli brittiläinen kemisti. 

Frederick Abel syntyi Lontoossa. Hän opiskeli kuuden vuoden ajan Royal College of Chemistry -oppilaitoksessa August Wilhelm von Hofmannin alaisuudessa. Myöhemmin Abelista tuli professori ja vielä myöhemmin myös Britannian sisäministeriön pääkemisti. 

Frederick Abelin onnistui saada patentti keksimälleen puuvillaruudille, jolle oli kysyntää räjähdeainemarkkinoilla. Ruotsalaisen Alfred Nobelin keksimä ja patentoima dynamiitti oli kuitenkin kilpailija Abelin omalle puuvillaruudille. Tämän vuoksi Abel myötävaikutti Britannian parlamentissa lakia, joka määräsi varustamaan kaikki nitroglyseriiniä sisältävät räjähdeainelähetykset merkinnällä "Erittäin vaarallista". Alfred Nobel kuitenkin kirjoitti parlamentille kirjeen, jossa hän puolusti dynamiittia turvallisena räjähteenä. Kirje vakuutti parlamentin ja dynamiitille myönnettiin erityisvapautus kyseisestä laista. 

Abel joutui kuitenkin myös myöhemmässä elämässään Alfred Nobelin kanssa riitoihin. 1889 Abelille myönnettiin patentti aineesta, jota Nobel piti täysin identtisenä oman ballistiittinsa kanssa. Ainoa ero ballistiitin ja Abelin nitroglyseriiniruudiksi kutsutun aineen välillä oli se, että Nobel oli patenttia hakiessaan käyttänyt ilmaisua "nitroselluloosa hyvin tunnetussa liukoisessa muodossa", kun taas Abel oli kirjoittanut hakemukseensa nitroselluloosan olevan liukenematonta. Nobel yritti aluksi neuvotella Abelin kanssa, mutta saatuaan tietää, että kyseiselle aineelle oli myönnetty patentti myös muissa maissa, hänen suhtautumistapansa muuttui kovemmaksi ja välit Abeliin viilenivät.

Abel myi patenttinsa Britannian kruunulle, jota ei valtion lain mukaan voinut haastaa oikeuteen. Siksi Nobelin oli odotettava, että ensimmäinen ainetta valmistava tehdas rakennettiin. Tehtaan johtaja haastettiin 1890 oikeuteen. Nobel hävisi oikeusjuttunsa, mutta vei asian ylempään oikeusasteeseen. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen hän hävisi 1895 tämänkin oikeusjuttunsa ja joutui maksamaan oikeudenkäyntikuluja 22 000 puntaa.

Brittiläiset keksijät
Brittiläiset kemistit
Axis of Justice

Axis Of Justice on hyväntekeväisyysjärjestö ja -yhtye, jonka ovat perustaneet Serj Tankian (System of a Downin vokalisti) ja Tom Morello (yhtyeiden Rage Against the Machinen ja Audioslave kitaristi). Sen tarkoitus on tuoda muusikot, musiikin ystävät ja poliittiset järjestöt yhteen taistelemaan oikeuden puolesta.

Axis of Justice -teltta voi olla vaikka Audioslaven tai System of a Downin keikoilla, kuten Lollapaloozassa vuonna 2003. Axis Of Justice pitää myös kahdesti kuussa radio-show’n, jota esitetään radiokanavilla KPFK Los Angelesissa,Kaliforniassa ja XM satelliitti radiossa. Show’t on arkistoitu MP3 formaattiin AOJ:n kotisivuilla ja niitä on ilmaista ladata.

Vuonna 2004 Axis of Justice julkaisi live albumin/DVD:n "Axis Of Justice: Concert Series Volume 1". Se sisältää konsertin, jossa esiintyy Flea Red Hot Chili Peppersistä, Brad Wilk ja Chris Cornell Audioslavesta, Serj Tankian System of a Downinsta, Pete Yorn, Tim Walker, Maynard James Keenan Toolista ja A Perfect Circlestä, ja Wayne Kramer ja muita. Konsertti taltiotiin Avalonista Los Angelesissa. Konsertilla kerättiin rahaa Axis of Justicelle.

Yhtyeen jäsenet
Serj Tankian
Tom Morello

Vierailijat
Pete Yorn
Flea
Brad Wilk
Maynard James Keenan
Chris Cornell
Wanye Kramer
John Dolmayan
Jurassic 5
Knowledge
Ahmed Ahmed
Brian O'Connor
Jonny Polonsky
Tim Walker
Boots Riley

Diskografia
Concert Series Volume 1 (2004)

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu 

Hyväntekeväisyysjärjestöt
Grand basset griffon vendéen

Grand basset griffon vendéen on Ranskasta kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6. Grand basset griffon vendéenit on jalostettu suurista griffoneista. Vuonna 2003 Suomessa rekisteröitiin 16 rodun edustajaa.

Luonne 
Rodun yksilöillä on voimakasta omapäisyyttä ja se voi olla vähän niskotteleva. Koira on kuitenkin onnellinen, ystävällinen, ajattelevainen, itsenäinen ja halukas miellyttämään. Rotu on myös älykäs.

Lähteet 
 Suomen Bassetkerho
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)

Viitteet 

FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat
Ajokoirat
Ranskalaiset koirarodut
Robert Andrews Millikan

Robert Andrews Millikan (22. maaliskuuta 1868 – 19. joulukuuta 1953) oli yhdysvaltalainen kokeellinen fyysikko, joka sai vuonna 1923 Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin varauksen mittauksistaan ja valosähköistä ilmiötä käsittelevästä työstään. Hän osoitti, että kaikki varaukset ovat alkeisvarauksen monikertoja. Myöhemmin hän tutki kosmista säteilyä.

Millikan suoritti alemman korkeakoulututkinnon antiikintutkimuksessa Oberlin Collegessa 1891 ja filosofian tohtorin tutkinnon fysiikassa Columbian yliopistossa 1895.

Katso myös
Millikanin koe

Lähteet 
Facta 2001, s. 141.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Biografia Nobel-säätiön sivuilla 

Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset fyysikot
Ranskan tiedeakatemian jäsenet
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kuno Fischer

Ernst Kuno Berthold Fischer (23. heinäkuuta 1824 – 5. heinäkuuta 1907) oli saksalainen filosofi, joka perusti uuskantilaisuuden teoksellaan System der Logik und Metaphysik ("Logiikan ja metafysiikan järjestelmä", 1852).

Fischer tunnetaan ennen kaikkea edeltävien filosofien, eritoten 1600- ja 1700-lukujen ajattelijoiden, jaottelusta rationalisteihin ja empiristeihin. Tunnetuimpina näihin kuuluvat rationalistisen perinteen René Descartes, Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz, sekä empiristisen perinteen John Locke, George Berkeley ja David Hume.

Teoksia 

 System der Logik und Metaphysik (1852)
 Die beiden Kantischen Schulen in Jena (1862)
 Geschichte der neuren Philosophie (1882)
 Hegels Leben und Werke (1911)

Aiheesta muualla 
 Kuno Fischer, Philosophenlexikon 
 Kuno Fischer: Shakespeare und die Bacon-Mythen 

Saksalaiset filosofit
Vuonna 1824 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet