joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raholan syötäviä sanoja

Raholan syötäviä sanoja on Internetissä julkaistava elintarvikkeisiin liittyvä suomenkielinen sanasto. Sen on koonnut Jaakko Rahola. Sivustolla sanojen määritelmien lisäksi on Jaakko Raholan henkilökohtaisia ruokamuistoja niin lapsuudesta kuin ulkomaanmatkoiltakin.

Oman määritelmänsä mukaan Rahola on kääntäjien avuksi tarkoitettu, erikoisia ruokasanoja selittämään tarkoitettu sanasto. Sanastoa on kerätty yli neljäkymmentä vuotta. 

Suomen Messut ja Elintarviketeollisuusliitto palkitsivat sivuston vuonna 2012 kunniamaininnalla, perusteluna että se on ”..Persoonallisin ja iloisin sanasto, joka ruoasta on koskaan tehty”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Raholan syötäviä sanoja

Suomalaiset verkkosivustot
Jyväskylän kesä

Jyväskylän Kesä on vuodesta 1956 lähtien järjestetty, kansainvälisesti tunnetuksi tullut monitaiteinen kulttuuritapahtuma, johon on sisältynyt muun muassa konsertteja, teatteria, tanssia, mestarikursseja nuorille soitintaiteilijoille, elokuvanäytösten sarjoja sekä eri alojen kongresseja, seminaareja ja luentosarjoja.

Jyväskylän Kesä on vanhin pohjoismainen yhtäjaksoisesti järjestetty kulttuurifestivaali, ja siitä ovat saaneet kimmokkeen Suomen monet myöhemmin perustetut festivaalit.

Historia 
Jyväskylän kesän alkuunpanijoita olivat professori Päivö Oksala, säveltäjä Seppo Nummi ja musiikkitieteen professori Timo Mäkinen. Heillä syntyi kesällä 1955 ajatus korkeatasoisesta musiikkitapahtumasta. He suunnittelivat ohjelman, ja kesällä 1956 järjestettiin ensimmäiset Musiikkikulttuuripäivät. Tapahtuma oli alkuun keskittynyt kamarimusiikkiin, mutta varsin pian mukaan tulivat myös kuvataiteet, arkkitehtuuri ja teatteri, ja nimi sai ensin muodon Jyväskylän Kulttuuripäivät, sittemmin Jyväskylän kesä.

Vuonna 1996 taloudellisessa ja ohjelmistollisessa kriisissä olleet Jyväskylän Kesä ja Jyväskylän Talvi -festivaalit yhdistettiin Jyväskylän festivaalit ry:n alle. Näin pyrittiin taloudelliseen tervehdyttämiseen. Ohjelmistoja jouduttiin kuitenkin edelleenkin kehittämään riittämättömillä voimavaroilla, ja kävijäkyselyiden sekä ohjelmistojen pohtimisen jälkeen jouduttiin päätymään Jyväskylän Talven lopettamiseen.

Kun Jyväskylän Kesä juhli viisikymmenvuotisjuhlaansa 2005, sen ohjelmisto rakennettiin edelleenkin festivaalin alkuperäisten painopisteiden mukaisesti: puheohjelma käsitteli kriittisesti ajankohtaisia teemoja ja tarkasteli tulevaa, musiikki, underground ja performanssi toteutuivat performansseissa pitkin kaupunkia, klassisen musiikin konsertissa ja klubeissa ja elokuvissa, ja uutena painotuksena tanssi on laajentunut sanattoman teatterin, mimiikan ja klovnerian suuntaan. Viimeksi mainittu tuli Kesän vuonna 1996 aloittaneen toiminnanjohtaja Tanja Rasin mukana, kun hän siirtyi Jyväskylään Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumasta.

Vuodesta 2018 alkaen festivaalin toiminnanjohtajana on toiminut Kyösti Ylikulju, joka siirtyi tehtävään Yläkaupungin Yö -festivaalista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 YLE Elävä arkisto - Jyväskylän Kesä 1966-1969, audio, video
 Jyväskylän Kesän kotisivut

Jyväskylän tapahtumat
Suomen kulttuuritapahtumat
Sametti

Sametti on tiheänukkainen kangaslaatu. Kankaasta syntyy samettia, kun kuteeseen jätetään ylimääräisiä silmukoita, jotka voidaan leikata auki tai jättää lenkeiksi, niin että syntyy nukkamainen pinta.

Sametin kutomisen taito lienee peräisin Kaukoidästä. Eurooppalaisissa kirjoituksissa se mainitaan 1200-luvulta asti ja on tunnistettavissa saman ajan ylhäisten muotokuvista. Ensimmäiset tunnetut sametinkutojat olivat Italiassa, myöhemmin painopiste siirtyi flaamien alueelle ja 1500-luvulla samettimuodin mekka oli Brugge Belgiassa.

Samettia valmistettiin jo 1100-luvulla. Silloin raaka-aineina olivat pellava, puuvilla, silkki tai villa.

Koska sametti on paksua olematta jäykkää, se laskeutuu kauniisti ja on suosittu hameiden ja verhojen materiaali. Samettiverhot parantavat huoneen akustiikkaa vähentämällä kaikua. Romaninaisen perinteinen hame on mustaa samettia, jota on hameessa useita metrejä.

Vakosametissa nukka ei peitä koko pintaa, vaan pelkkiä raitoja. Vakosamettifarkut ja -takit olivat muodissa 1970-luvulla ja uudelleen 2000-luvulla.

Trikoosametti on samettimaisen nukkapintaista trikooneulekudosta. Se nousi Suomessa suosioon 1970-luvun keskivaiheilla arki- ja oloasujen materiaalina.

Lähteet
 Keskiaika

 http://www.joelkalsi.com/akustointi/akustointi.pdf

Viitteet

Aiheesta muualla 

Kangaslajit
Helsinki Thunder

Helsinki Thunder oli Helsingin Sörnäisiin rakennetulla 3,3 kilometriä pitkällä katuradalla vuosina 1995–1997 ajettu autokilpailu. Kilpailujen järjestämisestä vastasivat yhdessä Thunder-yhtiöt ja AKK-Motorsport ry (ent. Autourheilun Kansallinen Keskusliitto ry). Promoottorina toimi entinen suomalainen kilpa-autoilija Robert Lappalainen. Kilpailut keräsivät ensimmäisenä vuonna paikalle 120 000 ja toisena 130 000 katsojaa.

Rataluokkina olivat vuonna 1995 DTM (Deutsche Tourenwagen Meisterschaft) sekä 1996 ITC (International Touring Car Championship). DTM-osakilpailut voittivat Christian Danner ja Nicola Larini. Vuonna 1996 ITC:n molemmat osakilpailut voitti Hans-Joachim Stuck. Vuonna 1997 ajettiin Formula 3000 -luokan osakilpailu ja FIA:n juuri perustetun FIA GT -sarjan kilpailu. Formula 3000 -luokan voitti Soheil Ayari ja FIA GT -kisan autokunta Jyrki Järvilehto ja Steve Soper. 

Suomalaisista kilpailussa ajoivat muun muassa Jyrki Järvilehto, Markku Alén ja Keke Rosberg. Tapahtumaviikonloppujen aikana esiintyi Ferrari-tallin Formula 1 -kilpa-auto. Lisäksi näytöskierroksia vanhalla Mercedes Benz F1 -hopeanuolella ajoivat Mika Häkkinen ja Keke Rosberg.

Laajentumissuunnitelmista huolimatta ajoja ei enää järjestetty viimeisimmäksi jääneen vuoden 1997 jälkeen.

Ratakartat

Lähteet

Aiheesta muualla
Kilpailujen tulevaisuus

Helsingin urheilutapahtumat
Suomen moottoriurheilukilpailut
Suomen moottoriradat
Lakritsikasvi

Lakritsikasvi (Glycyrrhiza glabra) on monivuotinen herneen sukuinen palkokasvi, joka on kotoisin Lähi-idästä ja Kaakkois-Euroopasta. Se kasvaa noin metrin korkuiseksi. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista glykeia ja rhiza, jotka tarkoittavat "makeaa juurta". Lakritsi taas tulee latinan sanasta liquere eli "virrata", viitaten lakritsin nestemäisten muotojen juoksevuuteen.

Kuvaus 
Lakritsikasvi on vankka ja monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa jopa 1,5 metriä korkeaksi. Sillä on juurakko, ja sen juuret leviävät jopa seitsemän metriä joka suuntaan. Lakritsikasvin kukat ovat vaaleansinisestä violettiin, joskus harvoin valkoisia.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Lakritsikasvin luonnollinen levinneisyysalue ulottuu Italiasta Siperian länsiosiin ja Mongoliaan. Etelässä kasvia tavataan Saudi-Arabiassa ja Pakistanissa. Lakritsikasvin levinneisyys Euroopassa on pääosin kaakkoinen. Sitä tavatan Ranskan eteläosista Italian kautta Balkanille, Ukrainalle ja Venäjälle. Luonnollisen levinneisyysalueen rajaaminen on hankalaa, sillä sitä kasvatetaan laajasti muun muassa Venäjällä, Espanjassa ja Lähi-idässä.

Lakritsikasvia tavataan metsien ja pensaikkojen avoimilla alueilla sekä aroilla, puoliaavikoilla ja aavikkokeitailla. Sitä kasvaa myös ojien ja jokien varsilla sekä maatilojen reunoilla. Lakritsikasvi pärjää myös merenrantojen suolaisilla alueilla.

Käyttö 
Lakritsikasvien juurissa on noin 2–15% hyvin makeaa lakritsihappoa, joka antaa juurista tehdylle lakritsimakeiselle pääosan sen mausta. Juuret kerätään noin 3–6 vuoden kasvun jälkeen, pestään, kuivataan ja jauhetaan. Jauheesta uutetaan kuumalla vedellä lakritsiuutetta. Uute kuivataan lakritsitahnaksi tai jauheeksi, jossa on noin 4–25% lakritsihappoa. Tahnoja ja uutteita käytetään muun muassa lakritsin, muiden makeisten ja yskänlääkkeiden valmistukseen. Lakritsihapon tai lakritsiuutepohjaisten ruokien liikakäyttö nostaa verenpainetta ja aiheuttaa hypokalemiaa.

Varhaisimmat viitteet lakritsin käytöstä ovat faaraoiden Egyptistä noin 3000 vuotta vanhasta Tutankhamonin haudasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lakritsikasvi (Glycyrrhiza glabra)
ITIS: Glycyrrhiza glabra 
United States Department of Agriculture (USDA): Glycyrrhiza glabra 
Flora of China: Glycyrrhiza glabra 
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO), Ecocrop: Glycyrrhiza glabra  
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Glycyrrhiza glabra 

Lakritsikasvit
Maustekasvit
Yrtit
Seulonnan keskeiset artikkelit
101



Tapahtumia 
 Ensimmäinen Daakian sota syttyy roomalaisten ja daakialaisten välillä.
 25. maaliskuuta – Rooman keisari Trajanus lähtee Roomasta osallistuakseen Daakian sotaan.
 syyskuu - Trajanus lyö daakialaiset Tapaessa.

Syntyneitä 
 Herodes Atticus, kreikkalainen reettori

Kuolleita 
 Apostoli Johannes
 Silius Italicus, runoilija

Lähteet
106



Tapahtumia 
 Trajanus valloittaa lopullisesti Daakian
 Rooman provinssi Arabia Petraea perustettiin
 mahdollisesti Sarmizegethusan piiritys

Syntyneitä

Kuolleita 
 Decebalus, Daakian kuningas
109



Tapahtumia 
 Osroes I aloitti Parthian kuninkaana.

Syntyneitä

Kuolleita
Yūji Naka

Yūji Naka (, s. 17. syyskuuta 1965) on videopelisuunnittelija, joka tunnetaan parhaiten aiempana Sonic Teamin johtajana. Hän lähti Sonic Teamilta 8. toukokuuta 2006, ja on sittemmin perustanut oman peliyhtiönsä, Propen.

Hän ohjelmoi alkuperäisen Sonic the Hedgehog -pelin, kun Naoto Ōshima suunnitteli hahmon  ja Hirokazu Yasuhara laati pelialueet. Naka on myös tuottanut useita muita Segan kuuluja pelejä, kuten NiGHTS Into Dreamsin ja Phantasy Star Onlinen. Aikaisemmissa peleissään hänet mainittiin nimimerkillä "YU2", joka on viittaus Segan kuuluun pelisuunnittelijaan, Yū Suzukiin.

Vuonna 2018 Naka liittyi Square Enixiin ja perusti tytäryhtiö Balan Companyn, jonka tarkoituksena oli helpottaa sisäisen ja ulkoisen henkilöstön välistä yhteistyötä. Naka kuvaili Balan Companya suunnittelijoiden ja taiteilijoiden kollektiiviksi, joka keskittyy Square Enixin normien ulkopuolisiin genreihin. Prope pysyi toiminnassa, mutta Naka oli sen ainoa työntekijä.

Balan Companyn ensimmäinen peli Balan Wonderworld julkistettiin 23. heinäkuuta 2020. Peliä kehittiin yhteistyössä Arzest-yhtiön kanssa, jonka Naoto Oshima vastasi pelin taiteellisesta suunnittelusta. Oshima on tunnettu aiemmin työstään Segalla, jolloin hän loi mm. Sonic the Hedgehogin ja Tri Ivo ”Eggman” Robotnikin hahmot. Balan Wonderworldin myötä Naka ja Oshima tekivät yhteistyötä ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1998 Sonic Adventuren.

Kesäkuussa 2021 Naka jätti Square Enixin. Hänet oli siirretty pois Balan Wonderworldin ohjaajan paikalta puoli vuotta ennen julkaisua, minkä lisäksi hän syytti Square Enixiä ja Azrestia pelin tietoisesta julkaisusta viimeistelemättömänä. Balan Wonderworld oli osoittautunut maaliskuun 2021 julkaisunsa jälkeen taloudelliseksi flopiksi ja saanut yleisesti negatiivisia arvosteluja.

18. marraskuuta 2022 Japanin viranomaiset pidättivät Yūji Nakan ja kaksi entistä Square Enixin työntekijää epäiltyinä sisäpiirikaupoista. Nakan uskotaan käyttäneen hyväkseen sisäpiiritietoa ja ostaneen Dragon Quest Tact -mobiilipelin kehittäneen Aiming-pelistudion osakkeita ennen pelin julkistusta noin 2,8 miljoonalla jenillä.

Lähteet 

Japanilaiset videopelisuunnittelijat
Segan henkilöstö
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
678



Tapahtumia 
 Muslimit piirittivät Konstantinopolia, mutta kaupunki säilyi valloittamattomana.
 Pyhä Agathon paaviksi Donuksen jälkeen (Katso Luettelo paaveista).

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
ZU-23-2

ZU-23-2 (Zenitnaja Ustanovka) on Neuvostoliitossa valmistettu kevyt, vedettävä ilmatorjuntakanuuna, joka esiteltiin ensi kerran 1960-luvulla. ZU-23-2:ssa on kaksi 23 mm konetykkiä pyöräalustalla. Se suunnataan ja laukaistaan joko jalan tai käsin, mutta mekaaninen tähtäinlaite auttaa ampujaa suuntaamaan asetta lentäviin kohteisiin. Kanuunassa on lisäksi yksinkertaisempi tähtäin maakohteita, kuten jalkaväkeä ja kevyesti panssaroituja ajoneuvoja vastaan. A-tarvikkeena tykissä käytetään sirpale- ja panssarikranaatteja. Miehistö on yleensä vähintään 1+4, eli tykinjohtaja ja operoijat. Tykkiä voidaan liikuttaa myös lihasvoimin tykkiryhmän toimesta tuliasemasta toiseen.

Edeltäjät 
ZU-23-2 perustuu vanhemman ZPU-2:n rakenteeseen, jossa oli kaksi 14,5 mm konekivääriä sekä lisäksi vyölippaat hieman eri tavoin sijoitettuna eikä siinä ollut liekinsammuttimia. Vielä varhaisemmat konekivääriversiot aseesta olivat ZPU-1 (yhdellä aseella) ja ZPU-4 (neljällä aseella). Nykyään on käytössä vain kahden 23 mm aseen yhdistelmä. Ilmeisesti yhden aseen versiolla oli vain rajoitetusti käyttöä, ja neljän aseen versio taas oli epäkäytännöllisen suuri ja raskas.

Kehitys 
Tykin neliaseisella vesijäähdytteisellä versiolla on aseistettu ZSU-23-4 Šilka-ilmatorjuntapanssarivaunu.

Suomen puolustusvoimien käytössä 
ZU-23-2 on käytössä Suomen puolustusvoimissa nimellä 23 Ilmatorjuntakanuuna 61 (23 ItK 61) sekä Patrian ja Instrumentointi Oy:n modernisoituna versiona nimellä "23 Ilmatorjuntakanuuna 95" (23 ItK 95). Kummastakin versiosta käytetään lempinimeä Sergei. Suomalainen vuonna 1995 modernisoitu versio käyttää tähtäinlaitteessa digitaalista laskinta.

Suomen merivoimien käytössä on 23 mm:n laivatykkimuunnos versioina 23 M74, 23 M77, 23 M80 ja 23 M85. M85-lavetista voidaan tykit irrottaa ja korvata kuudella Mistral-ilmatorjuntaohjuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla

Puolustusvoimat: Kevyt ilmatorjuntatykki (Wayback Machine)
Ilmatorjuntaupseeri: Prikaati 2005:n ilmatorjunta (Wayback Machine)
Ilmatorjuntaupseeri: Pimeässä näkevä Sergei (Wayback Machine)

Suomen puolustusvoimien tykkikalusto
Ilmatorjuntakanuunat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Runousoppi

Runousoppi (; ) on Aristoteleen poetiikkaa käsittelevä teos.

Historia 

Runousoppi on kirjoitettu 330–320-luvuilla eaa. Se on ensimmäisiä tieteellisiä tutkimuksia fiktiivisestä kirjallisuudesta. Teosta on todennäköisesti muokattu pidemmän ajan kuluessa; sen varhaisimmat osat ovat mahdollisesti peräisin jo Aristoteleen ensimmäiseltä Ateenan-kaudelta, jolloin tämä toimi Platonin Akatemiassa, ja sitä on ilmeisesti muokattu edelleen, kun Aristoteles toimi Lesboksella, Makedoniassa Aleksanteri Suuren opettajana, sekä uudelleen Ateenassa Lykeionin peripateettisen koulun johdossa. Teosta on käytetty muiden Aristoteleen säilyneiden teosten tavoin koulun luentoaineistona, eikä sitä ollut alun perin tarkoitettu julkaistavaksi. Sisällöllisesti se on yksi Aristoteleen säilyneiden teosten viimeistelemättömimpiä.

Runousoppi on vaikuttanut merkittävästi eurooppalaisen ja myös esimerkiksi arabialaisen kirjallisuuden kehitykseen. Se vaikuttaa nykyäänkin voimakkaasti muun muassa televisiosarjojen ja Hollywoodin elokuvien kerronnassa.

Teos on suomennettu neljästi: vuosina 1871 (Runousoppi, suom. J. W. Calamnius), 1967 (Runousoppi, suom. Pentti Saarikoski) ja 1997 (Runousoppi, suom. Paavo Hohti), sekä osana teosta Aristoteleen runousoppi (2012), joka sisältää myös laajan esittely- ja selitysosan.

Sisältö 

Runousoppi keskittyy analysoimaan antiikin ajan näytelmiä ja erityisesti tragediaa ja epiikkaa. Teos käsittää yhden kirjan. Siihen on todennäköisesti alun perin kuulunut myös toinen, komediaa käsittelevä kirja, mutta se on kadonnut. Tutkijat ovat esittäneet erilaisia näkemyksiä Tractatus Coislinianuksen suhteesta tähän kadonneeseen osaan.

Kerronta on Aristoteleen mukaan erityisesti jäljittelyä (mimēsis). Aristoteleen mukaan ihminen saa luontaisesti nautintoa jäljittelemisestä ja oppimisen iloa tunnistaessaan samankaltaisuutta asioiden välillä. Kerronnassa jäljittelyn välineet, kohteet ja tavat vaihtelevat.

Kerrontaa voi olla kolmea eri laatua: tragediaa, komediaa ja epiikkaa.

 Tragedia syntyi kun laulajat jäljittelivät korkea-arvoisia ihmisiä. Se on kokonaisvaltainen esitys arvokkaista tapahtumista. Tragedia esitetään toimivien ihmisten muodossa, joten se ei ole kertovaa.
 Komedia jäljittelee taas vähempiarvoisia ihmisiä, joilla on jokin virhe. Se ei kuitenkaan ole pilkkanäytelmä.
 Epiikka jäljittelee parempia ihmisiä kuten tragediakin, mutta se käyttää vain yhtä runomittaa ja sen tyyli on kertova.

Lähteet

Kirjallisuutta

Suomennokset 

 Aristoteles: Runousoppi. Teoksessa 
 
 
 Aristoteles: Runousoppi. Teoksessa

Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 

 Aristotle: Poetics. Teoksessa  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
  Kreikankielinen alkuteksti.
  Englanninkielinen käännös.

Muuta kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Teos 

 Aristotle: Poetics. Perseus.  
 Aristotle: Poetics. The Internet Classics Archive.

Muuta 

 

Aristoteleen teokset
Narratologia
654



Tapahtumia 
Arabit valloittivat Rodoksen ja myivät Rodoksen kolossin jäännökset syyrialaiselle kauppiaalle.

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
Perämeri

Perämeri, () on Pohjanlahden pohjoisin osa. Se rajoittuu etelässä Merenkurkkuun.

Hydrologiaa
Perämeren valuma-alueen suuruus on 280 100 neliökilometriä ja vesialueen laajuus 36 800 neliökilometriä. Meren vesitilavuus 1 490 kuutiokilometriä, keskisyvyys 40 metriä ja suurin syvyys 148 metriä (toisen lähteen mukaan keskisyvyys 41 m ja suurin syvyys 146 m, jonka esiintymisseutua kutsutaan Luulajan syvänteeksi). Merialuetta etelässä rajaavassa Merenkurkussa meren kynnyssyvyys on vain 25 metriä.

Perämereen laskee useita jokia sekä Ruotsin että Suomen puolelta. Suurimmat Perämereen laskevat joet ovat Tornionjoki, Suomen pisin joki Kemijoki sekä Oulujoki. Ruotsin puolella mereen laskevat muun muassa Kalixjoki ja Luulajanjoki. Keskimäärin Perämereen laskee 115 kuutiokilometriä makeaa vettä vuodessa.  Perämeri on lähes suolaton, sen pintaveden suolapitoisuus on vain noin 0,30–0,35 prosenttia.

Asutut saaret ja satamat
Perämeren suurin saari Suomen puolella on Hailuoto. 

Tärkeimmät satamat Suomen puolella ovat Kemin Ajos, Kokkolan Ykspihlaja, Raahen satama, Oulun Oritkari ja Tornion Röyttä. Ruotsin merkittävimmät satamat Perämeren rannikolla ovat Kainuu, Luulaja, Piitime ja Skellefteå. Kemi–Oulu-välillä on 10 metrin syväväylä.

Laajat hiekkasärkät ja -matalikot ovat Perämerelle ominaisia. Sellainen on muun muassa Haukiputaan edustalla sijaitseva Suurhiekka, jonne kaavaillaan tuulivoimala-aluetta. Santapankki-niminen saari sijaitsee laajan 1–2 metrin matalikon pohjoisreunalla.

Perämeri merisääennusteissa

Merisääennustuksissa käytetään Perämeren lounaisrajalle seuraavaa määritelmää: merialueen lounaisraja seuraa linjaa Ruotsin Ratanista Suomen rannikon Stubbeniin. Perämeren kansainvälinen lyhennekoodi on B1, missä B on lyhennys Itämeren englanninkielisestä nimestä (the Baltic Sea). Perämeri voidaan jakaa tarvittaessa eteläosaan (B1S) ja pohjoisosaan (B1N), jolloin rajana käytetään leveyspiiriä  64° 30’ N.

Katso myös 
 Perämeren kansallispuisto
 Krunnien saaristo
 Liminganlahti

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Bothnian Bay. Tourism and Recreation in the Bothnian Bay  (visitbothnianbay.com)
Natura 2000 -alueet: Perämeren saaret (Suomen puolen osalta) (ymparisto.fi)
 Perämeri (esim. Perämeren lajistoa) (aaltojenalla.fi)
 Verkkopalvelu Perämerellä veneileville (kippariville.net)

Seulonnan keskeiset artikkelit
623



Tapahtumia 
 Samo valitaan nykyisen Slovakian alueella asuvien slaavinsukuisten heimojen johtajaksi.
 Dagobert I tulee Austrasian kuninkaaksi.
 Klotar II nimittää Pipin I:n Austrasian major domukseksi.

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
624



Tapahtumia

Syntyneitä 
 Hasan ibn Ali ibn Abi Talib (Ali Hassan), Muhammadin ensimmäinen pojanpoika

Kuolleita 

600-luku
629



Tapahtumia 
 Bysantti valtasi Jerusalemin Persialta.
 Dagobert I seuraa isäänsä frankkien kuninkaana.

Syntyneitä

Kuolleita 
Klotar II, frankkien kuningas.
600-luku
612



Tapahtumia 
 Sankt Gallenin kaupunki perustetaan.

Syntyneitä 
 Konstantinos III, keisari

Kuolleita 
Austrasian kuningas Teodebert II ja hänen poikansa Merovech murhattiin.
600-luku
615



Tapahtumia 
 Sassanidit ryöstelivät Jerusalemia ja veivät Pyhän Ristin pyhäinjäännöksen
 Turkkilaiset tunkeutuivat sotaretkellään Kiinaan
 Muslimeita alkoi muuttaa Abessiniaan

Syntyneitä

Kuolleita 

600-luku
617



Tapahtumia 
 Persian armeija valloittaa pitkän piirityksen jälkeen Khalkedonin.

Syntyneitä 
 Wonhyo, yksi Korean johtavista buddhalaisista ajattelijoista.

Kuolleita 
 14. joulukuuta – Zhai Rang
 Yang Yichen, Sui-dynastian aikainen kenraali
600-luku
604



Tapahtumia 
 13. syyskuuta – Sabinianus aloittaa 65. paavina.
 Saberht nousee Essexin kuninkaaksi.

Syntyneitä

Kuolleita 
 12. maaliskuuta – Pyhä Gregorius I, 64. paavi.
 Sui Wendi, Kiinan Sui-dynastian perustaja ja ensimmäinen keisari (s. 541)
 Augustinus Canterburylainen, ensimmäinen Canterburyn arkkipiispa

600-luku
606



Tapahtumia 
 Aquileian hiippakunnasta tuli patriarkaatti.

Syntyneitä 
 Fatima Zahra, Muhammadin tytär.

Kuolleita 
 22. helmikuuta – Sabinianus, paavi vuosina 604–606.
600-luku
Indoiranilaiset kielet

Indoiranilaiset kielet ovat indoeurooppalaisten kielten itäinen kieliryhmä, joka jakautuu kahteen suureen alaryhmään, iranilaiseen ja indoarjalaiseen. Myös nuristanilaiset kielet (esimerkiksi prasuni ja aškuni) kuuluvat indoiranilaiseen ryhmään, mutta niiden asema indoiranilaisten kielten sukupuussa on epäselvä. Indoiranilaisia kieliä puhutaan muun muassa Intian, Nepalin,  Bangladeshin, Pakistanin, Sri Lankan, Afganistanin ja Iranin alueella. Indoiranilaisilla kielillä on yli miljardi äidinkielistä puhujaa.

Indoiranilaisten kielten eriytyminen lienee tapahtunut 3. vuosituhannella eaa. Vanhimmat indoiranilaiset kielet ovat muinaisindoarja eli Veda-sanskrit, itäiranilainen avesta ja lounaisiranilainen muinaispersia. Mitannin alueelta on löytynyt jälkiä indoarjalaisesta superstraattikielestä.

Indoiranilaisia kieliä kutsutaan joskus myös arjalaisiksi kieliksi, koska jo 2000-luvulla eaa. kantaindoiraanin puhujat kutsuivat itseään arjalaisiksi: muinaisindoarjan puhujat sanalla  ā́r(i)ya, kun taas muinaisiraanin (avestan) puhujat airya-; itse asiassa Irān onkin tämän sanan monikon genetiivi, so. 'arjalaisten (maa)'.

Lähteet

Kirjallisuus  
 Anhava, Jaakko (1999) Maailman kielet ja kielikunnat. 2. painos. Gaudeamus. ISBN 951-662-734-X
 Degener, Almuth (2003) The Nuristani languages. Indo-Iranian Languages and Peoples (toim. Nicholas Sims-Williams), 103-117. Oxford University Press. (Proceedings of the British Academy, 116.)
 van Driem, George (2001) The Languages of the Himalayas. Brill: Leiden.
 Gippert, Jost (2003) The Avestan language and its problems. Indo-Iranian Languages and Peoples (toim. Nicholas Sims-Williams), 165-187. Oxford University Press. (Proceedings of the British Academy, 116.) 
 Mayrhofer, Manfred (1982) Welches Material aus dem Indo-arischen von Mitanni verbleibt für eine selektive Darstellung? Investigationes philologicae et comparativae. Gedenkschrift für Heinz Kronasser (toim. Erich Neu), 72-90. Otto Harrassowitz: Wiesbaden.
 Parpola, Asko (2003) From the dialects of Old Indo-Aryan to Proto-Indo-Aryan and Proto-Iranian. Indo-Iranian Languages and Peoples (toim. Nicholas Sims-Williams), 43-102. Oxford University Press. (Proceedings of the British Academy, 116.)
 Thieme, Paul (1960) The "Aryan Gods" of the Mitanni Treaties. Journal of the American Oriental Society 80, 301-317.

Indoiranilaiset kielet
Güímarin pyramidit

Güímarin pyramidit sijaitsevat Güímarin kunnassa Teneriffan itärannikolla, Kanariansaarilla. Joukkoon kuuluu kuusi porraspyramidia, jotka muistuttavat mayojen ja asteekkien pyramideja Meksikossa.

Arkeologit uskoivat pitkään pyramidien olevan vain maanviljelijöiden peltojen vierille kokoamia kivikasoja. Vanhojen kuvien ja tarinoiden mukaan saarella on ollut enemmänkin pyramidejä, mutta ne on purettu rakennusmateriaaliksi. Güímarissa oli yhdeksän pyramidia, joista vain kuusi on jäljellä.

Vuonna 1991 alkaneissa arkeologissa kaivauksissa havaittiin, että pyramidit on rakennettu päällekkäisistä kerroksista maata ja kiveä, ja eräästä kerroksesta löydettiin keramiikan sirpaleita, jotka ajoitettiin 1800-luvulle. Koska valtaosa pyramidista oli 1800-lukulaista keramiikkaa sisältäneen kerroksen päällä, päättelivät arkeologit, että pyramidit ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvulta. Toisen teorian mukaan pyramidit ovat vanhempia ja guanchien rakentamia. Teorian perusteeksi on esitetty muun muassa se, että erään pyramidin alla on luola, joka oli guanchien käytössä.

Espanjan valloitukseen saakka 1400-luvun lopulla Güímar oli yhden Teneriffan kuninkaista (mencey) asuinpaikka. Roomalaisen Plinius vanhemman mukaan puunilaisen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkijan aikana 600-luvulla eaa. saaret olivat asumattomat, mutta niillä oli ollut suurien rakennusten raunioita.

Vuonna 1998 65 000 m² pyramidialue avattiin etnologisena puistona yleisölle.

Heyerdahlin teoria 
Vuonna 1991 Thor Heyerdahl tutki pyramideja, ja havaitsi ne muuksi kuin pelkiksi kivikasoiksi. Pyramidien kulmien kivissä on selviä käsittelyn merkkejä, ja ne ovat laavakiveä, eivätkä pelloista. Maa rakennuspaikalla on tasoitettu ennen rakennelman kokoamista.

Heyerdahl väitti, että pyramideillä on tietty suunta. Kesäpäivänseisauksen aikaan suurimman pyramidin päältä näkyy kaksi auringonlaskua, ensin vuoren taa, sitten uudelleen seuraavan vuoren taakse. Kaikkien pyramidien portaat ovat länsipuolella, jolloin talvipäivänseisauksen aikana nousija astuu suoraan nousevaan aurinkoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Pirámides de Güímar   

Pyramidit
Teneriffan rakennukset ja rakennelmat
Valaistuminen

Valaistuminen on korkeimman tietoisuudentilan ja täydellisen, materiasta vapauttavan ymmärryksen saavuttamista. Eri perinteissä, kuten länsimaisessa filosofiassa, buddhalaisuudessa tai hindulaisuudessa valaistumisella tarkoitetaan jonkin verran eri asioita, ja ne määrittelevät valaistumisen omien käsitteistöjensä sanoin.

Valaistuminen filosofisena käsitteenä 

'Valaistuminen' on länsimaisena filosofisena käsitteenä ihmisen korkein tiedon tai viisauden taso.

Valaistuminen buddhalaisuudessa 
Buddhalaisuuden keskiössä on Buddha, valaistunut eli kirjaimellisesti "herännyt". Valaistuminen tarkoittaa oman valaistumispotentiaalin eli buddhaluonnon herättämistä ja tiedostamista. Buddhalaisuudessa valaistumisella on kontekstista riippuen monta eri tarkoitusta ja tasoa, sillä esimerkiksi Buddhan kokema täydellinen valaistuminen (anuttarā-samyak-saṃbodhi) on eri tasoinen valaistuminen kun zen-buddhalaisuudessa koettava satori.

Nirvana 

Yleisesti buddhalaisuudessa valaistumisella tarkoitetaan nirvanaa, eli kolmen mielen myrkyn (takertuminen, viha ja tietämättömyys) lakkaamista. Sanskritinkielen sana nirvāṇa tarkoittaakin "sammuksiin puhaltamista" tai "lakkaamista".

Buddhan opetusten mukaan nirvana saavutetaan jaloa kahdeksanosaista tietä seuraamalla. Meditaatioharjoitukset ovat olennainen osa buddhalaista harjoitusta, sillä meditaatiosta syntynyt viisaus poistaa tietämättömyyden ja sen myötä vapauttaa takertumisesta uudelleensyntymiseen.

Valaistuminen hindulaisuudessa

Hindulainen termi valaistumiselle on mokša. Dualistinen hindulaisuus, kuten esimerkiksi valtaosa Vaishnava-traditioista, mieltää mokšan vapautettuna tilana jossa triputi (tietäjä, tiedetty ja tieto: yksilösielu, jumala ja jumalsuhde) säilyy ennallaan. Monistisessa Advaita Vedanta -koulukunnassa mokša tarkoittaa triputin eliminoivaa yksilösielun (atman) oivallusta luonteestaan kaiken sisältävänä maailmansieluna (brahman).

Valaistuminen jainalaisuudessa
Jainalaisuudessa mokša ja nirvana ovat sama asia. Tämän olotilan saavuttanut henkilö on Siddha, jumala.

Lähteet 

Hindulaisuus
Buddhalainen usko ja doktriini
Buddhalaisen filosofian termit
Hengellisyys
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Monacon hallitsijoista

Tämä on luettelo Monacon  hallitsijoista, jossa ovat Monacon hallitsijat kronologisessa järjestyksessä. Vuodesta 2005 Monacoa on hallinnut ruhtinas Albert II.

Monacon hallitsijat

Grimaldi-dynastia

Lähteet

Monacon hallitsijat
Monaco
Vuokot

Vuokot eli metsävuokot (Anemone) on leinikkikasvisuku, johon kuuluu noin 120 lähinnä ruohovartista matalahkoa lajia. Vuokot ovat levinneet lähinnä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeille vyöhykkeille sekä lämpimän vyöhykkeen vuoristoseuduille. Jotkut kasvitieteilijät lukevat vuokkojen sukuun myös niiden läheiset sukulaiset kylmänkukat (Pulsatilla) ja sinivuokot (Hepatica).

Vuokot ovat monivuotisia ja ne kasvattavat kasvullisia juuriversoja (maavarsia), joiden avulla ne usein leviävät laajoiksi mättäiksi. Lehdet ovat syvään liuskaiset ja koristeelliset. Koristekasveina ovat suosittuja esimerkiksi kruunuvuokko (Anemone coronaria) ja myös muita luonnonvaraisia vuokkolajeja kasvatetaan puutarhoissa. Useat vuokot ovat erittäin myrkyllisiä: esimerkiksi 30 valkovuokon nuorta versoa saattaa olla ihmiselle tappava annos.

Suomessa kasvaa maan eteläosan ravinteikkailla ja valoisilla metsäalueilla paikoin hyvin runsaina esiintyminä valkovuokko (Anemone nemorosa) sekä melko harvinaisena etelärannikon lehdoissa keltavuokko (Anemone ranunculoides). Alppivuokkoa (Anemone trifolia) esiintyy harvinaisena vain Asikkalassa ja Hollolassa.

Lajeja, muunnoksia ja risteymiä 
 Anemone altaica – altainvuokko
 Anemone apennina – apenniinienvuokko
 Anemone baicalensis – baikalinvuokko
 Anemone baldensis – lumivuokko
 Anemone biflora
 Anemone blanda – balkaninvuokko
 Anemone caerulea
 Anemone canadensis, nyk. Anemonidium canadense – kanadanvuokko eli kanadanisovuokko
 Anemone coronaria – kruunuvuokko
 Anemone decapetala – chilenvuokko
 Anemone dichotona
 Anemone hortensis – tähtivuokko
 Anemone hupehensis – syysvuokko
 Anemone hupehensis var. japonica – pallosyysvuokko
 Anemone multifida – amerikanvuokko
 Anemone narcissifolia – narsissivuokko (syn. Anemone narcissiflora)
 Anemone nemorosa – valkovuokko
 Anemone nemorosa × ranunculoides – ternivuokko
 Anemone palmata
 Anemone parviflora – alaskanvuokko
 Anemone pavonina – riikinkukkovuokko
 Anemone quinquefolia
 Anemone ranunculoides – keltavuokko
 Anemone rivularis – himalajanvuokko
 Anemone sylvestris – arovuokko
 Anemone thomsonii – kenianvuokko
 Anemone tomentosa – hopeasyysvuokko (syn. Anemone hupehensis var. tomentosa)
 Anemone trifolia – alppivuokko
 Anemone virginiana – virginianvuokko

Vuokkojen sukuun kuulumattomia lajeja 
 kangasvuokko (Pulsatilla vernalis, syn. Anemone vernalis), kylmänkukkiin (Pulsatilla) kuuluva laji
 sinivuokko eli lehtosinivuokko (Hepatica nobilis, syn. Anemone hepatica), sinivuokkoihin (Hepatica) kuuluva laji
 lapinvuokko eli tunturilapinvuokko (Dryas octopetala), ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja lapinvuokkojen (Dryas) sukuun kuuluva laji

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Vuokot (metsävuokot) (Anemone)
 Funet: Vuokot (Anemone)
 United States Department of Agriculture (USDA): Anemone 
 Flora of China: Anemone 
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Anemone 
 Pherobase: Floral volatiles of Genus Anemone
Ragnarok Online

Ragnarok Online eli RO on MMORPG (Massiivinen nettiroolipeli), jonka on kehittänyt eteläkorealainen GRAVITY. Peli perustuu suurelta osin Lee Myung-Jinin Ragnarok-manhwaan.

Pelin julkaisija WarpPortal sulki pelin Euroopassa toukokuun lopussa 2018 EU:n GDPR-asetuksen tullessa voimaan. Myös pääsy muihin yhtiön peleihin on estetty suuresta osasta Eurooppaa. Julkaisija ilmoitti etteivät he pysty vastaamaan asetuksen velvotteisiin muuttaa tietosuojapolitiikkaansa.
Peli on edelleen pelattavissa Pohjois-Amerikassa ja Koreassa.

Perusidea 
Ragnarok Online on hyvin tyypillinen kuukausimaksullinen MMORPG-peli. Pelin perusidea on henkilökohtaisen hahmon luominen valitsemalla eri ominaisuuksista miellyttävimmät: erilaisten hirviöiden tappaminen, kokemuksen kerääminen ja siten hahmon kehittäminen erityisillä attribuutti- ja kykyasteikoilla paremmaksi. Useiden muiden verkkopelien tapaan voi hahmon kehittämisen ohessa harjoittaa myös sosiaalista kanssakäymistä muiden pelaajien kanssa. Pelin grafiikka on toteutettu yhdistämällä isometrisiä objekteja sekä 3D-grafiikkaa.

Eri versiot 
Tällä hetkellä pelistä on olemassa viralliset versiot koreaksi, japaniksi, englanniksi, thaiksi, kiinaksi, indonesiaksi, malaijiksi, Brasilian portugaliksi sekä filipinon kielellä. Palvelimia ylläpitävät GRAVITY, GRAVITY Interactive, GungHo Online Entertainment, Game Flier International, Asiasoft, Level Up! International ja Burda Interactive. Peliin julkaistaan päivityksiä noin puolivuosittain episodien muodossa, jotka sisältävät useimmiten uusia alueita sekä vastuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.ragnarokonline.com 

MMORPG-pelit
Ilmaispelit
Vuoden 2002 videopelit
BGM-109 Tomahawk

BGM-109 Tomahawk on pitkänkantaman, säästä riippumaton, risteilyohjus, joka laukaistaan sukellusveneestä tai laivasta maamaaleihin. Ohjus on erittäin tarkka ja sillä on pitkä kantama (~2500 km). Nimi "Tomahawk" tulee Pohjois-Amerikan intiaanien sotakirvestä tarkoittaneesta sanasta Tomahawk. Tomahawk kantaa 450 kilogramman taistelupanosta.

Tomahawkista oli myös maasta laukaistava taktisella ydinkärjellä varustettu  BGM-109G Gryphon. Ohjus kiellettiin INF-sopimuksessa. Ohjuksesta suunniteltiin myös lentokoneesta laukaistava versio (AGM-109H/L) mutta se ei koskaan tullut tuotantoon.

Ohjus laukaistaan kiinteää polttoainetta käyttävän raketin avulla. Tämän jälkeen siivekkeet ja ohjauspinnat avautuvat ja suihkumoottori pitää lennon aikana yllä tasaista vauhtia. Tomahawkia on pienen kokonsa vuoksi takia vaikea havaita. Tutkahavaitseminen on hankalaa, koska ohjus lentää matalalla.

Tomahawkia käytetään kiinteisiin kohteisiin, kuten ilmapuolustus- ja kommunikointikeskuksiin.

Ohjuksen ohjaukseen käytetään merellä inertiaohjausta ja maan päällä maan muotoja seuraavaa TERCOM-ohjausta. TERCOM vertaa maaston korkeusvaihteluja tallennettuun karttaan selvittääkseen ohjuksen sijainnin. Jos on tarpeellista, kurssimuunnos tehdään ja ohjus laitetaan uudelle kurssille kohti maalia. Lopullinen ohjaus tapahtuu optisella DSMAC (Digital Scene Matching Area Correlation) -järjestelmällä, joka vertaa tallennettua kuvaa kohteesta varsinaiseen kohteeseen. Vuoden 1993 Block III TLAM -malleissa otettiin käyttöön GPS-paikannus.

Ohjusta käyttävät Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat ja Yhdysvaltain merivoimat.

Ohjus on 5,56 metriä pitkä (6,25 laukaisussa), massa on 1 192,2 kilogrammaa (1 440 kg laukaisussa), sen siipiväli on 2,6 metriä ja halkaisija 51 senttimetriä. Keskinopeus on 880 km/h. Taistelukärkenä on 450 kg tavanomaista räjähdettä, rypälepommi tai 5–150 kT W-80 ydinase (SALT-sopimus kuitenkin rajoitti ydinkärkien käyttöä risteilyohjuksissa.)

Ohjusta alettiin kehitellä vuonna 1981 ja ensimmäiset kokeet tapahtuivat vuonna 1983. Vuonna 1991 ohjusta käytettiin Persianlahden sodassa Irakissa, jossa laukaistiin 288 ohjusta.

Tomahawkeja valmistaa yhdysvaltalainen sotateollisuuden konserni Raytheon. mutta sen suunnitteli General Dynamics.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset risteilyohjukset
Raytheon
Akvaariolinna

Akvaariolinna oli Vantaan Petikossa toiminut yleisöakvaario, jossa oli keskusterraario sekä erilaisia makean- ja meriveden akvaarioita. Se sijaitsi alueella, jossa on paljon huonekaluliikkeitä. Akvaariolinna avattiin 1983. Akvaariolinna on nykyään Suomen suurimpiin kuuluva akvaarioalan erikoismyymälä.

Akvaariolinnan alkuvuodet yleisönäyttelyineen 
Alkuperäisen Akvaariolinnan terraarioissa oli käärmeitä, liskoja, muita matelijoita ja kilpikonnia, hämähäkkejä, skorpioneja ja lintuja. Akvaariolinnassa jäljiteltiin trooppisia olosuhteita: ilma oli lämmintä ja kosteaa ja sen täytti lintujen sirkutus. Keskellä oli allas, jossa asui kaimaaneja. Altaaseen tuli puolen tunnin välein keinotekoinen sade ja koneellinen ukkosmyrsky. Yleisö pystyi seuraamaan iltapäivisin eläinten ruokintaa. Kaloja lukuun ottamatta muut yleisönäyttelyn eläimet saatiin lahjoituksina; tilat tarjoisivat kodin monelle muuten lopetusuhan alla olleelle eläimille. 

Omistajanvaihdos seurasi vuonna 2002, jolloin Siniriutta osti sen. Se oli 24-vuotisen toimintansa aikana yksi Vantaan merkittävimpiä nähtävyyksiä Tiedekeskus Heurekan jälkeen. Akvaariolinna lopetti toimintansa kesällä 2006. Omistajan mukaan näyttelyä olisi pitänyt uudistaa niin paljon, ettei se olisi ollut kannattavaa. Samassa rakennuksessa toimi Siniriutta-niminen akvaarioliike.

Nykyään Akvaariolinna on vantaan Petikossa toimiva akvaarioalan erikoismyymälä

Akvaariolinna ja sen myöhempi omistaja 
Akvaariolinna siirtyi helmikuussa 2008 uudelle yrittäjälle. Akvaariolinna oli Suomen suurimpiin kuuluva akvaarioalan erikoismyymälä, jota Suomen Akvaariotukku Oy ylläpiti Petikossa. Suomen Akvaariotukku oli Vantaan Korson suuralueen Nikinmäessä (Turskatie 5) toimiva yritys, jonka toimialana oli muu kotitaloustavaroiden tukkukauppa, ja jonka liikevaihto oli vuonna 2015 2,2 miljoonaa euroa. Yrityksen toimitusjohtaja oli Kaidi Suu ja henkilöstömäärä 9 ihmistä. Suomen Akvaariotukku Oy asetettiin konkurssiin 21.6.2021. 

Akvaariolinna jatkoi toimintaansa uuden omistajan voimin Suomen akvaariopalvelu Oy 22.6.2021 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Akvaariokaupat Aqua-Webissä

Suomen eläintarhat 
Petikko
Ecclesiola in ecclesia

Ecclesiola in ecclesia on latinaa ja merkitsee suomennettuna kirkkoa kirkon sisällä. Oppi tarkoittaa sitä, että kuolleen kirkon sisällä uskotaan vaikuttavan todellisen elävän seurakunnan. Tämä opetus on ominaista pietismille ja muulle herätyskristillisyydelle. Suomessa esimerkiksi vanhoillislestadiolaisuudella on tämänkaltainen opetus kirkon sisällä toimivasta todellisesta seurakunnasta.

Lähteet 

Herätysliikkeet
Latinankieliset fraasit
Dv15

Dv15 on Valtionrautateiden vuosina 1958–2004 käyttämä väliraskas dieselveturi. Lokomo ja Valmet valmistivat veturit vuosina 1958–1961 niin, että Lokomo valmisti parittomat ja Valmet parilliset numerot. Dv15-sarja oli ensimmäinen veturisarja, joka tehonsa ja luotettavuutensa puolesta syrjäytti höyryvetureita ratapihojen vaihtotöissä.

Ominaisuudet

Dv15 oli seuraaja teknisesti ja ulkoisesti pitkälti samankaltaisille Dv11-sarjan vetureille. Samoin vuoden 2008 alussa suurimmaksi osaksi käytöstä poistunut Dv16-sarja on ominaisuuksiltaan suurelti yhtenevä.  Dv15-sarjalla ajettiin myös linja-ajoa 1990-luvulle saakka.

Dv15-sarjan veturit erottaa helposti modernimmasta vetureista sen höyryvetureita muistuttavasta pyörästöstä, jossa pyörät on kytketty kytkintangoin toisiinsa ja ajomoottoriin kytketty sokkoakseli pyörittää pyöriä kytkintankojen välityksellä. Yhteenkytkettyjen pyörien ansiosta veturin irtiottokyky eli kyky lähteä raskaan kuorman kanssa liikkeelle ilman ympärilyöntiä eli pyöriä vahingoittavaa paikallaan luistamista voitti monet uudemmat veturit, minkä johdosta se oli myös veturimiesten suosiossa vaihtotöissä. Sen MAN-moottorin kovaääninen ja matalalta muriseva ääni antoi leimansa suurimmilla ratapihoilla neljän vuosikymmenen ajan. Vetureita paranneltiin käyntisiltojen kaiteita korottamalla ja lisäämällä vaihtotyötä nopeuttavat, ohjaamosta hallittavat Vapiti-vaihtotyökytkimet.

Hylkääminen
Veturit alkoivat 2000-luvun mittapuun mukaan olla työolosuhteiltaan surkeita, varaosia ei enää ollut saatavilla ja osien käyttöikä oli ylitetty, joten ylläpito oli hankalaa. Sähköistyksen laajenemisen myötä muusta käytöstä vapautuneita dieselvetureita saatettiin sijoittaa Dv15-vetureiden tilalle. VR:n käytössä olleet viimeiset Dv15-sarjan veturit hylättiin syyskuussa 2004. Viimeiseksi Dv15-vetureita oli käytössä vaihtotöissä ja päivystyksessä Turussa ja Helsingissä. UPM:lla on yhä käytössään Dv15 2000 ja Imatran veturipalvelulla veturit 1993, 2001 ja yksi numeroton veturi, joka kantaa vanhaa Vv15-sarjamerkintää. Haapamäen Museoveturiyhdistyksellä on museoituna Dv15 1991. Dv15-sarjan tilalla jatkavat nykyään Dr14- ja Dv12-veturit. Dv15-sarjan muistoksi on tehty jopa muistofilmejä.

Teknisiä tietoja 
Veturin numerot: 1955–2012
Valmistaja: Valmet Oy, Lokomo Oy
Valmistusvuodet (nrot):
1958 (1955, 1956)
1959 (1957–1973, 1980)
1960 (1974–1979, 1981–1988)
1961 (1989–2012)
Pyörästöjärjestys: D
Huippunopeus: 75 km/h
Paino työkunnossa: 60 t
Suurin akselipaino: 15 t
Pituus: 11 930 mm
Leveys: 3 200 mm
Korkeus: 4 350 mm
Polttoainesäiliön tilavuus: 1,8 m³

Päädieselmoottori
Tampella/MAN W8V22/30 A.m.A
Iskutilavuus: 91 l
Teho: 620 kW käyntinopeudella 900 r/min
Sylinteriluku: 8 (rivi)

Vaihteisto
hydraulinen Voith L 217 U -vaihteisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Haapamäen museoveturiyhdistyksen dieselveturikalusto Haettu 11.1.2019
 Veteraani vauhdissa , Pertti Itkosen kuvia veturista numero 1973 

Museorautatiekalusto
Suomalainen rautatiekalusto
Mangarevan kieli

Mangareva (omakielinen nimi: te reo magareva) on polynesialainen kieli, jota puhutaan pääsääntöisesti Ranskan Polynesiaan kuuluvalla Mangarevan saarella. Sitä puhuu vain noin 400 ihmistä ja suurin osa osaa myös tahitia. Lukutaitoisuus mangarevan puhujien keskuudesessa on melko alhainen. Kieltä pyritään myös elvyttämään.

Kieli on melko läheistä sukua rarotongalle, marquesasille ja tuamotulle.

Mangarevaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Fonologia

Vokaalit 

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Lähteet

Ranskan Polynesian kielet
Marquesaskielet
Margareeta I

Margareeta I (1353 – 28. lokakuuta 1412) oli Tanskan, Norjan ja Ruotsin hallitsija, joka perusti Kalmarin unionin.

Elämäkerta 

Margareeta oli Tanskan kuningas Valdemar Atterdagin tytär, joka meni vuonna 1365 naimisiin Norjan kuningas Haakonin kanssa. Tämä oli Ruotsin karkotetun kuninkaan Maunu Eerikinpojan poika ja Bjälbo-sukua, jolle Ruotsin kruunu käsitysten mukaan kuului. Näin Margareeta saattoi yrittää hankkia perilliselleen kaikkien Pohjoismaiden kruunut. Hänellä ja Haakonilla oli yksi lapsi, 1370 syntynyt poika Olavi. Olavi valittiin 1376 Tanskan kuninkaaksi edellisen kuninkaan, Olavin äidinisän Valdemar Atterdagin, kuoleman jälkeen. Norjan kruunun Olavi sai isänsä Haakonin kuoltua 1380.

Tilanne Ruotsissa oli hankalampi, sillä myös Albrektin suku vaati kruunua. Kesken neuvottelujen 1387 kuningas Olavi kuoli. Margareeta tunnustettiin Tanskan ja Norjan valtiaaksi. Hän adoptoi Pommern-Stolpin 7-vuotiaan prinssin, sisarenlapsenlapsensa josta myöhemmin tuli Eerik Pommerilainen, koska tämä pystyi sukujuuriensa perusteella kilpailemaan Albrektin suvun kanssa Ruotsin kruunusta.

Margareetan joukot voittivat Albrektin Falköpingin taistelussa vuonna 1389, ja Albrekt vangittiin poikansa kanssa. Samana vuonna Ruotsin valtaneuvosto tunnusti Margareetan Ruotsin hallitsijaksi ja lupasi valita Eerikin myöhemmin kuninkaaksi. Tukholma oli kuitenkin edelleen Albrektin suvun hallussa ja muutama hansakaupunki tuki heitä. Niinpä pitkällisten neuvotteluiden jälkeen Albrekt ja tämän poika vapautettiin, ja Tukholma jätettiin Hansan hallintaan,  kunnes Albrektin vapauttamisesta maksettavat lunnaat olisi maksettu.

Eerik oli perinyt Norjan kruunun 1389 ja Tanskan kuninkaaksi hänet valittiin 1396, ja lopulta Ruotsin kuninkaaksi myöhemmin samana vuonna. Pohjoismaat olivat nyt personaaliunionissa, mutta Margareeta halusi paremman vakuuden unionin säilymisestä. Niinpä Eerik kruunattiin Kalmarissa 1397 kaikkien Pohjoismaiden kuninkaaksi, ja samalla laadittiin Kalmarin unionin kiistelty perustamisasiakirja, unionikirje. Sen mukaan kaikkien Pohjoismaiden papisto, ritarit ja talonpojat olivat edustajiensa välityksellä sopineet unionin säilyttämisestä ikuisesti. Eerikin kuoltua unionikuninkaaksi piti tulla hänen poikansa, mutta jos hänellä ei ollut poikaa, kuningas oli määrä valita yhteispohjoismaisilla vapailla vaaleilla.

Kuningatar Margareeta hallitsi käytännössä vielä pitkään Eerikin vallassaoloaikana tavoitteenaan vahva kuninkaanvalta ja yhtenäinen unioni.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 

Norjan hallitsijat
Tanskan hallitsijat
Ruotsin hallitsevat kuningattaret
Sijaishallitsijat
Keskiajan henkilöt
Vuonna 1353 syntyneet
Vuonna 1412 kuolleet
Suomen hallitsijat
Bikinin atolli

Bikinin atolli (suomeksi myös Bikini, englanniksi Bikini Atoll tai Pikinni Atoll) on 6,0 neliökilometrin atolli Mikronesian saaristossa Tyynellä valtamerellä. Atollin asukasluku oli 9 vuonna 2011. Bikinin atolli kuuluu Marshallinsaarten liittovaltioon. Se koostuu 36 saaresta, jotka ympäröivät 594,2 neliökilometrin laguunia. Vuosina 1946–1958 Yhdysvallat käytti aluetta ydinkoealueena yli 20 vetypommille ja atomipommille.

Ennen ydinkokeiden alkamista alkuperäinen väestö siirrettiin Rongerikin atollille. Sieltä heidät siirrettiin vuonna 1948 Kwajaleinille ja lopulta Kilille. Ydinkokeet alkoivat 1. heinäkuuta 1946, jolloin Operaatio Crossroads testasi ydinaseiden vaikutusta käytöstä poistettuihin laivoihin suorittamalla ensimmäisen ydinkokeensa (koodinimi ABLE; viimeinen Operaatio Crossroadsin kahdesta ydinkokeesta, koodinimi BAKER, suoritettiin 25. heinäkuuta 1946).

1960- ja 1970-lukujen vaihteessa osa alkuperäisasukkaista palasi Bikinin atollille Kili-saarelta, mutta heidät karkotettiin korkean radioaktiivisuuden takia.

Unesco lisäsi atollin maailmanperintöluetteloon vuonna 2010.

Bikinit-uima-asu on saanut nimensä Bikinin atollin mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 A Short History of the People of Bikini Atoll 
 Department of Energy Marshall Islands Program : Chronology of nuclear testing, relocation of islanders and results of radiation tests. 

Marshallinsaarten saaret
Unescon maailmanperintökohteet Oseaniassa
Etnografia

Etnografia ( ’kansa’, graphein ’kirjoittaa’) on kansan ja sen kulttuurin kuvaus. Euroopassa termi alkoi esiintyä 1700-luvun lopussa tarkoittaen nimenomaan kenttätyön havaintojen perusteella kerättyä informaatiota, mutta etnografia voidaan koota myös historiallisista dokumenteista. 

Etnografia on kansojen ja kulttuureiden systemaattista tutkimusta. Se on suunniteltu sellaisten kulttuuristen ilmiöiden tutkimiseksi, joissa tutkija tarkkailee yhteisöä tutkimuksen aiheen näkökulmasta. Etnografia on keino, jolla voidaan esittää graafisesti ja kirjallisesti jonkin ryhmän kulttuuri. Sanalla voidaan sanoa olevan kaksoismerkitys, joka riippuu osaksi siitä, käytetäänkö sitä jaottomana vai jaollisena substantiivina. Tuloksena oleva kenttätutkimus tai tapausraportti heijastaa kulttuuriryhmän elämässä olevaa tietoa ja merkitysjärjestelmää.

Tiedonkeruun menetelmänä etnografia tarkoittaa tietyn yhteiskunnallisen tilanteen osallistujien käyttäytymisen tutkimista ja myös sellaisen käyttäytymisen tulkintaa. Dewan (2018) täsmentää, että käyttäytyminen voi muokata osallistujien tuntemia rajoituksia niiden tilanteiden mukaan joissa he ovat, tai sen yhteiskunnan mukaan, johon he kuuluvat. Etnografia ihmisen yhteiskuntia ja kulttuureja koskevana empiiristen tietojen esittelynä oli edelläkävijä antropologian biologisilla, yhteiskunnallisilla ja kulttuurisilla aloilla, mutta se on myös yleistynyt yhteiskuntatieteissä yleisesti - sosiologiassa, viestintätutkimuksissa, historiassa - missä ihmiset tutkivat etnisiä ryhmiä, kokoonpanoja, koostumuksia, uudelleensijoittamisia, sosiaalisen hyvinvoinnin ominaisuuksia, olennaisuutta, henkisyyttä ja kansan etnogenesistä. Tyypillinen etnografia on kokonaisvaltainen tutkimus, ja siihen sisältyy lyhyt historia ja analyysi maastosta, ilmastosta ja elinympäristöstä. Kaikissa tapauksissa sen pitäisi olla pohtiva, antaa merkittävä panos ihmisten sosiaalisen elämän ymmärtämiseen, vaikuttaa esteettisesti lukijaan ja ilmaista uskottavaa todellisuutta. Etnografia tallentaa kaiken havaitun käyttäytymisen ja kuvaa kaikkia symbolien merkityssuhteita käyttäen käsitteitä, jotka välttävät kausaalista selittämistä. 

Perinteisesti etnografia keskittyi ”läntiseen katseeseen” kohti "eksoottista" itää, mutta nykyisin tutkijat harjoittavat etnografiaa omassa sosiaalisessa ympäristössään. Dewanin (2018) mukaan, vaikka olisimme toinen, "muu" tai "syntyperäinen", olemme silti "toinen", koska on monia julkisivuja itestämme, jotka yhdistävät meitä ihmisiin ja muihin julkisivuihin, jotka korostavat eroavaisuuksiamme.

Etnografia Suomessa 
Suomessa sanaa käytti ensimmäisenä Antero Warelius artikkelissaan ”Bidrag till Finlands kännedom i ethnographiskt hänseende” (1847).

Lähteet

Aiheesta muualla  

 
 
 
 

Kansatiede
Seulonnan keskeiset artikkelit