joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sveitsin vihreä liberaalipuolue

Sveitsin vihreä liberaalipuolue on sveitsiläinen puolue, joka irtautui Sveitsin vihreistä vuonna 2007. Liikehdintä alkoi Zürichissä ja sen tarkoitus oli edistää nimenomaan vihreää liberalismia, joka muilta puolueilta puuttui..  

Puolueella on paikallistoimintaa 19 Sveitsin kantonissa, jotka ovat Aargau, Basel-Landschaft, Basel-Stadt, Bern, Fribourg,Geneve, Glarus, Graubünden, Luzern, Neuchâtel, Sankt Gallen, Schaffhausen, Schwyz, Solothurn, Ticino, Thurgau, Vaud, Zug ja Zürich.

Näkemyksiä 
Puolue kannattaa vapaita markkinoita ja Sveitsin kilpailukyvyn pitämistä mahdollisimman korkealla niin, että maasta tulisi cleantechin ykkösmaa. 

Kahdenvälisiä suhteita EU:n kanssa tulee vaalia ja syventää, ja puolue tunnustaa EU:n aikaansaaman rauhan mantereella. Puolueen kanta unioniin liittymisestä on kuitenkin vaitonainen eikä halua jäseneksi suoraan kielletä tai kannateta..  

Loppuvuodesta 2013 puolue teki parlamentaarisen aloitteen, jossa vaadittiin samaa sukupuolta oleville avioliitto-oikeutta ja täten myös tasavertaisempaa verotusta. Vaadittavat lakimuutokset ovat kuitenkin kestäneet odotettua kauemmin, sillä niihin kuuluu mm. hedelmöityshoitojen salliminen naispareille sekä lesken eläkkeen määritteleminen, ja asiasta päästään äänestämään parlamentin ylä- ja alahuoneessa todennäköisesti talven 2020 aikana. Tämän jälkeen on tarkoitus vielä pitää kansanäänestys..

Lähteet 

Sveitsiläiset puolueet
Liberaalit puolueet
PFM-1

PFM-1 (ven: ПФМ-1, lyhyt противопехотная фугасная мина - räjähtävä jalkaväkimiina NATO nimi: Green parrot (vihreä papukaija), joka tunnetaan myös nimellä perhosmiina) on Neuvostoliiton valmistama maamiina. Se on hyvin samanlainen kuin Yhdysvaltain armeijan Blu 43  maamiina. Molemmat ovat muodoltaan ja periaatteeltaan hyvin samankaltaisia räjähdettä lukuun ottamatta

Rakenne ja toiminta 
Miina on muovisylinteri, joka sisältää räjähtävää nestettä. Miinassa on muovisylinterin päässä varmistussokka, joka lukitsee sylinterin sisällä olevan laukaisumännän. Kun varmistussokka on poistettu, mäntä liikkuu hitaasti jousen painamana  sylinterissä eteenpäin, kunnes se koskettaa sytytintä, joka virittyy. Virittyminen kestää yhdestä 40 minuuttiin, minä aikana miina asetetaan  maastoon  tai pudotettiin ilmasta. 

Miinan pehmeän muovikuoren ja -sylinterin muodonmuutos pakottaa laukaisumännän osumaan sytyttimeen  aiheuttaen räjähdyksen. Koska miinan muovinen kuori sylintereineen  on yksi osa, varmistamattoman miinan käsitteleminen on erittäin vaarallista. Miina räjähtää yli 5 kg painosta. Vaikutus on yleensä ei-tappava, mutta se aiheuttaa vaikeita vammoja. Miinaan astuminen tuhoaa yleensä osan jalasta.  

PFM-1: n  ulkomuodon syynä on miinan kompakti rakenne. Lelumainen muoto ja kirkas väri ovat houkuttelevia lapsille. Muodon vuoksi länsimainen media väittää, että PFM-1 jalkaväkimiina on tarkoituksellisesti suunniteltu näyttämään lelulta. Tämän miinan suunnittelijat ovat aina kiistäneet. Miinan rungossa käytetään useita värejä parhaan naamioinnin saamiseksi. Kuitenkin 1980-luvun ensimmäiset  Afganistanissa käytetyt PFM-1 miinat olivat Euroopasta tuotuja ja vihreitä, jotka näkyivät hyvin hiekanvärisessä maastossa.. Tämän vuoksi miinoja kutsuttiin myös vihreiksi papukaijoiksi aikaansaaden leluteorian. 

Miinaa  voidaan levittää  sekä ilmasta pudottamalla että käsin asettelemalla, jolloin  miinat sijoitetaan halkaisijaltaan noin  15-metrisen ympyrän kehälle. 

Kun PFM-1-miina on viritetty, sitä ei voi varmistaa uudestaan tai purkaa. Virittynyt maastossa oleva miina tuhotaan pienellä räjähteellä, joka asetetaan miinan viereen. Miinan muunnoksen PFM-1S itsetuhoutuminen käynnistyy 40 tunnissa  ja 85% miinoista tuhoutuu 80 tunnissa.

Sotilaallinen käyttö 
PFM-1 henkilömiina oli käytössä pääasiassa Neuvostoliiton hyökkäyksessä Afganistaniin, mistä seurasi suuri määrä lapsiuhreja, koska lapset luulivat miinaa leluksi muotonsa ja värinsä takia.  Miinan räjähtäessä se aiheutti usein tappavia  käsi- ja päävammoja, mitä käytetään perusteena maamiinien kieltämistä koskevassa kansainvälisessä kampanjassa .

Tekniset tiedot 
 Paino: 75 g 
 Täyttö: 37 g nestemäistä räjähdettä VS6-D tai VS-60D 
 Sytytin: MVDM / VGM-572 
 Pituus: 120   mm 
 Leveys: 20   mm 
 Korkeus: 61   mm 
 Laukaisuvoima: 5–25   kg

Katso myös 
 Jalkaväkimiina 
 Ottawan sopimus

Lähteet

Viitteet 

Tytärammukset
Jan Hörl

Jan Hörl (s. 16. lokakuuta 1998) on itävaltalainen mäkihyppääjä. 

Hörl saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2018 hopeaa joukkuemäessä ja pronssia sekajoukkuemäessä. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli viides. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä ja oli kymmenes suurmäessä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuemäessä kultaa ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi.

Hörl kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Innsbruckissa tammikuussa 2019 sijoittuen 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Rukalla marraskuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Engelbergissä joulukuussa 2019. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Wisłassa joulukuussa 2021. Hän sijoittui tammikuussa 2022 kolmanneksi mäkiviikon jälkeisessä Bischofshofenin kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.

Lähteet 

Itävaltalaiset mäkihyppääjät
Itävaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Julia Kern

Julia Kern (s. 12. syyskuuta 1997) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.

Kern saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli yhdeksäs. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui parhaimmillaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi ja 4 × 5 kilometrin viestissä viestissä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 18:nneksi.

Kern kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Quebecin maailmancupfinaalissa maaliskuussa 2017. Hän sai heti ensimmäiset pisteensä oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Planican vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2019. Se oli samalla hänen ensimmäinen top 10 -sijoituksensa henkilökohtaisissa maailmancupin kilpailuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

¨

Yhdysvaltalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Linn Svahn

Linn Svahn (s. 9. joulukuuta 1999) on ruotsalainen maastohiihtäjä.

Svahn saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2019 pronssia 4 × 3,3 kilometrin viestissä ja sijoittui neljänneksi perinteisen hiihtotavan sprintissä. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä yhdestoista.

Svahn kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Falunissa maaliskuussa 2019 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 21:nneksi. Hän voitti toisen maailmancupkilpailunsa, Davosin vapaan hiihtotavan sprintin 
joulukuussa 2019. Hän voitti samalla kaudella Dresdenin vapaan ja Falunin perinteisen hiihtotavan sprintit. Drammenin vapaan sprintissä hän oli kolmas. Hän voitti sprintticupin. Kaudella 2020–2021 hän voitti Rukan Nordic Opening -tapahtuman avanneen peinteisen hiihtotavan sprintin. Lisäksi hän voitti Tour de Skillä Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintin ja perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän voitti myös Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintin. Svahn voitti Falunin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän voitti Falunissa myös perinteisen hiihtotavan sprintin. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja sprintticupissa kolmanneksi.

Lähteet 

Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Lammassaari (Kuhmoinen, Myllykylä)

Lammassaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Saari on 640 metriä pitkä, 310 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11,5 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän länsipuolella Tehinniemen ja Sarviniemen välisessä Säynätlahdessa. Lahden muita saaria ovat Hietasaari, Mäntysaari, Säynätsalo, Varpussaari ja Takko, joista Mäntysaari, Takko ja Varpusaari ovat sen lähimmät saaret. Saari on matala ja sen korkein kohta yltää noin 7 metrin korkeuteen Päijänteestä. Sille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, jotka sijaitsevat etelä- ja pohjoisrannassa.

Historiaa 
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 ja peruskartassa vuodelta 1966 on saaren karttanimenä ”Latosaari”, mutta saareen ei ole merkitty asumuksia tai peltoa . Sen sijaan vuoden 1966 kartassa on saarelle merkitty metsittyviä niittyjä ja yksi suojarakennus. Ensimmäinen mökki näkyy vasta vuoden 1986 kartassa ja toinen vuoden 1996 kartassa.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret
Viisverkkonen

Viisverkkonen  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Saari on 490 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa Virmailansaaren edustalla Lehtisten saariryhmässä. Saariryhmässa on kymmeniä saaria ja sen luoteisosan suurin saari on Lehtinen. Viisverkkosen lähiympäristössäkin on 12 pientä saarta, joiden yhteiset rantavedet ovat matalat ja kivikkoiset. Saari on matala ja sen korkein kohta kohoaa noin viisi metriä Päijänteen pinnasta. Saaressa on yksi rakennus metsäisen saaren sisäosissa.Padasjoen ja Kuhmoisten kuntaraja kulkee Lehtisten keskellä Lehtisen ja Iso-Ohjon välistä.

Historiaa 
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saareen on piirretty niittyjä tai peltomaata, jota on myös naapurisaaressakin. Saaria kutsutaan kartassa yhteisellä nimellä ”Viisverkkosaaret”. Saarien asuinrakennukset on merkitty toiselle saarelle . Vuoden 1965 peruskartassa on saari autio eikä sille ole merkitty enää niittyjäkään. Saaren karttanimi on nyt ”Viisverkkonen”. Saari on ollut autio vielä vuoden 1985 kartassa, mutta sen jälkeen sille on rakennettu yksi rakennus.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret
Karl Koch (kasvitieteilijä)

Karl Heinrich Emil Koch (6. kesäkuuta 1809 Ettersburg lähellä Weimaria – 25. toukokuuta 1879 Berliini) oli saksalainen kasvitieteilijä, joka tunnetaan parhaiten kasvitieteellisistä tutkimusmatkoistaan Kaukasuksella ja Koillis-Turkissa. Nykypäivänä suurin osa hänen kokoelmistaan on kadonnut. Koch tunnetaan myös Saksan ensimmäisenä ammattimaisena puutarha-alan virkamiehenä.

Elämäkerta 
Karl Koch syntyi 6. kesäkuuta 1809 Ettersburgissa lähellä Weimaria, joka oli tuolloin osa Saksi-Weimarin herttuakuntaa. Hän opiskeli Jenan ja Würzburgin yliopistoissa ja opetti edellisessä yksityisopettajana vuodesta 1834. Vuonna 1836 hänestä tuli apulaisprofessori. Koch teki tutkimusmatkan Etelä-Venäjälle vuosina 1836-38 ja toisen 1843-44. Toisen matkan, jolla hän vieraili myös Vähässä-Aasiassa, Armeniassa, Kaspianmerellä ja Kaukasuksen vuoristossa, tulos oli vuonna 1846 julkaistu teos Wanderungen im Oriente, während der Jahre 1843 und 1844.

Toisen matkansa jälkeen Koch siirtyi Berliinin yliopistoon vuonna 1847, missä hänet myöhemmin nimitettiin apulaisprofessoriksi. Vuoden 1849 alussa hän siirtyi Berliinin kasvitieteelliseen puutarhaan. Samana vuonna hänestä tuli Berliinin puutarhanhoitoyhdistyksen (Verein zur Beförderung des Gartenbau, Preussin valtion laitos) pääsihteeri, jossa virassa hän toimi vuoteen 1872. Hän julkaisi vuosina 1858–1872 yhdistyksen aikakauslehteä nimeltä Wochenschrift für Gärtnerei und Pflanzenkunde. Vuonna 1859 hänet nimitettiin Berliinin maatalousakatemian professoriksi. Koch kuoli Berliinissä 25. toukokuuta 1879.

Kochin virallista auktorilyhennettä K.Koch käytetään henkilöstä kasvitieteellisen nimen yhteydessä.

Teokset 
Jo mainittujen matkakertomusten lisäksi Koch kirjoitti mm. kirjat "Reise durch Russland nach dem kaukasischen Isthmus" (Matka Venäjän ja Kaukasian kannaksen läpi, Stuttgart, 1842–43), "Fährtenabdrücke im bunten Sandstein" (yhdessä Ernst Erhard Schmidin kanssa, 1841), "Hortus dendrologicus" (Berliini, 1853–54), "Dendrologie" (Erlangen, 1869–72) ja monia muita. Dendrologie oli kaksiosainen tutkimusretkien tuloksena syntynyt tutkielma puulajeista; teoksen todettiin kuitenkin myöhemmin kärsivän puutteista niin yleisessä jaottelussa kuin tiettyjen lajien erottelussakin.

Lähteet 

Saksalaiset kasvitieteilijät
Vuonna 1809 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Hayashi (täsmennyssivu)

Hayashi voi tarkoittaa seuraavia:

 Hayashi, japanilainen orkesteri
 Hayashi-käyrä, tähtien ominaisuuksia kuvaava käyrä HR-diagrammissa
 Hayashi-nimisiä henkilöitä:
 Akihiro Hayashi (s. 1987), japanilainen jalkapalloilija
 Chūshirō Hayashi (1920–2010), japanilainen astrofyysikko
 Fumiko Hayashi (1903–1951), japanilainen kirjailija
 Hikaru Hayashi (1931–2012), japanilainen säveltäjä
 Honoka Hayashi (s. 1998), japanilainen jalkapalloilija
 Kentarō Hayashi (s. 1972), japanilainen jalkapalloilija
 Masumi Hayashi (s. 1961), japanilainen rikollinen
 Senjūrō Hayashi (1876–1943), japanilainen kenraali ja Japanin pääministeri
 Yoshiki Hayashi (s. 1965), japanilainen muusikko ja tuottaja
 Hayashi Razan, Hayashi Nobukashu (1583–1657), japanilainen filosofi.
Rohmutokko

Rohmutokko (Perccottus glenii) on rohmutokkojen (Odontobutidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa Perccottus ainoa laji. Rohmutokko on haitallinen vieraslaji koko Euroopan unionin alueella ja kuuluu Suomen maa- ja metsätalousministeriön kansalliseen vieraslajistrategiaan. Se on tehokas saalistaja ja vähentää lammikkojen alkuperäisiä sammakkoeläimiä ja muita pohjaeläimiä.

Ulkonäkö ja koko 
Rohmutokon pituus on tavallisesti 10–20 senttimetriä ja enimmillään 25 senttimetriä. Se voi painaa parhaimmillaan 350 grammaa. Rohmutokolla on pyrstön tyvestä selkäevään 17–22 suomua. Selkäevä on kaksiosainen; piikikkäässä osassa on 6–8 ruotoa ja pehmeämmässä osassa 9–11 ruotoa.

Levinneisyys 
Rohmutokkoa tavataan luonnonvaraisena Venäjällä, Kiinan koillisosissa ja Korean niemimaan pohjoisosissa. Sitä tuotiin 1900-luvulla Moskovaan ja Pietariin akvaarioharrastusta ja tieteellisiä tarkoitusperiä varten. Rohmutokko alkoi lisääntyä Pietarissa ja levisi sieltä pikku hiljaa Suomenlahdelle. Moskvajoen kautta se levisi myös Volgaan. Rohmutokkoja on myös päästetty akvaarioista luontoon ja ihmisen toiminnan seurauksena sitä tavataan nykyisin Keski-Euroopassa asti. Virosta laji havaittiin ensi kerran vuonna 2005, Suomessa ensimmäiset havainnot tehtiin varsinaissuomessa syksyllä 2022.

Ravinto ja elintavat 
Rohmutokon ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, pienet äyriäiset ja suurempana kalanpoikaset. Rohmutokko saavuttaa sukukypsyyden 4–6 senttimetrin mittaisena ja voi saavuttaa 5–8 vuoden iän. Se kutee kesäaikaan, kun veden lämpötila on 15–20 celsiusastetta. Lähes 4 millimetrin mittaiset ja 1,3 millimetrin levyiset mätimunat asetetaan esimerkiksi vesikasvin päälle ja koiras vartioi niitä.

Lähteet 

Rohmutokot
Suomen saaret

Suomen saaret muodostuvat vuonna 2018 julkaistun saariselvityksen mukaan 224 661 saaresta. Saarien kokoero on suuri, sillä yli aarin eli 100 neliömetrin kokoisia saaria on 185 759 ja alle puolen hehtaarin eli 5 000 neliömetrin kokoisia saaria on yli 100 000. Vain 76 saarta on suurempia kuin 10 neliökilometriä. 

Koska Suomi on ”tuhansien järvien maa”, on järvissä yli puolet (55%) lasketuista saaria. Järvien saaria on 98 050 ja niiden kokonaispinta-ala on 7 200 neliökilometriä. Merien saarten pinta-ala on yhteensä 5 800 neliökilometriä. Kaikkien saarten osuus Suomen kokonaispinta-alasta 3,8 %. Manner-Suomen merialueilla ja sisämaan järvissä on 590 ympärivuotisesti asuttua saarta, joissa ei ole kiinteää tieyhteyttä. Näillä saarilla on yhteensä noin 7 500 asukasta. Lähes puolet Manner-Suomen saaristoasukkaista elää Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaan maakunnassa näitä saaria on 80 ja niillä asuu pysyvästi 28 919 asukasta. Ilman tieyhteyttä olevien osa-aikaisesti asuttujen saarten määrä on noin 19 500.

Alla on taulukko Suomen saarista maakunnittain. Mukaan on otettu yli 0,5 hehtaarin saaret, vakituisesti asutut saaret ja osa-aikaisesti asutut saaret .

Katso myös 

 Luettelo Suomen merialueen suurimmista saarista
 Luettelo Suomen sisävesien suurimmista saarista

Lähteet
Alexis Lafrenière

Alexis Lafrenière (s. 11. lokakuuta 2001 Saint-Eustache, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hänet valittiin ensimmäisenä NHL:n varaustilaisuudessa 2020 New York Rangersiin. Lafrenière on kanadanranskalainen.

Lafrenière teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa lokakuussa 2020.

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
New York Rangersin pelaajat
New York Rangersin varaamat pelaajat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2021

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2021 olivat 45. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisat, ja ne pelattiin Edmontonissa, Kanadassa 25. joulukuuta 2020 – 6. tammikuuta 2021.

Yhdysvallat voitti viidennen maailmanmestaruutensa voittamalla loppuottelussa isäntämaa Kanadan 2–0. Pronssia sai Suomi, joka voitti Venäjän pronssiottelussa 4–1. Putoamiskarsintaa ei turnauksessa poikkeusolojen vuoksi pelattu, joten alkusarjassa lohkojen viimeiseksi jääneet Sveitsi ja Itävalta jatkavat vuoden 2022 turnauksessa pääsarjassa.

Otteluareenat 
Koronaviruspandemian vuoksi turnauksen kaikki ottelut pelattiin Edmontonissa Rogers Place -areenalla ilman katsojia.

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Pudotuspelit
Joukkueet sijoitetaan uudelleen välieriin seuraavasti:

 lohkosijoitus
 pisteet
 maaliero
 tehdyt maalit
 sijoittelu ennen turnausta

Sijoitukset ennen puolivälieriä taulukkomuodossa:

Turnauspuu

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

Televisiointi 
Suomessa ottelut televisioi TV5 ja Dplay.

Lähteet 

2021
nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2021
Kanadan jääkiekko
Zeeland (Michigan)

Zeeland on kaupunki Ottawan piirikunnassa Michiganissa Michiganjärven länsirannalla. Kaupungin väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan oli 5 504. Kaupunki sijaitsee Zeeland Charter Townshipin länsilaidalla. Kaupunki on nimetty Alankomaiden Zeelandin provinssin mukaan.

Michiganin kaupungit
Rushell Clayton

Rushell Clayton (s. 18. lokakuuta 1992) on jamaikalainen 400 metrin aitajuoksun MM-mitalisti.

Clayton karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa 2011. Hän voitti lajin Jamaikan-mestaruuden 2019. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa Limassa hän sijoittui kolmanneksi ajalla 55,53. Hän saavutti 400 metrin aitajuoksun MM-pronssia Dohassa 2019 ennätyksellään 53,74. Ennen vuotta 2019 hänen ennätyksensä oli 55,08 ja vuotta aiemmin 56,29.

Clayton sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ja neljänneksi saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa. Hän on voittanut Timanttiliigan kilpailun Lontoossa 2019 sekä Monacossa 2022 ennätyksellään 53,33.

Lähteet 

Jamaikalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Lukas Weißhaidinger

Lukas Weißhaidinger (s. 20. helmikuuta 1992 Schärding, Ylä-Itävalta) on itävaltalainen kiekonheiton olympia-, MM- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut arvokisatasolla myös kuulantyönnössä.

Weißhaidinger sijoittui Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 kuulantyönnössä neljänneksi ja karsiutui kiekonheiton loppukilpailusta. Saman vuoden Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella hän voitti kultaa sekä kuulantyönnössä (tulos 5-kiloisella kuulalla 20,35) että kiekonheitossa (1,5 kg:n kiekko, tulos 60,94). Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 hän oli kuulantyönnössä kuudes ja karsiutui kiekonheiton loppukilpailusta.

Weißhaidinger voitti Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 kultaa kiekonheitossa (1,75 kg:n kiekko, tulos 63,83) ja sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui kuulantyönnön loppukilpailusta. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella hän oli kiekossa seitsemäs ja kuulassa yhdestoista.

Weißhaidinger karsiutui kuulantyönnön loppukilpailusta Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Hän teki kiekonheiton Itävallan ennätyksen 67,24 Schwechatissa 1. elokuuta 2015. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui kiekon loppukilpailusta. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kiekonheitossa kuudenneksi tuloksella 64,95. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli kiekossa yhdeksäs.

Weißhaidinger paransi kiekonheiton Itävallan ennätystä kahdesti keväällä 2018: hän heitti Santa Cruz de Tenerifellä huhtikuussa tuloksen 68,21 ja Rehlingenissä toukokuussa 68,98. Hän saavutti saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa pronssia tuloksella 65,14. Hän sijoittui kolmanneksi myös Dohan MM-kilpailuissa 2019 kolmannen kierroksen heitollaan 66,82. Kesäkuussa 2021 Weißhaidinger paransi Eisenstadtissa Itävallan ennätystä tulokseen 69,04. Tokion olympialaisissa 2021 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 67,07. Kesäkuussa 2022 hän paransi maansa ennätyksen tulokseen 69,11. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän heitti karsinnassa tuloksen 66,51 mutta jäi loppukilpailussa kymmenenneksi tuloksella 63,98. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat

Sisäradat 

NR = maan ennätys

Lähteet 

Itävaltalaiset kiekonheittäjät
Itävaltalaiset kuulantyöntäjät
Itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Lehtinen (Kuhmoinen, Päijänne)

Lehtinen  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Saari on 1,3 kilometriä pitkä, 630 metriä leveä ja sen pinta-ala on 41,4 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa Virmailansaaren edustalla Lehtisten saariryhmässä. Saariryhmässa on kymmeniä saaria ja se on sen suurin saari. Aivan Lehtisen rannan tuntumassa sijaitsee neljä luotoa ja yksi isompi saari. Muut saaret kuuluvat Viisverkkosiin ja Piikkisaariin. Saari kohoaa 9 metrin korkeuteen Päijänteestä ja se on kokonaan metsän peitossa. Saaressa on yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Padasjoen ja Kuhmoisten kuntaraja ohittaa Lehtisen sen eteläpuolelta ja halkaisee näin saariryhmän eri kuntiin.

Historiaa 
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 järven karttanimi on ”Lehtisensaari”. Saareen on merkitty vain yksi maatila . Vuoden 1965 peruskartassa näkyy kolme rakennusta samassa kohdassa saarta ja samaan karttaan on merkitty joitakin niittyjä. Saaren nimi on nyt ”Lehtinen”. Vuoden 1985 kartassa niityt on metsittynyt ja tilan rakennuksia on enää kaksi jäljellä. Vuoden 1996 on saareen rakennettu yhdeksän mökkiä.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret
ATP Cup

ATP Cup on vuosittain järjestettävä maiden välinen tennisturnaus miehille. Turnaukseen osallistuu joukkue 24 maasta, joista jokaiseen kuuluu kolme pelaajaa. Joukkueet on jaettu kuuteen alkulohkoon. Jokaisessa maiden välisessä kohtaamisessa on kaksi kaksinpeliä ja yksi nelinpeli. Se oli kauden 2020 avausturnaus ja kilpailukaupunkeina toimivat Australian Brisbane, Perth ja Sydney. Ensimmäisen ATP Cupin voitti Serbia, joka löi loppuottelussa Espanjan 2–1.

Vuonna 2021 kilpailuun osallistuu 12 joukkuetta, ja se pelataan Melbournessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Turnauksen viralliset sivut
Turnaus ATP:n sivuilla

Australian tennis
Irlannin saaret

Irlannin saaret sijaitsevat pääasiassa Irlannin saaren merenrannikoilla. Irlannin saarella on Irlannin tasavallan ja Iso-Britannialle kuuluvia Pohjois-Irlannin alueita. Saarien tarkaa lukumäärää ei tiedetä, mutta saaristotutkijan David Walshin mukaan niitä olisi 584. Irlannin vuoden 2016 väestölaskennan mukaan asuttuja saaria on 23, joissa on kussakin yleensä alle sata asukasta. Saarien asukasluku on yhteensä 2 734. Saarien väestön lukumäärä vähenee ja vuodesta 2011 vuoteen 2016 asukasluku pieneni 5 %. Samaan aikaan neljä saarta autioitui.

Katso myös 
 Luettelo Irlannin saarista

Lähteet
Harvey Elliott

Harvey Elliott (s. 4. huhtikuuta 2003 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia.

Elliott pääsi Fulhamin edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kentälle syyskuussa 2018 liigacupin ottelussa Millwallia vastaan ja pelasi ensimmäiset minuuttinsa Valioliigassa toukokuussa 2019 Wolverhamptonia ja Newcastlea vastaan. Hänestä tuli 16 vuoden ja 30 päivän ikäisenä Valioliigan kaikkien aikojen nuorin pelaaja, ja tämä ennätys säilyi hänellä syyskuuhun 2022 saakka. Heinäkuussa 2019 Elliott siirtyi Liverpooliin. Syyskaudella 2019 hän pelasi liigacupissa täyden ajan otteluissa Milton Keynes Donsia, Arsenalia ja Aston Villaa vastaan. Valioliigassa hän pääsi ensimmäisen kerran kentälle tammikuussa 2020 aivan Sheffield Unitedia vastaan pelatun ottelun lopussa.

Elliot pelasi kaudella 2020–2021 lainalla Englannin Mestaruussarjan Blackburnissa, jossa teki 41 ottelussa seitsemän maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Liverpoolissa kuudessa valioliigaottelussa, joista neljä avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun. Liverpoolin voittamissa cupkilpailuissa hän tuli liigacupin finaalissa vaihdosta kentälle, FA Cupissa hän pelasi kolme ottelua, ei kuitenkaan loppuottelua.

Elliott pelasi Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Yhdysvaltoja vastaan. Kaikkiaan hän pelasi tässä ikäluokassa kahdeksan ottelua ja teki kolme maalia. Ensimmäisen ottelunsa Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi maaliskuussa 2022.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2003 syntyneet
Elävät henkilöt
Tietokoneenkorjauskurssi

Tietokoneenkorjauskurssi oli Gösta Sundqvistin toimittama radio-ohjelma 1990-luvun alussa.  Se oli Sundqvistin ensimmäinen viihdeohjelmasarja Radiomafiassa.

Lähteet 

Radio-ohjelmat
Vampire: The Masquerade – Bloodlines

Vampire: The Masquerade – Bloodlines on Troika Gamesin kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna  Windowsille.

Pelaaminen 
Peli perustuu pöytäroolipeliin Vampire: The Masquerade. Siinä saa pisteitä tehtävien suorittamisesta, ei vihollisten tappamisesta. Monet tehtävät voi ratkaista usealla eri tavalla: joko voimalla tai oveluudella. Pelin aluksi pelaaja luo pelihahmonsa, valiten vampyyriklaanin johon tämä kuuluu. Eri klaaneilla on eri ominaisuuksia.

Tarina 
Päähenkilö herää Los Angelesissa kuolleena eli vampyyriksi muuttuneena. Hän on rikkonut vampyyrijärjestön sääntöjä, ja välttääkseen rangaistuksen joutuu suorittamaan tehtäviä valvonnan alaisena.

Vastaanotto 
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Vampire the Masquerade: Bloodlines (PC) – Kylmän kaupungin yössä Pelit.fi

Kauhuvideopelit
Toimintaroolipelit
Vuoden 2004 videopelit
Windows-pelit
Bloodlines
Avoin pelimaailma -pelit‎
Yhdysvalloissa kehitetyt videopelit
Pöytäroolipeleihin perustuvat videopelit
The Now Now

The Now Now on Gorillazin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 29. kesäkuuta 2018 levymerkillä Parlophone.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Damon Albarn – laulu, kitara, syntetisaattori
 James Ford – rummut, basso, kitara (kappaleet 1–3, 5, 8–11), syntetisaattori (kappaleet 1, 4–7)
 Remi Kabaka – lyömäsoittimet (kappale 7)
 George Benson – kitara (kappale 1)
 Karl Vanden Bossche – lyömäsoittimet (kappale 3)
 Snoop Dogg – laulu (kappale 3)
 Jamie Principle – laulu (kappale 3)
 Junior Dan – basso (kappale 5)
 Abra – laulu (kappale 5)
 Graham Coxon – kitara (kappale 8)

Aiheesta muualla 
 The Now Now discogs.com-sivustolla

Vuoden 2018 albumit
Gorillazin albumit
Nikita Kamalov

Nikita Kamalov (s. 8. elokuuta 1995 Novokuznetsk) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL-seura Amur Habarovskia. Kamalov laukoo vasemmalta. Hän on edustanut KHL-urallaan aikaisemmin Metallurg Novokuznetskia.

Ura 
Kamalov debytoi KHL:ssä kaudella 2013–2014 Metallurg Novokuznetskin paidassa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 14 ottelua tehoin 2+1=3. Kamalov paransi piste-ennätystään seuraavalla kaudella kerätessään 4 tehopistettä. Vuonna 2016 Kamalov siirtyi Amur Habarovskin riveihin. Hän on pelannut KHL-kausiensa aikana myös VHL:n Sokol Krasnojarskissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
HANS-niskatuki

HANS () on moottoriurheilussa kuljettajan pään ja niskan suojaamista varten kehitetty tuki. Laite on tullut pakolliseksi Formula 1 -sarjassa kaudella .

Kansainvälisen autoliiton mukaan HANS-tuki pelasti Robert Kubican hengen Montrealissa Kanadan GP:ssä kesäkuussa 2007.

Tuki on otettu myöhemmin käyttöön myös muissa moottoriurheilusarjoissa.

Lähteet 

Formula 1
Naomi

Naomi ( on heprealaisperäinen naisen etunimi. Nimi merkitsee miellyttävää tai onnellista ja on tullut tunnetuksi Raamatun Ruutin kirjasta, jossa se esiintyy Ruutin anopin nimenä. Suomenkielisessä Raamatussa nimi esiintyy kuitenkin sekä vuoden 1933 että vuoden 1992 käännöksessä muodossa Noomi. Nimi on ollut vanhastaan käytössä juutalaisten keskuudessa, mutta Englannissa se yleistyi  uskonpuhdistuksen jälkeen myös kristityillä.

Täysin eri alkuperää olevana nimi Naomi () esiintyy myös Japanissa sekä miehen että naisen etunimenä. Se on muodostettu japanin kielen sanoista nao (), joka merkitsee suoraa, ja mi (, joka merkitsee kaunista tai mi (), joka merkitsee itseä.

Suomessa nimi Naomi oli jonkin verran käytössä jo 1900-luvun alkupuolella, mutta on 1980-luvulta lähtien selvästi yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen on Suomessa saanut noin 500 naista ja muutama mies. Yli puolet Suomen Naomi-nimisistä on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen.  Vuodesta 2020 lähtien Naomin ja myös Noomin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 4. tammikuuta.

Tunnettuja Naomeja 

 Naomi Alderman (s. 1974), brittiläinen kirjailija
 Naomi van As (s. 1983), alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja
 Naomi Broady (s. 1990), brittiläinen tennispelaaja
 Naomi Campbell (s. 1970), brittiläinen näyttelijä ja malli
 Naomi Ellemers (s. 1963), alankomaalainen sosiaalipsykologi ja professori
 Naomi Kawase (s. 1969), japanilainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja näyttelijä
 Naomi Klein (s. 1970), kanadalainen toimittaja, kirjailija, professori ja aktivisti
 Naomi Long (s. 1971), pohjoisirlantilainen poliitikko, Belfastin ent. pormestari
 Naomi Mataʻafa (s. 1957), samoalainen poliitikko ja ministeri
 Naomi Mesin, suomalainen selvänäkijä, taiteilija ja kirjailija
 Naomi Mitchison (1897–1999), skotlantilainen kirjailija
 Naomi Munakata (1955–2020), brasilialainen kuoronjohtaja
 Naomi Novik (s. 1973), yhdysvaltalainen kirjailija
 Naomi Ōsaka (s. 1997), japanilainen tennispelaaja
 Naomi Ryan (s. 1977), englantilainen näyttelijä
 Naomi Scott (s. 1993), englantilainen näyttelijä ja laulaja
 Naomi Seibt (s. 2000), saksalainen ympäristöaktivisti, ilmastonmuutoksen kiistäjä
 Naomi Totka (s. 1995), unkarilainen tennispelaaja
 Naomi Watts (s. 1968), brittiläis-australialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja

Kuvitteellisia Naomeja 

 Naomi Dorrit, tv-sarjassa Lost

Nimen muita merkityksiä 

 Sega NAOMI, kolikkopelialusta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Kalle Järvilehto

Kalle Järvilehto (s. 21. heinäkuuta 1995 Espoo) on suomalainen lumilautailija. Hän sijoittui vuoden 2018 talviolympialaisissa 32:nneksi slopestylessä. Maailmancupissa hän on ollut big airissa toisella tai kolmannella sijalla useita kertoja  vuosina 2017 ja 2019.  Paras tulos, hopeasija, tuli Kanadan Quebecissä maaliskuussa 2019.

Lähteet 

Suomalaiset lumilautailijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Convergence pour le développement du Mali

Convergence pour le développement du Mali eli CODEM on poliittinen puolue Malissa.

Vuonna 2008 perustetun puolueen johtajana toimii sikassolainen historian opettaja Housseini Amion Guindo. Se sai viisi edustajanpaikkaa vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa. He kuuluvat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan Alliance pour le Mali -parlamenttiryhmään.

Guindo oli CODEM:in ehdokkaana vuoden 2013 presidentinvaaleissa saaden 4,75 prosenttia äänistä. Hän tuki Ibrahim Boubacar Keïtaa vaalien toisella kierroksella. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa Guindo sai 3,9 prosenttia äänistä. Hän toimi urheiluministerinä Moussa Maran ja Modibo Keïtan hallituksissa vuosina 2014–2017 ja on Boubou Cissén hallituksen ympäristöministeri vuodesta 2019.

Lähteet

Malilaiset puolueet
Osvald Hedenström

Osvald Adolf Hedenström (27. kesäkuuta 1913 Helsinki – 18. marraskuuta 1998 Turku) oli suomalainen lehtikuvaaja.

Hedenström opiskeli valokuvaajaksi Pietinen Oy:n palveluksessa ja perusti vuonna 1939 Helsingissä yhtiön Hede-Foto, joka siirtyi vuonna 1952 Turkuun. Sotien aikana Hedenström palveli TK-kuvaajana.

Hedenström toimi 1940-luvulta alkaen Suomen Lehtikuvaajat ry:n puheenjohtajana, ja hän oli yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 1977.

Osvald Hedenströmin poika oli valokuvaaja Kaius Hedenström.

Lähteet

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Vuodenpyörä

Vuodenpyörä viittaa uuspakanoiden, kuten wiccojen, kahdeksaan vuotuiseen uskonnolliseen juhlapäivään eli sapattiin. Niihin kuuluu neljä aurinkoon liittyvää juhlaa sekä neljä kausittaista juhlaa, joilla juhlistetaan merkittäviä vuodenajan vaihtumisia.

Sykliseen aikakäsitykseen uskoneet muinaiset keltit juhlistivat vuodenpyörässä olevia päiviä, mutta vuodenpyörä sinällään on uusi keksintö. Sitä ehdotti ensimmäisenä Jacob Grimm vuoden 1835 teoksessaan Teutoninen mytologia. Nykymuotoisen vuodenpyörän laativat wiccat 1950- ja 1960-luvulla.

Vuodenpyörän kahdeksan pyhää joustavine päivämäärineen ovat:

 Samhain 31. lokakuuta, vuodenkierron alun juhla
 Yule 20.–25. joulukuuta, talvipäivänseisauksen juhla
 Imbolc 1.–2. helmikuuta, uudelleensyntymisen ja puhdistautumisen juhla
 Ostara 20.–23. maaliskuuta, kevätpäiväntasauksen juhla
 Beltane 30. huhtikuuta – 1. toukokuuta, valon, hedelmällisyyden ja kesän tulon juhla
 Litha 20.–22. kesäkuuta, kesäpäivänseisauksen juhla
 Lughnasadh 1. elokuuta, sadonkorjuun juhla
 Mabon 20.–23. syyskuuta, syyspäiväntasauksen ja menneen vuoden muistelun juhla

Juhlapäivien tarkoitus on huomioida se, mitä ihminen on saavuttanut ja menettänyt vuoden kierron aikana. Siihen liittyy muinaisten kelttien uskomus, jonka mukaan tasapaino säilytetään kun muistellaan saatuja asioita kiitollisina mutta myös menetettyjä asioita.

Kun kristinusko syrjäytti pakanauskonnot Euroopassa, vuodenpyörän juhlapäivät kristillistettiin. Esimerkiksi Yulesta tuli joulu ja Ostara korvattiin pääsiäisellä.

Lähteet

Uuspakanalliset juhlapäivät
Kloostri jõgi

Kloostri jõgi  (myös Padise jõgi )  on joki Sauen kunnassa ja Lääne-Harjun kunnassa Harjumaalla Viron pohjoisosissa, joka laskee Paldiskin lahteen Suomenlahdella.

Joen kulku 
Joki saa alkunsa Nissin kunnan eteläosassa Lepasten kylässä, joka sijaitsee Ellamaan lähellä Turbassa. Se virtaa koko ajan kohti pohjoista, vaikka aivan alajuoksulla se kääntyy luoteeseen päin. Yläjuoksulla se on perattu suoraksi ojaksi, joka alkaa meanderoida vasta Kobrun kulmakunassa ennen Kaseperea. Ensimmäinen suuri kanava, joka siihen yhtyy, on oikealta siihen yhtyvä Pulu peakraavi. Siimikan jälkeen joki siirtyy Padisen puolelle. Kobrun metsäosuudella joen menderit muodostavat sokkeloisia osuuksia, jossa joella on vaihtoehtoisia reittejä virrattavanaan. Eräs osuus on kokonaan ohitettu suoralla kanavalla. Kaseperen kylässä joki putoaa aiempaa nopeammin alemmaksi ja siellä siihen yhtyy Seljamäe oja oikealta ja Vesisoo peakraav vasemmalta puolelta. Näiden jälkeen joki virtaa Padisen läpi ja alajuoksulla joelle on kaivettu rinnakkaisia uomia, kuten esimerkiksi Piskjõgi, eräs nimetön rinnakkaiskanava, eräitä ohituskanavia ja Karilepa oja. Joki laskee Paldiskin lahden eteläosaan Laheotsaan.

Luontoarvoja 
Joki on lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontaisen lisääntymisalue.

Historiaa 
Padisen luostarin vallihautaan on keskiajalla otettu vettä Kloostri jõesta.

Lähteet 

Viron joet
Harjun alavesistöalue
Abdelmadjid Tebboune

Abdelmadjid Tebboune (s. 17. marraskuuta 1945) on algerialainen poliitikko, joka valittiin Algerian presidentiksi maan presidentinvaaleissa joulukuussa 2019.

Algerian presidenttinä 20 vuotta ollut Abdelaziz Bouteflika joutui eroamaan kansalaisten laajojen protestien johdosta virastaan  helmikuussa 2019 menetettyään Algerian merkittävimmän poliittisen vaikuttajan eli maan armeijan luottamuksen. Kansalaisten protestit jatkuivat, sillä joulukuussa 2019 pidettyihin presidentinvaaleihin hyväksyttiin ehdokkaiksi vain henkilöitä, jotka protestoijien mukaan edustivat kaikki vuodesta 1962 Algeriassa valtaa pitänyttä vanhaa eliittiä. Presidentinvaaleja boikotoitiinkin laajasti  ja äänestysprosentiksi jäi 40%. Entinen Bouteflikan hallinnon pääministeri, 74-vuotias Abdelmadjid Tebboune sai annetusta äänistä 58% ja hän tuli valituksi Algerian uudeksi presidentiksi.

Lähteet

Algerian presidentit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen joet

Suomen joet on kartoitettu viimeksi vuonna 2014. Selvityksen mukaan Suomessa on kaikkiaan 72 500 kilometriä jokia ja puroja. Joet ovat varsin kapeita ja alle viiden metrin levyisiä uomaosuuksia on yhteensä 36 800 kilometriä. Suomessa on tyypillistä, että järvet katkovat jokien uomat useisiin osuuksiin. Uomarekisterissä on eroteltu jokien uomista 24 880 virtavesiosuutta ja 16 659 järviosuutta. Pisin katkeamaton uomaosuus löytyy Temmesjoesta Pohjois-Pohjanmaalta ja se on pituudeltaan 41 kilometriä. Uomaosuuksilla on usein myös eri nimiä. Suomen pääuomaltaan pisimmät joet ovat satoja kilometriä pitkiä ja niillä on pituuteen nähden laajat valuma-alueet. Pitkillä joilla on siten myös pitkiä sivujokia.

Määritelmät

Sanasto Suomen kielessä 
Vuonna 1745 kirjoitti Daniel Juselius julkaisussaan Suomalaisen Sana-Lugun Coetus, että virtavia vesiä kutsutaan nimillä ”joki, virta, luoma, noro, ojando ja oja”. Jokea pienempiä vesireittejä ovat nykyään puro ja oja.

Määritelmät Suomen lainsäädännössä 
Suomen vanhan vesilain mukaan virtaavan veden virtavesistöä pidettiin jokena, jos siinä vuoden vähävetistä aikaa lukuun ottamatta voitiin kulkea soutamalla, mikäli koski tai kari ei ollut esteenä. Virtavesi, jossa keskivirtaama oli vähintään kaksi kuutiometriä sekunnissa, katsottiin kuitenkin aina joeksi. Jokea vähäisempi virtavesi oli puro.

Uusi, vuonna 2012 voimaan tullut vesilaki määrittelee joen eri tavalla kuin ennen. Uudessa laissa joella tarkoitetaan virtavesiä, joiden valuma-alue on vähintään sata neliökilometriä. Käytännössä jotkut purot muuttuivat nyt joiksi. Purolla tarkoitetaan jokea pienempiä virtavesiä, joiden valuma-alue jää alle sata neliökilometriä. Jos valuma-alue jää alle 10 neliökilometriä ja siinä ei virtaa jatkuvasti vettä ja siinä ei kulke merkittävästi kalaa, se onkin noro. Uusi laki muuttaa jotkin norot puroiksi. Laki ei määrittele ojaa tai muuta kaivettua uomaa mitenkään, mutta laissa ojituksella tarkoitetaan maan, noron ja puron kaivamista vedenvirtaamisen turvaamiseksi. Luontaisiin virtavesiin kajoaminen on luvanvaraista ja samoin merkittävä maaperän ojitus.

Katso myös 
 Luettelo Suomen yli sata kilometriä pitkistä joista

Lähteet
Reinier Jesus Carvalho

Reinier Jesus Carvalho, yleensä vain Reinier (s. 19. tammikuuta 2002 Brasília, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Gironaa, jossa hän on lainalla Real Madridista. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Reinier on riodejaneirolaisseura Flamengon junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 31. heinäkuuta 2019 Copa Libertadoresin ottelussa ecuadorilaista Emelecia vastaan. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa hän pelasi 4. elokuuta 2019 Bahiaa vastaan.

9. marraskuuta 2019 Reinier teki uuden viisivuotisen sopimuksen Flamengon kanssa, joka ulottuu lokakuuhun 2024 asti. Sopimukseen kirjattiin 35 miljoonan euron purkupykälä.

4. tammikuuta 2020 urheilulehti Marca uutisoi Flamengon ja Real Madridin päässeen sopimukseen Reinierin siirtymisestä espanjalaisseuraan. Madridilaisseuran oli tarkoitus julkistaa 19. tammikuuta 2020 jälkeen, kun Reinier on täyttänyt 18 vuotta. 20. tammikuuta 2020 Real Madrid vahvisti tehneensä kuusivuotisen sopimuksen Reinierin kanssa ja hänestä maksettiin arviolta noin 30 miljoonan euron siirtokorvaus. 22. helmikuuta 2020 Reinier teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa ottelussa San Sebastián de los Reyesia vastaan, jossa hän alusti kotijoukkueen ensimmäisen maaliin. 7. maaliskuuta 2020 hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueen riveissä ottelussa Coruxoa vastaan.

19. elokuuta 2020 Real Madrid ilmoitti Reinierin siirtyvän saksalaisseura Borussia Dortmundiin kaksivuotisella lainasopimuksella, joka ulottuu kesään 2022 saakka. Ensimmäisellä bundesliigakaudellaan hän pelasi 14 ottelua ja teki maalin helmikuussa Arminia Bielefeldiä vastaan. Hän voitti Saksan cupin mutta ei päässyt kentälle loppuottelussa. Hän pelasi muutamia minuutteja kahdessa Mestarien liigan ottelussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Reinierin tilastot Soccerway-sivustolla 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Slipknotin diskografia

Slipknot on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu alternative metal/nu metal -yhtye.

Albumit

Livealbumit

Kokoelmat

Demot 
  Mate. Feed. Kill. Repeat. (1996)
  Roadrunner Records Demo (1998)
  Crowz  (1997)

Singlet 
 Wait And Bleed (2000)
 Spit It Out (2000)
 The Heretic Anthem (2001)
 Left Behind (2001)
 My Plague (2002)
 Duality (2004)
 Vermilion (2004)
 Before I Forget (2005)
 The Nameless (2005)
 The Blister Exists (2006)
 All Hope Is Gone (2008)
 Psychosocial (2008)
 Dead Memories (2008)
 Sulfur (2009)
 Snuff (2009)
 The Negative One (2014)
 The Devil In I (2014)
 Custer (2015)
 Killpop (2015)
 XIX (2015)
 Goodbye (2016)
 All Out Life (2018)
 Unsainted (2019)
 Solway Firth (2019)
 Birth of the Cruel (2019)
 Nero Forte (2019)
 The Chapeltown Rag (2021)
 The Dying Song (Time to Sing) (2022)
 Yen (2022)

DVD:t 
 Welcome To Our Neighbourhood (1999)
 Disasterpieces (2002)
 Voliminal: Inside The Nine (2006)
 Our Dreams Your Nightmares (2010)
 (Sic)nesses (2010)
 Day of the Gusano (2017)

Videot 
 Wait And Bleed (Animaatioversio) (1999) (Ohjannut: Atticus)
 Wait And Bleed Live (1999) (Ohjannut: Thomas Mignone)
 Spit It Out (1999) (Ohjannut: Thomas Mignone)
 Left Behind (2001) (Ohjannut: Dave Meyers)
 My Plague (2002) (Ohjannut: Matthew Amos ja Simon Hilton)
 Duality (2004) (Ohjannut: Tony Petrossian ja Marc Klasfeld)
 Vermilion Pt.1 (2004) (Ohjannut: Tony Petrossian ja Shawn Crahan)
 Vermilion Pt.2 (2004) (Ohjannut: Tony Petrossian)
 Before I Forget (2005) (Ohjannut: Tony Petrossian)
 The Nameless Live (2005) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 The Blister Exists Live (2006) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Psychosocial (2008) (Ohjannut: Paul Brown)
 Dead Memories (2008) (Ohjannut: Paul Brown ja Shawn Crahan)
 Sulfur (2009) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Snuff (2009) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 The Negative One (2014) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 The Devil In I (2014) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Killpop (2015) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 XIX (2015) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 All Out Life (2018) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Unsainted (2019) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Solway Firth (2019) (Ohjannut: Shawn Crahan)
 Nero Forte (2019)
 The Chapeltown Rag (2022)
 Yen (2022)

Diskografiat
Islannin joet

Islannin jokia on noin 250 ja ne jaotellaan syntytapansa perusteella jäätikköjoiksi (), tavallisisksi joiksi () ja lähteistä alkaviksi joiksi (). Jäätikköjoet saavat alkuunsa jäätiköiden sulaessa, joten niiden virtaamat riippuvat voimakkaasti vuodenaikojen mukaan. Jos jäätikön alla on voimakkaasti purkautuva tulivuori, sulaa jäätikkö äkisti ja aiheuttaa jäätikköjokitulvan (). Jäätikköjokien vesi on ruskehtaviaa johtuen veteen joutuvista mineraaleista. Saaren pienestä koosta huolimatta ovat Islannin joet suhteellisen pitkät ja niiden valuma-alueet ovat suhteellisen suuria.

Alle on koottu taulukkoon joitakin suurempia jokia :

Lähteet
W.A.S.P:n diskografia

W.A.S.P. on vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. W.A.S.P. tuli tunnetuksi 1980-luvulla kiistanalaisista psykodraamatyylisistä, shock rockia lähentelevistä konserteistaan sekä brutaaleista sanoituksistaan. Myöhemmissä yhtyeen levytyksissä ovat korostuneet politiikka ja uskonto.

Studioalbumit
 W.A.S.P. (1984)
 The Last Command (1985)
 Inside the Electric Circus (1986)
 The Headless Children (1989)
 The Crimson Idol (1992)
 Still Not Black Enough (1995)
 Kill Fuck Die (1997)
 Helldorado (1999)
 Unholy Terror (2001)
 Dying for the World (2002)
 Neon God: Part I The Rise (2004)
 Neon God: Part II The Demise (2004)
 Dominator (2007)
 Babylon (2009)
 Golgotha (2015)
 Re-Idolized (2018)

Livealbumit
 Live... in the Raw (1987)
 Double Live Assassins (1998)
 The Sting (2000)
 Live in Japan 1986 (2018)

Kokoelmat
 First Blood Last Cuts (1993)
 The Best of the Best 1984-2000 vol. 1 (2000)
 The Best Of The Best (2007)

EP:t
 Live...Animal (EP) (1987)

DVD:t
 Live at the Lyceum, London (1984)
 Videos... In The Raw (1987)
 First Blood Last Visions (1993)
 The Sting: Live at the Key Club L.A. (2000)

Singlet

 Animal (F**k Like A Beast) (1984)
 I Wanna Be Somebody (1984)
 L.O.V.E. Machine (1984)
 School Daze (1984)
 Sleeping (In the Fire) (1984)
 Blind in Texas (1985)
 Cries in the Night (1985)
 Wild Child (1986)
 On Your Knees (Live) (1986)
 9.5. - N.A.S.T.Y. (1986)
 I Don't Need No Doctor (1987)

 I Don't Need No Doctor (Live) (1987)
 Scream Until You Like It (1987)
 Live Animal (1988)
 The Real Me (1989)
 Forever Free (1989)
 Mean Man (1989)
 The Headless Children (1989)
 Chainsaw Charlie (Murders in the New Morgue) (1992)
 The Idol (1992)
 Hold On To My Heart (1992)
 I Am One (1992)

 The Story of Jonathan Part I and II (1992)
 Sunset & Babylon (1993)
 Black Forever (1995)
 Kill F**k Die (1997)
 Take The Addiction (1997)
 Helldorado (1999)
 Saturday Night's Alright for Fighting (2000)
 Shadow Man (2001)
 Crazy (2009)
 Scream (2015)

Diskografiat
Sara King

Sara King on alaskalainen tieteiskirjailija.

Teoksia 
Guardians of the First Realm
 Alaskan Fire (2015)
 Alaskan Fury (2015)

Outer Bounds
 Fortune's Rising (2014)
 Fortune's Folly (2016)

The Legend of Zero
 Forging Zero (2013) 
 Zero Recall (2013)
 Zero's Return (2015)

The Legend of Zero lyhyitä kertomuksia
 Moldy Dead (2013)
 The Many Misadventures of Flea, Agent of Chaos (2015)
 The Scientist, the Rat, and the Assassin (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Goodreads-sivustolla 

Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Tupasalot

Tupasalot  ovat Päijänteen ryhmä saaria Päijät-Hämeessä Kuhmoisissa.

Maantietoa 
Kohde on saariryhmä, jossa on kuuden saaren muodostama tiivis kokonaisuus. On myös mahdollista, että nimellä viitataan vain kahteen suurimpaan pääsaareen. Suurin ja samalla eteläisin saari on 800 metriä pitkä, 430 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 22 hehtaaria. Pohjoisin saari on 600 metriä pitkä, 270 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 10 hehtaaria. Saarien yhteispinta-ala on 32 hehtaaria . Saarien välissä on kapea ja matala salmi, joka on kivikkoinen. Saariryhmä sijaitsee Tehinselän lounaisosassa ja Varpusenlinnanselän pohjoispuolella. Sen pohjoispuolella sijaitsee Koukku ja Virpila yhdessä muutaman muun luodon kanssa. Noin puolentoista kilometrin etäisyydellä sijaitsee Sarvisalon saariryhmän saaria. Tupasalojen kaakkoispuolella kilometrin päässä alkaa Lehtisten saariryhmän ensimmäiset saaret. Eteläinen saari on korkein ja se yltää 17 metrin korkeuteen Päijänteestä. Pohjoissaari on sitä noin viisi metriä matalampi. Pohjoissaareen on rakennettu kaksi mökkiä ja eteläsaaressa niitä on kuusi. Saaren kaakkoisrannassa on kalliojyrkänne, joka aukeaa järvelle.

Historiaa 
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saaret on merkitty metsäsaariksi, jotka ovat autiot . Saari on autio vielä vuoden 1965 peruskartassa, mutta seuraavassa vuoden 1985 kartassa on kummallekin saarelle ilmaantunut mökki ja seuraavassa vuoden 1996 kartassa on kummassakin saaressa kaksi mökkiä.

Huomautukset

Lähteet 

Päijänteen saaret
Kuhmoisten saaret