joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kolmikolkkahattu (baletti)

Kolmikolkkahattu () on Manuel de Fallan balettiteos, jonka ensiesitys oli 1919. Sen tilasi säveltäjältä Venäläisen baletin johtaja Sergei Djagilev.

De Falla sävelsi ensimmäisen maailmansodan aikana kaksinäytöksisen pantomiimibaletin El corregidor y la molinera. Pienelle kamariorkesterille sovitettu teos ensiesitettiin 1917. Sergei Djagilev istui ensi-iltayleisön joukossa ja pyysi näytöksen jälkeen de Fallaa kirjoittamaan baletin uudelleen isolle orkesterille, minkä tuloksena syntyi Kolmikolkkahattu. 

Baletin tarina perustuu Granadassa syntyneen Pedro Antonio de Alarcón pienoisromaaniin, jonka pohjalta Martinez Sierra, kirjoitti juonen. Se kertoo kaupungin pormestarista, joka ihastuu naimisissa olevaan myllärin vaimoon. Vaimoa ahdistellessaan hän putoaa virtaan ja joutuu riisumaan märät vaatteensa. Mylläri löytää pormestarin viitan ja kolmikolkkahatun ja jättää viestin että hän menee tapaamaan pormestarin vaimoa. 

Venäläinen baletti ensiesitti Kolmikolkkahatun 22. heinäkuuta 1919 Lontoossa Alhambra Theatressa. Menestyksekäs esitys teki de Fallasta maailmankuulun. Lavastuksen ja puvustuksen suunnitteli Pablo Picasso ja koreografian laati Léonide Massine. Djagilev olisi halunnut de Fallan johtavan ensi-illan orkesteria, mutta tämä ei katsonut taitojensa riittävän niin ison orkesterin kapellimestariksi. Niinpä yhden harjoituksen jälkeen de Falla siirsi tehtävän Ernest Ansermet’lle.

Teoksen osat
Introducción y escena – Johdanto ja kohtaus
La tarde – Iltapäivä
Danza de la molinera (Fandango) – Myllärinvaimon tanssi
Las uvas – Viinirypäleet
Danza de los vecinos (Seguidillas) – Naapurien tanssi
Danza del molinero (Farruca) – Myllärin tanssi
Danza del corregidor – Pormestarin tanssi
Danza final (Jota) – Lopputanssi

Teoksesta on tehty orkesterisarja, jonka osat ovat:
 Johdanto ja Myllärin vaimon tanssi
Pormestarin tanssi
Naapureiden tanssi
Myllärin tanssi
Finaali

Lähteet

Baletit
If You Have Ghost

If You Have Ghost on ruotsalaisen metalliyhtyeen Ghostin EP-levy. Se julkaistiin 19. marraskuuta 2013 levymerkillä Loma Vista Recordings. EP nauhoitettiin loppukesällä 2012, aikaisemmin kuin huhtikuussa 2013 ilmestynyt Infestissumam.

EP koostuu neljästä cover-kappaleesta sekä yhtyeen oman kappaleen "Secular Haze" konserttitallenteesta yhtyeen esiintymisestä Williamsburgissa, Brooklynissä. Roky Ericksonin kappale "If You Have Ghosts" julkaistiin ennakkoon internetissä.

Taustaa 
Yhtye oli tutustunut Foo Fightersin Dave Grohliin juuri ennen toisen studioalbumin, Infestissumamin nauhoituksia loppukesällä 2012. Ennen EP:n nauhoituksia yhtye vietti viikon Grohlin kanssa, ja kappaleita kaavailtiin ensin tulevan studioalbumin B-puoliksi. Lopulta yhtye päätti nauhoittaa kappaleista oman äänitteensä julkaistavaksi Infestissumamin jälkeen. Kappaleet nauhoitettiin Grohlin kotistudiossa, joka toimi myös EP:n tuottajana sekä soitti "If You Have Ghosts" kappaleen rumpuosuuden.

Grohl on esiintynyt anonyymin Nameless Ghoulin asussa, mutta on epäselvää onko hän soittanut Ghostin konsertissa. Albumia myytiin julkaisuviikollaan Yhdysvalloissa n. 5000 kappaletta, ja se sijoittui The Billboard 200 -listan sijalle 87.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Papa Emeritus II – laulu
 Nameless Ghouls – kaikki instrumentit
 Dave Grohl – rummut kappaleessa "If You Have Ghosts"

Tuotanto 
 James Brown – äänittäjä, miksaaja (kappale 4)
 John Lousteau – avustava äänittäjä
 Rich Costy – miksaaja
 Jeff Curtain – äänittäjä (Kappale 5), miksaaja
 Ted Jensen – masteroija
 Mattias Frisk – graafinen suunnittelu

Arviot 
 Metacritic: 57/100
 About.com: 
 Allmusic: 
 Consequence of Sound: 
 Imperiumi.net: 
 Loudwire: 
 Rolling Stone:

Lähteet 

Vuoden 2013 EP:t
Ghostin albumit
Suomesta Mustalle merelle

Suomesta Mustalle merelle, Von Finnland bis zum Schwarzen Meer, on saksalainen marssilaulu, joka tilattiin säveltäjä Norbert Schultzelta motivoimaan Saksan hyökkäystä itään toisessa maailmansodassa. Laulussa sanotaan muun muassa "Führer befiehl, wir folgen dir!" (). Vaikka marssi on ehkä kansainvälisesti parhaiten tunnettu saksalainen propagandateos, joka symbolisoi Saksan hyökkäystä itään, jostain syystä Suomessa se on vähemmän tunnettu.

Saksalaiset sotilasmarssit
Gramota-arkisto

Gramota-arkisto eli ns. Kolttakylän arkisto on kokoelma 1600–1700-luvuilta peräisin olevia Venäjän tsaarien allekirjoittamia asiakirjoja. Kolttasaamelaisten keräämä kokoelma oli kääritty rullalle, joka oli sijoitettu ontoksi koverrettuun mäntypuiseen pölkkyyn. Arkistoa säilytettiin Petsamon Suonikylässä, josta se talvisodan aikana joutui suomalaisten haltuun. Nykyään alkuperäiset asiakirjat ovat Inarin Saamelaisarkiston kokoelmissa, niiden kopiot sekä puinen säilytyskotelo ovat nähtävillä Inarissa sijaitsevassa saamelaismuseo Siidassa.

Yleistä 
Gramota-arkiston asiakirjoista vanhin on vuodelta 1601 ja nuorin vuodelta 1775. Ne käsittelevät muun muassa Suonikylän kolttien asemaa ja oikeuksia sekä heidän taloudellisia suhteitaan Petsamon luostariin.

Noin 28 cm pitkään ja 12 cm halkaisijaltaan olevaan pölkkyyn on kaiverrettu vuosiluku 1865, jota pidetään sen valmistamisen ajankohtana. Pölkky oli Suonikylässä kätketty juurakon alle ja sen sijainti oli alun perin vain kolmen miehen tiedossa. Mikäli joku kätköpaikan tietävistä kuoli, nimesivät kaksi muuta hänen tilalleen uuden henkilön. Myöhemmin arkisto oli tiettävästi yhden henkilön hallussa.

Arkiston vaiheet 
Vuonna 1931 apulaissisäministeri Niilo Solja vieraili Petsamossa ja toi arkiston mukanaan Helsinkiin, jossa sen sisältämät asiakirjat valokuvattiin ja tutkittiin. Arkisto palautettiin Suonikylään vuonna 1933. Talvisodan sytyttyä koltat evakuoitiin Tervolaan. Joulukuussa 1939 majuri Matti Tiitola lähetti arkiston kuriirin mukana Rovaniemelle, jossa sitä säilytettiin Lapin rajavartioston kassaholvissa aina Lapin sodan päättymiseen saakka. Koska koltat eivät sodan jälkeen päässeet palaamaan kotiseudulleen, luovutti majuri Tiitola asiakirjat silloiselle Valtionarkistolle (nykyinen Kansallisarkisto).

Gramata-arkisto joutui unohduksiin aina vuoteen 1996 asti, jolloin se löydettiin saamelaismuseo Siidassa järjestetyn kolttasaamelaisia esittelevän näyttelyn valmistelun yhteydessä. Vuonna 1998 Kansallisarkisto lainasi säilytyskotelon sekä asiakirjojen kopiot sijoitettavaksi saamelaismuseon perusnäyttelyyn. Gramota-arkiston alkuperäiset asiakirjat olivat Kansallisarkiston kokoelmissa aina huhtikuuhun 2012 saakka, jolloin ne luovutettiin Inarin Saamelaisarkistolle.

Maailmanperintölistalle
Saamelaisarkisto ja Kansallisarkisto esittivät vuonna 2014 Gramota-arkistoa lisättäväksi Unescon Memory of the World -ohjelmaan, jonka tavoitteena on säilyttää ihmiskunnan merkittävät arkistot ja kirjastokokoelmat. Suomesta Unescon luetteloon kuului tuolloin vain A. E. Nordenskiöldin karttakokoelma. Arkisto valittiin Unescon Maailman muisti -listalle 9. lokakuuta 2015.

Lähteet 
Kolttasaamelaisten kulttuuriyhdistys Saa'mi Nue'tt ry

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kolttakylän arkisto digitoituna

Historialliset asiakirjat
Koltat
Petsamo
Inari
Annaminfasaani

Annaminfasaani (Lophura edwardsi) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Se elää äärimmäisen uhanalaisena Vietnamissa.

Koko ja ulkonäkö
Kooltaan annaminfasaani voi kasvaa 59–65 cm pitkäksi. Koiraat ja naaraat eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiras on lähes kauttaaltaan kiiltävän sinertävän musta ja siivissä on vihertävä kiilto. Koiraan päässä on valkoinen töyhtö ja naama on höyhenistä paljas ja iho on punainen. Nokka on valkoinen ja jalat punaiset. Annaminfasaaninaaras on väritykseltään harmahtavan ruskea ja siivistään punertavampi. Nuoret linnut muistuttavat väritykseltään naarasta. Vietnaminfasaani (L. hatinhensis) muistuttaa ulkonäöltään annaminfasaania, mutta pyrstössä on valkoista. DNA-analyysien perusteella on todennäköistä, että annaminfasaani ja vietnaminfasaani kuuluvat samaan lajiin.

Levinneisyys ja elintavat
Annaminfasaania tavataan Vietnamin keskiosista. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät tyypillisesti 300–600 metrin korkeudessa. Laji viihtyy tiheän aluskasvillisuuden joukossa. Annaminfasaaninaaras munii maaliskuun loppupuolella ja munia on tyypillisesti 4–6 ja ne ovat väriltään punertavia. Annaminfasaanikannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Lajista ei ole vahvistettuja havaintoja vuoden 2000 jälkeen ja laji on mahdollisesti hävinnyt luonnosta. Mahdollisesti jäljellä olevaa kantaa uhkaavat elinympäristön hakkaaminen ja pirstaloituminen ja metsästys.

Lähteet

Aitokanat
Uhanalaiset linnut
Siukonen

Siukonen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

 Antti Siukonen (s. 1980), pastori ja päätoimittaja
 Impi Siukonen (1879–1958), opettaja ja kirjailija
 Jyrki Siukonen (s. 1959), muusikko, kuvataiteilija ja tutkija
 Leena Siukonen-Penttilä (1924–1994), viulisti ja pianisti
 Markku Siukonen (1948–2016), urheilukirjailija
 Sebastian Siukonen (s. 1971), kymmenottelija
 Wilho Siukonen (1885–1941), musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja
Uhrilento

Uhrilento on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2001.

Juoni
Aivotutkijana työskentelevä Antti Kaira on menossa naimisiin morsiamensa Tiinan kanssa ja odottaa tätä palaavaksi lennolta Nizzasta. TV-uutisessa ilmoitetaan kuitenkin koneen katoamisesta ja sen hylky löydetään. Antti matkustaa Etelä-Eurooppaan selvittämään, mitä koneessa oikeasti tapahtui. Hän saa lopulta tietää jotain selittämätöntä.

Lähteet 
 Ilkka Remeksen kotisivu 
 Arvostelu

Ilkka Remeksen teokset
Jännitysromaanit
Vuoden 2001 kirjat
Moncton Wildcats

Moncton Wildcats on QMJHL:ssä pelaava jääkiekkoseura. Moncton Wildcats on voittanut Memorial Cupin kahdesti, kausilla 2005–2006 ja 2009–2010. Joukkue tunnettiin myös nimellä Moncton Alpines, mutta vain yhden kauden ajan.

Joukkue

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Dan Lacroix 
 Apuvalmentaja: Josh Hepditch 
 Apuvalmentaja: Nick MacNeil 
 Maalivahti- & Videovalmentaja: Antoine Samuel 
 Huoltopäällikkö: Chris MacDonald 
 Toimitusjohtaja: Ritchie Thibeau 
 Apulaistoimitusjohtaja: Rick Melanson 

Kanadalaiset jääkiekkoseurat
New Brunswick
Heilala

Heilala on suomalainen sukunimi. Se voi tarkoittaa:

 Eeva Heilala (s. 1934), suomalainen kirjailija ja runoilija
 Johannes Heilala (s. 1909), suomalainen selvänäkijä
 Roope Heilala (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija
 Yrjö Heilala (1882–1951), suomalainen kirjailija
Saamelaiskäräjien vaalit 2011

Saamelaiskäräjien vaalit 2011 järjestettiin sunnuntaina 3. lokakuuta 2011. Posteissa suoritettu ennakkoäänestys alkoi 3. syyskuuta. 

Vaaleissa oli yhteensä 5 483 äänioikeutettua, joista äänestämässä kävi 2 720. Äänestysprosentiksi muodostui 49,6. Varsinaisena vaalipäivänä 3. lokakuuta äänensä antoi vain 127 henkilöä. Ehdokkaita vaaleissa oli 40, joista Saamelaiskäräjille valittiin 21. Jokaisesta neljästä kunnasta valittiin kolme edustajaa sekä yksi varahenkilö. Lisäksi äänimäärän mukaan valittiin yhdeksän henkilöä. Jäsenet edustavat Saamelaiskäräjiä nelivuotiskauden 2012-2015.

Saamelaiskärjille valituista henkilöistä Pirita Näkkäläjärvi erosi kesäkuussa 2012, tultuaan nimitetyksi Yle Sámi Radion päälliköksi.

Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät

Enontekiö 
Klemetti Näkkäläjärvi, 142
Nihkolas Valkeapää, 55
Ulla-Maarit Magga, 54
Varajäsen:
Janne Näkkäläjärvi, 54

Inari 
Tiina Sanila-Aikio, 148
Tauno Haltta, 110
Anu Avaskari, 104
Varajäsen:
Pekka Pekkala, 66

Sodankylä 
Rauni Äärelä, 81
Petra Magga-Vars, 76
Jouko Hetta, 61
Varajäsen:
Antti Aikio, 44

Utsjoki 
Anne Nuorgam, 101
Nilla Tapiola, 95
Asko Länsman, 90
Varajäsen:
Veikko Porsanger, 68

Äänimäärän mukaan valitut 
Arto Pohjanrinne, 88
Heikki Paltto, 86
Veikko Guttorm, 85
Ilmari Tapiola, 85
Pertti Heikkuri, 80
Pirita Näkkäläjärvi, 77
Anna Morottaja, 77
Pentti Valle, 74
Yrjö Musta, 72

Saamelaiskäräjien hallitus 
Vaalien jälkeen valitut äänestivät keskuudestaan hallituksen nelivuotiskaudeksi. Klemetti Näkkäläjärvi valittiin puheenjohtajaksi, Tiina Sanila-Aikio ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja Heikki Paltto toiseksi varapuheenjohtajaksi. Muiden hallituksen jäsenten paikoille valittiin Asko Länsman, Petra Magga-Vars sekä Ilmari Tapiola.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Saamelaiskäräjien kotisivut

Saamelaiskäräjien vaalit
Vuoden 2011 vaalit
ISO 10487

__notoc__

ISO 10487 määrittää autostereoiden liittimet auton sähköjärjestelmään, koostuu neljästä erilaisesta liittimestä. Käytetään yleensä soittimien kytkemiseen autoon.

Virta (A)
A-Liitin on käytössä aina, yleensä mustan värinen ja sisältää pinnit virtalähteelle, on/off sytytysvirtaohjaukselle, valinnaiselle moottoroidun antennin ohjaukselle jne.

 Joissain autoissa +12v käynnistys ja akku pinnit ovat kytketty ristiin. Esimerkiksi uudemmat VAG autot, jotkin Peugeot mallit (106, 406), Opel Astra, Citroën C3, Saab 9-3-og.
 Pinni 1 on valinnainen; käytetään nopeudesta riippuvaan äänensäätöön ja mahdollisesti navigaatioon.
 Pinni 2 on valinnainen; käytetään radion hiljentämiseen esim. autopuhelimelta tulevalla signaalilla ja navigoinnilla varustetuissa Becker-radioissa peruutussignaaliin.
 Pinni 3 on valinnainen; käytetään Blaupunkt-soittimissa vahvistimen ohjaamiseen ja Becker-radioissa hiljentämiseen.
 Pinni 4 Jatkuva +12v virta (akulta)
 Pinni 5 Motorisoitu antenni
 Pinni 6 on valinnainen; käytetään kojelaudan valo-ohjaukseen.
 Pinni 7 Sytytysvirtaohjaus
 Pinni 8 Maadoitus (GND)

Kaiuttimet (B)

B-liitintä käytetään neljän kaiuttimen kytkemiseen soittimeen. Etuvasen ja -oikea sekä takavasen ja -oikea.

 Pinni 1 Takaoikean kaiuttimen positiivinen (RR+)
 Pinni 2 Takaoikean kaiuttimen negatiivinen (RR-)
 Pinni 3 Etuoikean kaiuttimen positiivinen (RF+)
 Pinni 4 Etuoikean kaiuttimen negatiivinen (RF-)
 Pinni 5 Etuvasemman kaiuttimen positiivinen (LF+)
 Pinni 6 Etuvasemman kaiuttimen negatiivinen (LF-)
 Pinni 7 Takavasemman kaiuttimen positiivinen (LR+)
 Pinni 8 Takavasemman kaiuttimen negatiivinen (LR-)

Satunnainen (C)
C-liitin on valinnainen. Joskus se esiintyy yhtenä usein punaisena 20-pinnisenä liittimenä. Joskus taasen jaettuna kolmeen erilliseen osaan, jotka voidaan yhdistää, missä tapauksessa c1 on yleensä keltainen, c2 vihreä ja c3 sininen. Pinnien välit ovat pienemmät, kuin muissa liittimissä jonka vuoksi C-liittimestä puhutaan joskus nimellä "mini-ISO".

Huomautus: ISO 10487 määrittelee vain liittimien fyysiset ominaisuudet, Ei pinnien signaaleja, jotka ovat valmistajien määrittelemiä.

Navigaatio (D)
D liitintä käytetään harvoin ja se on tarkoitettu satelliittinavigointijärjestelmille. Siinä on 10 pinniä. Blaupunkt käyttää joissain malleissaan sen 9 ja 10 pinnejä handsfree-mikrofonille.

Auton sähköjärjestelmät
ISO
Luka

Luka (, georg. ლუკა) on miehen etunimi, Luukas-nimen muunnelma, joka on vanhastaan käytössä Venäjällä, Balkanin slaavilaisissa maissa ja Georgiassa ja on viime aikoina tullut käyttöön myös Suomessa. Nimen kantamuoto Loukas () on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa Lucanian asukasta. Nimen on kristityissä maissa tehnyt suosituksi evankelista Luukas.

Suomessa nimi Luka on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 3 500 henkilölle, joista valtaosa on 2000-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut Suomessa annettu kenellekään. Lukan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 18. lokakuuta, joka on myös Luukkaan nimipäivä.

Tunnettuja Luka-nimisiä 

 Luka Bogdanović, serbialainen koripalloilija
 Luka Dončić, slovenialainen koripalloilija
 Luka Elsner, slovenialainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Luka Gračnar, slovenialainen jääkiekkomaalivahti
 Luka Grubor, kroatialais-brittiläinen kilpasoutaja
 Luka Ivanušec, kroatialainen jalkapalloilija
 Luka Jović, serbialainen jalkapalloilija
 Luka Kuittinen, suomalainen jalkapalloilija
 Luka Magnotta, kanadalainen pornonäyttelijä ja -malli
 Luka Markovič, kroatialainen jääkiekkoilija
 Luka Mezgec, slovenialainen maantiepyöräilijä
 Luka Mkheidze, ranskalainen judoka
 Luka Modrić, kroatialainen jalkapalloilija
 Luka Nurmi, suomalainen kilpa-autoilija
 Luka Nyman, suomalainen jääkiekkoilija
 Luka Oida, yhdysvaltalainen pianisti
 Luka Peruzović, kroatialainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Luka Pibernik, slovenialainen maantiepyöräilijä
 Luka Raesmaa, suomalainen pesäpalloilija
 Luka Špik, slovenialainen soutaja
 Luka Vidmar, slovenialainen jääkiekkoilija
 Luka Zahović, slovenialainen jalkapalloilija

Kuvitteellisia Luka-nimisiä 

 Luka, Salman Rushdien romaanissa Luka ja Elämän tuli
 Luka, Suzanne Vegan laulu, musiikkivideo ja siinä esiintyvä henkilö
 Luka Kovač, lääkäri tv-sarjassa Teho-osasto
 Luka Megurine, Yamahan laulusyntetisaattorissa Vocaloid

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etunimet
Tuhottu nuoruus

Tuhottu nuoruus on Hannu Lemisen ohjaama näytelmäelokuva vuodelta 1947, jonka aiheena on tuolloin tehdyt laittomat abortit, joiden määrä nousi vuosittain 20 000:een.

Näyttelijät

Tuotanto 
Hannu Leminen siirtyi Suomen Filmiteollisuudelta kesällä 1947 Adamsille, joka ei ollut vuosiin tuottanut pitkiä elokuvia. Leminen ohjasi yhtiölle vuosina 1947–1949 neljä elokuvaa.

Elokuvan käsikirjoituksen teossa oli asiantuntija-apuna monissa sosiaalialan järestöissä toiminut kansanedustaja Martta Salmela-Järvinen, jolle annettu aika tekstin läpikäymiseen oli kuitenkin hyvin lyhyt, vain viikon verran.

Vastaanotto 

Elokuvan yleisömenestys oli Helsingissä keskitasoa heikompi, muualla hyvä.

Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jonkinlaisena valistusfilminä mutta siinä nähtiin myös ansioita. Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoitti, että se on ”kodikkaalla tavalla elävä ja uskottava”, ja samalla linjalla olivat kriitikot yleensäkin. Tosin Irina Uvalmo löysi Työkansan Sanomissa julkaistussa arviossa runsaasti kritiikin kohteita, mutta totesi yhteenvetona: ”elokuvan pyrkimys suhtautua tavallisiin työläisiin vakavasti ja kohtalaisesti onnistuakin pyrkimyksissään merkitsee vahvaa plussaa”.

2000-luvulla televisioesityksen yhteydessä kirjoittamassaan arviossa eräs kriitikko löytää tästä kuten monesta ajankohdan elokuvasta yllättävän kovaa dramaattista tehoa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Hannu Lemisen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1947 suomalaiset elokuvat
Hervantalainen

Hervantalainen on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.

Juoni
Lapset pahoinpitelevät hervantalaisia vanhuksia. Henkilö, jolle komissario Koskinen tutkijoineen antaa koodinimen Hervantalainen, ryhtyy kostamaan. Eri puolilta Hervantaa löytyy pahoinpideltyjä keski-ikäisiä miehiä ja heidän vierestään Hervantalaisen tuntomerkki, sorkkarauta. Koskinen tutkijaryhmineen pyrkii estämään Hervantalaisen uusia iskuja. 

Samaan aikaan Sorin poliisitalolla tapahtuu suuri muutos, kun Koskisen esimies Risto Matias Rusinpää joutuu leikkaukseen ja hänen sijaisekseen tulee nainen.

Lähteet 
 Aamulehti 
 Ritva Sorvali: Seppo Jokinen, Hervantalainen. Crime Time 2012. Dekkaripäivät.fi.

Seppo Jokisen teokset
Jännitysromaanit
Vuoden 2012 kirjat
Sickening Erotic Fanaticism

Sickening Erotic Fanaticism on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Pulverizer Records.

Albumin julkaisi uudelleen vuonna 2005 Unique Leader Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Anthony Ipri

Kokoonpano 
 Kelly Izquierdo – laulu
 Joe Gordon – kitara
 John Hartman – kitara
 Ron Steinhauer – basso
 Anthony Ipri – rummut, kansikuva

+

 Bill Berends – tuottaja, äänittäjä, miksaaja

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Mortal Decayn albumit
Forensic

Forensic on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Unique Leader Records.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sanoittanut Anthony Ipri.

Kokoonpano 
 John Paoline – laulu
 John Hartman – kitara
 Joe Gordon – kitara
 Ron Steinhauer – bassokitara
 Anthony Ipri – rummut

Muut tekijät 
 Bill Berends – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Colin Davis – masteroija
 Amark – design, layout

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 albumit
Mortal Decayn albumit
The Blueprint for Blood Splatter

The Blueprint for Blood on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Mortal Decayn neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 26. marraskuuta 2013 levymerkillä Comatose Music.

Albumilta julkaistiin single Jugular Gurgle syyskuussa 2013.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Anthony Ipri – rummut
 John Hartman – kitara
 Joe Gordon – kitara
 Monty Mukerji – bassokitara
 Danny Nelson – laulu

Arvostelut 
 Metal Temple:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 albumit
Mortal Decayn albumit
Stream from the Heavens

Stream from the Heavens on suomalaisen funeral doom -yhtyeen Thergothonin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994 yhtyeen jo hajottua edeltävänä vuonna. Albumi on julkaistu uudelleen kaksi kertaa: vuonna 2000 ja vuonna 2009 julkaisijana Peaceville Records.

Albumilla rumpuja soittaa PMMP:n kappaleiden säveltäjä Jori Sjöroos.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Niko Skorpio – laulu
 Mikko Ruotsalainen – kitara
 Jori Sjöroos – rummut

Muut tekijät 
 Markus Patrikainen – äänittäjä, miksaaja, masteroija
 K. Sirkiä – kansitaide

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1994 esikoisalbumit
Suomalaiset doom metal -albumit
Kruununmakasiini

Kruununmakasiinit olivat Venäjän vallan aikana Suomeen rakennettuja viljavarastoja. Niihin kerättiin ns. kruununjyvät, jotka olivat osuus viljelijöiden suorittamasta kruununverosta. Se maksettiin välittömänä verona viemällä leipäviljana käytettyä ohraa ja ruista sekä kauraa kruununmakasiiniin. Kruununjyvien kerääminen lopetettiin maaveron lakkauttamisen yhteydessä vuoden 1925 alussa.

1900-luvun alussa Suomessa oli yhteensä 20 kruununmakasiinia. Vuonna 1908 tehdyn inventaarion mukaan niitä oli 19, lisäksi 1912 valmistui Tammisaareen uusi, ilmeisesti Suomen viimeinen kruununmakasiini. Makasiinien suunnittelijoina oli useita tunnettuja arkkitehteja, lisäksi monien piirustukset laadittiin valtion Intendenttikonttorissa. Nykyään monet kruununmakasiinit toimivat museotiloina.

Suomen kruununmakasiinit vuonna 1908

Lähteet 

Suomen rakennukset ja rakennelmat
Noctambulant

Noctambulant on Spawn of Possessionin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Neurotic Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Jonas Renvaktar – laulu
 Jonas Karlsson – kitara
 Jonas Bryssling – kitara
 Niklas Dewerud – bassokitara
 Dennis Röndum – rummut, laulu

Vierailevat muusikot
 Dusty Boisjolie – taustalaulu kappaleessa ”Dead & Grotesque”
 Robbe K. – taustalaulu kappaleessa ”By a Thousand Deaths Fulfilled”
 Pat O’Brien – soolokitara kappaleessa ”Render My Prey”

Tuotanto
 Magnus Sedenberg – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Henrik Johansson – äänittäjä
 Maxe Axelsson – masteroija
 Pär Olofsson – grafiikka
 Tobias ”Rotten Boy” Persson – valokuvat
 Joel Sta – layout
 Richard Yamos – logo

Arvostelut 
 The Metal Observer: 10/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Spawn of Possessionin albumit
Incurso

Incurso on Spawn of Possessionin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2012. Albumi on ensimmäinen jolla soittavat soolokitaristi Christian Muenzner (Obscura, Necrophagist) sekä basisti Erlend Caspersen (Blood Red Throne, Dismal Euphony).

Metallisivusto Heavy Blog Is Heavy nimesi Incurson kaikkien aikojen parhaaksi teknisen death metalin albumiksi.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Dennis Röndum – laulu
 Jonas Bryssling – rytmikitara
 Christian Müenzner – soolokitara
 Erlend Caspersen – bassokitara
 Henrik Schönström – rummut

Tuotanto
 Magnus Sedenberg – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Jonas Nilsson – äänittäjä
 Maxe Axelsson – masteroija
 Jonas Karlsson – avustava äänittäjä, soolokitara (kappale 8)
 Pär Olofsson – kansitaide
 Jacob Speis – layout
 Richard Yamos – logo

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Metal Injection: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2012 albumit
Spawn of Possessionin albumit
Jungfennomaanit

Jungfennomaanit oli 1860-luvulla Suomessa syntynyt kielipoliittinen ryhmittymä, joka muodosti fennomaanien jyrkemmän siiven. Se nousi "vanhojen rehellisten suomalaisten" ryhmää vastaan johdossaan Georg Zacharias Forsman (myöh. Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen). Hän perusti 1863 yhdessä veljensä Jaakko Forsmanin sekä Agathon Meurmanin kanssa Helsingin Uutiset -lehden äänenkannattajakseen. Lehdessä hän ilmoitti ”suomi-kiihkon puolueen” perustetuksi ja julkaisi sen ohjelman. Jo seuraavana vuonna jungfennomaanit saivat vallattua ”vanhojen rehellisten” käsissä olleen Suomettaren, mutta se meni konkurssiin 1866. Seuraajaksi perustettiin 1869 Uusi Suometar. 1870-luvulle tultaessa Yrjö-Koskisen jungfennomaanisuus nähtiin jo koko suomalaisuusliikkeen johtona.

Jungfennomaaneja (ja myös J. V. Snellmania) erotti ”vanhoista rehellisistä suomalaisista” varsinkin suhtautuminen Venäjään ja Ruotsiin. Jungfennomaanit korostivat lojaalisuutta Venäjää kohtaan ja Yrjö-Koskinen halusi katkaista henkiset siteet Ruotsiin Suomen kansallisen kehityksen edistämiseksi. ”Vanhat rehelliset” suhtautuivat ruotsinkielisten liberaalien tavoin kielteisesti venäläiseen imperialismiin ja painottivat ruotsalaisen kulttuuriperinnön merkitystä suomalaisille. Lisäksi ”vanhojen rehellisten” mielestä suomalaisuuden olisi noustava ”luonnollista tietä” eli vähittäisen kulttuurisen ja sivistyksellisen kehityksen kautta eikä poliittisen taistelun tuloksena.

Ikäero ”vanhojen” ja ”nuorten” fennomaanien johtajien välillä oli itse asiassa vähäinen. Nimestään huolimatta jungfennomaaneja ei pidä sekoittaa myöhempiin nuorsuomalaisiin.

Lähteet 

Fennomaanit
Suomen liberaalit puolueet‎
Entiset suomalaiset puolueet
Saksan 1. panssariarmeija

1. panssariarmeija () oli Saksan maavoimien  yhtymä toisessa maailmansodassa. Se muodostui kuin lokakuussa 1941 1. panssariryhmä () täydennettiin armeijaksi. Yhtymään kuuluneet joukot osallistuivat Ranskan valtaukseen ja itärintaman taisteluihin.

XXII armeijakunta 
Wehrkreis X perusti XXII motorisoidun armeijakunnan esikunnan liikekannallepanossa 26. elokuuta 1939 komentajanaan kenraalieversti Ewald von Kleist. Armeijakuntaan kuuluivat 30., 56. ja 254. jalkaväkidivisioonat sekä armeijakuntajoukot. Se muutettiin 5. maaliskuuta 1940 länsirintamalla panssariryhmä von Kleistiksi, joka osallistui Ranskan valtaukseen. Armeijakunta lakkautettiin virallisesti kuitenkin vasta 12. heinäkuuta.

Panssariryhmä 
1. panssariryhmä () muodostettiin 16. marraskuuta 1940 laajentamalla panssariryhmä Kleist (). Ryhmä osallistui Jugoslavian valtaukseen huhtikuussa 1941 ennen siirtoaan itärintamalle Etelän armeijaryhmään, jonka mukana se ylitti Neuvostoliiton rajan 22. kesäkuuta operaatio Barbarossassa. Panssariryhmä laajennettiin 25. lokakuuta 1. panssariarmeijaksi.

Armeija siirrettiin tammikuussa 1945 armeijaryhmien uudelleen nimeämisen seurauksena Keskustan armeijaryhmään. Se antautui toukokuussa Tsekkoslovakiassa liittoutuneille.

Komentajat 
Panssariarmeijankomentajina olivat:
 marsalkka Ewald von Kleist (perustaminen - 21. marraskuuta 1942)
 kenraalieversti Eberhard von Mackensen (21. marraskuuta 1942 – 29. lokakuuta 1943)
 kenraalieversti Hans-Valentin Hube (29. lokakuuta 1943 – 21. huhtikuuta 1944)
 jalkaväenkenraali Kurt von der Chevallerie (21. huhtikuuta – 18. toukokuuta 1944)
 kenraalieversti Erhard Raus (18. toukokuuta - 15. elokuuta 1944)
 kenraalieversti Gotthard Heinrici (15. elokuuta 1944 - 19. maaliskuuta 1945)
 panssarikenraali Walther Nehring (19. maaliskuuta - 3. huhtikuuta 1945)
 jalkaväenkenraali Wilhelm Hasse (3.-4. huhtikuuta 1945)
 panssarikenraali Walther Nehring 4. huhtikuuta 1945 - antautuminen

Lähteet 

01
Panssarijoukot
Jurva (täsmennyssivu)

Jurva tarkoittaa seuraavia:

Jurva, lakkautettu Suomen kunta
Jurva, suomalainen miehen etunimi

Sukunimi
Albanus Jurva (1865–1926), urkujenrakentaja
Aura Jurva (1882–1954), kirjailija
Eelis Jurva (1873–1934), sotilaskapellimestari, Aura Jurvan veli
Johanna Jurva (s. 1977), perussuomalainen poliitikko
Juho Herman Jurva (1872–?), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Marita Mäkinen, o.s. Jurva (s. 1949), SMP:läinen poliitikko
Matti Jurva (1898–1943), kuplettilaulaja
Risto Jurva (1888–1953), merentutkimuslaitoksen johtaja.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ruskokorvafasaani

Ruskokorvafasaani (Crossoptilon mantchuricum) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä ja uhanalaisena Kiinassa.

Koko ja ulkonäkö
Ruskokorvafasaani on suurikokoinen lintu ja voi kasvaa 96–100 cm pitkäksi. Koiraat ovat tyypillisesti naaraita kookkaampia. Koiras on väriltään tummanruskea päälaeltaan, rinnastaan, selästään ja siivistään. Alaselkä on valkoinen. Pyrstö on viuhkamainen ja pyrstön pitkät sulat ovat valkoiset ja mustakärkiset. Naaman iho on höyhenistä paljas ja punainen. Silmien alla kulkee valkoinen juova. Nokka ja jalat ovat punertavat. Ruskokorvafasaaninaaras muistuttaa koirasta, mutta on pienikokoisempi.

Levinneisyys ja elintavat
Ruskokorvafasaania tavataan keskisen kiinan pohjoisosista. Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen havu- ja lehtipuita kasvavat sekametsät tyypillisesti noin 1 000–2 600 metrin korkeudesta. Tyypillisesti ruskokorvafasaanit liikkuvat 10–30 yksilön ryhminä. Linnun ravintoa ovat siemenet, kasvien sipulit ja juurakot sekä hyönteiset. Ruskokorvafasaanin lisääntymisaika kestää huhtikuulta kesäkuulle. Naaras munii tyypillisesti 5–8 vihreää munaa ja hautoo munia noin neljän viikon ajan. 

Ruskokorvafasaanikannan kooksi arvioidaan 5 000–17 000 yksilöä. Lajin kanta arvioidaan vaarantuneeksi. Sitä uhkaa elinympäristön väheneminen ja pirstaloituminen hakkuiden vuoksi ja metsästys.

Lähteet

Aitokanat
Uhanalaiset linnut
Disbeliever

Disbeliever on suomalaisen heavy rock -yhtyeen Gotham O.D:n toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Off Records.

Kappaleet 
Glowing Goodbyes
Into the Light
Brave?
Change (Home/Later/Silence)
I Will Prevail
Grind (Interlude)
My Reflection
Disbeliever
Circle
Till the End
Mea Gloria Fides
Just Kill Me

Kokoonpano 
 Ilkka Moilanen – laulu
 Juuso Jalasmäki – kitara
 Jesse Muranen – basso
 Jone Matilainen – rummut
 Mikko Riipinen – koskettimet

Arvostelut

Lähteet 

Vuoden 2010 albumit
Gotham O.D:n albumit
Valve Anti-Cheat

Valve Anti-Cheat (VAC) tai Valven huijauksenesto on Valven kehittämä järjestelmä, jolla pyritään estämään pelaajien huijaamista videopeleissä automaattisesti vanhoista "Overwatch"-käyttäjistä ja perinteisestä ilmoita pelaajasta -toiminnosta huolimatta. Tämä järjestelmä on osa Steamiä.

VAC otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 2002 Counter-Strike -pelissä. Myöhemmin Valve päätti lopullisesti luopua PunkBuster-ohjelmistosta ja kehittää omaa VAC-huijauksenestojärjestelmäänsä.

VAC2 toimii GoldSrc-, Source-, Unreal 2 -, IW engine Versio 3.0 - ja 4.0 -pelimoottoreilla toimivissa peleissä. VAC2 sisältyy Source SDK:hon.

Järjestelmän ominaisuudet 
 Valve Anti-Cheat voi toimia vain Steam-järjestelmän kanssa ja vain pelien Steam-versioiden kanssa.
 Huijarin pelaamisen kieltäminen tapahtuu Steam-tilin kautta.
 Pelissä VAC-turvatut palvelimet on merkitty kilpi-kuvakkeella.
 Kaikki kiellot ovat pysyviä eli Valven tekninen tuki ei poista kieltoja missään olosuhteissa.
 Valven mukaan VAC:issa ei ole ollut ongelmia. Itse asiassa oli tapauksia, joissa jotkut tilit oli merkitty kiellettyiksi, vaikka pelaaja ei olisikaan huijannut. Tämä ei johtunut VAC:in virheellisestä toiminnasta, vaan Valven palvelimien ongelmasta. Valve poisti kiellot virheellisesti kielletyiltä tileiltä.
 Huijarin estäminen ei tapahdu heti. Se kestää muutamasta päivästä muutamaan viikkoon. Tämän tarkoituksena on vaikeuttaa huijausten kehittämistä, sillä palautetta kiinnijäämisestä ei saa välittömästi.
 Kiellon saamisen jälkeen pelaaminen on mahdollista vain suojaamattomilla palvelimilla.

Lähteet 

Huijauksen esto-ohjelmistot
Hyytelösienet

Hyytelösienet (Dacrymycetales) on Dacrymycetes-luokkaan kuuluva sienilahko. Se sisältää heimot Cerinomycetaceae ja Dacrymycetaceae. Hyytelösieniin kuuluvia lajeja ovat muun muassa keltasarvikka (Calocera viscosa) ja orahytykkä (Pseudohydnum gelatinosum).

Lähteet 

Avokantaiset
Orgy of Murder

Orgy of Murder on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Brutal Bands.

Albumista julkaistiin myös 500:n kappaleen kuvavinyylipainos.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Damian Leski – laulu, kitara
 Ryan Saylor – kitara
 Anthony Voight – basso, laulu
 Kyle Christman – rummut

Tuotanto
 Chris Djuricic – äänittäjä
 Trevor Sadler – masteroija
 Tony Koehl – kansikuva
 Wim De Vries – layout
 Larelle Tucker – valokuvat

Arvostelut 
 The Metal Observer: 7/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2011 albumit
Gorgasmin albumit
Trimūrti

Trimūrti (, ”kolme muotoa”) tarkoittaa hindulaisuudessa kolmiyhteistä jumalaa, jonka muotoja ovat Brahmā, Vishnu ja Shiva. Jokainen jumala vastaa yhdestä luomisprosessin vaiheesta: Brahmā on luojajumala, Vishnu säilyttäjä ja Shiva tuhoaja. Vishnu ja Shiva ovat jumalista tärkeimmät, eikä Brahmāta juuri palvota, koska maailman luomisen jälkeen hänen ei uskota enää puuttuneen sen tapahtumiin.

Ajatus kolminaisuudesta lienee ollut alun perin yritys sovittaa jumaluuksien eri puolia toisiinsa ja perimmäisen totuuden käsitteeseen (brahman). Trimūrti-käsite voidaan esittää taiteessa yhtenä jumalhahmona, jolla on kolmet kasvot. Käsite esiintyy jo Kālidāsan kirjoittamassa eeppisessä Kumārasambhava-runossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hindulaisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Armenialaisten kansalliskongressi (1917)

Armenialaisten kansalliskongressi tai Itä-armenialaisten kongressi oli poliittinen kongressi joka pidettiin Tbilisin taiteellisessa teatterissa lokakuussa 1917. Se aloitti työnsä 11. lokakuuta ja lopetti kokoontumisensa 26. lokakuuta 1917. 

Venäjän armenialaiset päättivät pitää vuonna 1917 kokouksen, jossa pohdittaisiin  maaliskuun vallankumouksen jälkeistä poliittista tilannetta ja sen avaamia mahdollisuuksia kansallisille pyrkimyksille. Kokoukseen osallistui kaikkiaan 244 edustajaa kaikista muista puolueista paitsi bolsevikeista. Edustajista seitsemän oli poliittisesti sitoutumattomia. Bolsevikit eivät osallistuneet kongressiin, koska eivät hyväksyneet sen poliittisia päämääriä.

Kongressi päätti tukea Venäjää sen sotaponnisteluissa. Se vaati provinssien muodostamista kansalliselle pohjalle, koulutuksen haluttiin olevan maallista ja lukiokoulutus tuli muuttaa armenialaiseksi. Lisäksi päätettiin tukea sotapakolaisia taloudellisesti. 

Armenian historia
1917
Parliament Act

Parliament Act tarkoittaa kahta Yhdistyneessä kuningaskunnassa säädettyä lakia, jotka poistivat parlamentin ylähuoneelta absoluuttisen veto-oikeuden lähes kaikkeen lainsäädäntöön. Nykyisin ne määrittelevät ylähuoneen valtaoikeudet ja muodostavat siten osan maan valtiosääntöä.

Parliament Act 1911 poisti ylähuoneelta ehdottoman veto-oikeuden ja jätti jäljelle kahden vuoden lykkäävän veto-oikeuden
Parliament Act 1949 lyhensi lykkäävää veto-oikeutta kahdesta yhteen vuoteen

Parliament Act -lakien mukaan ylähuoneessa hylätyt lait voivat tulla voimaan, mikäli alahuone hyväksyy ne uudelleen vuoden kuluttua ensimmäisestä käsittelystä. Budjettiasioita koskevat päätökset kuitenkin siirtyvät hallitsijan vahvistettaviksi automaattisesti jo kuukauden kuluttua alahuoneen hyväksynnästä, vaikka ylähuone ei olisi hyväksynyt niitä. Parliament Actien piiriin eivät kuulu ylähuoneessa tehdyt lakialoitteet, vain yksityisiä koskevat säädökset (private bill), parlamentin toimikauden pidentämistä koskevat esitykset eivätkä sellaiset lakiesitykset, jotka on annettu ylähuoneen käsiteltäviksi alle kuukautta ennen vaalikauden loppua. Ne vaativat edelleen molempien kamarien hyväksynnän tullakseen voimaan.

Lakien suomaa mahdollisuutta ohittaa ylähuone on käytetty seitsemän kertaa: kolme kertaa vuosina 1911–1949 ja neljästi sen jälkeen, viimeksi vuonna 2004 kettujahdin kieltämisen yhteydessä. Lisäksi kolmessa tapauksessa lakia aiottiin soveltaa, mutta ylähuone hyväksyikin aiemmin vastustamansa esityksen toisessa käsittelyssä.

Lähteet

Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti
Jakob Ahlsman

Jakob Ahlsman (9. kesäkuuta 1798 Pöytyä – 29. marraskuuta 1872 Olkkala, Vihti) oli suomalainen koulumestari ja sanakirjan tekijä.

Ahlsman syntyi piika Maria Jöransdotterin aviottomana lapsena. Hän kasvoi isoäitinsä luona ja joutui ajoittain turvautumaan kerjäämiseenkin. Jakob sai kuitenkin kodin erään Marttilassa asuneen leskiemännän luota ja hän sai mahdollisuuden myös opiskeluun. Vuonna 1815 16-vuotias Jakob Ahlsman ryhtyi kiertäväksi lastenopettajaksi ensin Marttilassa ja sitten muuallakin Turun lähimpäristössä. Hän tutustui kesällä 1826 Turussa toimineeseen Bell-Lancaster–kouluun jossa pidemmälle edistyneet oppilaat ohjasivat hitaammin eteneviä tovereitaan. Ahlsman alkoi soveltaa näitä periaatteita myös omassa opetuksessaan.

Ahlsman siirtyi 1838 opettajaksi Vihtiin ja vuonna 1840 hänestä tuli Vihdin kiertävä koulumestari. Hän oli tässä toimessa aina kuolemaansa saakka.

Ahlsman avusti Turussa ja Helsingissä ilmestyneitä sanomalehtiä muun muassa Suometarta. Hän julkaisi 1858 Jesuksen Kristuksen sotamies nimisen uskonnollisen kirjasen jota otettiin useita painoksia. Ahlsman teki myös 1826–1835 käsikirjoituksen 302-sivuiseen ruotsalais-suomalaiseen sanakirjaan jota ei kuitenkaan painettu. Vuonna 1868 Ahlsman vieraili Elias Lönnrotin luona Sammatissa ja ryhtyi avustamaan Lönnrotia uuden virsikirjan valmistelussa. Tämä työ oli kuitenkin velä kesken Ahlsmanin kuollessa.

Ahlsman on haudattu Vihdin kirkon läheisyyteen. Hänen haudalleen pystytettiin 1906 jugendtyylinen harmaakivinen hautapaasi.

Lähteet 
 Vihdin henkilögalleria : Ahlsman Jakob 
 Arno Forsius : Vihdin kirkon hautausmaa

Aiheesta muualla 
 Doria Kansalliskirjasto : Ahlsmanin ruotsalais-suomalaisen sanakirjan käsikirjoitus vuodelta 1835 pdf-tiedostona

Suomalaiset opettajat
Vuonna 1798 syntyneet
Vuonna 1872 kuolleet
Ben Steinberg

Benjamin "Ben" Steinberg (s. 22. tammikuuta 1930 Winnipeg) on kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja pedagogi. Hänen opinahjojaan olivat Toronton The Royal Conservatory of Music ja Toronton yliopisto. Hän opiskeli sävellystä John Weinzweigin, pianonsoittoa Samuel Dolinin ja laulua Weldon Kilburnin johdolla. Steinberg on juutalainen, ja hänen tuotantoonsa kuuluu uskonnollista musiikkia. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa israelilaisiin kansanlauluihin perustuvan jousitrion. Hänen kantaattinsa Echoes of Children (1979) toi hänelle kansainvälisen Gabriel-palkinnon. Jerusalemin kaupunki kutsui Steinbergin residenssitaiteilijakseen vuosina 1978 ja 1980.

American Harp Society palkitsi Steinbergin tämän sarjasta huilulle, alttoviululle ja harpulle (1981). Sävellys syntyi Suzanne Shulmanin tilauksesta. Cantors Assembly myönsi Steinbergille Kavod-palkinnon vuonna 1983. Säveltäjältä ovat tilanneet teoksia myös Paul Brodie, Chamber Players of Toronto ja Lawrence Cherney. Steinberg julkaisi oman metodinsa nuorisokuoroille (Together Do They Sing, 1961).

Lähteet 

Kanadalaiset säveltäjät
Kanadalaiset kuoronjohtajat
Vuonna 1930 syntyneet
Elävät henkilöt
Keltamarjakotinga

Keltamarjakotinga (Carpornis cucullata) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Keltamarjakotingaa tavataan Kaakkois-Brasiliassa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Lähteet

Kotingat
Vihermarjakotinga

Vihermarjakotinga (Carpornis melanocephala) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Vihermarjakotingaa tavataan Brasilian itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.

Elintavat
Vihermarjakotinga elää luonnontilaisissa alnkometsissä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa marjoja.

Lähteet

Kotingat
Uhanalaiset linnut
Kiovan taistelu (1943)

Kiovan taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Kiovan kaupungin hallinnasta. Kaupunkia puolustivat Saksan 4. panssariarmeijan joukot hyökkääviä Neuvostoliiton 1. Ukrainan rintaman ja Tsekkoslovakian Itsenäisyysprikaatin joukkoja vastaan. Puna-armeija aloitti hyökkäyksensä kaupunkiin 3. marraskuuta 1943. Saksalaiset käynnistivät vastahyökkäyksensä 13. marraskuuta, mutta joutuivat vetäytymään kaupungista 22. joulukuuta mennessä, jolloin puna-armeija sai vallattua kaupungin takaisin.

Toisen maailmansodan itärintaman taistelut
Kiovan historia
1943
Keskustan huoltotunneli

Keskustan huoltotunneli (KeHu) on noin kahden kilometrin mittainen maanalainen liikenneväylä Helsingissä. Sen läntinen pää on Kampissa ja itäinen pää Kaisaniemessä, jossa väylä liittyy aikaisemmin rakennettuun Kluuvin vanhaan tunneliin.

Huoltotunneli alittaa osan kaupungin keskustaa ja se on tarkoitettu kiinteistöjen huoltoliikenteelle, mutta sen läntisen osan kautta kulkee myös kahden maanalaisen pysäköintilaitoksen liikenne. Maanalainen huoltoväylä siirtää kiinteistöjen huoltoliikennettä maan alle, ja tekee mahdolliseksi kävelykeskustan laajentamisen. Huoltoväylä vähentää myös jakeluliikenteen aiheuttamaa ruuhkaa ydinkeskustassa.

Vuosina 2005–2010 rakennetun uuden huoltotunnelin pituus on vajaa kaksi kilometriä ja huoltoväylän rakentamisen yhteydessä saneeratun Kluuvin vanhan tunnelin pituus on noin yksi kilometri. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat noin 90 miljoonaa euroa. Tunnelihankkeen pääsuunnittelija oli insinööritoimisto Saanio & Riekkola Oy ja arkkitehtisuunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto CJN Oy. Tunnelin rakennutti Helsingin kaupunki ja sen hallinnoinnista vastaa kaupungin kokonaan omistama yhtiö Helsingin Väylä Oy.

Liikennöinti ja pysäköinti 

Tunnelin läntinen osuus Ruoholahdesta Keskuskadulle avattiin toukokuussa 2009, jolloin tunnelin varsinaisen käyttötarkoituksen mukainen tavara- ja huoltoliikenne pääsi ajamaan Stockmannin tavaratalon maanalaiselle huoltopihalle asti. Samalla avautuivat myös kaksi uutta tunnelin kautta liikennöitävää pysäköintilaitosta. Tunnelin itäinen osuus otettiin käyttöön syksyllä 2010, jolloin tunnelin uuden itäisen osan jatkeena olevan Kluuvin vanhan tunnelin peruskorjaus valmistui.

Yleinen ajoneuvoliikenne on sallittu Ruoholahden suuaukon kautta kahteen pysäköintilaitokseen: Kampin pysäköintilaitokseen (P-City) ja Mannerheimintien alla olevaan Stockmannin pysäköintilaitokseen (Stockmann Aimo Park), jonne on pääsy myös Kalevankadulta.

Ajotunneli on muutoin kaksiajoratainen, paitsi niin sanotun Kluuvin ruhjeen kohdalla on kummallekin liikennesuunnalle oma ajotunneli noin parinsadan metrin matkalla. Kohdan läpäisy vaati mittavaa kallion vahvistamista sekä ennen että jälkeen louhinnan. Lisäksi tunnelia louhittiin vain lyhyt pätkä kerrallaan. Liikennetilan leveys tunnelissa on 12,3 metriä ja ajoneuvon suurin sallittu korkeus 4 metriä. Pituutta ajoneuvolla voi olla korkeintaan 12 metriä.
   
Ajotunneli on normaalia katualuetta ja liikennöintiä siellä valvoo poliisi. Suurin sallittu nopeus tunnelissa on 30 km/h, nopeusrajoitusta valvotaan kameroin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Helsingin rakennusviraston huoltotunneli-esite

Helsingin tunnelit
Helsingin keskustan huoltotunneli
Huoltoreitit
Kuksumäki

Kuksumäki eli Kukšumäki () on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Koveran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Kuksujärveä 22 kilometriä kunnan keskuksesta Nurmoilasta luoteeseen. Kylässä on 56 asukasta (vuonna 2012).

1900-luvun alussa seudun kylät muodostivat Vitelen volostiin kuuluneen Kuksumäen kyläkunnan. 1930-luvulla perustettiin Aunuksen piiriin kuulunut Kuksumäen kyläneuvosto. Vuonna 1933 siinä oli yli 500 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Atšula (ven. Attšula), Döndölä (Dondeila), Kanaila (Kanoila), Kiimuselkä (Kiimuselga), Ontura, Sillankylä (Umosta), Teppoila, Tšimoila ja Vekkoila yhdistettiin virallisesti Kuksumäen kyläksi vuonna 1957.

Kylästä on maantie Säntämään (ven. Sjandeba). Palveluihin kuuluu kauppa-auto. Lähistöllä on kaksi kivikautista asuinpaikkaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu kaksi 1900-luvun alussa rakennettua asuintaloa. Sillankylässä on pieni lomakylä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Kuksumäki Karjalan tasavallan matkailusivustolla 

Aunuksen piirin asutut paikat
Alexander Ehrnrooth

Alexander Göran Jacob Ehrnrooth (s. 26. maaliskuuta 1974) on suomalainen liikemies ja Fiskars Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja. Alexander Ehrnrooth valmistui kauppatieteen maisteriksi Svenska handelshögskolanista 1998, ja hänet valittiin Fiskarsin hallitukseen vuonna 2000. Ehnroothin sijoitusyhtiö Virala Oy Ab on Fiskarsin suurin osakkeenomistaja.

Ehrnrooth on tehnyt 2000-luvulla sijoituksia myös muihin suomalaisyrityksiin ja toiminut niiden hallituksissa. 

Vuonna 2007 Alexander Ehnrooth valittiin kartonkiyhtiö Stromsdalin hallituksen jäseneksi hänen nostettuaan omistustaan yrityksessä sijoitusyhtiönsä kautta 27 prosenttiin. Marraskuussa 2008 Stromsdal ajautui konkurssiin. 

Alexander Ehrnrooth oli konkurssiin syksyllä 2013 haetun Tiimarin pääomistaja. Tiimarin suurin yksittäinen osakkeenomistaja oli Alexanderin isän, Göran J. Ehrnroothin perheen yhteinen sijoitusyhtiö Unioca Oy 65 prosentin osuudella, minkä lisäksi Alexander omisti Tiimarista oman sijoitusyhtiönsä Belgrano Investments Oy:n kautta 4,5 prosenttia. Konkurssissa Tiimari jäi velkaa näille yhtiöille yhteensä noin 15,5 miljoonaa euroa.

Ehrnrooth on sijoitusyhtiönsä Atine Group Oy:n kautta myös Turvatiimin suurin omistaja noin 65 %:n omistusosuudella sekä Oral Hammaslääkärien suurin omistaja noin 36 %:n omistusosuudella. Hallituksen puheenjohtajana molemmissa yrityksissä toimii Atine Group Oy:n toimitusjohtaja Benedict Wrede.

Fiskarsin hallitusjäsenyyden lisäksi Alexander Ehrnrooth on hallituksen jäsenenä Wärtsilä Oyj:ssä sekä hallituksen puheenjohtajana omistamassaan Belgrano Investmens Oy:ssä ja Yhdysvaltain Delawareen rekisteröidyssä Aleba Corporationissa.

Suku 
Alexander Ehnroothin isä on vuorineuvos Göran J. Ehrnrooth, Fiskarsin pitkäaikainen toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Hänen veljensä nimi on Albert Carl Göran.

Lähteet 

Suomalaiset aateliset
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Wärtsilä
Fiskars
Lorenzo Insigne

Lorenzo Insigne (s. 4. kesäkuuta 1991 Frattamaggiore, Napoli, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen. Hän edustaa Italian pääsarjassa pelaavaa Napolia ja on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän voitti Italian maajoukkueen pelaajana Euroopan-mestaruuden vuonna 2021.

Seurajoukkueura 

Insigne on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Società Sportiva Calcio Napolin kasvatti. Hän vietti vuodet 2009–2012 lainasopimuksilla alemmissa sarjoissa Cavesessa, Foggiassa ja Pescarassa. Ensimmäisen kerran hän pääsi Serie A:n ottelussa kentälle tammikuussa 2010. Kaudella 2012–2013 hän nousi Napolin vakiokokoonpanoon ja pelasi 37 liigaottelua, joista 16 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki kauden aikana viisi maalia, joista ensimmäisen 16. syyskuuta 2012 kotiottelussa Parmaa vastaan. Kunakin kausista 2015–2018 hän pelasi 37 ottelua Napolin 38 liigaottelusta ja oli noina kausina avauskokoonpanossa 34, 35 ja 36 kertaa. Kaudella 2016–2017 hän teki yhden kauden Serie A -maaliennätyksekseen 18 maalia ja oli koko liigan maalintekijätilastossa seitsemäs. Kaudella 2015–2016 hän teki Serie A:ssa 12 maalia ja kaudella 2018–2019 kymmenen maalia pelattuaan loukkaantumisten ja pelikieltojen vuoksi vain 28 ottelua. Kaudella 2019–2020 hän oli Napolin joukkueen kapteeni ja jatkoi tehtävässä seuraavalla kaudella, jolloin hän teki kahdeksan maalin kauden perään 19 maalia ja oli koko liigan seitsemänneksi paras maalintekijä (italialaisista toiseksi paras).

Insgine teki Italian cupin loppuottelussa kaksi maalia vuonna 2014 Napolin voittaessa Fiorentinan 3–1. Hän voitti toisen kerran Italian cupin vuonna 2020 ja teki maalin loppuottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. Hän on pelannut Mestarien liigassa 30 ottelua, joissa hän on tehnyt 11 maalia, ja Eurooppa-liigassa 37 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.

Maajoukkueura 

Insigne teki ensiesiintymisensä Italian maajoukkueessa 11. syyskuuta 2012 MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi alkulohko-ottelussa Costa Ricaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kolmessa ottelussa. Italian ja Saksan välisen puolivälieräottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa hän oli ensimmäinen laukoja ja teki maalin, mutta Saksa voitti lopulta tuon ottelun. Italian mestaruuteen päättyneissä kesän 2021 EM-kilpailuissa hän teki maalin alkulohko-ottelussa Turkkia ja puolivälieräottelussa Belgiaa vastaan. Hän pelasi avauskokoonpanossa lukuun ottamatta jatkopaikan kannalta merkityksetöntä viimeistä alkulohko-ottelua. Hän on jouluun 2021 mennessä pelannut 53 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.

Maalit Italian maajoukkueessa 
Italian maalit mainittu ensin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lorenzo Insignen tilastot AIC.football.it-sivustolla 

Italialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt