joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jyrki Hämäläinen

Jyrki Uolevi Hämäläinen (27. heinäkuuta 1942 Tampere – 18. maaliskuuta 2008 Espoo) oli suomalainen populaarikulttuuriin erikoistunut toimittaja. 

Hämäläinen opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi harjoittelijana tv-studioissa Lontoossa ja Los Angelesissa. Hän oli Suosikki-lehden päätoimittaja vuosina 1968–2003. Hän toimi myös show-promoottorina ja ohjelmiston tuottajana. Päätoimittajan uran päättyessä Hämäläinen julkaisi muistelmansa Seikkailija tämän maailman – kovilta kaduilta tähtien suosikiksi ja sen jälkeen kirjoitti vielä Urpo Lahtisen, Olavi Virran ja Dannyn elämäkerrat sekä lehtikolumneja.

Lehtityön ohella Jyrki Hämäläinen muistetaan 1960-luvun televisio-ohjelmista, kuten Ohimennen, Syrjähyppy, Antaa soittaa ja Kertaheitolla, joita hän toimitti yhdessä Markku Veijalaisen kanssa. Toimittajatyön lisäksi Jyrki Hämäläinen on vaikuttanut musiikkimaailmassa myös äänilevyesiintyjänä sekä sanoittajana. Vuonna 1966 Hämäläiseltä ilmestyi single Lätkämarssi / Animals, jonka molemmat kappaleet olivat Hämäläisen omia sanoituksia. Lisäksi hän on sanoittanut yhdessä Kari Kuuvan kanssa Suomen Euroviisu-karsinnoissa vuonna 1975 toiseksi sijoittuneen Dannyn esittämän kappaleen Seikkailija sekä Raul Reimanin kanssa vuonna 1986 niin ikään Dannyn esittämän kappaleen Ninja. Hämäläinen toimi myös tuottajana Jarno Sarjasen vuonna 1985 ilmestyneellä albumilla Mustat kaleerit. 

Hämäläinen kuoli vuonna 2008 sairauskohtaukseen kotonaan 65-vuotiaana. Tarkkaa kuolinsyytä ei ole annettu julki, mutta Dannyn eli Ilkka Lipsasen mukaan hän oli kärsinyt kovasta stressistä lopetettuaan toimen Suosikin päätoimittajana. Hämäläisen kerrotaan syöneen yhdeksää eri lääkettä mm. eturauhasvaivoihin, ja laihtuneen rajusti, mihin lääkärit eivät tienneet syytä .

Juice Leskisen kappaleen ”Jyrki boy” on arveltu perustuvan Jyrki Hämäläiseen.

Hämäläinen oli naimisissa Suomen mannekiinikuningattareksi valitun Arja-Liisa Inguksen kanssa parikymmentä vuotta. He tapasivat vuonna 1976 ja erosivat virallisesti vuonna 1997. Avioliitto oli lapseton.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jyrki Hämäläisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 
 Jyrki Hämäläinen Dannyn sivuilla
 Jyrki Hämäläinen Jatkoajassa. Ylen Elävä arkisto.
 Miten minusta tuli minä, Jyrki Hämäläinen. Ylen Elävä arkisto.

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Musiikkitoimittajat
Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Yhdistetyn maailmancup 1986–1987

Yhdistetyn maailmancupin kaudella 1986–1987 järjestettiin yhdeksän osakilpailua.

Osakilpailut ja voittajat

Maailmancupin kokonaiskilpailun kymmenen parasta

Täydellinen pistetaulukko FIS:n tietokannassa  	

1986–1987
Vuoden 1986 urheilu
Vuoden 1987 urheilu
N'ssi N'ssi

N'ssi N'ssi on Khaledin vuonna 1993 julkaisema studioalbumi. Albumin tuottivat Don Was ja Philippe Eidel. Albumin kappale Alech Taadi soitetaan myös elokuvassa The Fifth Element – puuttuva tekijä. Kaikkien kappaleiden sanoitukset ovat arabiaksi.

Kappaleet

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet 

Khaledin albumit
Vuoden 1993 albumit
Tuottaja

Tuottaja on mikä tahansa tuotantotoimintaa tekevä taho, jolla on tietyissä tilanteissa jokin erityisen määritelty merkitys: 
 Julkisessa palvelutuotannossa puhuttaessa tilaaja-tuottajamallissa.
 Tuottaja taloustieteellisenä terminä
 Biologiassa tuottaja on autotrofi eli yhteyttämiskykyinen eliö.
 Maataloustuottaja
Tuottaja eri kulttuurialoilla: 

 Tuottaja musiikin äänityksessä
 Äänitetuottaja, musiikkituottaja
 Tuottaja elokuva-alalla
 Tuottaja teatterialalla
 Tuottaja televisiossa
 Tuottaja radiossa
 Tuottaja videopelialalla

Kirjallisuutta 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit

he:יצרן
Haruspurje

Haruspurje on purjealuksen pituussuunnan mukainen purje. Sen etuliikki on kiinnitetty harukseen eli vaijeriin, joka kulkee eteen- ja tavallisesti alaspäin mastosta laivan tai veneen kanteen, kokkapuuhun tai toiseen mastoon. Keulaharuspurje on kiinnitetty keulapuun ja etumaisen maston väliin ja väliharuspurje puolestaan mastojen väliin.

Useimmat haruspurjeet ovat kolmikulmaisia, mutta on olemassa myös nelikulmaisia haruspurjeita.

Purjealuksen rakenne
Night Watch – yövahti

Night Watch – yövahti (, Notšnoi Dozor; myös Yövahti) on vuonna 2004 valmistunut venäläinen elokuva. Elokuva on yksi harvoista 2000-luvulla länsimaissa laajaan teatterilevitykseen päässeistä venäläisistä elokuvista. Elokuva on nykyajan Moskovaan sijoittuva fantasiatarina, jossa hyvät Muukalaiset yrittävät pitää kurissa pahoja Muukalaisia (vampyyreita). Elokuva on perustuu Sergei Lukjanenkon viisiosaisen Yöpartio-romaanisarjan (1998–2012) ensimmäiseen osaan Yöpartio. Jatkoelokuva Day Watch julkaistiin 1.1.2006. Lukjanenkon romaanisarjan seuraavien osien filmatisointi- tai julkaisuaikataulusta ei ole tietoa.

Juoni

Tuhat vuotta sitten käytiin suuri taistelu Valon ja Pimeyden voimien välillä. Taistelu päättyi tasatilanteeseen, ja sen jälkeen on vallinnut hutera rauha. Valon voimat muodostivat Yövartion, joka pyrkii rajoittamaan pimeyden voimien toimintaa esimerkiksi pitämällä kurissa luvattomat metsästäjät. Pimeyden voimat taas muodostivat Päivävartion, joka valvoo Yövartion toimintaa.

Elokuvien päähenkilö on Moskovassa elävä Anton, joka saatuaan tietää olevansa Muukalainen päätyy työskentelemään Yövartiossa.

Näyttelijöitä

Aiheesta muualla
 Elokuvan virallinen kotisivu

Fantasiaelokuvat
Vampyyrielokuvat
Venäläiset elokuvat
Vuoden 2004 elokuvat
Timur Bekmambetovin ohjaamat elokuvat
Fox Searchlight Picturesin elokuvat
Toni Kallio

Toni Kari Mikael Kallio (s. 9. elokuuta 1978 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai vasen laitapuolustaja, mutta nuorempana hän pelasi myös hyökkääjänä.

Seurajoukkueura 

Kallio on Tampereen Pallo-Veikkojen kasvatti. Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän on pelannut TPV:n lisäksi myös FC Jazzissa ja Helsingin Jalkapalloklubissa. HJK:n riveissä Kallio saavutti kaksi Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen Cupin voittoa. Vuonna 2004 hän siirtyi Norjaan Molden joukkueeseen ja voitti seurassa seuraavana vuonna Norjan cupin.

Kallio siirtyi sveitsiläisen Young Boysin riveihin helmikuussa 2007 ja sieltä entisen Suomen maajoukkuevalmentajan Roy Hodgsonin manageroimaan Fulhamiin tammikuussa 2008. Alun perin vain kauden 2007–2008 loppuun ulottunutta sopimusta jatkettiin kahdella vuodella kesällä 2008. Kallio debytoi Englannin valioliigassa 23. elokuuta 2008 Fulhamin voittaessa kotonaan Arsenalin.

Kauden 2009–2010 aikana Kallio kävi kahteen eri otteeseen lainalla Mestaruussarjan Sheffield Unitedissa. Fulham vapautti hänet kauden päätteessä sopimuksen umpeuduttua. Elokuun lopussa Kallio siirtyi norjalaiseen Vikingiin, jossa pelasi vain yhdessä ottelussa tultuaan vaihdosta kentälle. 

Tammikuussa 2011 Kallio teki sopimuksen thaimaalaisen Muangthong Unitedin kanssa, joka oli voittanut Thaimaan-mestaruuden kahdesti peräkkäin kausilla 2009 ja 2010. Kallion ura suomalaisittain eksoottisessa jalkapallomaassa jäi kuitenkin lyhyeksi ja ainoaksi viralliseksi esiintymiseksi AFC Champions Leaguen karsintaottelu indonesialaista Sriwijayaa vastaan helmikuussa. Kesäkuussa 2011 hän palasi Suomeen ja liittyi turkulaisen Interin joukkueeseen harjoiteltuaan ensin Tampereen Ilveksen kanssa.

Maajoukkueura 

Suomen maajoukkueessa Kallio debytoi 31. tammikuuta 2000 harjoitusottelussa Färsaaria vastaan. Roy Hodgsonin aikakaudella hän oli ykkösvalinta vasemman laitapuolustajan tontille. Hän on pelannut vuosien 2006 ja 2010 MM- ja vuoden 2008 EM-kilpailuiden karsinnoissa.

Saavutukset 

 Suomen mestaruus 2002, 2003
 Suomen Cup 2000, 2003
 Norjan Cup 2005

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Esittely Suomen Palloliiton sivustolla

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Sami Uotila (näyttelijä)

Sami Uotila (s. 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. 

Uotila valmistui ylioppilaaksi Kaitaan Lukiosta Espoosta vuonna 1991. Hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa vuonna 1994 ja valmistui sieltä teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1998.

Näyttelijäura 
Uotila on ollut kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt siellä monissa näytelmissä, muun muassa Housut pois, Rebekka, sekä Poika ja tähti. Uotila on myös näytellyt Marco Bjurströmin ohjaamassa Grease-musikaalissa päähenkilö Danny Zukoa vuonna 2002. Kesän 2003 Uotila vietti Turussa ja työskenteli Samppalinnan kesäteatterissa näytelmässä Oklahoma. Kesällä 2007 seurasi Samppalinnalla Forum, jossa Uotila oli jälleen mukana. Kesällä 2011 hän oli mukana Samppalinnan kesäteatterin musikaaliproduktiossa Blondi – Legally Blonde. Vuonna 2011 Metro Liven haastattelussa Sami Uotila kertoi jääneensä virkavapaalle Helsingin Kaupunginteatterista palatakseen Salatut elämät -sarjaan Aki Nikkisen rooliin.

Uotila näytteli vuonna 2008 kaksi Kultainen Venla -palkintoa voittaneessa televisiosarjassa Suojelijat.

Uotila on myös toiminut dubbaajana monissa elokuvissa. Hän on lainannut äänensä muun muassa Salama McQueenille elokuviin Autot, Autot 2 ja Autot 3.

Sami Uotila tunnetaan parhaiten Aki Nikkisen roolista televisiosarjassa Salatut elämät, jota hän aloitti vuonna 1999, eli hän kuului sarjan alkuperäiseen näyttelijäkaartiin. Uotila poistui sarjasta vuonna 2001, mutta hänen hahmonsa poistui ruudusta vasta vuonna 2002. Hän teki vuonna 2009 vierailun sarjaan erikoisjaksossa Salatut elämät 10 v. Tuolloin Uotila kertoi haastattelussa, että tuotantoyhtiö on useaan otteeseen pyytänyt häntä palaamaan sarjaan, mutta ei ole omien sanojensa mukaan kokenut vielä palaamista ajankohtaiseksi. Lokakuussa 2012 Uotila kertoi paluun sarjaan olevan mahdollista. Huhtikuussa 2014 Uotila ilmoitti palaavansa sarjaan. Ruudussa hänen hahmonsa on näkynyt syksystä 2014 eteenpäin. Sami Uotila esiintyi myös televisiosarjassa Roba, jossa hän esitti Erkki Salmela -nimistä hahmoa.

Sami Uotila oli yksi keväällä 2011 esitetyn Stage-televisiosarjan tähtivalmentajista. Valmennettavakseen Uotila sai vantaalaisen Lumon lukion.

Vuoden 2019 helmikuusta lokakuuhun Uotila toimi juontajana älypuhelinsovelluksen kautta pelattavassa Primetime-tietovisassa.

Vuonna 2020 hän esiintyi Helsingin Kaupunginteatterin musikaalissa Päiväni murmelina.

Yksityiselämä 
Sami Uotila oli naimisissa Petra Uotilan kanssa vuodesta 2006 vuoteen 2013 asti. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Hänet tunnetaan myös innokkaana pokerin harrastajana. Uotilan nykyinen naisystävä on Salkkareissa myös näytellyt Kerttu Rissanen,  jonka kanssa hän on seurustellut vuodesta 2018. Loppuvuodesta 2020 he muuttivat yhteen ja kihlautuivat huhtikuussa 2022.

Uotila suoritti varusmiespalveluksensa laskuvarjojääkärinä ja on sotilasarvoltaan reservin ylikersantti.

Filmografia

Elokuvat

Televisio- ja nettisarjat

Dubbaukset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Xfire

Xfire oli pikaviestintäohjelma, joka oli suunnattu tietokonepelien pelaajille. Ohjelmalla voi käydä yksityis- ja ryhmäkeskusteluja muiden ohjelman käyttäjien kanssa, ladata tiedostoja (kuten ohjelman omia päivityksiä, pelien päivityksiä, teemoja, demoja sekä pelaamiseen liittyviä videoita), liittyä pelipalvelimille sekä nähdä kuinka paljon ohjelman tukemia pelejä on pelattu. Tällä hetkellä ohjelma on saatavilla ainoastaan Windows-käyttöjärjestelmälle. 

Xfiren kotisivuilla tarjotaan käyttäjilleen myös Livestream-videopalvelua, joka tunnetaan ennestään myös nimellä Mogulus.

Sivuilla näytetään TOP10 pelatuinta peliä (Xfiren käytön aikana). Sivuilta löytyy tarvittaessa myös pitempi lista pelatuista peleistä. Roolipeli World of Warcraft on pitkään pitänyt vakaata kärkipaikkaa Xfiren TOP -listoilla.

Titan Gaming osti Xfiren 2. elokuuta 2010.

XFire on nykyään lopettanut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Xfiren viralliset sivut 
 Livestreamin viralliset sivut 

Pikaviestintäohjelmat
Luettelo tunnetuista hukkuneista

Tämä on luettelo tunnetuista hukkuneista.

 Urmas Alender (1953–1994), virolainen muusikko. Hukkui autolautta Estonian upotessa Saaristomerellä vuonna 1994
 John Jacob Astor IV (1864–1912), yhdysvaltalainen miljonääri, kuoli Titanicin uppoamisessa 
 Albert Ayler (1936–1970), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
 Ole Beich (1955–1991), yhdysvaltalainen basisti, hard rock -yhtye Guns N’ Rosesin juurina pidetyn LA Gunsin basisti; hukkui Kööpenhaminan keskustassa sijaitsevaan Sct. Jørgen -järveen
 Jeff Buckley (1966–1997), yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi, hukkui Memphisin Wolf-jokeen tapaturmaisesti
 Pontus de la Gardie (1520–1585), ranskalais-ruotsalainen sotilas, kuningas Juhana III:n vävy, hukkui Narvajokeen
 Rainer Erlund (1940–2000), kansanedustaja (RKP)
 Fredrik I Barbarossa (1122–1190), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Hukkui Salef-jokea ylittäessään Kilikiassa, Kaakkois-Anatoliassa
 Bernhard von Gudden (1824–1886), Ludvig III:n henkilääkäri
 Benjamin Guggenheim (1865–1912), yhdysvaltalainen miljonääri kuoli Titanicin uppoamisessa
 Vladimir Garin (1987–2003), venäläinen näyttelijä
 Enrique Granados (1867–1916), espanjalainen säveltäjä
 Pentti Haanpää (1905–1955), suomalainen kirjailija
 Harold Holt (1908–1967), australialainen poliitikko
 Whitney Houston (1963–2012), amerikkalainen näyttelijä ja malli, hukkui kokaiinin yliannostuksen johtamaan sydänkohtaukseen kylpyammeessa
 Matti Inkinen (1958–2009), muusikko (SIG), Raisionlahdella
 Pierre Isacsson (1947–1994), ruotsalainen muusikko, hukkui Estonian onnettomuudessa
 Brian Jones (1942–1969), The Rolling Stonesin jäsen
 Petteri Jussila (1970–2004), liikemies
 István Kertész (1929–1973), unkarilainen kapellimestari
 Julius Krohn  (1835–1888), suomalainen kansanrunoilija
 Arvid Kurki (n. 1465 – 1522), Suomen piispa, hukkui laivansa upotessa Selkämerellä
 Ludvig II (1845–1886), Baijerin kuningas vuosina 1864–1886
 Josef Mengele (1911–1979), natsilääkäri, hukkui saatuaan sydänkohtauksen uintiretkellä
 James Murray (1901–1936), yhdysvaltalainen näyttelijä, mahdollisesti itsemurha
 Rok Petrović (1966–1993), slovenialainen alppihiihtäjä
 Asko Raivio (1947–1989), suomalainen muusikko (Kaseva)
 Grigori Rasputin (1869–1916), venäläinen mystikko, hukutettiin
 Percy Bysshe Shelley (1792–1822), englantilainen runoilija
 Aki Sirkesalo (1962–2004), suomalainen muusikko, hukkui Thaimaassa tapaninpäivän tsunamissa
 Julian Skrjabin (1908–1919), venäläinen säveltäjä
 Walahfrid Strabo (k. 849), frankkilainen teologian ja historian kirjoittaja, runoilija
 Isidor Straus (1845–1912), yhdysvaltalainen miljonääri kuoli Titanicilla
 Iida Vihuri (1882–1929), suomalainen kansanedustaja, hukkui höyrylaiva Kurun onnettomuudessa
 Dennis Wilson (1944–1983), yhdysvaltalainen muusikko
 Natalie Wood (1938–1981), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Virginia Woolf (1882–1941), brittiläinen kirjailija ja feministi, hukuttautui

Hukkuneista
Lou Rawls

Lou Rawls (1. joulukuuta 1933 – 6. tammikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen soul-, jazz- ja blueslaulaja. Hän julkaisi yli 70 albumia ja toimi jonkin aikaa myös näyttelijänä. 

Rawls syntyi Chicagossa ja teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 1962. Rawlsin ensimmäinen julkaisu Capitol Recordsilla oli jazzalbumi Stormy Monday. Rawlsin albumi Live! (1966) myi kultaa. Vuonna 1971 hän julkaisi singlen Natural Man, jolla hän sai Grammyn. Vuonna 1976 Rawls julkaisi albumin All Things in Time, joka myi platinaa. Vuonna 2005 kerrottiin julkisuuteen, että Rawls sairasti aivoihin levinnyttä keuhkosyöpää. Rawls kuoli 6. tammikuuta 2006. 

Lou Rawls oli naimisissa Nina Malek Inman Rawlsin kanssa. Parilla oli yksi poika, Aiden Allen Rawls. 

Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat
Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Samojedit

Samojedit on yhteisnimitys eräille Uralin itäpuolella eläville paimentolaiskansoille, jotka puhuvat samojedikieliä. Samojedikansoja ovat nenetsit eli jurakit, enetsit, nganasanit ja selkupit, joista selkupit ovat viimeisiä eteläsamojedeja. Matorit ja juratsit ovat kuolleet sukupuuttoon jo 1800-luvulla, viimeinen kamassi, joka puhui kamassien omaa kieltä, kuoli vuonna 1989. Samojedit mainittiin keskieurooppalaisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1600-luvun lopussa, mutta kiinalaisissa lähteissä hieman ennen ajanlaskumme alkua on maininta metsästäjäkansasta, jonka arvellaan edustaneen samojedeja.

Samojedikielet ja suomalais-ugrilaiset kielet muodostavat yhdessä uralilaisen kielikunnan. Samojedit eivät kuitenkaan ole geneettisesti kovinkaan läheistä sukua läntisemmille suomalais-ugrilaisille kansoille kuten suomalaisille tai virolaisille, vaan muille alueen aasialaisille kansoille. 

Pohjoissamojedien tärkein elinkeino on poronhoito, ja muita elinkeinoja ovat metsästys ja kalastus. Etelämpänä asuvien selkuppien pääelinkeino on lähellä asuvien itäisten hantien tavoin oravanmetsästys, mutta myös ketunmetsästystä ja kalastusta harjoitetaan. Samojedien luontaiselinkeinojen tulevaisuutta uhkaavat Länsi-Siperian lisääntyvät öljyn- ja kaasunporaukset, sillä ne supistavat porojen laidunmaita ja saastuttavat jokia.

Samojedien uskonto edustaa muiden Siperian kansojen tapaan šamanismia. Jumaluuksia ovat ylijumala ja lukuisat henget, joihin pitävät yhteyttä šamaanit. Merkittävässä asemassa ovat myös puusta valmistettavat kotijumalat, jotka edustavat muun muassa esi-isien henkiä. Uskonnollisiin menoihin kuuluu uhraaminen henkien lepyttämiseksi. Esimerkiksi metsästäjä uhraa metsän ja veden hengille uhriaterian kaadettuaan suuren saaliin. Uhriateriaan kuuluu lihaa, leipää, viinaa sekä ainoastaan tätä tarkoitusta varten pähkinöistä valmistettua voita. Rukouksen jälkeen heitetään ateria tuleen, jotta ruoat hävityksen kautta pääsisivät perille henkien luo. Uskomuksen mukaan kaikissa kappaleissa piilee henki, joka vapautuu kun esine on rikottu tai hävitetty.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Arktisen alueen alkuperäiskansat
Jan Myrdal

Jan Myrdal (19. heinäkuuta 1927 – 30. lokakuuta 2020) oli ruotsalainen kirjailija. Maailmankatsomukseltaan hän oli maolainen kommunisti. Hänen vanhempansa olivat Alva ja Gunnar Myrdal.

Jan Myrdal kirjoitti toistakymmentä romaania ja ainakin saman verran matkareportaaseja. Hän käänsi ruotsiksi Balzacin, Diderot'in ja Strindbergin teoksia ja avusti lehtiä. 1960-luvun lopussa hänen elokuvansa Myglaren herätti kohua Ruotsissa. Se oli terävää yhteiskuntasatiiria, joka näytettiin kuusi kertaa televisiossa.

Vuonna 2008 perustettu Jan Myrdal -seura jakaa kahta vuosittaista kirjallisuuspalkintoa, vuonna 2008 aloitettua 100 000 Ruotsin kruunun Lenin-palkintoa ja vuonna 2010 ensi kertaa jaettua 10 000 kruunun Robespierre-palkintoa. Etenkin Lenin-palkinnon nimi on herättänyt pahennusta, ja kirjailija Susanna Alakoski kieltäytyikin vuonna 2013 vastaanottamasta palkintoa, koska ei halunnut nimeään yhdistettävän totalitaristiseen vallankäyttöön. Robespierre-palkinto myönnettiin vuonna 2014 toiselle ruotsinsuomalaiselle kirjailijalle Eija Hetekivi Olssonille.

Myrdal puolusteli Stalinin diktatuuria, Kambodžan kansanmurhia sekä Taivaallisen rauhan aukion joukkomurhia. Myöhemmin hänet tunnettiin putinistina, joka osallistui muun muassa vuonna 2017 Moldovassa järjestettyyn äärioikeistolaisten konferenssiin.

Suomennetut teokset
 Eurooppalaisen intellektuellin aikalaistunnustuksia, Tammi, 1966
 Kiina: vallankumous jatkuu, Tammi, 1971
 Lapsuus, Tammi, 1983
 Raportti kiinalaisesta kylästä, Tammi, 1971
 Sanankäyttöä, Valikoima teoksista Skriftställning 1 ja 2, Tammi, 1971

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jan Myrdalin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Ruotsalaiset kirjailijat
Maolaiset
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Luettelo GNU-paketeista

Tämä sivu on lista ohjelmapaketeista, jotka on kehittänyt ja joita ylläpitää Free Software Foundation GNU:lle. GNU on vapaa Unix-yhteensopiva käyttöjärjestelmä, jonka kehitystyö alkoi 1984. Monet näistä ohjelmapaketeista toimitetaan nykyään osana tyypillistä Linux-jakelupakettia.

Perusjärjestelmä 
 GNU Bash - GNU:n UNIX-yhteensopiva komentotulkki
 GNU coreutils - Yhdistelmä kolmesta aikaisemmasta paketista:
 GNU fileutils - sisältää UNIX-yhteensopivat komennot: chgrp, chown, chmod, cp, dd, df, dir, du, ln, ls, mkdir, mkfifo, mknod, mv, rm jne.
 GNU textutils - sisältää UNIX-yhteensopivat komennot: cat, cksum, head, tail, md5sum, nl, oc, pr, tsort, join, wc, tac, paste jne.
 GNU shellutils - sisältää UNIX-yhteensopivat komennot: basename, chroot, date, dirname, echo, env, groups, hostname, nice, nohup, printf, sleep jne.
 GNU cpio - luo useista tiedostoista yhden paketin
 GNU diffutils - sisältää työkaluja tiedostojen vertailuun
 GNU findutils - sisältää hakutyökaluja
 GNU finger - käyttäjän informaatio
 GNU fontutils - kirjasimien järjestelytyökalut
 GNU tar - luo useista tiedostoista yhden paketin
 GNU grep - etsii merkkijonoja tiedostojen sisältä
 GNU troff - työkalut dokumentaation tuottamiseksi (groff)
 GNU zip - pakkausohjelma (gzip)
 GNU inetutils - sisältää UNIX-yhteensopivat komennot: ftp, telnet, rsh, rlogin, tftp
 GNU readline - kirjasto joka on hyödyllinen komentorivien lukemiseen
 GNU Screen - terminaalin kloonaaja
 GNU texinfo - dokumentaatiojärjestelmä online- ja tulostettavien ohjekirjojen laatimiseen
 GNU time - ohjelma, joka ilmoittaa käskyn suorittamiseen kuluneen ajan
 GNU GRUB - käynnistyslataaja
 GNU Hurd - mikrokerneli joka perustuu serveripakkoihin, jotka tarjoavat samat toiminnot kuin UNIX-kerneli.

Graafinen työpöytä 
 GIMP - GNU Image Manipulation Program on bittikarttoihin perustuva kuvankäsittelyohjelma, jonka kilpailijoihin kuuluu mm. Adobe Photoshop 
 GTK+ - GIMP Toolkit, sisältää GTK+-, GDK-, ja GLib -kirjastot joita käytetään GIMP:ssä ja GNOMEssa.
 GNOME - GNU Network Object Model Environment, virallinen GNU-työpöytä.
 GNUstep - toteutus OpenStep-kirjastoista ja kehitystyökaluista graafiseen ympäristöön.

Kehitysympäristö 
 GNU Binutils - GNU Assembler (as) ja GNU Linker (ld)
 GNU bison - parser generator intended to replace yacc
 GNU build system (autotools) - Autoconf, Automake, Autoheader, ja GNU Libtool
 GNU Compiler Collection - ohjelmointikielen kääntäjä useille ohjelmointikielille kuten C, C++, Fortran, Ada, ja Java
 GNU Debugger (gdb) - debuggeri
 GNU m4 - macro processor
 GNU make - Make-ohjelma GNU-ympäristöön

Tieteelliset ohjelmat 
GNU Octave - ohjelma numeraalisiin laskentoihin, samankaltainen MATLAB:n kanssa.
GSL - GNU-tiedeohjelmien kirjasto
GMP - arbitrary precision numeraalinen laskentaohjelmointikirjasto
Maxima - tietokoneellinen algebrajärjestelmä
GDL - GNU-datakieli, yhteensopiva IDL:n kanssa.

Muut 
 GNU Miscfiles - useita datatiedostoja

Katso myös 
 GNU
 GNU/Linux
 Free Software Foundation

Aiheesta muualla 
FSF/UNESCO Free Software Directory - kaikki GNU-ohjelmat
Savannah - GNU-ohjelmien lähdekoodipalvelin
GNU's Who - Lista GNU-kehittäjistä

GNU
Unix
Eduskuntavaalit 1948

Suomen 19. eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1948. Vaaleissa oli silmiinpistävää erityisesti SDP:n Jo riittää! -kampanja, joka oli suunnattu SKDL:ää ja SKP:tä vastaan. Kampanja onnistuikin, sillä kommunistit menettivät kokonaista 11 paikkaa SDP:n voittaessa neljä. Kampanja ei luonnollisesti ollut ainoa syy äärivasemmiston tappiolle, vaan SKDL oli ryvettynyt vaaran vuosien aikaan muun muassa punaisen Valpon ylilyöntien ja laittomuuksien vuoksi sekä etenkin Leinon vankien tapauksen vuoksi. Aikalaistodistajien mukaan vaaleissa purkautuivat kaikki menneiden vuosien katkerat kokemukset, mutta tunnelma oli toinen kuin vuonna 1945, jolloin hämärä pelko oli kannustanut joukkoja vaaliuurnille.

Suurin vaalivoittaja oli Maalaisliitto, joka lisäsi paikkalukuaan seitsemällä nousten myös eduskunnan suurimmaksi puolueeksi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1929. Hyvin menestyi myös Kokoomus, jonka edustajanpaikat lisääntyivät viidellä. Sen sijaan RKP menetti yhden paikan ja Edistyspuolue neljä paikkaa. Uuden eduskunnan voimasuhteet olivat 108–92 porvarien hyväksi. Tunnetuksi tuli myös Maalaisliiton vaalijuliste Näihin nojaa Maalaisliitto. Julisteessa oli kuvattuna Raamattuun ja lakikirjaan nojaava talonpojan käsi. Juliste oli käytössä seuraavien kymmenen vuoden ajan.

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Gunnar Henriksson, Meeri Kalavainen, Tyyne Leivo-Larsson, Rafael Paasio ja Vilho Väyrynen, Keskustan Atte Pakkanen, Niilo Ryhtä, Tahvo Rönkkö, Vihtori Sarjala, Kerttu Saalasti, Vieno Simonen ja V. J. Sukselainen, SKDL:n Toivo Friman, Yrjö Murto ja Niilo Nieminen, Kokoomuksen Margit Borg-Sundman ja Toivo Wiherheimo, RKP:n Arthur Larson, josta tuli ensimmäinen Ahvenanmaan edustaja, ja Verner Korsbäck, sekä Kansanpuolueen Irma Karvikko. 

Eduskunnan jättivät muun muassa SDP:n Yrjö Kallinen, Väinö Leskinen, Miina Sillanpää, joka oli ikäpuhemies ja yksi ensimmäisistä 19 naiskansanedustajasta, ja Samuli Tervo, SKDL:n Eino Pekkala, RKP:n Emil Hästbacka, sekä Edistyspuolueen Bruno Sarlin. Eduskunnasta putosivat muun muassa SKDL:n Kaisu-Mirjami Rydberg ja Hella Wuolijoki. Eduskuntaan palasivat mm. SDP:n Väinö Hakkila ja Hilma Koivulahti-Lehto, Maalaisliiton Viljami Kalliokoski ja Janne Koivuranta, sekä Kokoomuksen Oskari Lehtonen. 

Irma Torven kuoltua vuonna 2006 ja Meeri Kalavaisen 2010 oli näissä vaaleissa valituista elossa enää vain Toivo Pyörtänö. Pyörtänö kuoli kesäkuussa 2012. Nuorimmat eduskuntaan valitut olivat 30-vuotiaat Kalavainen ja Pyörtänö.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla
  Elonet: Finlandia-katsaus 89 (1948): Kesän 1948 eduskuntavaaleista - 4:35 filmin loppuun

Eduskuntavaalit
Vuoden 1948 vaalit
Curtis Joseph

Curtis Joseph (s. 29. huhtikuuta 1967 Keswick, Ontario, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkomaalivahti.

Nuoruus
Joseph syntyi kahdelle teini-ikäiselle nuorelle. Viisi päivää hänen syntymänsä jälkeen hänen äitinsä Wendy Munro antoi hänet adoptoitavaksi hoitaja Jeanne Josephille, jonka kanssa hän oli ystävystynyt sairaalassa sekä hänen miehelleen Harold Josephille. Curtis sai nimensä biologiselta isältään, Curtis Nickleltä. Curtiksella on isoveli nimeltä Grant sekä velipuoli nimeltä Victor. Sekä Jeanne että Victor olivat mustaihoisia, kun taas Harold ja Grant valkoihoisia. Curtis aloitti jääkiekon harrastaminen varsin myöhään, ainakin kanadalaisen mittapuun mukaan. Ensimmäiseen joukkueeseensa hän liittyi 11-vuotiaana, ja vain sen takia, että hänen serkkunsa oli maksanut kausimaksut, mutta muuttanut toiseen kaupunkiin. Serkkupoika pelasi maalivahdin paikkaa, joten myös Curtisista tuli maalivahti. Pelattuaan kauden Wisconsinin yliopistojoukkueessa, Curtis siirtyi St. Louis Bluesiin kaudella 1988–1989. Samalla hän vaihtoi nimensä Curtis Munrosta Curtis Josephiksi.

Pelaajaura

Josephilla ei ole NHL-varausta, vaan St. Louis Blues otti hänet vapaana pelaajana. Lähes koko 1990-luvun alkupuolen Joseph vartioi Bluesin maalia ja oli yksi eniten laukauksia vastaan ottaneista maalivahdeista. Joseph pelasi usein kiekkoa mailallaan ja vaelsi kauaksi maaliltaan. Se näkyi kauden 1991–1992 tilastoissa; Curtis keräsi yhdeksän maalisyöttöä, joka on maalivahdille huikea määrä.

Vuonna 1995 Joseph myytiin Edmonton Oilersiin. Hänen maalivahtipelinsä ansiosta Oilers pudotti kaksi ennakkosuosikkia pudotuspeleissä; vuonna 1997 Dallasin ja seuraavana vuonna Coloradon. Joseph oli myös Kanadan ykkösmaalivahti World Cupissa 1996 sekä mukana Naganon olympialaisissa 1998.

Vuonna 1998 Joseph siirtyi vapaana pelaajana Toronto Maple Leafsiin. Leafs oli jäänyt kahtena peräkkäisenä kautena pudotuspelien ulkopuolelle, jossa oli tuolloin aihetta paniikkiin. Uuden maalivahdin myötä joukkueen osakkeet nousivat suuresti, ja joukkuetta povattiin jopa mestariksi. "Cujon" aikana Toronto eteni pudotuspeleihin, ja oli kaudella 1999–2000 divisioonansa ykkönen. Joseph on myös ollut ehdolla liigan parhaaksi maalivahdiksi 1999 ja 2000, mutta pokaalia ei miehelle annettu.

Sittemmin Joseph pelasi Detroit Red Wingsissä, Phoenix Coyotesissa ja Calgary Flamesissa, mutta ei niin menestyksekkäästi kuin huippuvuosina. Kaudeksi 2008 Joseph hankittiin takaisin Torontoon.

Joseph on myös ollut Kanadan maajoukkueessa vuosien 1998, sekä 2002 olympiajoukkueissa. Vuoden 2002 olympialaisissa hän voitti kultaa. Josephin lempinimi on Cujo, mikä tulee Stephen Kingin kauhuromaanista Cujo. Vuoden 2009 huhtikuussa Joseph sivusi maalivahtien tappioennätystä. Kaudeksi  Joseph ei saanut pelipaikkaa ja tammikuussa 2010 hän ilmoitti lopettavansa uransa.

NHL-tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
tilasto NHL.com -sivuilla

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Kanadalaiset olympiavoittajat
King Clancy Memorial Trophy -voittajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Mieli (yhdistys)

Mieli, yhdistysrekisterissä kirjoitusasussa MIELI Suomen Mielenterveys ry, (ent. Suomen Mielenterveysseura) on suomalainen yhdistys, jonka tehtävänä on edistää mielenterveyttä ja tarjota tukea kriisitilanteissa. Mieli on maailman vanhin mielenterveysalan kansalaisjärjestö.

Yhdistys puolustaa ihmisen oikeutta henkiseen hyvinvointiin, tukee ja kehittää vapaaehtoista kansalaistoimintaa ja uusia mielenterveystyön sisältöjä sekä tarjoaa tukea ja apua elämän kriisitilanteisiin. Se lisää mielenterveystietoutta ja mielenterveyden asiantuntijuutta, kouluttaa työntekijöitä ja vapaaehtoisia sekä täydentää julkisia palveluita sekä ylläpitää muun toiminnan lisäksi valtakunnallista kriisipuhelinta sekä verkkokriisikeskusta. 

Mieli on  Sosten jäsenjärjestö.

Toimintaa rahoittavat Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus, ministeriöt, kunnat ja seurakunnat.

Historia 
Lääkärit perustivat järjestön vuonna 1897 nimellä Skyddsföreningen för Sinnessjuka – Turvayhdistys mielenvikaisia varten. Järjestön tehtävä oli avustaa mielisairaaloista kotiutettavia toipilaita ja välittää mielenterveystietoa. Vuonna 1919 seuran nimeksi muutettiin Stifelsen för Psykisk Hälsa – Sielunterveysseura. Toimintaa suunnattiin entistä vahvemmin valistustyöhön. Vuonna 1939 nimeksi muutettiin Hermo- ja mielitautien vastustamisyhdistys ja vuonna 1952 Suomen Mielenterveysseura. Vuonna 1992 seura muuttui liitoksi, ja ruotsinkieliseksi nimeksi muodostui Föreningen för Mental Hälsa i Finland. Vuonna 2019 Suomen Mielenterveysseuran nimeksi muutettiin MIELI Suomen Mielenterveys ry. Samalla englanninkieliseksi nimeksi muuttui MIELI Mental Health Finland ja ruotsinkieliseksi MIELI Psykisk Hälsa Finland rf.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Yhdistyksen kotisivu
Verkkokriisikeskus

Mielenterveys
Suomalaiset potilas- ja vammaisjärjestöt
Päihde- ja mielenterveysjärjestöt
Suomalaiset sosiaali- ja terveysjärjestöt
Janne Laukkanen

Janne Kristian Laukkanen (s. 19. maaliskuuta 1970 Lahti) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Ammattilaispelaajaurallaan Laukkasen pelipaikka oli puolustaja. Kaudesta 2011–2012 lähtien Laukkanen on toiminut SM-liigassa pelaavan HPK:n pelaajakoordinaattorina.

Pelaajaura

Seurajoukkueissa 
Laukkanen aloitti SM-liigauransa kaudella 1990–1991 Hockey Reippaassa. Québec Nordiques varasi Laukkasen NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella numerolla 156. Samana kesänä Laukkanen siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi kevääseen 1994 saakka. Laukkanen toimi kaksi kautta HPK:n kapteenina. Keväällä 1994 Laukkanen kävi pelaamassa kolme playoff-ottelua Tšekin Extraligan České Budějovice -joukkueessa.

Syksyllä 1994 Laukkanen siirtyi Pohjois-Amerikkaan Québec Nordiquesiin. Kausi sujui kuitenkin suurimmaksi osaksi Nordiquesin farmijoukkue Cornwall Acesissa AHL:ssä. NHL:ssä Laukkanen pääsi pelaamaan vain 11 ottelua runkosarjassa ja 6 playoffeissa. Seuraavalla kaudella Laukkanen pääsi pelaamaan kolme NHL-ottelua Colorado Avalancheksi muuttuneessa joukkueessa ennen kuin hänet kaupattiin 26. tammikuuta 1996 Ottawa Senatorsiin. Ottawassa Laukkanen vakiinnutti paikkansa kokoonpanossa ja pelasi seurassa aina 14. maaliskuuta 2000 asti, jolloin hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Pittsburgh myi Laukkasen 10. helmikuuta 2003 New York Rangersiin, jossa hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan. Tampa Bay Lightning poimi hänet waivers-listalta 11. maaliskuuta 2003. Laukkanen pelasi loppukauden aikana Tampa Bayssa neljä ottelua. Kauden jälkeen hän lopetti pelaajauransa.

Maajoukkueessa 
Laukkanen edusti Suomea kaksissa olympiakisoissa 1994 ja 1998. Molemmissa kisoissa Suomi voitti pronssia. Olympiakisojen lisäksi Laukkanen edusti Suomea neljästi jääkiekon MM-kisoissa: 1992, 1993, 1994 ja 1998. Näistä kolmissa kisoissa Suomi voitti hopeaa. Laukkasella on myös Kanada Cupin pronssi vuodelta 1991.

Valmentajaura
Janne Laukkanen oli Espoo Bluesin apulaisvalmentaja kaudella 2004–2005.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Laukkasen pelaajakortti jatkoaika.comin sivuilla 
 Janne Laukkanen nhlfinns.com:ssa
Laukkasen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Quebec Nordiquesin varaamat pelaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Hook – Kapteeni Koukku

Hook – Kapteeni Koukku () on yhdysvaltalainen vuonna 1991 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva, jonka on ohjannut Steven Spielberg. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta.

Juoni 

Elokuva kertoo aikuiseksi kasvaneesta Peter Panista, joka lähtee pelastamaan kapteeni Koukun  Mikä-Mikä-Maahan viemiä lapsiaan.
Julia Robertsin Helinä-keiju joutuu sieppaamaan Peterin Mikä-Mikä-Maahan, koska Peter ei muista enää aikaisempaa elämäänsä.

Kapteeni Koukku onnistuu ensin voittamaan Peterin pojan Jackin puolelleen, mutta kaksintaistelun Peterin kanssa hän häviää, ja Peter palaa kotiin Maggien ja Jackin kanssa.

Näyttelijät

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehti elokuvaa teknisesti briljantiksi mutta yllättävän jähmeäksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset fantasiaseikkailuelokuvat
Vuoden 1991 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Steven Spielbergin ohjaamat elokuvat
Merirosvoelokuvat
Peter Pan
Ananda Samarakone

Ananda Samarakone (alk. Egodahage George Wilfred Alwis Samarakoon; 13. tammikuuta 1911 Brittiläinen Ceylon – 5. huhtikuuta 1962) oli ceylonilainen säveltäjä, joka sävelsi muun muassa Ceylonin kansallislaulun, Sri Lanka Mathan.

Samarakone syntyi kristittyyn perheeseen. Vuonna 1936 hän siirtyi Intiaan opiskelemaan taidetta ja aloitti myös musiikin opiskelun. Opiskeltuaan puoli vuotta hän palasi Ceylonille ja muutti nimensä Ananda Samarakoneksi. 

Samarakone aloitti säveltämisen Sri Lankassa. Hänen varhaisimpiin teoksiinsa kuuluu muun muassa laulu "Endada Menike" vuodelta 1940. Endada Meniken saavuttaman suosion siivittämänä Samarakone sävelsi 1940-luvun alkupuolella kymmeniä uusia lauluja. Tätä pidetään Samarakonen aktiivisimpana luomiskautena. Vuonna 1940 Samarakone sävelsi "Sri Lanka Mathan", joka valittiin Ceylonin kansallislauluksi 1951.

Vuonna 1945 Samarakonen ainoa poika kuoli viisivuotiaana. Tämän jälkeen Samarakone muutti Intiaan ja omistautui taidemaalari jälleen. Vuonna 1951 Samarakone palasi Ceylonille. Hän teki itsemurhan 1962 ottamalla yliannostuksen unilääkkeitä.

Lähteet

Srilankalaiset säveltäjät
Kansallislaulujen säveltäjät
Itsemurhan tehneet
Alfred Einstein

Alfred Einstein () oli saksalainen musiikintutkija.

Elämäkerta
Einstein syntyi Münchenissä. Hän opiskeli ensin oikeustiedettä, mutta pian musiikki alkoi kiinnostaa häntä enemmän, ja hän suoritti musiikkitieteen tohtorin tutkinnon Münchenin yliopistossa. Hän tutki tuolloin ennen kaikkea myöhäisrenessanssin ja varhaisbarokin aikaista soitinmusiikkia, etenkin viola da gamballe sävellettyä soitinmusiikkia. Vuonna 1917 hänestä tuli Zeitschrift für Musikwissenschaftin päätoimittaja. Hieman myöhemmin hän ryhtyi ensin Münchner Postin ja vuonna 1927 Berliner Tageblattin musiikkiarvostelijaksi. Samoin aikoihin hän ystävystyi säveltäjä Heinrich Kaspar Schmidin kanssa. Kun Hitler vuonna 1933 nousi valtaan Saksassa, Alfred Einstein muutti ensin Lontooseen, myöhemmin Italiaan ja lopulta vuonna 1939 Yhdysvaltoihin, jossa hän sen jälkeen toimi opettajana useissa yliopistoissa, muun muassa Columbia Universityssä ja Princeton Universityssä.

Einstein kirjoitti myös musiikin historiaa käsitteleviä yleistajuisia teoksia, muun muassa Musiikin historian (Geschichte der Musik, 1917). Hän kirjoitti myös Franz Schubertin ja Wolfgang Amadeus Mozartin elämäkerrat sekä läpikotaisin uudistetun laitoksen Ludwig von Köchelin laatimasta Mozartin sävellysluettelosta. 

Alfred Einstein oli etäistä sukua Albert Einsteinille.

Kirjoja
 Zur deutschen Literatur für Viola da Gamba im 16. und 17. Jahrhundert (väitöskirja 1903)
 Mozart: Sein Charakter, sein Werk
 Musiikin historia (suom. Erkki Salmenhaara)
 Schubert: Ein musikalisches Porträt
 Von Schütz bis Hindemith

Aiheesta muualla
 Alfred Einstein Literatur Lexikon 

Saksalaiset musiikkitieteilijät
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Jiří Holík

Jiří Holík (s. 9. heinäkuuta 1944 Havlíčkův Brod) on Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän voitti kolme maailmanmestaruutta sekä saavutti kahdeksan muuta MM-mitalia ja neljä olympiamitalia.

Holíkilla on kaikista suurin pelattujen maaottelujen määrä 319 ottelua Tšekkoslovakian maajoukkueessa. Hän teki näissä maaotteluissa 132 maalia. Hän on 319 maaottelullaan kaikkien aikojen kolmanneksi eniten maaotteluita pelannut Raimo Helmisen (331 ottelua) ja Udo Kießlingin (320 ottelua) jälkeen.

Tšekkoslovakian liigassa Holík teki 283 maalia 553 ottelussa. Hän oli taitava luistelija ja nykyaikainen kahden suunnan pelaaja. Holík oli myös hyvä joukkuepelaaja.

Tšekkoslovakia voitti Prahassa 1972 maailmanmestaruuden ensi kertaa 23 vuoteen. Holík teki turnauksessa kahdeksan maalia ja sai yhden syöttöpisteen. Hän teki kolme maalia ensimmäisessä ottelussa Sveitsiä vastaan, kaksi ensimmäistä maalia toisessa ottelussa joukkueen voittaessa Ruotsin 4–1 sekä yhden maalin Suomea, Sveitsiä ja uudelleen Suomea vastaan. Moskovan MM-kilpailuissa 1973 Holík oli joukkueensa paras pistemies viidellä maalilla ja kymmenellä maalisyötöllä. Katowicessa 1976 Tšekkoslovakia palasi maailmanmestariksi ja Holík teki turnauksessa seitsemän maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Joukkue uusi mestaruuden Wienissä 1977 ja Holíkin tehomerkinnät tuossa viimeisessä arvoturnauksessaan olivat neljä maalia ja kolme syöttöä.

Jääkiekkoseurat 
 Dukla Jihlava 1963–1978
 SB Rosenheim 1978–1980
 WAT Stadlau Wien 1980–1981
 Wien Ev 1984–1985

Saavutukset 
 jääkiekon olympiahopea 1968, 1976
 jääkiekon olympiapronssi 1964, 1972
 jääkiekon maailmanmestaruus 1972, 1976, 1977
 Kanada-cupin hopea 1976
 14 jääkiekon maailmanmestaruuskisat vuosina 1964–1977
 Tšekkoslovakian mestaruus 1967, 1969­–1972, 1974

Erikoispalkintoja 
 IIHF Hall of Fame vuonna 1999

Lähteet 

Tšekkoslovakialaiset jääkiekkoilijat
Tšekkoslovakialaiset olympiamitalistit
Jääkiekon maailmanmestarit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
The Getaway: Black Monday

The Getaway: Black Monday on Team Sohon kehittämä vuonna 2004 PlayStation 2:lle julkaistu toimintaseikkailupeli. Peli on jatko-osa kaksi vuotta aiemmin julkaistulle The Getawaylle. 

Black Mondayn jatko-osan The Getaway 3:n kehitys lopetettiin vuonna 2008.

Tarina

Hahmot 
 Mitch Mitchell – rynnäkköpoliisi
 Eddie O’Connor
 Sam Thompson
 Danny West – Eddien nyrkkeilyopettaja
 Komisaario Munroe – Mitchin pomo
 Jackie Phillips – toimittaja
 Viktor Skobel – latvialainen gangsteri
 Zara Beauvais – Viktorin tyttöystävä
 Jimmer Collins - Nickin pikkuveli 
 Jamahl - Viktorin oikea käsi

Juoni 

Lontoon poliiseilla on kädet täynnä työtä, kun Venäjän mafia yrittää saada takaisin ikonia, jonka rikollinen Eddie O’Connor varasti. Muutama vuosi sitten Collins-jengin johtaja Nick Collins tapettiin ja nyt hänen pikkuveljensä Jimmer ottaa jengin haltuunsa. Eddien rikoskumppanina toimii Sam Thompson, nuori hakkerinainen.

Vuoden 2004 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Toimintaseikkailupelit
Avoin pelimaailma -pelit
Rampe ja Naukkis

Rampe ja Naukkis on Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan luoma ja esittämä lauluduo, joka esiintyi viihdesarjassa Pulttibois.

Yleistä 
Rampe ja Naukkis ovat kymenlaaksolaisia laulajia, joilla on oma yhtye Trio Erektus. He soittavat pääasiassa huoltoasemilla, eivätkä ole kovin suosittuja. Taukojen aikana he kertovat toisilleen vitsejä takahuoneessa, samalla tupakoiden ja virvokkeita juoden. Peteliuksen esittämällä Rampella on kyttyräselkä, kölirinta ja puhevika.  

Rampen ja Naukkiksen oikeat nimet ovat Raimo Bilardo Wathén ja Sakari Naukkarinen. Rampe ja Naukkis viljelevät puheissaan runsaasti muusikoiden nimiä ja puhuvat usein muusikoista, joita he ovat tavanneet tai joiden kanssa he ovat soittaneet. He toteavat usein puujalkavitsiensä lomassa, että "Reiskahan elää viel", minkä on katsottu viittaavan jazzrumpali Reino Laineeseen.

Hahmoista tehtiin myös oma elokuva Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari vuonna 1990. Samoihin aikoihin julkaistiin myös "Trio Erektus" huumorimusiikkilevy Kultalevy 1.

Lähteet 

Televisiohahmot
Clive Swift

Clive Walter Swift (9. helmikuuta 1936 Liverpool, Britannia – 1. helmikuuta 2019 Lontoo, Britannia) oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli useissa televisiosarjoissa, elokuvissa sekä teatterinäytelmissä. Suomessa sekä Isossa-Britanniassa hänen tunnetuin tv-roolinsa on BBC- ja Yle TV1 -kanavien Pokka pitää -sarjan hahmo Richard Bucket. Hän näytteli myös sarjoissa Midsomerin murhat, Naapureita ja ystäviä ja Doctor Who.

Nuoruus
Liverpoolissa 1936 syntyneen Swiftin vanhemmat olivat Abraham ja Lily Swift. Hänellä oli kolme sisarusta, joista myös David oli näyttelijä. Swift opiskeli veljensä kanssa Cliftonin collegessa Bristolissa. Sitten hän opiskeli englantia Gonville and Caius Collegessa, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa Margaret Drabblen.

Ura
Swiftin ensimmäinen näyttelijärooli oli JB Priestleyn näytelmässä Take the Fool Away vuonna 1959.  Vuonna 1960 hän liittyi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi. Swift jätti teatterin vuonna 1968 ja siirtyi myöhemmin Prospect Theatre Companyn jäseneksi. 1970-luvulla hän työskenteli opettajana Royal Academy of Dramatic Artsissa ja London Academy of Music and Dramatic Artissa.

1960- ja 1970-luvulla Swiftillä oli rooleja pääosin Shakespearen näytelmiin perustuvissa televisioelokuvissa, kuten Kesäyön unelmassa vuonna 1968 ja Romeossa ja Juliassa vuonna 1976. Hän näytteli 1970 pääroolissa rikossarjassa Inspector Waugh, ja vuonna 1979 hän oli perustamassa Lontooseen Actors Centreä. 1980-luvulla Swift näytteli muun muassa televisiosarjassa Winston Churchill: The Wilderness Years ja elokuvassa Excalibur – sankarin miekka.

Vuonna 1990 Swift valittiin Richard Bucketin rooliin komediasarjaan Pokka pitää, josta tuli hänen tunnetuin roolinsa. Swiftin hahmo joutui jatkuvasti Patricia Routledgen esittämän vaimonsa Hyacinthin sortamaksi, ja siksi Swift sai harmikseen usein kuulla avioliittoneuvoja vierailta ihmisiltä. Rooli jatkui vuoteen 1995 asti.

Pokka pitää -sarjan päätyttyä Swift oli mukana sarjassa Naapureita ja ystäviä, jossa hän esitti pastori Eustacius Breweriä, sekä komediasarjoissa The Old Guys ja Cuckoo. Vuonna 2017 hän vieraili roolissa sarjassa Midsomerin murhat, ja se jäi hänen viimeiseksi roolikseen.

Swift kirjoitti kaksi näyttelijän ammattia käsittelevää kirjaa, The Job of Acting (1976) ja The Performing World of the Actor (1981).

Yksityiselämä
Swift oli 1960–1975 naimisissa kirjailija Margaret Drabblen kanssa. Pariskunta sai kolme lasta, joista tytär Rebecca kuoli vuonna 2017. Uskonnolliselta taustaltaan Swift oli juutalainen.

Swift kuoli sairastettuaan lyhyen aikaa 82-vuotiaana 1. helmikuuta 2019.

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Simo Laakso

Simo Olavi Laakso (s. 1974) on espoolainen Syöpäsairaiden tuki ry:n perustaja ja Solia Oy:n entinen toimitusjohtaja.

Syöpäsairaiden tuki ry osti Solia Oy:ltä vuosina 2001–2005 varainkeruupalveluita. Tarkoituksena oli kerätä varoja syöpää sairastaville lapsille.

Laakson liiketoimista nousi kohu tammikuussa 2005, kun MTV3:n 45 minuuttia -ohjelma paljasti, että Syöpäsairaiden tuki ry:n nimissä kerätyistä rahoista 98,6 % meni keräyskuluihin. Sekä yhdistys että varainkeruuyritys lopettivat toimintansa kohun myötä.

Helsingin käräjäoikeus aloitti petosjutun käsittelyn 16. lokakuuta 2006. Laakso tuomittiin yhden vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä petoksesta 26. huhtikuuta 2007.

Helsingin hovioikeus pui tapausta kolmen viikon ajan toukokuussa 2008. 19. syyskuuta 2008 hovioikeus kovensi käräjäoikeuden antaman rangaistuksen kahdeksi vuodeksi ehdotonta vankeutta. Hovioikeuden mukaan Laakso teki rikoksen erityisen suunnitelmallisesti ja keräsi sen avulla huomattavan määrän rahaa. Lisäksi rikoksella loukattiin vakavasti luottamusta yleishyödyllisiin keräyksiin. Monet ihmiset kertoivat oikeudessa, etteivät he enää koskaan osallistu mihinkään keräyksiin.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Sanomalehti Kaleva: Syöpäsairaiden tuki ry:n pyörittäjiä epäillään törkeästä petoksesta 
 MTV3: Syöpäkeräyksen rahoista vain murto-osa avustuksiin 2003

Talousrikolliset
Suomalaiset rikolliset
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Matias Hangasmaa

Matias Hangasmaa (s. 4. kesäkuuta 1995) on suomalainen näyttelijä ja pesäpalloilija. 

Hangasmaa tunnetaan parhaiten Huuma-viihdeohjelmasta, jossa hänen roolinaan oli esittää nuorta talkshow-isäntää Pikku-Lorea, joka haastatteli julkkiksia yhdessä Pikku-Jaskan tai Pikku-Heikin kanssa. Hangasmaan roolihahmo oli ohjelman varsinaisen juontajan Lorenz Backmanin minikokoinen kaksoisolento.

Hangasmaa näytteli myös Matti Nykäsen valmentajan veljenpoikaa Anttia Matti-elokuvassa Lisäksi Hangasmaa näytteli MTV3-kanavalla Käenpesä-sarjan Petteriä, jonka sarjan päähenkilöt Jussi ja Kaisa aikoivat adoptoida.  Hän on ollut mukana myös sarjassa Jako kahteen, ja on ääninäytellyt useissa lastenelokuvissa. Syksyllä 2008 Hangasmaa juonsi Jackpot-perheohjelmaa MTV3:lla yhdessä Marco Bjurströmin kanssa.

Muuta
Hangasmaa pelaa pesäpalloa miesten Superpesiksessä sarjanousija Haminan Palloilijoiden riveissä. Hangasmaa on ulkopelipaikaltaan lukkari.  

Aiemmin Hangasmaa on pelannut Roihuvuoren Roihussa, mistä hän siirtyi kesällä 2015 miesten Ykköspesiksessä pelaavaan Pöytyän Urheilijoihin. Vuonna 2016 Hangasmaa siirtyi pelaamaan Ykköspesistä Joensuun Mailan kakkosjoukkueeseen. Joensuun Maila tippui kauden päätteeksi sarjaporrasta alemmas. Kaudella 2017 Hangasmaa pelasi Ykköspesistä sarjanousija Jyväskylän Lohessa, joka Joensuun Mailan tavoin tippui sarjasta kauden päätteeksi.

Filmografia 
 Käenpesä (2005) – Petteri Kurkinen
 Huuma (2005–2008) – Pikku-Lore
 Matti (2006) – Antti
 Up – kohti korkeuksia (2009) – nuori Carl (ääni)
 Poutapilviä ja lihapullakuuroja (2009) – Flint Lockwood lapsena
 Finias ja Ferb – Phineas (Finias) (ääni)
 Transformers: Rescue Bots – Cody Burns (ääni)
 Pentujengi supersankareina – B-Dawg (ääni)

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset lapsinäyttelijät
Suomalaiset pesäpalloilijat
Haminan Palloilijoiden pelaajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1995 syntyneet
Psalmi 151

Psalmi 151 () on nimi, joka on annetty lyhyelle psalmille, joka on osana suurinta osaa kreikankielisen Vanhan testamentin eli Septuagintan kopioita, mutta ei kuulu masoreettiseen tekstiin. Sen hepreankielinen versio löydettiin Qumranista Kuolleenmeren kääröjen joukosta 1956, luolasta 11.

Septuagintassa psalmilla ei kuitenkaan ole numeroa, vaan sen otsikkona on "Tämä psalmi on laitettu Daavidin nimiin ja se on ilman numeroa. Kun hän löi Goljatin yhdessä taistelussa". Suurin osa tutkijoista uskoo, että se on kirjan kokoajien ja kääntäjien Septuagintaan tekemä lisäys.

Kirjan otsikko osoittaa, että sen kirjoitti kuningas Daavid filistealaista Goljatia vastaan käydyn taistelun jälkeen. Teksti kertoo, kuinka Daavid oli veljistään vähäisin, ja kuitenkin Jumala valitsi hänet voidelluksi kuninkaaksi. Se muistuttaa, kuinka Daavid surmasi Goljatin tämän omalla miekalla.

Ortodoksinen kirkko ja orientaaliortodoksiset kirkot lukevat psalmin osaksi Raamatun kaanonia. Katoliset, protestantit ja suurin osa juutalaisista pitää sitä apokryfisenä. Se on kuitenkin liitteenä joissakin katolisissa Raamatuissa, kuten joissakin Vulgatan painoksissa, sekä joissakin ekumenisissa käännöksissä, kuten englanninkielisessä New Revised Standard Versionissa.

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Psalmit 151-154. Apokryfikirjat.com.

Deuterokanoniset kirjat