joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
J. Randy Taraborrelli

John Randall Taraborrelli on yhdysvaltalainen toimittaja ja elämäkertakirjailija. Taraborelli tunnetaan nykypäivän viihdyttäjien ja poliitikkojen elämäkertakirjailijana. Hän on myös toiminut kirjoittajana useissa viihdelehdissä Kanadassa, Englannissa ja Australiassa. HLisäksi hän on ollut televisiossa viihdetoimittajana ohjelmissa Entertainment Tonight, Good Morning America ja Larry King Live. Taraborelli oli poptähti Michael Jacksonin elämäkertakirjailija ja ystävä 40 vuoden ajan.

Kirjat
 Diana: A Celebration of the Life and Career of Diana Ross (1985)
 Cher - A Biography (1986; päivitetty vuonna 1992)
 Motown: Hot Wax, City Cool and Solid Gold (1986; päivitetty vuonna 1988)
 Laughing Till It Hurts - The Complete Life and Career of Carol Burnett (1988)
 Call Her Miss Ross (1989; päivitetty vuonna 2007 nimellä Diana Ross - A Biography)
 Michael Jackson - The Magic and the Madness (1991; päivitetty vuonna 2003, 2004 ja 2009.)
 Sinatra - Behind the Legend (1997; päivitetty vuonna 1998)
 Jackie, Ethel and Joan: Women of Camelot (2000)
 Madonna - An Intimate Biography (2001; päivitetty vuonna 2002)
 Once Upon a Time: Behind the Fairytale of Princess Grace and Prince Rainier (2003)
 Elizabeth (2006)
 The Secret Life of Marilyn Monroe (2009)

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Tammiritariyökkönen

Tammiritariyökkönen (Catocala promissa) on ritariyökkösiin kuuluva, kookas perhoslaji. Se oli aikaisemmin luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi, mutta vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa uudeksi luokaksi määriteltiin vaarantunut (VU).

Koko ja ulkonäkö 
Tammiritariyökkönen on verraten kookas perhonen, joka sijoittuu kuitenkin 60–65 mm siipivälillään ritariyökkösten pienempään päähän. Etusiivet ovat harmaan- ja ruskeankirjavat ja naamioivat lepäävän perhosen erittäin hyvin. Aaltoviiru ja muut poikkiviirut ovat voimakkaat ja sisemmän poikkiviirun siiven keskiosan puolella siipi on ensin varsin vaalea, sitten voimakkaasti varjostunut. Munuaistäplää tai rengastäplää ei juuri erotu, mutta siiven keskellä on pyöreähkö, vaalea täplä. Takasiivet ovat tummaa ulkoreunusta lukuun ottamatta kirkkaan karmiininpunaiset. Lisäksi keskellä on ohut, tumma juova.

Lajilta tunnetaan takasiiviltään kellertävä muoto f. ochracea

Toukka on harmaa ja siinä on mustaa kuviointia.

Levinneisyys ja lentoaika 
Tammiritariyökköstä tavataan Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Lähi-idässä. Suomessa laji esiintyy pääasiassa maan etelä- ja lounaisosissa sekä Ahvenanmaalla, mutta laji on levinnyt viime vuosina pohjoisemmaksi ja havaintoja on Keski-Suomen pohjoisosia myöten. Lentoaika on heinäkuun loppupuolelta elokuun lopulle huipun ollessa elokuun alussa. Turun Ruissalossa se on jokseenkin yleinen.

Suomessa tammiritariyökkönen saattaisi olla vieläkin harvinaisempi, ellei kanta saisi täydennystä ulkomailta lentäneistä yksilöistä.

Elinympäristö ja elintavat 
Suhteellisen harvinainen ja yleensä myös lukumäärällisesti harvalukuinen laji, joka viihtyy tammea kasvavissa sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Aikuiset perhoset aterioivat kukilla ja ovat aktiivisia öisin. Laji tulee hyvin valolle, mutta huomattavasti paremmin makealle syötille. Muiden ritariyökkösten tapaan tammiritariyökkönen talvehtii munana.

Ravintokasvi 
Toukan ainoa ravintokasvi on tammi (Quercus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Ritariyökköset
Lenokki

Lenokki (Brachymystax lenok) on pohjoisen Aasian kylmissä jokivesissä elävä hidaskasvuinen lohikala. Se tulee sukukypsäksi noin 40 senttimetrin pituisena ja kasvaa usein 55 sentin mittaiseksi. Painoennätys on kahdeksan kiloa. Kutuaikaan kala muuttuu tummanpunaiseksi ja selkä- ja rintaevät monivärisen kirjaviksi. 

Lenokin levinneisyysalue kattaa lähes koko Siperian pohjoiseen virtaavat joet Obilta Kolymalle sekä Venäjän Kaukoidän Tyyneenmereen laskevat joet, muun muassa Amurin. Levinneisyysalue ulottuu Korean, Pohjois-Kiinan ja Mongolian puolelle. Lenokki ei vaella mereen.

Lähteet 
 
 B. lenok (Pallas, 1773) – ленок Позвоночные животные России. Sevin.ru 

Lohikalat
Katkenneita kukkasia

Katkenneita kukkasia (Broken Blossoms or The Yellow Man and the Girl, Suomessa myös nimellä Murskattuja kukkia) on D. W. Griffithin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva vuodelta 1919. Elokuva perustuu Thomas Burken novelliin ”The Chink and the Child”. Elokuvan pääosia näyttelevät  Lillian Gish ja Richard Barthelmess.

Katkenneita kukkasia pidetään yhtenä Griffithin parhaimmista elokuvista ja joidenkin kriitikoiden mielestä se on hänen mestariteoksensa.

Griffithiä oli syytetty rasismista Kansakunnan synnyssä 1915. Suvaitsemattomuus (1916) oli vastaus rasismisyytteille ja Katkenneita kukkasia jatkoi rasisminvastaista linjaa, sillä elokuva kertoo nuoren englantilaistytön ja kiinalaisen rakkaustarinan – todennäköisesti ensimmäinen kerta yhdysvaltalaisessa elokuvassa.

Rooleissa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Mykkäelokuvasivusto

Vuoden 1919 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Novelleihin perustuvat elokuvat
D. W. Griffithin ohjaamat elokuvat
Viking (satelliitti)

Viking oli Ruotsin ensimmäinen satelliitti, jonka päätehtävänä oli tutkia magnetosfäärin ja ionosfäärin
plasmailmiöitä. Satelliitti laukaistiin avaruuteen 22. helmikuuta 1986 Ariane 1 -kantoraketilla Ranskan Guayanassa sijaitsevasta Kouroun avaruuskeskuksesta.

Satelliitin rakenne ja rata 

Tämä pieni 286 kg:n painoinen Viking-satelliitti laukaistiin hyvin elliptiselle radalle 814–13 530 km:n korkeuteen, josta se pystyi tehokkaasti tutkimaan ilmakehän yläosia. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on 261,2 minuuttia.

Muodoltaan Viking on kahdeksankulmainen kappale, jonka halkaisija on 1,9 m ja korkeus 0,5 m.

Mittalaitteet 

Satelliitti varustettiin viidellä mittalaitteella, joiden toteuttamiseen osallistui tutkijoita Norjasta, Tanskasta, Ranskasta, Kanadasta, Yhdysvalloista ja Saksasta.

 Electric Fields Experiment: ilmakehän yläosien sähkökenttien mittaaminen (Royal Institute of Technology, Ruotsi)
 Magnetic Field Experiment: magneettikentän tutkiminen (Applied Physics Laboratory, Johns Hopkins University, Yhdysvallat)
 Particle Experiment: spektrometrejä ilmakehän yläosien sähköisten hiukkasten tutkimiseen (Kiruna Geophysical Institute, Ruotsi)
 Wave Experiment: magnetosfäärin hiukkasten tutkiminen (Swedish Institute of Space Physics, Danish Space Research Institute)
 UV Imaging Experiment: revontulien ultraviolettisäteilyn tutkiminen (University of Calgary, Kanada)

Hankkeen tulokset ja toteutuminen 

Viking-satelliitin toimintaiäksi suunniteltiin 240 päivää, mutta käytännössä se jatkoi mittauksia pidempään yhteensä 444 päivän ajan. Satelliitin toiminta päättyi 12. toukokuuta 1987. Satelliitin avulla saatiin merkittävää tietoa ilmakehän yläosien ominaisuuksista ja revontulista.

Hankkeen toteuttajana toimi Swedish Space Corporation. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat 20 miljoonaa dollaria (vuoden 1986 mukaan). Satelliitin valmisti Saab-Scania yhdessä amerikkalaisen Boeing-yhtiön kanssa.

Aiheesta muualla 

Viking-satellite
VIKING – Sweden's first satellite

Tiedesatelliitit
Näsinsilta

Näsinsilta on tiesilta Tampereella. Se sijaitsee Tammerkosken yläjuoksun ja Näsijärven yhtymäkohdassa rautatiesillan pohjoispuolella.
 
Näsinsilta muodostuu kahdesta sillasta. Silloista vanhempi on vuonna 1975 valmistunut pohjoinen silta. Se on 225 metriä pitkä ja 14,25 metriä leveä. Eteläinen silta valmistui vuonna 1997, ja se on 218 metriä pitkä ja 12,1 metriä leveä. Molemmat sillat ovat 5-aukkoisia teräspalkkisiltoja, joissa on teräsbetonikansi. Pohjoisen sillan kantava rakenne on kotelopalkki ja eteläisen sillan liittopalkki.

Sillan käyttö 
Sillan yli kulki alun perin Tampereen keskustan pohjoispuolinen ohikulkutie, valtatiehen 12 sisältyvä Paasikiven–Kekkosentie. Ohikulkuliikenne silloilla loppui 15. marraskuuta 2016, jolloin liikenne siirtyi vastavalmistuneeseen rantatunneliin.

Liikenteen loppumisen jälkeen siltoja on käytetty Ranta-Tampellan rakentajien työmaaliikenteeseen sekä kevyenliikenteen väylänä. Ranta-Tampellan katuverkon rakentumisen yhteydessä eteläinen silta otetaan osaksi Tampereen kaupungin katuverkkoa. Pohjoisen sillan käytölle ei ole vielä valmista suunnitelmaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilmapanoraamakuva Näsinsillasta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Näsinsilta ylittää Tammerkosken, ilmakuva; Kansalaisen karttapaikka

Tampereen sillat
Palkkisillat
Finlayson (kaupunginosa)
Suomen tieliikennesillat
Berninasola

Berninasola (, ) on alppisola kaakkoisessa Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Tämä 2 328 metriä korkea sola yhdistää pohjoisen Engadinin ja eteläisen Val Poschiavon laaksot. 

Solassa kulkee maantie ja rautatie (valtatie 29; Rhätische Bahn, Berninan rautatie / Berninabahn). Solan korkeimmalla kohdalla sijaitsee Ospizio Berninan rautatieasema ja hotelli. Sola on merkittävää vedenjakaja-aluetta: solassa sijaitseva Lej Nair -järvi laskee Innjoen kautta Mustaanmereen, mutta toisen järven, Lago Biancon, vedet valuvat etelään, Pojoen kautta Adrianmereen.

Lähteet 

Sveitsin solat
Poschiavo
Mölnlycke

Mölnlycke on Härrydan kunnan keskustaajama Länsi-Ruotsissa, Länsi-Götanmaan läänissä lähellä Göteborgia. Mölnlycke kuuluu pääosin Härrydan kuntaan, mutta osittain myös Mölndalin kuntaan. Taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 15 608 asukasta.

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

Härrydan kunta
Wendelsberg

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ratamonhaituhärmä

Ratamonhaituhärmä (Podosphaera plantaginis) on kotelosienten ryhmään lukeutuva härmäsieni, joka Suomessa esiintyy heinäratamon (Plantago lanceolata) sienipatogeeninä. Kasvukauden aikana, kesällä, patogeeni alkaa näkyä kasvin lehdellä muistuttaen jauhomaista pölyä.  Härmäsieni hankkii ravintonsa kasvista ulottamalla syömäjuurensa, haustoriansa, kasvin epidermin soluihin. Hyödyntämällä kasvin ravintovarastoa härmäsieni vähentää isäntänsä fotosynteesitehokkuutta, ehkäisee kasvua ja pienentää tuottoa sekä yhdessä muiden ympäristön stressitekijöiden kanssa saattaa aiheuttaa isäntäyksilöiden kuolemia.

Härmäsieni talvehtii kasvissa joko lepoitiöinä tai rihmastona kasvin leposilmuissa. Joka talvi paikallinen härmäsienipopulaatio romahtaa. Paikallinen epidemia alkaa kesäkuun lopulla  tai heinäkuun alussa ja leviää kuromaitiöiden avulla. 
Syyskuuhun mennessä suurin osa kasveista populaation sisällä voi olla infektoituneita. Härmäsienen infektoimia heinäratamon populaatioita voidaan löytää yli sadalta kasvupaikalta Ahvenanmaalta, ja sen esiintymisellä on huomattavia vuotuisia vaihteluita.

Lähteet

Kotelosienet
Kasvitaudit
Sienitaudit
Intianlootus

Intianlootus (Nelumbo nucifera) on tunnettu Aasiassa kasvava vesikasvilaji, joka kuuluu lootuskasvien heimoon. Intianlootus on toinen reliktisen heimon sisältämästä, vain kahdesta jäljellä olevasta lajista, toinen on pohjoisamerikkalainen amerikanlootus (Nelumbo lutea). Lootukset on ulkonäkönsä perusteella aiemmin sijoitettu jopa samaan sukuun lumpeiden (Nymphaea) kanssa, vaikka nykyisen taksonomian mukaan ne kuuluvat eri lahkoihinkin, lootukset Proteales-lahkoon ja lumpeet Nymphaeales-lahkoon.

Ulkonäkö 
Intianlootuksella on suuret kilpimäiset, vettähylkivät lehdet. Lootuksenkukat ovat suuret, punertavat ja kovakuoriaispölytteiset. Spiraalimaisesti sijaitsevia terälehtiä on 22–30, keltaisia heteitä on 200–300. Hedelmät ovat pähkinämäiset ja ne kehittyvät laajentuneeseen kukkapohjukseen uponneena.

Levinneisyys 
Intianlootuksen luontainen levinneisyysalue kattaa Etelä- ja Kaakkois-Aasian, Iranista Koreaan ja Pohjois-Australiaan ulottavan alueen. Se sisältää muun muassa Intian, Etelä-Kiinan ja Indokiinan.

Hyötykäyttö 
Intianlootus on merkittävä hyötykasvi. Esimerkiksi sen juurta ja siemeniä käytetään ravintona aasialaisissa keittiöissä. Intianlootus on myös suosittu laji kasvitieteellisissä puutarhoissa. Suomessa lootuksen voi nähdä ainakin Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan kasvihuoneen lummehuoneessa, missä se kasvaa muun muassa parananjättilumpeen (Victoria cruziana) kanssa.

Lisäksi intianlootus on suosittu koristekasvi. Sen kuivattuja kukkapohjuksia käytetään kukka-asetelmissa.

Intianlootus on Intian ja Vietnamin kansalliskukka.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Lootuskasvit
Kruununtorppa

Kruununtorppa oli itsenäinen suomalainen kruununtila, jolle sen vähäisten tilusten vuoksi ei annettu manttaalia. Siltä osin se erosi muista kruununtiloista. Niin kauan kuin Suomessa oli käytössä maavero kruununtorppa suoritti valtiolle (kruunulle) sille määrätyn raha- tai jyväveron. Kruununtorppia muodostettiin aiemmin veronvähennyksen avulla ja myöhemmin 27. joulukuuta 1877 annetun keisarillisen julistuksen perusteella. Viipurin läänissä talon tuli vastata vähintään 1/10 manttaalia ja muualla Suomessa 1/8 manttaalia. Jos talon veroluku veronvähennyksen vuoksi jäi tätä pienemmäksi tai valtion maalle perustetulla viljelystilalla oli niin vähän viljelyksiä ettei veroluku ylittänyt tätä manttaalimäärää, tilasta muodostettiin kruununtorppa.

Katso myös
 torppa
 valtionmetsätorppa

Lähteet

Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Sveitsin Grand Prix 1948

Sveitsin Grand Prix 1948 oli vuonna 1948 ajettu Grand Prix -autokilpailu. Se ajettiin Bremgartenin radalla Bernissä 4. heinäkuuta 1948. Christian Kautz kuoli kilpailussa ja Achille Varzi kilpailua edeltäneessä harjoituksessa.

Maaliin ajaneet kuljettajat

Lähteet

Sveitsin Grand Prix
Vuoden 1948 urheilu
Batman: The Video Game

Batman: The Video Game on Sunsoftin kehittämä ja julkaisema videopeli Nintendo Entertainment Systemille. Peli perustuu Tim Burtonin vuonna 1989 ensi-iltansa saaneeseen Batman-elokuvaan.

Pelaaminen 

Peli on tasohyppely. Batman kykenee käyttämään nyrkkien lisäksi kolmea eri asetta: bumerangia, käsiasetta ja kolmea sirkkeliä. Peli on siitä erikoinen, että Batman pystyy hyppäämään seinältä toiselle paikkoihin, joihin ei tavallisella hypyllä pääsisi. Batman joutuu kulkemaan viiden eri tason läpi (joista ensimmäinen, toinen ja viimeinen ovat elokuvasta tuttuja) ja hänen on kohdattava vaarallisia vastustajia, jotta pääsisi lähemmäksi Jokeria.

Peli on tunnettu vaikeudestaan, joten siinä kannattaa edetä varovasti ja olla tarkkana päästäkseen eteenpäin. Peli oli graafisesti vuosia aikaansa edellä ja musiikkien kehutaan olevan Nintendon kärkikastia.

Juoni 
Juoni on kaikin puolin samanlainen kuin elokuvassa. Gotham Cityssä vallitsee rikollisuus, kun alamaailman johtotähdeksi nousee mielenterveysongelmainen rikollisnero, Jokeri. Ainoa, joka voi pysäyttää hänet, on Batman, joka haluaa kostaa arkkiviholliselleen vanhempiensa kuoleman.

Aiheesta muualla 
 
 
 

DC Comics -universumiin perustuvat videopelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Vuoden 1989 videopelit
Nintendon julkaisemat videopelit
Sunsoftin pelit
Batman-pelit
SMS Derfflinger

SMS Derfflinger oli Saksan keisarillisen laivaston Derfflinger-luokan taisteluristeilijä ensimmäisessä maailmansodassa.

Alus nimettiin kolmikymmenvuotisessa sodassa palvelleen brandenburgilaisen sotamarsalkka Georg von Derfflingerin mukaan. Se oli luokkansa nimikko, ja sen sisaraluksia olivat SMS Hindenburg ja SMS Lützow. Saksalaiset pitivät Derfflinger-luokkaa ominaisuuksiltaan varsin onnistuneena. Edeltäneisiin alusluokkiin verrattuna aluksissa oli parempi panssarointi ja tehokkaammat 305 millimetrin pääaseet.

Palvelus 
Lähes koko sodan ajan laivaston 1. tiedusteluryhmään kuulunut alus otti osaa Doggermatalikon taisteluun, jossa siihen osui kolme 13,5 tuuman kranaattia. Osumat eivät kuitenkaan aiheuttaneet merkittäviä vaurioita. Skagerrakin taistelun aikana alus ampui yksitoista täyslaidallista Britannian Kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä HMS Queen Maryyn tuhoten sen. Alus kärsi myös itse mittavia vaurioita, kun siihen osui kymmenen 15 tuuman, yksi 13,5 tuuman ja kymmenen 12 tuuman kranaattia. Aluksen taaemmat tykkitornit muuttuivat käyttökelvottomiksi HMS Revengen ampumien 15 tuuman kranaattien sytytettyä torneissa olleet ajopanokset tuleen. Aiemmin alukseen osuneet 15 tuuman kranaatit olivat aiheuttaneet vuodon aluksen etuosastoissa. Taistelun loppuessa alukseen oli vuotanut 3 350 tonnia vettä, mistä määrästä 1 020 tonnia oli tarkoituksella laskettu alukseen sammutettaessa takatornien tulipaloja ja 206 tonnia vakaamaan aluksen kallistumaa.

Sodan päättyessä laiva internoitiin Kuninkaallisen laivaston tukikohtaan Scapa Flow’ssa, jossa sen oma miehistö upotti sen myöhemmin Versailles’n rauhan epäedullisten ehtojen vuoksi. Alus nostettiin 1934, minkä jälkeen se romutettiin.

Komentajat 
 Kommodori Ludwig von Reuter (syyskuu 1914–syyskuu 1915)
 Kommodori Heinrich (syyskuu 1915–huhtikuu 1916)
 Kommodori Johannes Hartog (huhtikuu 1916–joulukuu 1917)
 Komentaja/kommodori von Schlick (joulukuu 1917–marraskuu 1918)
 Kommodori Walter Hildebrand (marraskuu 1918–joulukuu 1918)
 Komentajakapteeni Pastuszyk (internoinnin ajan)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Valokuvia SMS Derfflingeristä MaritimeQuest-sivustolla 
 Kuvia Thomas L. Tannerin sivustolla 

Derfflinger-luokan taisteluristeilijät
Saksalaiset ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijät
Blohm + Voss
Don’t Stop ’til You Get Enough

Don’t Stop ’til You Get Enough on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ensimmäinen single vuoden 1979 albumilta Off the Wall. Kappale oli Jacksonin ensimmäinen itse sävelletty sooloartistina. Hän oli kuitenkin säveltänyt aiemmin kappaleita hänen ja veljiensä yhtyeelle The Jackson 5.

Kappaleet 
 7" single:
 ”Don’t Stop ’til You Get Enough” – 4:00
 ”I Can’t Help It” – 4:29
			
 12" maxi:
 ”Don’t Stop ’til You Get Enough (12")” – 5:45
 ”I Can’t Help It” – 4:29
		
 DualDisc-single:
 ”Don’t Stop ’til You Get Enough” – 3:59
 ”Don’t Stop ’til You Get Enough (original 12" edit)” – 5:55

 Albumiversio:
 ”Don’t Stop ’til You Get Enough” – 6:05

Lähteet 

Vuoden 1979 kappaleet
Michael Jacksonin kappaleet
Nuokkukohokki

Nuokkukohokki (Silene nutans) on monivuotinen, nuokkuvakukkainen kohokkilaji.

Ulkonäkö ja koko 

Nuokkukohokki kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Se on monivartinen, varsi on yleensä karvainen ja varsinkin yläosastaan tahmea. Kukintovarren tyvellä on tavallisesti kukattomia versoja. Kasvin juurakko on vaalea. Aluslehdet ovat vastapuikeita-suikeita. Ylimmät varsilehdet ovat tasasoukan suikeita. Kukinto koostuu useista toispuoleisesti nuokkuvista haaroista, ja niiden päässä sijaitsevista vaaleista kukista. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, pysyvästi hoikka ja violettisuoninen. Terälehdet ovat kellertävänvalkeat, kynnelliset ja syvään kaksijakoiset, niiden liuskat ovat kapeat. Suomessa nuokkukohokki kukkii kesä-heinäkuussa. Kukat ovat iltaisin tuoksuvia. Hedelmänä on kota.

Nuokkukohokista tunnetaan Pohjoismaissa kaksi muunnosta, karvanuokkukohokki (var. nutans) ja kaljunuokkukohokki (var. infracta). Näistä jälkimmäinen on kokonaan kalju.

Levinneisyys 
Nuokkukohokkia tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Italiaan, Pohjois-Kreikkaan, Romaniaan, Etelä-Ukrainaan ja Keski-Venäjän eteläosiin, pohjoisessa Britteinsaarille, Fennoskandian keskiosiin ja Keski-Venäjän pohjoisosiin. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle Keski-Siperiaan saakka. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös muutamalle alueelle Pohjois-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa. Suomessa nuokkukohokki on melko yleinen laji eteläisimmässä osassa maata, missä se kasvaa myös alkuperäisenä. Lounais-Suomessa se on paikoin yleinenkin. Pohjoisempana laji on satunnainen uustulokas, jota on Länsi-Lapissa tavattu Käsivarren korkeudelle asti.

Elinympäristö 
Nuokkukohokki kasvaa muun muassa kuivilla mäenrinteillä, kalliotörmillä, harjunrinteillä, harjukedoilla, rinneniityillä ja -pensaikoissa ja kyläkedoilla.

Lähteet 
 
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Nuokkukohokin (Silene nutans) levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nuokkukohokki (Silene nutans)
 Luontoportti: Nuokkukohokki (Silene nutans)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Silene nutans – nuokkukohokki
 Suomen Lajitietokeskus: Nuokkukohokki (Silene nutans)
 Den virtuella floran: Backglim (Silene nutans) 
 ITIS: Silene nutans 
 United States Department of Agriculture (USDA): Silene nutans 

Kohokit
Sting in the Tail


Sting in the Tail on saksalaisyhtye Scorpionsin kahdeksastoista studioalbumi, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2010. Ensimmäisellä singlekappaleella ”The Good Die Young” vierailee Tarja Turunen.

Musiikillisesti yhtye meni takaisin juurilleen, ja albumille onkin poimittu parhaat elementit 1980-luvun albumeista ja yhdistelty hieman uutta. 

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 23. Suomessa se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Klaus Meine – laulu
 Matthias Jabs – soolokitara, taustalaulu
 Rudolf Schenker – kitara, taustalaulu
 Paweł Mąciwoda – basso, taustalaulu
 James Kottak – rummut, taustalaulu

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 Sea of Tranquility: 
 Soundi:

Lähteet 

Scorpionsin albumit
Vuoden 2010 albumit
Kriketin maailmanliiga

Kriketin maailmanliiga on vuonna 2007 käynnistynyt sarja. Alkuperäinen liiga käsitti viisi divisioonaa, joihin joukkueet valittiin maailmanrankingin perusteella. Toisella kaudella liigassa on jo kahdeksan divisioonaa. Ensimmäisellä kaudella kuhunkin turnaukseen osallistui 6-12 joukkuetta, mutta kaudella 2009-2013 kuhunkin divisioonaan osallistuu kuusi joukkuetta, poikkeuksena 8. divisioona, jossa pelaa kahdeksan joukkuetta. Lopputurnauksessa, joka on karsinta World Cupiin pelaa kuitenkin 12 joukkuetta.
Kustakin divisioonasta kaksi parasta nousee ylempään divisioonaan, kaksi heikointa putoaa alempaan ja muut säilyttävät paikkansa ko. divisioonassa, joka pelataan jälleen kahden vuoden kuluttua. Tästä on kuitenkin muutamia poikkeuksia. 8. divisioonasta nousee kaksi, mutta vain yksi säilyy ja loput viisi joukkuetta putoavat liigasysteemin ulkopuolelle. Nämä paikat täytetään sitten maanosien (Afrikka, Amerikka, Aasia ,Itä-Aasia-Tyynenmeren alue ja Eurooppa) parhailla joukkueilla, joilla ei vielä ole paikkaa maailmanliigassa. 1. divisioonasta ei myöskään kesken kauden pudoteta yhtään joukkuetta, vaan kaikki kuusi ovat varmuudella mukana lopputurnauksessa, josta jälleen 6 parasta jatkaa 1. divisioonassa. Sijoille 7-10 sijoittuneet aloittavat 2. divisioonassa ja 11-12 sijoittuneet 3. divisioonassa. Lopputurnauksen neljä parasta joukkuetta selviytyvät lisäksi World Cupiin.
Kaudella 2007-2009 maailmanliigan voittajaksi selviytyi Irlanti. Irlannin krikettijoukkue käsittää sekä Irlannin tasavallan että Pohjois-Irlannin pelaajat.

Maailmanliigan turnausvoittajat

Kaudet

 Kriketin maailmanliiga 2007–2009
 Kriketin maailmanliiga 2009–2013

Kriketti
Ekoenergia

Ekoenergia-merkki (entinen Norppaenergia-merkki) on Suomen luonnonsuojeluliiton (SLL) ja 34 muun eurooppalaisen ympäristöjärjestön ylläpitämä ympäristömerkki energialle. Se on ainoa energian ympäristömerkki Suomessa. Merkki on voittoa tavoittelematon.

Kriteerit ja historia

Merkki myönnetään uusiutuvista energianlähteistä tuotetulle energialle tietyin kriteerein. Ympäristömerkitty Ekoenergia voi olla tuulivoimaa, bioenergiaa, aurinkoenergiaa, aaltovoimaa, geotermistä energiaa tai vesivoimaa. Kriteerien täyttymistä valvotaan vuosittaisella auditoinnilla. 

Merkin tavoitteena on ohjata kuluttajia energiavalintoihin, joiden ympäristövaikutukset ovat mahdollisimman pienet, sekä lisätä tietoisuutta energiantuotannon ympäristöhaitoista. Se todentaa myös, että ostopäätös johtaa aina uuteen uusiutuvan energian tuotantoon. 

Merkin kriteereissä kiinnitetään huomiota kasvihuonekaasupäästöjen lisäksi uusiutuvan energian ympäristövaikutuksiin.

Vesivoiman osalta Ekoenergia edellyttää voimalaitosten sitoutumista ympäristöhaittojensa vähentämiseen. Lisäksi jokaista Ekoenergiana myytyä vesisähköllä tuotettua MWh:ta kohti myyjän tulee investoida 0,10€ vesivoiman ympäristöhaittoja korjaavaan rahastoon. Rahastosta on rahoitettu vesistökunnostuksia, kalatiehankkeita sekä kalatietutkimusta mm. Mustionjoella, Saarijärven Murronjoella, Isojoki-Lapväärtinjoella, Karvianjoella, Pielisellä, Vuoksella, Iijoella sekä Oulujoella

Tuulivoiman osalta merkki edellyttää voimalaitoksen sijoittumista tärkeiden linnusto-, maisema- ja luonnonsuojelualueiden ulkopuolelle. Ekoenergia-merkki on Suomen ainoa riippumattomasti valvottu energian sertifiointijärjestelmä. Se on myös ainoa koko maailmanlaajuinen ympäristömerkki energialle. 

Merkki on ollut käytössä vuodesta 2013, mutta sen juuret ovat suomalaisessa 1998 perustetussa Norppaenergia-merkissä, jolloin sähkömarkkinoiden vapautumisen myötä kuluttajille avautui mahdollisuus kilpailuttaa energiayhtiöitä. Nykyinen logo otettiin käyttöön siitä järjestetyn suunnittelukilpailun jälkeen 23. lokakuuta 2009.

Sertifioidut energianmyyjät Suomessa
Suomessa Ekoenergiaa myyvät muun muassa Ekosähkö Oy, Fortum, Helen, Lumme Energia, Lumo Energia, Nordic Green Energy, Porvoon Energia, Scandem, Tammisaaren Energia, Vantaan Energia, Vattenfall ja Väre. Jotkut yritykset myyvät Ruotsissa, Tanskassa tai Norjassa tuotettua energiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ekoenergian kotisivut
 Suomen luonnonsuojeluliiton kotisivut

Ympäristönsuojelu
Uusiutuvat energianlähteet
Eettinen kuluttaminen
Peppi

Peppi on suomalainen naisen etunimi. Nimi on mahdollisesti syntynyt alkujaan Filippa-nimen muunnoksena, mutta viime vuosikymmeninä se on yleistynyt ennen kaikkea Astrid Lindgrenin Peppi Pitkätossu -kirjojen ja niihin perustuvan televisiosarjan vaikutuksesta.

Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 3 190 henkilöä saanut nimen Peppi. Heistä suurin osa on syntynyt 2000-luvulla.  Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja Pepin nimipäivä on 1. huhtikuuta.

Tunnettuja Peppi-nimisiä 

 Peppi Aralehto (s. 1979), suomalainen pitopalvelukokki
 Peppi Boström, oik. Paraskewa Boström (1895–1976), suomenruotsalainen kirjailija
 Peppi Kajanne, suomalainen televisiotuottaja ja -ohjaaja
 Peppi Konsteri (s. 2003), suomalainen keilaaja
 Peppi Polviander, suomalainen laulaja ja malli
 Peppi Seppälä (s. 1993), suomalainen vihreiden poliitikko

Kuvitteellisia Peppi-nimisiä 
 Peppi Puolakka (ent. Kuula), henkilö televisiosarjassa Salatut elämät
 Peppi Pitkätossu (), Astrid Lindgrenin satukirjasarjan päähenkilö
 Josefine ”Peppi” Mutzenbacher, romaanihenkilö (Risto Lehmusoksan suomennoksessa)

Lähteet

Etunimet
Richard Buck

Richard Thomas Buck (s. 14. marraskuuta 1986) on brittiläinen 400 metrin juoksija.

Buck kuului Britannian joukkueeseen, joka voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 4 × 400 metrin viestissä Kaunasissa 2005. Vuonna 2008 hän selviytyi välieriin Valencian sisäratojen MM-kilpailuiden 400 metrillä. Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 hän oli viides 400 metrillä ajalla 46,93, minkä lisäksi hän voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä ajalla 3.07,04 yhdessä Nick Leaveyn, Nigel Levinen ja Philip Taylorin kanssa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta 400 metrillä, mutta voitti pronssia 4 × 400 metrin viestissä ajalla 3.07,52 yhdessä Conrad Williamsin, Nigel Levinen ja Christopher Clarken kanssa. Barcelonan EM-kilpailuissa hän juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerissä, ja sai hopeamitalin kun Britannian joukkue oli loppukilpailussa eri kokoonpanolla toinen. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän sai hopeaa 4 × 400 metrin viestissä ja pronssia 400 metrillä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 400 metrin välierissä, mutta voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi ja juoksi Britannian hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän kuului Britannian kultajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hänet hylättiin 400 metrin alkueräjuoksussa.

Hänen ennätyksensä 400 metrillä on 2. kesäkuuta 2012 Genevessä juostu 45,61. Sisäradoilla hän on juossut 45,88, 18. helmikuuta 2012 Birminghamissa. Lisäksi hän on juossut 200 metriä aikaan 21,32 (7. heinäkuuta 2013 La Chaux-de-Fonds'ssa) sekä 300 metriä ulkoradoilla 33,25 Rietissä 8. syyskuuta 2013 ja sisäradoilla aikaan 33,96 (10. joulukuuta 2005 Sheffieldissä).

Lähteet

Aiheesta muualla
Richard Buck Britannian olympiakomitean tietokannassa 
Richard Buck thepowerof10:n tietokannassa 

Brittiläiset pikajuoksijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Vauvojen värikylpy

Vauvojen värikylpy on vauvaperheille suunnattu värin kokemuksellisuutta ja elämyksellisyyttä korostava kuvataidetoiminnan muoto ja rekisteröity tavaramerkki. Työpajan toiminta perustuu Värikylpy-metodiin. Vauvojen värikylpy ja Värikylpy-metodi on kehitetty Porin lastenkulttuurikeskus - Satakunnan lastenkulttuuriverkostossa. Keskus on vuodesta 2020 tunnettu nimellä lastenkulttuurikeskus Kruunupää.  

Vauvojen värikylpy -toimintamallin lähtökohdat ovat perheiden taide- ja kulttuuriharrastusten tukeminen, vauvaikäisten lasten vanhemmille suunnatun yhteistyöverkoston laajentaminen ja uusien toimintamuotojen tuottaminen. Lapsilähtöinen työskentely tukee varhaista vuorovaikutusta. Taidemuseoympäristössä järjestettävässä Vauvojen värikylpy -toiminnassa on keskeistä tutustua värien maailman ohella taidemuseon näyttelyihin sekä tehdä taidemuseo helposti lähestyttäväksi ja avoimeksi myös vauvaperheille. Työpajat etenevät värien tarkastelusta ja erilaisten materiaalien tunnustelusta itse tuotettuun jälkeen.

Värikylpy-metodin lähtökohta on visuaalisessa ilottelussa ja aistien käyttöön innostamisessa. Metodin keskeiset periaatteet ovat värien moniaistinen kokemuksellisuus ja elämyksellisyys, vuorovaikutuksellinen työskentely ja hetkessä oleminen. Värikylpy-metodia on mahdollista soveltaa eri-ikäisille ja erilaisiin toimintaympäristöihin.

Tausta ja historia 
Vauvojen värikylpy -toiminta sai alkunsa loppuvuodesta 2003, jolloin Porin lastenkulttuurikeskus - Satakunnan lastenkulttuuriverkosto käynnisti yhteistyössä Porin taidemuseon kanssa Vauvojen värikylpy -nimisen maalaustyöpajan alle 1-vuotiaille vauvoille ja heidän perheilleen. Vauvojen värikylpy ja Värikylpy-metodi ovat Porin lastenkulttuurikeskus - Satakunnan lastenkulttuuriverkoston johtaja Päivi Setälän yhdessä työpajaohjaajien kanssa kehittämiä.

Levinneisyys ja Vauvojen värikylpy -täydennyskoulutus 
Porin lastenkulttuurikeskuksen kautta Vauvojen värikylpy -toiminta on levinnyt Suomessa ja kansainvälisesti.

Värikylpy-työpajoja voi ohjata Porin lastenkulttuurikeskuksen Vauvojen värikylpy -ohjaajakoulutuksen käynyt henkilö ja jolla on tarkoitukseen sopiva ammatillinen pohjakoulutus. Porin lastenkulttuurikeskus on järjestänyt valtakunnallista Vauvojen värikylpy -täydennyskoulutusta vuodesta 2006. Koulutus on suunnattu henkilöille, joilla on tarkoitukseen sopiva ammatillinen pohjakoulutus. Koulutuksen myötä Vauvojen värikylpy -työpajatoiminta on laajentunut valtakunnallisesti muun muassa taidemuseoiden, lastenkulttuurikeskusten tai kuvataidekoulujen yhteyksissä. Porin lastenkulttuurikeskus järjestää myös muuta Vauvojen värikylpy -koulutusta, luennoin ja demo-työpajoin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
https://www.pori.fi/vauvojen-varikylpy
http://www.poriartmuseum.fi
Baby Blues Perhekirja (toim. Sutinen, Veera ja Anttonen, Vesa), Porvoo 2006, Arktinen Banaani
Kiisselistä kuvaksi - Vauvojen värikylpy -työskentelyn mahdollisuuksia. Moilanen, Anu Maarit. Taiteen maisterin tutkinnon opinnäytetyö. Aalto-yliopisto, 2010

Lastenkulttuuri
Barnes Wallis

Sir Barnes Neville Wallis (26. syyskuuta 1887 – 30. lokakuuta 1979) oli englantilainen ilmailu-insinööri ja suunnittelija.

Hänen tunnetuimmat keksintönsä ovat padonmurtoon käytetyt pudotettavat miinat, jotka kimmahtavat veden pinnasta pomminpudotuksen jälkeen: kutsumanimeltään Upkeep sekä raskaat erikoispommit: Tallboy ja Grand Slam (pommi). R-100 -ilmalaiva oli niin ikään Wallisin kehittelemä. Upkeepin omamassa oli arviolta 4 000 kg, josta arviolta 3 000 kg oli Torpex-räjähdettä.

Toisen maailmansodan aikaiset Royal Air Force:n pommikoneet: Vickers Wellesley Vickers Wellington ja sen seuraaja Vickers Warwick ovat Wallisin suunnittelemia.

Kuninkaallinen Keksijöiden Palkitsemislautakunta myönsi Wallisille 10 000. punnan palkinnon sodanaikaisesta työstä. Hän muodosti palkinnosta rahaston RAF:n kaatuneilta jääneiden orpojen kasvatuksen hyväksi.

Lähteet 

Humble, Richard: Toisen Maailmansodan lentokoneet, WSOY, 1976, Porvoo (suom. Helge Seppälä) Alkuteos: Salamander Books, 1975, Lontoo ISBN 951-0-07838-7. (s. 17)

Brittiläiset keksijät
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Paljastavat valheet

Paljastavat valheet (Lie to Me) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka ensiesitys oli FOX-televisiokanavalla 21. tammikuuta 2009. Suomessa sarjan ensiesitys oli MTV3-kanavalla kevään 2010 aikana. FOX peruutti sarjan 10. toukokuuta 2011.
 
Sarjassa tohtori Cal Lightman (Tim Roth) kollegoineen The Lightman Group -yrityksessä vastaanottaa työtehtäviä asiakkailtaan (yleensä viranomaistaholta), jotka haluavat tietää, valehteleeko joku ja jos valehtelee, niin miksi. He saavat tuloksensa sovelletulla psykologialla: tutkimalla mikroilmeitä ja elekieltä, jotka paljastavat, mitä ihmiset todella ajattelevat ja tuntevat. Sarjassa verrataan monesti kohdehenkilön ilmeitä valokuviin tunnetuista julkisuuden henkilöistä, jotka ilmaisevat kasvoillaan tai ruumiillaan eri tunteita.

Sarjan alkumusiikki on yhdysvaltalaisen Ryan Starin kappale ”Brand New Day”.

Näyttelijät

Henkilöt

Cal Lightman (Tim Roth)
Tohtori Cal Lightman on maailman johtavia valheenpaljastusasiantuntijoita. Hän tutkii kasvojen ilmeitä, elekieltä, ääntä ja sanavalintoja saadakseen selville, valehtelevatko ihmiset. Lightman pystyy havainnoimaan ihmisten kasvoilta mikroilmeitä. Hänen taitonsa ovat sekä siunaus, että kirous, sillä hän huomaa ystävien ja sukulaisten petokset samalla tehokkuudella kuin rikollisten ja tuntemattomien epärehellisyyden.

Gillian Foster (Kelli Williams)
Tohtori Gillian Foster on lahjakas psykologi ja tohtori Lightmanin tutkimuskumppani. Hänen erikoisaluettaan ovat äänenkäyttö, sanavalinnat sekä psykologia.

Ria Torres (Monica Raymund)
Ria Torres on luonnonlahjakkuus petollisuuden havaitsemisessa. Hänellä ei ole mitään koulutusta alalle. Rian taidot ovat melkein samalla tasolla kuin Lightmanilla, joka on opiskellut alaa vuosikymmeniä.

Eli Loker (Brendan Hines)
Eli Loker on Lightmanin tiimin johtava taustatutkija. Hän analysoi usein videomateriaalia laboratoriossa. Hänen erikoisalueensa on ryhmäpsykologia.

Ben Reynolds (Mekhi Phifer)
Agentti Ben Reynolds työskentelee FBI:ssa ja on Lightman Groupin FBI-yhdyshenkilö. Hän auttaa firmaa saamaan uusia tapauksia ja tarjoaa oppejaan lainvalvonnasta täydentämään Lightman Groupin tieteellistä osaamista.

Emily Lightman (Hayley McFarland)
Emily on Cal Lightmanin 16-vuotias tytär. Hän asuu vuorotellen isänsä ja äitinsä luona. Cal on hyvin suojelevainen tytärtään kohtaan, mutta tästä huolimatta tyttö joutuu silloin tällöin tekemisiin The Lightman Groupin tapausten kanssa. Hän tuntee muutamia isänsä valheenpaljastustekniikoita ja pystyy lukemaan isänsä tunnetiloja.

Jaksot

Ensimmäinen kausi

Toinen kausi

Kolmas kausi

Lähteet

Aiheesta muualla
 
Sarjan sivut Sarjaseuraajassa

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Yhdysvaltalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Foxin televisio-ohjelmat
Kutalanjoki

Kutalanjoki on Hämeenlinnassa virtaava joki, joka yhdistää Katumajärven Vanajaveteen. Jokea pidetään tärkeänä pienvesistönä. Se on luonnontilassa ja kesäisin sen rannoilla kasvavat risukot antavat suojaa useille pesiville linnuille.

Katumajärven rannassa kulkee polku pitkospuineen ja Kutalan joen ylittää järven puolella pieni silta. Reitille pääsee Idänpään uimarannalta.  

Kutalanjoen kulkua on muutettu moneen otteeseen historian aikana. Alun perin joki on virrannut alaosaltaan kaksihaaraisena, mutta nykyään sen alajuoksu on yksihaarainen ja suoraksi kaivettu. Kutalanjoki on 1,7 kilometriä pitkä ja pudotuskorkeutta tällä matkalla on noin 1,6 metriä. Nimestään huolimatta se voidaan laskea vesistötyypiltään puroksi. Leveyttä sillä on keskimäärin 3 metriä ja laskennallinen keskivirtaama on 0,5 kuutiota sekunnissa. Vedenlaatu joessa on pääosan vuodesta vähintään tyydyttävää.

Kutalanjoen kunnostustarpeita selvitettiin alkukesästä vuonna 2013 maastokatselmuksin, joiden perusteella alueelle laadittiin Mikko Tiaisen opinnäytteenä kunnostussuunnitelma. Kesällä 2015 Vanajavesikeskus teetti Kutalanjokeen elinympäristökunnostuksen ja kahteen paikkaan rakennettiin uudet suvannot parantamaan kalojen elinolosuhteita. Samalla tehtiin onkipaikka Kutalan päiväkodin lähelle.

Lähteet 

Hämeenlinnan luonto
Suomen joet
Vanajanselän alue
Taivassatama

Taivassatama oli suomalainen yhtye. Yhtye oli Hannele Laurilan löytöjä. Taivassatama julkaisi yhden levyn vuonna 1995.

Jäsenet 

 Jani Mahkonen (laulu)
 Tero Sundell (rummut)
 Kari Mouhu (kosketinsoittimet)
 Tuomas Kallio (kitara)
 Marko Salminen (bassokitara)

Taivassatama-levyn (Unirecords) kappaleet 

 Puhtaat laivat
 Tavallinen tarina
 Kaktuspiikki
 Käärmeen vuonna
 Myrskylinnut
 Palavat silmät
 Taivassatama
 Tähdenlento
 Pidä mua taas
 Niin hiljaa
 Jääruusu

Suomalaiset yhtyeet
ROSAT

ROSAT (ROentgen SATellite) oli tutkimussatelliitti, joka tutki maailmankaikkeuden kohteita röntgensäteilyn aallonpituuksilla. Satelliitin toteuttivat yhteistyössä Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta II -kantoraketin matkassa 1. kesäkuuta 1990 Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta. Satelliitti asettui kiertämään maapalloa noin 580 km korkeuteen.

Mittalaitteet 
Satelliitin mittalaitteisiin kuului röntgenkaukoputki (X-ray Telescope, XRT), joka tutki avaruuden kohteita energia-alueilla 0,1–2 keV. Kaukoputken mittausaallonpituus oli 100–6 Å. Kaukoputki oli varustettu neljällä peiliasetelmalla, joiden yhteinen objektiivin halkaisija oli 83,5 cm. Kaukoputken polttoväli oli 2,4 m.

Toinen keskeinen mittalaite oli avaruutta tutkiva Wide Field Camera (WFC), joka kykeni tarkkailemaan kohteita myös äärimmäisen ultraviolettisäteilyn (Extreme Ultraviolet, EUV) aallonpituuksilla. Mittauksissa energia-alueet olivat 0,04–0,2 keV ja aallonpituus]alue 300–60 Å. Tässä kaukoputkessa oli kolme kultapäällysteistä peiliä ja polttoväli 0,525 m. Kaukoputken näkökenttä oli viisi astetta.

Tutkimustyö 
ROSAT-satelliitin ensimmäisenä tehtävänä oli suorittaa koko taivaan yleiskartoitus. Tähän kului aikaa puolisen vuotta, ja työ oli valmis helmikuussa 1991. Satelliitin ensikartoituksen aikana onnistuttiin löytämään yli 60 000 avaruuden röntgensäteilyn kohdetta. Ensimmäisen kartoitustyön jälkeen aloitettiin löydettyjen kohteiden tarkempi analysointi, ja työhön osallistui tutkijoita 24 eri maasta. Kaikkiaan satelliitti löysi taivaalta yli 125 000 röntgenkohdetta ja 479 äärimmäisen ultraviolettisäteilyn kohdetta. Satelliitin avulla saadut mittaustulokset olivat erittäin merkittäviä.

ROSAT-satelliitin toimintaiäksi oli arvoitu viisi vuotta. Satelliitin tutkimustyö päättyi helmikuussa 1999, ja se ehti olla toimintakuntoinen 8,5 vuoden ajan.

Satelliitin maa-asemana toimi muun muassa Saksan avaruusalusten lennonjohtokeskus (GSOC) Saksan Oberpfaffenhofenissa.

Satelliitin alkuperäinen rata oli 580 km korkeudessa vuonna 1990, josta se vähitellen laskeutui ilmakehän vastustuksesta alemmaksi. Syyskuussa 2011 se oli enää noin 270 km korkeudessa. Tällöin sen putoamisvauhti kiihtyi ja satelliitti lopulta tuhoutui maan ilmakehässä Bengalinlahden yläpuolella 23. lokakuuta 2011 klo 4.50 Suomen aikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Rosat Mission (NASA)
 The Rosat Mission (MPE)
 ROSAT User's Handbook

Avaruusteleskoopit
Tiedesatelliitit
Chilen presidentti

Chilen presidentti johtaa sekä maataan että sen hallitusta. Kauden pituus on neljä vuotta. Kahdelle peräkkäiselle kaudelle ei voida valita samaa henkilöä. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla enemmistövaalitavalla, tarvittaessa järjestetään toinen kierros. Nykyinen presidentti on Gabriel Boric maaliskuusta 2022 lähtien.

Luettelo presidenteistä

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Gobierno de Chile 
 Protocolo.org: Cambio de mando: La tradición que se adapta a los tiempos. Protocolo de la cermonia de cambio.  
 ¿Gobierno portaliano o gobierno conservador autoritario?: De los mecanismos constitucionales para garantizar la eficacia del ejercicio del poder en la constitución de 1833
Huutoniemen koulu

Huutoniemen koulu on Vaasassa sijaitseva peruskoulu, joka sijaitsee Huutoniemen kaupunginosassa. Vuonna 2019 koulussa on  386 oppilasta. Huutoniemen koulu on tyypillinen suomalainen alakoulu, jossa opetetaan oppilaita aina ensimmäisestä luokasta kuudenteen luokkaan asti. Koulun rehtori on Anne Kärki.

Lähteet
 https://www.vaasa.fi/asu-ja-ela/varhaiskasvatus-ja-koulut/perusopetus/koulut/suomenkieliset-koulut/huutoniemen-koulu/

Vaasan peruskoulut
Huutoniemi
Seppänen

Seppänen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aaro Seppänen (1910–1944), Mannerheim-ristin ritari
 Aimo Seppänen (1929–2011), kielitieteilijä, professori
 Aleksi Seppänen (s. 1978), tanssija ja tanssinopettaja
 Anni-Maija Seppänen (s. 1990), salibandyn pelaaja
 Eero Seppänen (1924–2004), Mannerheim-ristin ritari
 Eero "Rantaneuvos" Seppänen (s. 1949), sukututkija, kansalaisaktivisti ja entinen seksilomayrittäjä
 Emilia Seppänen, malli ja kauneuskilpailija
 Ensio Seppänen (1924–2008), kuvanveistäjä ja professori
 Erkki Seppänen (s. 1979), rockmuusikko
 Esa Seppänen (1933–2022), everstiluutnantti ja tietokirjailija, Venäjän asiantuntija
 Esko Seppänen (s. 1946), taloustoimittaja, kansanedustaja ja europarlamentaarikko (vasemmistoliitto)
 Esko Seppänen (s. 1984), urheilutoimittaja
 Hannu Seppänen (s. 1951), säveltäjä, sanoittaja ja kansanmuusikko
 Iiro Seppänen (s. 1975), taikuri
 Jaakko Seppänen (1881–1938), kirkkoherra, rovasti, kansanedustaja (maalaisliitto)
 Jaana Seppänen (s. 1958), kirjailija, esseisti ja kielenkääntäjä
 Janne Seppänen, tiedotusopin professori
 Janne Seppänen (s. 1995), jääkiekkoilija
 John Seppänen (1902–1942), toimittaja
 Jooseppi Seppänen (1871–1941), maanviljelijä, kansanedustaja (kokoomus)
 Jorma Seppänen (s. 1935), ekonomi
 Juhani Seppänen (s. 1957), kirjailija ja työterveyslääkäri
 Jukka Seppänen (s. 1967), JYPin toimitusjohtaja
 Jussi Seppänen (s. 1975), kirjailija
 Kaarle Seppänen (1898–1955), jääkärikersantti
 Keijo Seppänen (1912–1977), näyttelijä
 Kirsti Tulonen-Seppänen, toimittaja ja kirjailija
 Lauri Seppänen (1924–2009), kielitieteilijä, professori
 Leo Seppänen (s. 1948), jääkiekkoilija
 Marjaana Seppänen (s. 1962), sosiaalityön professori 
 Matti Seppänen (s. 1944), muotitaiteilija ja pukusuunnittelija
 Niklas Seppänen (s. 1993), lentopalloilija
 Olli Seppänen (1921–1968), taidemaalari ja taidegraafikko
 Paavo Seppänen (1924–2013), sosiologi, professori
 Paavo Seppänen (1949–2016), päätoimittaja
 Pekka Seppänen (s. 1960), Talouselämä-lehden päätoimittaja
 Pekka Seppänen (s. 1965), rikollinen
 Raimo Seppänen (s. 1950), ampumahiihtäjä
 Riitta Seppänen-Kaijansinkko (s. 1962), professori, ylilääkäri
 Rob. A. Seppänen (1875–1920), suomentaja ja toimittaja
 Robert Seppänen (s. 1990), lentopalloilija
 Sari Seppänen (s. 1976), lentopalloilija
 Sari Seppänen (s. 1975), jalkapalloilija
 Severi Seppänen (1917–1982), näyttelijä
 Tauno Seppänen (1918–1998), kuvanveistäjä
 Teemu Seppänen (s. 1986), jääkiekkomaalivahti
 Timo Seppänen (s. 1987), jääkiekkoilija
 Tuomas Seppänen (s. 1986), moukarinheittäjä
 Tytti Määttä, o.s. Seppänen (s. 1980), poliitikko (keskusta)
 Unto Seppänen (1904–1955), kirjailija ja toimittaja

Muita 
 Seppänen, saari Liperissä
Sääennusteohjaus

Sääennusteohjaus on rakennuslämmityksen ohjausmenetelmä, jonka toimintaperiaatteen mukaisesti joka aikayksikköä kohden lasketaan tarvittava lämmöntarve paikallisten sääennusteiden perusteella. Yhdistämällä tietoja rakennuksen fysiikasta sekä ilmatieteestä pystytään huomioimaan tietyn rakennuksen ominaisuudet ja ulkoisia sääoloja, kuten ulkolämpötila, tuulen voima ja suunta sekä auringonsäteily. Tavallisessa lämmitysohjauksessa huomioidaan ainoastaan ulkolämpötila.

Forecasting-menetelmän lähtökohtana on toiminut SMHI:n (Ruotsin Ilmatieteen laitos) professori Roger Taeslerin  yhteistyössä Thorbjörn Geiserin ja Stefan Berglundin kanssa kehittämä matemaattinen energiatasemalli (”ENLOSS”); molemmat viimeksi mainitut tieteilijät ovat tällä hetkellä eGain Sweden AB:n palveluksessa. Forecasting-menetelmä on otettu käyttöön 1980-luvun lopulla.

Vuoteen 2010 mennessä forecasting-menetelmä on implementoitu lähes seitsemään miljoonaan neliömetriin asuin- ja kaupallisia kiinteistöjä. Tämä teknologia soveltuu useiden yritysten ja järjestöjen tarjouksiin. Menetelmän ansiosta lämpöenergian kulutus vähenee arviolta keskimäärin 15 – 25 kWh/m2. Koska forecasting-menetelmä ottaa huomioon tietoja tulevasta lämmöntarpeesta eikä sulje pois muita energian kulutuksen tehostusmenetelmiä, se toimii aina hyvin primääriratkaisuna.

Forecasting käytännössä
Menetelmän sovelluksiin käytännössä kuuluvat kauko-ohjatut forecasting-vastaanottimet, jotka lähettävät ja vastaanottavat tietoja gprs- tai gsm-verkon välityksellä. Sen lisäksi forecasting-vastaanottimet hallitsevat rakennuksen sisällä olevia ohjauskeskuksia, jotka säätelevät lämpöenergian jakelua kohteen lämmitysjärjestelmän puitteissa. Forecasting-menetelmään on viime aikoina yhdistetty myös erityiset sisäilman mittarit. Näiden tarkoituksena on pitää tarkasti kirjaa sisälämpötilasta sekä lähettää mitattua tietoa niihin liitettyihin forecasting-vastaanottimiin. Tämä tekninen läpimurto mahdollistaa yksityiskohtaisemman forecasting-menetelmän avulla tapahtuvan tarkkailun sekä parantaa lämmönsäädön hallintamahdollisuuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
eGain

Meteorologia
Rakennuksen lämmitysjärjestelmät
Ympäristötekniikka