joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Le Mans Prototype

Le Mans Prototype eli LMP on ainoastaan kilpa-autoilutarkoitukseen suunniteltujen rata-autojen luokka. LMP-autoja käytetään Ranskan Le Mansin 24 tunnin ajoissa, Euroopan Le Mans Series -sarjassa sekä Pohjois-Amerikan American Le Mans Series -sarjan kisoissa. Autojen keskinäisen tunnistamisen helpottamiseksi ja järjestyksen tiedottamiseen autoihin on kiinnitetty LMP1:iin punaiset kilpailunumerot ja johtoauton lamput, LMP2:iin vastaavasti siniset. Kilpailuissa mukana olevilla GT-luokan autoilla on vihreät (GT1) tai keltaiset (GT2) väritunnisteet.

Protyyppiautoja pidetään maailman kalleimpina urheiluautoina pois lukien Formula 1 -autot, ja niissä on hyödynnetty uusinta teknologiaa, kuten hybridit.

Historia 
LMP-luokka tuli vuonna 1995 aikaisemman 1980-luvulta peräisin olevan C-ryhmän tilalle. 

C tuli englannin kielen sanasta consumption, kulutus, sillä C-ryhmän autojen polttoaineenkulutusta oli rajoitettu siten, että C-ryhmän autojen tuli 1 000 kilometrin kilpailuissa tehdä 5 välitankkausta ja 24 tunnin ajoissa 25 tankkausta. Toisin kuin LMP-luokassa, C-ryhmän autojen säännöt olivat väljemmät ja moottorin virittäminen oli vapaampaa. Muun muassa turboahdin oli sallittu.

C-ryhmän autot olivat erittäin nopeita, ja kehityksen jatkuessa kuljettajien turvallisuus vaarantui. Vuonna 1989 Mercedes Sauber C9 -auto saavutti Le Mansin radan Mulsanne -suoralla yli 400 kilometrin tuntinopeuden, ja järjestävä seura Automobile Club de l’Ouest joutui lisäämään pitkälle suoralle kaksi shikaania nopeuksien rajoittamiseksi. Viimeisen kerran C-ryhmän autoilla ajettiin Le Mansin 24 tunnin kilpailussa vuonna 1994.

Vuonna 2006 tehtiin moottoriurheilun historiaa kun Audi voitti Le Mansin 24 tunnin ajon 5,5-litraisella dieselmoottorisella Audi R10:lla.

Alaluokat 
LMP-luokkia on nykyään kaksi:

 LMP1: LMP1-luokan autot, joissa on paikat kahdelle kuljettajalle,  ovat nykyajan rataurheiluautoista kehittyneimpiä. Auton vähimmäispaino on 900 kg, ja moottorin enimmäistilavuus on rajoitettu vapaasti hengittävillä koneilla 3,4 litraan ja ahdetuilla 2,0 litraan. Dieselpolttoainetta käyttävien autojen enimmäistilavuus on rajoitettu ahdettuna 3,7 litraan.

 LMP2: LMP2-autojen vähimmäispaino on 900 kg. Moottorin tulee olla tuotantomalliin pohjautuva tilavuudeltaan enimmillään 5,0 litraa vapaasti hengittävillä ja 3,2 litraa turboahdetuilla. Sylinterien enimmäismäärä on kahdeksan. 

Edellä mainittujen lisäksi euroopan Le Mans Series ajattaa spec-mallisia Formula Le Mans (FLM) -prototyyppejä ja ALMS Challenge (LMPC) -mallejaan.

Aikaisemmin LMP-luokka jaettiin LMP900-, LMP675- ja LMGTP (katetut autot) -luokkiin.

Katso myös 
 Asian Le Mans Series
 European Le Mans Series (ELMS)
 FIA World Endurance Championship
 Intercontinental Le Mans Cup
Le Mans

Le Mans on kaupunki Sarthejoen varrella Ranskassa. Se sijaitsee Pays de la Loiren hallintoalueella ja on Sarthen departementin pääkaupunki. Kaupungissa on 142 626 asukasta (vuonna 2010).

Historia 
Paikalla oli antiikin aikana roomalainen kaupunki Vinidium Gallia Lugdunensisin provinssissa. 200-luvulla rakennettu amfiteatteri on yhä näkyvissä kaupungissa. 1000-luvulla Le Mans toimi Anjoun ja Normandian hallitsijoiden kamppailukenttänä. 1000-luvulla aloitettiin Le Mansin katedraalin rakennustyöt.

Autourheilu 
Autourheilun harrastajat tuntevat kaupungin Le Mansin 24 tunnin ajosta, joka on 24 tuntia kestävä autokilpailu ja yksi maailman tärkeimmistä urheilutapahtumista. Kilpailussa on tavoitteena vuorokauden yhtämittaisessa ajossa ajaa pisin mahdollinen matka. Kilpailu ajetaan Circuit de la Sarthen radalla lähellä Le Mansin kaupunkia.

Kilpailusta on myös tehty dokumenttien lisäksi Lee H. Katzinin ohjaama fiktiivinen elokuva Le Mans. Elokuva valmistui vuonna 1971 ja sen pääosassa on Steve McQueen. Kisaa on käyty vuodesta 1923 saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tietoja kaupungista
Tom Kristensen

Tom Kristensen (s. 7. heinäkuuta 1967 Hobro) on tanskalainen entinen kilpa-autoilija. Hän on yhdeksänkertainen Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja vuosilta 1997, 2000-2005, 2008 ja 2013.

Ura 
Kristensen aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 1984. Hän voitti useita eri Karting-luokkien mestaruuksia. 1989 Kristensen siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan ja vuonna 1991 hän onnistui voittamaan sarjan mestaruuden. Vuonna 1993 Kristensen voitti Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden. Vuodet 1994-1995 Kristensen ajoi Japanin Formula 3000 sijoittuen viimeisenä vuotena sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi Japanin Touring Car -sarjaa. Vuodet 1996-1997 Kristensen kilpaili Formula 3000 -sarjassa sijoittuen viimeisenä vuotena sarjan kuudenneksi. Vuonna 1998 Kristensen toimi Formula 1 -talli Tyrrellin testikuljettajana. Samana vuonna hän kilpaili Saksan Supertouring -sarjassa. 

Vuonna 2000 Kristensen kilpaili British Touring Car Championship -sarjassa. Hän voitti siellä kolme kilpailua sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuodet 2001-2002 Kristensen kilpaili American Le Mans Series -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2001 yhdessä Rinaldo Capellon kanssa.

Vuodet 2004-2011 Kristensen on kilpaillut DTM-sarjassa Audilla. Parhaaksi sijoitukseksi jäi sarjan kolmas sija vuosilta 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Kristensen joutui vakavan näköiseen onnettomuuteen DTM-kilpailussa Hockenheimissa. Hän pyörähti, minkä jälkeen toinen kuljettaja osui hänen autoonsa. Hän oli kolme kilpailua sivussa ja palasi myöhemmin takaisin ajohommiin.

Vuodet 2012-2014 Kristensen kilpaili FIA World Endurance Championship -sarjassa. Vuonna 2013 Kristensen voitti Allan McNishin ja Loïc Duvalin kanssa koko sarjan mestaruuden.

Le Mansin 24 tunnin ajo 
Kristensen on voittanut Le Mansin 24 tunnin ajon peräti yhdeksän kertaa. Voitoista kuusi on tullut peräkkäisinä vuosina 2000–2005. Ensimmäinen voitto tuli vuonna 1997 TWR-Porschella, 2000-2002 Audi R8:lla yhdessä Frank Bielan ja Emanuele Pirron kanssa, 2003 Bentleyllä Rinaldo Capellon ja Guy Smithin kanssa, ja kaksi seuraavaa jälleen Audilla 2004 Capellon ja Seiji Aran kanssa ja 2005 JJ Lehdon ja Marco Wernerin kanssa. Viimeisin voitto tuli Audilla 2008 Capellon ja Allan McNishin kanssa. Viiden vuoden tauon jälkeen vuonna 2013 Kristensen voitti jälleen Le Mansin kilpailun Audilla yhdessä Allan McNishin ja Loïc Duvalin kanssa. Menestyksensä ansiosta hän on saannut itselleen lempinimen "Mr Le Mans". 

Le Mans voittojen lisäksi Kristensen on voittanut myös Sebringin 12 tunnin ajon kuuteen otteeseen. Hän on osallistunut urallaan myös Span 24 tunnin ajoon.

Vuonna 2002 Kristensen valittiin Tanskan vuoden urheilijaksi. Vuonna 2014 Kristensen ilmoitti lopettavansa kilpauransa vuoden päätteeksi.

Le Mansin 24 tunnin ajon tulokset

FIA WEC -tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tanskalaiset autourheilijat
Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat
DTM-kuljettajat
American Le Mans Series -kuljettajat
British Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilamatepec

Ilamatepec, myös Santa Ana, on korkein (2381 metriä) tulivuori El Salvadorissa. Ilamatepec purkautui rajusti 1. lokakuuta 2005, sylkien tuhkaa ja kiviä 1,5 kilometrin päähän. Ilamatepec sijaitsee 70 km länteen San Salvadorista. Tätä ennen Ilamatepec purkautui varmasti vuonna 1904 ja vahvistamattomien tietojen mukaan myös 1920.

Vahingot 
Vuoden 2005 purkauksen seurauksena kaksi henkilöä menehtyi, purkauksen jälkeiset rankkasateet aiheuttivat mutavyöryjä, jotka surmasivat 31 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Purkautumisen ensimerkit 
 Tietoja tulivuoresta
 Uutisia Google news
 Kuvia Googlessa
 Satelliittikuva

El Salvadorin tulivuoret
Pohjois-Amerikan vuoret
Harald Kaunotukka

Harald Kaunotukka (, , , 850–933) oli Norjan perustaja ja ensimmäinen kuningas. Hän oli Norjan kuninkaana vuosina 872–931.

Harald oli Norjan kaakkoisosan hallitsijan Halvdan Mustan poika, ja seurasi isäänsä jo kymmenvuotiaana. Harald Kaunotukka valloitti 866 useita pikkukuningaskuntia, ja vuonna 872 hän julistautui koko Norjan kuninkaaksi. Tosiasiassa Harald hallitsi lähinnä Norjan rannikkoalueita, muualla todellista valtaa käyttivät paikalliset päälliköt. Haraldin kova hallinto ja ankara verotus ajoivat useita mahtimiehiä maasta, muun muassa Islantiin, Skotlantiin ja Irlantiin. Näin Harald osaltaan oli myötävaikuttamassa viikinkiretkien kasvuun. Harald Kaunotukka valloitti myös Orkneysaaret ja Shetlannin.

Haraldin valtakauden loppuaikoja varjostivat hänen lukuisten poikiensa keskinäiset taistelut vallasta. Vanheneva Harald luovutti ylimmän vallan suosikilleen Eerik Verikirveelle, joka hallitsi kuninkaana isänsä rinnalla.

Harald Kaunotukka esiintyy päähenkilönä televisiosarjassa Viikingit. Häntä esittää näyttelijä Peter Franzén.

Puolisot 

 Gyda Eiriksdotter
 Åsa Håkonsdotter
 Ragnhild Eiriksdotter
 Svanhild Øysteinsdotter
 Åshild Ringsdotter
 Snøfrid Svåsedotter
 Tora Mosterstong

Snøfrid Svåsedotter 

Snøfrid Svåsedotter eli Snöfrid Svåsentytär oli Heimskringlan ja Ågrip kuningassaagojen mukaan yksi Norjan kuninkaan Harald Kaunotukan monista vaimoista jonka Snorre Sturlasson kertoo olleen saamelainen. Saagoissa kerrotaan kuinka Harald rakastuu yliluonnollisen kauniiseen Snøfridiin eikä lopulta halua luopua tämän ruumista edes naisen kuoleman jälkeen.

Norjalaiset historioitsijat ovat hiljattain halunneet nähdä Snøfridin saamelaisuuden symbolina. Tämän avioliittoa kuningas Haraldin kanssa voidaan näin pitää kertomuksena norjalaisten ja saamelaisten välisestä varhaisesta poliittisesta liittoutumasta. Norjalainen filologian tutkija Else Mundal ja uskontohistorian tutkija Gro Steinslant puoltavat tätä näkemystä kansojen välisestä liitosta. Heidän mukaansa Haraldin avioliitto solmi näin heimojen välisen siteen.

Lapsia 

 Eerik Verikirves
 Haakon Hyvä

Lähteet 

Norjan kuninkaat
Viikingit
Keskiajan henkilöt
930-luvulla kuolleet
850-luvulla syntyneet
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva

Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva on Ere Kokkosen kirjoittama ja ohjaama vuonna 1990 valmistunut sotilasfarssi. Se kertoo kunniakkaasta, pääesikunnan unohtamasta sissikomppaniasta sekä sen "äidistä", vääpeli Körmystä. Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva toi 79 794 katsojaa 

Elokuva on esitetty Yle TV2 -kanavalla kuusiosaisena minisarjana vuosina 1993, 1996, 2001 ja 2011 sekä kokonaisena elokuvana vuonna 2009. Vuodenvaihteessa 2015–2016 sarja esitettiin Yle TV1:llä. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. 

Ere Kokkosen kertoman mukaan elokuvan käsikirjoituksessa käytettiin joitakin Uuno Turhapuro armeijan leivissä -elokuvaan alun perin suunniteltuja ideoita, jotka eivät päätyneet Uunon lopulliseen käsikirjoitukseen.

Juoni

Räyhänrannan varuskunta Päijät-Hämeessä on unohtunut Pääesikunnan ylennysruletissa pahemman kerran. Varuskunnan toimintaa pyörittää käytännössä enää Sissikomppania, joka saa koulutettavakseen valtakunnan hankalimmat alokkaat.

Korpisoturien kunniaa ylläpitävän vääpelin tiukka kuri ei ole kaikkien alokkaiden mieleen, ja helpottaakseen palvelusurakkaansa joukon neropatti ja bisnesmies Friman keksii yhden jos toisenkin vempeleen, mukaan lukien styroksisen kranaatinheittimen sekä sähkömoottorilla avustetun armeijan polkupyörän.

Tarinan taustalla pyörivät marsalkan sauvan voittamiseen tähtäävän sotilaskilpailun lisäksi myös everstinrouvan perintökalut, tinatuopit, jotka alokas Hakkarainen saa vastuulleen toimitettavaksi kaupunkiin puhdistettavaksi alokas Sulosen lähtiessä mukaan kartaksi. Kultasepänliikkeen konkurssin myötä tuopit kuitenkin huutokaupataan, ja palveluksensa ohella Hakkaraisen on yritettävä hankkia tuopit takaisin. Naiset ja lomakiellot mutkistavat tuoppien takaisin saantia.

Rooleissa

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa huonosti käsikirjoitetuksi ja kömpelösti toteutetuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 , katsottavissa kokonaan.

Vuoden 1990 suomalaiset elokuvat
marsalkan sauva
Suomalaiset komediaelokuvat
Ketonit

Ketonit ovat orgaaninen yhdisteryhmä, jonka funktionaalinen- eli toiminnallinen ryhmä on karbonyyliryhmä C=O, jota voidaan kutsua myös ketoryhmäksi.  Ketoneissa karbonyyliryhmä on aina hiiliketjun keskellä, eli hiiliatomeja (C) on ketjussa vähintään kolme. Jos kaksoissidoksella hiileen liittynyt happi olisi hiiliketjun reunassa, kyseessä olisi aldehydi.

Nimeäminen 
Ketonin nimi muodostetaan IUPAC:n sääntöjen mukaan vastaavan hiilivedyn nimestä korvaamalla -aani-pääte -anoni-päätteellä, esimerkiksi propaani - propanoni ja butaani - butanoni. Hiilien numeroiminen aloitetaan siitä päästä, joka on lähinnä karbonyyliryhmää eli siten että karbonyylihiili saa pienimmän mahdollisen numeron.

Valmistus 
Ketoneita valmistetaan sekundäärisiä alkoholeja hapettamalla.

R–CHOH–R + O  R–CO–R

Reaktiot

Nukleofiilinen additio 
Karbonyyliryhmä on sp²-hybridisoitunut, geometrialtaan tasokolmio ja siksi melko vapaa paikka hyökkäykselle. Toisaalta elektronegatiivinen happiatomi polarisoi karbonyyliryhmää. (Elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa. Happi saa negatiivisen osittaisvarauksen ja positiiviseksi jäänyt hiili on siten elektrofiilinen. Näistä syistä ketonit reagoivat nukleofiilien kanssa.

Hapetus- ja pelkistysreaktiot 

Pelkistämällä ketoneja tuotteena saadaan sekundäärisiä alkoholeja. Ketonit eivät hapetu heikoissa olosuhteissa ja voimakkaan hapettimen läsnä ollessa hiiliketju katkeaa.

Ketoneja 
 
 2,3-butaanidioni eli dimetyylidiketoni (CH3COCOCH3 / C4H6O2), CAS-numero 431-03-8
 2-heksanoni eli metyyli-n-butyyliketoni (C6H12O / C4H9COCH3), CAS-numero 591-78-6
 3-metyyli-2-butanoni eli metyyli-isopropyyliketoni (C5H10O), CAS-numero 563-80-4
 3-pentanoni eli dietyyliketoni (C5H10O / CH3CH2COCH2CH3), CAS-numero 96-22-0
 5-metyyli-3-heptanoni eli etyyliamyyliketoni (C8H16O), CAS-numero 541-85-5
 Antrakinoni eli difenyyliketoni (C14H8O2 / C6H4(CO)2C6H4), CAS-numero 84-65-1
 Asetofenoni eli fenyylimetyyliketoni (C8H8O / C6H5COCH3), CAS-numero 98-86-2 
 Asetoni eli dimetyyliketoni (C3H6O / CH3-CO-CH3), CAS-numero 67-64-1
 Bentsofenoni eli fenyyliketoni (C13H10O), CAS-numero 119-61-9
 Di-isobutyyliketoni (C9H18O / (CH3CH(CH3)CH2)2CO), CAS-numero 108-83-8
 Dipropyyliketoni (C7H14O / (CH3CH2CH2)2CO), CAS-numero 123-19-3
 Etyyli-n-butyyliketoni (C7H14O / CH3(CH2)3COCH2CH3), CAS-numero 106-35-4
 Klordekoni eli dekaklooriketoni (C10Cl10O), CAS-numero 143-50-0
 Mesityylioksidi eli metyyli-isobutenyyliketoni (C6H10O / (CH3)2C=CH-COCH3), CAS-numero 141-79-7
 Metyylietyyliketoni (C4H8O / CH3COCH2CH3), CAS-numero 78-93-3
 Metyylietyyliketoniperoksidi (C8H16O4), CAS-numero 1338-23-4
 Metyyli-isoamyyliketoni (C7H14O / CH3CO(CH2)2CH(CH3)2), CAS-numero 110-12-3
 Metyyli-isobutyyliketoni (C6H12O / CH3COCH2CH(CH3)2), CAS-numero 108-10-1
 Metyyli-n-amyyliketoni (C7H14O / CH3(CH2)4COCH3), CAS-numero 110-43-0
 Metyylipropyyliketoni (C5H10O / CH3(CH2)2COCH3), CAS-numero 107-87-9
 Metyylivinyyliketoni (C4H6O), CAS-numero 78-94-4
 Sykloheksanoni eli sykloheksyyliketoni (C6H10O), CAS-numero 108-94-1

Lähteet

Aiheesta muualla 

Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, Aldehydit & ketonit
IUPAC Gold Book: Ketones 

Funktionaaliset ryhmät
Godzilla

Godzilla () on kuvitteellinen, mutatoitunut dinosauruksen kaltainen jättiläishirviö, jonka alkuperä on useimmissa tarinoissa liitetty ydinkokeiden tuottamaan radioaktiiviseen säteilyyn. Hahmon kehitti Tōhō, ja se nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1954 elokuvassa Godzilla. Lokakuuhun 2010 mennessä Tōhō oli tuottanut kaikkiaan 28 Godzilla-elokuvaa. Elokuvien lisäksi Godzilla on esiintynyt videopeleissä, kirjoissa, sarjakuvissa ja televisiosarjoissa.

Godzillalle myönnettiin virallinen Japanin kansalaisuus vuonna 2015.

Hahmon taustatarina 
Alkuperäisessä elokuvassa, Godzilla oli Tyynessämeressä miljoonia vuosia elänyt esihistoriallinen dinosauruksen kaltaisen matelijalajin jäsen, joka lähti liikkeelle merenpohjan jurakautisesta kerrostumasta ydinkokeiden häirittyä sen rauhaa, kun taas Heisei-sarjan kolmannessa elokuvassa kerrotaan, että Godzilla oli alun perin muinainen dinosaurus nimeltään "Godzillasaurus", joka mutatoitui ydinkokeiden seurauksena jättiläishirviöksi vuonna 1954.

Muut hirviöt 
Useimmissa elokuvissa Godzilla taistelee muiden jättiläishirviöiden kanssa, joko niitä vastaan tai liittoutuneena niiden kanssa muita hirviöitä vastaan. Godzilla on otellut muiden muassa Mechagodzillaa, Gigania, Biollantea ja King Kongia vastaan. Jättiläiskoi Mothra ja lentoliskomainen Rodan puolestaan ovat toisinaan otelleet Godzillaa vastaan, toisinaan taas sen rinnalla. Godzillan pahimpia vihollisia ovat SpaceGodzilla, Destoroyah, Gigan ja King Ghidorah.

Elokuvat 
 

Godzilla-elokuvia on tehty monia jo vuosikymmeinien aikana. Ensimmäinen elokuva oli vuoden 1954 Gojira, jonka tuotti japanilainen Tohon studio.

Yhdysvaltalainen Godzilla 
Vuonna 1998 TriStar Pictures tuotti Godzilla-elokuvan, jossa esiintyy Tōhōn Godzillan sijasta enemmän dinosaurusta muistuttava amerikkalainen Zilla. Toinen amerikkalainen Godzilla-elokuva Godzilla sai ensi-iltansa vuonna 2014. Sen tuotti Legendary.

Katso myös 
Luettelo elokuvista, joissa Godzilla esiintyy
Gojirasaurus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Keravanjoki

Keravanjoki on Vantaanjoen pisin sivujoki, jonka pituus on 65 kilometriä. Keravanjoki alkaa Hyvinkään Ridasjärvestä ja virtaa Hankotien ali Kaukasten kylän kautta Tuusulan Natura-alueen, Keravanjoki-kanjonin, kautta Kellokosken, Järvenpään, Keravan sekä Vantaan koillisten kaupunginosien halki. Joki on Vantaan ja Helsingin rajajokena Tikkurilasta Tammistoon, jossa se yhtyy Vantaanjokeen. 

Tavallisia saaliskaloja joessa on hauet, ahvenet ja erilaiset särkikalat. Istutusten ansiosta saaliiksi voi tarttua myös kirjolohi, lohi, taimen ja harjus. Kalastus, myös jokamiehenoikeuksiin kuuluvat onkiminen ja pilkkiminen, on alueella laajalti luvanvaraista etenkin koski- ja virtauspaikoissa.

Keravanjoen kosket (alkaen pohjoisesta)

 Karankoski
 Siltakoski
 Sahakoski
 Saunakoski
 Myllykoski
 Niinikoski
 Rieskakoski
 Lehmäkoski
 Kaukastenkoski
 Seppälänkoski
 Santakoski
 Kellokoski
 Kaitarannankoski
 Keravankoski
 Jaakkolankoski
 Matarinkoski
 Hanabölen Pikkukoski
 Hanabölenkoski
 Tikkurilankoski
 Kirkonkylänkoski
Uudenmaan TE-keskus on määritellyt lohi- ja siikapitoisten vesistöjen koski- ja virtapaikat, joissa jokamiehenoikeuteen perustuva onkiminen ja pilkkiminen on kielletty. Keravanjokeen on siis hankittava erillinen kalastuslupa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kellokoski-Kaukas erityiskalastusalueen sivut

Hausjärven joet
Järvenpään luonto
Kerava
Suomen joet
Tuusulan luonto
Hyvinkään luonto
Vantaan luonto
Keravanjoen valuma-alue
Moriorin kieli

Moriori on Chathamsaarten alkuperäisasukkaiden, moriorien puhuma austronesialainen kieli, joka on jo kuollut arkikäytöstä. Viimeinen tunnettu morioria sujuvasti puhunut henkilö, Hirawanu Tapu, kuoli vuonna 1900. Kieltä on sittemmin tutkittu ja siitä on muun muassa kerätty sanastotietokanta vuonna 2001.

Historia ja elvytystyö
Kielen puhujat saapuivat Chathamsaarille luultavasti 1500-luvun paikkeilla Uudesta-Seelannista. Kieli onkin hyvin läheistä sukua maorin kielelle ja se voidaan luokitella sen murteeksi. Kielen alamäki alkoi 1830-luvulla, jolloin Uudesta-Seelannista tulleet maorit orjuuttivat ja tappoivat moriorit. Vain pieni määrä kirjoitettua moriorin kieltä säilyi. Tärkeimpiin kielen kerääjiin kuului Hirawanu Tapu, joka keräsi aineistoa Alexander Shandin kirjaan The Moriori people of the Chatham Islands: their history and traditions. Arviolta 90% olemassa olevasta moriorin kielen tiedoista on tallennettu Tapun välityksellä.

Maaliskuussa 2021 Hokotehi Moriori Trust -niminen järjestö julkaisi ilmaisen älypuhelinsovelluksen, jonka tarkoituksena on rohkaista ihmisiä opiskelemaan moriorin kieltä. Sovellus on osa laajempaa 10-vuotista projektia, jonka tarkoitus on elvyttää moriorin kieli.

Fonologia

Vokaalit 

Kaikki vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin.

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Kielinäyte
Puu: Rakau
Hylje: Puhina  (mimiha)
Hiekka: One
Merenranta: Tatatei
Kunnioitus: Manawa reka (hokotuiho)
Lähde:

Lukusanat 1–10 morioriksi:

Lähteet

Moriorit
Oseanian kuolleet kielet
Uuden-Seelannin kielet
Tahitilaiset kielet
E-koodi

E-koodi on eurooppalainen (numeron edessä E-kirjain, joka tarkoittaa Eurooppaa) merkintätapa sellaisille lisäaineille, jotka viranomaiset ovat katsoneet Euroopan unionin alueella hyväksyttäviksi elintarvikkeiden lisäaineiksi. EU:ssa lisäaineiden turvallisuutta valvoo Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen EFSA. EFSAn tutkimusten perusteella lisäaineille määritetään aineen suurin hyväksyttävä päiväsaanti eli ns. ADI-arvo. Jos aineella ei havaita olevan kielteisiä vaikutuksia ihmisen terveydelle suurissakaan käyttömäärissä, ADI-arvoa ei anneta. Suomessa elintarvikkeiden turvallisuutta tutkii ja valvoo Ruokavirasto.

Joskus E-koodilla luokitellut lisäaineet ovat osoittautuneet terveydelle haitallisiksi ja ne ovat päätyneet käyttökieltoon tai niiden käyttöä on rajoitettu. Kielletyksi on päätynyt esimerkiksi atsoväri E128 eli punainen 2G ja käyttörajoituksien piiriin keltainen väriaine E110 eli paraoranssi. 

E-koodilla luokitelluista lisäaineisiin kuuluu myös terveydelle välttämättömien ravintoaineiden lähteitä synteettisessä muodossa, esimerkkinä C-vitamiini eli askorbiinihappo, E300, ja A-vitamiinilähde beetakaroteeni, E160a.

Lisäaineiden ryhmät 

E-koodien eri numerovälit tarkoittavat seuraavia käyttötarkoituksen perusteella muodostettuja aineryhmiä:
 E100–E199 – väriaineet
 E200–E299 – säilöntäaineet
 E300–E399 – hapettumisenesto- ja happamuudensäätöaineet
 E400–E499 – sakeuttamis-, stabilointi- ja emulgointiaineet
 E500–E599 – happamuudensäätö- ja paakkuuntumisenestoaineet
 E600–E699 – makeutusaineet
 E700–E799 – antibiootit
 E900–E999 – sekalaiset
 E1000–E1999 – muihin ryhmiin kuulumattomat kemikaalit

Katso myös 
 Luettelo E-koodatuista aineista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 EU:n jäsenmaiden lisäaineita koskeva lainsäädäntö 
 E-koodit.fi riippumaton palvelu, joka pyrkii kokoamaan elintarvikkeiden lisäaineista tietoa mahdollisimman puolueettomasti.

Elintarvikelisäaineet
Elintarviketeknologia
Kemikaalien numerointijärjestelmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Transvestisuus

Transvestisuus tai transvestismi on sukupuolinen halu esiintyä ajoittain vastakkaiseen sukupuoleen kuuluvana varsinkin "ristiinpukeutumalla" eli pukeutumalla vastakkaisen sukupuolen vaatteisiin.

Transvestismia seksuaalisen mielihyvän saamiseksi kutsutaan transvestiittiseksi fetisismiksi.

Transvestiitit
Transvestista ihmistä kutsutaan transvestiitiksi. Transvestiitteja on arvioitu olevan noin yksi prosentti väestöstä. Transvestisuutta esiintyy sekä miehillä että naisilla, joskin usein transvestiiteiksi mielletään vain naisiksi laittautuvat miehet. Vaikka transvestiitin seksuaalinen suuntautuminen voi olla mikä tahansa, heteroseksuaalisuus on transvestiiteilla ainakin yhtä yleistä kuin muulla väestöllä. Transvestiitin sukupuoli-identiteetti on anatomisen sukupuolen mukainen, eikä siten transvestiitilla, toisin kuin  transsukupuolisella esiinny vastenmielisyyttä omia ulkoisia sukupuoliominaisuuksia kohtaan eikä halua muuttaa niitä.

Ristiinpukeutujalla voidaan tarkoittaa myös tilapäistä eri sukupuolen ilmaisemista, joka ei liity henkilön omaan identiteettiin.

Suomessa
Transvestismi luokiteltiin Suomessa kansainvälisen tautiluokituksen perusteella fetisismin ja sadomasokismin ohella sairaudeksi aina vuoteen 2011 saakka. Tuolloin Terveyden ja hyvinvoinnin laitos päätti poistaa ne luokituksesta, koska niiden mukana ololle ei nähty enää kunnollisia lääketieteellisiä perusteluita.

Tunnettuja transvestiitteja 

Ed Wood – amerikkalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja
Eddie Izzard – brittiläinen näyttelijä ja stand up -koomikko
George Sand – ranskalainen kirjailija

Katso myös
Transsukupuolisuus
Drag queen
Drag king

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Transvestiittiyhdistys Dreamwear Club ry.
 Transtukipiste 
 Transvestismi pois tauti­luokituksesta (Lääkärilehti)

Sukupuoli
Pukeutuminen
Seulonnan keskeiset artikkelit
Taikinamarja

Taikinamarja (Ribes alpinum) on punaisia marjoja tuottava 50–150 senttimetrin korkuinen kaksikotinen pensas. Se muistuttaa punaherukkaa, mutta sen marjat ovat melko mauttomat. Taikinamarjan aromi on melko karvas, ja marja on pehmeä. Taikinamarjaa kasvaa villinä Etelä- ja Keski-Suomen lehtimetsissä, mutta sitä on käytetty myös koristekasvina. Pensaaseen tulee keväällä lehdet hyvin aikaisin, Suomen etelärannikolla jo huhtikuun lopulla, joten se sopii esimerkiksi kevätsipulikukkaryhmien taustalle. Taikinamarja sopii myös aita- ja aidannepensaaksi, koska se on nopeakasvuinen, hyvin leikkausta kestävä ja viihtyy sekä auringossa että varjossa.

Leviäminen 
Vain noin joka kolmanteen taikinamarjapensaaseen tulee marjoja. Hedepensaissa on kussakin kukinnossa 20-30 pientä, kellanvihreää kukkaa. Emipensaissa kukkia on keskimäärin kolme. Kukat avautuvat toukokuun lopulla ja kesäkuun alussa. Linnut syövät taikinamarjan marjoja halukkaasti ja levittävät marjojen sisältämiä kivikovia siemeniä ulosteillaan alkukasvua edistäen.

Levinneisyys 

Suomessa taikinamarja on luontaisena eteläinen kasvi. Levinneisyyden koillisraja on Keski-Pohjanmaalla ja Etelä-Savossa. Viljeltynä taikinamarja menestyy myös pohjoisempana.

Taikinamarjoja tavataan kaikkialla  Euroopassa, Kaukasuksella, länsi-Turkissa ja Marokossa.

Taikinamarjoja kasvaa kivikkoisissa ja kallionseinämien alaisissa  lehdoissa, jokien läheisyydessä, metsien reunoilla, ahoilla, sekametsissä, harjurinteillä ja valoisilla paikoilla.

Kuvaus 

Taikinamarja kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat kolmiliuskaisia. Kukat ovat vihertäviä ja sijaitsevat pystyissä tertuissa. Marjat ovat punaisia ja syötäviä, mutta maultaan jauhoisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Taikinamarja (Ribes alpinum)
 Luontoportti: Taikinamarja (Ribes alpinum)
 Den virtuella floran: Måbär (Ribes alpinum) 
 ITIS: Ribes alpinum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Ribes alpinum 

Herukat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sergei Prokudin-Gorski

Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski (Сергей Михайлович Прокудин-Горский, 30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1863 Funikova Gora – 27. syyskuuta 1944 Pariisi) oli venäläinen kemisti ja valokuvaaja.

Elämä ja tuotanto 
Prokudin-Gorski opiskeli kemiaa Pietarissa, Berliinissä ja Pariisissa sekä kehitti värivalokuvien tekniikkaa. Vuoden 1905 tienoilla hän hahmotteli suunnitelman uusien värivalokuvatekniikoiden käyttämisestä Venäjän keisarikunnan dokumentoimiseen. Hänen päämääränään oli käyttää kuvia Venäjän historian, kulttuurin ja modernisoinnin opettamiseen koululaisille.

Hänen kuvaustekniikassaan käytettiin kameraa, joka otti yksivärisiä kuvia nopeassa sarjassa kolmen erivärisen (punainen, vihreä, sininen) suodattimen läpi lasilevyille. Heijastamalla yhdessä kaikkien kuvien läpi oikeansävyisellä valolla saatiin aikaiseksi alkuperäinen värimaisema. Hän kehitti myös tekniikan näiden kuvien vedostamiseksi paperille, mutta prosessi oli hankala ja aikaavievä.

Prokudin-Gorski dokumentoi Venäjän keisarikuntaa vuosina 1909–1912 ja uudelleen vuonna 1915. Tsaari Nikolai II oli antanut hänen käyttöönsä erikoisvarustellun junanvaunun pimiöineen ja hänellä oli lupa matkustaa kielletyillä alueilla. Hänen kuvansa tarjoavat värikkään kuvan kadotetusta maailmasta: Venäjän keisarikunnasta ensimmäisen maailmansodan ja vallankumouksen aattona. Hänen kuvausaiheensa vaihtelivat keskiaikaisista kirkoista ja luostareista rautateihin ja tehtaisiin sekä Venäjän vaihtelevan väestön jokapäiväiseen elämään ja työntekoon.

Prokudin-Gorski lähti Venäjältä vuonna 1918 ja asettui aluksi Norjaan, josta muutti myöhemmin Englantiin ja sieltä lopulta Ranskaan. Yhdysvaltain kongressin kirjasto hankki hänen kuvansa vuonna 1948 hänen perillisiltään. Kongressin kirjasto järjesti vuonna 2001 näyttelyn The Empire that was Russia, jota varten lasilevyt skannattiin ja värikuvat tuotettiin digitaalisesti.

Suomessa ja Karjalassa 
Prokudin-Gorski matkusti myös Suomessa ja kuvasi muun muassa Saimaan rantoja ja Saimaan kanavaa, sekä Lappeenrantaa. Hän matkusti vuonna 1915 Karjalaan, jossa kuvasi muun muassa Muurmanskin rataa. Valikoima Prokudin-Gorskin värivalokuvia oli esillä Gallen-Kallelan museossa Tarvaspäässä vuonna 2013 näyttelyssä Värivalokuvia ennen värifilmiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Prokudin-Gorski, Sergei Mihailovitš
Prokudin-Gorski, Sergei Mihailovitš
Prokudin-Gorski, Sergei Mihailovitš
Prokudin-Gorski, Sergei Mihailovitš
DMT

DMT tarkoittaa seuraavia asioita:

 Dimetyylitryptamiini, lyhenne DMT, useissa eläin- ja kasvilajeissa esiintyvä alkaloidi, jota käytetään myös päihteenä
 DMT-modulointi, tiedonsiirtotekniikka
 Desoksimetyylitestosteroni on designsteroidi
Hermafrodiitti

Hermafrodiitti eli kaksineuvoinen on eläin, joka tuottaa sekä naaras- että koiraspuolisia sukusoluja, tai kasvi, jolla on sekä hede- että emikukat samassa yksilössä. Monissa eliöryhmissä hermafroditismi on vallitseva lisääntymisjärjestelmä. Yleisintä se on yksikotisilla kasveilla ja selkärangattomilla eläimillä. Sitä esiintyy kuitenkin myös kaloilla ja vähäisemmissä määrin muilla selkärankaisilla.

Hermafrodiittisuus ilmenee monilla lajeilla samanaikaisena kaksineuvoisuutena, jolloin yksilö voi samaan aikaan toimia sekä naaraana että koiraana. Toisaalta hermafrodiitteja ovat myös eliöt, jotka voivat vaihtaa sukupuoltaan elinkaarensa aikana. Monilla hermafrodiittisilla eliöillä on mekanismeja, jotka estävät itsesiitoksen.

Eläimillä, jotka normaalisti ovat yksineuvoisia (kuten esimerkiksi nisäkkäät), esiintyy joskus yksilönkehityksen poikkeavuutena yksilöitä, joilla on kummankin sukupuolen lisääntymiselimet tai sukurauhaskudosta. Erityisesti ihmisen kohdalla tällöin puhutaan nykyisin mieluummin intersukupuolisuudesta kuin hermafroditismista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lisääntyminen
Sukupuoli
Seulonnan keskeiset artikkelit
Transmeta

Transmeta oli vuosina 1995–2009 toiminut yhdysvaltalainen teknologiayritys. Se julkaisi kaksi x86-yhteensopivaa suoritinperhettä, Crusoen ja Efficeonin, joiden kehityksessä pääpaino on ollut alhaisella virrankulutuksella ja lämmöntuotolla. Novafora osti Transmetan vuonna 2008  ja ajautui puolestaan itse konkurssiin 2009 .

Crusoe- ja Efficeon-suorittimia on käytetty mm. kannettavissa tietokoneissa, Blade-palvelimissa sekä taulutietokoneissa. 10. elokuuta 2005 Transmeta julkisti ensimmäisen voitollisen neljännesvuosituloksensa.

Transmetan palkkalistoilla oli Linus Torvaldsin ja Dave Taylorin kaltaisia alan kärkinimiä. Torvalds jätti Transmetan heinäkuussa 2003 voidakseen omistautua enemmän Linux-ytimen kehitystyölle.

Suoritinteknologia 

Transmetan suorittimet ovat x86-yhteensopivia VLIW-suorittimia, jotka joutuvat x86-ohjelmia ajettaessa tulkkaamaan suoritettavaa ohjelmakoodia ajonaikaisesti. Tulkkaamisesta vastaa täysin ohjelmistopohjainen ratkaisu. Transmetan mukaan tällä lähestymistavalla saadaan useita teknisiä etuja:

 Mikäli markkinajohtajat Intel ja AMD laajentaisivat x86-käskykantaa, Transmeta voisi ohjelmistopäivityksellä päivittää suorittimensa yhteensopiviksi uusien käskykantojen kanssa sen sijaan, että itse suorittimet olisi vaihdettava.
 Suorituskykyä ja tehoa voidaan hienosäätää ohjelmallisesti vastaamaan markkinoiden tarpeita.
 Olisi suhteellisen yksinkertaista korjata laitteisto- tai valmistusvikoja ohjelmallisilla korjauksilla.
 Voitaisiin keskittyä paremmin parantamaan suoritinytimen ominaisuuksia tai alentamaan sen virrankulutusta ilman, että tarvitsisi huolehtia kuudentoista vuoden taaksepäin yhteensopivuuden säilyttämisestä.
 Suoritin voisi emuloida useita muita arkkitehtuureja, mahdollisesti jopa yhtä aikaa.

Ennen ensimmäisten tuotteidensa julkaisua Transmeta lupasi paljon, mutta tammikuussa 2000 julkaistun alkuperäisen Crusoen (TM3200) heikko suorituskyky kuitenkin heikensi vakavasti Transmetan uskottavuutta. Sen virrankulutus oli huomattavasti Intelin ja AMD:n tuon aikaisia suorittimia alhaisempi, mutta loppukäyttäjälle ero (esimerkiksi akun käyttöajassa) oli ainoastaan marginaalinen. Kaupallisesti Crusoe- ja Efficion-suoritinperheet olivat yritykselle pettymys.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Studly Work: Talking Transmeta with Linus Torvalds

Tietotekniikkayhtiöt
Puolijohdevalmistajat
Todellisen Jeesuksen Kirkko

Todellisen Jeesuksen Kirkko (perint.: 真耶穌教會) on itsenäinen kiinalainen kirkko, joka on saanut alkunsa helluntaiherätyksestä. Kirkko perustettiin Pekingissä, Kiinassa, vuonna 1917 . Nykyään kolmessakymmenessäyhdeksässä maassa ja viidessä maanosassa toimivalla kirkolla on arviolta 1,5 miljoonaa jäsentä  .

Usko ja oppi
Kirkon kymmenen keskeistä oppia ja uskon kappaletta ovat :

 "Pyhän Hengen vastaanottaminen, mistä todistaa kielillä puhuminen, on takuu meidän perinnöstämme taivaiden valtakunnassa."
 "Kaste on sakramentti, jonka tarkoitus on syntien anteeksianto uuden hengellisen elämän aloittaminen. Kaste annetaan luonnonvedessä kuten joessa, meressä tai lähteessä. Kastaja, joka on saanut kasteen vedellä ja Pyhällä Hengellä, suorittaa kasteen Herran Jeesuksen  Kristuksen nimeen. Kasteen saajan tulisi olla kokonaan veden alla pää kumarassa ja kasvot alaspäin." 
 "Jalkojen pesun sakramentti antaa saajalleen mahdollisuuden olla osa Herra Jeesusta. Se muistuttaa myös taukoamatta rakkauden, pyhyyden, nöyryyden, anteeksiannon ja palvelemisen tärkeydestä. Jokainen, joka on saanut vesikasteen, saa jalkansa pestyksi Herran Jeesuksen nimeen. Jalat pestään vastavuoroisesti aina, kun se on soveliasta." 
 "Pyhää ehtoollista vietetään Herran Jeesuksen Kristuksen muistoksi. Sen kautta voimme osallistua Herramme ruumiiseen ja vereen ja olla yhteydessä häneen, niin että saamme ikuisen elämän ja nousemme ylös viimeisenä päivänä. Tämä sakramentti on oltava tarjolla mahdollisimman usein. Siinä käytetään vain yhtä kohottamatonta leipää ja rypälemehua." 
 "Sapattipäivä, viikon seitsemäs päivä (lauantai), on pyhäpäivä, Jumalan siunaama ja pyhittämä. Sitä tarkkaillaan Herran armon alla, Jumalan luomisen ja vapahduksen muistojuhlana toivoen ikuista lepoa tulevassa elämässä." 
 "Jeesus Kristus, sana joka tuli lihaksi, kuoli ristillä syntisten pelastamiseksi, heräsi henkiin kolmantena päivänä ja nousi taivaaseen. Hän on ihmiskunnan ainoa Pelastaja, taivaiden ja maan luoja, ja ainoa oikea Jumala." 
 "Pyhä Raamattu, joka koostuu uudesta ja vanhasta testamentista, on Jumalan sanan innoittama, ainoa kirjallinen totuus, ja kristillisen elämän perusta." 
 "Jumala suo pelastuksen uskon kautta. Uskovien tulee luottaa Pyhään Henkeen tavoitellessaan pyhyyttä, kunnioittaa Jumalaa, ja rakastaa ihmiskuntaa." 
 "Todellisen Jeesuksen Kirkko, jonka perusti herramme Jeesus Kristus, Pyhän Hengen kautta 'myöhäissateen' aikana, on apostolisen ajan todellinen elvytetty kirkko." 
 "Herran toinen tuleminen tapahtuu viimeisenä päivänä, kun hän laskeutuu taivaasta tuomitsemaan maailmaa: oikeamieliset saavat ikuisen elämän, kun syntiset tuomitaan ikuisiksi ajoiksi."

Lähteet

Aiheesta muualla 

 True Jesus Church — virallinen sivu

Helluntaiherätys
Kristinusko Kiinassa
Adventismi
Julia (Caesarin tytär)

Julia (83 eaa. - 54 eaa.) oli Julius Caesarin tytär tämän ensimmäisestä avioliitosta Cornelia Cinnillan kanssa. Roomalaisen Julius-suvun naisille oli tapana antaa nimeksi Julia. Vuonna 59 eaa. Julia meni naimisiin Caesarin liittolaisen Pompeiuksen kanssa. Julia oli ennen tätä ollut kihloissa Quintus Servilius Caepion kanssa. Plutarkhos kertoo että vaikka avioliitto solmittiinkin poliittisista syistä, rakastui Pompeius pian nuoreen vaimoonsa. Julia sai keskenmenon 55 eaa. nähtyään palvelijan kantavan Pompeiuksen vaatteita, jotka olivat tahrautuneet vereen. Julia kuoli synnytyksen yhteydessä vuonna 54 eaa. Niin Caesar kuin Pompeius olivat Julian kuoleman jälkeen surun murtamia ja heidän liittonsa loppui muutaman vuoden kuluttua. Kansalaisten vaatimuksesta Julian ruumis tuhkattiin Campus Martiuksella.

Lähteet

Viitteet

Antiikin Rooman naiset
Ennen ajanlaskumme alkua syntyneet
Vuonna 54 eaa. kuolleet
Tuomas Nevanlinna

Tuomas Erkki Edvard Nevanlinna (s. 25. helmikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen filosofi, kirjoittaja ja suomentaja.

Ura 
Nevanlinna toimi Ylioppilaslehden pakinoitsijana 1980–1987 ja kirjoitti vuonna 1982 Helsingin Sanomiin nimimerkeillä Neovius ja Tapiolan markiisi. Hän on kirjoittanut kolumneja Kansan Uutisiin (1987–1991), Rakentaja-lehteen (1993–1995), Kauppalehti Pressoon ja HS:n Nyt-liitteeseen vuodesta 1997. Nevanlinna on kirjoittanut myös kirjoja, kuten esseekokoelmat Hyväkuntoisena taivaaseen (1999) ja Surullinen tapiiri (2002) sekä lastenkirjan Antero joutuu luontoon (2004). Lisäksi hän on suomentanut useita kirjoja, muun muassa Roald Dahlin ja Lewis Carrollin teoksia. 1980-luvulla Nevanlinna oli jäsen Sturm und Drang -nimisessä yhtyeessä.

Vuosina 1990–1993 Nevanlinna päätoimitti ARG-lehteä ja vuosina 1998–2000 Nuorta Voimaa (yhdessä Janne Porttikiven kanssa). Vuosina 2000–2003 hän oli Kriittisen korkeakoulun toiminnanjohtaja. Nevanlinna on toiminut myös Kuvataideakatemian jatkotutkimusosaston teoriaopettajana ja kirjoittamisen ohjaajana.

Nevanlinna on tehnyt yhdessä Jukka Relanderin kanssa Radio Helsinkiin filosofista keskusteluohjelmaa Tukevasti ilmassa ja ollut mukana tekemässä televisio-ohjelmia Musta laatikko (1998–2000) sekä T-Klubi (2002–2007).

Nevanlinnan kolumnit ovat lähellä kulttuuriesseen muotoa. Toisaalta niissä on usein huumoria, nokkeluutta ja keveyttä, jolloin ne lähenevät pakinaa. Kolumneja on myöhemmin julkaistu kokoelmina, joissa tekstit eivät aivan tarkalleen vastaa alkuperäistä. Nevanlinna suosii teksteissään paradoksia kehitellessään ajatuksiaan, esimerkiksi Karjalan menetyksen menetys. Osa teksteistä on henkilökohtaisempia tai aihevalinnoiltaan leikkisän keveitä.

Politiikka 
Nevanlinna oli vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja europarlamenttivaaleissa. Eduskuntavaaleissa hän sai 2 200 ääntä ja EU-vaaleissa reilut 3 000 ääntä. Vuoden 2021 kuntavaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon.

Perhe 
Tuomas Nevanlinna on kirjailija Arne Nevanlinnan poika ja matemaatikko Rolf Nevanlinnan pojanpoika.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rinne, Jaana: Tuomas Nevanlinnan haastattelu. City-lehti. 5.5.2000.
 Himanka, Juha: Mitä vikaa on lasten terveydessä? (Arvio teoksesta Hyväkuntoisena taivaaseen.) Niin & näin 1/2001.

Suomalaiset filosofit
Suomalaiset tietokirjailijat
Pakinoitsijat
Suomentajat
Vasemmistoliiton poliitikot
Nykyiset Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Nintendo-lehti

Nintendo-lehti oli Suomen virallinen Nintendo-pelejä käsittelevä lehti, jota julkaistiin vuosina 1990–1994. Lehden julkaisijana toimi Semic. Loppuvaiheessaan lehti yhdistyi Super Power -lehden kanssa.

Lehti oli paikallinen versio pohjoismaisesta Nintendo-magasinet-lehdestä, ja sen sisältö oli suurelta osin eri maiden toimitusten yhteistuotosta (joskin suuri osa Suomen lehden sisällöstä tuli muun muassa Ruotsista).

Lehden sisältö

Muiden kerholehtien tapaan Nintendo-lehden sisältöön kuului peli- ja laite-esittelyjä, lukijakilpailuja, ennätystuloksia peleistä sekä lukijoiden kysymyksiä ja vinkkejä. Lisäksi lehdessä julkaistiin lukijoiden kirjeenvaihtoilmoituksia, Nintendo-aiheisia sarjakuvia ja läpipeluuohjeita. Lehden journalistinen sisältö oli pääosin käännöstyötä. Välillä lehden välissä julkaistiin kerholiitettä Power Player.

Lehdessä listattiin paitsi myydyimmät Nintendo-pelit, myös vuokratuimmat.

Muihin artikkeleihin kuului muun muassa katsauksia pelikoneiden teknologiaan, pelintekijöiden haastatteluja ja pitkä Marioon keskittynyt artikkelisarja Mario Mania!.

Suurin osa lehden sisällöstä oli sarjakuvia. Nämä sarjakuvat olivat tyypillisesti yhdysvaltalaisista Nintendo Comics System- ja Nintendo Power -lehdistä. Super Mario Bros.-, ja The Legend of Zelda -sarjakuvat olivat Nintendo Comics System -lehdistä, kuten myös Game Boy -sarjakuvat (Comics System), jossa reaalimaailmaan päässeet Super Mario Land -pelin viholliset eli minionit aiheuttavat tuhoa Marion ollen jälleen kerran sankarina. Super Mario World- ja The Legend of Zelda: A Link to the Past -mangat oli alun perin julkaistu Nintendo Powerissa. Lisäksi lehdessä oli  Kapteeni N -sarjakuva.

Historia 
NIntendo-klubin jäsenet olivat saaneet näytenumeron Nintendo-lehdestä ennen ensimmäistä varsinaista lehtipisteissä ilmestynyttä numeroa 1/1990.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Nintendo-lehdet skannattuna NES-Retrossa.

Nintendo-lehdet
Suomalaiset videopelilehdet
Sherman

Sherman voi tarkoittaa seuraavia:

 Sherman, yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja
 M4 Sherman, yhdysvaltalainen panssarivaunu
 Sherman Firefly, brittiläinen panssarivaunu
 Kenraali Sherman (General Sherman), tilavuudeltaan maailman suurimmaksi puuksi arveltu mammuttipetäjä Sequoian kansallispuistossa Yhdysvalloissa
 Sherman Antitrust Act, Yhdysvalloissa voimassa oleva kilpailulaki

Sukunimi 
 Allan Sherman (1924–1973), yhdysvaltalainen huumorimusiikin tekijä
 Allie Sherman (1923–2015), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja
 Bernard (Barry) Sherman (1942–2017), lääkeyhtiö Apotexin perustaja
 Ben Sherman (1925–1987), brittiläinen muotisuunnittelija
 Bobby Sherman (s. 1943), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä
 Cindy Sherman (s. 1954), yhdysvaltalainen nykytaiteilija
 Dina Sherman, yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
 Jack Sherman (1956–2020), yhdysvaltalainen kitaristi
 James S. Sherman (1855–1912), Yhdysvaltain varapresidentti 1908–1912
 John Sherman (1823–1900), yhdysvaltalainen poliitikko ja ulkoministeri
 Jory Sherman (s. 1932), yhdysvaltalainen kirjailija
 Lowell Sherman (1885–1934), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
 Norman Sherman (s. 1924), yhdysvaltalais-kanadalainen fagotisti, säveltäjä ja opettaja
 Richard Sherman (s. 1988), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Shermanin veljekset:
 Richard M. Sherman (s. 1928), yhdysvaltalainen lauluntekijä
 Robert B. Sherman (1925–2012), yhdysvaltalainen säveltäjä
 Roger Sherman (1721–1793), yhdysvaltalainen poliitikko
 Vincent Sherman (1906–2006), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 William Tecumseh Sherman (1820–1891), yhdysvaltalainen kenraali

Kuvitteellisia henkilöitä 
 Sherman, elokuvassa Herra Peabody & Sherman

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Aur

Aur on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Siihen kuuluu 42 saarta, joista suurimmat ovat Tabal, Aur ja Bigen. Kaikkien saarten maapinta-ala yhteensä on 5,6 neliökilometriä. Aurin saariketju ympäröi laguunia, jonka pinta-ala on noin 240 neliökilometriä. 

Aur sijaitsee Ratakin saariketjussa Maloelapin atollista etelään. Saarilla oli 499 asukasta vuonna 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Marshalls Digital Micronesia - Aur Atoll (Marshall Islands) Charles Sturt University

 
Marshallinsaarten maantiede
Seksialan Liitto SALLI

Seksialan Liitto SALLI ry oli Suomen seksityöläisten etujärjestö, joka pyrki vähentämään seksialan ongelmia, jakamaan tietoa muun muassa seksitaudeista sekä antamaan vertaistukea seksityöläisille. Yhdistyksen virallisilla verkkosivuilla painotettiin seksialan ihmisoikeustilanteen edistämistä ja verrattiin yhdistystä ennemmin ihmisoikeusjärjestöön kuin ammattiliittoon. 

Yhdistys perustettiin marraskuussa 2002 alan edustajien omasta aloitteesta. Yhdistys suhtautui edustamaansa seksipalveluja myyvään ihmisjoukkoon nimenomaan seksialan työntekijöinä, seksityöläisinä. SALLI merkittiin yhdistysrekisteriin 5. tammikuuta 2006. SALLIn kokouksessa 8. joulukuuta 2010 yhdistys päätettiin purkaa. Yhdistyksen jäljellä olleet varat lahjoitettiin Pro-tukipisteelle. 

Yhdistyksen rekisteröinti kesti patentti- ja rekisterihallituksessa yli kolme vuotta lukuisten lausuntopyyntöjen johdosta. Kolmannen vuoden tullessa täyteen vuonna 2005 kansanedustaja Oras Tynkkynen jätti hallitukselle kirjallisen kysymyksen siitä, että täyttyykö suomessa yhdistymisvapaus seksityöntekijöiden kohdalla. Vuonna 2006 liiton puheenjohtaja Johanna Sirkiä erosi puheenjohtajan paikalta siksi, että  seksin ostamisen kriminalisoimiseksi tehdyn lain myötä. Hänestä lakiesitys leimasi ja häpäisi seksityöntekijöiden asiakkaita.

Lähteet 
 
 Seksialan Liitto SALLI ry Facebookissa

Viitteet

Prostituutio
Suomalaiset ammattiliitot
Mäkkylän rautatieasema

Mäkkylän rautatieasema (, ) on seisake Espoon Leppävaarassa. Se sijaitsee Pitäjänmäen ja Leppävaaran asemien välissä rataosalla , aivan Helsingin ja Espoon rajalla. Helsingin päärautatieasemalta Mäkkylään on matkaa noin yhdeksän kilometriä. Mäkkylän seisake avattiin vuonna 1940. Helsinki–Leppävaara-kaupunkiradan rakentamisen yhteydessä Mäkkylä sai uuden asemalaiturin, alikulkuväylän sekä rakennettiin uusi raidepari.

Mäkkylän seisakkeelta matkaavat saivat aiemmin matkustaa kaupungin sisäisellä lipulla kumpaan suuntaan tahansa: Helsinkiin menevät Helsingin sisäisellä lipulla ja vastaavasti Espooseen menevät Espoon sisäisellä lipulla. Tämä kuitenkin muuttui vuonna 2005, kun YTV päätti lopettaa kuntien rajapysäkeillä sovelletun kaksoistariffiin. Tämän vuoksi seisake kuului tuon jälkeen pelkästään Espoon alueeseen, ja Helsinkiin matkaavat joutuivat ostamaan seutulipun. HSL:n lippu-uudistuksen jälkeen vuonna 2019 tästä luovuttiin, kun Mäkkylän seisake sijoittui B-vyöhykkeelle.

Kirkkonummen suuntaan liikennöidään pääsääntöisesti raiteelta 4 ja Helsinkiin raiteelta 3. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Kahta muuta raidetta käyttää aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.

Asemalla pysähtyvät junat 
  (Helsinki–Leppävaara)
  (Helsinki–Kirkkonummi)

Lähteet 

Espoon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Leppävaara
Optimaatit

Optimaatit (lat. optimates) oli Rooman tasavallan aikainen poliittinen ryhmittymä, joka edusti aristokraatteja. He pyrkivät rajoittamaan kansankokousten valtaa ja vahvistamaan harvainvaltaista senaattia. Kansankokouksiin turvannutta ryhmittymää puolestaan kutsutaan populaareiksi. Optimaatit ei ollut poliittinen puolue nykymerkityksessä, vaan hajanaisempi ryhmittymä. Kuuluisia optimaateiksi luettuja poliitikkoja olivat esimerkiksi Cicero, Sulla, Cato vanhempi, Titus Annius Milo ja Marcus Junius Brutus. Pompeius oli useimmiten optimaattien puolella, vaikka asettuikin heitä vastaan ensimmäisen triumviraatin aikana.

Antiikin Rooman politiikka
Populaarit

Populaarit () olivat Rooman tasavallan aikainen poliittinen ryhmittymä, joka haki kannatuksensa kansankokouksilta. Sen jäsenet olivat aristokraatteja, mutta pyrkivät ajamaan tavallista rahvasta miellyttävää politiikkaa kannatuksensa vahvistamiseksi. Populaarit ei ollut puolue sanan nykymerkityksessä vaan hajanaisempi ryhmittymä. Populaarit on alkuaan pilkallinen nimitys, jolla ryhmittymää vastustaneet optimaatit sitä kutsuivat.

Tunnettuja populaareja olivat Julius Caesar, Gracchuksen veljekset, Marius ja Publius Clodius Pulcher.

Antiikin Rooman politiikka
Hotelli Ruanda

Hotelli Ruanda on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Terry Georgen ohjaama draamaelokuva. Se sijoittuu Ruandaan kansanmurhan aikaan vuonna 1994. Elokuva on Lions Gate Films ja United Artists -elokuva­yhtiöiden ensimmäinen yhteinen hanke. Tosi­tapahtumiin perustuva elokuva kertoo kigalilaisesta hotellin­johtaja Paul Rusesabaginasta (Don Cheadle), joka pelastaa 1 268 ihmisen hengen ottamalla heidät hotelliinsa. Se oli ehdolla kolmeen Oscariin: paras miespääosa (Don Cheadle), paras naissivuosa (Sophie Okonedo) ja paras alku­pe­räis­kä­si­kir­joi­tus.

Juoni 

Ruandassa alkoi vuonna 1994 kansanmurha jossa äärihutut alkoivat tappamaan tutseja ja maltillisia hutuja. Ulkoisesti hutuja ja tutseja ei pysty erottamaan, vaan jako perustuu belgialaisten siirtomaaisäntien luomaan jakoon. Elokuva kertoo Kigalilaisesta hotellinjohtaja Paul Rusesabaginasta (Don Cheadle) joka itse oli hutu mutta hänen vaimonsa oli tutsi. Hän oli kuullut huhuja kansanmurhan suunnittelusta, mutta ei uskonut sitä mahdolliseksi. Vasta kun hänen lankonsa katosi vaimoineen, ja hotelliin alkaa saapumaan sekä hutu- että tutsipakolaisia, hän joutuu myöntämään tosiasiat. Pakolaisia saapui kaiken kaikkiaan 1 268, ja hän pelasti heidän henkensä laskemalla heidät hotelliin turvaan. Rusesabagina teki kaiken voitavansa pitääkseen hutujen ääriryhmät poissa hotellista, lahjoi, tarjosi armeijan päälliköille alkoholia ja osti ihmisiä vapaaksi rahalla. Lopulta tilanne muuttui niin pahaksi että hotellissa olevat ihmiset aloittavat puhelinoperaation säilyäkseen hengissä. He soittivat kaikille tuntemilleen ihmisille ja kertoivat että huomenna he kuolevat. Hotellin omistava belgialainen Sabena-airlines sai järjestettyä sille hetken suojelua.

Näyttelijät 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Brittiläiset draamaelokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Vuoden 2004 brittiläiset elokuvat
Poliittiset elokuvat