joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Konvergenttinen evoluutio

Konvergenttinen evoluutio () tarkoittaa evoluutioprosessia, jossa eliöt, jotka eivät ole toisilleen läheistä sukua, ovat kehittyneet itsenäisesti rakenteiltaan tai toiminnoiltaan erittäin samankaltaisiksi, koska ovat joutuneet sopeutumaan samankaltaiseen ympäristöön tai ekolokeroon. Samankaltaisten sopeumien kehittymisen syynä ovat samankaltaiset valintapaineet. Konvergentin evoluution seurauksena syntyy analogisia rakenteita.

Kulttuurievoluutiossa konvergentti evoluutio on ilmiö, jossa samanlaiset olosuhteet johtavat samankaltaisiin kulttuurisiin toimintatapoihin, vaikka ihmiset ovatkin peräisin muutoin eri kulttuureista.

Konvergentista evoluutiosta esimerkkeinä toimivat lepakoiden, lentoliskojen ja lintujen siivet. Ne kaikki tuottavat samankaltaisen toiminnon ja niiden rakenteissa on yhteneväisyyksiä, mutta ne ovat toisistaan erillään kehittyneitä. Myös silmä on kehittynyt itsenäisesti moneen kertaan eri eliöryhmille.

Historia
Charles Darwinin ajoista asti on tiedetty, että samankaltaisilla eliöillä ei välttämättä ole samankaltaisia esi-isiä. Kalan, nisäkkään ja mustekalan silmissä on paitsi samanlaisia rakenteita, myös eroa perusmuodoissa. Siitä voidaan päätellä että niillä ei ole yhteistä silmällistä esi-isää. Geeniperimän vertailu on lisännyt tietoa luonnon konvergensseista.

Samanlaisten piirteiden syntyminen toisistaan erillään on vaikeuttanut eliöiden luotettavaa luokittelua. Toisaalta luonnonvalinnan rajoista ja toiminnoista kiinnostuneet biologit käyttävät konvergenssia saadakseen tietoa siitä, minkälaiset ratkaisut ovat luonnonvalinnalle välttämättömiä ja helppoja. Koska konvergenttien rakenteiden samanlaiset piirteet johtuvat siitä että luonnonvalinta on valikoinut ne, piirteiden samanlaisuudet osoittavat piirteen hyötyyn eikä neutraaliin variaatioon. Lisäksi jos jokin konvergentti piirre ilmestyy useisiin eri sukulinjoihin, se kertoo siitä että luonnonvalinnan on suhteellisen helppo tuottaa kyseistä ominaisuutta.

Kuvia

Lähteet
 Rasmussen, L.E.L., Lee, T.D., Roelofs, W.L., Zhang, A., Doyle Davies Jr, G.  (1996).  Insect pheromone in elephants. Nature.  379: 684   
http://cas.bellarmine.edu/tietjen/Evolution/convergent_evolution_examples.htm 
Steven Wogel, "Kissan tassut ja katapultit - luonnon ja ihmisen mekaaniset maailmat"

Aiheesta muualla 

Evoluutio
The Fall of Ideals


The Fall of Ideals on All That Remainsin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2006., ja sen tuotti Killswitch Engagen kitaristi Adam Dutkiewicz.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Kappale "Six" oli yksi Guitar Hero II:n bonuskappaleista.
 Kappale "This Calling" on musiikkipeli Rock Band 2 yksi ladattavista kappaleista.
 "This Calling" kuullaan myös Saw III:n soundtrackilla.

Kokoonpano 
 Philip Labonte – laulu
 Mike Martin – kitara
 Oli Herbert – kitara
 Jeanne Sagan – basso, piano
 Shannon Lucas – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic: 
 Blabbermouth: 7.5/10
 Imperiumi.net: 
 PopMatters: 
 Soundi:

Lähteet 

All That Remainsin albumit
Vuoden 2006 albumit
Kurt Russell

Kurt Vogel Russell (s. 17. maaliskuuta 1951 Springfield, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Kurt Russellin isä oli Bing Russell, joka tuli tunnetuksi apulaisseriffi Clem Fosterina Bonanzasta. Russell aloitti elokuvauransa Elvis-elokuvassa Sydän tarjolla. Nuorena hän näytteli myös monissa Disneyn elokuvissa. Hän pelasi myös baseballia 1970-luvun alussa, mutta joutui lopettamaan pelaamisen loukkaannuttuaan ottelussa. Elokuvissa Russellin rooli on usein ollut antisankari. Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta vuonna 1984. Russell muistetaan etenkin yhteistyöstään John Carpenterin kanssa, jonka kanssa hän on tehnyt neljä elokuvaa.

Filmografia 

Sydän tarjolla (1963)
Napoleon Solo (The Finny Foot Affair) (1964)
Gilligan's Island (yksi jakso) (1965)
Matkalla avaruuteen (yksi jakso) (1965)
Tässä sitä tullaan (1966)
Mosby's Marauders (1967)
Tukalat paikat (1968)
The One and Only, Genuine, Original Family Band (1968)
Hevonen liituraidassa  (1968)
Minäkö tietokone? (1969)
Paljasjalkainen toimittaja (1971)
Pako helvetistä (1971)
Supersumutin (1972)
Charley and the Angel (1973)
Huippufaija vauhdissa (1973)
Maailman vahvin mies (1975)
Kuoleman torni (1975)
The Captive: The Longest Drive 2 (1976)
The Quest (1976)
Elvis (1979) (TV) 
Autohuijarit (1980)
Pako New Yorkista (1981)
Topi ja Tessu (1981) (ääni)
The Thing – ”se” jostakin (1982)
Tapaus Silkwood (1983)
Tyttö joka paiski töitä (1984)
Viimeinen puhelu (1985)
Säpinää Chinatownissa (1986)
Viimeinen ottelu (1986)
Yli laidan (1987)
Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus (1988)
Tango & Cash (1989)
Tulimyrsky (1991)
Kielletty intohimo (1992) – Michael Carr
Takkuaivot takilassa  (1992) – kapteeni Ron
Tombstone (1993) – Wyatt Earp
Tähtiportti (1994) – eversti Jonathan ”Jack” O'Neill
Forrest Gump (1994) – Elvis Presleyn ääni
Ratkaisun hetket (1996) – tohtori Phil David Grant
Pako L.A:sta (1996) – Snake Plissken 
Sieppaus erämaassa (1997) – Jeffrey ”Jeff” Taylor
Soldier (1998) – Todd
Määränpäänä Graceland (2001) – Michael Zane
Vanilla Sky (2001) – McCabe
Valtatie 60 (2002) – ylikomisario Ives
Dark Blue (2003) – Eldon Perry
Miracle (2004) – Herb Brooks
Sky High (2005) – Steve Stronghold / komentaja
Dreamer – laukkaratsun tarina (2005) – Ben Crane
Poseidon (2006) – Robert Ramsey
Grindhouse: Death Proof (2007) – stunttimies Mike McKay
Fast & Furious 7 (2015) – Mr. Nobody
Bone Tomahawk (2015) - sheriffi Franklin Hunt
The Hateful Eight (2015) - John Ruth
Deepwater Horizon (2016) – Brendan
Fast & Furious 8 (2017) – Frank "Mr. Nobody" Petty
Guardians of the Galaxy Vol. 2 (2017) – Ego
The Christmas Chronicles (2018) – Joulupukki
Once Upon a Time in Hollywood (2019) – Randy, kertojaääni
Fast & Furious 9 (2021) – Mr. Nobody

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Streetlight Manifesto

Streetlight Manifesto on kolmannen aallon Ska -yhtye East Brunswickistä, New Jerseystä. He julkaisivat ensimmäisen albuminsa 26.8.2003 jonka nimi oli Everything Goes Numb.

Diskografia 
 Everything Goes Numb (2003)
 Keasbey Nights (2006)
 Somewhere in the Between (2007)
 99 Songs of Revolution: Vol. 1 (2010)
 The Hands That Thieve (2013)

Aiheesta muualla 

Yhtyeen kotisivut.

Yhdysvaltalaiset punkyhtyeet
Ska punk -yhtyeet
Black Metal Kommando / Gas Chamber

Black Metal Kommando / Gas Chamber on suomalaisen black metal -yhtye Satanic Warmasterin vuonna 2005 julkaisema kokoelmalevy ennen julkaisemattomia nauhoituksia.

Levy sisältää kolme Satanic Warmaster nauhoitetta vuosilta 2000 – 2001, jotka jäivät aikanaan julkaisematta mm. ”Black Metal Kommandon” heikon rumpusoundin ja ”Gas Chamberin” rotusortoa ja holokaustia käsittelevien teemojen takia.

Kappaleet 

OSA I - Black Metal Kommando

 Sisältää vuoden 2000 lokakuussa nauhoitetun Black Metal Kommando -äänitteen, jonka oli tarkoitus olla ensimmäinen virallinen Satanic Warmaster -albumi. Nauhoitusten aikana sessiorumpalina toimi monista Satanic Tyrant Werewolfin aikaisemmista projekteista tuttu Nigrantium.

OSA II - Gas Chamber

 Sisältää vuoden 2000 kesällä nauhoitetun Gas Chamber demon. Kappaleiden fasismia ja kansallissosialismia ylistävässä äänimaailmassa kuuluu selvästi Satanic Warmasteria edeltäneen projektin, Blutrachen, vaikutus.

OSA III - MOOZZHEAD split / Tribute to Beherit

 Sisältää suomalaisen noise-yhtye Moozzheadin kanssa nauhoitetun kollabraatiojulkaisun suomalaisen black metal-yhtye Beheritin kunniaksi.

Kokoonpano 
 Satanic Tyrant Werwolf – laulu & kaikki instrumentit
 Nigrantium – Rummut raidoissa 2–6
 Moozzhead – 10-12

Aiheesta muualla 
 S.T. Werwolfin omia aatteita levystä 
 

Vuoden 2005 kokoelma-albumit
Satanic Warmasterin albumit
Denver Nuggets

Denver Nuggets on yhdysvaltalainen koripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Se pelasi ensimmäisen kautensa NBA:ssa vuonna 1976. Seuran historian tunnetuimpia pelaajia ovat Alex English, Dan Issel, David Thompson, Dikembe Mutombo, Allen Iverson ja Carmelo Anthony. Seura ei ole voittanut yhtäkään NBA-mestaruutta. Vuosina 1978, 1985 ja 2009 joukkue ylsi konferenssifinaaleihin. Vuodesta 2010 alkaen se putosi neljänä kautena jatkosta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella eikä seuraavana viitenä kautena päässyt lainkaan pudotuspeleihin. Kaudella 2018–2019 Denver pääsi pudotuspeleissä toiselle kierrokselle ja putosi jatkosta hävittyään Portland Trail Blazersille otteluvoitoin 3–4.

Jäädytetyt numerot 

 2 Alex English
 12 Fat Lever
 33 David Thompson
 40 Byron Beck
 44 Dan Issel
 55 Dikembe Mutombo
 432 Doug Moe

Menestys kausittain 2000-luvulla

Lähteet 

NBA-seurat
Yhdysvaltalaiset koripalloseurat
Denver
Coloradon urheilu
Doug Wilson

Douglas Wilson (s. 5. heinäkuuta 1957 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Wilson aloitti juniorikiekon Ottawa 67’s -seurassa Ontario Hockey Association -sarjassa. Hänet varattiin kaikkiaan kuudentena pelaajana vuoden 1977 NHL-varaustilaisuudessa. Hän pelasi 14 kautta Chicago Blackhawksissa ja kaksi kautta San Jose Sharksissa, jossa lopetti uransa  vuonna 1993.

Doug Wilson toimi San Jose Sharksin toimitusjohtajana 2003-2022, kunnes lopetti terveyssyistä. Hänen paikkansa korvasi Mike Grier. Wilson valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2020.

Lähteet

Tilastot

Runkosarja ja pudotuspelit

Kansainväliset ottelut 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
James Norris Memorial Trophy -voittajat
Chicago Blackhawksin varaamat pelaajat
Hockey Hall of Fame
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Papa Don’t Preach

”Papa Don’t Preach” on yksi yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan musiikkikappaleista. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 1986 toisena singlenä albumilta True Blue. Kappale saavutti singlelistan ensimmäisen sijan niin Suomessa, Yhdysvalloissa, Australiassa kuin Britanniassakin. Kappaleen tuotti Madonna yhdessä Stephen Brayn kanssa. Sen sanoituksesta puolestaan vastasi suurimmaksi osaksi Brian Elliot.

Lähteet 

Vuoden 1986 kappaleet
Madonnan kappaleet
Salmisaaren voimalaitos

Salmisaaren voimalaitos on Helenin omistama voimala Helsingin Salmisaaressa. Vuonna 1953 toimintansa aloittanut Salmisaari A tuotti ensin sähköä ja vuodesta 1957 myös kaukolämpöä. Kaukolämpöä se tuotti ensimmäisenä laitoksena Helsingissä. Vuodesta 1984 lähtien käytössä ollut kivihiiltä käyttävä Salmisaari B tuottaa 160 megawattia sähkötehoa ja 300 megawattia kaukolämpöä. Vanhempi A-voimala kykenee nykyään tuottamaan kaukolämpöä 180 MW. Tätä käytetään yleensä vain tarvittaessa. Kaukolämmön kulutushuippujen varalle Salmisaaressa on lisäksi 120 MW:n tehoinen raskasta polttoöljyä käyttävä kattila. Voimalan läheisyydessä sijaitsee myös Kellosaaren kaasuturbiinivoimala.

Voimalaitoksen yhteydessä on neljä maanalaista hiilivarastoa. Siilovarastoista jokainen on 62 metriä korkea ja 42 metriä leveä. Yhteensä säiliöiden tilavuus on 530 000 kuutiometriä.

Salmisaaren voimalaitos toimii nykyisin niin sanotusti kolmoistuotannossa, eli sähkön ja kaukolämmön lisäksi se tuottaa energian myös kaukojäähdytysjärjestelmään. Voimalaan rakennettiin vuonna 2014 pellettijärjestelmä ja ensimmäiset koepoltot aloitettiin seuraavana vuonna. Pellettejä käytetään kivihiilen rinnalla ja niistä tulee 5–7 prosenttia polttoaineesta.

Salmisaaren voimalaitoksen piippu on 150 metriä korkea, mikä tekee laitoksesta Helsingin korkeimman rakennelman.

Helsingin kaupunki on päättänyt sulkea Salmisaaren voimalan viimeistään huhtikuussa 2024.

Katso myös 
 Hanasaaren voimalaitos
 Luettelo Suomen korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Salmisaaren voimalaitos Helenin internet-sivuilla

Suomen kivihiilivoimalat
Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Ruoholahti
Helen
Timo Penttilän suunnittelemat rakennukset
Britannia Superior

Britannia Superior () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Ison-Britannian saarella ja käsitti nykyisen Etelä-Englannin ja Walesin alueen.

Maantiede 

Britannia Superiorin eli ”Ylä-Britannian” provinssi käsitti Ison-Britannian saaren eteläosan, mukaan lukien Etelä-Englanti sekä Wales. Sen pohjoispuolella sijaitsi Britannia Inferiorin (”Ala-Britannia”) provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Londinium (nyk. Lontoo).

Historia 

Britannia Superiorin provinssi muodostettiin keisari Septimius Severuksen aikana noin vuonna 197 tai viimeistään 200-luvun alussa jakamalla aiempi Britannian provinssi kahteen provinssiin, joista toinen oli Britannia Inferior. Britannia Superiorin provinssi lakkautettiin suunnilleen keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293 jakamalla se kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Britannia Prima ja Maxima Caesariensis. Viimeistään muutos on ollut voimassa vuonna 312.

Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset koko Britanniassa olivat:

Lähteet 

Roomalainen Britannia
Rooman provinssit
Britannia Inferior

Britannia Inferior () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Ison-Britannian saarella ja käsitti nykyisen Keski- ja Pohjois-Englannin.

Maantiede 

Britannia Inferiorin eli ”Ala-Britannian” provinssi käsitti Ison-Britannian saaren keskiosan. Sen eteläpuolella sijaitsi Britannia Superiorin (”Ylä-Britannia”) provinssi, joka käsitti saaren eteläosan. Pohjoisessa Britannia Inferiorin alue päättyi rajalle, jota pohjoisemmaksi Rooman valta ei tuohon aikaan ulottunut. Sen pohjoispuolella sijaitsi Skotlanti. Provinssin hallinnollinen keskus oli Eboracum (nyk. York).

Historia 

Britannia Superiorin provinssi muodostettiin keisari Septimius Severuksen aikana noin vuonna 197 tai viimeistään 200-luvun alussa jakamalla aiempi Britannian provinssi kahteen provinssiin, joista toinen oli Britannia Superior. Britannia Inferiorin provinssi lakkautettiin suunnilleen keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293 jakamalla se kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Britannia Secunda ja Flavia Caesariensis. Viimeistään muutos on ollut voimassa vuonna 312.

Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset koko Britanniassa olivat:

Lähteet 

Roomalainen Britannia
Rooman provinssit
Georges Berger

Georges Berger (14. syyskuuta 1918, Molenbeek Saint-Jean – 23. elokuuta 1967, Nürburgring) oli belgialainen kilpa-autoilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kausilla 1953 ja 1954 ja osallistui kahteen Grand Prix -kilpailuun. Näissä kilpailussa hän ajoi Gordini-autoa yksityisesti. Berger keskeytti molemmissa kilpailuissa, eikä saavuttanut F1-urallaan näin ollen yhtään MM-pistettä.

Berger kuoli Porsche 911 -autolla sattuneessa onnettomuudessa Marathon de la Route -kilpailussa Nürburgringin radalla vuonna 23. elokuuta 1967.

Formula 1 -tulokset

Lähteet 

Belgialaiset Formula 1 -kuljettajat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Aleksi Salmenperä

Aleksi Salmenperä (s. 1973 Helsinki) on suomalainen Jussi-palkittu elokuvaohjaaja. Hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolla vuosina 1996–2003. 

Salmenperän ensimmäinen pitkä elokuva Lapsia ja aikuisia (2004) sai seitsemän Jussi-ehdokkuutta ja valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi.

Lyhytelokuva Onnenpeli 2001 (2001) sai Jameson Short Film Award -palkinnon kaikkien aikojen ensimmäisenä suomalaisena, ja lyhytelokuva Rajatapaus (1998) palkittiin Vuoden lupauksena Tampereen elokuvajuhlilla.

Salmenperän ohjaama ja käsikirjoittama toinen kokopitkä elokuva Miehen työ tuli ensi-iltaan helmikuussa 2007, ja valittiin syyskuussa jo toiseksi saman ohjaajan Oscar-ehdokkaaksi. 

Suomen Elokuvaohjaajaliitto valitsi Salmenperän vuoden elokuvaohjaajaksi 2007.

Hänen ohjaamansa elokuva Paha perhe voitti pääpalkinnon Cinema Tous Ecrans -elokuvafestivaalilla Genevessä 2010.

Vuonna 2016 Salmenperä palkittiin parhaan ohjauksen Jussilla elokuvastaan Häiriötekijä. Elokuussa 2016 Salmenperälle myönnettiin valtion viisivuotinen elokuva-alan taiteilija-apuraha.

Vuonna 2019 Salmenperä palkittiin parhaan elokuvan sekä parhaan ohjauksen Jussilla elokuvastaan Tyhjiö. 

Salmenperä on ollut ohjaamassa televisiosarjoja Uudisraivaaja (2005), Tie Eedeniin (2003) ja Helsingin herra (2012). Salmenperä on ollut myös mukana Stella Polaris -improvisaatioryhmässä: ohjaajana, käsikirjoittajana ja näyttelijänä Vapaa pudotus -tv-sarjassa (2002) ja näyttelijänä elokuvassa Kukkia ja sidontaa (2004).

Salmenperä asuu perheineen Karkkilassa. Hänen vaimonsa on käsikirjoittaja ja dokumenttiohjaaja Mia Halme.

Elokuvat 
 Rajatapaus (1998)
 Onnenpeli 2001 (lyhytelokuva, 2001)
 Lapsia ja aikuisia (2004)
 Miehen työ (2007)
 Posse (lyhytelokuva, 2009)
 Paha perhe (2010)
 Alaska Highway (2013)
 Häiriötekijä (2015)
 Jättiläinen (2016)
 Tyhjiö (2018)
 Kupla (2022)
 Mestari ja haastaja (2024)

Palkinnot ja tunnustukset
 Vuoden elokuvaohjaaja (2007).
 Parhaan ohjaajan palkinto Münsterin kansainvälisillä elokuvafestivaalilla Saksassa elokuvasta Miehen työ (2007)
 Pääpalkinto Cinema Tous Ecrans -elokuvafestivaalilla Genevessä elokuvasta Paha perhe (2010).
 Parhaan ohjauksen Jussi-palkinto elokuvasta Häiriötekijä (2016).
 Parhaan ohjauksen ja parhaan elokuvan Jussi-palkinto elokuvasta Tyhjiö (2019).
 Nordisk Film -palkinto yhdessä leikkaaja Samu Heikkilän kanssa elokuvasta Tyhjiö (2019).
 Parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinto elokuvasta Poke (2021).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Rami Räikkönen

Rami Räikkönen (s. 4. joulukuuta 1977) on suomalainen rata-autoilija ja rallikuski. Hän ajoi kartingia vuosina 1986–1998 voittaen Venäjän mestaruuden talvikartingissa vuonna 1998. Räikkönen on ajanut Mini 1000 Cup -sarjaa Morris Minillä vuosina 1996–2006 voittaen cup-mestaruuden vuonna 2006 . Hän on ajanut myös rallia vuodesta 2000 lähtien osallistumalla N-ryhmän Honda Integralla muun muassa Hankiralliin ja Jyväskylän Neste Ralliin. Hän voitti nuorten SM-hopeaa vuonna 2003. Kaudella 2007 Räikkönen osallistui Suomen F3-sarjaan Anssi Kelan tallikaverina. Hän oli sarjan pisteissä kolmas.

Rami Räikkönen on Formula 1-sarjan maailmanmestarin Kimi Räikkösen isoveli.

Formula 3 -tulokset

Lähteet 

Suomalaiset ralliautoilijat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
No Way Back (EP)

No Way Back on suomalaisen metalliyhtye Northerin 21. helmikuuta 2007 julkaistu minialbumi. Se sijoittui julkaisunsa jälkeisellä listaviikolla Suomen virallisen singlelistan ensimmäiseksi.

Minialbumin kappalemateriaali koostuu neljästä ennenjulkaisemattomasta kappaleesta sekä aiemmin V2 – Jäätynyt enkeli -elokuvan soundtrackillä julkaistusta "Frozen Angel" -kappaleesta. Kappaleesta julkaistu musiikkivideo sisältää kohtauksia elokuvasta, jossa yhtye myös itse esiintyi. Kappaleiden sävellyksestä ja sanoituksesta vastasivat yhtyeen kitaristi-laulajat Petri Lindroos ja Kristian Ranta.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jukka Koskinen – basso
 Petri Lindroos – laulu, kitara
 Tuomas Planman – kosketinsoittimet
 Kristian Ranta – kitara, puhdas laulu
 Heikki Saari – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 No Way Back -sikermä Northerin virallisella sivustolla (mp3, 5,6 Mt)
 Frozen Angel -musiikkivideo Northerin virallisella sivustolla (mpg, 41,3 Mt)

Vuoden 2007 EP:t
Northerin albumit
Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta

Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta  (SAMU, ) on sosiaalivakuutuksen korvausasioiden lakisääteinen muutoksenhakuelin. Useimmista Kelan korvauspäätöksistä valitetaan muutoksenhakulautakuntaan. 

Vuoteen 2006 lautakunnan nimi oli tarkastuslautakunta. 1.1.2018 entinen Sosiaaliturvan muutoksenhakulautakunta Somla ja erillinen Työttömyysturvan muutoksenhakulautakunta TTLK yhdistyivät SAMU:ksi.

Valituskelpoiset päätökset
Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakuntaan valitetaan seuraavista korvauspäätöksistä:

Lastenhoidon tuki
Elatustuki
Erityishoitoraha
Perhe-eläke
Äitiysavustus
Vanhempainpäiväraha
Lapsilisä
Erityisäitiysraha
Sairauspäiväraha
Osasairauspäiväraha
Lääkekorvaus
Matkakustannus
Hoito- ja tutkimuskorvaus
Hoito-oikeus
Kuntoutus
Kuntoutusraha
Kuntoutuspsykoterapia
Eläkkeensaajan hoitotuki
Alle 16-vuotiaan vammaistuki
16 vuotta täyttäneen vammaistuki
Ansiopäiväraha
Peruspäiväraha
Työmarkkinatuki
Vuorottelukorvaus
Työttömyyskassan jäsenyys
Työnhakijalle maksettava kulukorvaus
Aikuiskoulutustuki
Ammattitutkintostipendi
Palkkaturva
Työnantajan työttömyysturvan omavastuumaksu
Työttömyysvakuutusmaksun perintä
Työkyvyttömyyseläke
Kansaneläke
Takuueläke
Eläkkeensaajan asumistuki
Yleinen asumistuki
Vakuuttaminen
Lomakustannuskorvaus
Sotilasavustus
Tulkkauspalvelu

Valitusmenettely

Valitus on tehtävä 30 päivän kuluessa päätöksen tiedoksiannosta Kelalle. Valittajan katsotaan saaneen tiedon päätöksestä seitsemäntenä päivänä päätökseen merkityn postituspäivän jälkeen. Mikäli Kela ei muuta päätöstään se toimittaa valituspaperit lautakunnalle. Valituskirjelmä on kirjallinen ja vapaamuotoinen.

Lautakunnan päätöksestä voi valittaa vakuutusoikeuteen.

Organisaatio

Valtioneuvosto valitsee lautakunnan jäsenet viideksi vuodeksi kerrallaan. Lautakunnalla on päätoiminen puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja sekä neljä sivutoimista varapuheenjohtajaa. Lautakunnan jäsenissä on myös lääkäreitä, lakimiehiä ja muita muutoksenhakijoiden olosuhteita tuntevia jäseniä. Käytännössä viimeksi mainitut jäsenet ovat ammattiliittojen, elinkeinoelämän järjestöjen ja vammaisjärjestöjen edustajia.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla
Sosiaaliturvan-asioiden muutoksenhakulautakunnan verkkosivut
Laki sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunnasta (1299/2006)

Sosiaaliturva
Kansaneläkelaitos
Innoitettu raamatunkäännös

Innoitettu raamatunkäännös (engl. Inspired Version of the Bible) on myöhempien aikojen pyhien liikkeen eli mormonismin perustajan, profeetta Joseph Smithin laatima muunnelma Raamatusta. Kyseessä ei kuitenkaan ole kirjaimellinen käännös olemassa olevista Raamatun käsikirjoituksista. Smith ei osannut Raamatun alkukieliä hepreaa, arameaa ja kreikkaa, joten häneltä puuttuivat edellytykset suorittaa perinteistä käännöstyötä. Smith kuitenkin uskoi Jumalan paljastavan hänelle Raamatun alkuperäisen sisällön ilmoituksen ja Pyhän Hengen innoituksen kautta.

Sisältö 
Innoitettu raamatunkäännös perustuu englanninkieliseen Kuningas Jaakon käännökseen, joka on julkaistu ensi kertaa vuonna 1611. Kuningas Jaakon käännökseen verrattuna se sisältää useita laajennuksia, täsmennyksiä ja selittäviä lisäyksiä. Smith työskenteli käännöstyön parissa käytännössä koko aikuisikänsä, mutta pääosa käännöksestä syntyi vuosien 1830 ja 1833 välillä. Smith ei saanut käännöstyötään valmiiksi. Osan Raamatusta, kuten 1. Mooseksen kirjan ja neljä evankeliumia, hän ehti tarkastaa kokonaan, mutta osaa kirjoista hän ei ehtinyt edes aloittaa. Reorganisoitu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko julkaisi Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen ensimmäistä kertaa 1867.

Käännöstyön aikana Smith kertoi saaneensa ilmoituksen, jonka mukaan apokryfikirjat - jotka Kuningas Jaakon käännöksessä ovat liitteenä Vanhan ja Uuden testamentin välissä - eivät ole Jumalan henkäyttämiä, eikä niitä siksi tule kääntää. Myöskään Laulujen laulu ei hänen käsityksensä mukaan ollut Jumalan inspiroima, joten hän jätti sen pois Innoitetusta käännöksestään.

Käyttö nykyään 
Eri mormoniyhteisöistä vain Kristuksen yhteisö ja Kristuksen kirkko (cutlerilaiset) käyttävät Innoitettua käännöstä pyhänä kirjoituksenaan. Myös Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko tunnustaa sen "innoitetuksi", mutta pitää sitä Raamattua selittävinä lisäyksinä, ei välttämättä Raamatun tekstiä korvaavana. MAP-kirkon julkaisemassa englannin kielisessä kuningas Jaakon Raamatussa Innoitettu raamatun käännös on alaviitteinä sekä pitemmät osuudet erillisenä liitteenä. Tämä liite on myös suomenkielisessä Pyhien kirjoitusten oppaassa. Kallisarvoinen helmi sisältää lisäksi kaksi otetta Innoitetusta käännöksestä. Mooseksen kirja on sisällöltään identtinen Innoitetun käännöksen 1. Mooseksen kirja 1:1-6:13 kanssa, lisäksi Kallisarvoiseen helmeen on liitetty Matteuksen evankeliumin 23:39-24:51.

Aiheesta muualla
 Valittuja kohtia Joseph Smithin raamatunkäännöksestä Pyhien kirjoitusten oppaasta

Mormonismi
Alpo Juntunen

Alpo Kalervo Juntunen (s. 11. helmikuuta 1944 Orimattila) on suomalainen filosofian tohtori, Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitoksen professori emeritus, Helsingin ja Joensuun yliopistojen dosentti, joka on tehnyt Venäjään liittyvää tutkimusta. Hän on ollut myös asiantuntijana puolustusvaliokunnan kuultavana vuoden 2004 puolustuspoliittista selontekoa valmisteltaessa.

Juntunen esitti televisiouutisissa 1. maaliskuuta 2007, että Suomen tulisi harkita Viking-luokan sukellusveneiden hankkimista. 

Kun Ruotsin puolustusvoimien komentaja Göran Göransson arvioi tammikuussa 2013 Dagens Nyheter -lehdessä maansa kestävän ilman apua sotilaallisesti vain viikon, jos sen kimppuun käydään, Juntunen totesi Suomen kestävän vain muutamia tunteja.

Kirjallisuutta
Itään vai länteen?: Venäjän vaihtoehdot, Gummerus, Ajatus-kirjat, 2003, ISBN 951-20-6447-2 (sidottu)
The Baltic Sea as a Geopolitical Issue , Alpo Juntunen, Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitos: Julkaisusarja 4, No 13, 2001, ISBN 951-25-1258-0
Geopolitiikka - perusta Venäjän aatteelle, Tammi. 2000. ISSN 0358-8882Saatavilla: Pdf
Suomalaisten karkottaminen Siperiaan autonomian aikana ja karkotetut Siperiassa, Siirtolaisinstituutti, 1983, 
Suomalaista kulttuuria Nevan rannoilla, 1972

Lähteet

Suomalaiset politiikan tutkijat
Maanpuolustuskorkeakoulun professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
James Gandolfini

James Joseph Gandolfini Jr. (18. syyskuuta 1961 Westwood, New Jersey – 19. kesäkuuta 2013 Rooma, Italia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet tunnettiin parhaiten Tony Sopranon roolista HBO:n televisiosarjassa Sopranos. Gandolfini näytteli useissa elokuvissa 1990- ja 2000-luvulla ja myös Broadwaylla.

Elämä ja ura 
Gandolfini syntyi katolilaisille vanhemmille New Jerseyssä. Hänen äitinsä oli syntynyt italialaiseen perheeseen Yhdysvalloissa mutta kasvanut Napolissa, mistä tämä oli myöhemmin muuttanut takaisin Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä oli Italian Emilia-Romagnasta kotoisin oleva siirtolainen. Vanhempiensa kautta hänelle muodostui vahva italialainen identiteetti. Gandolfini valmistui Rutgersin yliopistosta vuonna 1983 pääaineenaan tietoliikenne, ja myöhemmin hän opiskeli näyttelemistä The Actors Studiossa New Yorkissa ja alkoi esiintymään teatterissa.

Gandolfini teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1992 näytelmässä Viettelysten vaunu. Valkokankaalla hän teki läpimurtonsa seuraavana vuonna elokuvassa True Romance. Hän esitti elokuvaurallaan useita luonnerooleja.

Gandolfinin tunnetuimmaksi rooliksi tuli mafiaperheen johtaja Tony Soprano, jota hän esitti HBO:n televisiosarjassa Sopranos vuosina 1999–2007. Hän voitti roolista kolme Emmy-palkintoa parhaana draamasarjan näyttelijänä (2000, 2001 ja 2003), Golden Globe -palkinnon vuonna 2000 ja viisi SAG-palkintoa. Gandolfinin monipuolinen roolisuoritus sai paljon arvostusta kriitikoilta; esimerkiksi televisiokriitikko Alan Sepinwall kehui sitä televisiohistorian parhaimmaksi.

Näyttelijäuransa ohella Gandolfini toimi myös tuottajana HBO:lla.

Gandolfini kuoli sydänkohtaukseen Italiassa 19. kesäkuuta 2013. Hän oli ollut kahdesti naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Hänen poikansa Michael Gandolfini näytteli myöhemmin Tony Sopranon roolia Sopranos-sarjan esiosassa The Many Saints of Newark (2021).

Valikoitu filmografia

Elokuvat 
 True Romance (1993)
 Purppuravyöhyke (1995)
 Get Shorty – hyvä pätkä (1995)
 Kadotettu (1998)
 8 mm – kahdeksan millimetriä (1999)
 Viimeinen linnoitus (2001)
 The Mexican (2001)
 Kuusi, pukki & kuokkavieras (2004)
 Lonely Hearts Killers (2006)
 Kaappaus metrossa – Pelham 1 2 3 (2009)
 Welcome to the Rileys (2010)
 Killing Them Softly (2012)
 Zero Dark Thirty (2012)
 Enough Said (2013)
 The Drop (2014)

Televisiosarjat 
 Sopranos (1999–2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 James Gandolfinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Amerikanitalialaiset
Vuonna 1961 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rocha

Rocha tarkoittaa seuraavia:

 Rocha, kaupunki Uruguayssa
 Rocha, departementti Uruguayssa
 Rocha, alue Puerto Ricossa.
 A Rocha, Portugalissa perustettu kristillinen luonnonsuojelujärjestö

Henkilöt
Rocha on seuraavien henkilöiden sukunimi tai sukunimen osa:

 Ático Eusébio da Rocha (1882–1950), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Augusto Alves da Rocha (s. 1933), brasilialainen katolinen piispa
 Coco Rocha, oik. Mikhaila Rocha (s. 1988), kanadalainen malli
 Dardo Rocha (1838–1921), argentiinalainen poliitikko
 Evaristo Rocha, Nicaraguan presidentti vuonna 1839
 Geraldo Lyrio Rocha (s. 1942), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Glauber Rocha (1938–1981), brasilialainen elokuvaohjaaja
 Jaime Vieira Rocha (s. 1947), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Joaquín Rocha (s. 1944), meksikolainen nyrkkeilijä
 Juan Ramón Rocha (s. 1954), argentiinalainen jalkapalloilija
 Luis Antonio Nova Rocha (1943–2013), kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa
 Manuel da Rocha Felício (s. 1947), portugalilainen katolinen piispa
 Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva (s. 1981), brasilialainen jalkapalloilija
 Paulo Mendes da Rocha (1928–2021), brasilialainen arkkitehti
 Pedro Rocha (1942–2013), uruguaylainen jalkapalloilija
 Red Rocha (1923–2010), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Ricardo Cordeiro da Rocha (s. 1965), brasilialainen jalkapalloilija
 Ricardo Roberto Barreto da Rocha (s. 1962), brasilialainen jalkapalloilija
 Ricardo Sérgio Rocha Azevedo (s. 1978), portugalilainen jalkapalloilija
 Roberto Carlos da Silva Rocha (s. 1973), brasilialainen jalkapalloilija
 Rubén González Rocha (s. 1982), espanjalainen jalkapalloilija
 Tiago da Rocha Vieira, Tiaguinho (1994–2016), brasilialainen jalkapalloilija
 Valmiro Lopes Rocha, Valdo (s. 1981), espanjalainen jalkapalloilija
 Wellington Rocha (s. 1990), itätimorilainen jalkapalloilija
 Zack de la Rocha (s. 1970), yhdysvaltalainen laulaja.
Get Stoned, Stay Stoned


Get Stoned, Stay Stoned on suomalaisen thrash metal -yhtye Stonen vuonna 2007 julkaistu DVD. Se sisältää paljon livemateriaalia ja myös yhtyeen kaikki musiikkivideot ja lisäksi haastatteluja.

DVD:n sisältö

Konsertit 
 Tullikamari, Yölinja, Tampere (1988)
 Rock Summer, Tallinna, Viro (1989)
 Tavastia, Menomono, Helsinki (TV-konsertti) (1990)

Musiikkivideot 
 ”Real Delusion” (1987)
 ”Get Stoned” (1988)
 ”Final Cuntdown” / ”Overtake” (1989)
 ”Stone Cold Soul” (1990)

Bonusmateriaali 
 Ammattikoulu, Järvenpää (1 kappale, 1986)
 Keskuskino, Kerava (1 kappale, 1986)
 Lepakko, Helsinki (1 kappale, 1988)
 Rytmeposten, Odense, Tanska (1 kappale, 1990)
 Lepakko, Helsinki (2 kappaletta, 1992)
 Haastattelu vuodelta 2007
 Vanhoja haastatteluja
 Diskografia
 Kuvagalleria

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet 

Stone
Musiikki-DVD:t
Niilo Hämäläinen

Niilo Eemil Hämäläinen (7. heinäkuuta 1922 Viitasaari – 21. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja poliitikko, joka toimi muun muassa SAK:n puheenjohtajana 1969–1974 sekä SDP:n kansanedustajana 1979–1983.

Elämä ja ura 
Viitasaarella syntyneen Hämäläisen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Emil Konstantin Hämäläinen ja Saima Paananen. Kansakoulun jälkeen metsätyömiehenä työskennellyt Hämäläinen taisteli jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 50:ssä. Sotavuosien jälkeen hän toimi sosialidemokraattien puoluetoimitsijana 1947–1948 ja suoritti samalla Työväen Akatemian kurssin. Vuonna 1949 Hämäläinen aloitti Suomen Maaseututyöväen Liiton toimitsijana ja siirtyi 1954 Liiketyöntekijäin liiton Keski-Suomen piiriasiamieheksi. Vuosina 1959–1966 hän toimi Maaseututyöväen Liiton puheenjohtajana.  

Vuonna 1961 Hämäläinen valittiin Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton työvaliokuntaan ja 1966 hänestä tuli liiton puheenjohtaja. Hämäläinen työskenteli aktiivisesti ammattiyhdistysliikkeen eheyttämisen puolesta, ja lopulta kesäkuussa 1969 muodostettiin uusi Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö, jonka puheenjohtajana hän jatkoi vuoteen 1974 saakka. Hämäläisen puheenjohtajakaudella SAK:n jäsenmäärä kolminkertaistui lähes 900 000:een. 1960-luvun lopulla Hämäläisellä oli keskeinen asema tulopolitiikan rakentajana. Hän oli tekemässä useita tärkeitä tulopoliittisia sopimuksia STK:n puheenjohtajan Päiviö Hetemäen kanssa. Maaliskuussa 1968 Hämäläinen ja Hetemäki allekirjoittivat ensimmäisen tulopoliittisen kokonaisratkaisun eli niin sanotun Liinamaa I:n. Vuonna 1970 heidät vihittiin ansioistaan Turun yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtoreiksi. Hämäläisellä oli myös hyvät yhteydet presidentti Urho Kekkoseen.

SAK:n puheenjohtajan tehtävien jälkeen Hämäläinen työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton toimitusjohtajana 1975–1985. Hän oli myös sosialidemokraattien kansanedustajana 1979–1983 ja presidentin valitsijamiehenä 1982. Lisäksi Hämäläinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1984. Hämäläinen kuoli vaikeaan sairauteen 79-vuotiaana lokakuussa 2001.

Perhe 
Hämäläisen puoliso oli Aune Ellen Heikkilä, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1946. Pariskunnalla oli viisi lasta.

Muistomerkki 
Kesäkuussa 2008 paljastettiin Viitasaaren Henrik Gabriel Porthanin puistossa kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen suunnittelema Niilo Hämäläisen muistomerkki Avainkysymys. Se koostuu kivisestä kiekosta, kivipaadesta sekä sinisestä ja punaisesta valosta.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Helsingin vaalipiiri
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
The Rubettes

The Rubettes oli vuonna 1973 perustettu englantilainen popyhtye, joka yhdisteli musiikissaan glam rockia ja menneiden aikojen rock and rollia. Yhtyeen tausta on sikäli erikoinen, että se on alun perin Polydor-yhtiön Wayne Bickertonin lähinnä studiomuusikoista kokoama ryhmä. Bickerton kutsui vuonna 1973 joukon brittimuusikoita levyttämään 1950-luvun popin tyylisiä lauluja ja tästä syntyi The Rubettes.

The Rubettesin ensimmäinen menestyssingle oli "Sugar Baby Love" (1974). Yhtye oli suosittu 1970-luvun puolivälissä, mutta se hajosi vuosikymmenen lopussa. Vuonna 1994 "Sugar Baby Love" kuultiin elokuvassa Tahdon naimisiin (Muriel's Wedding). Japanilaisen Yoko Ishidan coverversiota laulusta on käytetty suositun animesarjan tunnussävelenä. Markku Aro on levyttänyt kappaleen suomeksi nimellä "Oma kultasein".

The Rubettes on tehnyt comebackeja vielä hajoamisensa jälkeen. Sen alkuperäiset jäsenet olivat Alan Williams (s. 1948), Tony Thorpe (s. 1947), Bill Hurd (s. 1948), Mick Clarke (s. 1946), Peter Arnesen, ja John Richardson (s. 1947).

Albumit 
Wear It's 'At (1974) 
We Can Do It (1974) 
Rubettes (1975) 
Sign Of The Times (1976) 
The Best Of (1976)
Baby I Know (1977) 
Sometime In Oldchurch (1978)
Still Unwinding (1978) 
The Best Of (1990) 
Riding On A Rainbow (1992) 
The Singles Collection (1992) 
Wear It´s 'At/We Can Do It (Albums 1&2 Double Cd) (1992) 
Rubettes/Sign Of The Times (Albums 3&4 Double Cd) (1992) 
Baby I Know/Sometime In Oldchurch (Albums 5&6 Double Cd) (1992) 
Still Unwinding/Shangri-La (Albums 7&8 Double Cd) (1992)
20th Anniversary (1994)
Making Love in the Rain (1995)
On Tour (2008)
La Legende Continue (2016)

Listasijoitukset Englannissa

Singlet 
Sugar Baby Love (1974) (1)
Tonight (1974) (1974) (12)
Juke Box Jive (1974) (3)
I Can Do It (1975) (7)
Foe-Dee-O-Dee (1975) (15)
Little Darling (1975) (30)
You're The Reason Why (1976) (28)
Under One Roof (1976) (40)
Baby I Know (1977) (10)

Albumit
We Can Do It (1975) (41)

Listasijoitukset Suomessa

Singlet 
Sugar Baby Love (1974) (2)
Tonight (1974) (1974) (20)
Juke Box Jive (1975) (15)
I Can Do It (1975) (5)
Foe-Dee-O-Dee (1975) (10)

Albumit 
Wear It's 'At (1974) (15)
We Can Do It (1975) (3)
Rubettes (1975) (18)

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.rubettes.com/
Ylen Elävä arkisto: Rubettes Riihimäen Riutalla

Brittiläiset yhtyeet
1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Thank God It’s Monday

Thank God It's Monday on vuonna 1988 julkaistu suomalaisen thrash metal -yhtye Airdashin esikoisalbumi.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8, ja pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Juha Laine – laulu
 Markku Niiranen – kitara
 Roope Sirén – kitara
 Kirka Sainio – basso
 Ykä – rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1988 esikoisalbumit
Airdashin albumit
NOLA


NOLA on Downin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 1995. Se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 57.

NOLA on lyhenne sanoista New Orleans Louisiana. Albumin tekeminen alkoi vuonna 1991. Albumin ilmestymisen jälkeen vuonna 1995 yhtye hajosi ja jäsenet alkoivat tehdä musiikkia muissa projekteissa. Yhtye jatkoi toimintaansa vuonna 2001, jota seurasi vuoden 2002 albumi Down II: A Bustle in Your Hedgerow.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Phil Anselmo – laulu
 Pepper Keenan – kitara
 Kirk Windstein – kitara
 Todd Strange – basso
 Jimmy Bower – rummut

Vierailevat muusikot 
 Big Ross Karpelman – koskettimet
 Lil' Daddy – lyömäsoittimet
 Sid Montz – lyömäsoittimet

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 1995 esikoisalbumit
Downin albumit
Visegrád-ryhmä

Visegrád-ryhmä (alkujaan Visegrádin kolmio) on neljän Keski-Euroopan maan muodostama allianssi. Se perustettiin Visegrádin kaupungissa 15. helmikuuta 1991, jolloin perustajajäseninä olivat Puola, Tšekkoslovakia ja Unkari. Silloin sovittiin maiden välisestä poliittisesta ja taloudellisesta yhteistyöstä. Kun Tšekkoslovakia hajosi, sekä Tšekki että Slovakia liittyivät Visegrád-ryhmään. Nykyään kaikki Visegrád-ryhmän maat ovat Euroopan unionin jäseniä. 
Maat perustivat myös vapaakauppajärjestö CEFTAn vuonna 1994, johon myös muut itäblokin maat ovat myöhemmin liittyneet.

Visegrád-ryhmä on saanut nimensä Visegrádin kaupungista, jota Unkarin kuningas Kaarle Robert piti hallintopaikkanaan ja jossa järjestettiin Unkarin, Puolan ja Böömin kuninkaiden kokous vuonna 1335.

Katso myös 
 Kolmen meren aloite
 Intermarium
 Lublinin kolmio

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset nettisivut
 International Visegrad Fund official homepage
 Cooperation of Visegrád Four Member Countries (V-4) in energy

Kansainväliset järjestöt
Puolalainen yhteiskunta
Slovakia
Tšekki
Unkarilainen yhteiskunta
Seppo Heikkinen

Seppo Heikkinen (s. 1959 Iisalmi) on helsinkiläinen toimittaja, tuottaja ja kirjailija. 

Heikkisen esikoisromaani Myyty maa ilmestyi maaliskuussa 2007. Heikkisen mukaan kirja edustaa tyylilajiltaan "sce-fiä" eli scenario fictionia. Scefi kertoo scifin tavoin tulevaisuudesta, mutta kirjailijan mielikuvitus ei scefissä laukkaa vapaasti, vaan siinä etsitään tässä ajassa olevia signaaleja ja trendejä, ja niiden avulla maalataan mahdollinen – jopa todennäköinen – skenaario tulevaisuudesta.  

Keväällä 2011 häneltä ilmestyi vuoteen 1978 Suonenjoen Mansikkakarnevaaleille sijoittuva romaani Mansikkakarnevaalit. Se kertoo kesästä jolloin punkin mukanaan tuomat uudet ajatukset iskevät myös maaseudulle ja saavat karnevaaleille lähteneen poikajoukon vanhan ystävyyden ja ajatusmaailman rakoilemaan. 

Heikkinen on koulutukseltaan valtiotieteen ja kauppatieteiden maisteri ja työskentelee Yleisradiossa. Hän toimittaa historiaohjelmia, kuten mm. eeppistä twitterdraamaa #sota1939 ja radiosarjoja:
 Suomi talvisodassa
 Suomi jatkosodassa
 Oravannahkoja & obligaatioita - rahamarkkinoiden historia
 Arabikevään historiaa

Aikaisemmin hän on työskennellyt vuosina 1998–2000 omassa yrityksessään Tuotantoyhtiö Damascoksessa ja vuosina 1990–1993 Unescon palveluksessa Chilessä.

Teokset 
 Mansikkakarnevaalit, Tammi 2011
 Myyty maa, Tammi 2007
 State of Education in Latin America and the Caribbean, 1980–1989, Unesco 1992 (työryhmän jäsenenä)

Aiheesta muualla 
 Myyty Maa - Kai Hirvasnoro Kansan uutiset 5.4.2007
 Mansikkakarnevaalit - Anna-lehden arvio  Nro 16-17/2011
 Mansikkakarnevaalit - Iisalmen Sanomien arvio 29.3.2011

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Amadeus (Tenavat)

Amadeus () on hahmo Charles M. Schulzin luomassa strippisarjakuvassa Tenavat. Amadeus on lahjakas pianisti ja Ludwig van Beethovenin suuri ihailija.

Amadeus nähdään useimmiten soittamassa lelupianoaan. Hän vaikuttaa kykenevän soittamaan sillä mitä tahansa oikealle pianolle sävellettyjä kappaleita, ja Tenavat-animaatioissa se myös kuulostaa oikealta pianolta. Amadeus pitää klassisesta musiikista ja ihailee varsinkin Beethovenia, jonka syntymäpäivää (16. joulukuuta) hän viettää uskollisesti vuosittain. Kyseisen päivän lähestyessä Amadeus nähdään monesti kantamassa suuria kylttejä, joissa kerrotaan montako päivää Beethovenin syntymäpäivään on jäljellä. Varsinkin 1950-luvun stripeissä Amadeuksella on myös tapana pitää Beethovenin rintakuvaa pianonsa päällä.

Tellu on rakastunut Amadeukseen, mutta ei saa tunteilleen lainkaan vastakaikua. Tellulla ja toisinaan myös muilla hahmoilla on tapana nojailla Amadeuksen lelupianoon hänen soittaessaan sitä. Tellu pitää Amadeuksen pianoa kilpailijanaan, ja on tuhonnut sen ainakin kolmesti sarjan aikana. Amadeus on Jaska Jokusen ystävä ja pelaa tämän baseball-joukkueessa siepparina.

Amadeuksen soittaessa pianon yläpuolelle on usein kuvattu nuottiviivasto. Schulzin piirtämät nuotit eivät ole satunnaisia, vaan lainauksia oikeista Beethovenin sävellyksistä. Strippejä tutkineen musikologi William Meredithin mukaan Schulz valitsi usein sellaisia kappaleita, joissa musiikin tunnistaminen tuo vitsiin mukaan jonkin lisätason. Sarjan myöhempinä vuosina nuotteihin liittyy usein myös visuaalisia vitsejä; esimerkiksi Ressu saattaa kiipeillä niiden päällä. Schulz piti klassisesta musiikista, mutta hänen lempisäveltäjänsä oli Brahms eikä Beethoven. Kertomansa mukaan hän valitsi Amadeuksen lempisäveltäjäksi Beethovenin, koska nimi ”kuulosti hauskemmalta”. Joissain Tenavat-stripeissä vihjataankin, että Beethovenin jälkeen Amadeus pitää seuraavaksi eniten Brahmsista. Tenavat-animaatioissa Amadeuksen kuullaan soittavan pianollaan pääasiassa katkelmia Beethovenin pianosonaateista.

Hahmon historia ja nimen tausta
Amadeus esiintyi Tenavissa ensi kerran 30. toukokuuta 1951 ja ensimmäistä kertaa pianoa soittaen 24. syyskuuta 1951, vaikka hänet oli tuolloin kuvattu vasta vauvaksi. Amadeuksen piano ja Beethoven-innostus oli yksi ensimmäisiä toistuvia vitsejä sarjassa.

Hahmon alkuperäinen nimi Schroeder on Schulzin mukaan lainattu eräältä pojalta, jonka kanssa hän oli nuoruudessaan toiminut mailapoikina eräällä golfkentällä Saint Paulissa. Schroeder oli pojan sukunimi, eikä Schulz muistanut enää hänen etunimeään. Kyseessä oli mahdollisesti arkkitehtina myöhemmin työskennellyt Harold F. Schroeder, Jr. (1926–2002). Schroeder on variaatio saksalaisesta sukunimestä Schröder, eikä se normaalisti esiinny etunimenä. Nimi ei liity mitenkään musiikkiin. Hahmon suomenkielinen nimi Amadeus sen sijaan tulee säveltäjä W. A. Mozartin toisesta etunimestä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Schulz's Beethoven: Schroeder's Muse -verkkonäyttely 

Tenavien hahmot
Kuvitteelliset lapset
Lauri Maijala

Lauri Maijala (s. 7. lokakuuta 1986 Lahti) on suomalainen teatteriohjaaja ja muusikko. Maijala opiskeli Teatterikorkeakoulussa Teatteritaiteen laitoksella ohjauksen koulutusohjelmassa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Heidi Herala ja Seppo Maijala ja isovanhempansa näyttelijäpariskunta Helge Herala ja Marja Korhonen.

Vuonna 2005 Maijala toimi Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistyksen Skoyn puheenjohtajana.

Maijala ohjasi esikoiselokuvaohjauksenaan Juoppohullun päiväkirjan, johon hän myös teki käsikirjoituksen.

Teatterialan töitä 
 lauluiltoja yhdessä säveltäjä Kaj Chydeniuksen kanssa, KOM-ravintola 2006 ja 2007
 ohjaajan assistentti ja rooli (Muntergöken) Svenska Teaternissa The Sound of Music -musikaalissa (ohj. Sven Sid) 2006–2008
 ohjaus ja rooli (Tohtori), Woyzeck - Teatteri Rujo, 2007
 ohjaajan assistentti Svenska Teaternissa Mannerheim - näytelmässä (ohj. Sven Sid), 2007
 musiikki, Nainen ja anjovis - Helsingin kaupunginteatteri 2007–2010
 ohjaus, musiikki ja rooli (Bernstedt), Juopa - Teatteri Silmänkääntäjä 2008
 ohjaus ja käsikirjoitus, Kunnalliskertomus, eli Myyrän painajainen - Teatteri Rujo, 2009
 ohjaus ja sovitus, Vanja-eno - Linnateatteri (2009)
 ohjaus ja käsikirjoitus, Mannerheim- eli lapsistasi ei mitään - Teatteri Rujo, 2010
 ohjaus ja dramatisointi Juha Vuorisen romaanista Juoppohullun päiväkirja - Linnateatteri (2010)
 ohjaus, Ei lintu eikä kala - Lappeenrannan kaupunginteatteri (2010)
 ohjaus, Kenttä - Linnateatteri (2011)
 ohjaus, Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho - UMO,Avanti!,Musiikkiteatteri Kapsäkki (2011)
 ohjaus ja käsikirjoitus, Muoviukkeli- eli veteraani Johanneksen ilmestys - Teatteri Vanha Juko (2011)
 ohjaus ja käsikirjoitus, Hevosen tarina - Lappeenrannan kaupunginteatteri (2012)
 Käsikirjoitus, Ylihuomenna hän tulee - Ryhmäteatteri (2012)
 ohjaus, Kolme sisarta - KOM-teatteri (2013)
 ohjaus ja käsikirjoitus, Där vi en gång flått -Viirus (2013)
 ohjaus, Tuntematon sotilas-ooppera - Oulun Kaupunginteatteri (2014)
 ohjaus, Vallankumous -  KOM-teatteri (2014)
 ohjaus ja sovitus, Sattumia -  KOM-teatteri (2015)
 ohjaus ja käsikirjoitus, Kummitusjuna - Helsingin kaupunginteatteri (2015)
 ohjaus, Pasi was here - KOM-teatteri (2016)
 ohjaus ja rooli (Vihtori Kosola), Lapualaisooppera - Teatteri Vanha Juko, Ylioppilasteatteri (2016)
 ohjaus, Hamletinkone - KOM-teatteri (2016)

Valikoitu filmografia
 Juoppohullun päiväkirja, 2012, ohjaaja ja käsikirjoittaja
 Tyttö nimeltä Varpu, 2016, näyttelijä
 Olavi Virta, 2018, näyttelijä
 Hölmö nuori sydän, 2018, näyttelijä
 Peruna, 2021, näyttelijä
 Vuosisadan häät, 2021, näyttelijä
 Järjettömän paska idea, 2023, näyttelijä
 Prinsessa Pikkiriikki, 2024, ohjaaja

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Gotthard Langhans

Carl Gotthard Langhans (15. joulukuuta 1732 Landshut, Sleesia – 1. lokakuuta 1808 Grüneiche, lähellä Breslauta) oli preussilainen arkkitehti. Hänet töidensä joukkoon lukeutuu varhaisimpia saksalaisen uusklassisen arkkitehtuurin edustajia. Parhaiten Langhans tunnetaan Berliinin Brandenburgin portin suunnittelijana.

Langhans oli koulutukseltaan matemaatikko ja juristi, ja hän ryhtyi arkkitehdiksi itseoppineena. Häntä innoittivat muun muassa Vitruviuksen teos De architectura sekä Johann Joachim Winckelmannin kirjat antiikin taiteesta. Langhans ehti jo saada tunnustusta rakennusmestarina, ennen kuin suoritti välttämättömät arkkitehdin perusopinnot Italiassa tilaajansa Hatzfeldin ruhtinaan varoilla. Myöhemmin hän teki Preussin kuninkaan myöntämillä varoilla opintomatkoja myös Englantiin, Hollantiin ja Ranskaan. Langhansista tuli vuonna 1775 Breslaun kaupungin ylirakennusmestari. Kuningas Fredrik Vilhelm II kutsui hänet 1788 Berliiniin hovin rakennusviraston ylijohtajaksi. Tunnetuimmat työnsä hän suunnitteli tätä seuranneina vuosina.

Langhansin arkkitehtuuri sijoittuu täysbarokin ja uusklassismin välivaiheeseen, ja hän yhdisteli piirteitä eri tyyleistä. Omaa persoonallista tyyliä hänelle ei syntynyt. Charlottenburgin linnan puistossa sijaitseva näkötorni (1788–1790) sisältää vielä viittauksia barokkiin, mutta esimerkiksi Ateenan Akropoliin Propylaiaan viittaava Brandenburgin portti (1791) edustaa jo uusklassismia. Uusklassistinen oli myös hänen Berliinin Gendarmenmarktille suunnittelemansa saksalainen kansallisteatteri (1800–1802), jonka paikalla on nykyään Schinkelin suunnittelema uudempi rakennus. Brandenburgin portti kohosi Saksan kansallissymboliksi vasta Langhansin kuoleman jälkeen Napoleonin sotien seurauksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset arkkitehdit
Vuonna 1732 syntyneet
Vuonna 1808 kuolleet
Anthony Mamo

Sir Anthony Joseph Mamo (9. tammikuuta 1909 – 1. toukokuuta 2008) oli  maltalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1974–1976 maansa ensimmäisenä presidenttinä.

Mamo nousi presidentiksi heti Maltan tultua tasavallaksi ja oli tätä aiemmin toiminut vuodesta 1971 sen kenraalikuvernöörinä. Häntä seurasi Maltan presidenttinä Anton Buttigieg.

Kuollessaan 1. toukokuuta 2008 Anthony Mamo oli 99-vuotias.

Lähteet 

Maltan presidentit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet