joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hellä Timo Suomela

Hellä Timo Suomela on suomalainen 1980-luvulla vaikuttanut eksentrinen ajattelija, joka tunnetaan ennen kaikkea kulttimaineen saaneesta kirjastaan Seksihirviö.

Suomela opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän muutti nimekseen Hellä saadakseen siirrettyä ilman kuluja nimiinsä Hellä-nimiseltä isoäidiltään perimänsä HPY:n puhelinosakkeen. Nimenmuutos heijasti myös Suomelan kehittämää hellyysajattelua.

Suomela perusti 1980-luvulla Sopuilmapiiri ry -nimisen yhdistyksen, jonka tarkoituksena oli edesauttaa sovun syntymistä miesten ja naisten välille. Yhdistyksellä oli tätä varten parisuhdekeskusteluverkko ja hellyysparivälitys. Terapiamuodoiksi sovun edistämiseksi yhdistys tarjosi kädestä pitämistä ja ihopintasivelyä. Suomela aikoi myös perustaa samoja asioita ajavan Sopu-puolueen, mutta puolueen rekisteröintihanke ei onnistunut. Suomela oli Helsingissä ehdokkaana kunnallisvaaleissa vaatien tunnuslauseella ”Puuroa seinistä” ruoanjakelua koteihin suoraan hanasta sekä kaikille ihmisille oikeutta ilmaista vapaasti itseään tiedotusvälineissä, mutta häntä ei valittu valtuustoon.

Vuonna 1984 Suomela julkaisi ajatuksistaan 122-sivuisen kirjan Seksihirviö, joka painettiin elävän musiikin yhdistys Elmun Lepakkoluolassa Helsingissä. Kirjan 87 luvussa hän pyrki osoittamaan, että naiset aiheuttivat kaiken pahuuden maailmassa. Lukujen otsikot viittasivat Suomelan tarjoamiin esimerkkeihin "Nainen ja sodat", ”Nainen ja murhat", "Nainen ja luonnon saastuminen", ”Nainen ja alhainen sivistys”, ”Nainen ja ajan käyttö turhuuteen”, "Nainen ja turha elintasokilpailu", ”Nainen ja elämän tarkoituksen katoaminen”.

Teoksia 
 Seksihirviö. Unelma, Helsinki 1984, ISBN 9789519961231
 uusintapainos Lasipalatsi, Helsinki 2001 ISBN 9519351892

Lähteet 
 Tekno-Kekon mielekäs maailmanhistoria 4.5.2005 : 1984: Nainen ja rotkoihin putoilut
 sfnet.keskustelu.yhteiskunta 4.5.2005 : Missä on Timo Hellä Nieminen?
 Menec: Erikoisia hengentuotteita 
 Seksihirviö-krjan sisällysluetteloa 

Suomalaiset eksentrikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Michael Hutchinson

Michael Hutchinson (s. 2. maaliskuuta 1990 Barrie, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura Toronto Maple Leafsin organisaatiossa. Hutchinson on Boston Bruinsin kolmannen kierroksen 77. varaus vuoden 2008 varaustilaisuudesta.

Ura 
Hutchinson varattiin OHL:ään neljännellä kierroksella hänen kotikaupunkinsa joukkueeseen Barrie Coltsiin. Kolmen Barriessa pelatun kauden jälkeen Hutchinson siirtyi kesällä 2009 London Knightsiin, jossa pelasi junioriuransa viimeisen kauden.

30. maaliskuuta 2010 Boston Bruins teki Hutchinsonin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen.

12. huhtikuuta 2011 Hutchinson sai Bostonilta kutsun NHL:ään. 3. maaliskuuta vain päivä syntymäpäivänsä jälkeen Hutchinson kutsuttiin Bostoniin kakkosmaalivahdiksi Tuukka Raskin loukkaannuttua. 

19. heinäkuuta 2013 Winnipeg Jets poimi Hutchinsonin vapaiden pelaajien markkinoilta yhden vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella. Hän aloitti kauden 2013–2014 Jetsin alemmassa farmijoukkueessa ECHL:ssä pelaavassa Ontario Reignissä. Pelattuaan Reignissä saldolla 22–4–2 Hutchinson pääsi pelaamaan ylemmäs AHL:ään St. John's IceCapsiin. IceCapsin toisen maalivahdin Eddie Pasqualen loukkaannuttua Hutchinsonista tuli joukkueen ykkösmaalivahti ja hän onnistui pelaamaan saldolla 15–5 ja ansaitsi 15. maaliskuuta 2014 kutsun Winnipegiin. 

Hutchinson oli Winnipegin kakkosmaalivahtina kahden viikon ajan ennen NHL-debyyttiään 7. huhtikuuta 2014 Minnesota Wildia vastaan. Minnesota voitti ottelun 1–0. Hutchinson toimi Winnipegin aloittavana maalivahtina vielä kahdessa ottelussa. Hän sai tililleen uransa ensimmäisen voiton NHL:ssä, kun Winnipeg kukisti 10. huhtikuuta 2014 Boston Bruinsin rangaistuslaukauskilpailussa 2–1. Pudotuspeleihin hän palasi IceCapsin aloittavaksi maalivahdiksi, kun joukkue saavutti seurahistoriansa ensimmäisen finaalipaikan. 

2. heinäkuuta 2014 Hutchinson nousi Jetsin toiseksi maalivahdiksi tehtyään joukkueen kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen. 21. kesäkuuta 2016 Hutchinson allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Jetsin kanssa.

Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit
Toronto Maple Leafsin pelaajat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Sergei Uvarov

Sergei Semjonovitš Uvarov (; 5. syyskuuta (J: 25. elokuuta) 1786 Moskova – 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1855 Moskova) oli venäläinen kreivi, oppinut ja valtiomies, jolla oli merkittävä vaikutus Venäjän koulutuspolitiikkaan keisari Nikolai I:n valtakaudella.

Uvarov toimi vuosina 1806–1810 diplomaattina, 1811–1822 Pietarin koulupiirin johtajana, 1832–1833 Venäjän apulaisopetusministerinä ja 1833–1849 opetusministerinä. Hän esitti vuonna 1833 keisari Nikolai I:lle kuuluisan raportin, jossa hän julisti, että Venäjän koulutuksen pohjana tulisi olla kolme periaatetta: ortodoksinen usko, itsevaltius ja kansallisuus (narodnost). Nämä kolme sanaa muodostuivat seuraavina vuosina suosituksi iskulauseeksi, jonka nimeen monet venäläiset tahot vannoivat, sillä ne kiteyttivät tuolloin vallinneen konservatiivisen ideologian. Opetusministerinä Uvarov toteutti monia taantumuksellisia toimenpiteitä, kuten vahvisti valtion oikeutta kontrolloida yliopistojen ja lukioiden opetusohjelmia sekä rajoitti aatelittomien oikeutta koulutukseen. Kaikesta huolimatta Venäjän koulutusjärjestelmä laajeni merkittävästi Uvarovin ministeriaikana, sillä varsinkin teknistä ja ammattikoulutusta lisättiin. Myös korkeakouluopetusta uudistettiin.

Uvarov oli Venäjän tiedeakatemian puheenjohtaja vuodesta 1818 kuolemaansa asti. Hän myötävaikutti muun muassa kuuluisan Pulkovan observatorion perustamiseen. Uvarov sai vuonna 1846 kreivin arvon. Hän jätti ministerinvirkansa vuonna 1849, kun Nikolai I:n politiikka muuttui hänen mielestään liian vanhoilliseksi.

Lähteet

Venäjän ministerit
Opetusministerit
Vuonna 1786 syntyneet
Vuonna 1855 kuolleet
Ivan Kirejevski

Ivan Vasiljevitš Kirejevski (; 3. huhtikuuta (J: 22. maaliskuuta) 1806 Moskova – 23. kesäkuuta (J: 11. kesäkuuta) 1856 Pietari) oli venäläinen kirjailija, filosofi ja kirjallisuuskriitikko, jota pidetään Aleksei Homjakovin ohella slavofiilisen ajatussuuntauksen toisena perustajana.

Kirejevski oli lähtöisin aatelissuvusta. Hän työskenteli nuorena jonkin aikaa Venäjän sisäministeriön arkistossa Moskovassa. Vuonna 1830 hän teki Saksaan opintomatkan, jonka aikana hän muun muassa opiskeli metafysiikkaa Hegelin ja Schellingin johdolla. Palattuaan Venäjälle Kirejevski perusti vuonna 1832 Jevropejets (”Eurooppalainen”) -nimisen kirjallisuuslehden, jonka viranomaiset lakkauttivat kahden ensimmäisen numeron jälkeen. Seuraavien vuosien aikana hän tuli uskoon ja hylkäsi nuoruutensa länsimaihin suuntautuneen aatemaailman. Kirejevski toimitti 1840-luvulla jonkin aikaa Mihail Pogodinin lehtiä Moskvitjanin ja Moskovski Sbornik, kunnes nekin lakkautettiin. Näiden lehtien sivuilla hän esitti ensimmäisten joukossa slavofiilisia ajatuksia, samoihin aikoihin Homjakovin kirjoitusten kanssa. Kirejevskin mukaan perinteinen venäläinen elämäntapa oli länsimaista parempi ja Venäjää pitäisi kehittää sen omaa tietä, joka perustuisi itsevaltaiseen monarkiaan, entisajan yhteisöllisyyteen ja erityisesti ortodoksiseen uskoon. Homjakovin tavoin Kirejevski kritisoi länsimaista sekulaaria humanismia, joka hänen mielestään oli syynä yhteiskunnallisiin ristiriitoihin ja levottomuuksiin sekä turmeltuneeseen materialistiseen ajatteluun.

Folkloristi Pjotr Kirejevski oli Ivan Kirejevskin nuorempi veli.

Lähteet

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1806 syntyneet
Vuonna 1856 kuolleet
Tunilla

Tunilla on kaktuskasveihin kuuluva, opuntioille (Opuntia) läheinen suku.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat matalakasvuisia, nivelikkäitä, usein mätästäviä ja pienikokoisia opuntioita muistuttavia. Varsinivelet ovat pallomaisia, lieriömäisiä tai litistyneitä ja kyhmyisiä. Areolit ovat valkoisia tai ruskeita, yhden tai kahden sentin etäisyydellä toisistaan. Niissä on väkäskarvoja eli glokidioita ja runsaasti neulamaisia piikkejä. Kukissa on keltainen, punainen tai violetti, toisinaan valkoinen kehä. Hedelmä on mehevä, ohutseinäinen ja avautuu sivuraoilla. Siemenet ovat omaleimaisia: pieniä, sivulta litistyneitä, epäsäännöllisen munuaismaisia ja pinnaltaan ryppyisiä; siemenvaippa on pehmeä ja melkein kalju.

Levinneisyys 
Suku kasvaa Etelä-Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteisosassa.

Lajit 
Suvussa on noin yhdeksän lajia, joista monet ovat huonosti tunnettuja.
Tunilla albisetacens
Tunilla chilensis
Tunilla corrugata
Tunilla erectoclada
Tunilla ianthinantha
Tunilla minuscula
Tunilla orurensis
Tunilla silvestris
Tunilla soehrensii

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet 

Opuntioideae
Konstantin Aksakov

Konstantin Sergejevitš Aksakov (; 10. huhtikuuta (J: 29. maaliskuuta) 1817 Novo-Aksakovo, Orenburgin kuvernementti – 19. joulukuuta (J: 7. joulukuuta) 1860 Zákynthos, Kreikka) oli varhaisiin slavofiileihin kuulunut venäläinen kirjailija.

Konstantin Aksakov kuului vanhaan venäläiseen Aksakovin sukuun. Hänen isänsä oli kirjailija Sergei Aksakov. Konstantin Aksakov opiskeli Moskovan yliopistossa ja kiinnostui nuorena Hegelin filosofiasta. Hän kehitteli 1830-luvun puolivälistä alkaen Aleksei Homjakovin ja Juri Samarinin rinnalla slavofiili-ideologiaa. Aksakov uskoi, että perinteisen hengellisyyden ja turmeltumattomien talonpoikaisten arvojen pitäisi johdattaa Venäjää, kun taas yläluokka oli Pietari Suuren reformien seurauksena vähitellen etääntynyt venäläisyydestä. Aksakov valmistui vuonna 1841 maisteriksi ja hänet tultiin pian tuntemaan yhtenä slavofiilien piirin johtavista historioitsijoista, vaikka hänen kuvauksensa entisajan Venäjästä olivatkin romantisoituja ja mielikuvituksen värittämiä. Aksakov kirjoitteli säännöllisesti aikansa kirjallisuuslehtiin. Hän myös kirjoitti poliittisia huvinäytelmiä ja käänsi venäjäksi Goethen ja Schillerin tekstejä.

Lehtimies ja poliittinen vaikuttaja Ivan Aksakov oli Konstantin Aksakovin veli.

Lähteet

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1860 kuolleet
Salme Pasi

Salme Pasi on näyttelijä Joonas Nordmanin esittämä ja luoma sketsihahmo. Sen ensiesiintyminen tapahtui Putouksen kuudennen tuotantokauden avausjaksossa lokakuussa 2014. Salme Pasi on porilainen liitto-orava ja ay-jyrsijä. Hän kertoo olevansa myös Kemiran luottamusmies. Hän on oravan ja porilaisen miehen risteytys. Salme Pasin hokemia ovat "Pehmeet touhuu", "Sillai kai", "Millai muute" ja "Mää oon vähä tällanen". Hahmo voitti Putouksen kuudennen kauden sketsihahmokilpailun ohjelman finaalissa.

Lähteet 
 MTV: Salme Pasi (Arkistoitu versio)

Putouksen hahmot
Ryan Reaves

Ryan Reaves (s. 20. tammikuuta 1987) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Rangersissa.

Reavesin isä Willard Reaves on entinen NFL-pelaaja.

Ura 
Reaves varattiin St. Louis Bluesiin viidennellä kierroksella numerolla 156 vuoden 2005 varaustilaisuudessa. 10. lokakuuta 2010 hänet kutsuttiin St. Louisiin farmijoukkueesta Peoria Rivermenistä. Hän teki NHL-debyyttinsä 11. lokakuuta ja sai heti ensimmäisessä ottelussaan 15 rangaistusminuuttia. Blues voitti ottelussa Anaheim Ducksin 5–1. Reaves palasi Peoriaan kahden Blues -pelin jälkeen. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 12. tammikuuta 2011 Anaheim Ducksia vastaan.

Kaudeksi 2017–2018 Reaves siirtyi Pittsburgh Penguinsiin, josta siirtotakarajalla helmikuussa 2018 edelleen Vegas Golden Knightsiin. 
Kesäkuussa 2020 Reaves teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Golden Knightsin kanssa.

Lähteet
 https://www.nhl.com/player/ryan-reaves-8471817

Viitteet 
  

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
New York Rangersin pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanko–Hyvinkää-rata

Hanko–Hyvinkää-rata on vuonna 1873 valmistunut, alun perin yksityinen rautatie, joka johtaa Hangosta pääradan varrelle Hyvinkäälle. Sen rakentamisen rahoittivat pietarilaiset liikemiehet. Hankkeen etuna nähtiin Hangon edullinen sijainti talvisatamana, joka pysyi pitkään jäätymättömänä ja mahdollisti siten ­ulko­maan­kaupan talvi­aikanakin. Toiminta osoittautui kuitenkin tappiolliseksi, ja rata päätyi valtion omistukseen parin vuoden kuluttua.

Sen jälkeen kun Helsingistä Karjaan kautta Turkuun johtava rantarata vuonna 1903 valmistui, Hanko–Hyvinkää-rata jakautuu selvästi kahteen osaan, Hyvinkää–Karjaa-rataan sekä Karjaalta Hankoon johtavaan Hangon rataan. 

Kuntia Hanko–Hyvinkää-radan varrella ovat Hyvinkää, Nurmijärvi, Vihti, Lohja, Raasepori ja Hanko.

Hanko–Hyvinkää-ratayhteyden mukaan on saanut nimensä radan alkukohtaan Hyvinkäälle rakennettu uusi asuinalue Hangonsilta.

Liikennöinti 
Radalla kulkee keskimäärin kahdeksan tavarajunaa päivässä. Lisäksi  osuudella Hanko–Karjaa liikennöi päivittäin neljätoista kiskobussia.

Sähköistys 
Liikennevirasto laati Hanko–Hyvinkää-radan sähköistämisestä suunnitelman, joka oli nähtävillä kunnissa syksyllä 2013. Viimeisin ratasuunnitelma valmistui syksyllä 2019. Hanko–Hyvinkää-radan sähköistyshankkeeseen kuulu myös Hangon satamaradan, Kirkniemen pistoraiteen ja Lappohjan satamaraiteen sähköistäminen. Yhteensä sähköistettävien raiteiden pituus on 165 kilometriä. Sähköistyksen lisäksi radan tasoristeyksiä parannetaan. Hallitus päätti käynnistää sähköistyshankkeen 2020. Hankkeen kustannusarvio on 62 miljoonaa euroa, ja rakennustyöt on tarkoitus tehdä vuosina 2021–2024.

Lähteet

Hyvinkään liikenne
Suomen rataverkko
Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto

Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto (, aiemmin ) on Ukrainan Harkovassa sijaitseva kansallinen, lääketieteeseen keskittynyt yliopisto. 

Harkovan lääketieteellinen yliopisto pohjautuu Harkovan yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan ja lukee aloitusvuodekseen 1805, jolloin lääketieteellinen opetus alkoi Harkovan yliopistossa. Harkovan yliopiston lääketieteellinen tiedekunta rakensi vuonna 1887 opetustilat anatomialle ja 1896 seurasi neljä uutta yliopiston klinikkaa. Nämä rakennukset ovat nykyisin Harkovan kansallisen lääketieteellisen yliopiston käytössä. Vuonna 1910 perustettiin naisille ylempää opetusta antanut Naisten lääketieteellinen instutuutti. Tämä yhdistettiin vuonna 1920 lääketietellisen tiedekunnan kanssa Harkovan lääketieteelliseksi akatemiaksi, joka uudelleennimettiin 1921 Harkovan lääketieteelliseksi instituutiksi. Vuonna 1994 Ukrainan hallitus päätti perustaa Harkovan lääketieteellisen valtionyliopiston aiemman lääketieteellisen instituutin pohjalta. Vuonna 2007 tälle myönnettiin kansallisen yliopiston asema ja yliopisto sai nykynimensä.

Harkovan lääketieteellisessä yliopistossa opiskelee noin 7 000 perus- tai jatko-opiskelijaa. Näistä runsas 2 000 on ulkomaalaisia, kotoisin 70 eri maasta. Yliopistolla on 65 ainelaitosta. Näissä työskentelee noin 800 henkeä, joista 130 on professorin arvo. 
  
Vuonna 2013 suoritetussa ukrainalaisten yliopistojen vertailussa Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto pisteytettiin Ukrainan 46. parhaaksi yliopistoksi 200 arvioidun korkeakoulun joukosta. Lääketieteellisistä yliopistoista se sijoittui 6. sijalle maassaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ranking web of universities - Ukraine webometrics.info, viitattu 1.11.2014 
Ukrainan yliopistot ja korkeakoulut
Harkova
Richterin talo

Richterin talo oli Turussa sijainnut rakennus, jossa hallituskonselji eli Suomen senaatti piti ensimmäisen istuntonsa 2. lokakuuta 1809. Hallituskonselji piti istuntonsa talossa vuosina 1809–1819. Talo oli rakennettu 1700-luvulla. Talo oli kivirakenteinen, ja siinä oli kolme kerrosta.

Alueella työskenteli 1700-luvulla nahkureita, joista menestyneimpiä oli saksalaisperäinen Richterin suku. Turun rikkain porvari nahkurimestari Christoffer Richter omisti rakennuksen ja vuokrasi tilat hallituskonseljille vuonna 1809. Sittemmin senaatiksi muuttunut hallituskonselji siirtyi Helsinkiin vuonna 1819, jolloin Richter otti talon omaan käyttöönsä. Turun palossa vuonna 1827 rakennus vaurioitui pahasti, mutta se korjattiin ulkoasultaan entisen näköiseksi jo seuraavana vuonna. Richter asui talossa, mutta siihen oli sijoitettu myös viljamakasiini, koska palon jälkeen oli kaupungissa pula varastotiloista. Rakennukseen oli säilötty 17 000 tynnyriä viljoja, mikä oli liikaa talon perustuksille ja Aurajoen saviselle maalle. Talo vajosi maanvyöryssä Aurajokeen 10. toukokuuta 1830. Tapaturmassa menehtyi Richterin tyttärien kotiopettaja. Talon kohdalle ei rakennettu uusia rakennuksia, ja loput vanhat rakennukset tontilta purettiin vuonna 1960, kun paikalle rakennettiin neljä kerrostaloa.

Rakennus sijaitsi Turun tuomiokirkkoa vastapäätä nykyisen Multavierunkatu 1:n kohdalla Aurajoen rannalla. Rakennuksen rauniot ovat muodostaneet Aurajokeen matalikon, joka näkyy edelleen veden ollessa matalalla. Turun tuomiokirkon vastapäinen joenpenkka tunnetaankin nimellä Multavieru, ja ainakin jo 1600-luvulta tunnetaan maanvyörymiä jokeen.

Muistomerkit 

Valtioneuvoston 175-vuotistilaisuudessa vuonna 1984 paljastettiin Richterin talon muistolaatta, joka on kiinnitetty talon seinään Yliopistonkatu 2:ssa. Laatta kuitenkin sijaitsee väärässä paikassa, 200 metriä oikeasta paikasta, ja siinä on myös kuvattuna väärä talo, Richterin talon vieressä sijainnut talo.

Richterin talon muistomerkki ja -laatat paljastettiin 2. lokakuuta 2009, jolloin tuli kuluneeksi 200 vuotta Suomen ensimmäisen hallituksen istunnosta. Muistomerkkiä olivat paljastamassa hallituskonseljista periytyvien instituutioiden edustajat: valtioneuvostosta pääministeri Matti Vanhanen, korkeimmasta hallinto-oikeudeudesta presidentti Pekka Hallberg ja korkeimmasta oikeudesta presidentti Pauliine Koskelo. Laattoja on kaksi, toinen suomeksi ja toinen ruotsiksi. Muistomerkki on Richterin talon kivijalkaa kuvaava kivirivi, jossa on myös muutama Aurajoesta nostettu rakennuksen alkuperäinen kivi. Laatat on kiinnitetty kiviin.

Kuvanveistäjä Toivo Jaatisen suunnitelemassa Valtioneuvosto 200 -juhlamitalissa on kuvattuna toisella puolella vuoden 1809 hallituskonselji aloittamassa ensimmäistä kokoustaan Richterin talossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Turun entiset rakennukset ja rakennelmat
Suomen senaatti
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Linja (mittayksikkö)

Linja (, pellavalanka, luotilanka, viiva) on vanha pituuden yksikkö, jonka suuruus vaihtelee 1/12 tuumasta 1/10 tuumaan. Yksikön nimiä eri kielissä ovat englanniksi line, saksaksi Linie, ranskaksi ligne, venäjäksi linya ja portugaliksi linha. 

Englannin linen vanha määrittely (ennen vuotta 1824) vastasi 1/12 tuumaa.
Ranskan ligne (ennen vuotta 1799) vastasi 1/12 pouce-yksiköstä. Pouce eli Ranskan tuuma on n. 1,06-kertainen Englannin tuumaan verrattuna.
Venäjän linya vastasi 1/10 tuumaa (diyum, sama kuin Englannin tuuma) 1700-luvulta 1900-luvun alkuun.
Saksan linie vastasi joko 1/12 tai 1/10 tuumaa. Portugalin linha määriteltiin 1400-luvulla 1/12-osaksi Portugalin polegada-tuumaa (27,5 mm).

Saksan ja Venäjän aseteollisuus käyttivät 1/10 tuuman linjaa, mihin perustuu Suomessakin käytetty kaliiperi 3 linjaa (7,62 mm) ja siihen liittyvät nimitykset kuten kolmen linjan kivääri.

Vanhana suomalaisena ja ruotsalaisena pituuden mittayksikkönä linja oli aiemmin 1/12 tuumaa eli 2,06 millimetriä ja myöhemmin 1/10 desimaalituumaa eli 2,97 millimetriä. Venäläinen linja oli 1/280 arsinaa eli 2,54 millimetriä. Englantilainen linja (tunnus ‴, kolminkertainen yläpuolinen indeksointipilkku) oli 1/10 tuumaa eli 2,54 millimetriä.

Lähteet

Pituusyksiköt
V. K. Krishna Menon

Vengalil Krishnan Krishna Menon (3. toukokuuta 1897 Calicut – 6. lokakuuta 1974 New Delhi) oli intialainen lakimies, poliitikko ja diplomaatti. Hän oli 1950-luvulla uuden Intian valtion ulkopolitiikan tärkeä sanansaattaja ja pääministeri Jawaharlal Nehrun läheinen työtoveri. Hän toimi Intian suurkomissaarina (High Commissioner) Lontoossa 1947–1952, YK-lähettiläänä 1952–1962 ja puolustusministerinä 1957–1962. Hän oli myös pitkään Intian parlamentin alahuoneen Lok Sabhan jäsen 1950–1950-luvuilla.

V. K. Krishna Menon opiskeli lakia Madrasissa ja kiinnostui teosofiasta. Teosofisen liikkeen johtohahmoihin kuuluva Annie Besant auttoi häntä lähtemään opiskelemaan Eurooppaan. Menon opiskeli Lontoon University Collegessa ja London School of Economicsissa, jossa Harold Laskin kerrotaan pitäneen häntä parhaana opiskelijanaan.

Krishna Menon esiintyi myöntyvästi sekä Neuvostoliittoa että Kiinan kansantasavaltaa kohtaan ja oli mukana valmistelemassa Kiinan ja Intian välistä hyökkäämättömyyssopimusta 1954.

Menon tunnettiin temperamenttisena ja kiivaana ”epädiplomaattisena diplomaattina”, joka piti YK:n turvallisuusneuvostossa vuonna 1957 lähes kahdeksan tuntia kestäneen puheen Kashmirin konfliktista. Menonin kuoltua 1974 pääministeri Indira Gandhi totesi muistosanoissaan tulivuoren sammuneen.

Lähteet

Intian puolustusministerit
Rajya Sabhan jäsenet
Lok Sabhan jäsenet
Intian kongressipuolueen poliitikot
Intialaiset diplomaatit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
The Long Dark

The Long Dark on Hinterland Studion kehittämä ja julkaisema selviytymispeli. Peli julkaistiin vuonna  Linuxille, Mac OS X:lle, Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. 

Pelin ennakkojulkaisuversio julkaistiin syyskuussa 2014.

Pelaaminen 
Peli on ensimmäisestä persoonasta kuvattu avoimen pelimaailman selviytymispeli, jossa ideana on selviytyä talvisessa erämaassa Kanadassa. Pelaajan tulee löytää itselleen ruokaa, lääkkeitä, vaatteita ja muita hyödyllisiä tarvikkeita. Pelaajan kohtaamia uhkia ovat muun muassa nälkään nääntyminen, paleltuminen ja villieläimet. Pelissä on yö-päivä-järjestelmä. Pelaaja saa valita päähenkilön sukupuolen ennen pelin aloittamista. Pelin taustatarinana toimii geomagneettinen myrsky, joka on tuhonnut kaiken modernin teknologian maapallolta, ja se myös aiheutti pelaajan lentokoneen putoamisen.

Pelin lopullisen versio julkaistiin 1. elokuuta 2017, jolloin peliin myös julkaistiin suuri päivitys nimeltä ”Wintermute”, joka lisäsi peliin tarinapelimuodon. Peliin sisältyy myös useita erilaisia yksinkertaisempia tavoitteellisia pelimuotoja (haasteita).

Virallisen julkaisun yhteydessä ilmoitettiin, että pelin pohjalta tehdään elokuva, jonka tuottajana toimii Jeremy Bolt.

Vastaanotto 
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6/10.

Peli on saanut PC Gamerin arvostelussa arvosanaksi 85%.

Steamissa pelin kokonaisarvio on erittäin myönteinen.

Ääninäyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
Virallinen sivusto 

Vuoden 2014 videopelit
Selviytymispelit
Avoin pelimaailma -pelit
Indie-videopelit
Linux-pelit
Mac OS -pelit
Windows-pelit
PlayStation 4 -pelit
Xbox One -pelit
Ian Cole

Ian Douglas Cole (s. 21. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Tampa Bay Lightningissa.

Ura 
Cole varattiin NHL:ään 18. pelaajana vuoden 2007 varaustilaisuudessa St. Louis Bluesin toimesta. 

Kauden  lopulla Cole teki St. Louisin kanssa tulokassopimuksen ja siirtyi pelaamaan sen farmijoukkue Peoria Rivermeniin. Cole teki NHL-debyyttinsä 6. marraskuuta 2010 kaksi päivää sen jälkeen, kun hänet oli nostettu Rivermenistä. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 9. maaliskuuta 2011 Columbus Blue Jacketsia vastaan.

Kauden  aikana Cole kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Robert Bortuzzoon ja vuoden 2016 seitsemännen kierroksen varausvuoroon. Kesäkuussa 2015 Cole solmi 6,3 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Penguinsin kanssa.

Siirtotakarajalla helmikuussa 2018 Cole siirtyi Ottawa Senatorsin kautta Columbus Blue Jacketsiin. 

Tammikuussa 2021 Colorado Avalanche kauppasi Colen Minnesota Wildiin vaihdossa Greg Pateryniin.

Lähteet
 https://www.nhl.com/player/ian-cole-8474013

Viitteet 
  

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Tampa Bay Lightningin pelaajat
St. Louis Bluesin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Oppositioblokki

Oppositioblokki () oli ukrainalainen, venäläismyönteinen puolue. Se perustettiin paljolti Viktor Janukovytšin Alueiden puoluetta edustaneiden poliitikkojen varaan. 

Puolueen puheenjohtajana toimi ex-ministeri, kansanedustaja Juri Boiko. Hän on esimerkiksi tuonut Itä-Ukrainan levottumuuksien aikaisen pyssynpiippudemokratian ongelmallisen vaikutuksen esille demokratiaan ja vaatinut tämän vaikutuksen arviointia Ukrainan parlamenttivaalien joissain vaalipiireissä.

Vuonna 2018 oppositioblokki yhdistyi Elämän vuoksi -puolueen kanssa Opposition ohjelma – Elämän puolesta -puolueeksi.

Menestys vaaleissa
Oppositioblokki-puolueen juridisena pohjana on huhtikuussa 2010 rekisteröity nimellä "Vetävä voima" () puolueryhmä. Tämä puolue ei osallistunut edellisiin, Alueiden puolueelle menestyksekkäisiin vuoden 2012 parlamenttivaaleihin. Koska Alueiden puolue päätti osin sisäisen kiistelyn takia vetäytyä osallistumisesta vuoden 2014 vaaleihin ja kampanjan johtajaksi ajateltu oligarkkiliikemies Serhi Tihipko lähti kisaan omalla Vahva Ukraina-listallaan, syyskuussa 2014 Vetävä voima -puolue organisoitiin ja nimettiin uudelleen. Tarkoituksena oli koota kuusi pienempää oppositioryhmää yhden ryhmän alle. Oppositioblokki on sosiaali-liberaalinen ja venäjämyönteinen. 

Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleissa tämä venäläismyönteistä politiikkaa edustanut puolue keskitti kampanjaansa paljolti itäiseen ja eteläiseen Ukrainaan, jossa puolueen edeltäjä, Alueiden puolue oli aiemmin menestynyt. Puolue haluaisi etsiä rauhanomaista ratkaisua Donbassin kriisiin ja lopettaa "antiterroristisen operaation" (ATO) eli sotilaallisen Itä-Ukrainan kriisin ratkaisutavan. 

Kun äänistä oli laskettu 99,92 prosenttia, Ukrainan keskusvaalilautakunnan mukaan puolueen kannatus oli 9,42 prosenttia (1 483 323 ääntä) ja se oli yksi valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen ylittäneistä kuudesta puolueesta.  Tulosennusteen mukaan puolue oli saamassa parlamenttiin 27 paikkaa valtakunnallisen vaalilistansa saamien äänien pohjalta ja 2 kansanedustajaa vaalipiirikohtaisen menestyksen perustella. Paikkoja olisi siis yhteensä 29. On huomattava, että tässä vaiheessa 27 kansanedustajapaikkaa 450:stä jätettiin toistaiseksi täyttämättä Venäjän miehityksen (Krimin autonominen tasavalta, Sevastopol, 12 paikkaa) ja Itä-Ukrainan separatistitoiminnan (Donbassin sota; 15 paikkaa näistä vaalipiireistä).

Lähteet

Ukrainalaiset puolueet
Vahva Ukraina

Vahva Ukraina (, alkujaan nimenä oli Työtätekevä Ukraina, ) on ukrainalainen, vuonna 1999 perustettu puolue. Puoluetoiminta lopetettiin vuonna 2012,
kun puolue liitettiin Alueiden puolueeseen, jonka varapuhemies puheenjohtaja Tihipkosta tuli,
mutta puolue käynnistettiin uudelleen huhtikuussa 2014. 

Se keräsi syksyn 2014 parlamenttivaaleissa lähes puoli miljoonaa ääntä, mutta jäi 3,1 prosentin kannatuksellaan alle valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnyksen. Vaalipiirikohtaisten tulosten perusteella puolue sai yhden kansanedustajan Ukrainan parlamenttiin.

Puolueen johdossa on toiminut vuodesta 2009 alkaen suurliikemies Serhi Tihipko, samana vuonna puolueen nimi muutettiin nykymuotoon.

Menestys viime vaaleissa 
Puolue on osallistunut johtajansa Serhi Tihipkon presidentinvaalikampanjoihin sekä vuonna 2010 että vuonna 2014.

Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleissa tämä venäjämyönteinen, liberalismia kannattava puolueryhmä korosti tukevansa rauhanomaista ratkaisua Donetsin laakion konfliktiin Kun äänistä oli laskettu 99,92 prosenttia, Ukrainan keskusvaalilautakunnan mukaan puolueen kannatus jäi 3,1 prosenttiin (489 386 ääntä) ja se jäi alle valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen. On huomattava, että vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet parlamentin kansanedustajista valitaan vaalipiireistä. Puolue olikin saamassa yhden kansanedustajan parlamenttiin vaalipiireistä. On huomattavaa, että 27 kansanedustajapaikkaa jätettiin toistaiseksi täyttämättä vahvimmin venäjänkielisiltä alueilta Venäjän miehityksen (Krimin autonominen tasavalta, Sevastopol) ja Itä-Ukrainan separatistitoiminnan (Donbassin sota) johdosta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Länsisuuntaus vahvistuu Ukrainan parlamentissa (27.10.2014) (yle.fi)

Ukrainalaiset puolueet
War Office

War Office oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ministeriö, joka vastasi Britannian armeijan hallinnosta 1600-luvulta vuoteen 1964, jolloin sen tehtävät siirrettiin Britannian puolustusministeriölle.

Aiheesta muualla 

Yhdistyneen kuningaskunnan hallinto
Ministeriöt
Lyman Lemnitzer

Lyman Louis Lemnitzer (29. elokuuta 1899 – 12. marraskuuta 1988) oli amerikkalainen kenraali, joka toimi Yhdysvaltain armeijan esikuntapäällikkönä 1959–1962 ja liittoutuneiden joukkojen ylipäällikkönä Euroopassa 1963–1969.

Lemnitzer aloitti sotilasuransa aliluutnanttina 1920, eteni nopeasti ja suoritti sotakorkeakoulun. Toisen maailmansodan aikana hän toimi divisioonankenraalina Euroopan ja Afrikan taistelukentillä. Hän toimi muun muassa kenraali Dwight D. Eisenhowerin esikuntapäällikkönä.

Sodan jälkeen Lemnitzer toimi sotakorkeakoulun johtajana ja Yhdysvaltojen sekä YK:n joukkojen komentajana kaukoidässä, kunnes nimitettiin 1959 esikuntapäälliköksi eli Yhdysvaltain armeijan komentajaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset kenraalit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Yhdislehtinen

Yhdislehtinen teriö on kukan teriön muoto, jossa terälehdet ovat osittain kasvaneet yhteen, toisin kuin erillislehtisessä teriössä. Yhdislehtinen teriö voi olla joko säteittäinen tai vastakohtainen. Säteittäinen yhdislehtinen teriö voi olla ratasmainen, kellomainen, kuten kellokasveilla, ruukkumainen, tai torvimainen. Vastakohtainen yhdislehtinen teriö voi olla huulimainen, kuten huulikukkaiskasveilla, esimerkiksi mintulla, tai kielimäinen, kuten mykerökukkaiskasvien kukinnoissa olevilla laitakukilla. Kielimäisessä teriössä yhteenkasvaneet terälehdet osoittavat samaan suuntaan. Sellaisia ovat esimerkiksi päivänkakkaran mykeröä ympäröivät laitakukat, joita usein sanotaan terälehdiksi, vaikka ne itse asiassa ovat pieniä kukkia, joissa jokaisessa on viisi yhteenkasvanutta terälehteä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Tieteen termipankki: Yhdislehtinen

Kasvimorfologia
Kukat
Soppikaktukset

Soppikaktukset (Uebelmannia) on kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi kunnioittaa sveitsiläistä Werner Uebelmannia, joka rahoitti ja edisti eteläamerikkalaisten kaktuslajien viljelyä Euroopassa.

Tuntomerkit 
Soppikaktukset ovat yksivartisia eivätkä juuri koskaan haarautuneita. Varsi on enimmäkseen pieni, pallomainen tai lieriömäinen, enintään 75 cm:n korkuinen. Varren päällysketto (epidermi) on sileä, nystyinen, jyväsekäs tai siinä on vahakilpiä. Varressa on paljon uurteita, ja niiden reunat ovat tavallisesti teräviä harjuja, jotka ovat toisinaan jakautuneet kyhmyiksi. Areoleissa eli kääpiöversoissa on tavallisesti hyvin kehittyneet piikit. Niitä on kahdesta seitsemään kappaletta, ja ne ovat suoria tai hieman käyristyneitä, pystyjä, sivulle siirottavia tai kampamaisesti järjestyneitä. Kukat sijaitsevat kasvin kärjen tuntumassa ja ovat avoinna päiväaikaan. Ne ovat pieniä ja lyhyen suppilomaisia, väriltään keltaisia. Kukkapohjuksessa on tiheää villakarvaa ja muutamia sukasia sisältäviä tupsuja. Hedelmä on pallomainen tai lieriömäinen, keltainen tai punainen ja marjamainen. Sen kärjessä on villamaista karvoitusta ja sukasia. Hedelmä on kypsyttyään ohutseinäinen ja kuiva, eikä siinä ole kukkalehtien jäänteitä. Siemenet ovat lakkimaisia, kiiltävän mustia tai punertavan ruskeita, ryppyisiä, nystyisiä tai sileitä.

Levinneisyys 
Soppikaktukset ovat kotoisin Brasilian osavaltiosta nimeltään Minas Gerais.

Lajit 
Soppikaktuksia on kolme lajia. 

 Uebelmannia buiningii
 Uebelmannia gummifera
 Uebelmannia pectinifera - soppikaktus

Kaikki lajit ovat harvinaisia luonnossa niihin kohdistuneen keräilyinnon vuoksi.

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Kasvien suomenkieliset nimet. http://onki.fi/fi/browser/overview/kassu#/www.yso.fi/onto/kassu/k59627

Viitteet

Aiheesta muualla 
Cacti Guide.

 Kaktuskasvit
Weberbauerocereus

Weberbauerocereus on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku.

Tuntomerkit 
Kasvit ovat pensasmaisia tai puumaisia, tyvestään haarovia, joskus selvästi yksirunkoisia. Varret ovat pylväsmäisiä, pystykasvuisia tai käyristyviä, toisinaan maanmyötäisesti suikertavia. Areolit ovat valkoisia tai kellertäviä, villakarvaisia ja niissä on usein tukevia piikkejä. Kukat ovat kookkaita, putkimaisia tai suppilomaisia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Ne ovat avoinna pääasiassa öisin. Kehälehdet ovat vaaleita, ruskehtavia tai punertavia. Kukkapohjuksessa on suomujen ja karvojen muodostama tiheä peite. Hedelmä on pieni ja karvojen peittämä.

Levinneisyys 
Suku kasvaa Perussa ja Pohjois-Chilessä.

Lajit 
Lajien määrä on epävarma, mutta niitä lienee seuraavat kahdeksan:

Weberbauerocereus churinensis
Weberbauerocereus cuzcoensis
Weberbauerocereus johnsonii
Weberbauerocereus longicomus
Weberbauerocereus rauhii
Weberbauerocereus torataensis
Weberbauerocereus weberbaueri
Weberbauerocereus winterianus

Lähteet 
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

Viitteet

Aiheesta muualla 
Cacti Guide

 Kaktuskasvit
Siniristi (järjestö)

Siniristi oli Suomessa jatkosodan aikana vuosina 1942–1944 toiminut avoimesti antisemitistinen ja fasistinen poliittinen järjestö, joka kannatti tulevaisuuden rakentamista kansallissosialistisen Saksan voiton varaan.

Perustaminen
Vuonna 1939 alkoi ilmestyä Kustaa Vaasa -niminen julkaisu. Lehden ympärille syntyi vuonna 1942 Siniristi-yhdistys. Yhdistyksen perustamisen takana olivat Gunnar von Hertzen, Erkki Räikkönen ja Martti Mustakallio.

Toiminta
Järjestön äänenkannattajana toimi Uusi Eurooppa -niminen lehti, jota  julkaistiin vuosina 1942–1944. Järjestö myös toimitti jäsenilleen jäsenlehteä Siniristi, jossa kerrottiin sen hetken poliittisia tapahtumia. 

Lehteä ei pidä sekoittaa vuosina 1933–1939 ilmestyneeseen saman nimiseen poliittiseen  julkaisuun. Jäsenlehteen kirjoitti ainakin rovasti Matti Jaakkola. 

Siniristi julkaisi toimintansa aikana muutamia kirjoja, joista tunnetuin on uusintapainos kirjasta Siionin viisaiden pöytäkirjat. 

Järjestöllä oli Helsingissä toimisto osoitteessa Museokatu 17 A 1. Siniristin hallituksessa toimi puheenjohtajana Erkki Räikkönen ja muina hallituksenjäseninä toimi ainakin Gunnar Lindqvist ja Olavi Linnove.

Vuonna 1944 keväällä yhdistys ilmoitti että siihen kuului 12 000 jäsentä.

Lakkauttaminen
Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki ”fasisminluontoiset” järjestöt. Siniristi kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.

Julkaisut
Olavi Linnove: Euroopan Etuvartio, Siniristi, 1942. 
S. Nilus: Siionin viisaitten pöytäkirjat, Siniristi, 1943. 
Suomen puolesta Saksan kanssa. Siniristi, 1944.

Katso myös
Luettelo välirauhansopimuksen perusteella lakkautetuista järjestöistä

Lähteet
 Hanski, Jari: Juutalaisvastaisuus suomalaisissa aikakauslehdissä ja kirjallisuudessa 1918—1944 , Siniristi yhdistyksestä s. 39.
Roselius, Aapo & Silvennoinen, Oula: Villi itä. Suomen heimosodat ja Itä-Euroopan murros 1918-1921. S. 325-326. Tammi, 2019. ISBN 978-951-31-7549-8.

Viitteet

Suomen kansallissosialistiset puolueet
Entiset suomalaiset puolueet
Antisemitismi Suomessa
Total Overdose

Total Overdose, tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimellä Total Overdose: A Gunslinger's Tale in Mexico on Deadline Gamesin kehittämä avoimeen pelimaailmaan sijoittuva toimintaseikkailu/kolmannen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin alun perin Euroopassa 16. syyskuuta 2005 Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle, Xboxille.

Peli on saanut sekä ristiriitaisia että positiivisia vastaanottoja. Pelillä on Metacriticissä keskiarvona 72/100. Pelin PC-versiolla on GameRankingsissa keskiarvona 71.20%. IGN antoi pelille arvosanaksi 8/10, GameSpot 6.7/10 ja Computer and Video Games 7.5/10.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Peli MobyGamesissa 

Vuoden 2005 videopelit
Toimintaseikkailupelit
Kolmannen persoonan ammuntapelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
Norman Powell

Norman Scott Powell (alkuperäisenä sukunimenä Barnes; s. 2. marraskuuta 1934 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisiossa työskentelevä tuottaja ja ohjaaja.

Powell syntyi elokuvaaja George Barnesin ja näyttelijä Joan Blondellin lapseksi, ja hänet adoptoi hänen äitinsä toinen aviopuoliso Dick Powell helmikuussa 1938.

Powell on työskennellyt televisioteollisuudessa johtajana, joka on valvonut, luonut, ohjannut ja tuottanut televisiosarjoja ja -elokuvia vuodesta 1959 alkaen. Powell on työskennellyt uransa aikana muun muassa televisiosarjojen Gunsmoke, The Big Valley, 24 ja Kasvottomat sotilaat parissa. Powell on saanut kaksi Primetime Emmy -palkintoehdokkuutta vuosina 1978 ja 2003.

Aiheesta muualla 
 

Elävät henkilöt
Vuonna 1934 syntyneet
Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat
Imatran Urheilijat

Imatran Urheilijat on Imatralla toimiva urheilun yleisseura. Seura on perustettu vuonna 1930, ja se toimi alun perin nimellä Vuoksenniskan Urheilijat. Seuran lajivalikoiman muodostivat alkuvuosina voimistelu, paini, nyrkkeily, pesäpallo, yleisurheilu ja hiihto, minkä lisäksi seuran riveissä on vuosien saatossa ollut mahdollista harrastaa myös koripalloa, jääpalloa, jalkapalloa, luistelua, suunnistusta sekä pujottelua. 1970-luvulta alkaen seuran jaostojen jäsenmäärät kuitenkin kasvoivat niin voimakkaasti, että monet lajijaostot eriytyivät omiksi seuroikseen.

Nykyisin Imatran Urheilijoilla on jaostot alppihiihdossa, ampumahiihdossa, kuntoliikunnassa, maastohiihdossa, pyöräilyssä ja yleisurheilussa.

Palkinnot ja huomionosoitukset

Miesten Itä-Länsi-valinnat 
 Oiva Hyttinen (1938)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seuran kotisivut

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Imatralaiset urheiluseurat
The Wonderful 101

The Wonderful 101 on Platinum Gamesin ja Nintendo SPD:n kehittämä ja Nintendon julkaisema toimintapeli, joka julkaistiin alun perin Euroopassa 23. elokuuta 2013 Wii U:lle.

Pelaaminen 

Pelissä ideana on pelastaa maailma pahoilta GEATHJERK-muukalaisilta. Jokaisella sankarilla on Unite Morph -voimia, joita käytetään taistelussa vihollisia vastaan. Pelaajan tulee läpäistä kenttiä ja löytää kansalaisia, jotka tulee rekrytoida puolelleen, jotta oma sankarijoukko kasvaisi isommaksi ja omat Unite Morph kehittyisivät. Peliä pelataan käyttämällä Game Pad -ohjainta.

Peli sisältää myös moninpelitilan, jossa pelaajat taistelevat kilpaa muukalaisjoukkoja vastaan useissa erilaisissa kentissä. Pelaajat voivat ottaa kuvakaappauksia ja jakaa niitä muille Miiverse-palvelun kautta.

Vastaanotto 

Peli on saanut pääosin myönteisen vastaanoton. Sillä on Game Rankingsissa keskiarvona 78.02 % ja Metacriticissä 78/100. IGN totesi pelin olevan ”viehättävä, riehakas ja petollisen monimutkainen toimintapeli” ja antoi arvosanaksi 7.4/10. Eurogamer antoi pelille arvosanaksi 8/10, GameSpot 8/10, ja Edge 6/10.

Suomessa Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 9/10 ja totesi pelin olevan ”pitkälle mietitty, tyylitietoinen, hauska ja haastava, uniikki timantti jollaista tuskin tulee ihan heti muualla vastaan”. Pelaaja antoi pelille arvosanaksi 8/10, Dome.fi 4/5, ja V2.fi 3/5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Virallinen sivusto 
Peli Internet Movie Databasessa 

Vuoden 2013 videopelit
Toimintapelit
Supersankarivideopelit
Wii U -pelit
Nintendon julkaisemat videopelit
Platinum Games
Joseph Luns

Joseph Marie Antoine Hubert Luns (28. elokuuta 1911, Rotterdam, Alankomaat – 17. heinäkuuta 2002, Bryssel, Belgia) oli alankomaalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi ulkoministerinä 1952–1971, lähes kaksi vuosikymmentä ja pidempään kuin kukaan muu Alankomaissa. Myös sitä seurannut jakso Naton pääsihteerinä, 13 vuotta 1971–1984, oli ennätyspitkä.

Lakitieteen tohtori Luns aloitti Alankomaiden ulkoasiainministeriössä 1938 ja toimi toisen maailmansodan aikana maan Lissabonin ja Lontoon lähetystöissä ja sodan jälkeen YK-edustustossa New Yorkissa. Vuonna 1952 Luns nimitettiin salkuttomaksi ministeriksi Willem Dreesin johtamaan hallitukseen, jossa joutuikin käytännössä hoitamaan toisen ulkoministerin tehtäviä. Vuonna 1956 Luns aloitti virallisen ulkoministerijaksonsa, joka jatkui keskeytyksettä vuoteen 1971 saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Naton pääsihteerit
Alankomaiden ministerit
Ulkoministerit
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Kehonpainoharjoittelu

Kehonpainoharjoittelu (engl. bodyweight exercise) on omalla kehonpainolla suoritettavaa fyysistä harjoittelua. Kehonpainoharjoittelulla voi kehittää kokonaisvaltaisesti eri lihasryhmiä ja kaikkia fyysisiä ominaisuuksia. Yleisiä liikkeitä ovat punnerrukset, leuanvedot, vatsarutistukset, selän ojennukset, kyykyt, loikat ja staattiset pidot.

Katso myös
 Street workout

Aiheesta muualla

 kehonpainoharjoittelu.com
 tikis.fi

Liikunta
Ämmäjärvi (Eura)

Ämmäjärvi on suolampi, joka sijaitsee Eurassa Mestilän kylässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen, joka laskee Säkylän Pyhäjärveen.

Maantiede 
Ämmäjärvi sijaitsee Mestilän kylän peltojen ja Ämmäkallion välissä raivaamatta jääneen suon sisällä. Sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja lampi on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Rantaviivaa kertyy siten vain 600 metriä. Lampeen kertyy sadevettä ojitusten välityksellä. Lammen luusua on sen itäpäässä, josta lähtee 2,0 km pitkä laskuoja läheiselle Vähäjärvelle. Lammelle pääsee kantatieltä 43.

Luonnonhistoriaa 
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 4710–4640 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 4360–4260 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 49,7 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Digitaaliarkisto: Kauttuan Isojaonkartta ja asiakirjat, 1782-1783, (A7:2/3-12), Ämmäjärvi kartassa

Eurajoen vesistö
Euran järvet
Ronald Storrs

Ronald Storrs (19. marraskuuta 1881 – 1. marraskuuta 1955) oli brittiläinen ulkoasiain- ja siirtomaahallinnon virkamies.

Storrs oli Jerusalemin ensimmäinen brittiläinen kuvernööri, ja hän johti uudistustöitä sen jälkeen kun alue oli ollut sadan vuoden ajan ottomaanien vallassa. Ennen nimitystään kuvernööriksi hän oli jo työskennellyt vuosia Lähi-idässä, etenkin Kairossa.

Lähteet 

Brittiläiset sotilaat
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Natus Vincere

Natus Vincere (lyhennettynä Na'Vi, ) on joulukuussa 2009 perustettu ukrainalainen elektronisen urheilun seura. Seura on osallistunut useihin satoihin videopeliturnauksiin, ja se on yksi elektronisen urheilun historian menestyneimmistä seuroista.

Seuralla on joukkueet muun muassa peleissä Dota 2, Counter-Strike: Global Offensive, World of Tanks, Apex Legends ja FIFA.

NaVin pääsponsori on Twitch, ja sen muita yhteistyökumppaneita ovat muun muassa AOC, SteelSeries ja Kingston.

Merkittäviä saavutuksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 

Elektronisen urheilun järjestöt
Joensuun Maila-Pojat

Joensuun Maila-Pojat, JMP, oli joensuulainen jääpallo- ja pesäpalloseura. JMP on pelannut jääpallon SM-sarjassa kahdeksan kauden ajan. Mitalisijoille se ei koskaan yltänyt, mutta 1950-luvun alussa JMP oli Suomen kärkiseuroja. Sen paras sijoitus on vuodelta 1954, jolloin se sijoittui neljänneksi, yhden pisteen mestaruuden voittanutta WP-35:ttä jäljessä. Kausi 1969-1970 oli JMP:n viimeinen SM-sarjassa.

JMP:n jääpallojoukkueen kotikenttä oli Mehtimäen niin sanottu takakenttä eli nykyinen pesäpallostadion.

Lähteet 

Entiset suomalaiset jääpalloseurat
Joensuulaiset urheiluseurat
Aubrey Herbert

Aubrey Herbert (1880-1923) oli brittiläinen diplomaatti ja tiedustelu-upseeri, joka sekaantui Albanian itsenäistymiseen. Hän matkusti Balkanille ensimmäisen kerran vuonna 1904 attaseaksi Britannian suurlähetystöön Konstantinopolissa. Siitä alkaen kuolemaansa asti hän pyrki toimimaan Albanian puolesta, ja häntä jopa rohkaistiin pyrkimään Albanian kuninkaaksi.

Aubrey Herbert oli Tutankhamonin tutkimuksia rahoittaneen Lordi Carnarvonin veli. Hän opiskeli Etonissa ja Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa.

Lähteet 

Vammaiset poliitikot
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Golden Joystick Awards

Golden Joystick Awards (tunnetaan myös nimellä People's Gaming Awards) on brittiläinen vuosittain jaettava pelialan palkinto. Palkinnon saajat valitaan nettiäänestyksellä. Palkintoja on myönnetty vuodesta 1983, joten kyseessä on maailman toiseksi vanhin peligaala. Palkinnon perusti Computer and Video Games -lehti. Golden Joystick -palkinnot ovat arvostettuja, ja niitä pidetään monesti pelialan vastineena Oscar-palkinnoille.

Palkinnot

1983

1984

1985

1986

1987/1988

1988/1989

1989/1990

1990/1991

1991/1992

1992/1993

1996/1997

2002

2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

2010

2011

2012

2013

2014

2015

2016

2017
35. Golden Joystick Awards -palkinnot julkistettiin 17. marraskuuta 2017.

2018
36. Golden Joystick Awards -palkinnot julkistettiin 16. marraskuuta 2018.

2019 
Vuoden 2019 palkinnot jaettiin 16. marraskuuta 2019.

2020 
Vuoden 2020 palkintojenjakotilaisuus järjestettiin etäyhteydellä 24. marraskuuta 2020.

2021

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset verkkosivut 

Videopelipalkintogaalat
Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto

Kansallinen lääketieteellinen yliopisto O. O. Bohomoletsin mukaan (NMU) eli Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto () on Ukrainan Kiovassa sijaitseva, perustamisajakseen syyskuun 1841 ilmoittava (opetustoiminnan aloitus) lääketieteellinen yliopisto. 

Tsaari Nikolai I allekirjoitti aihetta koskevan määräyksen vuonna 1840. Vuonna 1841 perustettiin nykyään Kiovan kansallisena yliopistona tunnetun, aluksi Pyhän Vladimirin yliopistoksi nimetyn yliopiston lääketieteellinen laitos ja aloitettiin lääketieteellinen opetus. Tästä kasvoi lääketieteellinen tiedekunta. 1920 sen pohjalta perustettiin erillinen terveystieteen instituutti. Seuraavana vuonna tämä muutti nimensä Kiovan lääketieteelliseksi valtionakatemiaksi, tai Kiovan lääketieteelliseksi valtioninstituutiksi. Siitä kasvoi oma lääketieteellinen korkeakoulu ja yliopisto. Vuonna 1946 se nimettiin ukrainalaisen patofysiologin, Ukrainan tiedeakatemian johtajan O.O. Bohomoletsin (1881–1946) mukaan.  Kansalisen yliopiston aseman se sai 1995.

Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto kuuluu maan arvostetuimpiin. Vuonna 2013 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa se pisteytettiin Ukrainan 5. parhaaksi yliopistoksi. Vuoden 2014 vastaavassa vertailussa se sijoittui 8. sijalle, jälleen parhaana lääketieteellisenä yliopistona maassaan. Yliopistoa käy yli 12 000 opiskelijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
TOP-10 VNZ Ukrajiny - Natsionalnyi meditšni universitet imeni O. O. Bohomoltsja (28.4.2010)  (euroosvita.net)
NMU:n kotisivusto 

Kiova: Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto
Kiovan oppilaitokset
Outlaw Gentlemen & Shady Ladies

Outlaw Gentlemen & Shady Ladies on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin 2013 julkaisema albumi.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.

Kappaleet

Tour Edition

Kokoonpano 
 Michael Poulsen – laulu, kitara
 Rob Caggiano – kitara
 Anders Kjølholm – bassokitara
 Jon Larsen – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Outlaw Gentlemen & Shady Ladies discogs.com -sivustolla

Volbeatin albumit
Vuoden 2013 albumit
Clément Turpin

Clément Turpin (s. 16. toukokuuta 1982 Oullins, Ranska) on ranskalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2010 lähtien.

Aiheesta muualla 
 Clément Turpinin esittely World Referee -sivustolla 

Ranskalaiset jalkapallotuomarit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt