joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Amatöörioppaat

Amatöörioppaat oli Yle Radio Suomen Olympiaradioon sisältyvä ohjelmasarja, jossa tutustuttiin olympiakaupunkiin urheilun ulkopuolisesta näkökulmasta. Olympialaisten aikana lähetettävissä ohjelmissa tutustuttiin kaupungin nähtävyyksiin, historiaan ja nykyelämään. Sarjaa ovat tehneet Petri Kejonen, Arto Teronen, Heikki Peltonen ja Jouko Vuolle.

Ensimmäisen kerran sarjaa tehtiin Ateenan olympialaisten aikana vuonna 2004, jolloin ohjelma oli nimeltään Amatöörioppaat Ateenassa. Ohjelman tekivät kanavajuontaja Petri Kejonen ja radion urheiluohjelmien päällikkö Arto Teronen. Idea ohjelmaan syntyi syksyllä 2004, kun Kejonen oli valittu juontajaksi Radio Suomen kisastudioon. Silloinen ohjelmapäällikkö Heikki Vuohelainen oli sanonut Teroselle, että hänen pitäisi viedä Kejonen tutustumaan Ateenaan ennen olympialaisten alkua. Lentokoneessa Petri Kejonen oli kysynyt Arto Teroselta, että mitä he oikein siellä Ateenassa tekevät, johon Teronen oli vastannut, että toimitaan nyt vaikka amatöörioppaina. Siitä syntyi idea Ateenan kaupungista kertovaan ohjelmasarjaan.

Talviolympialaisissa Amatöörioppaat olivat ensimmäisen kerran mukana Torinon olympialaisissa vuonna 2006, jolloin tehtiin ohjelma Amatöörioppaat Torinossa. Silloin Arto Teronen sai juontajaparikseen Heikki Peltosen.

Amatöörioppaat Pekingissä tehtiin vuonna 2008 Pekingin kesäolympialaisten aikaan, jossa toimittajat Arto Teronen ja Heikki Peltonen esittelivät kisakaupungin nähtävyyksiä ja tutkivat Kiinan historiaa ja kulttuuria.

Vancouverin olympialaisten aikana Teronen ja Peltonen tekivät ohjelman Amatöörioppaat Vancouverissa.

Kesällä 2012 Lontoon olympialaisissa ohjelman Amatöörioppaat Lontoossa tekijöinä olivat Arto Teronen ja Jouko Vuolle. He tutustuivat brittiläiseen kulttuuriin ja historiaan sekä Lontoon museoihin ja kauppoihin, muun muassa erääseen kaupungin vanhimmista pubeista, Sherlock Holmesiin ja sateenvarjokauppaan.

Amatöörioppaat tekivät olympialaisten kisakaupunkia tutuksi toistaiseksi viimeisen kerran Sotshin talviolympialaisissa. Amatöörioppaina Sotshissa toimivat Lontoon olympialaisten aikaisen sarjan tapaan Jouko Vuolle ja Arto Teronen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena - Amatöörioppaat Sotshissa
 Yle Areena - Amatöörioppaat Lontoossa

Yle Radio Suomen ohjelmat
Olga K

Olga K (oik. Tuula Ketonen, s. 29. syyskuuta 1964 Kalajoki) on suomalainen radiotoimittaja.
 
Olga K aloitti radiouransa Mikkelin alueradiossa. Vuodesta 1990 hän juonsi Radiomafialla, muun muassa ohjelmia Herätysjuhla, Pressiklubi ja Timanttien jäljillä. Radiomafian lopettamisen jälkeen vuodesta 2003 hänellä oli nimikko-ohjelma YleQ:lla. YleQ:n lopetettua syksyllä 2006 hän työskenteli lyhyen aikaa Yle Radio 1 -kanavalla, mutta siirtyi tammikuussa 2007 tekemään Radio Aallon aamuohjelmaa. Syksyllä 2007 hänet palkittiin Radio Gaala -tapahtumassa vuoden radiojuontajana. Olga K juonsi Aallon aamua marraskuuhun 2011 asti. Hän palasi Yleisradioon vuoden 2012 alussa aloittaessaan Yle Puhe -kanavan aamujuontajana. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Yle Radio Suomen juontajaksi.

Ketonen on työskennellyt myös televisiossa. Vuosina 1997 ja 1998 hän juonsi yhdessä Jonni Aromaan ja myöhemmin Kari Kontion kanssa MTV3:n katukahvilatyyppistä Punainen planeetta -keskusteluohjelmaa. Kesällä 1999 hän juonsi Nelosen Planeetta Plupu -ohjelmaa.

Ketonen oli raadin jäsenenä valitsemassa kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinto-ehdokkaita vuonna 2011.

Ketonen on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.

Ketosen käyttämän Olga K -taiteilijanimen kerrotaan saaneen alkunsa Otavan Opistosta, jossa opiskeltiin 1980-luvulla englantia roolihahmojen avulla. Ketosen rooli oli venäläinen vakoojatar Olga Kirilemko.

Lähteet 

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Lego Rock Raiders

Lego Rock Raiders oli maan alle sijoittuva, pääosin vuonna 1999 käynnissä ollut Legon tuotesarja.Sen tarina keskittyy vieraalla planeetalla energiakristalleja hirviöiden kanssa kilpaa keräävään Rock Raiders -ihmistiimiin. Rock Raiders jäi julkaisuvuotenaan Lego Star Wars-lisenssiteeman jalkoihin, eikä siksi menestynyt kovin hyvin.

Rock Raiders on osa Underground-teemaa, jonka ainoa teema se oli pitkään. Vuonna 2009 julkaistiin siihen perustuva uusi Lego Power Miners -teema, jota pidetään toisena Underground-teemana.

Taustatarina
Rock Raiders, tarinan päähenkilöiden ryhmä, on palaamassa kotiin tuntemattomasta aurinkokunnasta. Matkan loppuvaiheilla heidän avaruusaluksensa, LMS Explorer, ajautuu asteroidivyöhykkeeseen. Asteroidit sammuttavat aluksen suojakilven ja työntävät sitä kohti madonreikää. Kun Rock Raiders -jäsenet yrittävät paeta sen luota, he epäonnistuvat ja aluksen polttoaine kuluu loppuun. Alus ajautuu madonreikään ja siirtyy toiseen galaksiin.

Vieraassa galaksissa joukkio lähtee lähimmälle planeetalle, planeetta U:lle, LMS Explorerin varaenergialla. Planeetalla on runsaasti energiakristalleja, joita voisi käyttää aluksen polttoaineeksi päästäkseen kotiin. Tämän vuoksi tiimi lähtee keräämään kristalleja.

Maan alla on kuitenkin monia luonnollisia vaaroja: laavaa, sen aiheuttamaa eroosiota, ja maanvyöryjä. Lisäksi jotkut planeetan eläimistä ovat tehtävälle tuhoisia. Kivihirviöt sekä niiden sukulaislajit, jää- ja laavahirviöt, ovat vahvoja, ilkeitä olentoja, jotka syövät energiakristalleja ja limaetanat imevät kristalleja tyhjiksi energiasta.

Aiheesta muualla 
Lego Rock Raiders -setit (Brickset) 

Rock Raiders
Sulkupallo

Sulkupallo on isokokoinen vaijereilla maahan ankkuroitu kaasupallo, joita on käytetty passiiviseen ilmatorjuntaan, esteenä matalalta tehtäviä ilmahyökkäyksiä, esimerkiksi syöksypommittajia tai hävittäjäkoneita vastaan. Sulkupallojen käyttö pakotti hyökkäävät pommikoneet varomaan palloja ja niiden vaijereita sekä pudottamaan pomminsa korkeammalta. Pallojen avulla suojattiin esimerkiksi teollisuuskohteita ja satamia sekä laivoja. 

Sulkupalloissa saattoi olla myös pieniä räjähteitä niihin osuvien koneiden vaurioittamiseksi. RAF:lla oli marraskuusta 1938 helmikuuhun 1945 erityinen sulkupallotoimintaa johtava osasto (RAF Balloon Command). Vuoden 1940 keskivaiheilla sillä oli käytössään 1 400 palloa, joista kolmasosa suojasi Lontoon aluetta. Moskovaa ja Leningradia suojaamaan rakennettiin toisen maailmansodan aikana niin ikään sulkupalloverkostot. 

Muodoltaan sulkupallot olivat pikemminkin ilmalaivan kuin pallon muotoisia. Vastatoimina palloja vastaan pommikoneisiin sekä V1-ohjuksiin asennettiin vaijerinleikkureita. Pommituskorkeuden ja -tarkkuuden kasvu tekivät sulkupallot hyödyttömiksi. Jos pallojen lentokorkeutta olisi kasvatettu vastaavasti, olisi tarvittu yhä isompia palloja kannattamaan pidentyviä ankkurivaijereita.

Katso myös
 Ilmalaiva
 Ilmapallo
 Kiintopallo

Lähteet

Aiheesta muualla

Roof Over Britain: The Antiaircraft Defenses of England during WW II (englanniksi) 
17 Balloon Centre - RAF Sutton on Hull (englanniksi)

Ilmatorjunta
Kiintopallot
Estadio de Gran Canaria

Estadio de Gran Canaria on stadion Espanjan Kanariansaariin kuuluvan Gran Canarian pääkaupungissa Las Palmasissa. Se sijaitsee Ciudad Altan alueella kaupungin keskustan länsipuolella. Stadion valmistui vuonna 2003.

Stadionin yleisökapasiteetti on 31 250. Katsomoja on neljä, ja ne ovat nimeltään Tribuna, Sur, Naciente ja Curva. Katetussa pääkatsomossa Tribunassa on 43 vip-aitiota.

Estadio de Gran Canaria on toiminut paikallisen jalkapalloseuran UD Las Palmasin kotikenttänä valmistumisestaan lähtien. Sitä ennen seura pelasi lähes 60 vuotta Estadio Insularilla. 8. toukokuuta 2003 pelatussa avajaisottelussa Las Palmas kohtasi belgialaisen Anderlechtin. Espanjan jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla kaksi ottelua. Nurmikenttää kiertää kahdeksan juoksurataa, ja stadionilla on suorituspaikat myös muille yleisurheilulajeille.

Urheilutapahtumien lisäksi Estadio de Gran Canarialla on järjestetty konsertteja. Shakira esiintyi stadionilla 30 000 katsojalle vuonna 2006.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Stadionin esittely UD Las Palmasin sivustolla  
 Stadionin esittely Gran Canarian saarihallituksen sivustolla  

Espanjan jalkapallostadionit
Gran Canaria
Sena

Sena eli Vila de Sena on kaupunki Mosambikissä. Se sijaitsee Sambesi-joen itärannalla, lähellä paikkaa jossa Shire yhtyy Sambesiin. Muslimit perustivat sinne kauppasataman 1500-luvulla, ja vuosisadan lopulla portugalisilaiset perustivat pienen dominikaaniluostarin.   Kaupunki on tärkeä perinteinen joenylityspaikka. Siinä on rautatiesilta, jota on käytetty myös maantieliikenteelle.

Lähteet 

Mosambikin kaupungit
Suunnittelupokeri

Suunnittelupokeri on ryhmässä tehtäviin arvioihin perustuva menetelmä työmäärä-arvioiden tekoon ohjelmistokehityksessä. Sitä käytetään erityisesti ketterässä ohjelmistokehityksessä.

Käytännöt

Suunnittelupokeriin tarvitaan korttipakka ja lista asioista, joiden työmäärä arvioidaan. Korttipakka on erityisesti suunnittelupokeriin kehitetty ja sisältää monesti seuraavat kortit: 0, ½, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 20, 40, 100, ? sekä kahvikuppi. Luvut ovat arvioita työmäärästä, ? kertoo epävarmuudesta ja kahvikuppi halusta pitää tauko. Arvioiden yksikkö voi vaihdella, luvut voivat olla esimerkiksi tunteja tai päiviä.

Arviointipalaverin kulku voi olla esimerkiksi seuraava:

 Jokaiselle osallistujalle jaetaan oma korttipakka, jossa on edellä mainitut kortit. Osallistujat ovat usein ohjelmistoa kehittävä tiimi.

 Tilaisuutta johtaa puheenjohtaja, joka ei osallistu arviointiin.

 Arvioitavan tehtävän tunteva henkilö esittelee sen lyhyesti, jonka jälkeen tehtävän sisällöstä ja riskeistä keskustellaan. Keskustelussa ei arvioida työmäärää, vaan tehtävien asioiden listaa.

 Jokainen arvioija valitsee mielestään parhaan kortin ja asettaa sen pöydälle luku alaspäin.

 Kortit käännetään samaan aikaan oikein päin.

 Matalien ja korkeiden arvioiden esittelijät perustelevat arvionsa ja keskustelu jatkuu.

 Äänestystä jatketaan, kunnes yhteinen mielipide on muodostettu. Se ei välttämättä ole esimerkiksi keskiarvo, vaan joidenkin arvioita voidaan perustelujen kera painottaa keskiarvon laskennassa.

 Keskustelujen pituutta voidaan rajoittaa esimerkiksi tiimalasilla, jolloin aina hiekan valuttua pidetään uusi äänestyskierros.

Korttien numerointi on tarkempaa pienissä luvuissa, koska lyhyiden tehtävien arviointi koetaan helpommaksi.

Hyödyt 

Tutkimuksen mukaan suunnittelupokeri on vain hieman useiden henkilöiden arvioiden keskiarvoa tarkempi työkalu. Hyötynä nämä tutkijat esittävät tehtävien paremman suunnittelun, kun arviota tehdessä on kuultu koko ryhmää, jossa on eri asioihin erikoistuneita asiantuntijoita.

Lähteet 

Using planning poker for combining expert estimates in software projects, Kjetil Moløkken-Østvold, Nils Christian Haugen, Hans Christian Benestad, Journal of Systems and Software volume 81 2106–2117 (2008)

Aiheesta muualla
Kortteja myyvät:
 
 
  

Ohjelmistoprojektin hallinta
Viimeinen Atlantis

__notoc__

Viimeinen Atlantis on Stam1na-yhtyeen 10. helmikuuta 2010 ilmestynyt neljäs studioalbumi.

Albumin tuotti, äänitti ja miksasi myös aikaisemmilla albumeilla yhtyeen kanssa yhteistyötä tehnyt Miitri Aaltonen. Viimeinen Atlantis on kosketinsoittaja Emil Lähteenmäen ensimmäinen albumi yhtyeen vakituisena jäsenenä. Albumin kappaletta ”Rikkipää” yhtye soitti jo kesän 2009 esiintymisissään. Kappaleesta ”Pakkolasku” kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Tuomas Petsalo ja käsikirjoitti Petsalo ja Jouni Kallio Medialouhokselta. Albumilla on myös aiemmista Stam1nan albumeista poiketen myös progressiivisiä elementtejä.

Albumi on sanoituksiltaan eräänlainen teemalevy, joka käsittelee ilmastonmuutosta ja kulutuskulttuurin kiroja.

 

Yhtye avasi 9. joulukuuta 2009 viimeinenatlantis.fi-verkkosivuston, jolla albumiin liittyvää tarinaa avataan sarjakuvan muodossa ruutu kerrallaan. Sivusto sai maaliskuussa 2010 kunniamaininnan digitaalisten medioiden Grand One -kilpailun Paras sosiaalisen median hyödyntäminen -sarjassa. Albumista julkaistiin myös vinyyliversio sekä kirjaversio, jossa on albumin sanoitusten lisäksi mainittu sarjakuva ja Joonas Brandtin valokuvareportaasi albumin äänityksestä. 10 vuotta albumin jälkeen julkaistiin Antti Hyyrysen esikoisromaani Viimeinen Atlantis.

Ensimmäisellä listaviikollaan Viimeinen Atlantis sijoittui Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle päihittäen muun muassa samaan aikaan ilmestyneet HIMin ja Ismo Alangon uudet albumit. Albumi ylitti samalla kultalevyrajan.

Kappaleet 

Kaikki sanoitukset: Antti Hyyrynen. Kaikki sovitukset: Stam1na. Sanoitusapu: Emil Lähteenmäki.

Kokoonpano 
 Antti Hyyrynen – laulu, kitara
 Kai-Pekka Kangasmäki – basso, laulu
 Emil Lähteenmäki – koskettimet
 Pekka Olkkonen – soolokitara
 Teppo Velin – rummut, perkussiot

Vierailevat muusikot 
 Timo Mäkynen – puheääni
 Sonja Nurmela – taustalaulu
 Antti Junttila – taustalaulu
 Perttu Kivilaakso – sellot kappaleessa ”Eloonjäänyt”

Arvostelut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin sivusto
 Albumin tuotantopäiväkirja Stam1nan sivustolla 
 ”Pakkolasku”-musiikkivideo YouTube-sivustolla 

Stam1nan albumit
Vuoden 2010 albumit
Miitri Aaltosen tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Valparaison yliopisto

Valparaison yliopisto on Yhdysvaltojen Indianan osavaltiossa, Valparaison kaupungissa toimiva yksityinen kristillinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1859. Vuonna 2009 siellä oli noin 4 000 opiskelijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Indianan yliopistot ja korkeakoulut
Maailman sosiaalifoorumi

Maailman sosiaalifoorumi (, WSF) on uusliberalismia ja pääomien maailmanvaltaa vastustavien aktivistien vuosittainen kohtaamispaikka. Foorumin perusti brasilialaisista organisaatioista koostuva komitea.

Ensimmäinen sosiaalifoorumi järjestettiin 25.–30.1.2001 Porto Alegressa, Brasiliassa. ATTAC ja Brasilian työväenpuolue olivat järjestelyissä keskeisessä roolissa. Nykyään sosiaalifoorumit kokoontuvat myös maittain ja maanosittain.

Foorumi on kasvanut globaalin kansalaisyhteiskunnan tärkeäksi keskusteluareenaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu.
 Periaatejulistus 
 Anna Korpikoski: Maailman sosiaalifoorumi. Jyväskylän yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimusportaali 12.1.2009.

Kansalaisliikkeet
Erin Andrews

Erin Jill Andrews (s. 4. toukokuuta 1978 Lewiston, Maine) on yhdysvaltalainen urheilu-uutisten toimittaja ja selostaja Fox Sports-kanavalla. Hän toimii samalla juontajana yhdysvaltalaisessa Dancing with the Stars -tanssikilpailussa ABC-kanavalla. Aikaisemmin Andrews toimi urheilutoimittajana ESPN-kanavalla ja juontajana ABC:n Good Morning America -ohjelmassa.

Nuoruus 
Erin syntyi Lewistonissa Paula ja Steven Andrewsille. Hänellä on pikkusisko nimeltä Kendra.

Andrews sai Bachelor of Arts-tutkinnon Floridan yliopistosta vuonna 2000.

Ura 
Vuonna 2000 Andrews aloitti toimittajanuran freelancerinä Fox Sports Floridan kanavalle. Vuosina 2001 ja 2001 hän toimi Tampa Bay Lightningin pelien toimittajana Sports Sunilla. 2002–2004 vuosina Andrews oli Turner Southin studioemäntä ja toimittaja Atlanta Braves, Atlanta Thrashers ja Atlanta Hawks seuroille.

Vuonna 2004 Andrews siirtyi ESPN-kanavalle urheilutoimittajaksi.

Hänestä tuli nopeasti internet-sensaatio kauneutensa vuoksi. Playboy on valinnut Andrewsin Amerikan seksikkäimmäksi urheilutoimittajaksi vuosina 2007 ja 2008 hänen työskennellessään ESPN-televisiokanavalla.

Vuonna 2010 hän otti osaa yhdysvaltalaiseen Dancing with the Stars tv-kisaan parinaan Maksim Chmerkovskiy, jossa he sijoittuivat lopulta kolmanneksi.

Vuonna 2012 Andrews siirtyi ESPN-kanavalta Fox Sportsille. Hänestä tuli Fox College Football uutisosion ensimmäinen juontaja.

Anderws korvasi Brooke Burken Dancing with the Starsin 18:sta kauden juontajana vuonna 2014.

Yksityiselämä 
Joulukuusta 2012 lähtien Anderws on seurustellut jääkiekkoilija Jarret Stollin kanssa. Pari meni kihloihin joulukuussa 2016.

Alastonvideo 
Vuonna 2009 internetiin vuodettiin salaa kuvattu alastonvideo Andrewsista. Suuren mediahälyn takia hän pakeni Meksikoon. Palatessan yhdysvaltoihin hän myönsi olevansa henkilö videolla, ja että se on kuvattu salaa. FBI onnistui jäljittämään salakuvaajan, Michael Barrettin ja hän sai 2,5 vuoden vankilatuomion.

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Internet-ilmiöt
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Cochrane

Cochrane on muun muassa:

Henkilöitä 

 Josephine Cochrane (1839–1913), yhdysvaltalainen astianpesukoneen keksijä
 Robert Cochrane (1924–2010), yhdysvaltalainen episkopaalinen piispa
 Robert Cochrane (1931–1966), brittiläinen okkultisti ja noita
 Rory Cochrane (s. 1972), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ryan Cochrane (s. 1988), kanadalainen pitkän matkan uimari
 Thomas Cochrane (1775–1860), brittiläinen amiraali ja poliitikko
 Thomas John Cochrane (1789–1872), brittiläinen amiraali

Paikkoja 

Cochrane, Chile
Cochrane, Kanadan Alberta
Cochrane, Kanadan Ontario
Cochrane, Yhdysvaltojen Wisconsin
Cochrane, joki Chilessä
Cochrane/Pueyrredón, järvi Argentiinan ja Chilen rajalla
Cochrane Lake, Kanadan Alberta
Cochranen piiri, Kanadan Ontario

Laivoja 
Britannian kuninkaallinen laivasto
 HMS Cochrane (1905), Warrior-luokan panssariristeilijä
 HMS Cochrane (1938), varastolaiva
Chilen laivasto
Almirante Cochrane (1874), Almirante Cochrane -luokan uiva patteri
Almirante Cochrane (1913), Almirante Latorre -luokan taistelulaiva
Almirante Cochrane (1962), Fletcher-luokan hävittäjä
Almirante Cochrane (1984), County-luokan hävittäjä
Almirante Cochrane (2006), Tyypin 23 fregatti

Muita merkityksiä 

 Cochrane-verkosto, kansainvälinen lääketieteen tutkimusverkosto
Suomen Olutseura

Suomen Olutseura ry (SOS) on Kuopiossa vuonna 1989 perustettu valtakunnallinen olutseura, joka edistää ja vaalii suomalaista olutkulttuuria, toimii oluen kuluttajien etujärjestönä sekä kohottaa oluen ja sen käyttäjien sosiaalista arvostusta. Seura painottaa käytössä kohtuullisuutta ja laatua määrän sijaan, sekä pyrkii karsimaan olueen liittyviä ennakkoluuloja.

Seuran puheenjohtajana toimii tällä hetkellä Juha Sinisalo. Kunniapuheenjohtajiksi on nimitetty M. A. Numminen (1997), Heino Tiilikainen (2005), Pekka Kantanen (2009) ja Eeva-Liisa "Eve" Vaittinen (2011). Suomen Olutseurassa on vuonna 2020 hieman yli 600 henkilöjäsentä.

Suomen Olutseuran osittain omistama Olutposti ilmestyy painettuna neljästi vuodessa ja toimii alan uutismediana myös verkossa.

Lähteet 

Olut
Toby Hemingway

Toby Hemingway (s. 28. toukokuuta 1983) on brittiläinen näyttelijä. Hemingway on ehkä parhaiten tunnettu Reid Garwinin roolista elokuvassa The Covenant.

Hemingway on syntynyt Brightonissa, Englannissa. Hemingway muutti Ojaihin, Californiaan äitinsä kanssa ollessaan 13.

Roolit 
 2004, Indio USA, Ricky
 2005 1 jakso, Bones, Tucker Pattison
 2006, The Covenant, Reid Garwin
 2007, Feast Of Love, Oscar
 2008 1. jakso, CSI: Miami, Trey Holt
 2009, Street, Eric
 2009, S.M.A.S.H, Blaze Henderson
 2010, Black Swan, Tom

Brittiläiset näyttelijät
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt

Lisäksi hän esiintyy Taylor Swiftin musiikkivideolla Mine.
Freddie Spencer

Frederick "Freddie" Burdette Spencer (s. 20. joulukuuta 1961 Shreveport, Louisiana) on kilpauransa lopettanut yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän on lajin kolminkertainen maailmanmestari. Spencer voitti 250-kuutioisten MM-sarjan vuonna 1985 ja 500-kuutioisten MM-sarjan vuosina 1983 ja 1985. Spencer teki historiaa voittamalla 250- ja 500cc -luokkien maailmanmestaruudet samana vuonna. Kukaan muu ei ole pystynyt vastaavaan. Hän oli 500-kuutioisten nuorin osakilpailuvoittaja ja nuorin maailmanmestari, kunnes espanjalainen Marc Márquez rikkoi molemmat ennätykset vuonna 2013.

Freddie Spencer, lempinimeltään Fast Freddie aloitti moottoripyöräilyuransa sorakisoissa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili 5-vuotiaana. Ratakisaan Spencer osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1972 11-vuotiaana 100-kuutioisella Yamahalla. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 1978. Spencer voitti USA:n Superbike -sarjan osakilpailun alle 19-vuotiaana ja on nuorin osakilpailuvoittaja. Vuosina 1980 ja 1981 hän osallistui villillä kortilla kahteen MotoGP-osakilpailuun, mutta ei päässyt kummallakaan kertaa maaliin. Ensimmäisen täyden MM-sarjan Spencer kiersi kaudella 1982, jolloin hän voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa alle 21-vuotiaana ja oli kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Spencer voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden alle 22-vuotiaana. Hän voitti maanmiehensä Kenny Robertsin kahdella pisteellä. Kaudella 1984 Spencer voitti viisi osakilpailua ja oli kerran toinen, mutta niin monta osakilpailua jäi väliin, että hän oli kokonaispisteissä vasta neljäs. Freddie Spencerin paras kausi oli 1985 jolloin hän voitti sensaatiomaisesti sekä 250-kuutioisten että 500-kuutioisten maailmanmestaruudet. Hän voitti molemmissa luokissa seitsemän osakilpailua ja oli yhteensä 18 kertaa palkintopallilla. Spencer voitti viisi kertaa osakilpailun samana päivänä molemmissa sarjoissa.

Tuplamestaruuskauden jälkeen Spencer kärsi loukkaantumisista eikä saanut enää palkintopallisijoituksia. Hän ajoi seuraavan kerran täyden MM-sarjan vasta kaudella 1989, joka jäi myös viimeiseksi. Spencer ajoi vielä kaudella 1993 kolme osakilpailua ja lopetti sitten MotoGP-uransa. Yhdysvaltain Superbike-sarjassa hän ajoi vielä muutamia osakilpailuja ja päätti kilpauransa lopullisesti kaudella 1996.

Kilpauran jälkeen Freddie Spencer on toiminut televisiossa moottoripyöräkilpailujen asiantuntijakommentaattorina. Hän on myös pitänyt ajokoulua Las Vegasissa vuodesta 1997 lähtien.

Saavutukset

250cc-luokka
Maailmanmestari 1985
7 osakilpailuvoittoa ja 1 kakkossija
Yhdysvaltain mestari 1979

500cc-luokka
Maailmanmestari 1983 ja 1985
MM-sarjan kolmas 1982
20 osakilpailuvoittoa, 9 kakkossijaa ja 2 kolmossijaa

Superbike
Yhdysvaltain mestaruussarjan toinen 1981
Yhdysvaltain mestaruussarjan kolmas 1979 ja 1980

Muuta
Yhdysvaltain moottoriurheilun Hall of Fame 2001
Yhdysvaltain moottoripyöräilyn Hall of Fame 1999
Yhdysvaltain moottoripyöräilyliiton (AMA) vuoden ammattilaisurheilija 1983 ja 1985

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset ratamoottoripyöräilijät
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Profilointi

Profilointi on rikostutkimusta tukeva tutkimusmenetelmä, jonka tavoitteena on tehdä päätelmiä rikoksen tekotavasta tai rikospaikasta ja niiden perusteella tehdä arvioita tekijästä, hänen tavallisesta toimintatavastaan ja motiiveistaan. Sarjarikosten kohdalla profiloinnin tavoitteena on mahdollisimman pian katkaista rikosten toistuminen. Profiloinnissa voidaan käyttää asiantuntijoiden konsultaatiota, tutkimustiedon kokoamista ja tilastollista analyysiä. Profilointi on syntynyt poliisityön kokemuksen ja useiden rikostapausten pohjalta.

Profilointi perustuu siihen oletukseen, että rikoksentekijällä on jokin ominainen tekotapa. Se voi olla tietty murtautumiseen käytetty työkalu tai teossa käytetty kulkuväline, tietty esine varkauden kohteena, tai toistuva suojautumistapa tai tapa vahingoittaa uhria. Jotkut rikolliset lisäksi "allekirjoittavat" tekonsa tarkoituksellisesti tietyllä tavalla.

Tekijäprofiloinnissa pyritään päättelemään rikoksentekijän ominaisuuksia rikospaikkatietojen pohjalta. Sarjoittaminen on menetelmä, jolla pyritään tunnistamaan rikoksia, jotka ovat todennäköisesti saman tekijän tekemiä niissä ilmenneen samankaltaisuuden perusteella. Sarjoittamalla etenkin sarjamurhat on pystytty yhdistämään oikeaan tekijään useimmissa tapauksissa. Maantieteellisessä profiloinnissa pyritään tekemään päätelmiä rikoksen tekijästä ja tämän asuinpaikasta rikoksen tekopaikkojen pohjalta. Monissa rikoslajeissa tekijän asunnon ja rikoksen tekopaikan välinen etäisyys on lyhyt, ja erityisen lyhyt kun kyseessä on tunnepitoinen rikos eikä taloudellista hyötyä tavoitteleva rikos. Joskus tekijän asuinpaikka päätellään siitä, että rikospaikat muodostavat kehän tekijän kotipaikan ympärille.

Profilointia käytti ensimmäisenä Yhdysvaltain liittovaltion poliisin FBIn väkivaltarikosyksikkö 1970-luvulla. Suomessa profilointia alettiin kuitenkin käyttää vasta 1990-luvulla. Keskusrikospoliisissa työskentelevän psykologi Helinä Häkkäsen mukaan Suomessa poliisi käyttää profilointia pääasiassa henkirikoksissa sekä tuhopolttosarjoissa.

Profilointi on joskus johtanut harhaan ja vahingoittanut syyttömiä. Tunnettu esimerkki on Atlantan olympialaisten 1996 yhteydessä tapahtunut pommi-isku, jossa profilointi johti syyttömän miehen joutumisen julkisesti epäilyksenalaiseksi. Profilointi voi myös aiheettomasti sulkea pois oikeita epäiltyjä.

Lähteet

Viitteet

Katso myös
 Etninen profilointi

Rikostutkimus
Bergtatt – Et eeventyr i 5 capitler

Bergtatt – Et eeventyr i 5 capitler on norjalaisen Ulver-yhtyeen debyyttialbumi.

Raa’an black metalin lisäksi levyllä kuullaan myös elementtejä norjalaisesta folkmusiikista, akustista kitaraa ja puhdasta laulua.

Kappaleet

Kokoonpano
 Garm – laulu, sanoitukset
 Håvard Jørgensen – kitara
 Torbjørn Pedersen (Aismal) – kitara
 Erik Olivier Lancelot (AiwarikiaR) – rummut
 Skoll – bassokitara
 Sverd – piano
 Lill Kathrine Stensrud – naisääni, huilu

Vuoden 1994 albumit
Vuoden 1994 esikoisalbumit
Ulverin albumit
Oe

Oe, Œ tai Ōe voi viitata ainakin seuraaviin:

 Œ, ligatuuri
 Oe, kylä Virossa
 Oe, Oineis-fyleen kuulunut Attikan demos
 Ōe, kaupunki Japanissa
 Ōe-vuori, vuori Fukuchiyamassa, Japanissa
 Oikeutta eläimille, eläinoikeusjärjestö
 Ōe, sukunimenä:
 Hikari Ōe (s. 1963), japanilainen säveltäjä
 Kenzaburō Ōe (s. 1935), japanilainen kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
 Sueo Ōe (1914–1941), korealais-japanilainen seiväshyppääjä
Markus Konttinen

Markus Konttinen (10. heinäkuuta 1957) on helsinkiläinen taidemaalari. Maalauksellisia, usein abstraktia ja figuratiivista ilmaisua yhdistäviä teoksia maalaava Konttinen oli Vuoden nuori taiteilija vuonna 1991. 

Markus Konttinen tuli laajemmin tunnetuksi 1980-luvun loppupuolella, jolloin hän maalasi kirkkain värein tyyliteltyjä, kaksiulotteisia toiminnallisia hahmoja. Vuoden nuoren taiteilijan näyttelyn jälkeen Konttinen etsi ilmaisua jokin aikaa ja vaihtoi tyyliä ja aihetta useaan otteeseen. Kukka- ja lapsiaiheisten maalausten jälkeen hän maalasi 1990-luvun lopulla pysty- ja vaakasuoria raitamaisia maalauksia.

Konttinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1981–1982 ja Kuvataideakatemiassa 1982–1986. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa esillä Helsingissä vuonna 1983.
Taidemaalarin työn lisäksi Konttinen toimi Taideyliopiston Kuvataideakatemian dekaanina vuosina 2013–2017. Konttiselle on myönnetty Pro Finlandia -mitali ja vuodesta 2022 taiteilijaeläke. Hän oli Ars Fennica -ehdokkaana vuonna 2010.

Julkiset teokset

 Kivinen Kotimatka, veistos, Keravan taidemuseon veistospuisto 1995
 Ruusu ja ruusut ja Neilikka liljan edessä, maalauksia, Oulun kaupunginsairaala 2002

Lähteet

Aiheesta muualla
Markus Konttisen kotisivut
 

Suomalaiset taidemaalarit
Pro Finlandia -palkitut
Vuoden nuori taiteilija -palkinnon saajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Blackface

Blackface on kasvomeikki, jota valkoihoiset esiintyjät käyttävät näytellessään mustaa henkilöä. 

Nykyään blackfacen katsotaan  etenkin Yhdysvalloissa edustavan vanhaa paheksuttua minstrel show -teatteriperinnettä, joka perustui rasististen stereotyyppien korostamiseen. Myös Euroopassa maski mielletään toimittaja Kalle Kinnusen mielestä negatiiviseksi stereotyypiksi, vaikka kaikki eivät allekirjoita väitettä.

Kohut Amerikassa 
Yhdysvalloissa Virginian kuvernööri Ralph Northam joutui poliittisen kohun keskelle, kun helmikuussa 2019 paljastui, että hänen opiskelijamatrikkelissaan vuodelta 1984 oli kuva, jossa hän esiintyi mustaksi meikattuna vierellään Ku Klux Klan -asuinen henkilö.

Vuonna 2017 yhdysvaltalainen feministi Lauren Michele Jackson popularisoi termin "digitaalinen blackface" (digital blackface). Se tarkoittaa tilanteita joissa Kulttuurisesti omitaan mustien käyttämää kieltä ja ilmaisuja, esim. meemeissä, TikTok-videoissa muiden huvitukseksi.

Kanadan pääministeri Justin Trudeau käytti blackface-maskia keväällä 2001 yksityiskoulun juhlissa ollessaan koulun opettajana.

Blackface -skandaalit Suomessa 

Tiernapojat eli tähtipojat on suomalainen jouluperinne, laulunäytelmä, jota nuoret pojat alun perin kiersivät taloissa esittämässä. Tiernapoikaesitysten juuret ovat keskiaikaisissa raamatullisia tapahtumia kuvaavissa mysteerinäytelmissä. Suomessa näytelmää on esitetty ainakin 1700-luvulta lähtien. Siinä esiintyy myös murjaanien kuningas, jonka kasvot on värjätty mustaksi.

Vuonna 2017 Stockmann veti pois työntekijöidensä tiernapoikavideon, jossa Murjaanien kuningas esiintyi kasvot mustattuna. Yhtiö pyysi anteeksi ja ilmoitti, että sen "harkintakyky oli pettänyt".  Vuonna 2021 Tiernasäätiö päätti, että sen tilaisuuksissa Murjaanien kuninkaan kasvojen mustaamista ei enää sallita. Tiernasäätiö suositteli myös Murjaanien kuninkaan nimen muuttamista maurien kuninkaaksi.

Katso myös 
Cynical Theories
Kulttuurinen lainaaminen
Tiernapojat

Lähteet

Aiheesta muualla

 Blackface eli rasistinen kasvomeikki kaataa Yhdysvaltojen politiikassa ja muotitaloissa, Hs.fi, Nyt-lehti
 Blackface, Tieteen termipankki

Teatteri
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Rasismi
Michael Jackson’s Ghosts

Michael Jackson's Ghosts on 9. toukokuuta 1997 julkaistu lyhyt musiikkielokuva/musiikkivideo. Sen pääosissa näyttelevät Michael Jackson, Pat Dade, Amy Smallman, Ray-Phillip Santos ja Heather Ehlers. Elokuvan on ohjannut Stan Winston, ja sen ovat kirjoittaneet Michael Jackson ja Stephen King.

Guinness World Records on nimennyt Michael Jackson's Ghostsin maailman pisimmäksi musiikkivideoksi.

Elokuvassa käytetyt kappaleet
2 Bad (film version)
Otettu HIStory -albumilta.
Ghosts
Otettu Blood on the Dance Floor: History in the Mix -albumilta.
Is It Scary (film version)
Otettu Blood on the Dance Floor: History in the Mix -albumilta.

Julkaisut 
Elokuva julkaistiin myös rajoitetun erän erikoisboxin mukana vuonna 1997, joka sisälsi myös Jacksonin remix-albumin, EP:n ja värillisen lehden.

Deluxe Collector Box Set - Limited Edition
Ghosts -VHS.
Blood on the Dance Floor: History in the Mix -albumi.
Limited Edition Minimax CD -EP.
16 sivuinen värillinen lehti.

Lähteet

Vuoden 1997 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat
Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum


Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum (latinaa, käännös suomeksi ”Menkää pois minun luotani, te kirotut, ikuiseen tuleen”) on ranskalaisen black metal -yhtyeen Deathspell Omegan neljäs studioalbumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikko Aspa – laulu
 Hasjarl – kitara
 Khaos – bassokitara

Tuotanto 
 Boban Milunović – masteroija
 Timo Ketola – kansikuva

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Chronicles of Chaos: 9.5/10

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Deathspell Omegan albumit
Ryhmä 9

Ryhmä 9 oli turkulainen taiteilijaryhmä, joka muodostui keväällä 1951 Otto Mäkilän ympärille. Ryhmää yhdisti Turun koulun henki, eli lyyrinen, mielikuvituksellinen  	
moderni ilmaisu joka sivusi surrealismia. Ryhmä toimi vuoteen 1959 asti, ja siihen kuuluivat Otto Mäkilän lisäksi taidemaalarit Kalle Eskola, Otso Karpakka, Edwin Lydén, Viljo Ranta, Anna-Liisa Riikkala ja Hilkka Toivola sekä taidegraafikot Laila Säilä ja Harry Henriksson. Pian ryhmän perustamisen jälkeen vuonna 1951 Mäkilä kutsui myös nuoren Kauko Lehtisen mukaan ryhmän jäseneksi.

Ryhmän taiteilijoilla oli tapana kokoontua toistensa koteihin keskustelemaan taiteen uusista ilmiöistä, näyttelyistä sekä taiteen mestareista kuten Picassosta ja Légeristä. Ryhmä 9:ssä oli Kauko Lehtisen mukaan hyvä henki ja yhteistyö. Ilmapiiri oli vapaa ja rohkaiseva. Yhteisnäyttelyissä ryhmäläiset pääsivät esiin laajemmin kuin Turun taiteilijaseuran näyttelyissä, mutta kohtuullisin kustannuksin. Toisin kuin Pro Arte, Ryhmä 9 kuului Turun taiteilijaseuraan, mutta piti vuosittain oman näyttelynsä Turussa ja muutaman näyttelyn muissa suurissa kaupungeissa.

Ryhmä 9 ja Turun koulukunta

Ryhmä 9 oli jatkoa Turussa 1930-luvulla toimineelle Pro Arte -ryhmälle, jonka jäseniä kutsuttiin myös Turun kouluksi tai Turun koulukunnaksi. Kuten Pro Artelaisia, ryhmä 9:n taiteilijoita kiinnostivat surrealismin ohella modernin taiteen eri suunnat. Valtaosa turkulaisista surrealisteista oli opiskellut Turun piirustuskoulussa. Heistä tunnetuin ja merkittävin oli jo Pro Arten johtohahmona toiminut Otto Mäkilä. Myös ryhmä 9:n taidemaalarijäsenten katsotaan kuuluneen Turun surrealistien ensimmäiseen polveen. Toiseen aaltoon kuuluivat kolmanteen surrealistishenkiseen turkulaiseen ryhmään Pro Arte 57:ään kuuluneet taiteilijat, kuten Alpo Jaakola ja Antti Nieminen.

Ryhmä 9 siirsi Turun koulukunnan tradition 1950-luvulle. Se edusti pääasiassa abstraktia ilmaisua, ei niinkään surrealismia, joka muutenkin oli ollut viitteenomaista. Surrealismi jäi 1940-luvun lopulla Otto Mäkilän taiteessa esiintyneiden konesommitelmien varaan. Mäkilän mukaan ryhmä perustettiin liian myöhään, eikä se enää löytänyt yhteistä taiteellista päämäärää. Mäkilän taiteen oma kriisi osui Ryhmä 9:n alkuvaiheisiin ja hän oleskeli pitkiä aikoja Pariisissa, joten hänen taiteensa kehitys tapahtui kauempana Ryhmä 9:n taiteilijoiden vaikutuspiiristä. Ryhmä pyrki luomaan ehjiä ja rauhallisia näyttelyitä vastapainona ajan sekavalle ja kirjavalle taiteen tarjonnalle. Ryhmä järjesti viimeisen näyttelynsä vuonna 1959.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Ulla Huhtamäki, Heittäydy vapauteen : avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965 Jyväskylän yliopisto, 2007 978-951-39-2964-0 (väitöskirja) (Jyväskylä studies in humanities – 81), ISSN 1459-4323, ISBN 978-951-39-2964-0
Huhtamäen väitöskirja (PDF)

Suomalaiset taiteilijaryhmät
Surrealismi
Liikenteen turvallisuusvirasto

Liikenteen turvallisuusvirasto () oli vuosina 2010–2018 toiminut Suomen valtion virastokokonaisuus. Se oli osa liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalaa. Sen tehtävänä oli vastata liikenteen sääntely- ja valvontatehtävistä, kehittää liikenteen turvallisuutta sekä vähentää sen ympäristöhaittoja. Virastosta käytettiin etenkin kansainvälisissä yhteyksissä lyhennettä Trafi. Vuoden 2019 alussa Liikenteen turvallisuusvirasto, Viestintävirasto ja osa Liikenneviraston toiminnoista yhdistettiin Liikenne- ja viestintävirasto Traficomiksi.

Virasto muodostettiin yhdistämällä viiden eri viraston toimintoja:
 Merenkulkulaitoksen meriturvallisuustoiminto, luotsauksen viranomaistehtävät, alusliikennepalveluiden toimivaltaisen viranomaisen tehtävät ja alusrekisterin pitäminen;
 Ilmailuhallinto;
 Rautatievirasto;
 Tiehallinnon toiminnot, jotka liittyvät liikenneturvallisuutta koskevaan norminantoon sekä tienpidon turvallisuussäännösten valvontaan;
 Ajoneuvohallintokeskus.
Lisäksi virastossa oli liikennejärjestelmätason operatiivisia tehtäviä.

Viraston pääjohtaja oli Mia Nykopp Virastossa työskenteli noin 550 henkilöä.

Liikenteen turvallisuusvirasto peri liikenteeltä perittävät veroluontoiset maksut, joista noin 15 % palautui takaisin liikenteen infrastruktuurin ylläpitoon.


Katso myös
 Väylävirasto

Lähteet
Liikenne- ja viestintäministeriö
Laki liikenteen turvallisuusvirastosta (863/2009)

Viitteet

Aiheesta muualla
Liikenteen turvallisuusvirasto
Liikenne- ja viestintäministeriön verkkopalvelu
Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala

Liikennehallinto
Suomen entiset viranomaiset ja keskusvirastot
Liikenne- ja viestintäministeriö
Liikenneturvallisuus
Tove

Tove on skandinaavinen naisen etunimi. Nimi on todennäköisimmin johdettu joko ukkosenjumalan nimestä Tor tai toisen selityksen mukaan  kyyhkystä tarkoittavasta sanasta Due.

Suomessa nimi Tove on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 803 naiselle ja alle kymmenelle miehelle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Toven nimipäivä on 12. joulukuuta.

Tunnettuja Toveja 

 Tove Alexandersson, ruotsalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
 Tove Almqvist, ruotsalainen jalkapalloilija
 Tove Appelgren, suomenruotsalainen kirjailija ja teatteriohjaaja
 Tove Bull, norjalainen kielitieteilijä ja yliopiston rehtori
 Tove Ditlevsen, tanskalainen kirjailija
 Tove Edfeldt, ruotsalainen näyttelijä
 Tove Hedström, suomalainen kirjailija
 Tove Idström, suomalainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja, dramaturgi
 Tove Jaarnek, ruotsalainen laulaja
 Tove Jansson, suomenruotsalainen kirjailija, taidemaalari ja sarjakuvapiirtäjä, muumitarinoiden luoja
 Tove Nilsen, norjalainen kirjailija ja kriitikko
 Tove Nilsson, Tove Lo, ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä 
 Tove Salokivi, suomalainen käsipalloilija
 Tove Selin, suomalainen kansalaisaktivisti ja tietokirjailija
 Tove Skutnabb-Kangas, kielitieteilijä ja pedagogi
 Tove Slotte, suomalainen kuvittaja
 Tove Styrke, ruotsalainen poplaulaja
 Tove Søby, tanskalainen ratameloja
 Tove Torvalds (o.s. Monni), karaten Suomen-mestari, Linus Torvaldsin puoliso
 Tove Åman, suomalainen oopperalaulaja

Lähteet

Viitteet

Etunimet
El Salvadorin maanjäristys 2001

El Salvadorin maanjäristyksellä 2001 viitataan kahteen maanjäristykseen, jotka tekivät tuhoa El Salvadorissa kuukauden välein vuonna 2001. Ensimmäisen järistyksen episentrumi oli 60 kilometrin syvyydessä 100 kilometriä lounaaseen San Miguelista. Toisen episentrumi oli 30 kilometriä itään San Salvadorista.

Aiheesta muualla
Magnitude 7.7 EL SALVADOR 2001 January 13 17:33:32 UTC 
Magnitude 6.6 EL SALVADOR 2001 February 13 14:22:05 UTC

Maanjäristys 2001
Vuoden 2001 maanjäristykset
Lego Wolfpack

Lego Wolfpack  (”Susilauma”) on Legon tuotesarja, joka oli tuotannossa vuosina 1992-1993. Se on yksi Legon pienimmistä tuotesarjoista, sillä sarjaan kuuluu ainoastaan kolme settiä. 

Wolfpack on Lego Castle -tuotesarjan alateema, ja sen aiheena ovat lainsuojattomat.

Setit 
Wolfpack Renegades
Wolfpack Tower 
Ghostly Hideout

Aiheesta muualla 
 Lego Wolfpack -setit (Brickset)

Wolfpack
Juha Roiha

Juha Tapani Roiha (s. 1955) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja, joka on vuodesta 2009 työskennellyt Yle TV1:n Puoli seitsemän -makasiiniohjelman toimittajana. Sitä ennen Roiha työskenteli Yle Radio Suomessa, jossa hän toimitti muun muassa kirjallisuusohjelmaa Roihan kirja.

Yleisradion Radiomafia-kanavan juontajana ja toimittajana hän toimi koko kanavan olemassaolon ajan. Hän ja Tero Liete juonsivat 1. kesäkuuta 1990 kanavan ensimmäistä lähetystä, aamuohjelmaa Herätysjuhla, jonka aluksi Roiha lausui kanavan aloitussanat "Hyvää huomenta, tämä on Radiomafian taajuus". Ennen kanavan lakkauttamista 12. tammikuuta 2003 Roiha oli mukana muun muassa ohjelmissa Pressiklubi  sekä Ulmanen & Roiha, jonka toisena juontajana oli Kai Ulmanen. Loimaalla syntynyt Roiha aloitti toimittajan uransa työskentelemällä Turun ylioppilaslehden päätoimittajana. Radiouransa hän aloitti 1980-luvulla Yleisradion maakuntaradio Turun Radiossa juontaen myös Rockradiota ja Yöradiota. 

Roiha toimi kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon valitsijalautakunnan puheenjohtajana vuonna 2016.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset televisiotoimittajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Muskottisota – Taistelu Itä-Intian Maustesaarista

Muskottisota – Taistelu Itä-Intian Maustesaarista  (Nathaniel’s Nutmeg: Or, The True and Incredible Adventures of the Spice Trader Who Changed The Course Of History) on Giles Miltonin kirjoittama meriseikkailu, jonka on suomentanut kirjailija Juha Ruusuvuori. Teoksen tapahtumien ajankohta on englantilaisten ja hollantilaisten valloitussotien aika 1600-luvulla ja maantieteellisenä alueena pienet Maustesaaret Kaakkois-Aasian trooppisilla vesillä.

Teoksen aiheena ovat muskottipähkinä, maustekauppa, piskuinen Run-saari ja englantilaisten merenkävijöiden seikkailut. Nykyihmisestä voi tuntua uskomattomalta, että muskottipähkinä sai 1600-luvulla aikaan suuren kansainvälisen konfliktin, mutta renessanssin Euroopassa muskottipähkinä oli arvokkaimpia kauppatavaroita, enemmän kuin painonsa arvoinen kultaa.

Englanti ja Hollanti taistelivat Kaakkois-Aasian saarten omistuksesta koko 1600-luvun. Osapuolena olivat tietysti myös paikalliset asukkaat, ja heidän ja länsimaalaisten kyvyttömyys ymmärtää toisiaan aiheutti huvittaviakin tilanteita kaiken sankaruuden, julmuuden, petosten ja kunnianhimon keskellä.

Kirjassa keskitytään Hollannin ja Englannin Itä-Intian kauppakomppanioiden väliseen kilpailuun saada hallintaansa maustekauppa neljäsataa vuotta sitten. Euroopan merivallat lähettivät nykyisin Indonesiaan kuuluville Maustesaarille seikkailijoista koostuvia seurueita, ja kukin maa pyrki saamaan alueisiin yksinoikeuden ja haalimaan itselleen maustekaupasta saatavat käsittämättömän suuret tuotot. 

Nathaniel Courthope lähti 1616 valtaamaan Run-nimistä saarta, joka oli muutaman neliömailin suuruinen muskottipuiden peittämä saari. Englannin kannalta asiassa kävi sikäli onnellisesti, että vaikka saaren omistus lopulta sopimuksella vahvistettiin Hollannille, Englanti sai toiselta puolelta maapalloa maakaistaleen, Manhattanin saaren.
 
Kirjan kirjoittaja, tutkimusmatkoihin erikoistunut brittiläinen toimittaja ja kirjailija Giles Milton on tehnyt perusteelliset taustatyöt ennen kirjoittamaan ryhtymistään. Kirjassa on hyödyllisiä karttoja ja erinomainen kuvitus.

Lähteet

Aiheesta muualla
Muskettisota John Nurmisen Säätiön sivulla 

Vuoden 2009 kirjat
Brittiläiset kirjat 
Kirjat historiasta
Ameur Hizem

Ameur Hizem (, s. 22. syyskuuta 1937 Monastir, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Valmennusura
Hizem opiskeli jalkapallovalmentajaksi Saksassa ja palasi takaisin Tunisiaan vuonna 1967 valmentamaan kotikaupunkinsa seuraa US Monastiria. Joukkue sijoittui kaudella 1967–1968 sijalle 11 ollen sarjan toiseksi viimeinen. Tuolloin ei kuitenkaan pääsarjasta pudonnut ketään alemmalle sarjatasolle. Myöhemmin vuonna 1970 Hizem valittiin Tunisia maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen alaisuudessaan Tunisia ei selvinnyt vuosien 1970 ja 1974 MM-kisoihin, mutta sen sijaan se voitti Arabimaiden kesken pelatun Palestiina cupin vuonna 1973.

Hizemin maajoukkueen valmentaminen kesti aina vuoteen 1974 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Club Africainin valmentajaksi. Ensimmäisellä kaudella joukkue sijoittui sarjassa toiseksi häviten vain pisteellä mestaruuden voittaneelle Espérancelle. Hizem onnistui kuitenkin luotsaamaan joukkueensa Maghreb Mestarien cupin voittoon. Kaudella 1975–1976 joukkue ei menestynyt toivotulla tavalla ja Hizem erotettiin tehtävästään ennen kauden loppua. Kaudeksi 1976–1977 hän siirtyi valmentamaan uudelleen US Monastiria. Menestystä ei kuitenkaan tullut joukkueen vältyttyä kahdella pisteellä sarjaputoamisen. Hizem jatkoi joukkueen valmentajana vielä toisen kauden, mutta vielä huonommalla menestyksellä kun Monastir putosi sarjatasoa alemmaksi. Hizem sai lähteä kauden päätteeksi ja otti väliaikaisesti valmennusvastuun Tunisian maajoukkueesta vuosina 1978–1979 ja 1980–1981. Samaan aikaan hän valmensi Stade Tunisienia kaksi kautta, joista ensimmäisellä kaudella joukkue sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi. Sittemmin Hizem palasi uudelleen Monastirin valmentajaksi kauden 1983–1984 lopulla ja onnistui säilyttämään joukkueen pääsarjassa. Hizem valittiin uudelleen Monastirin päävalmentajaksi kaudella 1993–1994, mutta hänet korvattiin kauden alussa Lotfi Rhimilla huonojen esitysten vuoksi.

Meriitit
Maghreb Mestarien cup: 1975
Palestiinan cup: 1973

Lähteet

Tunisialaiset jalkapalloilijat
Tunisialaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Päivi Kankaro

Päivi Kankaro eli Bääbs on Varsinais-Suomesta kotoisin oleva helsinkiläinen laulaja, joka on ollut TV-resistori-yhtyeen jäsen vuodesta 1999. Bääbs-nimi on alun perin TV-resistorin toisen laulajan Yrjö Saarisen keksimä lempinimi.

Bääbs-nimellä Kankaro on esiintynyt vuoden 2009 alusta lähtien. Ensimmäinen virallinen julkaisu tällä nimellä oli Sony Musicin julkaisemalta Syvissä Vesissä -kokoelmalevyltä löytyvä coveri Stig Doggin kappaleesta ”Kun nainen lyö”.

Euroviisut 2010 

Syyskuussa 2009 Bääbs valittiin avoimeen kilpailuun tulleiden 267 demon joukosta 2010 Euroviisujen Suomen esikarsintaan 30 muun artistin kanssa. Lokakuussa 2009 järjestetyn tekstiviestiäänestyksen myötä Bääbs valittiin jatkoon ja pääsi Euroviisujen Suomen semifinaaleihin. Bääbsin kilpailukappaleen ”You Don't Know Tomorrow” sävelsi, sanoitti ja tuotti helsinkiläinen Viola-yhtye.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.paivikankaro.com/
Bääbsin artistisivu Yleisradion Euroviisu-sivuilla

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Telstar (kappale)

Telstar on The Tornados -yhtyeen instrumentaalikappale vuodelta 1962. Se nousi ensimmäisenä brittisinglenä yhdysvaltalaisen Billboard Hot 100 -listan ykköseksi ja saavutti ykkössijan myös kotimaassaan. Se sai menestystä jossain määrin myös muissakin maissa. Kappale on nimetty yhdysvaltalaisen tietoliikennesatelliitin Telstarin mukaan, joka ammuttiin maatakiertävälle radalle heinäkuussa 1962. Avaruusteemat olivat tuolloin pinnalla supervaltojen avaruuskilvan johdosta. Telstarin tuotti ja sävelsi Joe Meek. Singlen B-puolella on Geoff Goddardin kirjoittama kappale ”Jungle Fever”.

Lähteet

Brittiläiset rockkappaleet
Vuoden 1962 kappaleet
Yli maan äären

Yli maan äären – Magalhãesin kohtalokas purjehdus maailman ympäri (alkuteos Over the Edge of the World – Magellan’s terrifying circumnavigationof the globe) on yhdysvaltalaisen tietokirjailijan Laurence Bergreenin (1950–) kirjoittama historiallinen tietokirja, joka kertoo löytöretkeilijä Fernão de Magalhãesin maailmanympäripurjehduksesta. The New York Times valitsi sen vuoden 2003 merkittävien teosten joukkoon, ja siitä on tekeillä elokuva.

Tosielämän jännityskertomus kertoo miehistä, jotka lähtivät vuonna 1519 purjehtimaan Espanjasta kohti länttä ja joista vain muutama palasi vuonna 1522 takaisin lähtöpaikkaan. Matkalla he olivat menettäneet kapteeninsa Magalhãesin sekä melkein koko 260 hengen miehistönsä laivoineen. Jäljellä oli vain yksi alus viidestä ja 18 miestä. Tuliaisina oli mausteita ja tieto Tyynenmeren todellisesta suuruudesta.

Heillä oli mukanaan myös toinen uusi tieto: purjehtimalla länteen pääsee itään. Meritie Maustesaarille on olemassa, kuten jo Kolumbus oli haaveillut.

Bergreen on käyttänyt teoksen pohjana runsaasti asiakirjoja. Hän teki useita matkoja Espanjaan Sevillan Intioiden arkistoon ja tutustui paikkoihin, joissa Magalhães valmisteli matkaa. Hän tutustui myös Etelä-Amerikassa Magalhãesinsalmeen, joka on saanut nimensä tutkimusmatkailijan urotyön kunniaksi. Yksi kiinnostavimpia lähteitä on matkalla mukana olleen Antonio Pigafettan matkapäiväkirja. Pigafetta oli mukana koko matkan, selviytyi kaikista vastoinkäymisistä, ja hänen ainutlaatuinen kuvauksensa kattaa kiinnostavia yksityiskohtia, joita Bergreen on voinut hyödyntää teosta kirjoittaessaan. Näistä eri aineksista Bergreen on koonnut yhtenäisen kertomuksen, joka kuljettaa lukijaa mukanaan koko jännittävän matkaan kaikkine vaiheineen.

Bergreen on julkaissut useita tietokirjallisia menestysteoksia. Tämän teoksen jälkeen Nasa hyödynsi hänen asiantuntemustaan, kun Marsin Victoria-kraatterin ympäristön geologisia muodostumia haluttiin nimetä.

Kirjan suomenkielisen version kuvitukseen on osittain käytetty John Nurmisen Säätiön laajaa karttakokoelmaa sekä myös Kansalliskirjaston kokoelmia. Riikka Toivasen suomennoksen laatua ja tarkkuutta on arvioitu korkealuokkaiseksi.

Lähteet

Vuoden 2008 kirjat
Kirjat historiasta
Yhdysvaltalaiset tietokirjat
Karl Kotratschek

Karl Kotratschek (24. lokakuuta 1914 Wien, Itävalta – 4. heinäkuuta 1941 Afrikka) oli itävaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.

Kotratschek sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten kolmiloikassa 23:nneksi tuloksella 13,15 m. Pariisin EM-kilpailuissa hän edusti Saksaa ja saavutti pronssia tuloksella 14,73 m.

Kotratschek voitti Itävallan mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1935, 1936 ja 1937 sekä pituushypyssä vuosina 1937 ja 1938. Hän paransi Itävallan kolmiloikkaennätystä tulokseen 14,43 m vuonna 1934, 14,57 m vuonna 1936 sekä tulokseen 14,92 m ja 15,28 m vuonna 1938. Viimeksi mainittu oli myös Saksan ennätys, ja se säilyi Itävallan ennätyksenä kesäkuuhun 1974 saakka.

Kotratschek kaatui II maailmansodassa Saksan Pohjois-Afrikan joukoissa heinäkuussa 1941.

Lähteet

Viitteet 

Itävaltalaiset kolmiloikkaajat
Itävaltalaiset pituushyppääjät
Saksalaiset kolmiloikkaajat
Saksalaiset pituushyppääjät
Saksalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet