joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Down to You

Down to You on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Kris Isacsson. Elokuvan päähenkilöt ovat Alfred ”Al” Connelly (jota näyttelee Freddie Prinze Jr.), Imogen (Julia Stiles) ja Cyrus (Selma Blair). Näyttelijäkaartiin kuuluvat myös Ashton Kutcher, Rosario Dawson ja Zak Orth.

Juoni 
Elokuvassa taideopiskelija Imogen ja kokin urasta haaveileva Alfred ”Al” tapaavat New Yorkissa ja rakastuvat toisiinsa. Mutkia matkaan aiheuttaa Imogenin muutto San Franciscoon opiskelemaan.

Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romanttiset komediat
Robert Chesteriläinen

Robert Chesteriläinen (; elänyt 1100-luvulla) oli englantilainen matemaatikko, tähtitieteilijä, kemisti ja arabisti, joka käänsi ensimmäisen tunnetun latinankielisen käännöksen Koraanista. Hänet tunnetaan myös tekemästään käännösvirheestä, jonka seurauksena nykyään matematiikassa käytetään eräälle trigonometriselle funktiolle nimitystä sini.  Jotkin lähteet yhdistävät Robert Kettonilaisen Robert Chesteriläiseen, mutta kyseessä voivat olla myös eri henkilöt.

Elämäkerta 
Chesteriläinen syntyi 1100-luvun alussa. Kuten tuohon aikaan oli yleistä oppineiden keskuudessa, Chesteriläisellä oli useita erilaisia nimiä. Häntä kutsuttiin seuraavilla nimillä: Robert Retinensis, Robertus Ketenensis, de Ketene, Ostiensis, Astensis, Anglicus, Cataneus, Robert Cestrensis, de Retines ja the Englishman (). Chester-nimi viittaa ilmeisesti hänen opiskelupaikkaansa. Alun perin hänen uskotaan olleen kotoisin Kettonin kylästä, Keski-Englannin Rutlandista. Hänen varhaisesta elämästä ei tiedetä juuri mitään.

Hän ja Plato Tibertinus matkustivat 1136 Barcelonaan ja vuonna 1141 hän asui Ebro-joen tuntumassa opiskellen alkemiaa ja astrologiaa hänen läheisen ystävän kroatialaisen filosofin Hermann Dalmatianilaisen kanssa. Chesteriläinen työskenteli myös Pampelonan arkkidiakonina vuonna 1143. Kotimaahansa hän palasi ainakin kahdesti; ensimmäisen kerran vuonna 1147 ja toisen kerran vuonna 1150.

Clunyn apotti Petrus Venerabilis vakuutti Chesteriläisen ja Dalmatianilaisen vuonna 1141 opiskelemaan islamin uskoa ja lakia sekä rohkaisi heitä kääntämään Islamin pyhän kirjan Koraanin latinaksi. Pietarin intressinä oli kerätä nuorukaisten työnhedelmät ja käyttää sitä apuvälineenä osoittaakseen muslimien olevan pakanallisia. Käännöstyö poikkeutti Chesteriläisen hänen matemaattisista ja astrologisista tutkimuksistaan, mutta sai työn valmiiksi vuonna 1143. Chesteriläinen sai toisen suuren käännöstyön valmiiksi 11. helmikuuta vuonna 1144, nimittäin Jabir bin Hayyanin Kitab al-Kimyan, joka on ensimmäinen latinankielinen käännös arabialaisesta alkemiallisesta työstä Länsi-Euroopassa. Chesteriläinen esitteli myös algebran länsieurooppalaisille oppineille kääntämällä al-Khwarizmin al-Jabr wa'l-Muqabalah -teoksen. Chesteriläisen käännöksen pohjalta matematiikkaan tuli termeinä algoritmi ja sini. Jälkimmäinen sana syntyi virheellisen käännöksen kautta. Sanan pohjana on sanskritinkielinen ympyrän jännettä tarkoittava sana jiva. Keskiajalla oli erittäin yleistä, että intialaisia tekstejä käännettiin arabiaksi, ja koska jivalle ei löytynyt arabian kielestä sopivaa vastinetta, lanattiin sana suoraan arabiaan muodssa jiba. Koska arabiaa kirjoitettaessa merkitään vain konsonantit, niin Chesteriläinen tulkitsi sanan olevan jaib, jolla voidaan tarkoittaa merenlahtea. Chesteriläinen käänsi siis jiban latinan merenlahtea tarkoittavalle sanalle eli sinus. Tämä on pohja nykyisin käytössä olevalle sini-funktion nimelle.

Robert Chesteriläisen kuolinpäivää ei tiedetä.

Lähteet 

Englantilaiset matemaatikot
Keskiajan henkilöt
Espoon kristillinen koulu

Espoon kristillinen koulu (lyh. EKK) on Espoon Matinkylässä sijaitseva koulu, jossa opiskelee noin 260 oppilasta. Suomen valtioneuvosto myönsi koululle pysyvän opetuksenjärjestämisluvan 27. maaliskuuta 2008.

Historia 
Espoon kristillinen koulu aloitti toimintansa vuonna 1999. Koulu toimi vuonna 2000 Pohjois-Tapiolassa, mutta sai vuonna 2001 kookkaammat tilat vanhan pankin tiloista Haukilahden ostoskeskuksesta. Tila kävi kasvavalle koululle pieneksi ja se sai lisätilaa läheisistä rakennuksista. Koulu muutti loppuvuonna 2009 entisen säästöpankkiopiston tiloihin Espoon Matinkylään, kunnes ne purettiin tulevan asuntoalueen tieltä vuonna 2012. Vuoteen 2021 asti Espoon kristillinen koulu toimi Kehä II:n pohjoispäässä Keran rautatieaseman läheisyydessä. Tammikuussa 2022 koulun rakennushanke valmistui ja koulu pääsi muuttamaan pysyviin tiloihin Matinkylään. Koulun osoite on Matinkartanontie 13.

Opetus 
Espoon kristillinen koulu noudattaa esi- ja perusopetuksen opetussuunnitelmia, jotka ovat valtakunnallisten opetussuunnitelmien perusteiden mukaisia. Myös tuntijako on asetuksen mukainen. Opetussuunnitelmassa huomioidaan koulun omat painotukset sekä paikallisen toimintaympäristön ja lähialueiden mahdollisuudet ja erityispiirteet.

Espoon kristillinen koulu mediassa 
Espoon kristillisessä koulussa toimii yläkoululaisten muodostama ISS-tiede- ja tekniikkajoukko, joka toteutettiin kumppanuushankkeena kalifornialaisen Valley Christian Schoolin kanssa. Kansainvälisessä projektissa perehdytään luonnontieteellisen tutkimuksen tekemiseen sekä tietokoneohjelmointiin. Koulun oppilaiden rakentama, sieni-itiöitä ja niiden kasvattamiseen suunnitellun kasvatusalustan sisältänyt tutkimuskapseli laukaistiin 13. heinäkuuta 2014 kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Antares-raketilla. Euroopan ensimmäinen koululaisten tekemä avaruussienitutkimus palasi Espoon kristilliseen kouluun 7. marraskuuta 2014. Koulun ensimmäinen ISS-vuosi oli tuloksiltaan positiivinen, vaikkei avaruussieni lähtenytkään kasvamaan. Raketin lähtö viivästyi kahdella kuukaudella, mikä luultavasti aiheutti kasvualustan ja vesisäiliön kuivumisen.

Projekti ISS:n kanssa 
Koulun ISS-joukon saamat positiiviset oppimistulokset sekä oppilaiden ja mentoreiden kiinnostus antoivat sysäyksen Erasmus+ KA2 -hankkeelle. Syyskuun alussa 2014 alkanut CIMOn rahoittama kolmevuotinen projekti oli kahden yliopiston ja kolmen koulun yhteinen. Projektissa olivat mukana Norja, Romania ja Suomi. Sen tavoitteena oli etsiä ja vakiinnuttaa uusia luonnontieteiden oppimismalleja sekä rakentaa kumppaneiden välisiä yhteistyökuvioita. Espoon kristillisen koulun läheisin projektikumppani oli Helsingin yliopiston Elintarvike- ja ympäristötieteiden laitos, joka antoi tieteellistä tukea koulun oppilaiden tekemille tutkimuksille.

Lähteet 
 Koulun kotisivut  
 YLE: Suomalaisten koululaisten kasvattamia sieniä lähtee avaruuteen sunnuntaina 
 Yle Areena: Sieniä avaruuteen - espoolaiskoululaisten huikea projekti  
 Opettaja-lehti: Espoosta avaruuteen  
 HS: Espoon koululaiset lähettävät sieni-itiöitä avaruuteen  
 EKK ISS-tiedekerhon kotisivut

Viitteet 

Espoon oppilaitokset
Kilo (Espoo)
Philip Hannan

Philip Matthew Hannan (20. toukokuuta 1913 – 29. syyskuuta 2011 New Orleans, Louisiana) oli yhdysvaltalainen kirkonmies, joka toimi New Orleansin hiippakunnan katolisena arkkipiispana vuosina 1965–1988. Hän sai pappisvihkimyksensä 8. joulukuuta 1939. 

Washington DC:ssä syntyneellä Hannanilla oli irlantilainen isä. Hän sai Pacem in Terris -palkinnon 1996. Hannan kuoli syyskuussa 2011 neworleansilaisessa saattokodissa.

Lähteet 

Katoliset arkkipiispat
Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Alfred Clifton Hughes

Alfred Clifton Hughes (s. 2. joulukuuta 1932 Boston) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan 15. joulukuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maximiana in Byzacenan titulaaripiispaksi 21. heinäkuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Humberto Sousa Medeiros, jota avustivat Thomas Vose Daily ja John Michael D'Arcy.

7. syyskuuta 1993 Hughes nimitettiin Baton Rougen piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 4. marraskuuta. Hänet nimitettiin 16. helmikuuta 2001 New Orleansin koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 3. tammikuuta 2002 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 12. kesäkuuta 2009.

Hughes opiskeli St. John's Seminaryssa ja täydensi opintojaan Rooman Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa.

Lähteet 

Katoliset arkkipiispat
Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Psyclon Nine

Psyclon Nine on vuonna 2000 perustettu yhdysvaltalainen yhtye San Franciscon Bay Area -seudulta. He soittavat pääasiallisesti aggrotech-musiikkia, johon sekoittuvat industrial- ja perinteinen black metal -musiikki.  2011-2012 Yhtye aloitti keikkaillun ja alkoi työstää uutta albumia.

Huhut 
Huhujen mukaan, yhtyeen laulaja Nero Bellum on huijannut yhtyeen kannattajilta rahaa vuonna 2010, laittamalla Psyclon Nine -teemaisia paitoja & muita esineitä myyntiin. Yli 40 kannattajan kerrotaan ostaneen tavaroita, mutta ovat sittemmin jääneet ilman niitä. Muut bändin jäsenet kielsivät syytteet huijauksista, laulaja itse ei ottanut kantaa asiaan.
Elokuussa 2010, Bellum poisti muut yhtyeen jäsenet mm. yhtyeen MySpace-sivustolta, joka teki hänestä ainoan kauppatavaroista vastuussa olevan henkilön.

Lokakuussa 2010, Bellum lisäsi blogiinsa kirjoituksen, jossa hän paljastaa huijauksen ja kertoo tämän tapahtuneen huumeriippuvuuden vuoksi. Kirjoitus kertoo myös, että yhtye olisi lopullisesti hajalla, eikä uutta sisältöä olisi näin ollen luvassa.

Jäsenet 
 Nero Bellum – laulu (2000–)
 Rotny Ford – kitara, kosketinsoitin (2006–2007, 2008–)
 Kylie Megaera – rummut (2011–)
 Jon Siren – konerummut (2009–)
 Jared Alecto – bassokitara (live, 2012-)
 Glitch NIX - kosketinsoitin, syntetisaattori (2013-)

Entiset jäsenet 
 Eric Gottesman – syntetisaattori (2000–2006), bassokitara (2004–2006, 2007)
 Sevin – syntetisaattori, kosketinsoitin (2006–2008)
 Daniel Fox – rummut (2007–2008)
 Josef Heresy – syntetisaattori (2000–2008), kitara (2006–2008)
 Abbey Nex – rummut (2005–2006), bassokitara (2007–2009)
 Vlixx Vaden - kosketinsoitin, syntetisaattori (2009-2009, 2012-2013)

Diskografia

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut
 Biography on Metropolis Records (US label)
 NoiTekk (European label)
 Psyclon Nine VampireFreaks-sivustolla

Yhdysvaltalaiset alternative metal -yhtyeet
John Favalora

John Clement Favalora (s. 5. joulukuuta 1935) on yhdysvaltalainen kirkonmies. Hän toimi Miamin katolisena arkkipiispana vuodesta 1994, kunnes erosi tehtävistään 2010.

Favalora syntyi New Orleansissa, Louisianassa, ja sai pappisvihkimyksensä 20. joulukuuta 1961.

Lähteet 

Katoliset arkkipiispat
Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Bernard Mohlalisi

Bernard Mohlalisi OMI (16. maaliskuuta 1933 – 24. heinäkuuta 2020) oli lesotholainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. heinäkuuta 1963 ja nimitettiin Maserun arkkipiispaksi 11. kesäkuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ambrose Battista De Paoli, jota avustivat Paul Khoarai ja Hubert Bucher.

Mohlalisi jäi eläkkeelle 30. kesäkuuta 2009.

Lähteet 

Katoliset arkkipiispat
Lesotholaiset papit
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Raitio (lehti)

Raitio on joukkoliikenneharrastajien tieteellinen ja sitoutumaton aikakausjulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehteä julkaisee Suomen Raitiotieseura ry ja se keskittyy kertomaan kotimaisista ja rajoitetusti myös ulkomaisista raitioteistä ja -vaunuista. Lehti on myös julkaisijayhdistyksen jäsenlehti. Vuodesta 1972 vuoteen 1977 SRS:n artikkelit julkaistiin Resiina-lehdessä. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1977. Lehden sisältö tuotetaan harrastajavoimin. Lehden päätoimittajana on 1. lokakuuta 2011 alkaen Daniel Federley.

Raitio oli 1980-luvulla nitojalla nidottu nivaska kaksipuolisia, mustavalkoisia A4-monisteita. Nykyään lehti painetaan nelivärisenä kirjapainotekniikalla ja taiton hoitaa ammattilainen, minkä seurauksena lehden ulkoasu on muuttunut huomattavasti.

Aiheesta muualla
 SRS:n Kotisivut

Suomalaiset harrastelehdet
Daniel Edward Pilarczyk

Daniel Edward Pilarczyk (12. elokuuta 1934 – 22. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen pappi, joka toimi Cincinnatin hiippakunnan katolisena arkkipiispana vuodesta 1982 joulukuuhun 2009, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Häntä edelsi Joseph Louis Bernardin.

Pilarczyk syntyi Daytonissa ja sai pappisvihkimyksensä 20. joulukuuta 1959.

Lähteet
Catholic Hierarchy 

Katoliset arkkipiispat
Yhdysvaltalaiset katoliset piispat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Hetku

Hetku on Suomen Linja-autohistoriallisen Seuran jäsenlehti, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehden sisältönä on kaikkea linja-autoliikenteeseen ja sen historiaan liittyvää. Lehteä on julkaistu vuodesta 1978. Lehden päätoimittajana on Hannu Perttula.

Hetku oli alun perin mustavalkoinen julkaisu, nykyään lehti painatetaan kirjapainotekniikalla, jonka ansiosta lehden ja kuvien laatu on kohonnut. Lehteä tehdään talkootyönä.

Aiheesta muualla
 Suomen Linja-autohistoriallinen Seura r.y
 Hetku-lehti 

Suomalaiset harrastelehdet
Joseph Louis Bernardin

Joseph Louis Bernardin (2. huhtikuuta 1928 – 14. marraskuuta 1996) oli yhdysvaltalainen pappi. Hän oli katolisen kirkon kardinaalina vuodesta 1983.

Bernardin toimi Cincinnatin (1972–1982) ja Chicagon (1982–1996) katolisten hiippakuntien arkkipiispana.

Bernardin sai pappisvihkimyksensä 26. huhtikuuta 1952. Hänelle myönnettiin Presidential Medal of Freedom ja vuonna 1985 Pacem in Terris -palkinto. Hänen kuolemansa 68 vuoden iässä aiheutti haimasyöpä.

Katoliset arkkipiispat
Yhdysvaltalaiset kardinaalit
Presidential Medal of Freedom
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Katolinen yhteiskuntaoppi
Buzz! Master Quiz

Buzz! Master Quiz on PSP:n ensimmäinen Buzz!-peli.

Peli sisältää yli 3 000 kysymystä ja monia satoja kuvia, ääninäytteitä ja videoleikkeitä. Yhdellä PSP:llä pystyy pelaamaan parhaimmillaan jopa kuusi pelaajaa ja pelissä on myös laaja yksinpelitila, joka sisältää 15 erilaista haastetta.

Pelissä on kolme erilaista moninpelitilaa ja kuusi uutta kierrostyyppiä, jotka on nimenomaan suunniteltu PSP:tä varten.

Aiheesta muualla 

 Virallinen Buzz! sivusto
 Sonyn Buzz! Master Quiz -sivusto 

PlayStation Portable -pelit
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset

Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, johon kuuluu useita Savoijin kuningashuoneen rakennuttamia rakennuksia Torinossa ja sen ympäristössä Torinon metropolikaupungin alueella.

Rakennusten historia alkoi vuonna 1562, jolloin Savoijin kuningashuoneen hallitsija Emmanuel Philibert päätti siirtää edustuspaikkansa Chambérystä Torinoon. Ruhtinaskunnan uusi pääkaupunki oli vielä tuolloin pieni linnoitettu keskiaikainen kaupunki, jossa renessanssin kulttuurinen vaikutus ei ollut vaikuttanut. Emmanuel Philibertin ja hänen seuraajiensa 1600- ja 1700-lukujen rakennusprojektien ansiosta Torinon kaupunki sai sen barokkileimansa.

Rakennukset

Torinossa 

Torinon kuninkaallinen palatsi
Palazzo Chiablese
Kuninkaallinen asevarikko (Armeria Reale) ja kuninkaallinen kirjasto (Biblioteca Reale)
Palazzo della Prefettura (entinen valtion kanslia)
Valtion arkisto
Entinen sotilasakatemia
Ratsastuskoulu ja tallit
Rahapaja (Regia Zegga)
Torinon kuninkaallisen teatterin julkisivu (Teatro Regio)
Palazzo Madama
Palazzo Carignano
Castello del Valentino
Villa della Regina

Lähiympäristössä 

Rivolin linna (Castello di Rivoli, Rivolin kunnassa)
Moncalierin linna (Castello di Moncalieri, Moncalierin kunnassa)
Reggia di Venaria Reale (Venaria Realen kunnassa)
Borgo Castello nel parco de La Mandria (Venaria Realen kunnassa)
Palazzina di caccia di Stupinigi (Nichelinon kunnassa)
Castello ducale di Agliè (Aglièn kunnassa)
Racconigin kuninkaallinen linna (Castello Reale di Racconigi, Racconigin kunnassa)
Pollenzon linna (Castello di Pollenzo, Bran kunnassa)
Govonen linna (Castello di Govone, Govonen kunnassa)

Lähteet 

Italian rakennukset ja rakennelmat
Piemonte
Lappeenrannan joukkomurha

Lappeenrannan joukkomurha tapahtui 25. huhtikuuta 1918 Suomen sisällissodassa. Lappeenrannan punakaartin etsivä osasto ja joukko porilaisia punakaartilaisia ampuivat 23 valkoista vankia Saimaan jäälle, ja upottivat ruumiit avantoon ennen kuin punakaarti poistui kaupungista. Kuolemantuomion miehille oli Marko Tikan mukaan antanut Lappeenrannan punakaartin tiedusteluosaston päällikkö Emil Kuutti. Teloitusta johtivat punaiset etsivät Ernesti Palen ja Viktor "Viki" Kääriäinen sekä komissaari Antti Kuukka. Yksi teloitettavista, maanviljelijä Matti Mansikka haavoittui käteen ja onnistui pakenemaan. Valkoiset teloittivat ampujista ainakin Palenin ja Kuukan kesällä 1918.

Lähteet
 
Punainen terrori
Joukkomurha
Etelä-Karjalan historia
Karbonyyli

Karbonyyliryhmä on funktionaalinen ryhmä (orgaanisessa kemiassa), jossa hiili- ja happiatomi ovat kiinnittyneet toisiinsa kaksoissidoksella.

Alla olevassa taulukossa on esitetty funktionaalisia ryhmiä, jotka sisältävät karbonyyliryhmän. Karbonyyliryhmä antaa näille yhdisteelle niille ominaisen kemiallisen luonteen.

Karbonyyliryhmän rakenne

Karbonyyliryhmän hiili- ja happiatomi ovat sp2-hybridisoituneet, joten niillä on kolme sp2-orbitaalia, joista yhdellä ne muodostavat σ-sidoksen ja p-orbitaaleilla π-sidoksen, aivan kuten alkeeneissa. Hapen kaksi vapaata elektroniparia miehittävät jäljellä olevat sp2-orbitaalit. Karbonyyliryhmän atomit ovat tasossa ja atomien väliset sidoskulmat ovat n. 120°. Karbonyylisidos on lyhyempi kuin yksinkertainen C–O-sidos. Hiili-happi kaksoissidos on poolinen, johtuen hapen elektronegatiivisuudesta. Koska karbonyylihiilellä on positiivinen osittaisvaraus, se on molekyylin elektrofiilinen osa (Lewisin happo), johon nukleofiilit pyrkivät reagoimaan. Vastaavasti karbonyylihappella on negatiivinen osittaisvaraus ja se on molekyylin nukleofiilinen osa (Lewisin emäs).

Reaktiivisuus
Karbonyyliryhmän happiatomi on elektronegatiivisempi kuin hiili, ja siksi se vetää elektroneja puoleensa ja tekee sidoksesta poolisen. Tämän vuoksi karbonyyliryhmän hiiliatomi on elektrofiilinen ja se voi reagoida nukleofiilien kanssa. Karbonyyliryhmän elektronegatiivinen happiatomi voi vastaavasti reagoida elektrofiilien, esimerkiksi protonin kanssa happamassa liuoksessa. 

Karbonyyliryhmän vieressä oleva alfa-vety on huomattavasti happamampi (noin 1030 kertaa) kuin tavallinen CH-sidos. Esimerkiksi asetaldehydin ja asetonin pKa-arvot ovat 16.7 ja 19.

Amidit ovat kaikken pysyvimpiä karbonyyliyhdisteitä johtuen typpi-hiili ja hiili-happi -atomien välisistä resonanssistabiloidista sidoksista.  

Karbonyyliryhmä voidaan pelkistää hydridireagenssien, kuten NaBH4:n ja LiAlH4:n, avulla, sekä organometallireagenssien, kuten organolitiumreagenssien ja Grignardin reagenssien, avulla. 

Muita tärkeitä reaktioita:
 Wolff–Kishner-pelkistys
 Clemmensen-pelkistys
 Muuttuminen tioasetaaliksi
Hemiasetaaliie ja hemiketaaliksien, ja lopulta asetaalien ja ketaalien muodostuminen
 Reaktio ammoniakin ja primääristen tai sekundääristen amiinien kanssa muodostaa imiinejä
 Reaktio hydroksyyliamiinin kanssa muodostaa oksiimeja
 Reaktio syanidianionin kanssa muodostaa syanohydriinejä
 Reaktio Tebben reagenssin ja fosfoniumylidin kanssa muodostaa  alkeeneja.
 Perkins-reaktio
 Tishchenko-reaktio
 Aldolikondensaatio
 Cannizzaro-reaktio

Muita orgaanisia karbonyyliyhdisteitä
Urea
Karbamaatti

Epäorgaanisia karbonyyliyhdisteitä
Hiilidioksidi
Karbonyylisulfidi
Fosgeeni

Funktionaaliset ryhmät
Västankvarnin teloitukset

Västankvarnin teloitukset tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana Inkoossa toukokuussa 1918. Valkoinen rankaisuretkikunta Länsi-Uudenmaan pataljoona suoritti paikassa punavankien teloituksia 2. toukokuuta – 26. toukokuuta 1918. Maisteri Tauno Tukkisen teoksen Teloittajien edessä mukaan paikassa ammuttiin yli 60 punakaartilaista sekä ainakin kaksi naista, Hilja Heino ja Tekla Åhl. Teloituksia johti maisteri Erik Grotenfelt, joka oli kuulustellut vangit ja tuominnut heidät kuolemaan. Teloitusta johtanutta pataljoonaa komensi Edvard Ward apulaisinaan Ivar Hast ja Ivar Ståhle. Grotenfelt teki itsemurhan vuonna 1919.

Teloituksia on kuvannut fiktiivisesti Leena Lander kirjassaan Käsky, jossa on hyvin grotenfeltmainen sotatuomari Emil Hallenberg, sekä Kjell Westö kirjassaan Missä kuljimme kerran. 

Teloituspaikalla on kopio Aimo Tukiaisen Karkkilaan tekemästä Punaisten Toveriapu -muistomerkistä. Kopion on tehnyt 1947 Vehmaisten kiviveistämössä Lohjalla Tukiaisen taiteellinen avustaja Antero Rinne, ja se pystytettiin 1952. Veistos on Tukiaisen hylkäämä signeeraamaton versio, joka jäi kiviveistämöön viideksi vuodeksi ennen kuin se sai sijoituspaikan Västankvarnissa hautamuistomerkkinä.

Lähteet 
Tukkinen, Tauno: Teloittajien edessä, omakustanne, 1999

Viitteet

Aiheesta muualla
Västankvarn, Uppslagverket Finland

Inkoon historia
Valkoinen terrori
Suutarinkorvan silta

Suutarinkorvan silta on Rovaniemen Saarenkylässä sijaitseva silta, jonka ali virtaa Kemijoki. Silta on nykyään kaksi siltaa: vanha rautatiesilta, joka oli yhdistetty maantie/rautatiesilta vuoteen 1995 asti ja uusi maantiesilta.

Siltojen historia

Vanhempi silta valmistui 1930 yhdistettynä rautatie/maantiesiltana rataosalle Rovaniemi-Kemijärvi. Saksalaiset tuhosivat sillan illalla 14.10.1944 suomalaisten joukkojen ollessa jo sillan lähistöllä . Silta saatiin uudelleenrakennettua vuoteen 1951 mennessä. Vuonna 1995 valmistui uusi maantiesilta, joka poisti maan viimeisimpiin kuuluneen samassa tasossa liikennettä välittävän yhdistetyn rautatie/maantiesillan. 

Valtatie 4 eli Jäämerentie kulki sillan kautta vuoteen 1967 asti, jolloin Ounasjoen silta valmistui.

Sillan alla on puusilta, joka poltettiin kesällä 2007. Siltaa remontoitiin kesän 2010 aikana.

Lähteet

 
 Matti Grönroos: Valtatie 4

Viitteet

Aiheesta muualla 

 
 

 

Rovaniemen sillat
Suomen tieliikennesillat
Suomen rautatiesillat
Palkkisillat
Ragnar Skanåker

Ragnar Skanåker (s. 8. kesäkuuta 1934) on ruotsalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja.

Ragnar Skanåker on voittanut lukuisia henkilökohtaisia ja joukkuemitaleita olympialaisissa ja maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaiken kaikkiaan hän osallistui seitsemiin olympiakisoihin vuosina 1972-1996. Kirkkaimpana saavutuksena 50 metrin vapaapistoolin olympiavoitto Münchenissä 1972.

Vielä 2004 Skanåker olisi saanut villin kortin osallistui olympiakisoihin, mutta Ruotsin olympiakomitea jätti hänet valitsematta.

Lähteet
Profiili ISSF Newssissä
ISSF:n tietokanta

Ruotsalaiset ampujat
Ruotsalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Lentodynamiikka

Lentodynamiikka on oppi lentävän aluksen asennosta. Sen peruskäsitteet ovat kolmiulotteisen karteesisen koordinaatiston akselien mukaan määriteltävät kolme perusliikettä. Koordinaatiston origo on aluksen massakeskipisteessä. Kun aluksen nokan suunta ja vaakataso on päätetty voidaan perusliikkeet määritellä seuraavasti:
kääntyminen pituusakselin suhteen () eli kallistuminen
kääntyminen pystyakselin suhteen () eli kääntyminen
kääntyminen poikkiakselin suhteen () eli nyökkääminen

Aiheesta muualla
Aircraft Roll Motion
Aircraft Yaw Motion
Aircraft Pitch Motion

Aerodynamiikka
Gjøvik

Gjøvik on kaupunki Norjassa Opplandin läänissä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Gjøvikin kunnassa oli 29 407 asukasta, mikä teki siitä asukasluvuilla vertailtaessa Norjan 29. suurimman.

Historia 
Gjøvik erottautui omaksi kunnakseen Vardalista, vuonna 1861. Se sai kaupunkioikeudet vuoden 1964 alussa.

Maantiede 

Gjøvik on yksi kolmesta kaupungista, jotka ympäröivät Mjøsaa, Norjan suurinta järveä. Se on Skibladner in, maailman vanhimman siipiratasaluksen kotisatama. Gjøvik on Norjan 29. suurin kaupunki väkiluvussa mitattuna ja 165. suurin pinta-alassa mitattuna. 

Kaupungin korkein kohta on Rinsgurdåsen, joka on 842 metrin korkeudessa.

Ystävyyskaupungit 
Gjøvikilla on viisi ystävyyskaupunkia:

Stoughton 
Næstvedt 
Gävle 
Inparuddy 
Rauma

Lähteet

Aiheesta muualla 

Norjan kaupungit
Opplandin läänin kunnat
Bror Wiberg

Bror Axel Rudolf Wiberg (14. kesäkuuta 1890 Turku – 18. kesäkuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuoden 1912 kesäolympialaisissa. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.

Wiberg pelasi Tukholman olympialaisissa Suomen jokaisessa neljässä ottelussa, mukaan lukien 9-0-tappioon päättynyt pronssiottelu Alankomaita vastaan. Hän teki kisoissa kaksi maalia, joista toisen Italiaa vastaan (ottelun voittomaali) ja toisen Venäjää vastaan. Urallaan hän pelasi yhteensä viisi maaottelua ja teki niissä kolme maalia.

Seuratasolla Wiberg edusti HIFK:ta, jonka kapteenina hän toimi ja jonka riveissä hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.

Tukholman olympialaisten jälkeen hän pelasi Pietarin kaupunkijoukkueessa Venäjän mestaruudesta.

Lähteet 

 
 Wiberg FIFAn sivustolla 
 Olympians from Finland

Viitteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet
Martha Place

Martha Place (k. 8. huhtikuuta 1899) oli yhdysvaltalainen murhaaja ja ensimmäinen sähkötuolissa teloitettu nainen. Tuomio pantiin täytäntöön Sing Singin vankilassa Yhdysvalloissa.

Martha Place loukkaantui rekionnettomuudessa ollessaan 23-vuotias. Hänen veljensä kertoi, ettei Martha koskaan toipunut onnettomuudesta täydellisesti ja se jätti hänet henkisesti tasapainottomaan tilaan. Martha avioitui William Placen kanssa vuonna 1893. Williamilla oli Ida-niminen tytär aiemmasta liitosta. Miehen avioliittoaikeiden taustalla oli ollut avun tarve tyttären kasvattamisessa. Myöhemmin kerrottiin huhuja että Martha olisi ollut tyttärelle mustasukkainen. William joutui kutsumaan poliisit useasti Marthan uhattua tappaa Ida.

Williamin saavuttua 7. helmikuuta 1899 kotiinsa New Yorkin Brooklynissä, Martha hyökkäsi kirveen kanssa hänen kimppuunsa. Williamin apuun hälyttämät poliisit löysivät sängyn alta 17-vuotiaan Idan verisen ruumiin. Hänen suunsa oli palanut syövyttävästä haposta. Kuolinsyyksi selvisi tukehduttaminen. Oikeudenkäynnissä Martha vakuutti syyttömyyttään. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi ottotyttärensä murhaan Placen miehen toimiessa avaintodistajana. Place tuomittiin kuolemaan 20. maaliskuuta 1899.

Sähkötuolia ei oltu koskaan käytetty naispuoliseen henkilöön ennen Marthan teloitusta. Teloitusta seuranneiden todistajien mukaan hän kuoli välittömästi. New Yorkin osavaltion kuvernööri Theodore Rooseveltiä oli pyydetty armahtamaan Martha, mutta hän kieltäytyi. Martha haudattiin perhehautaan East Millstoneen New Jerseyyn ilman kirkollista siunausta.

Yhdysvaltalaiset murhaajat
New Yorkin teloittamat henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Vuonna 1899 kuolleet
Kouvolan ja Korian joukkomurhat

Kouvolan ja Korian joukkomurhat tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918. Kouvolassa teloittajina olivat ensin punaiset, jotka surmasivat Kouvolan veripelloksi kutsuttuun paikkaan yli sata valkoista, joukossa kymmeniä Kymiyhtiön virkamiehiä.  Korian sillalla tapahtui teloituksia huhtikuun loppupuolella 1918. Ammuttujen joukossa olivat Kymiyhtiön johtaja Gösta Björkenheim ja kirurgi Kaarlo Hjelt. Punaisen terrorin avainhahmoja Kouvolassa oli komissaari Aleksanteri Metsävuori.

Perimätiedon mukaan punaiset olivat kiduttaneet uhrejaan ja pian sisällissodan päätyttyä ruumiit kaivettiinkin ylös tämän todentamiseksi. Uhreissa todettiin kidutusjälkiä, mikä herätti vihaa valkoisten puolella. Seuraavaksi samoihin hautoihin teloitettiin kostoksi yli 120 punakaartilaista.Toimittaja-tutkija Mirja Turunen osoitti vuonna 2005 hyväksytyssä väitöskirjassaan, että valkoisten vammat olivat oikeasti luonnollisia mätänemismuutoksia eikä kidutusjälkiä.

Kouvolaa on pidetty yhtenä kansalaissodan ankarimpana punakaartin terrorikeskuksena. Kostoksi valkoiset teloittivat Kouvolan vallattuaan muun muassa runoilijan ja vallankumouksellisen ylioikeuden sihteerin Kasperi Tantun ja Kouvolan naiskaartin komentaja Elli Kokon.

Punainen terrori Kouvolassa

Kouvolassa punaisten teloittamien ihmiset kotipaikkakunnan mukaan.

Katso myös  
 Kouvolan salainen tutkijakomitea
 Vallankumousoikeus

Lähteet 
 Turunen, Mirja: Veripellot, sisällissodan surmatyöt Pohjois-Kymenlaaksossa 1918, Atena, 2005

Viitteet 

Punainen terrori
Valkoinen terrori
Kouvolan historia
Saha (Halikko)

Saha on kylä Halikossa. Se on yksi niistä kylistä, jotka muodostavat Vaskion kunnanosan. Nimensä kylä on saanut siellä pitkään olleesta sahatoiminnasta. Kylää rajaavat Vaskion Lempilä, Juva ja Kuttila. Halikonjoki muodostaa kylän länsirajan Juvan kanssa ja jokeen virtaava Sahankrotti itä- ja etelärajan Vaskion Lempilän kanssa. Sahan kylään kuuluu myös kaksi enklaavialuetta: Kumio ja Notkola. Salo–Aura -tie kulkee kylän lävitse.

Historia
Saha on aikanaan erotettu Kuttilan emäkylästä, jonka vuoksi alkujaan Sahaa kutsuttiin Vähä-Kuttilaksi. Halikonjoki oli vielä 1400-luvulla purjehduskelpoinen syvälle sisämaahan, ja Sahan alueella oli Varsinais-Suomen parhaimpia metsiä, minkä vuoksi sahatoiminta oli kannattavaa. 1500-luvulla Saha oli Erik Flemingin omistuksessa ja hän on luultavasti asunut satunnaisesti kylässä. 1600-luvulla sahaustoiminta hiipui vähäiseksi, mutta se alkoi jälleen kasvaa Wiurilan kartanon tullessa Sahan omistajaksi 1700-luvulla. Sahaustoiminta jatkui säännöllisenä 1800-luvun loppuun saakka. Tuona aikana kylän metsäinen itäosa hakattiin täysin ja muutettiin viljelysmaaksi.

Sahan kylässä sijaitsi maatilojen lisäksi Sahan talo, joka lienee ollut eräänlainen seurojentalo, sekä Sahan rukoushuone. Sahan talo sijaitsee edelleen kylässä, mutta rukoushuone purettiin 1900-luvun alussa. Rukoushuoneen paikalle pystytettiin muistomerkki vuonna 1957.

1900-luvun alkupuolella sahaustoiminta käynnistettiin jälleen, ja sahan yhteyteen rakennettiin mylly. Virtauksen heikentyessä mylly siirrettiin vuonna 1925 40 metriä nykyiselle paikalleen. Kumiolle rakennettiin vuonna 1910 Kumion koulu, joka lakkautettiin oppilaspulan vuoksi 1971. Sahan toiminta lakkasi 1900-luvulla sen kannattamattomuuden vuoksi, ja tyhjillään ollut saharakennus purettiin 1990-luvun loppupuolella.

Lähteet

Halikon kylät
Kirsti Salmi-Niklander

Kirsti Salmi-Niklander on Helsingin yliopiston folkloristiikan dosentti ja yliopistonlehtori. Hänen oppiarvonsa on filosofian tohtori. Hän on työskennellyt Suomen Akatemian tutkijatohtorina 2005–2006 sekä 2007–2009, akatemiatutkijana 2011–2016. 

Hänen puolisonsa on kirjailija Hannu Niklander. Heillä on kaksi lasta, ja he asuvat Karkkilan Fagerkullassa.

Julkaisut
Itsekasvatusta ja kapinaa, tutkimus Karkkilan työläisnuorten kirjottavasta keskusteluyhteisöstä 1910- ja 1920-luvuilla, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia ; 967)
Meeting local challenges mapping industrial identities, Finnish Society for Labour History, 1999 toim. Sakari Hänninen, Kirsti Salmi-Niklander, Tiina Valpola : (Papers on labour history , ISSN 0783-005X ; 5)
Naurava työläinen, naurettava työläinen näkökulmia työväen huumoriin, Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2000 toim. Joni Krekola, Kirsti Salmi-Niklander ja Johanna Valenius 
Tehtaan kukka, kirjoituksia Högforsin sd. nuoriso-osaston "Valistaja"-lehdestä vuosilta 1914-1925, Kulttuuriyhdistys Lyyti, 1993 toim. Kirsti Salmi-Niklander
Tuure Hasselman, Kirsti Salmi-Niklander, Vuosisadan koulutarina, Haukkamäen koulu 1899-1999, Haukkamäen koulun vanhempainyhdistys, 1999
Kirsti Salmi-Niklander, Ilona Kemppainen ja Saara Tuomaala (toim): Kirjoitettu nuoruus. Nuorisotutkimusseura 2011.
Oral Tradition and Book Culture. Studia Fennica Folkloristica 24. Toim. Pertti Anttonen, Cecilia af Forselles & Kirsti Salmi-Niklander. SKS 2018.
Handwritten Newspapers. An Alternative Medium during the Early Modern and Modern Periods. Studia Fennica Historica 26. Toim. Heiko Droste & Kirsti Salmi-Niklander. SKS 2019.
Reading Home Cultures Through Books. Toim. Kirsti Salmi-Niklander  ja Marija Dalbello. Routledge 2022.
Lannistumaton. Matti Kurikan haaveet ja haaksirikot kolmella mantereella. Toim. Sami Suodenjoki, Kirsti Salmi-Niklander, Mikko-Olavi Seppälä, Päivi Salmesvuori, Mikko Pollari, Anne Heimo. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2022.

Aiheesta muualla 
Kirsti Salmi-Niklander 375 humanistia -sivustolla 14.12.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Lähteet

Suomalaiset folkloristit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta

Kasvatustieteiden tiedekunta on yksi Oulun yliopiston tiedekunnista. Kasvatustieteitä opiskelee noin 1 300 opiskelijaa. Tiedekunta toimii Oulun Linnanmaalla ja Kajaanissa.

Yksiköt
Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekuntaan kuuluvat seuraavat yksiköt:

Oulu
 Kasvatustieteiden ja opettajankoulutuksen yksikkö

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tiedekunnan kotisivu

Kasvatustieteiden
Luigi Amaducci

Luigi Amaducci (4. maaliskuuta 1924 – 3. toukokuuta 2010) oli italialainen pappi. Hän sai vihkimyksensä 5. huhtikuuta 1947 ja toimi Ravenna-Cervian hiippakunnan katolisena arkkipiispana vuosina 1990–2000.

Amaduccia edelsi kyseisessä hiippakunnassa kardinaali Ersilio Tonini. Hänen seuraajakseen nimitettiin Giuseppe Verucchi.

Lähteet 
 Catholic Hierarchy 

Katoliset arkkipiispat
Italialaiset piispat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Vihdin joukkomurhat

Vihdin joukkomurhat tapahtuivat 1. helmikuuta 1918 Suomen sisällissodan aikana. Kyseessä oli punaiseen terroriin kuuluva teko, jossa Lauri Karan johtama Hyvinkään punakaartin lentävä osasto ampui 17 valkoisten puolelle pyrkinyttä miestä Vihdissä. Kyseessä oli kaksi erillistä terroritekoa, jotka tutkija Jaakko Paavolaisen mukaan suoritti sama Karan lentävä osasto.

Sodan loppuvaiheen teloituksissa ammuttiin yli 100 punakaartilaista. Teloituksia on pidetty kostona helmikuun joukkomurhista.

Surmatut
Surmatuista Thomén ryhmään kuuluivat Thomén metsäkonttorin (myöhemmin Thomesto) perustaja William Thomé, arkkitehdit Valter Thomé, Ivar Thomé ja Väinö Hollo, metsänhoitaja Frans Wegelius, metsäylioppilas Erik Castrén ja lainopin ylioppilas Väinö Vuoristo. Samalla kertaa ammuttiin myös vihtiläinen poliisi Viktor Mannerheimo, joka oli huonoissa väleissä paikallisten maatyöläisten ja torpparien kanssa edellisvuoden maatalouslakkojen aikaisten tapahtumien vuoksi. 

Ranckenin ryhmään kuuluivat Helsingin yliopiston kasvitieteen museon amanuenssi Holger Rancken, lääketieteen opiskelijat Arvid Mielck ja Allan Roström, lääketieteen kandidaatti Martin Strandberg, tekniikan ylioppilas Magnus Gadolin, lääketieteen ylioppilas Holger Gulin ja filosofian ylioppilas Charles Söderholm sekä myöhemmin vangitut yliopiston amanuenssit ornitologi Carl Finnilä ja eläintieteilijä Karl Ehrström.

Lähteet 
 (Alkujaan tekijän väitöskirja.)

Lähteet

Nummela
Vihdin historia
Punainen terrori
Alasin

Alasin on sepän työkalu, jonka päällä hän pitää metalliesineitä takoessaan  niitä. Alasin on sijoitettu pajassa ahjon läheisyyteen sopivalle työskentelykorkeudelle.

Alasimia on useita eri malleja. Yleisimpiin raskaampiin töihin sopii 50–100 kilon alasin, mutta pienempiin töihin soveltuvat kevyemmätkin alasimet. Alasimessa on yhdestä kahteen pyöreää ”sarvea” taivutuksia varten sekä tasainen selkäpuoli kuumien teräskappaleiden takomista ja työstämistä varten. Alasimen selässä voi olla eri muotoisia reikiä, jotka oli alun perin tarkoitettu pulttien ja niittien kannan takomiseen tai erilaisten aputyökalujen kiinnittämiseen.

Aiheesta muualla 

 Taidesepät ry, työkalut 
 Kimmo Kniivilä

Työkalut
Tampereen teloitukset

Tampereen teloitukset tapahtuivat Suomen sisällissodassa Tampereen taistelun jälkeen huhti–toukokuussa 1918. Kaupungin valtauksen jälkeen valkoiset ampuivat 150–200 venäläistä sotilasta ja useita satoja punaisia suomalaisia. Teloituspaikkana toimivat rautatieaseman makasiinit ja Kalevankankaan sorakuopat. Korkea-arvoisimpia valkoisten Tampereella teloittamia olivat punakaartin pohjoisrintaman yleisesikunnan sotilasneuvonantaja everstiluutnantti Georgi Bulatsel ja Tampereen punakaartin IV pataljoonan päällikkö Kaarle Wilander. Ammuttujen joukossa oli myös esimerkiksi kansanedustaja Juho Lehmus Orivedeltä. Hänet teloitettiin 6. huhtikuuta 1918. 

Tapauksia ei koskaan selvitetty, mutta kaupungin valtaukseen osallistui samoja vaasalais- ja lapualaisjoukkoja, jotka toimeenpanivat esimerkiksi Länkipohjan verilöylyn ja laajoja teloituksia Lempäälässä. Pahimpana valkoisena terroristina muistetaan Sakeus Koivunen -niminen vartija Tampereen vankileirissä. Hän menehtyi hämärissä olosuhteissa Tampereella seuraavana talvena. 

Mannerheim oli antanut ennen kaupungin valtausta pudottaa kaupunkiin lentolehtisiä, joissa sanottiin etteivät valkoiset tapa vankejaan kuten punaiset. Valkoisten johtajilla ei ollut aikomustakaan pitää lupaustaan, vaan pelkkä punakaartin päällikkyys riitti taistelun jälkeen teloituksen syyksi. Monet lähipaikkakuntien punakaartilaisjohtajat teloitettiin Tampereella, joko välittömästi tai myöhemmin vankileirissä. Lisäksi kaupungissa kävi ilmiantajia lähipaikkakunnilta tunnistamassa ammuttavia, kuten esimerkiksi pahamaineinen kaksikko Hjalmar Saari ja Johannes From.

Lähteet 
Ylikangas, Heikki: Tie Tampereelle

Valkoinen terrori
Tampereen historia
William Hart

William Hart (31. maaliskuuta 1823 – 17. kesäkuuta 1894) oli skotlantilaissyntyinen romantiikan ajan taidemaalari. Hän siirtyi nuorena Yhdysvaltoihin, jossa hän kuului Hudson Riverin koulukuntaan. Hart saavutti arvostusta varsinkin maisema- ja eläinmaalauksen taitajana.

Hartin nuorempi veli James McDougal Hart oli myös Hudson River -koulun taiteilija ja molemmat suosivat samantyyppisiä aiheita.

Hart muutti Yhdysvaltoihin nuorena perheensä mukana. Hän toimi nuoruudessaan hevoskärrymaalarin apulaisena ja sai ensimmäiset kokemuksensa taiteen tekemisessä maalatessaan maisemia vaunuihin. Hart toimi myös muotokuvamaalarina. Hän palasi Skotlantiin opiskelemaan, mutta jatkoi sen jälkeen maisemamaalarin uraa Yhdysvalloissa.

Kuten useimmat tuon ajan johtavat maisemamaalarit, Hart asettui asumaan New Yorkiin. Hänen maisemissaan Hudson joen koulukunnan tyylin ohella korostui valo ja tunnelma. Hän oli erityisen taitava kuvaamaan matalalta paistavaa auringonvaloa aamulla tai illalla, ja kuvan etualalle lankeavia varjoja. Hart oli myös tunnettu lehmäaiheisista maalauksistaan. Karja kuului Hudson River -koulukunnan suosimiin aiheisiin, joten lähes kaikki koulukunnan taiteilijat tekivät ainakin muutaman maiseman, joissa laiduntava karja ilmensi ihmisen harmonista suhdetta luontoon. Jotkut taiteilijat, kuten Hart ja Thomas Bigelow Craig erikoistuivat lehmien muotokuviin. Nämä maalaukset olivat suosittuja 1800-luvun taiteen keräilijöiden keskuudessa. Tyypillisesti maalauksen etu- tai keskialalla kuvattiin muutama lehmä laiduntamassa tai juomassa taustanaan pastoraalinen maisema.

William Hartin teoksia

Aiheesta muualla 

Hartin maisemia gallerian sivuilla
Museum Syndicate William Hartin maalauksia

Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Brittiläiset taiteilijat
Romantiikan taiteilijat
Vuonna 1823 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
Ricardo María Carles Gordó

Ricardo María Carles Gordó (24. syyskuuta 1926 – 17. joulukuuta 2013) oli espanjalainen pappi, josta tuli yksi katolisen kirkon kardinaaleista 26. marraskuuta 1994.

Gordó syntyi Valenciassa ja sai vihkimyksensä 29. kesäkuuta 1951. Hänet nimitettiin Tortosan piispaksi 1969 ja Barcelonan arkkipiispaksi 1990. Jälkimmäisestä hän vetäytyi 77-vuotiaana 15. kesäkuuta 2004. Seuraajaksi astui Lluís Martínez Sistach.

Äänioikeutettuna kardinaalina Gordó osallistui vuoden 2005 konklaaviin, jossa tuli valituksi paavi Benedictus XVI.

Lähteet

Espanjalaiset kardinaalit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Everton Weekes

Sir Everton de Courcy Weekes OBE (26. helmikuuta 1925 – 1. heinäkuuta 2020) oli barbadosilainen kriketinpelaaja. Hän pelasi kansainvälisellä tasolla Länsi-Intian joukkueessa.

Weekes pelasi ammattilaisuransa aikana kaikkiaan 48:ssa test matchissa, joista ensimmäisessä vuonna 1948 ja viimeisessä 1958. Hän oli yksi Wisdenin vuoden kriketinpelaajista 1951. 

Weekesin lyöntikeskiarvo oli kansainvälisissä test matcheissa 58,61. Hän pelasi myös kotialueen first-class-krikettiä Barbadoksen joukkueessa. Kaikkiaan 152:ssa first-class-ottelussa lyöntikeskiarvona oli 55,34.

Lähteet

Kriketinpelaajat
Barbadoslaiset urheilijat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Mikko Härkin

Mikko Sakari Härkin (s. 25. toukokuuta 1979 Keitele) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän soittaa yhtyeissä Solution .45, Random Eyes, Mehida, Cain’s Offering ja Essence of Sorrow. Aiemmin hän on soittanut yhtyeissä KenZiner, Sonata Arctica ja Wingdom. Lisäksi hän on soittanut koskettimia Kotipellon Waiting for the Dawn -albumille ja Divinefiren albumille Hero. Uusin yhtye Härkinin uralla on Timo Tolkin kokoama Symfonia.

Härkin on myös kertonut avoimesti uskostaan Jumalaan, kuinka hän masennuksesta tuli vuonna 1999 uskoon ottaen Jeesuksen vastaan ja tämä valinta sai hänet lähtemään Sonata Arcticasta 2002, vaikka hän tunsi olevansa uransa huipulla.

Lähteet 

Sonata Arctica
Suomalaiset metallimusiikin kosketinsoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Guarino Guarini

Camillo-Guarino Guarini (7. tammikuuta 1624 – 6. maaliskuuta 1683) oli italialainen barokin ajan arkkitehti. Hän syntyi Modenassa ja sai vihkimyksen Chierici Regolari Teatini -sääntökunnan katoliseksi papiksi vuonna 1648.

Guarini eteni nopeasti kirkollisessa hierarkiassa; hänestä tuli rovasti jo 1654. 

Guarinin arkkitehtonisia töitä on nähtävillä paitsi hänen pääpaikassaan Torinossa, myös ulkomailla, kuten Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa. Hän kirjoitti runsaasti matematiikasta.

Guarini kuoli Milanossa 59-vuotiaana. Hänen perintöään jatkoi muiden muassa Filippo Juvarra.

Italialaiset arkkitehdit
Italialaiset papit
Italialaiset matemaatikot
Vuonna 1624 syntyneet
Vuonna 1683 kuolleet
Hamid Mirza

Prinssi Hamid Mirza Qajar (23. huhtikuuta 1918 – 5. toukokuuta 1988) oli Persian Qajar-dynastian Mohammad Hassan Mirzan poika, joka oli Ahmad Shah Qajarin Persian viimeinen Qajar-dynastian shaahi.

Varhainen elämä 
Hamid Mirza syntyi Tabrizissa kruununprinssi Mohammad Hassan Mirzan ja tämän toisen vaimon Muhtaram Razzaghin pojaksi. Hän vietti lapsuutensa alun Golestanin palatsissa Teheranissa, kunnes hänen isänsä lähetti hänet nelivuotiaana Englantiin sisäoppilaitokseen. Matkalla Hamid Mirza meni Konstantinopoliin käymään isoisänsä Mohammad Ali Shahin luona, joka oli vuonna 1909 luopunut kruunusta perustuslakikriisin aikana.
Hamid Mirza ei jatkanut matkaansa Englantiin, koska hänen isoisänsä mielestä poika oli liian nuori. Hamid Mirza jäi asumaan isoisänsä kanssa Konstantinopoliin, kunnes he muuttivat San Remoon, Italiaan, jossa Mohammed Ali Qatar kuoli 5. huhtikuuta 1924. Isoisänsä kuoleman jälkeen Hamid Mirza muutti veljensä Hossein Mirzan kanssa Pariisiin vuodeksi. Kun Qajar-dynastia syrjäytettiin vuonna 1925, Hamid ja hänen veljensä Hosain muuttivat Englantiin isänsä kanssa.

Vuonna 1934 Hamid Mirza aloitti opinnot Worcester Thames Northgood Training Collegessa, Greenhayesissa, Kentissä, ja valmistui sieltä vuonna 1936 diplomi-insinööriksi. Hamid Mirza meni Royal Mailiin kokelaaksi. Kolme vuotta Royal Mailissa työskenneltyään Hamid Mirza meni töihin Mobil Oiliin.

Toinen maailmansota

Kun toinen maailmansota alkoi, Hamid Mirza suunnitteli sotilasuraa Ison-Britannian laivastossa, jonne hän ei aluksi päässyt, kunnes vuonna 1942 lykästi ja hän toimi luutnanttina adjutanttina Yorkin herttualle. Hamid Mirza palveli laivastossa nimellä David Drummond Britannian ulkoministerin sir Anthony Edenin ehdotettua, että Hamid Mirza ottaisi englantilaisen nimen.

Toisen maailmansodan aikana Hamid Mirza ja hänen isänsä kävivät Britannian ulkoministeriön kanssa keskusteluita siitä, että Hamid Mirzasta tulisi seuraaja Iranin valtaistuimelta syrjäytetylle Reza Pahlaville, jonka Englanti ja Neuvostoliitto syrjäytti vuonna 1941.

Koska Hamid Mirza ei puhunut äidinkielenään persiaa vaan englantia, Hamid Mirza olisi ollut shaahina huono vaihtoehto.

Sodan jälkeen 
Sodan jälkeen Hamid Mirza palasi töihin Mobiliin ja vuonna 1957 hän palasi Iraniin ensimmäistä kertaa sen jälkeen, kun hän oli sieltä nelivuotiaana lähtenyt. Hamid Mirzan ollessa Iranissa saahi Mohammad Reza Pahlavin salainen poliisi SAVAK pidätti hänet kaksi kertaa. Hän lähti Iranista vuonna 1971 takaisin Lontooseen.
Hänen sedästään tuli Qajar-dynastian päämies 24. syyskuuta 1975, kun hänen serkkunsa, prinssi Fereydoun Mirza, kuoli.

Hamid Mirza kuoli 5. toukokuuta 1988 Lontoossa 71 vuoden iässä.

Hamid Mirzan pojasta Mohammad Hassan Mirza II:stä tuli Qajar-dynastian nykyinen päämies.

Perhe 
Hamid Mirza meni naimisiin Pariisissa vuonna 1946 Mah Banu Khanum (s. 1924), jonka kanssa hän sai kaksi lasta. Pari erosi vuonna 1957. Lapset ovat:

 Mohammad Hassan Mirza II
 Nazrin Dokht Khanum

Toinen vaimo oli Sudaba Khanum (s. 1924), jonka kanssa Hamid Mirza avioitui 24. elokuuta 1960 Teheranissa. Avioliitto oli lapseton.

Iranin kuninkaalliset
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Juha Kostiainen

Juha Mikael Kostiainen (s. 28. helmikuuta 1965 Tampere) on tamperelainen hallintotieteiden tohtori ja diplomi-insinööri.  

Kostiainen työskenteli Sitrassa vuosina 2009-2012 Julkishallinnon johtamisohjelman johtajana. 

Koulutukseltaan Kostiainen on hallintotieteiden tohtori ja diplomi-insinööri. Hänellä on useita julkaisuja ja aluetieteiden dosentuuri Tampereen yliopistossa.

Kostiainen on toiminut Tampereen kaupungin elinkeinojohtajana vuosina 1997-2001 ja YIT Oyj:n viestintä- ja kehitysjohtajana. Hänet nimitettiin YIT:n johtoryhmään vuonna 2016.

Kostiainen oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen vuosina 2004-2008. Vuosina 2004-2006 hän toimi Kokoomuksen Tampereen aluejärjestön puheenjohtajana. Nykyisin Kostiainen asuu Helsingissä.

Lähteet 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Aer Arann

Aer Arann oli irlantilainen lentoyhtiö, joka aloitti toimintansa vuonna 1970. Vuonna 2006 Aer Arann kuljetti 1,1 miljoonaa matkustajaa.

Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitto palkitsi Aer Arannin kausien 2005/6 ja 2004/5 kolmanneksi parhaana lentoyhtiönä.

Aer Arann ilmoitti 19. maaliskuuta 2014 vaihtavansa nimensä Stobart Airiksi. Muutos oli seurausta Stobart Groupin hankkimasta merkittävästä omistusosuudesta yhtiössä. Stobart Air teki samalla viiden vuoden sopimuksen Flyben kanssa. Stobart Air maalasi sopimuksen mukaisesti kaksi ATR-konettaan Flyben väreihin ja operoi koneita Flyben manner-Euroopan reiteillä.

Laivasto

Aer Arannin laivasto helmikuussa 2008

Aiheesta muualla
http://www.aerarann.com/  Aer Arannin kotisivu .

Lähteet

Viitteet

Irlantilaiset lentoyhtiöt
Entiset lentoyhtiöt
Maaliskuulaiset

Maaliskuulaiset (myös Maaliskuun ryhmä) oli 1960-luvun alussa muodostunut nuorten taiteilijoiden ryhmä. Aluksi heillä ei ollut yhteistä ohjelmaa. Myöhemmin taidenäyttelyissään he informalismia sivuten uudistivat 1950-luvun idealismin ja kansallisen ekspressionismin perinnettä ja liittivät sen mukaan eurooppalaisiin taidevirtauksiin.

Maaliskuulaisten ryhmä perustettiin vuonna 1963, ja se järjesti ensimmäisen yhteisnäyttelynsä Helsingin Taidehallissa 1964. Ryhmän viimeinen yhteisnäyttely oli vuonna 1969.


Ryhmän jäseniä

Taidemaalarit 
 Mauri Favén
 Reino Hietanen
 Kimmo Kaivanto
 Ahti Lavonen
 Kauko Lehtinen
 Ulla Rantanen
 Jaakko Sievänen
 Antti Vuori

Kuvanveistäjät 
 Mauno Hartman
 Heikki Häiväoja
 Harry Kivijärvi
 Laila Pullinen
 Kimmo Pyykkö
 Arvo Siikamäki
 Kain Tapper

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Suomalaiset järjestöt
Gustav Holmström

Gustav Verner Holmström (27. marraskuuta 1888 Helsinki – 24. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja toimittaja.

"Prisse" Holmström oli vuonna 1911 maalivahtina Suomen jalkapallojoukkueen kaikkien aikojen ensimmäisessä maaottelussa, jonka se hävisi Ruotsille maalein 2–5. Tukholman 1912 olympialaisissa hän oli Suomen joukkueen varamaalivahti. Seuratasolla hän edusti HIFK:ta ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.

Holmström oli toimittajana Dagens Tidningissä vuosina 1913–1914, Dagens Pressissä 1914–1919 sekä vuodesta 1919 Hufvudstadsbladetissa. Hän toimitti lehtiä Signalen (1917–1918), Scoutposten (1918–1919) ja Helsingfors kamrater (1928–1929). Hän oli päätoimittajana teoksessa Idrottsföreningen Kamraterna Helsingfors 1897–1927.

Lähteet

 

Suomalaiset jalkapallomaalivahdit
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Buzz! PopVisa

Buzz! PopVisa (Buzz!: The Pop Quiz) on Buzz!-pelisarjan toinen musiikkiaiheinen videopeli, joka käsittelee musiikkia 1990-luvulta aina nykypäivään saakka. Peli sisältää yli 5 000 kysymystä, ja myös paljon videoita, ääninäytteitä ja kuvia. Peli julkaistiin 14. toukokuuta 2008.

Pelitilat ja kierrokset
Moninpeli
Tunnista bändi
Musiikkiruudut
Siirrä pommi
Videotähdet
Piirakkasota
Pelaa tai passaa
Liipaisinsormi
Tunnista kappale

Vuoden 2008 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Party-pelit
Musiikkipelit