joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Liisa Soinne

Kaisa Liisa Soinne (oik. Suhonen; 10. heinäkuuta 1935 Kuopio – 13. marraskuuta 2010 Turku) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi, Pentti ja Paavo Sointeen sisar. 

Soinne aloitti pianon soittamisen jo nelivuotiaana ja opinnot kuusivuotiaana Sohvi Korhosen johdolla. Myöhemmin häntä opettivat Suomessa muun muassa Elli Rängman-Björlin ja Timo Mikkilä sekä ulkomailla Emil Danenberg ja Jan Hoffman. Soinne esiintyi radiossa säännöllisesti yhdeksänvuotiaasta lähtien, ja ensikonserttinsa hän piti 15-vuotiaana. Sointeen taiteilijanura kesti 35 vuotta, minkä aikana hän konsertoi aktiivisesti Helsingissä ja muualla Suomessa sekä toteutti muun muassa useita mittavia Bach-projekteja.

Soinne toimi pianistintyön ohella pedagogina. Hän opetti pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1973–1983, ja hän oli Keski-Pohjanmaan konservatorion pianonsoiton yliopettaja 1988–1996. Soinne kirjoitti pedagogisen teoksen Piano soi ja laulaa, joka julkaistiin 1984.

Soinne harrasti myös kuvataiteita. Hänellä oli muun muassa oma taidenäyttely Turussa heinäkuussa 2010.

Sointeella oli viisi lasta, joista tytär Arja Yurtseven (o.s. Suhonen) on viulisti, Turun konservatorion lehtori.

Lähteet 
 Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5, s. 267. Helsinki 1979. ISBN 951-1-05295-0
 
 Liisa Sointeen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset pianistit
Suomalaiset musiikkipedagogit
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Oligomenorrea

Oligomenorrea (myös oligomenorrhoea) tarkoittaa epänormaalin pitkää kuukautiskiertoa, jossa kuukautiset tulevat harvemmin kuin joka 35. vuorokausi.

Katso myös
Amenorrea

Kuukautiskierto
Alveolaarinen tremulantti

Alveolaarinen tremulantti (r-äänne) on useissa kielissä käytettävä konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [r]. Se esiintyy myös suomen kielessä, jossa se kirjoitetaan kirjaimella R.

Ääntäminen
Alveolaarinen tremulantti tuotetaan päästämällä ilmaa suusta sellaisella voimakkuudella, että kielen kärki alkaa tehdä nopeaa edestakaisliikettä Bernoullin efektin seurauksena. Äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana.

Alveolaarisen tremulantin ominaisuuksia ovat:
 Artikulaatiopaikka on alveolaarinen eli kieli koskettaa hammasvallia.
 Artikulaatiotapa on soinnillinen eli äänihuulet värähtelevät äännettäessä.
 Se on tremulantti eli jokin osa ääntöväylästä tärisee ilmavirran voimasta.

Katso myös

Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa

Kirjallisuutta 

Konsonantit
Níkos Kosténoglou

Nikólaos ”Níkos” Kosténoglou (, s. 3. lokakuuta 1970) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Syyskuusta 2019 lähtien hän on toiminut AEK Ateenan päävalmentajana.

Ura pelaajana

Kosténoglou aloitti uransa Xanthissa puolustajana vuonna 1989. Hän edusti seuraa viiden kauden ajan Kreikan Superliigassa ja nousi liigan johtavien puolustajien joukkoon. Vuonna 1994 hän siirtyi suurseura AEK Ateenaan. Seura oli voittanut liigamestaruuden juuri edellisellä kaudella, mutta ei pystynyt uusimaan sitä Kosténogloun pitkän 11-vuotisen seurauran aikana. Kreikan cupissa puolustaja pääsi juhlimaan mestaruutta neljään otteeseen.  

Kreikan maajoukkueessa Kosténoglou esiintyi kerran vuonna 1996.

Meriitit pelaajana

 Kreikan cup (4): 1996, 1997, 2000, 2002

Ura valmentajana

Valmennusuransa Kosténoglou aloitti AEK:n organisaatiossa juniorivalmentajana vuonna 2005. Kahden juniorikauden jälkeen hänestä tuli Llorenç Serra Ferrerin apulaisvalmentaja edustusjoukkueeseen. Espanjalaisvalmentajan saatua potkut helmikuussa 2008 nousi Kosténoglou AEK:n päävalmentajaksi.  Hänen johdollaan AEK sijoittui liigan ykköseksi, mutta hävisi mestaruuden luvattomiin pelaajiin liittyvien epäselvyyksien vuoksi. Kauden jälkeen Giorgos Donis korvasi Kosténogloun päävalmentajana. 

Marraskuussa 2008 Kosténoglou palasi valmentajaksi Asteras Tripolisissa.  Hän valmensi seuraa kauden loppuun saakka.

Tammikuussa 2011 Kosténoglousta tuli Kreikan liigassa hännille juuttuneen AEL Larissan päävalmentaja.  Hän ei kuitenkaan enää onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta liigasta.  Kosténoglou jätti paikkansa kauden jälkeen. 

Lokakuun alussa 2011 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi.  Kosténogloun johdolla AEK jäi Kreikan liigassa viidenneksi. Seura ei uusinut hänen sopimustaan kauden jälkeen.

Syyskuun lopussa 2012 Kosténoglousta tuli Skoda Xanthin päävalmentaja.  Hän valmensi seuraa vain pari kuukautta, kunnes sai huonojen esitysen vuoksi joulukuun puolivälissä potkut.  

Helmikuussa 2014 Kostenoglousta tuli viidentenä Kyproksen liigassa majailleen Anorthosis Famagustan päävalmentaja.  Kosténogloun johdolla seura ei sijoitustaan onnistunut parantamaan, vaan oli liigan viides. Kauden jälkeen Kosténoglou siirtyi Apollon Smyrnin päävalmentajaksi.  Hän sai kuitenkin potkut seurasta jo joulukuussa 2014. 

Helmikuussa 2015 Kosténoglousta tuli Kreikan jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentaja.  Heikosti sujuneiden EM2016-karsintojen vuoksi maan jalkapalloliitto erotti päävalmentaja Sergio Markariánin ja koko valmennusjohdon elokuussa 2015. 

Syyskuussa 2019 Kosténoglou palasi AEK Ateenan päävalmentajaksi.

Lähteet

Elävät henkilöt
Kreikkalaiset jalkapalloilijat
Kreikkalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1970 syntyneet
Nailonia syövä bakteeri

Nailonia syövä bakteeri on nailontehtaan jätevedestä vuonna 1975 löydetty bakteeri, joka kykenee syömään joitain nailonin valmistukseen liittyviä aineita. Näitä ovat esim. aminokaproiinihappo (6-aminoheksaolaatti). Nailonia syövä bakteeri on eräs flavobakteeri sp. K172:n kanta, jolla on nylonaaseiksi kutsuttuja entsyymejä.

Nailonia syövä bakteeri ja evoluutio 

Nailon on synteettinen muovi, jonka valmistus alkoi 1935. Tämä loi uuden elinympäristön, jossa ei ollut kilpailua. Nailonia syövät bakteerit muodostuivat mutaation perusteella. Ne löysi geneetikko Susumu Ohno. Hänen mukaansa nailonaasientsyymin mutaatio koitui kombinaatiosta geenin monistumisesta ja DNAn lukukehyksen muuttumisesta (en: Frame shift).

Nailonia syövät bakteerit ovat hyvä esimerkki evoluutiosta, jossa laji saavuttaa kilpailuedun mutaatioiden ansiosta ja luonnonvalinta suosii näitä ominaisuuksia.

Lähteet

Viitteet 

Bakteerit
Mikrobiologia
Evoluutio
Orvar Löfgren

Orvar Löfgren (s. 1943) on ruotsalainen kansatieteilijä ja kansatieteen emeritusprofessori. Hän toimi eurooppalaisen etnologian professorina Lundin yliopistossa vuosina 1991–2008.

Löfgren väitteli tohtoriksi eurooppalaisesta etnologiasta vuonna 1978. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut erityisesti arkielämän kulutuksen ja mediankäytön kulttuurinen analyysi.

Löfgren on ollut vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Santa Cruzissa vuosina 1983, 1986 ja 1997. Hänet promovoitiin Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2008. Hän on Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 1995.

Lähteet

Ruotsalaiset kansatieteilijät
Ruotsalaiset professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Carl Steenstrup

Carl Steenstrup (s. 1934 Vaasa) on tanskalainen kääntäjä ja kirjailija. Hän kääntää japanilaista kirjallisuutta tanskaksi. Steenstrup on Japanin historian professori Münchenin yliopistossa. Hän on kirjoittanut lukuisia Japani-aiheisia kirjoja.

Kirjat 
 Hôjô Shigetoki (1198-1261) and his Role in the History of Political and Ethical Ideas in Japan (1979)
 Of Japan and History (1980)
 Shintô (1982)
 Japan 1850–1980 (1982)
 A History of Law in Japan until 1868 (1996)

Tanskalaiset kirjailijat
Tanskalaiset professorit
Tanskalaiset kääntäjät
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Helovenhokas

Helovenhokas, aikaisemmalta nimeltään heloyökkönen, (Bena bicolorana) on melko pieni, kirkkaan vihreä-valkoinen perhoslaji. Se on ollut rauhoitettu Ahvenanmaalla vuodesta 1986 lähtien. Vanhemmassa kirjallisuudessa se tunnetaan tammen venhokkaana.

Koko ja ulkonäkö 
Helovenhokas on helposti tunnistettava perhonen. Etusiivet, pää ja keskiruumis ovat helakan vaaleanvihreät, ja etusiipien poikki kulkee vinosti kaksi ohutta ja tarkkarajaista, kellanvalkoista viirua. Myös siiven etureuna on ohuelti kellanvalkoinen. Takasiivet ovat valkoiset, samoin takaruumis. Tuntosarvet ovat punaisen ja kellanvalkoisen kirjavat. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla. Etusiipien muodosta johtuen sitä voi helposti erehtyä pitämään kookkaana kääriäisenä, joilla on myös usein päältä katsottuna nelikulmainen lepoasento.

Hieman samannäköinen laji on paljon yleisempi koivuvenhokas (Pseudoips prasinanus).

Levinneisyys ja lentoaika 
Helovenhokasta tavataan Espanjasta Välimeren alueen ja Keski-Euroopan kautta Uralille ja Iraniin. Se on koko esiintymisalueellaan harvalukuinen. Suomessa lajia tavattiin perinteisesti vain paikoittain eteläisen Ahvenanmaan tammimetsissä sekä satunnaisesti lounaissaaristossa, mutta 1990-luvun lopulta alkaen se yleistyi ja 2000-luvun aikana on levinnyt voimakkaasti idemmäksi. Nykyisin heloyökkösen voi tavata myös Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rannikkoseutujen tammimetsistä. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun alkupuolelta elokuun alkuun., Etelä-Euroopassa sukupolvia on usein kaksi.

Elinympäristö ja elintavat 
Helovenhokas elää lämpimissä, jalopuuvaltaisissa lehtimetsissä, eikä sitä tapaa juuri koskaan sellaisten ulkopuolella. Aikuiset perhoset aloittavat lentonsa iltahämärästä keskiyöhön, ja ne lentelevät yleensä puiden latvustoissa. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, mutta sokeripitoisella nesteellä kostutettu syötti on huomattavasti valoa tehokkaampi houkutin. Perhoset eivät käy kukilla mutta juovat mielellään kirvojen tuottamaa mesikastetta puiden lehdiltä.

Lajin yksilömäärä vaihtelee vuosittain paljon. Suomessa se on 2000-luvun aikana ollut yleisimmillään joka kolmas vuosi ja esiintymishuippua seuraavana vuonna kanta on romahtanut. Sittemmin laji vaikuttaa taantuneen.

Naaras tuottaa 150–200 munaa, jotka se munii lehtien alapinnoille lehtisuonien kohdille. Toukat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin. Toukka elää pääasiassa lehtien alapinnalla ja kasvaa hitaasti, kunnes vaihtaa väriä vihreästä ruskeaksi ja asettuu talvehtimaan oksiston sekaan. Keväällä toukka muuttuu uudestaan vihreäksi, ja sen kasvu nopeutuu. Toukka on täysikasvuinen kesäkuun alkupuoliskolla ja se tekee vaaleankeltaisen, 35–40 mm pitkän ja veneenmuotoisen kotelokopan lehden alapinnalle, useimmiten puun latvustoon. Osa toukista laskeutuu kuitenkin koteloitumaan alemmaksi. Kotelovaihe kestää noin kolme viikkoa.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat tammet (Quercus), joskin Keski-Euroopassa sen on ilmoitettu elävän myös koivuilla (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka
 Lepidoptera of Belgium 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Venhokkaat
Kääriäisvenhokas

Kääriäisvenhokas, aikaisemmalta nimeltään kääriäisyökkönen, (Earias clorana) on melko pieni, valkovihreä perhoslaji. Vanhassa kirjallisuudessa se tunnetaan viherkehrääjänä.

Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat vihreät ja ainoastaan etureunastaan leveästi valkeat, joskin vihreän sävy vaihtelee hieman yksilöittäin. Muuta kuviointia etusiivissä ei ole. Takasiivet ovat valkeat, kärkiosastaan yleensä vihertävät. Pää on valkoinen, keskiruumis vihreä ja takaruumis harmahtava. Tuntosarvet ovat ruosteenruskeat. Siipiväli on 19–23 mm.

Kääriäisvenhokkaan voi sekoittaa lähinnä tammikääriäiseen (Tortrix viridana).

Levinneisyys ja lentoaika 
Kääriäisvenhokas on enimmäkseen eurooppalainen laji, jonka elinalue ulottuu Pohjois-Afrikasta ja Espanjasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja edelleen Länsi-Siperiaan. Suomessa levinneisyys rajoittuu etelä- ja lounaisrannikolle, joskin jopa Vaasan korkeudelta tunnetaan vanhoja havaintoja. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 
Kääriäisvenhokas on kosteiden ja pensaikkoisten metsänreunojen, soiden, rantojen ja kulttuuriympäristöjen asukki. Se on tyypillisesti laji, jonka tapaa helpommin toukkana kuin aikuisena, eikä sitä yleensä tavata varsinaisen elinympäristön ulkopuolella. Perhoset ovat lennossa muutamien tuntien ajan alkuillasta, etelämpänä usein jo iltapäivällä. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, mutta harvakseltaan ja yleensä valolle tulee vain yksittäisiä yksilöitä ja naaraat tulevat koiraita harvemmin. Sen sijaan kääriäisvenhokas tulee mielellään makealle syötille. Saattaa olla, että perhoset syövät kirvojen erittämää mesikastetta kasvien lehdiltä.

Naaras munii usean päivän aikana 80–100 munaa, jotka se asettelee lehtien alapinnoille pensaiden latvuksiin. Toukat elävät erakkoina tai parin yksilön ryhminä ja piilottelevat yhteensitomiensa lehtien muodostamassa suojassa. Toukat ovat täysikasvuisia heinä-elokuun taitteessa ja rakentavat vaalean, venemäisen, noin 15 mm pitkän kotelokopan oksan sivuun. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka syö eri pajulajien lehtiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 toukka 
 lepidoptera.pl 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Venhokkaat
Craig Smith (jääkiekkoilija)

Craig Smith (s. 5. syyskuuta 1989 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2011–2012 Nashville Predatorsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidalla. Smith pelaa oikealta. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu monipuolisuus, hyökkäyspään pelaaminen ja pelinäkemys. Smithin heikkouksiin kuuluu ailahtelevaisuus. Hänen kausipalkkansa on 690 000 dollaria. NHL:n työsulun aikana hän edusti kahdeksan ottelun verran SM-liigaseura KalPaa.

Ura

Seuraura
Smith kävi lukion kotikaupungissaan Madisonissa, jonka jälkeen hän pelasi vuodet 2006–2009 USHL-joukkue Waterloo Black Hawksissa. Siellä viimeisellä kaudellaan 2008–2009 Smith pelasi USHL:n tähdistöottelussa ja jakoi tehopisteillä 28+48=76 liigan pistepörssin toisen sijan Mike Cichyn kanssa. Kauden päätteeksi Smith valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Nashville Predators varasi Smithin neljännellä kierroksella 98. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2009. Hän palasi kotikaupunkiinsa ja pelasi vuodet 2009–2011 Wisconsin-Madisonin yliopiston jääkiekkojoukkueessa. Smith valittiin ensimmäisen yliopistokautensa 2009–2010 päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Toisella kaudellaan hän oli tehopisteillä 19+24=43 joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Justin Schultzin jälkeen. Smith toimi myös Wisconsin-Madisonin kapteenina.

Heinäkuussa 2011 Smith teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Nashvillen kanssa. Hän sai harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueesta ja teki NHL-uransa avausmaalin heti kauden ensimmäisessä ottelussa 7. lokakuuta 2011 Columbus Blue Jacketsia vastaan.

Lokakuussa 2020 Smith teki vapaana agenttina Boston Bruinsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 9,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.

Maajoukkueura
Smith on edustanut Yhdysvaltoja miesten MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013, joista ensimmäisenä mainitussa turnauksessa hän oli tehopisteillä 3+3=6 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Derek Stepanin jälkeen. Smith palkittiin Yhdysvaltojen top-3 -pelaajana.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Boston Bruinsin pelaajat
Nashville Predatorsin varaamat pelaajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Kolari (kylä)

Kolari eli Jokijalka (tunnetaan myös Kolarin kirkonkylänä) on Kolarin kunnan kuntakeskus. Se sijaitsee valtatien 21 ja seututien 943 risteyskohdassa, lähellä Ruotsin valtakunnanrajaa.

Kuntakeskuksessa sijaitsevat muun muassa vuonna 1965 valmistunut Kolarin kirkko, kunnantalo ja kirjasto. 

Suomen pohjoisin käytössä oleva rautatieasema sijaitsee Kolarissa.

Lähteet

Kolarin kylät
Suomen kirkonkylät
Suomen kuntakeskukset
Kolarin taajamat
Marattiaceae

Marattiaceae on trooppinen saniaisheimo, joka muodostaa lahkon Marattiales ja luokan Marattiopsida. Heimolla on hyvin pitkä evoluutiohistoria ja varhaisimmat sen fossiilit ovat kivihiilikaudelta. Nykyisiä lajeja Marattiaceae-heimossa on noin 130 tai noin 150. Levinneisyydeltään heimon lajit ovat pantrooppisia, ja lajirunsaus painottuu Oseaniaan.

Tuntomerkit 
Heimon lajit kasvavat usein huomattavan suurikokoisiksi. Kaikissa kasvinosissa on limatiehyitä. Juuret ovat kookkaita ja meheviä. Mehevät juurakot (ritsomit) ovat lyhyet ja pystyt tai matavat ja pitkänomaiset, joskus pallomaiset. Lehtien liittymäkohdissa on meheviä tai paperimaisia korvakemaisia ulokkeita. Samoissa kohdissa on myös usein jälkisilmuja, joista voi kasvaa uusia yksilöitä. Lehdet ovat tavallisesti kookkaita, meheviä tai nahkeita. Tavallisesti ne ovat useaan kertaan pari- tai sormilehdykkäisiä, harvoin ehyitä. Ruodissa on pulvinukset eli turvonneet nivelet ja korkkihuokosia (lentisellejä). Lehtilapa ja juurakot ovat kilpikarvojen peittämiä.

Itiöpesäkkeet ovat vaihtelevissa määrin kasvaneet yhteen pyöreiksi tai pitkänomaisiksi synangioiksi. Ne avautuvat raoilla tai huokosilla, ja sisältävät 1000–7000 itiötä. Itiöt ovat muodoltaan tavallisesti kaksikylkisiä tai soikeamaisia, ja niissä on yksi ituaukko. Suvullinen sukupolvi eli gametofyytti kasvaa maan pinnalla, ja on muodoltaan herttamainen, kookas ja lehtivihreällinen.

Evoluutio 
Ylähiilikaudelta tunnetaan fossiileja, joiden varren anatomia eli sisärakenne ja synangiot ovat selvästi Marattiaceae-heimolle tyypillisiä. Ryhmä on siten yksi vanhimmista vielä elossa olevista maakasviryhmistä. Nykyään eläviä sukuja tunnetaan varmuudella trias- ja jurakautisista kerrostumista, joiden syntyaikaan heimo oli levinnyt laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla. Nykyään levinneisyyskeskukset sijoittuvat yhtäältä Pohjois-Andeille, toisaalta Etelä-Kiinaan. Mikään nykyisistä kasviryhmistä ei ole Marattiales-lahkon ja sen ainoan heimon läheinen sukulainen.

Suvut 
Uudemman systematiikan mukaan heimo jakautuu kahteen alaheimoon, kuuteen sukuun ja käsittää noin 135 lajia:
 Alaheimo Danaeoideae
 Danaea (n. 55 lajia)
 Alaheimo Marattioideae
 pirskosaniaiset Angiopteris (n. 30 lajia)
 Christensenia (1 laji: Christensenia aesculifolia)
 Eupodium (3 lajia)
 Marattia (n. 10 lajia)
 jyväsiivet Ptisana (n. 35 lajia)

Aiemmin tutkimuksen ”A classification for extant ferns” (2006) mukaan Marattiaceae-heimoon kuului neljä sukua. Muissa lähteissä sukuja on mahdollisesti esitetty enemmän.
 Angiopteris
 Christensenia
 Danaea
 Marattia

Käyttö 
Etelä-Aasiassa käytetään toisinaan ravinnoksi eräiden pirskosaniaisten (Angiopteris) lajien tärkkelyspitoisia juurakoita, Polynesiassa niillä maustetaan riisiä ja Intiassa niistä valmistetaan päihdyttävää juomaa. Havaijilla ja Uudessa-Seelannissa eräitä heimon lajeja on käytetty ja viljeltykin ravinnoksi.

Lähteet 
 Smith, A. R. et al 2006: A classification for extant ferns. Taxon 55(3): 705–731. pdf 
 The Plant List: Marattiaceae

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Marattiaceae

Kasviheimot
Harry Wahl

Harry August Wahl (17. heinäkuuta 1869 Hamina – 31. heinäkuuta 1940 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti ja arvosoitinten keräilijä.

Harry Wahl oli viipurilaisen kauppaneuvos Paul Wahlin (1797–1872) pojanpoika. Perhe oli vaurastunut muun muassa Saimaan kanavan rakennustöihin liittyvällä liiketoiminnalla kauppahuoneensa Paul Wahl & Co avulla.

Kilpapurjehduksen olympiamitalisti
Wiborgs Läns Segelföreningiä edustanut Wahl kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912. Seuraavana vuonna Wahl voitti Sinebrychoffin pokaalin Aurora-veneellä.

Jousisoitinten keräilijä
Harry Wahl omisti 1930-luvulla yhden Euroopan merkittävimmistä soitinkokoelmista, johon kuului useita Stradivarius-, Guarneri- ja Amati-viuluja. Viulujen lisäksi kokoelmassa oli myös alttoviuluja ja selloja. Kokoelman arvo oli nykyrahassa mitaten jopa yli 50 miljoonaa euroa. Kun venäläiset valtasivat Viipurin, valtaosa Wahlin kokoelmasta jäi venäläisille. Wahlin suojatin, viulisti Onni Suhosen onnistui kuitenkin pelastaa 32 arvokkainta soitinta ensin pois Viipurista ja sitten Suomen puolelle.

Vuonna 2007 helsinkiläinen Maija-Stiina Roine löysi Wahlin testamentin omasta kirjahyllystään. Roineen isä, diplomi-insinööri Voitto Valdemar Kolho oli ollut Wahlin luottohenkilö viuluhankinnoissa. Testamentin soitinluettelosta selvisi, että venäläisten käsiin olivat arvosoittimista jääneet Santo Serafin -viulu 1700-luvulta sekä Lorenzo Storionin rakentama alttoviulu. 
Testamentista, joka luovutettiin Suomen Kulttuurirahastolle, selviää myös muut venäläisille joutuneet ja sitä kautta ympäri maailmaa kulkeutuneet soittimet. 
Harry Wahl kuoli 1940, ja valtaosa hänen omaisuudestaan oli viipurilaisissa kiinteistöissä, jotka jäivät rajan taakse. Wahlin perilliset joutuivat luopumaan alhaisin kauppahinnoin kaikista Suomeen pelastetuista arvosoittimistaan päästäkseen uuden elämän alkuun Suomessa. Testamenttiluettelon perusteella Maija-Stiina Roine on jäljittänyt kymmeniä niistä maailmalta ja julkaisi niistä vuonna 2008 omakustannekirjan Harry Wahlin viulut.

Wahlin perillisten hallussa ollut, irlantilaishistoriansa takia ”iiriläiseksi” kutsuttu Stradivarius on ainoa Suomessa nykyisin oleva Wahlin kokoelman soitin. Se kuuluu nykyisin Pohjola-pankin taidesäätiölle, joka hankki sen lainattavien arvosoitintensa kokoelmaan Japanista 1986. Soitin on kiertänyt 2000-luvun vaihteen jälkeen Réka Szilvayn, Antti Tikkasen, Kasmir Uusituvan ja Rebecca Roozemanin käytössä noin kolmen vuoden jaksoissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Roine, Maija-Stiina: Harry Wahlin viulut. Maija-Stiina Roine 2008. ISBN 6418616183262.
Harry Wahl Uppslagsverket Finlandissa 

Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Suomalaiset keräilijät
Suomalaiset yritysjohtajat
Kangana Ranaut

Kangana Ranaut (s. 23. maaliskuuta 1987 Bhambla, Himachal Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut neljä National Film Awards -palkintoa ja neljä Filmfare Awards -palkintoa eri kategorioista. Intian valtio myönsi Ranautille Padma Shri -palkinnon vuonna 2020.

Ranautin ensimmäinen elokuva oli trilleri Gangster (2006), josta hän voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hän voitti sekä National Film Awards -palkinnon että Filmfare Awards -palkinnon parhaasta naissivuosasta draamaelokuvasta Fashion (2008), minkä jälkeen hän näytteli kaupallisesti menestyneissä elokuvissa kuten Raaz – The Mystery Continues (2009), Once Upon a Time in Mumbaai (2010), Tanu Weds Manu (2011) ja Krrish 3 (2013).

Ranaut sai suurta ylistystä pääroolistaan menestyneessä draamakomediassa Queen (2014), josta hän voitti parhaan naispääosan National Film Awards- ja Filmfare Awards -palkinnot. Hän näytteli kaksoisroolia romanttisessa draamakomediassa Tanu Weds Manu Returns (2015), josta hän voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon ja toisen peräkkäisen parhaan naispääosan National Film Awards -palkintonsa. Ranautin seuraavat elokuvat olivat kaupallisia pettymyksiä ennen Manikarnika: The Queen of Jhansia (2019), jossa hän näytteli Rani Laxmibaita. Tästä ja roolistaan kabaddi-pelaajana urheiluelokuvassa Panga (2020) hän voitti neljännen National Film Awards -palkintonsa.

Ranaut tunnetaan myös tyylitajustaan sekä suorapuheisuudestaan. Hänen mielipiteensä ja ihmissuhteensa ovat aiheuttaneet kohuja.

Yksityiselämä 
Ranaut syntyi varakkaaseen rajputperheeseen Bhamblan kylässä Himachal Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Hänen vanhempansa halusivat hänestä lääkärin, eivätkä alkuun hyväksyneet hänen uravalintaansa. Ranaut on uskonnoltaan hindu.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 
 

Intialaiset näyttelijät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
José Jovêncio Balestieri

José Jovêncio Balestieri (s. 18. toukokuuta 1939) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 29. kesäkuuta 1968 ja nimitettiin Humaitán hiippakunnan piispaksi 6. maaliskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antônio Possamai, jota avustivat Hilário Moser ja Gregório Warmeling.

29. heinäkuuta 1998 Balestieri sai nimityksen Rio do Sulin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi. 30. elokuuta 2000 hänestä tuli Rio do Sulin piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 19. maaliskuuta 2008.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Tšernihivin rautatieasema

Tšernihivin rautatieasema  () on Ukrainan pohjoisosissa sijaitsevan Tšernihivin kaupungin rautatieasema. Asema kuuluu Ukrainan rautateiden asemaverkostoon ja on merkittävä pohjoisesta (muun muassa  Pietarista tai Minskistä Gomelin kautta Kiovaan liikennöivien pikajunien kauttakulkuasema.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaukoliikenteen junien haku Tšernihivin rautatieasemalle/-lta  (poezda.net)
 Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Tšernihivin rautatieasemalle  (rasp.yandex.ru)
 Lähijunien aikatauluja Tšernihivin rautatieasemalle  (rasp.yandex.ru)
 Lähijunien aikataulu   (www.swrailway.gov.ua)
 Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen  
 Ukrainan rataverkon kartta 
 Tšernihivin asemasta   (turistUA.com)

Ukrainan rautatieliikennepaikat
Tšernihiv
Julián Barrio Barrio

Julián Barrio Barrio (s. 15. elokuuta 1946) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Astorgan hiippakuntaan Antonio Briva Mirabent 4. heinäkuuta 1971. Hän sai 31. joulukuuta 1992 nimitykset Santiago de Compostelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Sasaben titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. helmikuuta 1993; pääkonsekraattorina toimi Antonio María Rouco Varela, jota avustivat Mario Tagliaferri ja Antonio Briva Mirabent.

Barrio Barrio sai 5. tammikuuta 1996 nimityksen Santiago de Compostelan arkkipiispaksi.

Lähteet 

Espanjalaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
St. John’s IceCaps

St. John’s IceCaps oli AHL-liigassa pelaava kanadalainen jääkiekkojoukkue, jonka kotikaupunki on St. John’s. Joukkue oli Montreal Canadiensin farmijoukkue.

St. John’s IceCaps perustettiin vuonna 2011 kun Manitoba Moose siirtyi Manitobasta Newfoundlandin saarelle St. John’siin. Joukkue oli tuolloin Winnipeg Jetsin farmijoukkue. Kauden 2014–2015 jälkeen Winnipeg Jets siirsi seuran takaisin Winnipegiin ja se otti käyttöön entisen nimensä. Samalla kuitenkin Montreal Canadiens siirsi farmijoukkueensa Hamilton Bulldogsin St. John’siin ja joukkue otti käyttöönsä IceCaps-nimen. Canadiens siirsi farmijoukkueensa vuonna 2017 Quebecin Lavaliin ja vaihtoi sen nimeksi Laval Rocket.

Tunnettuja pelaajia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen virallinen sivusto 

AHL-seurat
Montreal Canadiens
Newfoundland ja Labrador
Dnipron rautatieasema

Dnipron rautatieasema eli Dnipro-Holovnyi on Ukrainan kolmanneksi suurimman kaupungin Dnipron päärautatieasema ja Ukrainan rautateiden tärkeimpiä henkilöliikenteen asemia. Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustassa, noin 800 metriä Dnepristä etelään.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaukojunien haku Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle   (railway.dn.ua)
 Dnipropetrovskin matkustaja-aseman aikatauluja   (poezda.uz.ua)
 Dnipropetrovskin aseman aikatauluja  (poezda.org.ua)
 Kaukoliikenteen junien haku Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle/-lta  (poezda.net)
 Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Dnipropetrovskin rautatieasemalle  (rasp.yandex.ru)
 Lähijunien aikatauluja Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle  (rasp.yandex.ru)
 Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen  
 Ukrainan rataverkon kartta 

Rautatieasema
Ukrainan rautatieliikennepaikat
Parasta buddhaa

Parasta buddhaa on Green Buddha Recordsin kokoelma-albumi, joka julkaistiin marraskuussa 2010.

Kappaleet 
 Matinpoika, Okku, Juno, VilleGalle & Tono Slono – 365 HKI
 Ras Henry, Matinpoika & Juno – Mitä helvettiä
 Juno, Matinpoika & Okku – Unelmaperhe
 Matinpoika, Juno & Okku – Arkkuun asti
 Matinpoika, VilleGalle, Juno & Okku – Salem aleikum
 Matinpoika, Juno, Heinis & Pyhimys – Filtteri
 Juno, Matinpoika, VilleGalle & Okku – Parasta buddhaa
 Juno & Matinpoika – Elä unelmaas
 Matinpoika & Okku – Kaikki kaikessa
 Juno, VilleGalle, Jare & Matinpoika – Urheiluhullu

Biitit 
 Janne K: 1, 2, 5, 10
 LX-Beats: 3, 7
 Janleks: 4, 8

Vuoden 2010 kokoelma-albumit
Suomalaiset hip hop -albumit
Janne K:n tuottamat albumit
Tom Petäjä

Tom Kristian Petäjä (s. 17. joulukuuta 1970 Polvijärvi) on suomalainen näyttelijä. Petäjä valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000.

Petäjä näytteli Lahden kaupunginteatterissa vuosina 2001–2008. Hän on freelancerina vieraillut muun muassa Turun kaupunginteatterissa musiikkinäytelmässä  Tukkijoella (2008–2009) ja esiintynyt Linnateatterin  Emma-teatterissa näytelmissä Vares & Huhtikuun tytöt (2008) ja Kekkonen - Syntymästä kuolemattomuuteen (2012). Petäjä on näytellyt myös elokuvissa.

Filmografia 
 Kaverille ei jätetä – useita rooleja (1999–2001)
Seitsemän – Väänänen (2001)
 Vieraalla maalla – Rekola (2003)
 Joensuun Elli – Erkki, Veijon veli (2004)
 Team Ahma – mies baarissa (2007)
 Ralliraita – Puupponen (2009)
 Täällä Pohjantähden alla – Antti Laurila (2009)
 Täällä Pohjantähden alla II – Antti Laurila (2010)
 Vares – Pahan suudelma – Karhuryhmän johtaja (2011)
 Moska – Ryynänen (2011)
 Juoppohullun päiväkirja – sokea juoppo (2012)
 Henkesi edestä – sairaalapappi (2015)
 Ismo – kaljaveikko (2016)
Olavi Virta – Kauko Käyhkö (2018)
 Roba – pesismailamies (2019)
 Fingerpori – Asko Vilenius (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Suovenhokas

Suovenhokas (Nola karelica) on pieni yöperhoslaji. Se tunnetaan vanhemmassa kirjallisuudessa karjalanallaskehrääjänä sekä muuraimen ruuhikehrääjänä. Suovenhokas on luokiteltu Suomen uhanalaisarvioinnissa erittäin uhanalaiseksi (EN) ja se on yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.

Koko ja ulkonäkö 
Suovenhokas on pieni, vaalea perhonen. Etusiipien pohjaväri on puhtaan valkoinen. Ulompi poikkiviiru erottuu ruskeana, ja sen ulkoreunalla on mustanruskeita täpliä. Siiven keskiosassa on leveä, vaaleanruskea vyö, samoin kuin ulkoreunassa. Ulkoreunan ruskean vyön keskellä kulkee valkea aaltoviiru. Siiven keskellä on musta täplä, jonka vieressä on vaaleankellertävistä suomuista muodostuva tupsu. Takasiivet ovat tasaisen ruskeat.

Lajin voi sekoittaa lähinnä huomattavasti yleisempään rämevenhokkaaseen (Nola aerugula).

Levinneisyys ja lentoaika 
Suovenhokas on selvästi boreaalinen laji, jota tavataan Euroopassa ainoastaan osassa Skandinaviaa, Baltiassa ja Pohjois-Venäjällä. Idässä levinneisyysalue jatkuu Itä-Aasiaan saakka. Suomessa suovenhokasta esiintyy Lappia lukuun ottamatta koko maassa, mutta vain paikoittain. Perhonen lentää kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle lennon kestäessä yksittäisellä paikalla vain noin viikon.

Elinympäristö ja elintavat 
Suovenhokkaan tyypillinen elinpaikka on vähäravinteinen ja sammaleinen suo. Lajin esiintyminen on hyvin paikallista, ja vierekkäisillä esiintymillä voi olla pitkä välimatka. Sitä ei juuri koskaan tapaa tyypillisen elinympäristönsä ulkopuolella, joskin Suomessa sen on raportoitu elävän myös kosteissa rantametsiköissä. Koiraat lentävät etsimässä kumppania illan hämärtyessä, mutta luultavasti naaraat liikkuvat enemmän vasta parittelun jälkeen piilotellen siihen saakka lehtien alapinnoilla. Suovenhokas tulee valolle.

Naaras munii korkeintaan 50 munaa lehtien alapinnoille tai kuolleille varvuille, joilta toukka hakeutuu ilmeisesti itse mieleiselleen ravintokasville. Toukan elintapoja luonnossa ei juuri tunneta, vaan tieto perustuu kasvatettujen toukkien käyttäytymiseen. Toukan kehitys kestää pari vuotta. Ensimmäisen talven toukka talvehtii noin 2 mm:n pituisena tekemänsä kotelon suojissa ja toisen talven lähes täysikasvuisena. Toukka on täysikasvuinen kolmannen elinvuotensa kesäkuun alussa, jolloin se koteloituu venemäisen, harmaan kotelokopan sisään heinänkorrelle tai oksalle.

Ravintokasvi 
Ensimmäisenä kesänä toukka syö ainakin suokukkaa (Andromeda polifolia), toisena kesänään ilmeisesti lakkaa (Rubus chamaemorus). Kasvatuksessa se on kelpuuttanut myös juolukkaa ja puolukkaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 kuva toukasta

Venhokkaat
Peter Holland

Peter Holland (s. 14. tammikuuta 1991 Caledon, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Avtomobilist Jekaterinburgissa. NHL-seura Anaheim Ducks varasi Hollandin vuoden 2009 pelaajanvaraustilaisuudessa numerolla 15.

Ura 
Holland liittyi OHL-joukkue Guelph Stormiin kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 hän pelasi OHL:n tähdistöottelussa ja edusti myös Kanadaa alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa.

Holland teki OHL-joukkue Guelph Stormissa 80 pistettä kaudella 2009–2010 ja 88 pistettä kaudella 2010–2011. Lisäksi hän käväisi jälkimmäisellä kaudella AHL:ssä Anaheim Ducksin farmijoukkue Syracuse Crunchissa pelaamassa kolme ottelua tehoilla 3+3=6.

Vuonna 2011 Hockey's Future -sivusto listasi Hollandin Anaheimin kolmanneksi parhaaksi lupaukseksi Kyle Palmierin ja Emerson Etemin jälkeen. Hän pelasi kauden 2011–2012 pääosin Syracusessa AHL:ssä ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies tehtyään 23+37=60 tehopistettä 71 ottelussa. Lisäksi hän pelasi kauden aikana neljä NHL-ottelua, joista ensimmäisen 5. marraskuuta 2011 Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän teki voittomaalin 11. marraskuuta 2011 pelatussa ottelussa Vancouver Canucksia vastaan. Työsulun lyhentämällä NHL-kaudella 2012–2013 Holland pelasi Anaheim Ducksissa 21 ottelua. Pääosan tuostakin kaudesta hän pelasi AHL:ssä, Anaheimin uudessa farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa. 

Marraskuussa 2013 Holland siirtyi kesken kauden 2013–2014 Toronto Maple Leafsiin pelaajakaupassa, jossa Toronto sai hänen lisäkseen hyökkääjä Brad Staubitzin ja jossa Anaheim sai vaihdossa puolustaja Jesse Blackerin sekä kaksi varausvuoroa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Anaheim Ducksin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Porin Palloseura

Porin Palloseura (lyh. PoPS) on vuonna 1968 perustettu porilainen palloilulajien erikoisseura, jolla ei ole ollut aktiivista toimintaa 1980-luvun jälkeen. Seura on kuitenkin edelleen yhdistysrekisterissä. Lajivalikoimaan on kuulunut jalkapallo, jääpallo, lentopallo ja jääkiekko. Jalkapallotoiminta edustusjoukkueen osalta päättyi jo vuonna 1973.

Jääkiekkoa PoPS pelasi parhaimmillaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Maakuntasarjassa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Lentopallotoiminta loppui vuonna 1985, jolloin PoPS:n lentopalloilijat yhdistyivät Porin Pyrinnön lentopallojaoston kanssa ja muodostivat uuden Pori Lentis -nimisen seuran.

Jalkapallo
Porin Palloseura perustettiin vuonna 1968 Porin Karhujen ja RU-38:n fuusion jälkimainingeissa. Nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla Porin Pirut, mutta sitä ei hyväksytty yhdistysrekisteriin. Alkuaikoina oli käytössä myös lyhenne PPS.

Edustusjoukkue aloitti pelaamisen kaudella 1969 Satakunnan piirin Aluesarjasta, joka oli tuolloin neljänneksi korkein sarjataso. Valmentajana toimi entinen maajoukkuemaalivahti Matti Jokinen. Joukkue koostui lähinnä entisistä RU-38:n pelaajista, jotka eivät olleet mahtuneet mukaan seurafuusiossa syntyneen Ässien edustusjoukkueeseen. Mukana oli myös jääkiekkoilijoita RU-38:n vuoden 1967 Suomen mestaruuden voittaneesta joukkueesta. Tunnetuin PoPS:ssa pelannut jääkiekkoilija oli maajoukkueessakin yli 200 kertaa esiintynyt maalivahti Jorma Valtonen.

PoPS nousi nopeasti toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1972 ja taisteli jopa noususta Mestaruussarjaan. Seuralla ei kuitenkaan tiettävästi ollut halua nousta pääsarjaan ja lopulta sijoitukseksi Suomensarjan länsilohkossa tuli toinen.

1973 PoPS pelasi vielä uudessa I divisioonassa sijoittuen 12 joukkueen sarjassa kymmenenneksi ja pudoten sarjaporrasta alemmas. Tämän jälkeen PoPS:n kilpailutoiminta jalkapallossa ilmeisesti päättyi. Joukkueen riveissä esiintyi myös pelaajia, jotka olivat voittaneet A-nuorten jalkapallomestaruuden Ässissä vuonna 1970. Heitä olivat muun muassa Pertti Lundell sekä TV-toimittajana myöhemmin tunnetuksi tullut Juha Granath.

Entisiä pelaajia 
 Esa Dahl
 Juha Granath
 Johannes Karttunen
 Pertti Lundell
 Timo Mäkelä
 Matti Päivinen
 Raimo Tuli
 Jorma Valtonen

Jääpallo
Porin Palloseura pelasi jääpallon suomensarjassa 1960-70 -lukujen vaihteessa kaksi kautta. PoPS:n paras sijoitus oli kaudelta 1969-70, jolloin se voitti Suomensarjan länsilohkon ja eteni SM-sarjakarsintaan. Karsinnoissa se kuitenkin hävisi kaikki ottelunsa suurinumeroisesti. PoPS lopetti jääpallon vuonna 1971, ja pelaajat siirtyivät Porin Narukerään. PoPS:aa edustivat muun muassa myöhemmin pitkän uran erotuomareina tehneet Kalevi Ruuttu jääpallossa ja Pertti Juhola jääkiekossa.

Lähteet
http://www.jukkajoutsi.com/pops.html
http://www.splsatakunta.fi/hist3.htm

Viitteet 

Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Entiset suomalaiset jääpalloseurat
Entiset suomalaiset jääkiekkoseurat
Entiset suomalaiset lentopalloseurat
Porilaiset urheiluseurat
Ueno

Ueno () on kaupunginosa Japanin pääkaupungissa Tokiossa. Se sijaitsee Taitōn erillisalueella. Uenossa sijaitsee muun muassa Uenon puisto, Uenon eläintarha sekä Tokion kansallismuseo. Rautatieliikennettä varten Uenossa on Uenon rautatieasema. Ueno rakennettiin alun perin Kan'ei-jin temppelin ympärille.

Lähteet 

Tokio
Bogd Khan

Bogd Khan (, 1869–1924) oli Mongolian johtaja 1911–1924. Hän syntyi Khamissa Itä-Tiibetissä. Hän oli Bogdo Lama eli kolmanneksi korkein lama. Hänen vaimonsa oli Tsendiin Dondogdulam (kuollut 1923). Hän teloitti vihollisiaan mutta ei surmannut siviiliväestöä.

Elämä 
Bogd Khan muutti Tiibetistä Mongoliaan vuonna 1874 ja asui siellä kuolemaansa asti. Kun kommunistit alkoivat nousta Mongoliassa, he aloittivat lokakampanjan Bogdia vastaan ja syyttivät häntä muun muassa pedofiliasta. Hän menetti valtansa 1919, kun kiinalaisia joukkoja saapui Mongoliaan. Hän joutui 1920 kotiarestiin ja vapautui siitä helmikuussa 1921 paroni von Ungern-Sternbergin joukkojen avulla, mutta von Ungern-Sternberg joukot kokivat tappion kommunisteille, ja Bogd Khan oli sen jälkeen käytännössä nukkehallitsija kuolemaansa asti.

Kerrottua 
Eräs aikalainen kertoo Bogdista: Hän halusi palauttaa Mongolian yhtä suureksi kuin se oli Tšingis-kaanin aikana tai ainakin vapauttaa se Kiinan otteesta. Korkea-arvoiset virkamiehet pelkäsivät häntä mutta massat ihailivat. Hän hallitsi itsenäisesti Tiibetistä tai Kiinasta välittämättä. Puolalainen tutkimusmatkailija Ferdynand Ossendowski kertoo: Hän havaitsi heti, jos häntä vastaan juonittiin ja kutsui juonijat Urgaan, mistä ei palattu elävänä.

Lähteet 

Mongolian hallitsijat
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1910

Euroopan luistelumestaruudesta kilpailtiin Viipurissa 26.-27. helmikuuta 1910. Vain miehet kilpailivat. Kilpailut kuuluivat osana Viipurin kansainvälisiin talvikisoihin. Moskovan Sokol seuraa edustanut Nikolai Strunnikov voitti mestaruuden. Lopullisiin pisteisiin huomioitiin vain kaikki matkat loppuun saakka luistelleiden sijoitukset.

Miesten yleismestaruus

Lähteet 
 01.03.1910 Suomen Urheilulehti no 4-5

Vuoden 1910 pikaluistelu
Pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut
Viipurin urheilu
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1910

Ammunnan Suomen-mestaruudesta kilpailtiin neljännen kerran Mikkelissä kesällä 1910. Kilpailuissa ammuttiin useita erikoikilpailuja, mutta Suomen mestaruus ratkaistiin 300 metrin matkalta ammutulla kilpailulla, jossa ammuttiin 20 lakausta pystystä, polvelta ja makuulta.

Vapaakivääri 3 x 20 laukausta 

<div style="float:left;text-align:left;padding-right:15px">

Lähteet 
 01.07.1910 Suomen Urheilulehti no 11

Vuoden 1910 urheilu
1910
Mikkelin urheilutapahtumat
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1910

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1910 olivat ensimmäiset viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Porissa 30.–31. heinäkuuta 1910.

Miehet

Miehet 4 × 100 metriä

Miehet 1 600 metriä 
(800 + 400 + 200 + 200)

Miehet 5 × 2 000 metriä

Naiset

Naiset 4 × 100 metriä 
Naisten viesti ei kuulunut viralliseen kilpailuohjelmaan.

Lähteet 
 01.08.1910 Suomen Urheilulehti no 14-15

Vuoden 1910 yleisurheilu
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
Porin urheilutapahtumat
Bundeskanzleramt

Bundeskanzleramt (lyhenne BK, BKAmt) on Saksan liittokanslerin virasto. Sitä on johtanut vuodesta 2009 alkaen kristillisdemokraatti Ronald Pofalla, Merkelin hallituksen salkuton ministeri.

Tehtävä ja organisaatio

Liittokanslerin viraston tehtävät ovat:
liittokanslerin tehtävään liittyvien tärkeiden tietojen kokoaminen muilta ministereiltä
ministereiden töiden koordinointi, esim. liittopäivien esittämien kysymyksiin vastaaminen
liittovaltion hallinnon toiminnan takaaminen.

Virasto on jaettu kuuteen osastoon:
 osasto 1: sisä- ja oikeuspolitiikka
 osasto 2: ulko-, turvallisuus- ja kehitysyhteistyöpolitiikka
 osasto 3: sosiaali-, terveys-, työmarkkina- ja infrastruktuuri- ja yhteiskuntapolitiikka
 osasto 4: talous- ja valtiovarainpolitiikka
 osasto 5: Eurooppa-politiikka
 osasto 6: liittovaltion tiedustelupalvelu ja sen koordinointi.

Tämä jaottelu noudattelee politiikan suuria asiakokonaisuuksia, esim. kohta 2 koskee maan ulkoasiainministeriöä.

Kuvagalleria 

Saksan hallinto
Ornitiiniaminotransferaasi

Ornitiiniaminotransferaasi on entsyymi, joka katalysoi aminoryhmän siirtämistä ornitiinilta α-ketohapolle. Siten ornitiinista muodostuu glutamaatti-δ-semialdehydiä, joka on tasapainossa syklisen Δ-pyrroliini-5-karboksyylihapon kanssa. Yleensä aminoryhmän vastaanottajana on α-Ketoglutaarihappo, josta muodostuu glutamiinihappoa. Ornitiiniaminotransferaasi on tärkeimpiä ornitiinin aineenvaihduntaan osallistuvia entsyymejä ja reaktion tuote glutamaatti-δ-semialdehydi on välituote proliiniaminohapon biosynteesissä. Ornitiiniaminotransferaasin EC-numero on EC 2.6.1.13 ja CAS-numero 9030-42-6.

Toiminta 
Rakenteeltaan ornitiiniaminotransferaasi koostuu kuudesta samanlaisesta alayksiköstä, eli se on heksameeri. Alayksiköt ovat kooltaan noin 45 kDa. Toiminnaltaan entsyymi poikkeaa useista muista aminotransferaaseista siten, että siirtyvä aminoryhmä on sivuketjussa eikä karboksyyliryhmään nähden α-asemassa oleva aminoryhmä. Entsyymi muistuttaa rakenteeltaan paljon GABA-aminotransferaasia. Toimiakseen entsyymi tarvitsee kofaktorikseen pyridoksaalifosfaatin. Ornitiinitransaminaasia esiintyy ihmisellä lähes kaikissa kudoksissa, ja se on mitokondriaalinen entsyymi.

Pyridoksaalifosfaatti muodostaa ornitiiniaminotransferaasin erään lysiiniaminohapon kanssa aldimiinin eli Schiffin emäksen. Ornitiinimolekyyli sitoutuu aktiiviseen kohtaan ja muodostaa aldimiinin pyridoksaalifosfaatin sivuketjun aminoryhmän kanssa. Tätä seuraa ornitiinin γ-asemassa olevan hiilen deprotonointi ja hydrolyysi, jolloin vapautuu glutamaatti-γ-semialdehydi ja pyridoksaalifosfaattiin on liittynyt aminoryhmä, jolloin on muodostunut pyridoksamiinifosfaattia. Pyridoksamiinifosfaatti ja α-ketoglutaarihappo sitoutuvat ja kofaktori luovuttaa aminoryhmän hapolle. Sen jälkeen glutamiinihappomolekyyli vapautuu entsyymistä.

Yksi ornitiiniaminotransferaasin voimakkaimmista inhibiittoreista on ornitiinin johdannainen 5-fluorimetyyliornitiini. Muita entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa kanaliini ja gabakuliini.

Ornitiiniaminotransferaasin puutos
Ornitiiniaminotrasferaasin puutos johtuu kolmesta tai neljästä mutaatiosta, jotka ovat resessiivisesti autosomien kautta periytyviä. Toimivan entsyymin puutos aiheuttaa ornitiinin kertymisen elimistöön. Pitoisuudet ovat yleensä 6–15-kertaiset verrattuna tavanomaisiin pitoisuuksiin. Muita poikkeavuuksia voivat olla lysiinin, kreatiniinin ja fosfokreatiniinin määrän vähäisyys elimistössä. Ornitiinitransaminaasin puutos on yhteydessä silmänpohjan pyörörappeumaan, joka edetessään aiheuttaa sokeuden. Ornitiinitransaminaasin puutos on yleisintä Pohjoismaissa, erityisesti Suomessa. Kreatiini ja fosfokreatiini ovat biologisesti aktiivisia aineita. Kreatiniini on kreatiinin hydrolysoitumisesta tuleva tuote, joka on kuona-aine ja poistuu munuaisten kautta elimistöstä.

Lähteet 

Transferaasit
Artikkelit, joista proteiinilaatikko puuttuu
Svea (tuotemerkki)

Svea on Svea Brudar AB -yhtiön vaatemerkki. Per Holknekt, Ricky Sandström ja Andreas Engelkes perustivat tuotemerkin. Aluksi liikeideana oli maahantuoda rullalautoja ja tarvikkeita. Vuonna 1999 Svean uusi suunnittelija Kiki Wallmansson ohjasi yhtiön muotialalle. Sittemmin Kiki Wallmansson valittiin toimitusjohtajaksi ja hän vastaa yhtiön brändäämisestä. Vuoden 2010 lopussa Svea työllisti 11 henkilöä. Svealla oli aiemmin liikkeitä Tukholmassa ja Kööpenhaminassa, mutta nyttemmin heidän kauppansa sijaitsevat pienemmissä Etelä-Ruotsin kaupungeissa. Svean pipoja käytetään paljon Suomessa.

Svean pipot ovat olleet muotia vuosina 2009-2011. 

Vaatemerkit
Pultava-Eteläinen

Pultavan eteläinen rautatieasema eli Pultava-Eteläinen  () on Ukrainan Pultavan alueen ja tämän maakunnan pääkaupungin Pultavan päärautatieasema ja tärkeimpien kansainvälisen junareittien pysähdyspaikka kaupungissa. Asema sijaitsee kantakaupungin itälaidalla.

Asema rakennettiin alun perin vuonna 1870, mutta tuhoutui suurelta osin toisen maailmansodan aikana. Asema uudelleenrakennettiin 1947. Asemasta vastaa Ukrainan rautatiet.

Pultavan toinen asema 
Huomaa, että Pultavassa on toinenkin suurehko rautatieasema. Kiovan asemalta (osoite ) liikennöidään muun muassa Donetskiin, Kiovaan, Lviviin ja Odessaan. Tämä asema sijaitsee kantakaupungin länsiosissa, linnuntietä vajaa 6 kilometrin päässä Pultava-Eteläisestä länteen. Osa kaupungin kautta kulkevista junavuoroista pysähtyy Pultavan molemmilla asemilla (välimatka rautateitse 18 km asemalta toiselle).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaukoliikenteen junien haku Poltavan Eteläiselle rautatieasemalle/-lta  (poezda.net)
 Junien aikatauluja Poltava-Eteläiselle  (poezda.org.ua)
 Poltava-Eteläisen ja Poltavan Kiovan aseman aikatauluja  (poltava.bizland.com)
 Junien aikatauluja Poltavan Kiovan asemalle  (poezda.org.ua)
 Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen  
 Ukrainan rataverkon kartta 

Pultavan Eteläinen rautatieasema
Ukrainan rautatieliikennepaikat
Mason Dixon

Mason ”The Line” Dixon on Sylvester Stallonen kehittämä ja Antonio Tarverin esittämä hahmo elokuvassa Rocky Balboa.

Hahmon taustaa
Mason Dixon on syntynyt 12. elokuuta vuonna 1975 Tampassa Floridassa. Varttuessaan Dixon alkoi harrastaa nyrkkeilyä ja elokuvan aikoihin hän oli voittanut kaikki 33 otteluaan joista 30 tyrmäyksellä. Miten hänestä tuli maailmanmestari on tuntematonta. Dixon elää ylenpalttisesti treenaten nykyajan tyyliin ja katsoen aina videolta ottelemansa ottelut. Dixon harrastaa myös autojen keräilyä.

Rocky Balboa
Elokuvan introssa Mason tyrmää jälleen uuden vastustajansa helposti saaden yleisön vihat niskoilleen. Masonin entinen valmentaja Martin sanoo Dixonille hänen saavan vielä arvoisensa vastustajan. Eräänä päivänä urheiluohjelmassa keskustellaan entisajan nyrkkeilijöistä ja siitä voittaisiko Rocky Dixonin. Kaksi kolmesta nyrkkeilijästä äänestää Rockyn voittavan. Samalla näytetään tietokoneen tekemä simulaatio-ottelu, jossa Rocky tyrmää Dixonin 13. erässä. Dixonin promotoijat haukkuvat ottelun ja pilkkaavat Rockya, joka on nykyään ravintolanomistaja. Dixon aluksi kieltäytyy mahdollisesta ottelusta sanoen voittavansa Rockyn helposti mutta hyväksyy myöhemmin haasteen. Myöhemmin Rockyn saatua uuden nyrkkeilylisenssin hän ottaa vastaan Dixonin haasteen. Lehdistötilaisuudessa Dixon sanoo ottelevansa Rockya vastaan ainoastaan faniensa puolesta voittaakseen heidän kunnioituksen puolelleen. Dixon sanoo Rockylle antavansa tälle mahdollisuuden säilyttää kunniansa mutta pudottavansa hänet heti jos hän satuttaa häntä. Ottelu pidetään Las Vegasissa Mandalay Bayssa. Dixon lyö Rockyn kahdesti kanveesiin toisessa erässä mutta satuttaa kätensä ja ottelun suunta kääntyy Rockyn puolelle. Ottelu kestää viimeiseen erään saakka ja lopulta Dixon voittaa ottelun tuomariäänin saaden vihdoinkin kaipaamaansa kunnioitusta. Elokuvan vaihtoehtoisessa lopussa Rocky voittaa ja Dixon sanoo kunnioittavansa häntä.

Elokuvahahmot
Rocky

en:Rocky Balboa (film)#Cast