joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otto von Guericke

Otto von Guericke (30. marraskuuta 1602 Magdeburg – 21. toukokuuta 1686 Hampuri) oli saksalainen valtiomies, fyysikko ja insinööri. Hän kehitti tyhjiöpumppua ja oli varhaisia sähköilmiöiden tutkijoita.

Guericke opiskeli Leydenin yliopistossa lakia ja matematiikkaa. 1627 hän aloitti poliittisen uransa Magdeburgissa, mutta joutui pakenemaan Ruotsiin 30-vuotisen sodan aikana, jossa palveli insinöörinä Kustaa II Aadolfin armeijassa. Guericke palasi sodan jälkeen Magdeburgiin ja vuonna 1646 hänet valittiin kaupungin pormestariksi. Hän toimi pormestarina 35 vuotta ja poliittisen uransa ohella tutki fysikaalisia ilmiöitä ja rakensi kojeita.

Guericke oli tutustunut Gilbertin luonnonfilosofisiin teoksiin. Hän kiinnostui erityisesti tyhjiöön liittyvistä selityksistä. Vuonna 1650 Guericke kehitti tiettävästi ensimmäisen toimivan tyhjiöpumpun. Pumpulla hän järjesti kokeita, jossa tyhjiöön viedyt kynttilät sammuivat, hiiret kuolivat ja ääni vaimeni. Vuonna 1654 järjesti kuuluisaksi tulleen demonstraation, jossa kaksi pallonpuolikasta oli asetettu vastakkain ja niiden välille oli muodostettu tyhjiö. Pallonpuolikkaita ei saatu erotettua toisistaan edes kuudentoista hevosen voimilla.

Gilbertin tutkimus magnetismin ja kappaleiden ominaisuuksien osalta sai Guericken valmistamaan keinotekoisen pallon, jonka hän yritti saada vastaamaan maapalloa koostumukseltaan. Kokeella oli tarkoitus koettaa Gilbertin teoriaa taivaankappaleiden magneettisesta voimasta pysyä taivaalla. Guericke kiinnostui kuitenkin toisesta seikasta, hänen tekemänsä pallo sinkoili kipinöitä, kun sitä hieroi kuivalla kädellä. Hän päätti valmistaa uuden pallon, tällä kertaa puhtaasta rikistä. Rikkipallolla ilmiö voimistui ja sillä saatettiin tehdä monia sähkökenttiin liittyviä kokeita, joita Guericke ei kuitenkaan pystynyt selittämään. 

Kokeissaan rikkipallon kanssa Guericke käytti höyheniä, lehtiä ja muita pieniä kappaleita sekä pellavalankaa. Hän totesi pallon tuottaman veto- tai karkotusvoiman siirtyvän lankaa pitkin. Näin Guericke oli huomaamattaan keksinyt ensimmäisen johtimen. Havaintojaan hän ei kuitenkaan osannut hyödyntää, eikä antaa niille luotettavaa selitystä.

Guericke kirjoitti kokeistaan kirjan Experimenta Nova Magdeburgica de Vacuo Spacio, joka ilmestyi 1672. Kirja käsittelee sekä tyhjiöön että staattiseen sähköön liittyviä havaintoja. Kirja sai laajaa huomiota aikanaan ja rikkipallokokeita toistettiin. Francis Hauksbee kehitti rikkipalloa edelleen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset aateliset
Saksalaiset fyysikot
Magdeburgin historia
Vuonna 1602 syntyneet
Vuonna 1686 kuolleet
Osip Mandelštam

Osip Emiljevitš Mandelštam (ven. Осип Эмильевич Мандельштам, puol. Mandelstam; 15. tammikuuta (J: 3. tammikuuta) 1891 Varsova, Puola – 27. joulukuuta 1938 Vladivostok, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen runoilija. Hän syntyi Varsovassa, mutta varttui Pietarissa ja piti sitä kotikaupunkinaan. Valmistuttuaan Teniševin kimnaasista hän opiskeli muinaisranskaa Pietarin yliopistossa. Vuosina 1907–1910 hän oleskeli Ranskassa, Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa.

Mandelštam aloitti runoilijana 1910 ja oli lähellä akmeistien koulukuntaa. Muita sen huomattavia edustajia olivat Anna Ahmatova ja Nikolai Gumiljov. Mandelštam muutti 1918 Moskovaan ja työskenteli valistusasiain kansankomissariaatissa. Hänet pidätettiin vuonna 1934 Stalinin vastaisesta runoudestaan ja karkotettiin Tšerdyniin nykyiseen Permin aluepiiriin ja myöhemmin Voronežiin. Mandelštam pidätettiin toistamiseen vuonna 1938 ja hän kuoli ”Vtoraja retška”-siirtoleirissä lähellä Vladivostokia.

Suomennoksia 
 
 

Runoja muun muassa Neuvostolyriikkaa 3-antologiassa; laaja luettelo suomennoksista Lahden runotietokannassa.

Kirjallisuutta

Katso myös 
 Kulkukoiran kellari

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Osip Mandelštam ja Suomi . 

Neuvostoliittolaiset runoilijat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Country Express

Country Express on Karjaalla elokuussa 1974 perustettu suomalainen kantriyhtye. Johtajanaan Göran Grönqvist yhtye sai vuonna 1976 hitin lainakappaleella "Daddy Frank" ja esikoisalbumi Country Express myi yli 25 000 kpl saaden kultalevyn. Kyseessä oli ensimmäinen suomalaiselle kantrilevylle myönnetty kultalevy. Seuraava albumi Relax with Country Express myi vielä kohtuullisesti, mutta myöhemmät levyt eivät ole menestyneet.

Vuonna 1975 Country Express voitti Göteborgissa pohjoismaisen kantrimestaruuden ja 1978 yhtye pääsi esiintymään Country Music Fan-Fair -tapahtumassa Nashvillessä ja soitti myös Grand Ole Opryssa.

Ennen suurempaa suosiota yhtyeen jäsenet olivat soitelleet mm. dixielandia 1960-luvun puolivälistä lähtien. Tyylinmuutoksen herätteenä oli Kulttuuritalolla vuonna 1969 järjestetty Travellin' Country -kiertue, jonka pääesiintyjiä olivat Bobby Bare ja George Hamilton. Muita innoituksen lähteitä olivat Merle Haggard, Tom T. Hall, Buck Owens ja Charley Pride.

Göteborgissa järjestetty kantrikilpailu oli tarkoitettu harrastajapohjalta toimiville yhtyeille. Kisassa oli yhtyeitä Norjasta, Ruotsista (lähes 30) ja Suomesta (yksi). Loppukilpailu oli 30. elokuuta 1975 ja sitä todisti noin 7000 kuulijaa. Country Expressin voitto oli yksimielinen ja tuomaristo kiitteli yhtyeen tasapainoista kokonaissointia, aitoa C&W-tyyliä, taitavaa neliäänistä laulua ja pehmeää komppia. Palkintona oli esiintymismatka vuoden 1976 pääsiäisen tienoilla Lontoon Wembleyllä järjestetyille Euroopan suurimmille country & western -festivaaleille. Voiton myötä yhtye sai Suomessa tehdä oman televisio-ohjelman.

Jäsenet

Country Express 1974 
 Stig Tötterman – laulu   k.5.11.1985
 Börje Björkqvist – akustinen kitara
 Guy Laine – sähkökitara k.14.7.2021 
 Rolf Löfberg – sähkökitara
 Göran Grönqvist – pedal steel -kitara k.4.12.2021
 Ingmar Grönqvist – basso
 Mats Wentzel – rummut

Rumpuihin tul pian Jan Björklund joka oli mukana ensimmäisestä levystä lähtien. Benny Törnroos tuli lauluun Stig Töttermanin jälkeen 1977 julkaistun levyn jälkeen.
Carina (s.Juselius)  Werle liittyi kokoonpanoon 1980-luvun alussa, olessaan laulaja myös.

--- Vuoden 1995 kokoonpano

 Ulf Enberg - laulu ja sähkökitara
 Carina Werle - laulu
 Börje Björkqvist - akustinen kitara 
 Guy Laine - sähkökitara k.14.7.2021
 Rolf Löfberg  - sähkökitara 
 Göran Grönqvist - pedal steel kitara
 Ingolf Backman - basso
 Kim Magnusson - rummut

Yhtye lopetti tilapäisesti 2000 luvun alussa.
Country Train toimi välillä. 
Göran, Ingmar , Guy ja Kim jatkoivat. Piano Pavel Mrowinski ja laulu ja akustinen kitara Kai Pärnänen.

Tv-ohjelma från Karis till Nashville jälkeen tehtiin keikkoja.  
Vuonna 2014 juhlavuonna, rumpuihin tuli Roger Liljestrand.

Vuoden 2020 kokoonpano 
 Benny Törnroos – laulu ja akustinen kitara
 Guy Laine – sähkökitara, k.14.7.2021
 Christian "Popp" Gustafsson – pedal steel - kitara
 Ingolf Backman – basso
 Petri "Pete" Toivanen – rummut

Julkaisut

Albumit

Kokoelmat

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Ylen Elävä arkisto: Country Express
 Yle Arkivet: Country Express 

Suomalaiset country-yhtyeet
Suomenruotsalaiset yhtyeet
Karjaa
Drifting

Drifting on Japanissa alkunsa saanut autoharrastuksen muoto. Driftingin idea on ajaa sivuluisussa mahdollisimman suuressa kulmassa koko radan leveyttä hyödyntäen niin suurella nopeudella kuin mahdollista. Suomessa driftingissä on kilpailtu vuodesta 2006.

Drifting sai alkunsa Japanissa. Japanilainen kilpa-kuljettaja Kunimitsu Takahashi omasi 70-luvulla todella aggressiivisen ajotavan, jossa hän pyrki viemään auton ylikovaa mutkaan, joka puolestaan johti yliohjautumiseen minkä Takahashi piti yllä mutkan ajan. Takahashin suoritteiden innoittamana Japanin mutkaisilla vuoristoteillä ajetut laittomat Touge-kilpailut alkoivat matkia kyseistä ajotapaa. Tuolloin driftingiä ei kuitenkaan pidetty itsenäisenä kilpailulajina. 

Nykymuodossa tunnetuksi kilpailulajiksi drifting muodostui vasta 2000-luvulla, kun Japanin ensimmäinen D1GP järjestettiin vuonna 2001. Tätä ennen kilpailut olivat keskittyneet  yksilösuoritteisiin, kun D1GP toi mukaan pariajofinaalit, tandem-vaiheen. Samalla myös tuomarointiin kirjoitettiin selkeät kriteerit ja lajia voitiin alkaa pitämään vakavasti otettavana moottoriurheilun muotona. Lajina drifting rantautui Suomeen vuonna 2006. Vuonna 2011 AKK Motorsport tunnusti lajin virallisesti myöntämällä sille trophy-arvon. Vuodesta 2011 laji on omannut SM-arvon.

Suomessa järjestetään drifting-kilpailuja muun muassa FPDA:n ja Radalle.com-tapahtumissa.

Lähteet

Autourheilu lajeittain
Viipurin maalaiskunta

Viipurin maalaiskunta () on entinen Suomen kunta luovutetussa Etelä-Karjalassa, joka nykyisin kuuluu Venäjälle. Viipurin maalaiskunta ympäröi Viipurin kaupunkia ja Viipurinlahden pohjukkaa. Kunta rajoittui lännessä Säkkijärveen, Vahvialaan ja Nuijamaahan, pohjoisessa Jääskeen ja Antreaan, idässä Heinjokeen ja Kuolemajärveen sekä etelässä Johannekseen ja Viipurille kuuluneeseen Uuraaseen. Viipurin maalaiskunnassa oli myös Ihantalan kirkonkylä, jossa kuuluisat taistelut käytiin.

Historia
Viipurin pitäjä lienee muodostunut Torgils Knuutinpojan ristiretken ja Viipurin linnan perustamisen jälkeen vuonna 1293. Ensimmäinen kirjallinen maininta Viipurin pitäjästä on vuodelta 1347, Ruotsin kuninkaan Maunu Eerikinpojan verotusta koskevassa käskykirjeessä. Viipurin pitäjä  oli pinta-alaltaan laaja, käsittäen koko myöhemmän Rannan kihlakunnan alueen. Siitä erotettiin aikojen kuluessa linnan eli Siikaniemen seurakunta (joka oli olemassa ainakin vuosina 1542–1710), Säkkijärvi, Koivisto, Johannes, osia Nuijamaasta ja Vahvialasta sekä kaupungin eri seurakunnat.

Viipurin maalaiskunnassa sijaitsi useita viipurilaisten kauppiassukujen hallitsemia kartanoita. Nykyään niistä ovat olemassa ainoastaan Monrepos ja Kiiskilän kartano.

Kylät 1939
Ahokas, Alasommee, Alasäiniö, Haankylä (myös Haka), Hapenensaari, Hämäläinen,  Ihantala, Juustila (myös Juustilanjoki), Jyrkilä, Järvelä, Kaipola,  Karppila, Kaukola, Kiiskilä, Kilpeenjoki, Kilpeenjoki–Sydänmaa, Kilpeenjoki–Vakkila,  Konkkala, Korpelanautio, Kurikkala, Kähäri, Kärki, Kärstilä, Lahti, Lavola, Leppälä, Lihaniemi, Lyykylänjärvi, Mannikkala, Mälkki, Naulasaari, Nikoskela, Nuoraa, Näätälä, Pakkainen, Parkaus, Perojoensuu, Pien-Merijoki, Pietilä, Pihkala, Piispansaari,  Porkansaari,  Rapattila, Rasalahti, Repola–Lyykylä, Repola–Tervajoki, Rikkola, Ryysylä, Rääsiälä, Saarela, Samola, Savolainen, Suur-Merijoki, Suurpero, Tali, Terävälä, Tikkala, Tirhiä, Uskila, Uusikartano, Vahvaniemi, Vatikivi, Ventelä,   Ykspää, Ylivesi, Yläsommee, Yläsäiniö  

Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 27 koulupiiriin.

Asukasluvun kehitys

Kun Viipurin maalaiskunta muun luovutetun Karjalan kanssa valloitettiin takaisin jatkosodan alussa ja palautettiin muun Suomen yhteyteen, paluumuutto alkoi myös Viipurin maalaiskunnan alueelle. Vuoden 1941 loppuun mennessä Viipurin maalaiskunnan alueelle oli palannut 2 047 asukasta. Vuodet 1942 ja 1943 olivat vilkkaita paluumuuton vuosia ja vuoden 1943 lopulla palanneita oli jo 10 870. Paluumuutto jatkui edelleen 1944, mutta Neuvostoliiton suurhyökkäyksen vuoksi suurin osa Viipurin maalaiskunnasta evakuoitiin kesäkuun 16.–17. päivinä.

Viipurin maalaiskunnan väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin Uudenmaan kuntiin: Hyvinkään mlk, Lohjan mlk, Nurmijärvi, Tuusula ja Vihti. <ref> Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1951, s. 129. Otava 1950, Helsinki. </ref>

Lähteet, kirjallisuus
 

Viitteet

Aiheesta muualla
 Johan Ståhl, Wilhelm Ögård: Mogenpörtboken Del 1 : Moöns sång : Wilhelm Ögårds liv och dikter ; Släkten Ögårds rötter, Pyttis 2002, ISBN 952-91-4894-1, sivut 17-25 (Äikään kartano)''
Äikään kartano Kilpeenjoen kylässä 1902-1910 (ruotsiksi)
Jore Marjaranta

Jorma Olavi ”Jore” Marjaranta (s. 9. lokakuuta 1961 Kemijärvi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on soolouransa lisäksi tullut tunnetuksi yhtyeistä Leningrad Cowboys ja Guitar Slingers.

Muusikkoura 
Jore Marjaranta julkaisi ensimmäisen levynsä The Clap -yhtyeen kanssa 1980. Suuremmalle yleisölle hän tuli tunnetuksi Leningrad Cowboysin laulusolistina vuosina 1989–1996. Vuosina 1987–1991 Marjaranta toimi laulusolistina Albert Järvinen Bronxissa ja Albert Järvinen Bandissä, jossa hän lauloi Albert Järvisen kuolemaan (24.3.1991) asti. Pian Albert Järvinen Bronxiin liittymisen jälkeen Marjaranta aloitti myös Leningrad Cowboysin laulusolistina. Ennen soolouraansa hän lauloi myös Guitar Slingersissä (1991–1999).

Soolouralle Marjaranta siirtyi vuonna 2000, minkä jälkeen hän on julkaissut kuusi sooloalbumia. Viides albumi julkaistiin vuonna 2011 ennen hänen keikkataukoaan. Kuudes levy VI julkaistiin keväällä 2015. Soolouralla Marjaranta on tehnyt osan kappaleista itse mutta on tehnyt yhteistyötä myös muiden lauluntekijöiden kanssa, esimerkiksi VI-levyn kappaleista suurin osa on Marjarannan ja Nalle Ahlstedtin säveltämiä. Lisäksi levyltä löytyy yksi Marjarannan ja Olli Ahvenlahden yhteissävellys. Marjaranta on sanoittanut kaikki levyn kappaleet Lasse Wikmanin kanssa. 

Marjaranta on laulanut useiden elokuvien ja televisiosarjojen tunnusmusiikkia:
 ”Miten pelko lähtee” elokuvassa Minä ja Morrison (2001)
 ”Haaveet kaatuu” elokuvassa Pahat pojat (2003)
 ”Taas munasin” ja ”Ainoain” elokuvasta Pikku Kananen (2005)
 ”The Leaning Tower” elokuvasta Kalteva torni (2006)
 ”Tunteisiin”-tunnusmusiikki tv-sarjassa Salatut elämät (2002–2004) 
Marjaranta voitti Leningrad Cowboys -yhtyeen kanssa Vuoden yhtye -Emman 1993 ja oli vuoden 2000 Emma-gaalassa ehdokkaana Vuoden pop-rock-tulokkaaksi.

Yksityiselämä 
Marjaranta on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kaksi tytärtä, yksi kummastakin avioliitosta. Hän asui Superiorin kaupungissa Coloradossa Yhdysvalloissa kaksi vuotta 2010–2012. Coloradossa hän oli koti-isänä ja kouluttautui joogaopettajaksi Eldorado Mountain Yoga Ashram’s Shambhava School of Yoga -joogakoulussa. Elokuussa 2012 Marjaranta muutti takaisin Helsinkiin ja työskentelee laulaja-lauluntekijänä, joogaohjaajana ja Asahi-ohjaajana. Lisäksi hän kuuluu myös Speakersforumin puhujiin.

Diskografia

Sooloalbumit 
 Eteenpäin (2000)
 Aikaa palaa (2001)
 Värit (2003)
 Parhaat / 18 suosikkia (2005)
 Pieni ihminen (2007)
 Niin kaunis on Helsinki nyt (2011)
 VI (2015)
 Hetket kuvina (2016)

Jore Marjarannan soolouran tunnetuimpia lauluja ovat ”Haaveet kaatuu”, ”Miten pelko lähtee”, ”Ikävä”, ”Kävelet tähtiin päin” ja ”Niin kaunis on Helsinki nyt”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut
 
 Jore Marjaranta lauluntekijänä - Fono.fi

Suomalaiset laulajat
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Verkko (tähdistö)

Verkko () on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva Suomessa näkymätön hyvin pieni tähdistö, joka muistuttaa vinoneliötä.
Verkkoon kuuluva Zeta Reticuli on kaksoistähti, jonka toisiaan hyvin kaukaa kiertävät tähdet muistuttavat aurinkoa. Tähteen on liitetty ufospekulaatioita.

Verkon nimesi tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille kiitoksena kaukoputkensa verkkolaitteelle, jolla hoidettiin tarkennusta.

Tähtiä

Pääartikkeli: Luettelo Verkon tähtikuvion tähdistä

Tähtiä Bayerin nimillä kirkkauksineen:
 α Ret 3,33
 β Ret 3,84
 γ Ret 4,48
 δ Ret 4,56
 ε Ret 4,44
 ζ1 Ret, ζ2 Ret 5,53, 5,24 – läheinen kaksoistähti
 θ Ret 5,88
 η Ret 5,24
 ι Ret 4,97
 κ Ret 4,71

Seulonnan keskeiset artikkelit
Amidi

Kemiassa amidi tarkoittaa epäorgaanista anionia tai  orgaanisessa kemiassa funktionaalista ryhmää. Rikkiä sisältäviä amideja kutsutaan sulfonamideiksi.

Epäorgaanisessa kemiassa amidi tarkoittaa anionia NH2-, joka on ammoniakin konjugaattiemäs ja sellaisena erittäin voimakas emäs. Amideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa amidi-ioni on anionina.

Orgaanisessa kemiassa amideilla tarkoitetaan karboksyylihappojen johdoksia, joissa hydroksyyli-ryhmä (-OH) on korvattu amiinilla. Esimerkiksi laktaamit ovat rengasrakenteisia amideja.

Nimeäminen 

 Esimerkiksi: CH3CONH2 nimetään asetamidiksi eli etaaniamidiksi
 Muita esimerkkejä: CH3CH2CONH2 on propaaniamidi, CH3CH2CON(CH3)2 on N,N-dimetyylipropaaniamidi.

Synteesi 
Orgaanisia amideja on vaikea valmistaa suoraan karboksyylihapoista, koska amiinit ja ammoniakki ovat emäksiä, jotka muuttavat happaman karboksyylihapporyhmän karboksylaattianioniksi (karboksyylihapon ammoniumsuolaksi). Kuitenkin voimakkaasti kuumentamalla voidaan saada karboksyylihappo ja amiini (tai ammoniakki) muodostamaan amideja.

 CH3COOH + C6H5NH2 → C6H5NHCOCH3 + H2O

Amideja valmistetaan tavallisemmin happoklorideista ammoniakin ja amiinien avulla.

 CH3COCl + C6H5NH2 → C6H5NHCOCH3 + HCl

Reaktiot 

Amidit eivät ole reaktiivisia verrattuna muihin karboksyylihappojen johdoksiin. Amidisidos on kestävä ja esiintyy mm. proteiineissa, jotka ovat tuhansista aminohapoista peptidisidosten avulla muodostuneita makromolekyylejä.  

Amidien hydrolyysi hapoiksi onnistuu kuumentamalla amidia hapon tai emäksen läsnä ollessa.

Amidien pelkistäminen amiineiksi tapahtuu litiumalumiinihydridillä (LiAlH4).
 RCONH2 + LiAlH4 → RCH2NH2

Lähteet

Aiheesta muualla 

Etälukio: Amidit
IUPAC Goldbook: Amides 

Anionit
Funktionaaliset ryhmät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Breviario

Breviario eli breviarium (lat. brevis, "lyhyt") on hetkipalvelusten kirja, joka sisältää kristillisten (alkuperältään katolisten) hetkipalvelusten, kuten laudes, vesper ja kompletorio, kaavat ja niissä lauletut virret, antifonit, psalmit, lukukappaleet, Raamatun kiitosvirret ja rukoukset.

Rukoileva kirkko on tunnettu suomalainen breviario.

Aiheesta muualla 

 Universalis Online Breviary
 Latin-English Catholic Roman Breviary 1911 ed.

Kristilliset rukouskirjat
Ravansaari

Ravansaari () on saari Viipurinlahdessa, lähellä Uurasta noin 12 kilometriä etelään Viipurin keskustasta, Venäjällä. Ravansaari kuului 1600-luvun lopulta vuoteen 1800 asti Johanneksen pitäjään, jolloin se liitettiin Viipurin pitäjään. Suomen suuriruhtinaskunnan aikana saarella oli linnoitus, jonka rauniot ovat yhä nähtävissä. Siellä toimi myös luterilainen Ravansaaren rukoushuone.

Ravansaari liitettiin Viipurin kaupungin alueeseen 1932 ja asukkaita oli lähes tuhat vuonna 1939. He saivat elantonsa mm. sahateollisuudesta. Talvisodan 1940 päättäneen Moskovan rauhan myötä Ravansaari sijaitsi Neuvostoliitolle luovutetulla alueella.

Saarella toimi tuberkuloosi- ja alkoholistiparantola, kunnes vuonna 1963 Suomi vuokrasi Neuvostoliiton-puoleisen osuuden Saimaan kanavasta ja vuokra-alueeseen sisältyi myös Ravansaaren nimellä tunnettu Malyi Vysotski. Kyseisen vuokrasopimuksen vuoksi radioamatöörit laskivat Ravansaaren erilliseksi radioamatöörimaaksi. Ensimmäinen suomalais-venäläinen radioretkikunta kävi saarella 1988.

Koska tukinuiton lakattua saarta ei ole tarvittu jälleenlastauspaikkana, se ei enää sisälly nykyiseen vuokra-alueeseen (voimassa vuodesta 2012). Nykyisin saari on täysin metsittynyt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ravansaariseura – Viipurinlahden saariston, "kotisaarten", perinneyhdistys Karjalan Liitto

Viipurinlahden saaret
Viipuri
Suomen vuokra-alueet
Luovutettujen alueiden saaret
Ida Asplund

Ida Asplund (s. 30. marraskuuta 1979) on suomenruotsalaiseksi itsensä määrittelevä  yhteiskunta-aktivisti, joka on herättänyt huomiota etnonationalistisilla mielipiteillään. 

Asplundin talvella 2005 Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä antama haastattelu aiheutti kohua ja keskustelua. Hänen mukaansa suomenruotsalaiset eivät ole suomalaisia mutteivät toisaalta ruotsalaisiakaan vaan oma kansansa. Haastattelussa Asplund myös painotti, että suomenruotsalaisuus ei tarkoita vain sitä, että Suomesta kotoisin oleva henkilö puhuu äidinkielenään ruotsia vaan myös sitä, että henkilöllä on suomenruotsalaiseksi määriteltävää sukutaustaa eivätkä kaikki Suomesta lähtöisin olevat ruotsinkieliset siten ole suomenruotsalaisia. Hän myös syytti suomenkielisiä suomenruotsalaisen kulttuuriperinnön ryöväämisestä, koska Johan Ludvig Runebergin ja Tove Janssonin kaltaisten ruotsinkielisten taiteilijoiden tuotanto esitetään osana suomalaiskansallista kulttuuria. Asplundin mukaan se, että Runeberg piti itseään ruotsinkielisenä suomalaisena, johtui siitä, että Runeberg oli aikansa lapsi.

Asiaa käsiteltiin ruotsinkielisissä sanomalehdissa ja Yleisradion Aamu-TV:ssä. Silloinen RKP:n puheenjohtaja Jan-Erik Enestam, joka kannattaa näkemyksiä suomenruotsalaisista suomalaisina, jotka puhuvat äidinkielenään ruotsia sekä kaikkien Suomesta kotoisin olevien äidinkielenään ruotsia puhuvien laskemista suomenruotsalaisiksi, nimesi Asplundin ”suomenruotsalaisten suurimmaksi viholliseksi”. Sisuradiolle antamassaan haastattelussa Asplund sanoi Nyt-liitteessä, että hänen suomenruotsalaisten geenejä koskevista lausunnoistaan on esitetty vääriä tietoja. Samalla hän kuitenkin mainitsi, että suomalaisten ja suomenruotsalaisten välillä on muitakin kuin kielieroja.

Asplund on vaikuttanut muun muassa I-Fisk ja Finlandssvensk samling -nimisissä järjestöissä. Asplund on kasvanut Ruotsissa. Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä suomenruotsalainen, mutta hän kokee kokonaan itsensä suomenruotsalaiseksi. Suomen puolella hänen juurensa ovat Uudenkaarlepyyn Munsalassa. Asplund on opiskellut oikeustiedettä Uumajan yliopistossa.

Lähteet
 Asplundin haastattelu Vapaustaistelija, Helsingin Sanomien NYT-viikkoliite 5/2005

Viitteet

Aiheesta muualla
 Ida Asplund, en provokativ finlandssvensk Yle Arkivet 
 Dutton, Edward: An Ant verses an Elephant? Ovi Magazine 

Suomalaiset yhteiskunta-aktivistit
Suomenruotsalaiset henkilöt
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Hinaaja

Hinaaja on vesiliikenteessä käytettävä työalus. Tyypillisesti hinaaja on hinattavaansa verrattuna pieni, mutta kokoonsa nähden voimakas ja liikehtimiskykyinen.

Käyttötarkoitus 
Hinaajan tarkoitus on antaa muille laivoille näiltä puuttuvaa massojen liikuttelu- ja hallintatehoa. Hinaajia käytettiin varsinkin aikaisemmin avustamaan muita aluksia satamiin tultaessa ja niistä lähdettäessä. Nyttemmin muun muassa kääntöpotkurit ovat parantaneet alusten ketteryyttä ja vähentäneet hinaajien käyttötarvetta normaalissa satamaliikenteessä. Hinaajia käytetään myös ilman omaa voimakonetta olevien alusten, kuten proomujen ja lotjien käsittelyssä. 

Puutavaraa voidaan kuljettaa uiton yhteydessä vesitse hinaajien vetäminä nippulauttoina. Käyttöympäristönsä ja merikelpoisuutensa perusteella hinaajat voidaan jakaa muun muassa satamahinaajiin ja avomerihinaajiin. Hinaajia on toisinaan käytetty myös pelastusaluksina tai miinanraivaajina. Myös eräillä jäänmurtajilla ja monitoimialuksilla on hinaajien ominaisuuksia.

Hinaajatyypit 
Tavanomaisesti hinaaja kuljettaa hinattavaansa perässään köyteen tai vaijeriin kiinnitettynä. Myös kyljlä hinaaminen on mahdollista. 

Työntöalus (pusher tug) työntää proomua edessään. Se ja proomu muodostavat tällöin yhtenäisen yksikön eli niitä pidetään yhtenä aluksena. Yksin liikkuvan työntäjän merikelpoisuus voi olla yhdistelmää huonompi. 

Alankomaissa on kehitetty hinaajatyyppi, jonka hinauskoukku on kiinni kahden yhdistetyn teräsrenkaan muodostamassa rakenteessa. Toinen renkaista on kiinni hinaajassa ja hinauskoukku liikkuu vapaasti toisessa renkaassa. Tällainen hinaaja voi kääntyä 360° suhteessa hinattavaansa ja touvin veto kohdistuu aina aluksen painopisteeseen. Täten hinaaja ei ole vaarassa kaatua.

Katso myös
 Hevosponttoo
 Keluuvene
 Saattohinaaja
 Uitto
 Varppaaja

Kirjallisuus
 Käyhkö Arttu: Saimaa ja laivat. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-75-8.

Lähteet
 Kämäräinen, Juha: Pienet hinaajat Suomessa: M/S Alpo Normandiasta Ouluun ja takaisin. Oulu: Toppilan Pukseeri ry, 2005.
 Sjöström, Pär-Henrik & Brzoza, Krzysztof: Alfons Håkans 1945–2005. Turku: Alfons Håkans, 2005.

Aiheesta muualla 

 Hinaajia ja meripelastusta käsittelevä romaani: Wilbur Smith: Ahne kuin meri. Helsinki: Otava, 1980. ISBN 951-1-05942-4.
 Laivaluettelot: Suomen kuvitettu laivaluettelo (ilmestynyt vuodesta 1982 lähtien; osa luetteloista vuosittaisia osa kokoaa usean vuoden tilanteen) 
 Alfons Håkans – Suomalainen hinaajavarustamo
 Pienet hinaajat Suomessa -kirjan esittely 
 S/S Armas 
 Satamajäänmurtaja ja -hinaaja M/S Alpon kotisivut 

Laivatyypit
Noitalinna huraa!

Noitalinna huraa! on peräseinäjokelainen rockyhtye, joka oli alun perin toiminnassa 1980-luvun puolestavälistä 1990-luvun alkuun. Yhtyeen tunnetuin kappale on "Pikkuveli" Kalan silmä -levyltä (1988). PMMP-yhtye julkaisi version kappaleesta vuonna 2005.

Yhtyeen jäsenistä Sari Peltoniemi on tullut myöhemmin tunnetuksi kirjailijana, Hannu Sepponen puolestaan lastenmusiikkikokoonpanosta Tohtori Orff & Herra Dalcroze nykyiseltä nimeltään Orffit. Antti Tammela soittaa nykyään yhtyeessä Musta köksä. Yhtyeen roudarina ja miksaajana sekä "viidentenä jäsenenä" toimi Juha Kaski.

Vuonna 2015 yhtye äänitti uutta musiikkia. Musiikkia on yhtyeen mukaan valmiina levyllinen. Maaliskuun puolivälissä 2017 yhtye julkaisi kaikki albuminsa sisältävän CD-boksin Kaikki noidat linnassa. Yhtye ei kuitenkaan aio keikkailla.

Jäsenet 
 Reijo Kärhä
 Sari Peltoniemi
 Hannu Sepponen
 Antti Tammela

Diskografia

Albumit

Kokoelma-albumit

Singlet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Laitaan Elokuun (Svart Records, 2017)

EP

Video

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Noitalinna huraa! Rockdatassa 
Diskografia

 Ylen Elävä arkisto – Noitalinna Huraa: Pikkuveli
 Noitalinna Huraa! esittää kappaleen "Pikkuveli" Hittimittari-ohjelmassa 16.03.1988 Yle Areena
Riistavesi

Riistavesi on Pohjois-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Se liitettiin Kuopion kaupunkiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1973.

Riistaveden naapurikunnat olivat Juankoski, Kuopio, Siilinjärvi, Tuusniemi ja Vehmersalmi.

Riistaveden keskustaajama Melalahti sijaitsee valtatie 9:n varrella, ja siellä on noin 2 000 asukasta (2006). Eino Pitkäsen ja Harry W. Schreckin suunnittelema Riistaveden tiilikirkko on vuodelta 1934.

Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Riistaveden väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1970.

Riistaveden seurakunta perustettiin vuonna 1924, jolloin siihen liitettiin Kuopion maaseurakunnasta alue, jossa oli 1 928 asukasta ja Tuusniemen seurakunnasta alue, jossa oli 511 asukasta.

Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Riistaveden ainoa taajama oli kuntakeskus Melalahti, jossa oli 335 asukasta vuonna 1960 ja 308 asukasta vuonna 1970.

Ruokakulttuuri
Riistaveden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla rantakala.

Tunnettuja Riistavedellä syntyneitä tai vaikuttaneita
Viljo Holopainen, Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja
Pentti Kumpulainen, laulaja
Bertta Räsänen, kotiseutuneuvos
Perttu Hyvärinen, maastohiihtäjä

Lähteet

Aiheesta muualla

Kuopion historia 7. Kuopion pitäjän, Kuopion maalaiskunnan ja Riistaveden historia.
Degerby

Degerby on entinen Suomen kunta Uudellamaalla. Se kuuluu nykyään Inkooseen. Kunnan isoimmat taajamat olivat Degerbyn kirkonkylä, sekä Solberg (Päivölä). Degerbyssä asui 1493 asukasta vuonna 1940. Degerbyn asukkaista enemmistö puhui äidinkielenään ruotsia. 

Degerbyn kirkonkylä kuuluu osaksi Museoviraston valtakunnallisesti merkittävää Degerbyn-Pikkalanjoen-Palojoen arvokasta maisema-aluetta. Degerby on suoraan suomeksi käännettynä suurkylä.

Historia 

Degerbyn kylä asutettiin keskiajalla, jolloin kylän halki kulki Suuren Rantatien linjaus. 1560-luvulla Degerbyssä oli neljä taloa. Kylän ympäröivillä kallioilla on pronssikautisia hautaröykkiöitä, eli hiidenkiukaita.

Itsenäisenä kuntana 
Degerby itsenäistyi omaksi kunnaksi Inkoosta vuonna 1867. Kappeliseurakunta oli perustettu kolme vuotta aiemmin.  

Degerbyn kunnallislautakunnan ensimmäinen puheenjohtaja oli suurtilallinen Gustaf Adolf Lindroth Kokcsbystä. Kuntakokousta puolestaan johti urkuri Otto August Svanberg. 

Itsenäisen seurakunnan aseman Degerby sai vuonna 1923. Degerbyssä oli seitsemän koulua, kunnantupa, kirjasto, lastenhoitola, oma terveyssisar ja palopäällikkö. 

Kirkonkylään valmistui uusi kirkko vuonna 1932. Kirkon lisäksi Degerbyn kirkonkylässä toimi kunnankanslia, kyläkonttori Rosenberg, sekä vuonna 1891 perustettu posti. Kunnan toinen suuri taajama sijaitsi Solbergissa eli Päivölässä. Päivölässä sijaitsee rautatieasema, josta hoidettiin tavaraliikenne ja posti kirkonkylälle.

Porkkalan vuokra-alue 
Suurin osa Degerbyn alueesta jäi Neuvostoliitolle vuonna 1944 vuokratulle Porkkalan vuokra-alueelle. Vuoden 1946 alussa Degerbyn kunta liitettiin Inkooseen. Silloinen liitos koski Suomelle kuulunutta aluetta, joka oli 13,4 km2. Porkkalan vuokra-alue palautettiin Suomelle 1956 ja entisen Degerbyn kunnan pääosa eli 74,5 km2 liitettiin myös Inkooseen vuoden 1957 alussa.

Tieto luovutettavan alueen evakuoinnista tuli tiistaina 19. syyskuuta 1944 ja evakuointi tuli saattaa päätökseen torstaina 28. syyskuuta, viimeistään keskiyöllä. Perjantaina alue luovutettiin Neuvostoliiton joukoille. Porkkalan alueelta evakuoitiin yli 7200 asukasta, joista 1170 oli degerbyläisiä.

Väestönkehitys

Maantiede 
Degerby on rakentunut laajojen peltoaukeiden keskelle, joita ympäröi kallioisia mäkiä.

Kyliä 
Degerbyn kirkonkylä, Degerö, Flyt, Kopparnäs, Rådkila, Solberg (Päivölä), Strand, Västersolberg

Liikenne 
Degerby sijaitsee kantatien 51 varrella, joka yhdistyy Kirkkonummella Länsiväyläksi. Solbergissä eli Päivölässä sijaitsee rautatieasema, joka toimii nykyisin yksityiskotina. Asemalta ei enää liikennöidä. Torbackan pienkoneiden lentokenttä sijaitsee myöskin Degerbyssä.

Nähtävyydet 
Lista Degerbyn nähtävyyksistä:

 Degerbyn kirkko

 Degerby Igor -museo
 Degerbyn bunkkeri
 Kopparnäsin virkistysalue
 Gutsåkerin hautausmaa
 Torbackan lentokenttä
 Lomamäen lemmikkipuisto

Lähteet
Juhani Känkänen

Juhani Känkänen (s. 19. tammikuuta 1966 Forssa) on suomalainen kirjailija. Hänen vuonna 2005 ilmestynyt esikoisteoksensa Toivon mukaan voitti samana vuonna Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Se oli myös Akateemisen kirjakaupan vuoden 2005 suosituin esikoisteos.

Känkänen valmistui ylioppilaaksi Forssan Linikkalan lukiosta vuonna 1985 ja on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän on työskentellyt muun muassa kuvaamataidon opettajana, graafisena suunnittelijana ja kuvittajana.

Teokset

Apo-sarja
 
 
Ilo irti, Apo Apponen!. Lastenkirja. Helsinki: Teos, 2016. ISBN 978-951-851-582-4
Hyvältä näyttää, Apo Apponen!. Helsinki: Teos, 2017. ISBN 978-951-851-799-6
Aurinko paistaa, Apo Apponen!. Helsinki: Teos. ISBN 978-951-851-902-0

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kirjailijan kotisivu: https://juhanikankanen.wordpress.com/
Känkänen Teoksen sivuilla 
 Juhani Känkänen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-videoita 20.4.2010.
 Aamun kirja: Haastateltavana Juhani Känkänen (23.10.2007) Yle Elävä arkisto.
Aamun kirja: Juhani Känkäsen Luppa ja Tattis Yle Areena.
Nadja Nowak ja Juhani Känkänen keskustelevat romaanista Luppa ja Tattis
Juhani Känkäsen Kilttipakko uusliberalististen työolojen satiirisena  ja metafiktiivisenä representaationa (Ville Mällinen, pro gradu)  http://jultika.oulu.fi/files/nbnfioulu-201505211599.pdf

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajat
Kuvaamataidonopettajat
Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto

Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto on Helsingin Sanomien vuodesta 1995 vuosittain jakama palkinto vuoden parhaalle suomenkieliselle esikoisteokselle. Palkinnon arvo on 15 000 euroa.

Palkinto jatkaa aikaisemman, vuosina 1964–1994 jaetun J. H. Erkon palkinnon perinnettä. Esikoisten esikoinen palkittiin vuonna 1999, ja palkinnon sai Tomi Kontio teoksellaan Tanssisalitaivaan alla (1993).

Palkinnon saajat ja ehdokkaat

Lähde (voittajat 1995–2015)

Lähteet

Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Helsingin Sanomat
Generation Swine

Generation Swine on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen seitsemäs studioalbumi. Sen tuottivat yhtyeen basisti Nikki Sixx ja rumpali Tommy Lee yhdessä tuottaja Scott Humphreyn kanssa, ja sen julkaisi levy-yhtiö Elektra Records 24. kesäkuuta 1997. Levy on yhtyeen viimeinen, jonka se julkaisi Elektran kanssa ennen oman levy-yhtiönsä Mötley Recordsin perustamista vuonna 1998.

Levyn taustaa 
Laulaja Vince Neil oli palannut yhtyeeseen vuonna 1996, ja täten Generation Swine oli ensimmäinen yhtyeen alkuperäiskokoonpanon soittama albumi sitten vuoden 1989 Dr. Feelgoodin. Rumpali Tommy Lee erosi yhtyeestä kuitenkin pian kokoonpanon paluukokoontumisen jälkeen vuonna 1999. Seuraavan kerran alkuperäinen Mötley Crüe julkaisi studioalbumin vasta vuonna 2008 Saints of Los Angelesin muodossa.

Menestyminen 
Generation Swine nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan neljänneksi ylittäen kultalevyn myyntirajan elokuussa 1997. Albumin kaupallinen menestyminen sekä vastaanotto kriitikoiden keskuudessa oli vahvasta listasijoituksesta huolimatta vaisu. Myös yhtye itse on suhtautunut albumiin kielteisesti sen julkaisemisen jälkeen: esimerkiksi laulaja Vince Neil on sanonut Generation Swinen olevan ”hirveä” albumi sen liiallisen kokeilullisuuden vuoksi.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Rolling Stone:

Kokoonpano 
 Vince Neil – laulu
 Nikki Sixx – basso, taustalaulu 
 Mick Mars – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
 Tommy Lee – rummut, taustalaulu

Lähteet 

Vuoden 1997 albumit
Mötley Crüen albumit
Hyväntekeväisyysranneke

Hyväntekeväisyysranneke eli rannelenkki on silikonikumista valmistettu ohut rannerengas, jossa on lyhyt teksti, iskulause tai tunnussana. Rannekkeita myydään halvalla hinnalla, tyypillisesti noin euron kappale, ja tuotto menee jonkun avustussäätiön hyväksi.

Ensimmäisenä rannekkeita alkoi myydä kilpapyöräilijä Lance Armstrongin nimeä kantava säätiö, joka tukee syöpäpotilaita. Ranneketta käyttämällä voi näyttää myötätuntonsa sekä muistuttaa lähimmäisiä sekä vapaaehtoistyön että omasta terveydestä huolehtimisen tärkeydestä. Armstrongin säätiön rannekkeet ovat keltaisia - väri muistuttaa Ranskan ympäriajon johtoasemaa osoittamaan käytetystä liivistä - ja niissä lukee "Livestrong". Näillä rannekkeilla on kerätty yli 70 miljoonaa dollaria vuodesta 2004 alkaen.

Muita kansainvälisesti tunnettuja rannekkeita ovat rintasyöpäjärjestöjen vaaleanpunainen sekä tsunamin uhreja tukeva tummansininen.  

Suomessa rannekkeita ovat julkaisseet Suomen lastenklinikoiden kummit ry, Invalidiliitto,  Ronald McDonald lastentalosäätiö ja Syöpäjärjestöt.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rannekkeesta Status-lehdessä

Hyväntekeväisyys

de:Silikonarmband
Intiaani (tähdistö)

Intiaani (latinaksi Indus, genetiivi Indi, lyhenne Ind) on eteläisellä taivaanpallolla sijaitseva Suomessa näkymätön keskisuuri melko himmeätähtinen tähdistö. Se nimettiin 1500-luvulla intiaaniksi, sanalla voitiin siihen viitata keneen tahansa Aasian tai Amerikan alkuperäisväestön edustajaan.  Petrius Plancius löysi sen Jodocus Hondiuksen kanssa vuonna 1597 (tai 1598) Amsterdamissa. Plancius kuvaili tähdistön muotoa alastomaksi mieheksi, jolla on molemmissa käsissään nuolia mutta ei jousta.

Intiaanin tähtikuviossa sijaitsee lähitähti Epsilon Indi, joka on Aurinkoa hieman pienempi oranssi pääsarjan tähti ja 11,82 valovuoden päässä. Tätä tähteä kiertää melko kaukana oleva ruskeiden kääpiöiden pari

Tietoja Intiaanin tähtikuviosta 

pinta-ala 294 neliöastetta, 49:s pinta-alaltaan järjestyksessä suuremmasta pienempään

Intiaanin tähdistön kirkkaimpia tähtiä

Nimetty tähti Alfa Indi 

 (α Ind) 3.11 Persialainen (tai Al Nair, joksi myös kutsutaan tähteä α Gru)
 <  النائر  an-na´ir  Valaiseva
 (ε Ind) 4.69 Epsilon Indi – lähitähti; tällä on ruskea kaksoiskääpiö kumppaninaan

Tähtiä Bayerin nimillä

 β Ind 3.67; γ Ind 6.10; δ Ind 4.40; ζ Ind 4.90; θ Ind 4.39; η Ind 4.51; ι Ind 5.06; κ Ind 5.62 + 6.13; μ Ind 5.17; ν Ind 5.28; ο Ind 5.52; π Ind 6.17; ρ Ind 6.04 – tällä tähdellä on eksoplaneetta

Seulonnan keskeiset artikkelit
Tärpätti

Tärpätti (mäntyöljytärpätti, pineenitärpätti) on väritön tai kellertävä, haihtuva ja tulenarka neste, jota saadaan havupuiden pihkasta. Selluloosateollisuuden sivutuotteena syntyy raakatärpättiä, joka on C10H16-terpeeni-isomeerien seos. Tärpätti valmistetaan tislaamalla raakatärpätistä ja saatu tisle koostuu lähinnä alfa-pineenistä ja delta-3-kareenista. Tärpätti-nimellä myydään myös mineraalitärpättiä eli lakkabensiiniä, joka ei ole tärpättiä vaan maaöljystä tislattua bensiiniä.

Varsinaista tärpättiä käytetään maaliteollisuudessa liuottimena ja maalien ohenteena. Tärpätti ei liukene veteen, mutta se liukenee alkoholiin, bentseeniin, eetteriin ja kloroformiin. Kotikäytössä tärpätti sopii liuottimia kestävien pintojen puhdistusaineeksi. Tärpätti ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa allergista ihottumaa, joten sitä käsitellessä on syytä käyttää asiallisia suojavarusteita. Myös hyvästä tuuletuksesta on huolehdittava, sillä tärpätti ärsyttää silmiä ja hengitysteitä ja tärpättihöyry on hengitettynä myrkyllistä. Tärpätti voi syttyä itsestään imeydyttyään huokoiseen orgaaniseen aineeseen ja se reagoi voimakkaasti hapettavien aineiden kanssa. Tärpätin leimahduspiste on 35 °C ja itsesyttymislämpötila 247 °C. Tärpätti on yhteensopimatonta happojen, alumiinikloridin ja booritrifluoridin kanssa.

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Tärpätti

Liuottimet
Hartsit
Maalausmateriaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kolmossivun tyttö

Kolmossivun tytöksi kutsutaan sanomalehdessä vakiopalstalla olevaa valokuvaa, joka esittää vähäpukeista naista. Usein nainen esiintyy yläosattomissa. Kolmossivun tyttö on ilmiönä sukua aiempien vuosikymmenien pin-up -tytölle. 

Ilmiön kehitti englantilainen sanomalehti The Sun vuonna 1969. Alkujaan kolmossivun tyttö esiintyi palstalla rinnat peitettyinä. Nimitys palstalle tuli siitä, että sen vakiopaikka The Sunissa on sivulla 3. Miespuolisen henkilön kuvaakin kokeiltiin, huonolla menestyksellä. Palstaa on vastustettu, ja The Sun lopetti palstan muutamaksi päiväksi tammikuussa 2015.

Ensimmäinen paljasrintainen kolmossivun tyttö oli 20-vuotias saksalainen Stephanie Rahn marraskuussa 1970. Tämän jälkeen palstalla on poseerannut kohta 10 000 naista. Ensimmäisen yläosattoman vuoden aikana The Sunin levikki kohosi 40 prosenttia.

Suomessa kolmossivun tyttöä vastaavaa valokuvapalstaa ovat pitäneet Iltalehti ja Kauppalehti. Iltalehdessä palstan nimenä on Iltatyttö ja se aloitettiin vuonna 1986 tamperelaisen Tanja Taipaleen kuvien buumin jälkeen. Kauppalehti on korvannut valokuvan piirroksella, jota – kuten valokuvaa ennen – seuraa lyhyt kommentti ajankohtaisesta asiasta. Iltalehdessä iltatytön rinnat saattoivat takavuosina olla kuvassa täysin esillä, mutta myöhemmin ne on peitetty siten, että mallin nännit peittyvät. Lisäksi mallit ovat nykyään suomalaisia, kun ennen käytettiin kuvatoimistojen kuvia. Iltalehti päätti lopettaa Iltatyttö-palstansa vuonna 2015. Egorazzi on ainoa suomalainen lehti, joka edelleen julkaisee kolmossivun tyttöjä.

Lähteet

Erotiikka
Lehdistö
Viihde
Mikko Löytty

Mikko Löytty (s. 1961 Tampere) on suomalainen basisti. Hän on vaikuttanut muun muassa veljiensä Jaakko Löytyn ja Sakari Löytyn orkestereissa sekä yhtyeissä Pepe Ahlqvist & The Rolling Tumbleweed, Hurriganes, Herra Heinämäen Lato-orkesteri, Q.Stone ja SF-Blues. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Mikko Kuustosen, Heikki Salon, Dave Lindholmin, Jukka Tolosen, Pepe Ahlqvistin, Heikki Silvennoisen, Eero Raittisen, Janne Louhivuoren, Remu Aaltosen, Veli-Matti Järvenpään, Jarkka Rissasen ja Minna Kettusen kanssa. 

Tällä hetkellä Löytty vaikuttaa yhtyeissä Open Eye Band, joka on perustettu vuonna 2005 ja julkaisi elokuussa 2008 proge-vaikutteisen Screaming Baby -debyyttialbuminsa, ja Lohkare, joka on julkaissut pari levyä. Hän toimii myös bassonsoitonopettajana. 2000-luvulla Mikko Löytty on julkaissut neljä omaa sooloalbumia: Tänä iltana, Minkäs sille voi, Koivu ja tähtiniitti ja Höyhen. Mikko Löytty on säveltänyt soololevyjen kappaleet itse.

Löytty on myös toiminut tuottajana muutamille levyille kuten Kikka Laitisen Sinistä-levylle.

Löytyn musisointi alkoi veljesporukassa ja on jatkunut siinä tänne saakka. Mikon, Jaakon, Heikin ja Sakarin lisäksi veljessarjaan kuuluu myös tietokirjailija Olli Löytty. 

 Diskografiaa 
 Tänä iltana (Motley, 2003)
 Minkäs sille voi (Bluelight Records, 2006)
 Koivu ja tähtiniitti (Eclipse Music, 2014)
 Höyhen'' (2018)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Mikko Löytty - Fono.fi

Suomalaiset basistit
Suomalaiset sessiomuusikot
Hurriganesin jäsenet
Suomalaiset bluesmuusikot
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset musiikkituottajat
Pepe Ahlqvist
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Mr. Spock

Mr. Spock on pääasiassa Leonard Nimoyn esittämä U.S.S. Enterprisen tiedeupseeri ja yliperämies televisiosarja Star Trekissä. Hän on toiminut myös Tähtiliiton kadettien kouluttajana. Spockin tunnetuimpia piirteitä lienevät hänen suippokorvansa. Spock luottaa aina ensisijaisesti logiikkaan ja on oppinut hallitsemaan tunteitaan. Tosin joskus (todella harvoin kuitenkin), Spock on käynyt tunteelliseksi osoittaen vihaa ja surua. Näissä tapauksissa on todennäköistä, että hänen ihmispuolensa tulee esiin. Vuoden 2009 Star Trek, vuoden 2013 Star Trek Into Darkness ja vuoden 2016 Star Trek Beyond -elokuvissa nuorta Spockia näytteli Zachary Quinto.

Spock on puoliksi vulkanuslainen ja puoliksi ihminen, tosin fyysisesti hän on lähes täysin vulkanuslainen. Jakson "This Side of Paradise" mukaan Spockilla on etunimi, mutta se on mahdoton lausua Federaation standardikieltä puhuvalle. Spockin isä on Vulkanuksen suurlähettiläs Sarek, äiti Amanda Grayson. Spockilla on puoliveli Sybok, joka kohdataan ainoan kerran viidennessä elokuvassa.

Spock on naimisissa, koska kapteeni Jean-Luc Picard on sanonut tavanneensa Sarekin tämän pojan häissä, ja koska Sybok on kuollut jo ennen kapteeni Picardin syntymää, hän ilmeisesti tarkoitti Spockia. Ei-kaanonin Vulcan’s Heart -romaanin mukaan Spock on naimisissa Enterpriselläkin palvelleen luutnantti Saavikin kanssa.

Spock liittyi tähtilaivastoon isänsä tahdon vastaisesti ja palveli lähes yksitoista vuotta kapteeni Christopher Piken alaisuudessa U.S.S. Enterprisella. Sittemmin hän palveli myöhemmin samalla aluksella kapteeni  James T. Kirkin alaisuudessa. Spock sai surmansa Genesis-kriisin aikana palvellessaan amiraali James T. Kirkin alaisuudessa taistelussa Khan Noonien Singhia vastaan. Myöhemmin saatiin selville hänen siirtäneen kuollessaan katransa aluksen lääkäriin, Leonard McCoyhin. Genesis-aalto palautti Spockin ruumiin henkiin Genesis-planeetalla, ja kolmannen elokuvan lopussa Spock sai mielensä sekä ruumiinsa jälleen yhdistettyä.

Noin 70–75 vuoden kuluttua tästä, 2370-luvun alussa, Spock toimi Federaation lähettiläänä romuluslaisten kotiplaneetalla Romuluksessa.

Star Trek -hahmot
Kuvitteelliset tieteilijät

de:Figuren im Star-Trek-Universum#Commander Spock
USS Enterprise (Star Trek)

U.S.S. Enterprise on useiden kuvitteellisten avaruusalusten nimi Star Trek -televisiosarjoissa ja -elokuvissa, joiden tapahtumat yleensä myös sijoittuvat pääosin jollekin kyseisistä tähtialuksista.

Ensimmäisessä Star Trek -sarjassa kuvatun Enterprisen onnistuneen tehtävän kunniaksi myöhemmät Enterprise-alukset ovat käyttäneet samaa Tähtilaivaston rekisterinumeroa, vain loppuun lisätyllä kirjaimella erotettuna. Aluksen nimeä edeltävät kirjaimet U.S.S. tarkoittavat United Federation of Planets Star Ship.

Eri Enterprise-nimisiä aluksia on nähty useissa Star Trek -maailmaan perustuvissa sarjoissa ja elokuvissa:
 Enterprise (NX-01), NX-luokan tähtilaiva sarjassa Star Trek: Enterprise. Ihmiskunnan ensimmäinen poimu 5:een kykenevä tähtialus.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701), Constitution-luokan tähtilaiva alkuperäisessä sarjassa, kolmessa elokuvassa sekä Deep Space Nine -sarjan jaksossa ”Trials and Tribble-ations”. Alus esiintyi elokuvissa Star Trek: Avaruusmatka, Star Trek II: Khanin viha ja Star Trek III: Spockin paluu, jossa amiraali James T. Kirk tuhoaa Enterprisen estääkseen sitä joutumasta klingonien käsiin.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701), vastaava alus vaihtoehtoisessa tulevaisuudessa (Star Trek - vuoden 2009 elokuva, Star Trek Into Darkness, Star Trek Beyond)
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-A), Constitution-luokan tähtialus elokuvissa IV-VI.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-B), Excelsior-luokan tähtialus, esiintyy elokuvassa Star Trek – sukupolvet.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-C), Ambassador-luokan tähtialus, esiintyy Star Trek – uusi sukupolvi -sarjan jaksossa ”Yesterday’s Enterprise”.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-D), Galaxy-luokan tähtialus Star Trek – uusi sukupolvi -sarjassa, elokuvassa Star Trek – sukupolvet, muutamissa Deep Space Nine -sarjan jaksoissa sekä Star Trek: Enterprise -sarjan päätösjaksossa.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-E), Sovereign-luokan alus kolmessa TNG-elokuvassa (Star Trek – ensimmäinen yhteys, Kapina ja Nemesis).
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-F), Odyssey-luokan alus, joka esitellään Star Trek: Online-tietokonepelissä.
 U.S.S. Enterprise (NCC-1701-J), lyhyesti Star Trek: Enterprise -sarjan jaksossa Azati Prime (mahdollisesti vaihtoehtoisessa tulevaisuudessa).

Näiden lisäksi Star Trek – sukupolvet -elokuvassa esiintyy HMS Enterprize -niminen purjealus, joka oli tosiasiassa vain tietokoneen luomus holokannella.

Katso myös 
 Luettelo kuvitteellisista avaruusaluksista

Aiheesta muualla
 Cloudster.com Aiheeseen liittyvä kuva

Enterprise, USS
Luonteri Surf

Luonteri Surf on erityisesti 1990-luvulla suosiota saavuttanut juvalainen punkpop-yhtye. Yhtyeen musiikki on niin sanottua ramopunkkia eli Ramones-tyylistä popahtavaa punk-musiikkia. Nimensä 1984 perustettu yhtye on saanut Etelä-Savossa sijaitsevan Saimaan selän Luonterin mukaan. Nimessä yhdistyy savolainen maaseutuhenkisyys ja California Sun.

Luonteri Surf tunnettiin siitä, että yhtyeen soittajat olivat ammatiltaan maanviljelijöitä, Martti Ripaojaa lukuun ottamatta. Luonteri Surf teki Radio Mafialle radio-ohjelmia nimeltä Aamu maalla sekä Tonni tuorerehua.

Luonteri Surf julkaisi tuotoksensa Ayshire Records -levymerkillä vuoteen 1997 asti, kunnes yhtyeen kitaristi Pekka Kerminen ja ex-rumpali Pekka Liimatainen perustivat 1997 levy-yhtiön nimeltä Ayshire Levyt, joka on julkaissut Luonteri Surfin lisäksi mm. Poikia, Ypö-Viittä, Natsipaskaa (nyk. Ruoska), Seireeniä (nyk. Iiwana Julma), Tumppi Varonen & Problemsia?, Tolpat-yhtyettä, Vanhan piianpoikia ja Pahoja Agentteja, sekä Retkibanaania yhteistyössä Woimasoinnun kanssa.
 
Nykyään Liimatainen omistaa Ayshire Levyt yksinään.

Jäsenet 
 Kalle Grotenfelt – urut (1984–)
 Pekka Kerminen – kitara (1984–)
 Martti Ripaoja – basso (1984–)
 Timo "Unski" Oinonen – rummut (1998–)

Entiset jäsenet 
 Pekka "Manne" Liimatainen – rummut (1984–1991)
 Harri "Hapa" Virolainen – rummut (1991–1994)
 Sami Karppinen – rummut (1994–1998)

Diskografia

Studioalbumit

Demot

Singlet 
 ”Jään päältä pois” (1991)
 ”Ihan sama” (1996)
 ”Sydän syrjällään” (1999)
 ”Syysmyrsky” (2000)

EP:t

Kokoelma-albumit

Kokoelmilla

Livealbumit

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ayshire Levyjen kotisivut
 Luonteri Surfin kokoonpanot, discografia ja sanat
 Ylen Elävä arkisto: Luonteri Surf, punkkia Juvalta
 Luonteri Surfin viralliset kotisivut

Suomalaiset punkyhtyeet
Veistotaltta

Veistotaltta (lat. Caelum, Caeli, Cae) on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva Suomessa näkymätön pieni himmeätähtinen tähdistö.
Tämän tähdistön nimesi ranskalainen tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille 1763, jonka mukaan tähdistössä näkyy kaksi talttaa sidottuna toisiinsa nauhalla.

Tähtiä Veistotaltan tähdistössä 

Bayerin nimillä:
 α Cae 4.45; β Cae 5.05; γ Cae – double 4.55 & 6.34; δ Cae 4.55; ζ Cae 6.35; λ Cae 6.24; ν Cae 6.06

Tarkempia tietoja joistain Veistotaltan tähdistä 

 Pääartikkeli: Luettelo Veistotaltan tähdistä

Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo suurimmista kaupunkialueista väkiluvun mukaan

Tälle sivulle on listattu suurimmat metropolialueet väkiluvun mukaan. Metropolialueen rajaus on kuitenkin ongelmallista, joten saman metropolialueen väkimäärä voi vaihdella suurestikin laskutavan mukaan.

Luettelo maailman suurimmista metropolialueista

Lähteet

Aiheesta muualla

Muita listoja suurkaupunkialueista 
PopulationData.net: all 1M+ inhabitants Metropolitan areas
Demographia.com: 50 Largest World Metropolitan Areas
Citypopulation.de: The Principal Agglomerations of the World
World Gazetteer: Metropolitan Areas

Muita tietoja 
Largest Cities Through History
Canada Metropolitan Areas Census 2001
United States Metropolitan Areas County Based Metropolitan Area Estimates Based on Census Bureau Data 2004
Japan Census 2000

Suurkaupunkialueet
Luettelot kaupungeista
Suurimmat kaupunkialueet
Seulonnan keskeiset artikkelit

vi:Các thành phố lớn nhất thế giới xếp theo dân số