joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Playa de las Américas

Playa de las Américas on Kanariansaarten Teneriffan etelärannikolla sijaitseva turistikylä, joka kuuluu Aronan kuntaan. Paikalliset asuvat vieressä olevassa Los Cristianos -nimisessä kylässä, joka on myös turistikylä. Itse Américasissa asuu myös jonkin verran paikallisia.

Playa de las Américas on suosittu lomakohde, johon Suomestakin järjestetään paljon matkoja. Américaksessa on kolme hiekkarantaa: turistien suosima Playa de las Vistas (joka on puoliksi Los Cristianosin puolella), Playa del Bobo ja Playa de Troya, joka on suosittu varsinkin nuorten keskuudessa.

Américas elää kokonaan turisteista, mikä näkyy muun muassa kylän myymälöissä, jotka eivät vietä siestaa kuten Los Cristianoksessa tai muissa kylissä. Turistipuodit ovat usein avoinna koko päivän ja loma-aikoinakin. 

Playa de las Américakseen järjestävät matkoja Tjäreborg, TUI Finland, Lomamatkat, Aurinkomatkat ja Easyloma.fi.

Aiheesta muualla 

 Tietoa ja kuvia Playa de las Américasista sekä Teneriffasta

Teneriffa
Fotiino

Fotiino () on supersymmetristen teorioiden ennustama hypoteettinen hiukkanen. Fotiino on yksi gaugiinoista.

Fotiino voidaan jossain mielessä ajatella olevan fotonin supersymmetrinen kumppani eli ns. superpartneri, jonka spin on ½. Kenttien sekoittumisesta johtuen fotiino ei kuitenkaan ole samalla tavalla fysikaalinen hiukkanen kuin fotoni, mutta löyhästi ajatellen keveimmän neutraliinon voidaan ajatella vastaavan fotiinoa. Tässä kontekstissa fotiino on neutraali hiukkanen ja sitä pidetään ehdokkaana myös supersymmetrisen teorian kevyimmäksi hiukkaseksi (LSP), joka joissain malleissa on hajoamaton.

Supersymmetria
Hypoteettiset alkeishiukkaset
Turun Tähtituotanto

Turun Tähtituotanto Oy on levykustannukseen ja ohjelmapalvelujen tuottamiseen erikoistunut yhtiö, jonka on perustivat turkulaiset Ari Hakulinen ja Rauno Lepistö vuonna 1989 Anneli Saariston La Dolce Vita -projektia varten. Vuonna 1999 julkaistiin ensimmäinen Sointu juhlalevysarjan ensimmäinen osa, jolla on vanhoja Sointu-levymerkin savikiekkoja. Myös jokavuotisen Sointu-konsertin järjestäminen uudenvuodenaattona Turussa kuuluu asiaan.
Turun Tähtituotanto tekee laajaa yhteistyötä Artie Musicin kanssa.

Levymerkit
 fifty-fifty records
 Sointu
 Ultra
 Melody

Aiheesta muualla
 kotisivut

Suomalaiset levy-yhtiöt
Si Monumentum Requires, Circumspice


Si Monumentum Requires, Circumspice on ranskalaisen black metal -yhtyeen Deathspell Omegan kolmas studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen avantgardempi ja progressiivisempi julkaisu, jollaista tyyliä yhtye on noudattanut kyseisestä levystä lähtien. Albumin sanoituksetkin ovat hyvin teologisia, toisin kuin suurimmalla osalla muista black metal -yhtyeistä, joiden sanoitukset ovat sanomaltaan selvästi suoraviivaisempia.

Kappale "Drink the Devil's Blood" on uudelleenäänitetty versio debyytin "Infernal Battles" kappaleesta.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 Levyn sanoitukset

Vuoden 2004 albumit
Deathspell Omegan albumit
Humus

Humus (lat. = maa, maaperä) eli mullas tai humusaineet on tummaa, eloperäistä eli orgaanista ainetta, käytännössä siis hyvin hienoksi hioutunutta kasvimassaa. Humuksen tärkein lähtöaine on ligniini ja muita lähtöaineita ovat tanniinit, kitiini ja suberiini sekä kasvien hiilihydraattirakenteet kuten selluloosa ja hemiselluloosa. Luonnossa esiintyvän humuksen rakenne vaihtelee erityisesti maan happipitoisuuden mukaan. Humuksen molekyylirakenne muuttuu iän ja uuden kasvimateriaalin lisäyksen mukaan. Humusaineet esiintyvät vedessä liukoisena, kolloideina sekä kiinteässä muodossa. Humusaineet jaetaan yleensä kolmeen osaan: humushappoihin, fulvohappoihin ja humiineihin. Humuspitoisuuksia mitataan yksinkertaisilla hiilen määrää tai hapenkulutusta mittaavilla menetelmillä. Humus muodostuu eloperäisten ainesten maatumisesta ja kasvien muuttumisesta kangasturpeeksi. Humusta syntyy esimerkiksi kompostoinnista. Humusta esiintyy myös soiden läheisten järvien ja jokien vedessä, kun humus huuhtoutuu joen mukana järveen ja värjää veden tummanruskeaksi. Soilta tuleva humuksen värjäämä vesi on kuitenkin kirkasta, toisin kuin savialueiden järvien vesi, joka on sameaa ja vaaleamman ruskeaa. Suomen järvistä valtaosa on humuspitoisia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tieteen termipankki: Humusaine
Ylä-Satakunnan ympäristöyhdistys ry: Perustietoa humuksesta, 14.4.2012 (pdf)
Anni-Kaisa Kurri: Humuksen karakterisointi ja analytiikka, Pro gradu –tutkielma, Jyväskylän yliopisto, Kemian laitos, 30.08.2011 (pdf)

Maaperätiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Oona

Oona on alun perin irlantilainen naisen etunimi, joka pohjautuu muinaisirlantilaiseen nimeen Oonagh (engl. Una). Nimen on selitetty johtuvan iirin kielen sanasta uan, joka merkitsee karitsaa. Kelttiläisessä mytologiassa Oonagh on keijukaisten kuningattaren nimi. Muoto Oona on käytössä harvinaisena englantilaisella kielialueella. Samaa alkuperää on ilmeisesti myös nimi Ona, joka tosin voi pohjautua myös ona-päätteisiin nimiin, kuten Fionaan. Vanhastaan tunnettu oli yhdysvaltalainen näyttelijä Oona Chaplin. Suomessa nimi oli vielä 1970-luvulla varsin harvinainen, mutta on myöhemmin voimakkaasti yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se on Suomessa annettu noin 8 070 naiselle ja alle 10 miehelle. Suomessa Oonan nimipäivä on 21. tammikuuta.

Tunnettuja Oonia 

 Oona Airola (s. 1988), suomalainen näyttelijä ja laulaja
 Oona Chaplin (1925–1991), Charlie Chaplinin vaimo
 Oona Castilla Chaplin (s. 1986), espanjalainen näyttelijä, Charles Chaplinin tyttärentytär
 Oona Haapaniemi, suomalainen televisiokäsikirjoittaja
 Oona Hujanen (s. 1994), suomalainen aitajuoksija
 Oona Jääskeläinen (s. 2003), suomalainen jalkapalloilija
 Oona Kare (s. 1990), suomalainen näyttelijä
 Oona Kauppi (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja
 Oona Kauste (s. 1988), suomalainen curlingpelaaja
 Oona Kettunen (s. 1994), suomalainen estejuoksija
 Oona Kivelä (s. 1983), suomalainen tanssija, tankotanssin maailmanmestari
 Oona Linnasalmi, suomalainen elokuvanäyttelijä
 Oona Louhivaara (s. 1987), suomalainen näyttelijä
 Oona Orpana (s. 2001), suomalainen tennispelaaja
 Oona Parviainen (s. 1977), suomalainen jääkiekkoilija
 Oona Räisänen, suomalainen signaalihakkeri ja ohjelmoija
 Oona Sevenius (s. 2004), suomalainen jalkapalloilija
 Oona Siren (s. 2001), suomalainen jalkapalloilija
 Oona Sormunen (s. 1989), suomalainen keihäänheittäjä
 Oona Tikkaoja (s. 1976), suomalainen kuvanveistäjä
 Oona Vahvelainen (s. 1998), suomalainen pesäpalloilija
 Oona Vasko (s. 1991), suomalainen ratameloja
 Oona Vilén (s. 1989), suomalainen pikajuoksija
 Oona Vilermo (s. 1996), suomalainen kuulantyöntäjä

Kuvitteellisia Oonia 
 Oona Kiviranta, hahmo televisiosarjassa Salatut elämät

Lähteet 

Etunimet
Pekka Franck

Pekka Franck on suomalainen vapaa urheilutoimittaja, joka on toiminut pitkään urheilulehti IS Veikkaajan kirjeenvaihtajana Saksassa, jossa hän on asunut toistakymmentä vuotta. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut myös Ilta-Sanomien urheiluliitteen IS Urheilun avustajana.

Franck kirjoitti yhdessä Jussi Eskolan ja Mauri Forsblomin kanssa jalkapallon vuoden 2006 MM-kisoista kirjan Saksa 2006 - Jalkapallon MM-kisat. Turnauksen aikana hän toimi televisiokanava MTV3:n kisareportterina.

Aiheesta muualla
 Franckin esittely MTV3:n sivuilla

Suomalaiset urheilutoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Vaha

Vaha on fysikaalisilta ominaisuuksiltaan toisiaan muistuttavien, mutta koostumukseltaan erilaisten aineiden yhteisnimitys, jota käytetään muun muassa teknokemiallisiin tuotteisiin ja niiden valmistamiseen liittyvissä yhteyksissä. Alkuaan vahana pidettiin vain mehiläisvahaa ja kemiallisesti vahat määriteltiin pitkäketjuisten karboksyylihappojen ja pitkäketjuisten alkoholien estereinä. Myöhemmin vahoiksi on katsottu monet mehiläisvahan kaltaiset aineet, jotka ovat monimutkaisia kemiallisia seoksia. Vahoille on tunnusomaista helppo muokattavuus huoneenlämmössä, alhainen sulamispiste ja liukenemattomuus veteen.

Tärkein eläinvaha on mehiläisvaha, jota on käytetty yli kaksi tuhatta vuotta ennen ajanlaskun alkua. Kasvivahoja on tiettyjen kasvien hedelmien, kukkien, lehtien ja varsien pinnalla suojaamassa kasvia lämpötilan vaihteluilta ja hidastamassa veden haihtumista. Eräs kasvivaha on karnaubapalmun lehdistä saatava karnaubavaha, jonka sulamispiste on 84–85 astetta. Mineraalivahat ovat suurimmaksi osaksi suurimolekyylisiä hiilivetyjä. Luonnossa niitä on fossiilivahoina, maavahoina ja maaöljyssä. Fossiilivahaa on esimerkiksi montaanivaha ja tärkein maaöljystä saatava vaha on parafiini.

Katso myös

Rasvahappo
Lipidit
Kenkävoide

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Taidetarvikkeet
Live to Win


Live to Win on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin laulajakitaristi Paul Stanleyn toinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 24. lokakuuta 2006. Albumin nimikkoraita "Live to Win" esitettiin ensimmäisen kerran animaatiosarja South Parkin kymmenennen tuotantokauden jaksossa Kiusanhenki World of Warcraftin maailmassa kaksikymmentä päivää ennen albumin julkaisua. Albumin tiimoilta Stanley teki myös hyvän vastaanoton saaneen soolokiertueen, jonka esitykset koostuivat hänen molempien sooloalbumiensa kappaleista sekä Kissin tuotannosta poimituista kappaleista. 

Paul Stanleyn edellinen sooloalbumi Paul Stanley julkaistiin vuonna 1978 yhdessä muiden Kissin jäsenten omien sooloalbumien kanssa

Kappaleet

Muusikot 

 Paul Stanley – soolo- ja rytmikitara, laulu, perkussiot
 Corky James – soolo- ja rytmikitara, bassokitara (kappaleet 1, 3, 6, 8 ja 10)
 Brad Fernguist – rytmikitara (kappaleet 6 ja 8), soolokitara (kappaleet 1, 3, 4, 6, 7, 8 ja 9)
 John 5 – rytmikitara (kappale 10), soolokitara (kappaleet 5 ja 10)
 Tommy Denander – rytmikitara (kappale 3)
 Andreas Carlsson – rytmikitara ja taustalaulu (kappale 5)
 Bruce Kulick – bassokitara (kappaleet 4, 7 ja 9)
 Sean Hurley – bassokitara (kappaleet 2, 5 ja 10)
 David Campbell – jousiorkesterin johto (kappaleet 4, 7 ja 9)
 Harry Sommerdahl – koskettimet, musiikkiohjelmointi (kappaleet 1, 2, 3, 5, 6, 7 ja 10)
 Russ Irwin – piano ja koskettimet (kappale 4), koskettimet (kappale 8)
 Zac Rae – piano (kappale 5)
 Greg Kurstin – piano (kappaleet 7 ja 9)
 Brian Steckler – koskettimet (kappale 9)
 C.C. White – taustalaulu (kappaleet 5 ja 10)
 John Shanks – taustalaulu (kappale 10)

Arvostelut 
 About.com: 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Paul Stanleyn albumit
Taija Tuominen

Taija Tuominen (s. 1962 Hauho) on suomalainen kirjailija ja luovan kirjoittamisen opettaja.   

Tuominen on opiskellut Tampereen yliopistossa kotimaista kirjallisuutta sekä luovaa kirjoittamista Oriveden opistossa. . Hänet on palkittu kahdesti J.H. Erkon novellikilpailussa: Vuonna 1990 hän sai kolmannen palkinnon ja vuonna 1992 voitti koko kilpailun. Tuomisen läpimurtoteos oli hänen esikoisromaaninsa Tiikerihai (2000), joka perustui kirjailijan omiin lapsuuden ja nuoruuden kokemuksiin. 

Tiikerihai on kiinnostanut myös teatterintekijöitä. Vuonna 2007 romaanista valmistui peräti kaksi näyttämösovitusta. Asialla olivat tamperelaiset harrastajateatterit, Teatteri Unda ja Teatteri Sininen tiikeri. Ensimmäisen ohjauksesta ja dramatisoinnista vastasi Sari Lilliestierna, jälkimmäisen puolestaan Virva Itäranta. Myöhemmin myös Oulun taidekoulu on dramatisoinut romaanin.

Vuosina 1997–2002 Tuominen toimi Hämeen Hämeen taidetoimikunnan kirjallisuuden läänintaiteilijana. Tuominen on toiminut myös Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja pääsihteerinä sekä Lukukeskuksen vt. toiminnanjohtajana  Nykyisin Taija Tuominen toimii Suomen Kulttuurirahaston Hämeen rahaston asiamiehenä.

Luovan kirjoittamisen opetuksesta ja työstään kirjallisuuden eteen Taija Tuominen on palkittu vuonna 2011 Kirjailijayhdistysten Suunta-palkinnolla ja Hämeen taidepalkinnolla. Vuonna 2012 hänet valittiin vuoden kesäyliopisto-opettajaksi.

Teoksia 
 "Heillähän on jo kasvotkin" Esikoiskirjailijatutkimus, Taiteen keskustoimikunta 1998
 Tiikerihai, WSOY 2000, Tammi 2019 (pokkari, äänikirja ja E-kirja)
 Väinämöisen paluu, Lähialueantologia, Hämeen taidetoimikunnan julkaisuja 2002
 Tieto kirjaksi, Kansanvalistusseura 2006 (toim. Raimo Jussila, Eero Ojanen, Taija Tuominen)
 Särmä: Luova kirjoittaminen, Otava 2012 (Vilja-Tuulia Huotarinen, Tuomas Kaseva, Leila Närhi, Taija Tuominen)
Taskunovellit, Karisto 2013 (toim. Vilja-Tuulia Huotarinen)
 Minusta tulee kirjailija, Kansanvalistusseura 2013
Marilyn, Marilyn, tarinoita ikonista ja ihmisestä, Tammi 2017 (toim. Salla Simukka ja Marika Riikonen)
Kuningaskobra, Tammi 2019

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Taija Tuominen Tammen sivuilla

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Texasin moottorisahamurhat (vuoden 2003 elokuva)

Texasin moottorisahamurhat () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut slasherelokuva, joka on uudelleenfilmatisointi samannimisestä vuoden 1974 elokuvasta. Elokuvan on ohjannut Marcus Nispel ja sen pääosissa on Jessica Biel, Jonathan Tucker, Thomas Frailer, Mike Vogel, Eric Balfour ja R. Lee Ermey. Elokuvan murhaajaa, Leatherfacea näyttelee Andrew Bryniarski.

Elokuvan esi-osa, Teksasin moottorisahamurhaaja – pahan alku sai ensi-iltansa vuonna 2006.

Asetelma 
Elokuva kertoo joukosta nuoria, jotka matkalla Lynyrd Skynyrdin konserttiin poimivat kyytiinsä oudosti käyttäytyvän liftarin, joka lopuksi ampuu itsensä. Etsiessään apua Texasin syrjäkyliltä nuoret joutuvat pian paikallisen mielisairaan tappajaperheen kynsiin, joista vaarallisin on moottorisahaa aseenaan käyttävä, kasvosairauksinen Leatherface.

Rooleissa

Katso myös 
 Texasin moottorisahamurhat (elokuvasarja)
 Texasin moottorisahamurhat (vuoden 1974 elokuva)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Vuoden 2003 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset uudelleenfilmatisoinnit
Sarjamurhaajaelokuvat
Marcus Nispelin ohjaamat elokuvat
Slasher-elokuvat
Evankeliset musiikkimessut

Evankeliset musiikkimessut oli vuosittain Helsingissä maaliskuussa järjestetty gospeltapahtuma, joka järjestettiin 41 kertaa. Ensimmäiset musiikkimessut järjestettiin vuonna 1973 Finlandia-talossa. Tapahtuman kulta-aika oli 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin tapahtuma oli gospelmusiikin suurin näyteikkuna ja ponnahduslauta uusille esiintyjille. Viimeisen kerran musiikkimessut pidettiin 2013 Nosturissa ja Agricolan kirkossa 15.−17. maaliskuuta 2013. Kyseessä oli Suomen pitkäikäisin gospeltapahtuma. Sen järjesti Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) nuorisotyö. Perjantaista sunnuntaihin kestäneen tapahtuman aikana oli tarjolla muun muassa gospelmusiikkia useilta kotimaisen gospelin kärkinimiltä, raamattuopetusta ja jumalanpalveluksia. Evankelisten Musiikkimessujen tilalla jatkaa Helsingissä SLEY:n Ihmeellinen viikko -tapahtuma.

Esiintyjät

2007
Ups, bass'n Helen, Saraste, Juha Heinonen, Antti Itäkylä, Helsingin Evankeliset Opiskelijat, The Road, Sikka-Liisa Huhtinen & Co, Jugesgroup, Ruudolf, Tommi Kalenius band, Anne Hopeavuori, Pekka Laukkarinen, KRS-nuorten draamaa, Kalle Vaismaa, Johannes Häkämies, houseband, L-60º, Realismi, Norman, NutTura, Päivi Niemi, Miika Auvinen, Helsingin kertsi, houseband, Minna & Jussi Pyysalo, Lasse Räty, Juha Tapio, Gary Martin (USA), HB, Tera, Teri Mantere, Juha Heinonen, Panu Mäkelä, NutTura, nuoren puheenvuoro, Minna ja Jussi Pyysalo, houseband, Helsingin kertsi, On C, Ville Auvinen, Elävät kivet, Miika Auvinen.

2008
The Road, varhaisnuorten lauluryhmä, Liisi Portin, Saija Simanainen, Juha Heinonen, L-60°, Norman, Miika Auvinen band, Anne Hopeavuori, Antti Itäkylä ja Helsingin evankeliset opiskelijat, Kraka, Ariel & Supremos, Miika Auvinen, Panu Mäkelä, Antero Rasilainen, Musti Lähteenmaa, Musti Lähteenmaa & kumppanit, Frail, Saraste, Daikini, Päivi Niemi, Timo Nisula, Exit, Mikko Vaismaa, Kalle Vaismaa, Claas P. Jambor (GER), Tera, Punainen Lanka, Mikko Vaismaa, Juha Heinonen, Sami Liukkonen ja Ismo Vettenranta

2009
Juha Tapio band, Mikko Vaismaa, Peter Joukainen, Anne Hopeavuori, Juha Heinonen, Santeri Marjokorpi & Helsingin eo, bass'n Helen, Saraste, The Hillman Hunter, Teri Mantere, Leevi Helo & houseband, Jarmo Happonen, Lasse Räty, The Road & lauluryhmä, Olli Helenius trio, kls., Jugesgroup, Essi Tuomala, Helsingin Kertsi, Nina Åström & band, Timo Nisula, The Rain, HB, Miika Auvinen, SwingLoJumpHi ja Jussi Miettinen.

2010
Kevin Max (USA), Bob K (SWE), Lumina Polaris, Saraste, Tera, Mikko goes to Heaven, Donkey Ride, G-Powered ja Kaemo, Kappeli Sound System

2012
A&O, Anne Hopeavuori, Saraste, Tarvo Laakso, Kajo, Juha Heinonen, bass'n Helen, Jukka Leppilampi, The Road, Kullervo Puumala, Reijo Arkkila, Teuvo V. Riikonen, Tera(pia), Lauri Halme, The Rain, Miriam, Idän Ihmeet, Blindside (SVE), Kappeli Sound System

2013
Good Weather Forecast (GER), HB, GodFM, Saraste, Serafiel, Juha Heinonen, Petra Gröhn ja Helsingin Evankeliset Opiskelijat.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys

Evankelisuus
Hengellisen musiikin tapahtumat Suomessa
Helsingin tapahtumat
Kristinusko Helsingissä
Gotland-luokan sukellusvene

Gotland-luokka (tyyppi A19) on Ruotsin merivoimien kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka veneet on valmistanut Saab Kockums.

Suunnittelu 
Alusten propulsiojärjestelmä on dieselsähköinen, jossa kaksi 16-sylinteristä MTU 16V-396 -dieselmoottoria (2 980 hv) tai kaksi Hedemora V12A/15-Ub -dieselgeneraattoria (3 600 hv) tuottaa voiman sähkömoottorille, joka pyörittää potkuria 1 800 hevosvoimalla. Alusten maksiminopeus on pinta-ajossa 11 solmua ja 20 solmua sukelluksissa. Sukellusveneen teki valmistuessaan edistykselliseksi stirlingmoottoriin perustuva Kockumsin v4-275R Mk III -yksikkö, joka käyttää aluksen sisällä kuljetettavaa nestemäistä happea. AIP-järjestelmä  () mahdollistaa, että alus voi olla sukelluksissa kaksi viikkoa.

Aluksiin on asennettu Terman-tutkajärjestelmät sekä Atlas CSU-90 -kaikuluotainjärjestelmä. Omasuojana on Mantan ECM -järjestelmä. Aseistuksena on neljä keulaan asennettua 533 millimetrin typ613 -torpedoputkea, joihin on 12 torpedoa. Lisäksi on kaksi 400 millimetrin typ431/451-sukellusveneentorjuntatorpedoputkea, joihin neljä torpedoa. Alukset kykenevät lisäksi kuljettamaan 48 miinaa.

Alukset 
Alusluokka tilattiin alun perin 28. maaliskuuta 1990, mutta sen vaatimuksia muutettiin 5. syyskuuta 1991 AIP-järjestelmän asentamiseksi. Tämä kasvatti uppoumaa 200 tonnilla sekä lisäsi alusten pituutta 7,5 metriä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan luokkaan piti kuulua viisi alusta, mutta kohonneet kustannukset pakottivat peruuttamaan kahden aluksen tilaamisen.

Lähteet 

Ruotsin merivoimat Gotland-luokka

Viitteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltain laivasto:    Swedish Submarine HMS Gotland Arrives in San Diego
Dagens Nyheter:  Amerikaner nöjda med svensk ubåt
 JINSA   Why is the U.S. Navy Leasing a Swedish Submarine?
naval-technology.com SSK Gotland Class (Type A19) attack submarine, Sweden
Kockums:  The Gotland Class submarine - the only AIP submarine class in operation
Kockums:  The Kockums Stirling AIP system
Kockums: Kockumsin sukellusvene-esite , PDF-tiedostomuoto
Center for Nonproliferation Stuedies: Royal Swedish Navy's submarines
Kockums:  50 övningsdygn med Gotland i USA
Ny Teknik:  Gotland vann mot US  Navy
Försvarsmakten:   Besök i san Diego
Stirlingengines:  Kockums submarine engines
Ruotsalainen eduskuntaryhmä

Ruotsalainen eduskuntaryhmä (r) on Ruotsalaisen kansanpuolueen ja Ahvenanmaan vaalipiirin kansanedustajista koostuva eduskuntaryhmä. Vuoden 2019 eduskuntavaalien tuloksena ryhmässä on 10 jäsentä.

Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimii Anders Adlercreutz, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Mats Löfström
ja toisena varapuheenjohtajana Sandra Bergqvist.

Eduskuntaryhmän puheenjohtajat 
Vilhelm Rosenqvist (1907–1909)
Karl Söderholm (1909–1914)
Gösta Stenbäck (1914–1917)
Karl Söderholm (1917)
Ernst Estlander (1917–1924)
Ragnar Furuhjelm (1924–1933)
Ernst von Born (1933–1935)
Ragnar Furuhjelm (1935–1944)
Levi Jern (1944–1945)
John Österholm (1945–1960)
Sven Högström (1960–1964)
Grels Teir (1964–1965)
Kurt Nordfors (1965–1966)
Grels Teir (1966–1968)
Carl Olof Tallgren (1968–1970)
Grels Teir (1970–1972)
Carl Olof Tallgren (1972–1974)
Henrik Westerlund (1974–1983)
Ole Norrback (1983–1987)
Elisabeth Rehn (1987–1990)
Jörn Donner (1990–1991)
Boris Renlund (1991–1995)
Eva Biaudet (1995–1999)
Ulla-Maj Wideroos (1999–2003)
Christina Gestrin (2003–2004, 2004–2007)
Ulla-Maj Wideroos (2007–2011)
Mikaela Nylander (2011–2015)
Anna-Maja Henriksson (2015–2016)
Stefan Wallin (2016–2018)
Thomas Blomqvist (2018–2019)
Anders Adlercreutz (2019–)

Lähteet 

Eduskuntaryhmät
Montrealin pöytäkirja

Montrealin pöytäkirja otsonikerrosta heikentävistä aineista () on kansainvälinen sopimus, jolla pyritään otsonikerroksen suojeluun vähentämällä otsonikatoa aiheuttavien aineiden valmistusta ja käyttöä. Se hyväksyttiin 16. syyskuuta 1987, ja se astui voimaan 1. tammikuuta 1989, kun sen oli allekirjoittanut 29 valtiota sekä Euroopan yhteisö. Sittemmin sopimusta on täydennetty viisi kertaa: Lontoossa 1990, Kööpenhaminassa 1992, Montrealissa 1997, Pekingissä 1999 ja Kigalissa 2016. Montrealin pöytäkirjaa on luonnehdittu yhdeksi onnistuneimmista kansainvälisistä ympäristösopimuksista. Se on ainoa aidosti globaali ympäristösopimus, kun Itä-Timor viimeisenä allekirjoitti osallistumisensa 16.9.2009.

Montrealin pöytäkirjaa edelsi vuonna 1985 solmittu Wienin yleissopimus, jossa sovittiin lähinnä otsonikerroksen tutkimukseen liittyvästä yhteistyöstä. Montrealin pöytäkirjassa sovittiin konkreettisista toimenpiteistä, joihin Wienin yleissopimuksen pohjalta ryhdyttäisiin. Siihen liittyy myös rahoitusjärjestelmä, Multilateral Fund for the Implementation of the Montreal Protocol, jonka tarkoitus on auttaa kehitysmaita suoriutumaan niille asetetuista päästötavoitteista.

Päästötavoitteet
Alkuperäisen pöytäkirjan tavoitteena oli vähentää haitallisimpien otsonia tuhoavien aineiden käyttöä vuoden 1986 tasosta viidenneksellä vuoteen 1994 ja puolella vuoteen 1999 mennessä. Lontoossa ja Kööpenhaminassa sopimusta kiristettiin: tämän jälkeen tavoitteena oli lopettaa CFC-yhdisteiden ja useimpien muidenkin otsonia tuhoavien yhdisteiden käyttö kokonaan vuoden 1995 loppuun mennessä. Kehitysmaille annettiin kymmenen vuoden siirtymäaika. CFC-yhdisteiden vähäinen käyttö sallittiin edelleen joissakin tärkeissä sovelluksissa, kuten astmalääkkeissä.

Vaikutus

Yleisesti ottaen pöytäkirjan päästötavoitteiden toteutus on sujunut hyvin. Montrealin pöytäkirjan astuttua voimaan useimpien otsonia tuhoavien aineiden käyttö on joko lakannut tyystin tai ainakin vähentynyt. Sopimuksen voittokulkua selittää se, että CFC-yhdisteille on ollut varsin helppo löytää korvaavia aineita teollisuuden käyttöön. Toisaalta CFC-yhdisteitä on korvattu muun muassa HCFC-yhdisteillä, jotka ovat otsonikerrokselle vaarattomampia (mutta kuitenkin haitallisia) ja pahentavat lisäksi kasvihuoneilmiötä. Niidenkin käyttö pyritään lopettamaan vuoteen 2030 mennessä.

Lähteet
www.ymparisto.fi: Montrealin pöytäkirja
The Montreal Protocol  (Atmosphere, Climate & Environment Information Programme) 
UNEP Ozone Secretariat: Summary Control Measures 
Twenty Questions and Answers About the Ozone Layer  (pdf) – Montrealin pöytäkirjan vaikutuksista

Viitteet

Aiheesta muualla 

Montrealin pöytäkirjan koko teksti, pdf 

Montréal
Ympäristösopimukset
Ympäristöpolitiikka
1900-luvun kansainväliset sopimukset
1987
Pyhän Sydämen kappeli

Pyhän Sydämen kappeli on Helsingin Kalliossa Kirstinkadulla sijaitseva jugend-tyylinen Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) kappeli. 

Kappelissa pidetään ainoastaan naispapittomia messuja.

Kappelin historia
Pyhän Sydämen kappelin suunnitteli arkkitehti Vilho Penttilä, joka oli Nyström-Petrelius-Penttilä -arkkitehtitoimiston jäsen. Kirkon vihki Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen Kallion rukoushuoneeksi vuonna 1906 tuomiorovasti Juuso Hedberg. Valmistuessaan kappeli oli seudun ainoa kirkkorakennus, sillä läheinen Kallion kirkko valmistui vasta kuusi vuotta myöhemmin, vuonna 1912. Kappelin rakennutti SLEY:n entinen johtaja, rovasti Julius Engström, joka siirtyi Sörnäisten kappalaiseksi, mikä lienee osaltaan vaikuttanut siihen, että kappeli, tuolloin vielä rukoushuone, palveli seurakunnan kirkkona, kunnes Kallion kirkko valmistui. Toinen SLEY:n kirkkorakennus Lutherin kirkko Kampissa myytiin 1980-luvulla, ja toimii 2010-luvulle asti yökerhoina, mutta palasi vuonna 2016 kunnostettuna kirkkokäyttöön.

Nykyinen kirkkosali on selvästi erilainen, kuin vasta valmistunut rukoushuone. Salin peräseinät olivat nykyistä paljon kauempana ja saarnatuolin paikka oli alttarisyvennyksessä. Helsingin evankelisen kansankorkeakoulun (nykyinen HEO) aloitettua se tarvitsi tilaa luokkahuoneita varten, joten salia oli pienennettävä.

Nykyaika
Pyhän Sydämen kappeli koki perusteellisen uudistuksen vuonna 1992, jolloin muun muassa vanhoja katto- ja lasimaalauksia kaivettiin rappausten alta ja entisöitiin. Uusia rakennelmia olivat keskikäytävä, keskeisalttari, saarnastuoli ja lukupulpetti. Entisöidyn kirkon vihki uudelleen käyttöön Helsingin piispa Eero Huovinen 25. lokakuuta 1992. Kappelin uudistustyön suunnitteli arkkitehti Erkki Pitkäranta.

Kappelissa on Setterqvist-urut, jotka alun perin rakennettiin Ruotsin Dagsbergin kirkkoon vuonna 1890. 1960-luvulla urut purettiin ja niitä varastoitiin useissa paikoissa. Urkuja siirrelttiin paikasta toiseen, mutta säilyivät kuitenkin ehjinä, joten SLEY saattoi hankkia ne vuonna 1991 ja asentaa Pyhän Sydämen kappeliin.  

Kappelissa pidetään myös runsaasti muita tilaisuuksia. Sen toinen pääkäyttäjä on HEO, jonka tiloissa kappeli sijaitsee. Sitä vuokrataan myös yksityistilaisuuksiin.

Lähteet
"Pyhän Sydämen kappeli" SLEY:n sivuilla ( Arkistoitu Archive.org)

Viitteet

Aiheesta muualla

Helsingin kappelit
Evankelisuus
Kallio
Suomen kivikirkot
Pavia

Pavia on kaupunki Lombardiassa, Pohjois-Italiassa. Kaupunki sijaitsee noin 35 kilometriä etelään Milanosta. Paviassa on runsaat 70 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 63 km². Rooman valtakunnan aikana kaupunki tunnettiin nimellä Ticinum. Kaupungin läpi virtaa Ticinojoki, joka on Pojoen sivuhaara. Pavia on myös samannimisen maakunnan pääkaupunki.

Historia 
Milanoa hallinnut Visconti-suku liitti Pavian alaisuuteensa 1300-luvun puolivälissä. Vuonna 1396 ruhtinas Gian Galeazzo Visconti rakennutti Pavian läheisyyteen Certosa di Pavian kartusiaaniluostarin.

Nähtävyydet 
Kaupungin nähtävyyksiä ovat keskiaikaiset rakennukset kuten Pavian yliopisto (Università di Pavia), tuomiokirkko Duomo di Pavia, linna Castello Visconteo ja Ticinojoen ylittävä silta Ponte Coperto di Pavia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pavian kotisivut
Windows Fundamentals for Legacy PCs

Windows Fundamentals for Legacy PCs (WinFLP, tunnetaan myös koodinimeltä Eiger ja Mönch) on Microsoftin minimalistinen Windows-käyttöjärjestelmä. Se on optimoitu toimimaan vanhemmilla tietokoneilla, jotka eivät täytä Windows Vistan laitteistovaatimuksia. FLP julkaistiin 8. heinäkuuta 2006.

Microsoftin tarkoituksena on ollut tarjota käyttöjärjestelmä, joka sisältää vain tietojenkäsittelyn perustarpeet käsittävän kokonaisuuden. WinFLP sisältää paljon osia Windows XP Service Pack 2 -julkaisusta, kuten Windows Firewall -palomuurin, Ryhmäkäytäntö-työkalun ja Automaattiset päivitykset -työkalun. FLP lainaa myös Windows Server 2003:n ja Windows Vistan tietoturvaominaisuuksia ja toimintoja.

Käyttötarkoitus 
FLP syntyi tarpeesta tarjota yrityksille yksinkertainen ja halpa palvelinasiakas paljon tehoja vaativan Windows Vistan tilalle.

Vaikka WinFLP on suunniteltu yleisluontoiseksi käyttöjärjestelmäksi, sitä ei voi silti hankkia retail- tai OEM-kanavien kautta. Yritys voi hankkia sen ainoastaan Microsoftin Software Assurance -sopimuksella. Tämä johtuu siitä, että FLP on tarkoitettu niille yrityksille, joiden tietokoneet käyttävät Microsoftin vanhoja käyttöjärjestelmiä joiden tuki on jo lopetettu. Koska Linux saavuttaa markkinaosuutta näissä yrityksissä, Microsoft näkee FLP:n edulliseksi ja halvaksi tavaksi päivittää Windows-versiot uudemmiksi sekä säilyttää markkinaosuutensa.

FLP (kuten myös Windows XP) voidaan asettaa toimimaan etäkäynnistettävänä työasemana. Yritykset voivat myös hyödyntää FLP:tä terminaalipäätteenä ohjelmistoille, jotka on asennettu palvelimeen ja joita käytetään Remote Desktop -ohjelmiston kautta. FLP:tä voidaan käyttää myös itsenäisenä käyttöjärjestelmänään.

WinFLP ei sisällä pelejä, Outlook Express -sähköpostiohjelmaa  eikä joitain järjestelmätyökaluja edes täysimittaisella asennuksella, joka vie tilaa noin 1,1 gigatavua kiintolevyltä.

Laitteistovaatimukset 
64 Mt RAM (128 Mt suositellaan)
Pentium-luokan suoritin
500 Mt levytilaa (1 Gt suositellaan)
800x600 pikselin resoluutio
Verkkokortti

Rajoitukset 
Tukea modeemiyhteydelle ja terminaalipohjaisille yhteyksille ei ole.
Vanhempien Windows-9x ohjelmien kanssa saattaa ilmetä yhteensopivuusongelmia.
Vanhojen ajurien kanssa saattaa ilmetä ongelmia.

Katso myös 
Unix
Linux
Palvelin

Aiheesta muualla
Terminal Server Progress and Commitment  – PDF presentation; WinFLP is described at the end
Exclusive: Microsoft Windows XP Codenames: "Eiger" and "Mönch"  – partial specs on Eiger and Mōnch.
Test of Microsoft's Windows Fundamentals for Legacy PCs  at Bink.nu
Screenshot gallery  at Bink.nu

Windows-versiot
Cascada

Cascada on saksalainen Berliinistä kotoisin oleva eurodance-ryhmä, johon kuuluvat laulaja Natalie Horler sekä DJ/tuottajat DJ Manian ja Yanou. Bändin aikaisempi nimi oli Cascade, mutta juridisista syistä se piti vaihtaa. Vanhan nimen voi löytää singlen ”Miracle” nyt jo pois myynnistä vedetyistä laitoksista. Bändin nykyinen nimi Cascada on espanjaa ja tarkoittaa vesiputousta. Cascada esiintyi Helsingin the Circus -clubilla 17. syyskuuta 2010 ja on tehnyt useita esiintymisiä Suomessa myös sen jälkeen. 

Cascada edusti Saksaa Euroviisuissa 2013 kappaleella ”Glorious”.

Diskografia

Albumit 
 21. helmikuuta 2006: Everytime We Touch
 11. marraskuuta 2006: The Remix Album
 5. joulukuuta 2007: Perfect Day
 6. heinäkuuta 2009: Evacuate the Dancefloor
 2011: Original Me
 2012: It's Christmas Time
 2012: Back on the Dancefloor
 2013: The best of Cascada
 2013: Acoustic sessions

Singlet 

 Miracle (2004)
 Bad Boy (2004)
 Everytime We Touch (2005)
 How Do You Do! (2005)
 Truly Madly Deeply (2006)
 A Neverending Dream (2006)
 Wouldn't It Be Good (2006)
 Ready for Love (2006)
 What Hurts the Most (2007)
 What Do You Want from Me? (2008)
 Because the Night (2008)
 Faded (2008)

 Perfect Day (2009)
 Evacuate the Dancefloor (2009)
 Fever (2009)
 Dangerous (2009)
 Pyromania (2010)
 Night Nurse (2010)
 San Francisco (2011)
 Au Revoir     (2011)
 Summer of Love (2012)
 The Rhythm of the Night (2012)
 Glorious (2013)
 The World Is in My Hands (2013)

 Blink (2014)
 Madness (2014)
 Reason (2015)
 Run (2017)
 Playground (2017)
 Back for Good (2018)
 Like the Way I Do (2019)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Cascadan virallinen sivusto
 

Saksalaiset eurodanceartistit ja -yhtyeet
Saksalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Saksalaiset synthpop-yhtyeet
Saksan euroviisuedustajat
Vuoden 2013 euroviisuedustajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Harry G. Frankfurt

Harry Gordon Frankfurt (s. 29. toukokuuta 1929) on yhdysvaltalainen moraalifilosofi, Princetonin yliopiston emeritusprofessori ja tietokirjailija. Hänen kirjansa Paskapuheesta () on ollut myyntimenestys. Teoksessaan Frankfurt pyrkii tuomaan esille sen, miten potaskan puhuminen on hänen näkemyksensä mukaan vaarallista demokratialle.

Frankfurtin mielestä paskan puhumisella ja valehtelulla on olemassa selkeä ero: valehtelija tietää, mikä on totuus, mutta vääristelee faktoja siitä huolimatta. Paskanpuhuja sen sijaan muuntelee esittämäänsä asiaa siinä määrin, ettei ole enää mitään järkeä esittää vaatimuksia totuuden ja valheen erottamiseksi; paskanpuhuja pitää totuutta vieläkin vähemmässä arvossa kuin valehtelija.

Harry G. Frankfurt osallistui Helsingin kirjamessuille lokakuussa 2006.

Teoksia

Muita käännöksiä 

Tahdon vapaus ja persoonan käsite (Freedom of the Will and the Concept of a Person, 1971) Suomentaneet Faisa Nordberg & Aarne Nordberg. niin&näin 4/2010.

Lähteet 
 Pertti Mattila: Paskapuheen teoriasta tieteellinen menestyskirja (Uutislehti 100/STT 26.10.2006, s. 14)

Aiheesta muualla 
 Kustantajan esittely kirjasta
 Jyrki Alenius: Höpötystä turhimmillaan. Helsingin sanomat 28.10.2006.

Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Moraalifilosofit
Yhdysvaltalaiset filosofit
Vuonna 1929 syntyneet
Elävät henkilöt
Deep Insight

Deep Insight on suomalainen yhtye Kokkolasta, joka yhdistelee amerikkalaista rockia ja emoa.

Historia 
Deep Insightin perustivat vuoden 2002 alkupuolella lapsuudenystävät laulaja Jukka Nikunen ja kitaristi Johannes Ylinen. Pian kokoonpanoon liittyivät serkukset basisti Kaj Kiviniemi ja rumpali Joachim Kiviniemi. Kaj Kiviniemen jätettyä yhtyeen pari vuotta myöhemmin basistiksi tuli Miska Holopainen. Bändin toisen albumin julkaisun jälkeen myös rumpali Joachim Kiviniemi jätti yhtyeen ja tilalle tuli Ville Kinaret. Samoihin aikoihin myös basisti vaihtui toistamiseen, ja Miska Holopaisen korvasi Jorma Rantalainen.

Vakiintuneella kokoonpanolla Deep Insight kiersi satoja keikkoja lähinnä Euroopassa laajasti julkaistujen Red Lights White Lines ja One Minute Too Late -albumeiden jälkeen. Bändi kiersi aktiivisimpaan aikaansa mm. The Rasmuksen, Blindsiden, The 69 Eyesin, Disco Ensemblen, Lost Profetsin ja Amuletin kanssa.

Yhtye siirtyi neljännellä albumillaan synkemmästä kitaramusiikista radioystävällisempään suuntaan, Sucker For Love -albumi on äänimaisemaltaan kansainväliseltä kuulostavaa rockia ja se menestyi julkaisunsa jälkeen kohtalaisesti.

Bändi ilmoitti 2011 aloittaneensa uuden albumin työstämisen, mutta uutta albumia ei ole ilmestynyt vaan korkeintaan uusi single vuonna 2016. Nykyään bändi on tauolla muunmuuassa ja tauon aikana Villeä on kuultu radiojuontajana.

Julkaisut

Albumit 
 Ivory Tower (2003)
 Red Lights White Lines (2004)
 One Minute Too Late (2006)
 Sucker For Love (2009)

EP 
Julia (2002)

Singlet 
 Zebras on the Wall (2003)
 Itch (2004)
 Hurricane Season (2005)
 New Day (2006)
 One Minute Too Late (2006)
 Rock With My Band (2009)
 Dangerous (2009)
 It Kills Me (2009)
 Let Me Go (2010)
 Faith (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset rockyhtyeet
L-dopa

L-dopa (levodopa, 3,4-dihydroksi-L-fenyylialaniini, C9H11NO4) on rakenteeltaan aminohappo ja lääkeaine, jota käytetään yleisesti Parkinsonin taudin hoidossa. L-dopa läpäisee veri-aivoesteen, minkä jälkeen siitä muodostuu aminohappodekarboksylaasin avulla dopamiinia. L-dopasta muodostuva dopamiini lievittää Parkinsonin taudin oireita kuten vapinaa ja lihasjäykkyyttä, mutta voi myös aiheuttaa psyykeen ja mielialaan kohdistuvia haitallisia vaikutuksia. Pitkään käytettynä L-dopa aiheuttaa potilaalle tahattomia pakkoliikkeitä. L-dopa imeytyy nopeasti ruoansulatuskanavasta. Lääkkeen huippupitoisuus plasmassa saavutetaan noin tunnin kuluttua lääkkeen nauttimisesta tyhjään mahaan. L-dopaa myydään kauppanimillä Kardopal, Madopar ja Sinemet. 

L-dopan ongelmana on sen nopea hajoaminen elimistössä metaboliiteiksi hajottajaentsyymien vaikutuksesta. Tärkeimmät L-dopaa hajottavat entsyymit ovat dopadekarboksylaasi (DDC) ja katekoli-O-metyylitransferaasi (COMT), jotka vaikuttavat sekä keskushermostossa että sen ulkopuolella. Pelkästään keskushermostossa toimiva hajottajaentsyymi on monoamiinioksidaasi (MAO). Hajottajaentsyymien toimintaa pyritään torjumaan niin sanotuilla estolääkkeillä, jotka estävät tai hidastavat entsyymien vaikutusta. Lääkettä annetaan yleensä sen tuhoutumista estävän aineen (karbidopa, benseratsidi) kanssa. Nämä aineet eivät läpäise veri-aivoestettä. Ne hidastavat levodopan hajoamista aivojen ulkopuolella, ja siksi levodopan annos voidaan pitää pienempänä ja 
sivuvaikutukset jäävät pienemmiksi. 

DDC:n estolääkkeitä ovat benseratsidi ja karbidopa. COMT:n vaikutusta estäviä lääkkeitä ovat tolkaponi ja entakaponi. MAO-entsyymin estolääkkeenä käytetään selegiliiniä. Niiden käytöllä on sivuvaikutuksina käytös- ja hillitsemishäiriöitä ja pakonomaista käyttäytymistä, jotka ilmenevät esimerkiksi ahmimisena, hallitsemattomana rahankäyttönä ja ostohaluna.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Biochemistry of Parkinson's Disease 
Terveysportti, metatesaurus: Levodopa
KEGG: Levodopa 
ChemBlink: Levodopa 

Parkinsonin taudin lääkkeet
Aminohapot
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Spinneri Magazine

Spinneri Magazine oli suomenkielinen harrasteautoiluun keskittynyt aikakauslehti, joka ilmestyi kuusi kertaa vuodessa.

Spinneri Magazine perustettiin vuonna 1998, jolloin lehteä ilmestyi neljä numeroa. Vuosikerrasta 1999 alkaen lehti ilmestyi kuudesti vuodessa.

Lehdessä esiteltiin ennen kaikkea kotimaisia, mutta myös ulkomaisia harrasteautoja erityisesti tekniikkaan, teknisiin muutoksiin ja viritykseen painottuen. Lehti pyrki käsittelemään harrasteautoilua yleisesti valikoimatta aiheita sen enempää valmistusmaan kuin vuosimallinkaan mukaan. Autoesittelyjen lisäksi lehdessä oli tapahtumareportaaseja sekä erilaisia tuotetestejä ja tee itse -artikkeleita. Spinneri Magazine pyrki aina olemaan mahdollisimman "lähellä" harrastajaa – siis lehden lukijaa. Tästä lehti sai myös kiitosta. Lehden tekijät ovat itsekin aktiivisia harrasteautoilijoita.

Lehteä kustansi alkuvaiheessa Edita Oy, mutta lehtikonseptin luoja ja lehden päätoimittaja Jari Sjöman osti Spinneri Magazinen kustannus- ja julkaisuoikeudet itselleen vuonna 2000, jolloin lehden kustantajaksi tuli Oy Spin Around Ab. Myöhemmin yritysjärjestelyjen myötä kustannustoiminta siirtyi Transformaatio Oy:lle, omistuspohjan säilyessä ennallaan.

Vuonna 2006 lehti muutti linjaansa enemmän tekniikkapainotteiseksi ja samalla esiteltiin uudistunut oranssimusta ulkoasu sekä uusi harrasteautoilun maailmaan sijoittuva sarjakuva "Krisse ja Keksa", jota piirsi Timo Ronkainen.

Viideskymmenes numero (4/06) ilmestyi elokuussa 2006. 10-vuotista taivaltaan Spinneri Magazine puolestaan juhli maaliskuussa 2008 ilmestyneen 10-vuotisjuhlanumeron muodossa. Lehden 100-sivuinen juhlanumero 6/2014 oli 100. julkaistu irtonumero, mutta samalla viimeinen. Spinneri Magazine oli 17. vuosikerrallaan yksi pisimpään Suomessa ilmestyneistä kotimaisista harrasteautolehdistä ja myös ensimmäinen kotimainen harrasteautolehti, joka avasi omat verkkosivut. Lehden ensimmäinen verkkoversio avattiin osoitteessa www.spinnerilehti.fi jo vuonna 1998. Sittemmin domain lyhentyi muotoon www.spinneri.fi.

Spinneri Magazinen päätoimittajana toimi sen perustamisesta lähtien Jari Sjöman.

Aiheesta muualla 
 Spinneri Magazine

Suomalaiset autolehdet
Windows Firewall

Windows Firewall () on Microsoftin luoma palomuuriohjelmisto Windows XP (Service Pack 2)- ja sitä uudempiin Windows -käyttöjärjestelmille. Palomuurilla voidaan estää tietokoneesta lähtevät ja tulevat yhteyspyynnöt.

Historia
Windows XP sisälsi "Internet Connection Firewall" -komponentin, mutta se oli automaattisesti poissa päältä, koska sen taaksepäinyhteensopivuudesta ei ollut tarpeeksi tietoa. Blaster- ja Sasser-madot hyödynsivät palomuurin puutetta päästen suojaamattomiin Windows-tietokoneisiin 20 minuutissa. Näiden ja muiden esiin tulleiden uhkien johdosta Windows päätti ottaa askeleen kohti käyttöjärjestelmän turvallisempaa käyttöä muuttamlla Internet Connection Firewallin uudelle nimelle Windows Firewall ja asettamalla sen vakiona aktiiviseksi Windows XP SP2 -tietokoneissa.

Windows XP:n palomuuri pystyy estämään vain sisääntulevat yhteydet, ei ulospäin meneviä. Se ei myöskään pysty valvomaan IPv6-liikennettä.

Windows Vistan mukana tullut palomuuri korjasi suuresti edellisen puutteita ja paransi asetuksia myös yrityksien tarpeisiin. Windows 7:n palomuuri toi muun muassa aktiiviset profiilit.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Windows Firewall

Palomuuriohjelmat
Microsoft Windows
Lolo Ferrari

Lolo Ferrari (9. helmikuuta 1963 Clermont-Ferrand, Ranska – 5. maaliskuuta 2000 Grasse, Ranska) oli ranskalainen eroottinen tanssija ja pornonäyttelijä. Hänet tunnettiin nimikkeestään maailman isorintaisin nainen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Eve Valois ja hän varttui ongelmaperheessä La Baulessa. Ollessaan 17-vuotias hän avioitui häntä 22 vuotta vanhemman Eric Vignen kanssa. Tavoitellessaan rikkautta ja kuuluisuutta hän aviomiehensä kehottamana hakeutui lukuisiin leikkauksiin, joissa hänen kasvojaan operoitiin ja rintoihin asetettiin silikoni-implantit. Häntä operoitiin yhteensä 22 kertaa, joka on myös Guinnessin ennätys. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan hänen rintansa painoivat 2,8 kilogrammaa kappale ja ympärysmittaa oli 180 senttiä. 

Hänen pornourallaan käyttämä nimensä juontuu ranskan kielen slangin rintoja kuvaavasta sanasta Lolo ja Ferrari oli hänen äidinisänsä sukunimi. Ferrari-nimen käyttö johti Ferrari-yhtiön oikeustoimiin, kun Lolo Ferrari yritti tuoda julkisuuteen Ferrari-nimistä alusvaatemallistoa.

Lolo Ferrari aiheutti kohun Cannesin elokuvafestivaaleilla esiinnyttyään elokuvassa Camping Cosmos.

Aamulla 5. maaliskuuta 2000 hänet löydettiin kuolleena kotoaan Grassen kaupungissa Ranskan Rivieralla. Ensimmäisen ruumiinavauksen mukaan hän oli todennäköisesti ottanut yliannoksen lääkkeitä. Äidin vaatimassa toisessa ruumiinavauksessa oli kuitenkin viitteitä tukehtumiskuolemasta, jonka seurauksena hänen miehensä Eric Vigne pidätettiin epäiltynä Lolon murhasta. Vigne oli vangittuna yli vuoden, kunnes hänet lopulta vapautettiin. Lolo Ferrarin kuolemaa tutkitaan yhä. Tutkimuksien mukaan Lolo kuitenkin teki itsemurhan.

Rooleja 

 Der Generalmanager oder How to sell a tit wonder (2006)
 Quasimodo d'El Paris (1999)
 Double Air Bags (1999) (Video)
 Camping Cosmos (1996) Mme Vandeputte
 King de ces dames, Le (1995) (video)
 Belgian suru (Het Verdriet van België, tv-minisarja 1994)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Lolo Ferrari Biography

Ranskalaiset pornonäyttelijät
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1963 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Cuatro Torres Business Area

Cuatro Torres Business Area on vuonna 2008 valmistunut yrityspuisto Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se sijaitsee Fuencarral- El Pardon alueella ja Paseo de la Castellanan varrella, joka on yksi Madridin pääkaduista. Paikalla sijaitsi aiemmin jalkapalloseura Real Madridin harjoituskeskus, Ciudad Deportiva.

Alueelle rakennettiin neljä pilvenpiirtäjää nimeltään Torre Caja Madrid, Torre de Cristal, Torre Sacyr Vallehermoso ja Torre Espacio, jotka ovat Madridin ja koko Espanjan korkeimmat. Korkein rakennuksista, Torre Repsol, kohoaa 250 metriin. Rakennusten korkeudesta johtuen Barajasin lentoasema joutui muuttamaan hätälaskeutumisreittejään.

Alun perin Cuatro Torres Business Arean paikalle oli tarkoitus rakentaa auditorio tai areena, mutta suunnitelmasta luovuttiin myöhemmin. Rakennukselle kaavailtiin nimeä Madrid Arena, joka on nykyisin vuonna 2003 Casa de Campoon avatun monitoimiareenan käytössä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Cuatro Torres Business Area Emporiksen sivustolla
 Cuatro Torres Business Area PERI:n sivustolla

Madridin rakennukset ja rakennelmat
Ukki Väinämöinen

Vaseli Levonen, yleisesti tunnettu nimellä Ukki Väinämöinen, syntyjään Vasili Sidorov (), (16. elokuuta 1855 tai 1856 Tunkua, Itä-Karjala – 11. tammikuuta 1942 Vuokatti, Suomi) oli itäkarjalainen vapaustaistelija, Itäkarjalaisten kansannousun ideologinen johtaja ja kulkukauppias. Hän tuli tunnetuksi viimeisen heimosodan eli Itä-Karjalan kansannousun johtohahmona yhdessä Ilmarisen eli Jalmari Takkisen ja Ossippa Borissaisen (myös Oskari Borissof eli Kivinen) kanssa.

Vaseli Sidoroff syntyi Vienan Karjalassa Tunguan pitäjän Koivuniemen kylässä vuonna 1855 tai 1856. Hän elätti itsensä kulkukauppiaana Suomessa Turkin sodan aikana. Hän nousi tunnetuksi henkilöksi, kun hänet valittiin itäkarjalaisten vapautusjärjestön Karjalan Metsäsissijärjestön kolmihenkiseen hallitukseen kansannousun henkiseksi johtajaksi. Hänet valittiin tähän tehtävään, koska hän oli vankka antibolševikki uskonnollisista ja kansallisista syistä. Tämän lisäksi hän oli varma kansansa ja isänmaansa ystävä. Hänen persoonansa myös kiinnitti huomiota. Vaseli Levonen sopi kansannousun isähahmoksi, koska hän oli lyhyt, pitkäpartainen ja hänellä oli voimakkaat karjalaisen talonpojan piirteet muistuttaen näin ilmiselvää kalevalaista johtajaa. Tähän kalevalaiseen johtajaan viittasi myös hänen kansannousua varten ottamansa salanimi Ukki Väinämöinen.    

Itä-Karjalan vapaustaistelu epäonnistui ja Ukki Väinämöinen pakeni Suomeen niin kuin kaikki kansannousuun osallistuneet, jotka halusivat säilyttää henkensä. Väinämöinen eli Levonen menetti pian Suomeen tultuaan näkönsä ja eli lähes 20 vuotta sokeana. Hän kuoli pakolaisena Sotkamon Vuokatissa vuonna 1942.

Lähteet

Viitteet

Karjalaiset henkilöt
Suomen heimosodat
Vienankarjalaiset
1850-luvulla syntyneet
Vuonna 1942 kuolleet
Slovakian lippu

Slovakian lippu on yksi Slovakian tasavallassa käytetyistä kansallistunnuksista vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin 1. syyskuuta 1992.

Lippu on horisontaalinen trikolori väreiltään (ylhäältä alas) valkoinen-sininen-punainen. Väreillä ei ole virallisesti erityistä merkitystä. Lipun keskellä, vasemmalla reunassa on Slovakian vaakuna. Ilman vaakunaa lippu olisi identtinen Venäjän lipun kanssa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Lippu
Valtioiden liput
Reinventing the Steel

Reinventing the Steel on metallimusiikkiyhtye Panteran vuonna 2000 julkaistu albumi ja samalla viimeinen studioalbumi ennen Dimebag Darrellin murhaa. Albumin tunnetuin kappale on "Revolution Is My Name", joka on yksi yhtyeen tunnetuimmista. Kappale oli myös yhtyeen viimeinen varsinainen hitti.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 4, ylittäen myynnissä kultalevyyn oikeuttavan rajan toukokuussa 2000.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Phil Anselmo – laulu
 Dimebag Darrell – kitara
 Rex Brown – basso
 Vinnie Paul – rummut
 Kerry King – "Goddamn Electric" -kappaleen outro

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 Blabbermouth: 8/10
 Chronicles of Chaos: 7/10
 Entertainment Weekly: B+
 Rolling Stone: 
 Soundi:

Saavutukset

RIAA:n sertifikaatit

Lähteet 

Panteran albumit
Vuoden 2000 albumit
Jarno Mäkinen

Jarno Tapio Mäkinen (6. lokakuuta 1976 Turku – 25. heinäkuuta 2006 Khiam, Libanon) oli suomalainen kapteeniluutnantti ja sotilastarkkailija, joka menehtyi kesällä 2006 ollessaan kansainvälisissä tehtävissä eteläisessä Libanonissa sijaitsevalla Khiamin tarkkailuasemalla, kun Israel hyökkäsi sinne. Aikaisemmin Mäkinen oli työskennellyt Uudenmaan prikaatissa.

Mäkisen mukana menehtyi kolmen muun maan sotilastarkkailijat, Kiinan, Itävallan ja Kanadan. Asiasta tehtiin tutkimus, jonka tuloksena Israel esitti virallisena kantanaan, että 20 vuotta ollutta tarkkailuasemaa ei ollut merkitty uusiin sotilaskarttoihin. Muut kuolleet sotilastarkkailijat olivat majuri Paeta Hess-Von Kruedener, Hans-Peter Lang ja kiinalainen everstiluutnantti Du Zhaoyu, joka oli toiminut maansa apulaissotilasasiamiehenä Intiassa.

Suomalaisessa mielipiteessä Israelia pidettiin syyllisenä vakavan tuottamukselliseen tai tahalliseen sotilastarkkailijoiden tuhoamiseen, jotta YK:n olisi pakko vetää sotilastarkkailijansa pois havainnoimasta tapahtumia.

Virallisesti Suomi tyytyi muiden maiden tapaan Israelin antamaan selvitykseen. Suomi oli Euroopan unionin puheenjohtajamaa ja sillä oli vastuu rauhanratkaisun koordinoinnista Euroopan unionissa Ranskan hoitaessa asiaa Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvänä jäsenvaltiona.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset upseerit
Vuonna 1976 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet