joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ellen Niit

Ellen Niit, o.s. Ellen Hiob, vuodesta 1958 oik. Ellen Kross (13. heinäkuuta 1928 Tallinna – 30. toukokuuta 2016) oli virolainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty 18 kielelle.

Ellen Hiob kävi koulua Pohjois-Viron Tapassa ja jatkoi opintoja Tarton yliopistossa, josta hän valmistui 1952 viron kielen ja kirjallisuuden alalta. Opinnoissaan hän tutki Viron lastenkirjallisuutta. Vuosina 1956–1961 hän työskenteli runouden opettajana Viron kirjailijaliitossa, mutta hänet erotettiin vuonna 1961 poliittisin perustein. Hän työskenteli sitten Viron television lastenohjelmien toimittajana vuoteen 1963, jolloin hän jäi vapaaksi kirjailijaksi. Hän käänsi teoksia unkarista (Sándor Petőfi), venäjästä (Sergei Jesenin, Kornei Tšukovski) ja muista kielistä.

Niit aloitti kirjailijanuransa runoilijana. Vuonna 1957 julkaistun Rongisõit-kokoelman nimiruno oli Gustav Ernesaksin sävellyksenä aikansa suosituimpia virolaisia lauluista. Niit jatkoi runoilijana 2000-luvulle. 1990-luvulta alkaen hän julkaisi runoja Krõlliraamat-otsikon alla sekä useita lastenkirjoja. Niistä on suomennettu Pille-Riini lood (Pille-Riinin kertomukset) ja Triinu ja Taavi jutud (Tiinan ja Taavin tarinat).

Ellen Niit oli naimisissa kahdesti: vuosina 1949–1958 tutkija Heldur Niitin kanssa ja vuosina 1958–2007 kirjailija Jaan Krossin kanssa. Hänellä on neljä lasta.

Teokset

Runoteokset 
Maa on täis leidmist, 1960
Linnuvoolija, 1970
Karud saavad aru, 1972
Oma olemine, turteltulemine, 1979
Krõlliraamat, 1979
Tere, tere lambatall!, 1993
Paekivi laul, 1998
Veel ja veel Krõlliga maal ja veel, 2002

Runokokoelmat 
Midrimaa, 1974 
Suur suislepapuu, 1983 
Ühel viivul vikervalgel, 1999

Runoelmat
Kuidas leiti nääripuu, 1954
Rongisõit, 1957
Karud saavad aru, 1967
Lahtiste uste päev, 1970
Suur maalritöö, 1971
Kuidas Krõll tahtis põrandat pesta, 1993
Krõlli värviraamat, 1994
Krõll ja igasugused hääled, 1994
Krõlli pannkoogitegu, 1999

Näytelmät
Triinu ja Taavi taskuteater, 1975 
Enne punaseid palituid, 1984

Romaanit
Pille-Riini lood, 1963
Jutt jänesepojast, kes ei tahtnud magama jääda, 1967
Triinu ja Taavi jutud, 1970
Triinu ja Taavi uued ja vanad lood, 1977
Jänesepojaõhtu koos isaga, 1982
Onu Ööbiku ööpäev, 1999

Suomennetut teokset
Pille-Riinin tarinat (Pille-Riini lood), 1967, ISBN 951-0-04108-4
Tiinan ja Taavin tarinat (Triinu ja Taavi jutud), 1974
Ihmeellinen maalari (Suur maalritöö), 1974, ISBN 951-615-033-0
Maailman pysyvyys, toimittanut Pirkko Huurto, suomennokset:  Pirkko Huurto ym. Helsinki: WSOY 1994, ISBN 951-0-19383-6 (Runoja kokoelmista Maailma pidevus ja Sügispeeglimän sekä kokoelmien ulkopuolelta)
Runojen suomennoksia kokoelmissa
 Kirsi Kunnas, Puut kantavat valoa: runot 1947–1986 ja suomennoksia,
 Eila Kivikk'aho, Kootut runot: runot ja lyriikan suomennoksia 1942–2000, WSOY: 2001 ISBN 951-0-25584-X
 Pihlaja: kahdeksan eestiläistä naisrunoilijaa, valik. ja suom. Aino Kaasinen, omakustanne A. Kaasinen, 1983 ISBN 951-99491-1-9

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ellen Niit Luettelo suomennetuista runoista (paitsi Kivikk'ahon Kootut), Linkki maailman runouteen, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto.

Virolaiset kirjailijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Suorataksi

Suorataksi on Oulun aluetaksin lanseeraama palvelu Oulun taksinvälitysalueelle, jossa asiakkaan puhelu paikannetaan ja yhdistetään suoraan lähimpään vapaaseen taksiin. 

Suorataksi-palvelu avautui asiakkaille vuoden 2004 lopulla Oulun aluetaksin Oulun välitysalueella, joka käsittää Oulun kaupungin lisäksi Oulunsalon, Kempeleen, Kiimingin ja Haukiputaan kunnat. Järjestelmän toimitti 
Capricode Oy. Järjestä luotiin helpottamaan taksikeskuksen ruuhkia ja nopeuttamaan asiakkaan taksintilausprosessia.

Tekninen toteutus 
Palvelu selvittää soittajan operaattorin ja tukiaseman, jonka kautta soitto asiakkaalta saatiin. Tämän tukiaseman sijainnin perusteella valitaan kyseisen tilausvälitysalueen tai alueen taksitolpan ensimmäinen vapaa taksi, johon asiakkaan puhelu yhdistetään. Keskustan alueella paikannus on tarkka johtuen pienien gsm-solujen suuresta määrästä. Haja-asutusalueilla paikannukseen tulee virhettä. Asiakkaan "paikantaminen" ja puhelun yhdistäminen kestävät noin 10 sekuntia edellyttäen että vapaita takseja on saatavilla riittävän lähellä tilaajaa. 

Oulun Suorataksin kaltainen palvelu on käytössä myös Riihimäellä ja Hyvinkäällä. Palvelu on toiminnassa olonsa aikana vähentänyt merkittävästi taksikeskuksen ruuhkia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Oulun aluetaksi
Suorataksi-projektista

Oulun liikenne
Stanley Matthews

Sir Stanley Matthews (1. helmikuuta 1915 Hanley, Stoke-on-Trent – 23. helmikuuta 2000 Stoke-on-Trent) oli englantilainen jalkapalloilija.

Stanley Matthews oli ensimmäinen englantilainen jalkapalloilija, joka aateloitiin. Hänestä tuli myös kaikkien aikojen ensimmäinen Euroopan vuoden jalkapalloilijaksi valittu pelaaja vuonna 1956.

Nuoruus 
Matthewsin isä oli kuria ja urheiluhenkeä arvostanut parturi Jack Matthews, joka nyrkkeili iltaisin rahasta. Jack Matthews oli varsin hyvä nyrkkeiljä. Hänen sanotaan nyrkkeilleen noin 350 ottelua ja hävinneen niistä vain yhdeksän. Vaikka isä oli urheilija ja kasvatti poikansa kuntoilemaan, Stanley Matthewsin jalkapalloinnostuksesta hän ei aluksi pitänyt. Isä suostui hyväksymään jalkapalloharrastuksen, jos poika pelaisi koululaismaajoukkueessa ennen 14-vuotispäivää, ja näin tapahtui.

Peliura 

Stanley Matthews edusti ammattilaisena Stoke Cityä 1932–1947 ja 1961–1965. Blackpool FC:n joukkueessa hän oli tällä välillä 1947–1961. Hän pelasi siis ammattilaisena 50-vuotiaaksi asti. Matthews pelasi ensimmäisen ottelunsa Englannin liigassa 19. maaliskuuta 1932 Bury FC:ta vastaan ja viimeisen ottelunsa 6. helmikuuta 1965 Fulhamia vastaan. Hänen pelipaikkansa oli käytännöllisesti katsoen aina keskikentän oikea laita. Ammattilaisuran parhaaksi saavutukseksi jäi Englannin Cupin voitto vuonna 1953. Vuosina 1948 ja 1951 Matthewsin edustama Blackpool FC oli ollut Cupin finaalissa häviävänä osapuolena. Vuoden 1951 tappion jälkeen jo 36 -vuotias Matthews oli ollut varma, että hän vielä kerran pelaa Cupin finaalissa. Isä oli kuolinvuoteellaan sanonut, että älä lopeta pelaamista ennen kuin voitat cup-finaalin Wembley Stadiumilla.

Stanley Matthews saavutti urallaan todella suuren suosion. Vuonna 1934 ottelussa Manchester City-Stoke rikottiin Wembleyn ulkopuolella pelattujen ottelujen yleisöennätys (84 569) ja vuoden 1946 Boltonin mustan lauantain yhtenä syynä pidetään Matthewsin suosiota. Silloin 33 ihmistä kuoli Englannin cupin ottelussa, kun tuhansia ihmisiä tunkeutui stadionille ilman pääsylippuja.

Englannin maajoukkueessa hän pelasi 54 ottelua ajalla 1934–1957 ja teki niissä 12 maalia. Jos sodan aikana pelatut epäviralliset ottelut lasketaan, niin maaotteluita Matthewsille kertyi 74. Hän osallistui MM-kisoihin vuosina 1950 ja 1954 jolloin Englanti sijoittui kahdeksan parhaan joukkoon. Toimittajat valitsivat Matthewsin Englannin vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1948 ja 1963.

Jäähyväisottelunsa Stanley Matthews pelasi 28. huhtikuuta 1965, kun Stoke FC kohtasi kansainvälisen yhdistelmäjoukkueen, jossa pelasivat muun muassa Karl-Heinz Schnellinger, Lev Jašin ja Ferenc Puskás.

Valmentajana 
Pelattuaan 698 Englannin liigan ottelua Matthews siirtyi valmentajaksi ensin Port Valeen, sitten hän muutti Maltalle valmentamaan sikäläistä Hiberniansia, jossa oli myös pelaajana jopa 55-vuotiaaksi. Hän valmensi vielä "Stan's Men" -joukkuetta Sowetossa sekä viimeksi Kanadassa. Grangemouthissa hänet nähtiin hyväntekeväisyysottelussa vielä 1981 eli 66 vuoden iässä.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Leukaluu

Leukaluu voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
vasen tai oikea yläleukaluu, (maxilla)
alaleukaluu, (mandibula)
välileuanluu, (os incivisum)
Leukaluut, entinen rautatieseisake.
Oiva Ketonen

Oiva Toivo Ketonen (21. tammikuuta 1913 Teuva – 3. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen filosofi, joka toimi Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professorina vuosina 1951–1977. Filosofina Ketonen oli Eino Kailan oppilas. Hänen oma tutkimustyönsä liittyi matematiikkaan ja teoreettiseen filosofiaan. Ketonen sai akateemikon arvonimen vuonna 1980.

Ura
Ketonen syntyi Teuvalla ja opiskeli ensin Helsingin yliopistossa matematiikkaa mutta kiinnostui filosofiasta kuultuaan Eino Kailan luentoja. Filosofiaa hän opiskeli samaan aikaan Erik Steniuksen ja G. H. von Wrightin kanssa. Ketonen oli nykyaikaisen logiikan uranuurtajia Suomessa. Hänen väitöskirjansa Predikaattikalkyylin täydellisyydestä valmistui 1943. Ketonen oli useita kertoja vierailevana tutkijana Englannissa ja Yhdysvalloissa.

Ketonen kirjoitti ennen kaikkea tieteenfilosofiasta ja -historiasta sekä myös laajemmalle yleisölle suunnattuja filosofiaa ja etiikkaa käsitteleviä teoksia. Luonnontieteellisen todellisuuskäsityksen kehitystä Ketonen kuvasi erityisesti teoksissaan Suuri maailmanjärjestys ja Eurooppalaisen ihmisen maailmankatsomus. Tämän lisäksi Ketonen oli merkittävä yliopistopoliittinen vaikuttaja ja korkeakoulututkimuksen kehittäjä. Hän osallistui Suomen korkeakoulu- ja tiedehallinnon kehittämiseen muun muassa toimimalla korkeakoulujärjestelmän kehittämiseen tähtäävän työryhmän puheenjohtajana sekä korkeakouluneuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana. Työ johti korkeakoulujen kehittämislain säätämiseen, mikä takasi kunkin korkeakoulun määrälliset vähimmäistavoitteet vuosiksi 1967–1981.

Eläkevuosinaan Ketonen oli aktiivinen kulttuurikeskustelija. Hän laati teräviä puheenvuoroja Suomen 1980-luvun henkisestä tilasta. Suomen sisällissodan ongelmaa ja sen kipupisteitä hän analysoi teoksessa Kansakunta murroksessa (1983). Hän tulkitsi sodan osoittaneen suomalaisen sivistyksen ohueksi myös sivistyneistön piirissä. Myös teos Kohtalon vaihtoehdot (1989) liikkui sivistyneistön ja siltä vaadittavan kansalaisrohkeuden aiheessa.

Palkinnot ja tunnustukset 
 Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto 1985

Teoksia 
 
 
 Suomalainen tiedeakatemia 1908–1958 1959  
 
 
 Tiede ja ylin opetus tulevien vuosien Suomessa tasavallan presidentin helmikuun 4. päivänä 1965 asettaman työryhmän lausunto    1965  
 
 
 Kuinka poliittinen saa yliopisto olla, 1971  
 Tavoitteena jaksoittaiskoulutus, 1974  
 
  
 Tulevaisuudesta tietäminen. Turku: Tulevaisuuden tutkimuksen seuran julkaisu A1, 1981. ISBN 951-95696-0-X.  
 
 
 From transfer to transference seven essays on the human predicament 1983  
 Mikä on todellista 1985

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pihlström, Sami: Oiva Ketosen pragmatismi- ja naturalismivaikutteista.  Ajatus 59, 2002, s. 27–44.
 
 Uusikulku, Reetta: Akateemikko Oiva Ketosen matkassa. Suomen Kulttuurirahasto, 2013.
 Oiva Ketonen -juhlaseminaari 21.1.2013. Suvimediatv/Vimeo.
 Oiva Ketonen. 375 humanistia. Helsingin yliopisto.

Akateemikot (Suomi)
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset filosofit
Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Suomalaiset professorit
Erik Stenius

Erik Gunnarsson Stenius (1. joulukuuta 1911 Helsinki – 2. tammikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko, filosofi ja professori.

Ura
Stenius opiskeli filosofiaa Helsingin yliopistossa Eino Kailan oppilaana ja logiikkaa Zürichissä Paul Bernaysin oppilaana. Stenius väitteli vuonna 1949 Helsingissä loogisia antinomioita käsittelevällä väitöskirjalla. Samana vuonna hänet nimitettiin Åbo Akademin filosofian professorin virkaan ja vuonna 1954 filosofian varsinaiseksi professoriksi. Turun aikoinaan hän tutki erityisesti Wittgensteinin Tractatusta. 

Steniuksesta tuli Helsingin yliopiston ruotsinkielisen filosofian professori vuonna 1963, kun Georg Henrik von Wright siirtyi johtamaan Suomen Akatemiaa. Steniuksen oppilaisiin kuuluvat mm. Ingmar Pörn ja Lars Hertzberg.

Suku 

Steniuksen vanhemmat olivat arkkitehdit Gunnar Stenius ja Signe Lagerborg-Stenius. Hänen setänsä Rolf Lagerborg toimi Åbo Akademiin filosofian professorina. Hänen poikansa on KTH:n ja TKK:n professorina toiminut Per Stenius.

Teoksia 
 Skola och bildning (1946)
 Tankens gryning: en studie över den västerländska filosofins ursprungsskede (Helsingfors: Söderström, 1953, 2. painos 1975)
 Wittgensteins "kritik av det rena språket" (1960)
 Critical Essays (1972)

Tunnustuksia 
 Hallbergin palkinto 1955
 Ruotsin akatemian Suomi-palkinto 1983

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Stenius, Erik (1911–1990)  hakuteoksessa Biografiskt lexikon för Finland.

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset filosofit
Suomalaiset matemaatikot
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Suomalaiset professorit
James Denton

James Denton (s. 20. tammikuuta, 1963, Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterin parissa ja siirtyi televisioon lopullisesti 2000-luvulla, jolloin hänellä oli useita rooleja ABC:n sarjoissa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt sarjassa Täydelliset naiset.

Filmografia 
Thieves Quartet (1994) – Ray Higgs
Hunter's Moon (1995) – Nick
Con Air - lento vapauteen (1997) – poliisi
That Old Feeling (1997) – Keith Marks
Face/Off (1997) – Buzz
Kameleontti (1997–2000) (TV) – Mr. Lyle/Bobby Bowman
Primary Colors (1998) – Mitch
Smut (1999) – Golden Shower Guy
The Pretender 2001 (2001) (TV) – Mr. Lyle
The Pretender: Island of the Haunted (2001) (TV) – Mr. Lyle
Philly (2002) (TV) – Judge Augustus (Jack) Ripley
Threat Matrix (2003) (TV) – Special Agent John Kilmer
Jumbo Girl (2004) – Jack
Täydelliset naiset (2004–2012) (TV) – Mike Delfino
All-Star Superman (2011) – Teräsmies (ääni)
Good Witch (2015–) Dr. Sam Radford

Aiheesta muualla 
 James Denton
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Power Macintosh 7300

Power Macintosh 7300 on Apple Computerin 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone. Mallin edeltäjinä toimi kaksi Power Macintosh -konetta, 7600 ja 7200, ja se julkaistiin yhdessä kallimpien 8600 ja 9600 -mallien kanssa. Power Macintosh 7300 käytti samaa Outrigger-koteloa kuin edeltäjänsä. Laitteesta julkaistiin myös AWS-palvelinversio nimellä WGS 7350/180. Power Macintosh 7300 -mallien tuotanto lakkautettiin 10. marraskuuta 1997.

Yleistä
Power Macintosh 7300 on toistaiseksi ainoa Applen tietokone, joka on päivitys suuremmalla mallinumerolla varustettuun tietokoneeseen. Power Macintosh 7600 -tietokoneisiin verrattuna 7300 sisältää uudemman PowerPC 604e -suorittimen, mutta siitä puuttuu videoliitännät. Molemmissa malleissa on suoritin tytärkortilla, mikä ominaisuus puuttui hankalasti päivitettävästä 7200-mallista.

Mallit
Power Macintosh 7300/166: 166 MHz:n suoritin, myytiin vain Euroopassa ja Japanissa
Power Macintosh 7300/180: 180 MHz:n suoritin, myytiin vain Pohjois-Amerikassa
Power Macintosh 7300/180 (PC): PC-yhteensopiva versio, myytiin vain Pohjois-Amerikassa
Power Macintosh 7300/200: 200 MHz:n suoritin, myytiin maailmanlaajuisesti
WGS 7350/180: 180 MHz:n suorittimella ja palvelinohjelmistolla varustettu malli, myytiin maailmanlaajuisesti.

WGS 7350/180 -mallista oli kolmella ohjelmistopaketilla varustettua versiota, toimistokäyttöön tarkoitettu "Application Server Solution", tiedostopalvelinkäyttöön tarkoitettu  "AppleShare Server Solution" ja verkkopalvelinkäyttöön tarkoitettu "Internet Server Solution".

Tekniset tiedot
 166, 180 tai 200 MHz:n PowerPC 604e -suoritin
 PC-yhteensopivassa mallissa lisäksi 166 MHz:n Pentium-suoritin
 16 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 1 Gt:n saakka (70 ns, 168-pin DIMM)
 käyttöjärjestelmä System 7.5.5 – Mac OS 9.1

PC-yhteensopivassa mallissa oli PCI-kortille sijoitettu, ylimääräinen PC-suoritin ja tilaa 64 MTtn keskusmuistille MS-DOS-prosesseja varten. PCI-kortissa oli myös 15-nastainen sarjaportti.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Power Macintosh 7300/166, 7300/180, 7300/180 (PC compatible) and 7300/200 specifications at AppleSpec
 Power Macintosh 7300/166, 7300/180 and 7300/200 at EveryMac.com

Applen tietokoneet
Vuoden 1997 tietokoneet
Modo Hockey

Modo Hockey on ruotsalainen Allsvenskanin jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Örnsköldsvik. Joukkue on perustettu vuonna 1921, ja se on voittanut Ruotsin jääkiekon mestaruuden kaksi kertaa (vuosina 1979 ja 2007).

Modo on tunnettu laadukkaasta juniorityöstään . Seuran nimi tulee Mo och Domsjö -paperitehtaasta, se esiintyy myös kirjoitusasussa MoDo.

Kaudesta 2006–07 alkaen joukkue on pelannut kotiottelunsa uudessa Fjällräven Centerissä.

Suomalaisista seurassa ovat pelanneet muun muassa Mikko Leinonen, Pekka Arbelius, Juha Tuohimaa, Jouko Narvanmaa, Kari Haakana, Timo Blomqvist, Juuso Riksman, Mika Lehtinen, Kristian Kuusela, Mikko Kurvinen, Tuomas Tarkki, Sami Torkki ja Ville Snellman. Kaudella 2009–10 Modossa pelasi neljä suomalaista: Hannu Pikkarainen, Marco Tuokko, Henri Laurila ja Samuli Suhonen. Joukkueessa on ollut kaksi suomalaista päävalmentajaa: Kaudella 2008-09 Harri Rindell ja kauden 2009-10 loppuun joukkueen päävalmentajana toimi Hannu Aravirta. 

Modo on tullut tunnetuksi Peter Forsbergin kasvattajaseurana. Forsberg pelasi joukkueessa viimeiset kaksi kautta pääsarjatasolla ennen kuin päätti uransa kahden Colorado Avalanchessa pelatun ottelun jälkeen. 

Kauden 2016 lopussa seura putosi sarjatasoa alemmaksi Allsvenskaniin ensimmäistä kertaa yli 30 vuoteen hävittyään ratkaisevan karsintaottelusarjan Leksandia vastaan otteluin 3-4.

Jäädytetyt pelinumerot 

 4  Nicke Johansson
 5 Carlabel "Kabben" Berglund
 21  Peter Forsberg

Maineikkaita pelaajia
[Peter Forsberg] 
 Fredrik Andersson
 Mikael Andersson
 Pekka Arbelius
 Adrian Aucoin
 Ľuboš Bartečko
 Bo Berglund
 Timo Blomqvist
 Anders Eriksson
 Thomas Gradin
 Anders Hedberg
 Victor Hedman
 Dan Hinote
 Michael Hjälm

 Miloslav Hořava
 Hans Jonsson
 Tomas Jonsson
 František Kaberle
 Anders Kallur
 Mikko Leinonen
 Lars Lindgren
 Per Lundqvist
 Lars Molin
 Ladislav Nagy
 Markus Näslund
 Samuel Påhlsson
 Byron Ritchie

 Tommy Salo
 Andreas Salomonsson
 Daniel Sedin
 Henrik Sedin
 Per-Åge Skrøder
 Alexander Steen
 Niklas Sundström
 Mattias Timander
 Ole-Kristian Tollefsen
 Jiří Vykoukal
 Mattias Weinhandl
 Mats Zuccarello Aasen

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Mattias Karlin 
 Apuvalmentaja: Jonas Holmström 
 Maalivahtivalmentaja: Andreas Eriksson 
 Fysiikkavalmentaja: Joakim Bäckström 
 Huoltopäällikkö: Thomas Wågström 
 Puheenjohtaja: Johan Videbro 
 Toimitusjohtaja: Henrik Gradin 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kotisivut 
MODO Hockey Museum - Opens 2013/14 

HockeyAllsvenskan-joukkueet
Örnsköldsvikin kunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ricardo Antonio Chavira

Ricardo Antonio Chavira (s. 1. syyskuuta 1971 Austin Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan sarjassa Täydelliset naiset vuosina 2004–2012. Chaviralla on meksikolaisia, saksalaisia ja irlantilaisia sukujuuria.

Ura
Chavira on esiintynyt useissa riippumattomissa elokuvissa sekä Touchstone Picturesin Alamossa. Ennen Täydellisiä naisia hän oli vakinaisena sarjassa The Grubbs sekä väliaikaisena sarjoissa Mullan alla ja The Division. Vierailurooleja hänellä oli sarjoissa Joanin salaisuus, Kartellikuningas, 24, Kunnian miehet, NYPD Blue, Philly ja Enkelten kaupunki. Chavira oli myös jonkin aikaa The George Lopez Show’ssa. Hän teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvaan Superman/Batman: Public Enemies, jossa hän esitti Major Forcea.

Perhe
Chaviralla ja hänen vaimollaan Marcea Dietzelillä on kaksi lasta, vuonna 2003 syntynyt poika ja vuonna 2008 syntynyt tytär. Pariskunta avioitui vuonna 2007 oltuaan jo pitkään yhdessä. Ricardo Antonio Chaviran isä on Bexarin piirikunnan tuomari Juan Antonio Chavira.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ricardo Chaviran kotisivut 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Pyörätuolimiekkailu

Pyörätuolimiekkailu on miekkailusta sovellettu vammaisurheilulaji, jonka sir Ludwig Guttmann kehitti Stoke Mandeville -sairaalassa. Laji otettiin mukaan vuoden 1960 paralympialaisten ohjelmaan. Miekkailijat ottelevat pyörätuoleissa, jotka on kiinnitetty lattiaan lyhyen etäisyyden päähän toisistaan. Pyörätuolimiekkailussa otellaan perinteisen miekkailun tapaan kolmella eri aseella: säilällä, floretilla ja kalvalla. Säännöt ovat samat lukuun ottamatta sitä, että pyörätuolimiekkailussa ei ole jalkatöitä eikä näihin liittyviä sääntöjä.

Pyörätuolimiekkailun kansainvälinen lajijärjestö on International Wheelchair Fencing Committee (IWFC). Suomessa laji kuuluu Suomen Miekkailuliiton toimintaan. Laji on ainoa kamppailulaji, jossa pyörätuolinkäyttäjät voivat kilpailla paralympialaistasolla.

Historia
Laji esiteltiin ensimmäisen kerran Englannissa International Stoke Mandeville Games -nimisessä tapahtumassa. Ensimmäinen pyörätuolimiekkailussa käytetty ase oli säilä. Vuonna 1956 käyttöön tulivat myös floretti ja kalpa.

Luokittelu
Pyörätuolimiekkailussa on kolme kategoriaa, joita merkitään A-, B- ja C-kirjaimilla. Ryhmän A urheilijoilla on hyvä tasapaino sekä taipuisa ja esteettä liikkuva ylävartalo. Ryhmässä B on huono tasapaino ja liikkuvuus, mutta ainakin yksi esteettä liikkuva käsi. Ryhmän C urheilijoilla on vamma kaikissa neljässä raajassa.
Vammat, jotka tuovat kilpailukelpoisuuden pyörätuolimiekkailuun ovat:
 heikentynyt lihasvoima
 heikentynyt passiivinen liikealue
 raajan puutos
 jalkojen pituusero
 atetoosi
 hypertonia
 ataksia

Lähteet 
 Suomen Paraolympiakomitea: Soutu uutena lajina Pekingiin
 International Paralympic Committee: Wheelchair Fencing

Viitteet

Aiheesta muualla 
 International Wheelchair Fencing Committee: Viralliset säännöt 

Miekkailu
Vammaisurheilu
Hollannin Grand Prix 1971

Hollannin Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. kesäkuuta 1971 Zandvoortin radalla. Kilpailu oli kauden neljäs ja sen voitti belgialainen Jacky Ickx Ferrarilla. kisa ajettiin sateessa. Ferrari sai etua Firestone renkaiden parempien märän kelin ominaisuuksien ansiosta. Kisan jälkeen Ickx myönsi mahdollisuutensa mestaruuteen pieniksi, vaikka olikin 5 pisteen päässä Stewartista.

Tulokset

Muuta 
 Nopein kierros: Jacky Ickx - 1:34.95

Lähteet
Tumba

Tumba voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita ja henkilöitä:

 tumba, sarkofagin tyyppinen hauta 
 tumba, musiikin tyylilaji
 Tumba, keskustaajama Botkyrkan kunnassa Ruotsissa
 Tumba eli Tumpajoki, taajama Karjalan tasavallassa Venäjällä
 Tumba, vuorenhuippu Balkanilla
 Sven Tumba, alkuaan Sven Olof Gunnar Johansson, ruotsalainen jääkiekkoilija.
 Tumba, pöytäjääkiekkopeli. Ruotsalainen Stigan tuote, sai nimensä Tumba Johanssonin mukaan.
Soluelin

Soluelimet eli soluorganellit ovat solun "elimiä" eli solunsisäisiä rakenteita, joilla on jokin erikoistunut tehtävä. Näitä ovat tuman lisäksi esimerkiksi mitokondriot ja muun muassa kasvisoluilla esiintyvät viherhiukkaset sekä solulimakalvosto ja siihen liittyvät Golgin laite ja lysosomit. 

Soluelimet ovat joko lipidikalvon ympäröimiä tai kalvottomia (ribosomit ja solun tukiranka). Lipidikalvon sisällä ovat mitokondriot, solulimakalvosto, Golgin laite, lysosomit ja tuma.

Soluelinten luokittelusta on olemassa useita erilaisia näkemyksiä. Laajan ja yleisimmän määritelmän mukaan kaikki solun sisäiset erikoistuneet rakenteet () ovat soluelimiä, kun taas kaikkein tiukimman määritelmän mukaan vain endosymbioosin tuloksena bakteereista syntyneet, kalvopäällysteiset DNA:ta sisältävät rakenteet, kuten mitokondriot ja viherhiukkaset, ovat soluelimiä.

Solun aineenvaihdunta ja muu sisäinen toiminta, kuten DNA:n kahdentuminen, RNA:n lähettämä viestintä sekä proteiinisynteesi tapahtuvat soluelimissä ja solulimassa. Lisäksi soluelimillä on erilaisia tehtäviä mikrobien torjunnassa sekä immuunijärjestelmän ylläpidossa.

Lähteet
Arabianaukio

Arabianaukio () on Helsingin Toukolan kaupunginosassa Hämeentien varressa sijaitseva aukio. Paikalla oli aiemmin raitiolinjan 6 Arabian päätepysäkki ja kääntösilmukka. Päätepysäkin siirryttyä vuonna 2004 Arabianrannan uudelle asuinalueelle aukio jäi entiselleen kunnes sille suoritettiin muutostöitä kesällä 2006. Alkuperäiset kiskot nostettiin maasta ja aukiolle istutettiin nurmikkoa ja rakennettiin kivetyt puistokäytävät. Lopuksi vanhat raitiokiskot asennettiin entisille paikoilleen muistomerkiksi. Taideteoksiksi aukiolle on asennettu raitiovaunun akseleita pyörineen entisöidylle radalle sekä säilytettyyn ajojohdinten pylvääseen huipulle sininen valo. Aukiolla on jäljellä vanha puurakenteinen lippakioski joka on ollut kesäisin käytössä viime vuosina.

Helsingin aukiot ja torit
Toukola
Tatiana Golovin

Tatiana Golovin (s. 25. tammikuuta 1988 Moskova, Venäjä) on ranskalainen tennispelaaja. Golovinin perhe muutti Moskovasta Lyoniin, Ranskaan, kun Tatiana oli kahdeksan kuukautta vanha. Golovin nimettiin WTA Tourin vuoden tulokkaaksi 2004.

Golovin voitti Richard Gasquet'n kanssa Ranskan avointen sekanelinpelimestaruuden vuonna 2004. He kukistivat loppuottelussa Zimbabwen Cara ja Wayne Blackin 6–3, 6–4. 

Golovin voitti ensimmäisen WTA-kiertueen kaksinpelimestaruutensa kukistettuaan huhtikuussa 2007 Amelia Islandin massaturnauksen loppuottelussa Nadja Petrovan 6–1, 6–2. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kovilla kentillä käydyn kilpailun Slovenian Portorožissa; finaalissa hän voitti järjestäjämaan Katarina Srebotnikin 2–6, 6–4, 6–4.  Golovin on lisäksi hävinnyt viisi loppuottelua.

Aiheesta muualla 
Website about Tatiana Golovin: news, photos, vidéos...

Ranskalaiset tennispelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Franco Corelli

Franco Corelli (8. huhtikuuta 1921 Ancona – 29. lokakuuta 2003 Milano) oli italialainen oopperatenori. 

Corelli voitti vuonna 1951 Maggio Musicale -kilpailun Firenzessä. Hän pääsi pian laulamaan Spoletoon, jossa hän esiintyi Don Josén roolissa Georges Bizet’n oopperassa Carmen. Hän esiintyi helmikuussa 1953 Roomassa ja seuraavana vuonna myös La Scalassa. Corelli esiintyi lyhyessä ajassa sekä Italian että ulkomaiden suurkaupungeissa. 

Corelli lauloi New Yorkin Metropolitan-oopperassa vuosina 1961–1976. Hän kuoli 82-vuotiaana Milanossa.

Lähteet 
 http://gallery.passion4art.com/members/orpheusandlyra/index.html
 Associazione in onore di Franco Corelli.

Aiheesta muualla 
 Franco Corellin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (maksullinen)

Italialaiset tenorit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Power Macintosh 9600

Power Macintosh 9600 on Apple Computerin 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone. Laite korvasi Macintosh-tietokonesarjan edellisen huippumallin Power Macintosh 9500. Elokuussa 1997 Power Macintosh 9600 -mallien kellotaajuutta nostettiin. Power Macintosh 9600 julkaistiin myös nimellä WGS 9650/350 osana AWS-palvelinsarjaa. Macintosh-sarjan seuraava malli oli Power Macintosh G3 ja 9600-laitteiden tuotanto lakkautettiin 17. maaliskuuta 1998.

Yleistä
Power Macintosh 9600 oli päivitys aiempaan 9500-malliin. Eroja olivat uusi kotelo, uusi suoritin ja lukuisammat PCI-korttipaikat. Uutta suoritintyyppiä käytettiin myös samaan aikaan julkaistuissa Power Macintosh 7600 ja Power Macintosh 8600 -malleissa, joista jälkimmäinen käytti myös 9600:n uutta koteloa. Elokuussa 1997 Power Macintosh 9600:sta julkaistiin 350 MHz:n suorittimella varustettu versio, joka jouduttiin vetämään markkinoilta saman vuoden lokakuussa suorittimen toimituksessa ilmenneiden ongelmien takia. 350 MHz:n malli palautettiin takaisin markkinoille ensimmäisen, 3 PCI-väylää sisältävän G3:n julkaisun jälkeen tyydyttämään kuluttajia, jotka tarvitsivat 9600:n 6 PCI-paikkaa.

Mallit
 Power Macintosh 9600/200: 200 MHz:n suoritin
 Power Macintosh 9600/200 Dual: Kaksi 200 MHz:n suoritinta
 Power Macintosh 9600/233: 233 MHz:n suoritin
 Power Macintosh 9600/300: 300 MHz:n suoritin, suurempi L2-välimuisti, 64 MT:n keskusmuisti ja 8 MT:n videomuisti
 Power Macintosh 9600/350: 350 MHz:n suoritin
  WGS 9650/350: 350 MHz:n suoritin, palvelinohjelmisto

Tekniset tiedot

 Kaksi 200 MHz:n tai yksi 200, 233, 300 tai 350 MHz:n PowerPC 604e -suoritin
 512 Kt:n tai 1 Mt:n L2-välimuisti
 32 tai 64 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 1,5 Gt:n saakka (12 DIMM-paikkaa, 70 ns 168-pin DRAM)
 käyttöjärjestelmä System 7.5.5, päivitettävissä MacOS 9.1:een
 6 PCI-korttipaikkaa
 sisäinen ja ulkoinen SCSI-väylä
 CD-ROM-asema (12X tai 24X)
 Ethernet (10Base-T, AAUI)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Power Macintosh 9600/200, 9600/200MP, 9600/233, 9600/300 ja 9600/350 tekniset tiedot AppleSpecissa
 Power Macintosh 9600 Low End Macissa
 Power Macintosh 8600/200, 8600/200MP, 8600/233, 8600/300 ja 8600/350 EveryMac.comissa

Applen_tietokoneet
Vuoden 1997 tietokoneet
Kosti

Kosti on suomalainen miehen nimi. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 3 930  suomalaiselle.

Tunnettuja Kosteja
 Kosti Aaltonen, kauppaneuvos
 Kosti Antikainen, graafikko, kirjojen kuvittaja ja kansitaiteilija
 Kosti Ahonen, kuvanveistäjä ja taidemaalari
 Kosti-Paavo Eerolainen, heimosoturi, Lapuan liikkeen organisaattori
 Kosti Elo, teatterinjohtaja, jonka mukaan on nimetty Tampereen Työväen Teatterin Kosti Elo -sali
 Kosti Emaus, näyttelijä
 Kosti Eskola, jääkärimajuri
 Kosti Huuhka, kansansivistystyön edistäjä, Helsingin työväenopiston johtaja 1961–1970
 Kosti Kalke, kirkkoherra ja kirjailija
 Kosti Kanerva, punakaartilainen
 Kosti Kankainen, suomalainen pappi ja poliitikko. 
 Kosti Kustaa Kartiokari, huumerikollinen
 Kosti Katajamäki, ralliautoilija
 Kosti Keski-Nummi, hävittäjälentäjä
 Kosti Kivilahti, työväenlaulujen säveltäjä ja sanoittaja
 Kosti Klemelä, näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti elokuvaroolistaan Vilho Koskelana
 Kosti Koski, teatteri- ja elokuvanäyttelijä
 Kosti Koskinen, taidemaalari
 Kosti Kotiranta, opettaja, laulaja, juontaja ja näyttelijä, tunnettiin roolistaan joulupukkina Joulupukin kuumalinja -ohjelmassa
 Kosti Kurkela, keskimatkojen juoksija
 Kosti Kuronen, arkkitehti
 Kosti Könni, toimittaja ja toimituspäällikkö
 Kosti Lahti, kirjailija
 Kosti Linna, säveltäjä ja sanoittaja
 Kosti Meriläinen, taidegraafikko, taidemaalari ja pilapiirtäjä
 Kosti Mustonen, jääkäriluutnantti
 Kosti Orbinski, kitaristi
 Kosti Pajari, kemisti, opettaja ja päätoimittaja
 Kosti Palmqvist, jääkärimajuri
 Kosti Pollari, jääkäriluutnantti
 Kosti Pylkkänen, jääkärieversti
 Kosti Raitio, seminaarijohtaja ja oppikirjojen tekijä
 Kosti Rasinperä, kanslianeuvos ja urheiluvaikuttaja
 Kosti Rautiainen, pesäpalloilija
 Kosti Saari, muusikko veljesyhtyeestä Jouko ja Kosti
 Kosti Salonen, suomalaissyntyinen Neuvostoliittoon muuttanut toimittaja ja opettaja
 Kosti Sartti, taidemaalari, graafikko ja kuvanveistäjä
 Kosti Sironen, kirjailija ja luovan kirjoittamisen opettaja
 Kosti (Konstantin) Sundberg, jääkärieverstiluutnantti
 Kosti Vasa, poliisineuvos, keskusrikospoliisin päällikkö
 Kosti Vehanen, pianisti, säveltäjä, kirjailija
 Kosti Vehanen, opettaja, toimittaja ja valtiopäivämies
 Kosti Veltheim, insinööri ja yritysjohtaja
 Kosti Wigren, jääkärieverstiluutnantti

Lähteet

Etunimet
Professoriliitto

Professoriliitto – Professorsförbundet ry on vuonna 1969 perustettu Akavan jäsenjärjestö. Liitossa on runsaat 2 600 jäsentä (2022), ja se toimii professorien työmarkkinajärjestönä ja ammatillisena yhdyssiteenä. Liitto korostaa tieteellisen tutkimustyön ja siihen perustuvan ylimmän opetuksen merkitystä. Liittoon voi liittyä jäseneksi yliopiston professori taikka häneen verrattavassa asemassa oleva tutkija tai opettaja.

Vuoden Professorit 
Liitto julkistaa vuosittain Vuoden Professorin. Valinnalla Professoriliitto pyrkii tuomaan esille tieteen, tutkimuksen ja ylimmän opetuksen tärkeyttä yhteiskunnassa. Vuoden Professorin julkistamisella halutaan tuode esille, että professorit ovat yliopistojen ja muidenkin tutkimusorganisaatioiden kouluttautunein ammattikunta. He toimivat tieteen ja tutkimuksen johtotehtävissä ja osaamisensa ja vastuunsa johdosta ovat yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa keskeisessä asemassa. Valinta on tehty vuodesta 1984 lähtien:

 Kirsti Lagerspetz 1984
 Yrjö Pessi 1985
 Ossi Lindqvist 1986
 Olli Lehto 1987
 Eino Jutikkala 1988
 Kari Kivirikko 1989
 Olli Lounasmaa 1990
 Simo Parpola 1991
 Lea Pulkkinen 1992
 Arto Salomaa 1993
 Antti Eskola 1994
 Carl G. Gahmberg 1995
 Erkki Salmenhaara 1996
 Markus Pessa 1997
 Fred Karlsson 1998
 Amos Pasternack 1999
 Liisa Uusitalo 2000
 Rauno Alatalo 2001
 Simo Knuuttila 2002
 Risto M. Nieminen 2003
 Irma Thesleff 2004
 Niklas Bruun 2005
 Erik T. Tawaststjerna 2006
 Kaisa Häkkinen 2007
 Liisa Keltikangas-Järvinen 2008
 Howard T. Jacobs 2009 
 Riitta Keiski 2011
 Markku Kulmala 2012
 Eva-Mari Aro 2013
 Pertti Alasuutari 2014
 Maria Lähteenmäki 2015
 Eeva Anttila 2016
 Erik Bonsdorff 2017
 Karl-Erik Michelsen 2018
 Helmi Järviluoma-Mäkelä 2019
 Anssi Paasi 2020
 Juhani Knuuti 2021
 Jari Stenvall 2022

Puheenjohtajat 
Järjestön johdossa ovat toimineet seuraavat henkilöt:
 Ernst Palmén (1969–1970)
 Leo Heikurainen (1971–1972)
 Raimo Lehti (1973–1978)
 Keijo Kajantie (1979–1980)
 Martti Tienari (1981–1982)
 Antti Niemi (1983–1984)
 Yrjö Vasari (1985–1988 )
 Mikko Viitasalo (1989–1992)
 Aatos Lahtinen (1993–1994)
 Jussi T. Lappalainen (1995–1998)
 Juhani Keinonen (1999–2002)
 Tapani Pakkanen (2003–2006)
 Risto Laitinen (2007–2010)
 Maarit Valo (2011–2014)
 Kaarle Hämeri (2015–2017)
 Jouni Kivistö-Rahnasto (2018–2021)
 Jukka Heikkilä (2021–)

Katso myös 
 Acatiimi – Professoriliiton, Tieteentekijöiden liiton ja Yliopistojen opetusalan liiton (YLL) yhdessä julkaisema lehti

Lähteet

Kirjallisuus
 Professoriliiton verkkosivut
 Professoriliiton esite 
 Acatiimi-lehti

Viitteet

Aiheesta muualla   
 Professoriliiton sivut.
 

Ylemmät Toimihenkilöt YTN
Suomalaiset professorit
Takahe

Takahe eli isosulttaanikana (Porphyrio hochstetteri) on lentokyvytön, Uudessa-Seelannissa elävä ja sieltä kotoisin oleva rantakanojen heimoon kuuluva lintu. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon vuonna 1898. Geoffrey B. Orbell löysi kuitenkin 20. marraskuuta 1948 lintuja "uudestaan" tarkkaan suunnitellun etsimisprojektin päätteeksi läheltä Te Anau -järveä Murchisonvuorilta, Uuden-Seelannin Eteläsaarelta.

Koko ja ulkonäkö
Takahe on suurin elossa oleva rantakanojen heimon lintu. Se on seisaaltaan noin 50 senttimetrin pituinen ja painaa enintään kolme kiloa. Se on tanakka, ja sillä on pienet siivet, vahvat jalat ja kookas nokka.

Aikuinen takahe on lähinnä violetinsininen lukuun ottamatta vihertävää selkää ja siipien sisäpuolia. Linnuilla on punainen rintakehä ja nokassa on punaista ja vaaleanpunaista. Myös jalat ovat vaaleanpunaiset. Sukupuolet ovat väritykseltään samannäköisiä. Naaraat ovat hieman pienempiä kuin urokset. Nuorilla poikasilla höyhenpeite on ruskea.

Lintujen ääntely koostuu kovaäänisestä rääkäisystä, hiljaisesta huhuilusta sekä varoitusäänenä toimivasta kumahduksesta.

Takahe elää vankeudessa jopa 25 vuoden ikäiseksi, mutta luonnossa sen elinajanodote on huomattavasti lyhyempi.

Elinympäristö
Takahet elävät alppiolosuhteissa ruohoisilla alueilla. Ne syövät erilaisia kasveja ja tilaisuuden tullen myös hyönteisiä.

Lintuja on yhä alueella, josta ne löydettiin uudelleen. Lintuja on sittemmin siirretty seitsemälle eri saarelle sekä muutamaan sijaintiin pääsaaren sisämaahan, jottei koko kanta olisi haavoittuvaisena yksittäisessä sijainnissa. Suojapaikkoina toimivia saaria ovat muun muassa Tiritiri Matangi, Kapiti, Maud ja Mana, joilla ei ole petoeläimiä.

Lisääntyminen
Takahe on yksiavioinen, joskin luonnossa lintu usein ottaa uuden partnerin, mikäli pesintä epäonnistuu useina vuosina peräjälkeen. Lintu rakentaa ison pesän pensaiden alle, ja munii vuosittain 1–3 nahkaista munaa, joista 80 prosenttia kuoriutuu 30 päivän kuluttua. Molemmat vanhemmat huolehtivat ja ruokkivat poikasiaan kolmen kuukauden ajan. Tavallisesti vain yksi poikanen selviää hengissä talven yli. Nuoret yksilöt pysyttelevät usein vanhempiensa seurassa jopa 18 kuukauden ikäisiksi asti, ja auttavat seuraavan poikasen kasvatuksessa.

Takahe on pesimisen suhteen hyvin reviiriuskollinen, ja pesimispari puolustaa reviiriään ääntelemällä, tai tarvittaessa taistelemalla. Pesintä tapahtuu joka vuosi samalla pesimispaikalla.

Takahen päätyminen sukupuuton partaalle johtui useista eri syistä. Siihen vaikuttivat liiallinen metsästys, elinympäristön hävittäminen ja maahan tuodut petoeläimet. Lajin elinalue on kutistunut lyhyessä ajassa hyvin pieneksi ja sisäsiittoisuus on ongelma, joka voi joillakin naarailla johtaa hedelmättömyyteen. Kannan koko oli vuosien 2011–2012 aikana noin 276 lintua. Vuonna 2015 lisääntyviä pareja oli 90 kappaletta.

Lähteet

Sulttaanikanat
Uhanalaiset linnut
Reel Big Fish

Reel Big Fish on Kalifornian Orangen piirikunnasta kotoisin oleva ska punk -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1992, ja se on toiminnassa edelleen. Heidän suurin hittinsä on "Sell Out", vuodelta 1996.

Tuotanto

Studioalbumit

Livealbumit
Our Live Album Is Better Than Your Live Album (Myytiin yhdessä You're All In This Together DVD:n kanssa) (22. elokuuta 2006) (Rock Ridge Music)

EP:t
Keep Your Receipt EP (1. heinäkuuta 1997) (Mojo Records/Jive Records)
Duet All Night Long (20. helmikuuta 2007) (Reignition Records)

DVD:t
 Episode 8 - The Show Must Go Off! Reel Big Fish - Live at the House of Blues(DVD) (2003)
 You're All In This Together (DVD) (2006)

Vinyylilevyt
 "Vacationing In Palm Springs"
 "Teen Beef"

Yhdysvaltalaiset punkyhtyeet
Ska punk -yhtyeet
Coop Norden

Coop Norden (usein käytetään lyhyempää muotoa Coop) oli suuri pohjoismainen osuuskauppa, jonka omistajat olivat ruotsalaisia, norjalaisia ja tanskalaisia kuluttajaosuuskuntia. Yrityksellä oli yhteensä noin 1080 myymälää ja vuosittainen liikevaihto oli yli 15 miljardia euroa. Coop Nordenin palveluksessa oli noin 25 000 työntekijää.

Coop Norden toimi osakeyhtiömuotoisena, mutta osakkeenomistajien ollessa osuuskuntia, kyseessä oli myös osuustoimintayritys. Ruotsissa liiketoiminnasta vastasi Coop Nordenin tytäryhtiö Coop Sverige. Coop Norden lopetti toimintansa vuonna 2008.

Katso myös 
Coop

Kauppaketjut
Pohjoismaat
Radio Aalto

Radio Aalto oli Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median omistama lifestyle-tyyppinen puolivaltakunnallinen kaupallinen radiokanava, jonka kuuntelijat olivat suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia. Joulukuussa 2020 kerrottiin radiokanavan lopettavan vuodenvaihteessa ja korvautuvan uudella kanavalla Me Naiset Radio.

Historiaa 
Radio Aalto aloitti toimintansa 11. tammikuuta 2007. Toimiluvan se peri vuoden 2006 kierroksella lupansa menettäneeltä MTV Median Sävelradiolta. Aallon konsepti pidettiin salassa viime hetkiin saakka.

Alun perin kanava kulki työnimellä ”LadyFM”, ja sen piti aloittaa samaan aikaan Radio Rockin kanssa 1. tammikuuta 2007.

Radio Aallon alkuperäinen formaatti oli "pehmeät suosikit", joka vaihdettiin 24. elokuuta 2009 "rockiin ja tyylikkääseen poppiin". Aalto uudistui jälleen maaliskuussa 2011, kohdistaen ohjelmistonsa nyt 20–44-vuotiaisiin sekä monipuolistaen musiikkitarjontaansa. Kanavan ydinkohderyhmää ovat nykyisin 25–44-vuotiaat. Aallon tunnuslauseena oli vuodesta 2011 "Värikästä kuultavaa", josta luovuttiin vuodenvaihteessa 2016. Vuodesta 2016 vuoteen 2019 tunnuslause oli "Paras sekoitus". Tätä seurasi tunnuslause ”Kaikki suosikkisi”, joka jäi kanavan viimeiseksi.

Radio Aallon musiikkipäällikkö oli Jussi Mäntysaari, joka seurasi tehtävässään Mikko Koivusipilää.

Ohjelmat ja musiikki 
Radio Aalto uudisti ohjelmiaan ja juontajiaan tammikuussa 2020.
 Radio Aallon Aamu arkisin kello 6–10: Sami Kuronen, Jenni Alexandrova ja Jarkko Valtee.
 Radio Aallon Keskipäivä arkisin klo 10–14: Jani Nivala.
 Radio Aallon Iltapäivä arkisin klo 14–18: Elli Collan.
 Suomen Virallinen Lista sunnuntaisin klo 18: Jani Juntunen.

2010-luvun lopulla Radio Aallolla oli tapana soittaa pelkkää joulumusiikkia useita viikkoja aina tapaninpäivään saakka.

Kanavalla aiemmin juontaneita 
 Olga K 2007–2011
 Harri Moisio 2007–2011
 Mia Halonen 2007–2009
 Milla Mattila 2007–2009
 Tiina Uusiniitty 2007–2009
 Sami Kuronen 2007–2012
 Kristiina Komulainen 2011–2012
 Heidi Suomi –2014
 Jarkko Valtee –2015, 2017–2020
 Lauri Saarilehto –2015
 Ellen Jokikunnas 2011–2016
 Ari Hursti 2013–2016
 Anna Perho –2017
 Joonas Vuorela 2014–2017

Palkinnot 

Radio Aalto palkittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa kategoriassa :
 vuoden radio-ohjelma kunniamaininta (viikon vieras)

Taajuudet 
Radio Aallon taajuudet 1. tammikuuta 2020 alkaen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Radio Aallon kotisivut

Nelonen Median radiokanavat
Ludwig Guttmann

Sir Ludwig ”Poppa” Guttmann (3. heinäkuuta 1899 – 18. maaliskuuta 1980) oli saksalaissyntyinen neurokirurgi, joka on paralympialaisten perustaja ja vammaisurheilun keskeisiä vaikuttajia.

Guttmann oli Saksan johtavia neurokirurgeja ennen toista maailmansotaa. Hän työskenteli Breslaun juutalaisessa sairaalassa vuoteen 1939, jolloin hän joutui pakenemaan Englantiin. Guttmann aloitti työskentelyn Stoke Mandeville -sairaalan selkäydinvammaosastolla vuonna 1944. Guttmann pyrki kuntouttamaan potilaitaan, joista monet olivat entisiä sotilaita, siten, että he pystyisivät palaamaan normaalielämään mahdollisimman nopeasti. Yhdeksi keskeiseksi kuntoutusmuodoksi muodostui urheilu.

28. kesäkuuta 1948 Guttmann järjesti vammaisille ensimmäiset Stoke Mandeville -urheilukilpailut, joita järjestettiin tämän jälkeen vuosittain. Vuonna 1952 kilpailut muuttuivat kansainvälisiksi hollantilaisen joukkueen osallistuessa niihin. Vuonna 1960 kilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa paralympialaisten nimellä välittömästi varsinaisten olympialaisten jälkeen niiden isäntäkaupungissa Roomassa.

Lähteet 
 Paralympics: Where Heroes Come
 History of Wheelchair Sports: Ludwig Guttmann

Viitteet 

Vammaisurheilu
Brittiläiset urheiluvaikuttajat
Brittiläiset lääkärit
Neurokirurgit
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Hullu Hatuntekijä

Hullu Hatuntekijä (Jervis Tetch) on fiktiivinen rikollinen DC Comicsin sarjakuvamaailmassa ja Batmanin vihollinen. Hän esiintyi ensi kerran Batman-lehdessä  nro 49, ja hänet loivat Bob Kane ja Bill Finger. Hahmon alkuperä on Lewis Carrollin kirjassa Liisan seikkailut ihmemaassa (Hatuntekijän hahmo).

Jervis Tetch syntyi köyhään perheeseen mutta oli hyvin älykäs. Hän ihastui alakoulussa Alice-nimiseen tyttöön. Kerran hän pyysi tyttöä tanssiaisiin mutta Alice ei ollut kiinnostunut Jervisistä "sillä tavalla". Tämä särki Jervisin sydämen. Hän onkin kidnapannut tämän monta kertaa.

Hullu Hatuntekijä muissa medioissa

Televisiossa 
1960-luvulla Batmanissa Hullua Hatuntekijää esitti David Wayne.
Amitai Marmorstein esitti Hullua Hatuntekijää vuoden 2020 Batwoman ohjelmassa

Videopelit

 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuonna 2008 Lego Batman: The Video Game -pelissä jossa se on pelattavana hahmona.
 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2011 Batman: Arkham City -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä. Hullu Hatuntekijä mainitaan myös pelin edellisessa osassa, Batman: Arkham Asylumissa. Hän ei esiinny pelissä fyysisesti, mutta hänen teekattauksensa on osa Arvuuttajan arvoitusta.
 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2012 Lego Batman 2: DC Super Heroes -pelissä, jossa hän on pelattavana hahmona. 
 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2013 Batman: Arkham Origins -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä.
 Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2015 Batman: Arkham Knight -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä.

Lähteet

Batmanin vastustajat
DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset mielisairaat
Tapani Kärkkäinen

Tapani Kärkkäinen (s. 1962) on suomalainen kääntäjä, toimittaja ja kustannustoimittaja, joka on perehtynyt erityisesti Puolan kulttuuriin ja kirjallisuuteen. Hän toimii myös av-kääntäjänä ja kouluttajana.

Kärkkäinen on suomentanut muun muassa Ryszard Kapuścińskin, Bruno Schulzin, Andrzej Sapkowskin, Hanna Krallin, Witold Szabłowskin ja Olga Tokarczukin teoksia.

Vuonna 2008 Kärkkäinen sai Erkki Reenpää -palkinnon ” taitavasta puolalaisen kirjallisuuden suomennostyöstä”. Samana vuonna hän sai Puolan kulttuuriministeriltä ansiomerkin Puolan kulttuurin edistämisestä. Vuonna 2011 Puolan presidentti myönsi Kärkkäiselle Puolan tasavallan ansiomerkkiritarikunnan ritarimerkin. Vuonna 2013 Kärkkäinen palkittiin Mikael Agricola -palkinnolla Tokarczukin Vaeltajat-romaanin suomennoksesta. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Tapani Kärkkäisen kotisivut

Suomentajat
Mikael Agricola -palkinnon saajat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Kari Salmelainen

Kari Salmelainen (s. 26. joulukuuta 1948 Kotka) on suomalainen televisiojuontaja. Hän juonsi Napakymppiä vuosina 1985–2002 sekä vuonna 1994 Tosihemmot -viihdeohjelmaa ja vuonna 2012 eX-sinkku -deittiohjelmaa. Alun perin hän tuli MTV:hen äänitysapulaiseksi.

Ura
Kari Salmelaisen isä oli autonasentaja, ja hänen äitinsä työskenteli myyjänä ensin kukkakaupassa, sittemmin naistenvaateliikkeessä. Perheeseen kuului myös Karin veli. Kansakoulun jälkeen Salmelainen työskenteli aluksi Kotkan satamassa ja rakennusmiehenä Kotkan ympäristössä. Myöhemmin hän toimi poikatyön ohjaajana Kymin seurakunnassa sekä nuoriso-ohjaajana Alppilan seurakunnassa Helsingissä ja Keuruulla. Irtisanouduttuaan hän kiersi Suomea kolme vuotta keikkamuusikkona eri yhtyeissä.

Lehti-ilmoituksen perusteella Salmelainen siirtyi MTV:lle aluksi lavastepajan työntekijäksi ja pari vuotta myöhemmin filmiryhmien äänittäjäksi, kunnes ohjaaja Ere Kokkonen pestasi hänet viihdetoimitukseen. Salmelaisen saatua mainetta verbaalisesti lahjakkaana hän ohjasi muiden muassa Yökyö-peli-, Valehtelijoiden klubi- ja Soitellaan, soitellaan -ohjelmia, joista viimeksi mainitussa hän esiintyi myös itse. Vuonna 1985 Salmelainen oli aloittamassa Napakymppi-ohjelmaa Markku Veijalaisen ja Markus Similän kanssa. Veijalainen oli tuonut ohjelmaformaatin Yhdysvalloista. Similän toimittua Napakympin juontajana ensimmäiset puoli vuotta hänen tilalleen tuli Salmelainen.    

Salmelainen on toiminut myös laulajana. Vuonna 1986 julkaistiin hänen ensimmäinen studioalbuminsa Tahdon olla sun napakymppis. Salmelainen oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa keskustan listalla saaden 2 412 ääntä.

1990-luvun alussa Salmelainen rakensi itselleen Kanadan Vancouveriin talon, josta oli tarkoitus tulla hänen omien sanojensa mukaan loppuelämän pakopaikka. Kanadasta käsin Salmelainen matkusti puolen vuoden välein Suomeen nauhoittamaan Napakympin uudet jaksot. Hirmumyrsky Katrina vaurioitti Salmelaisen taloa pahoin loppukesällä 2005, ja myöhemmin hän myi talon.

Hänen puolisonsa on ohjaaja Sirpa Teräs. Pari asuu Hämeenlinnassa. Salmelaisella ja Teräksellä on kummallakin aikaisemmasta suhteestaan yksi lapsi.

Kari Salmelainen oli marraskuussa 2014 vierailemassa suomalaisessa viihdeohjelmassa Putous.

Palkinnot
Salmelainen sai 1988 Telvis-palkinnon parhaana miespuolisena televisioesiintyjänä. Salmelainen palkittiin elämäntyöstään Venla-gaalassa tammikuussa 2018.

Studioalbumit

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset juontajat
Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Televisiojuontaja

Televisiojuontaja on henkilö, joka juontaa televisio-ohjelmia. Televisiojuontaja voi näkyä ruudussa joko osittain tai kokonaan. Jälkimmäistä tilannetta kutsutaan ammattitermistössä kokovartalojuonnoksi, kun taas aiempaa niin sanotuksi profiili- tai potrettijuonnoksi.

Sosiaalisen median aikakaudella verkkovideot ovat yleistyneet ja televisiojuontajien rinnalle on kohonnut videojuontajien ammattikunta. Rajanveto on melko vaikeaa, mutta yleisesti ottaen voidaan sanoa videojuontajien juontavan videoita ja televisiojuontajien juontavan televisio-ohjelmia. 

Televisioalan ammatit
Ranskan liigacup

Coupe de la Ligue eli Ranskan liigacup oli cup-muotoinen jalkapallokilpailu, jossa aina hävinnyt joukkue putoaa seuraavalta kierrokselta pois. Liigacupin voittaja saa osallistua seuraavalla kaudella Euroopan UEFA Europa League -kilpailuun. Menestynein seura cupissa on Paris Saint-Germain jolla on kymmenen mestaruutta. Ranskan Liigacup on tosin päätetty lakkauttaa, ja näin ollen 2020 pelattu PSG-Lyon finaali jäi toistaiseksi Ranskan Liigacupin viimeiseksi otteluksi.

Loppuottelut

Katso myös 

 Coupe de France

Menestyneimmät seurat 

Paris Saint-Germain (10) 1995, 1998, 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020

Girondins de Bordeaux (3) 2002, 2007, 2009

Olympique de Marseille (3) 2010, 2011, 2012

RC Strasbourg (3) 1997, 2005, 2019

Lähteet 

 Coupe de la Liguen loppuottelut RSSSF:n sivustolla (Luettu 12. tammikuuta 2007)

Ranskan jalkapallocupit