joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ristinpäivä

Ristinpäivä on yhteis­nimitys kahdelle vanhalle kristilliselle juhla­päivälle, joita vietetään tai on vietetty pyhäinj­äännöksenä säilytetyn, alku­peräiseksi väitetyn Kristuksen ristin myöhempien vaiheiden muistoksi. Ristin löytämisen juhlaa ()
vietettiin katolisessa kirkossa ennen vuotta 1969 3. toukokuuta.  Ristin ylentämisen juhlaa (, ortodokseilla Kunniallisen ja eläväksi­tekevän ristin ylentäminen) vietetään vielä nykyäänkin  sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa 14. syyskuuta.

Tausta 

Legendan mukaan Pyhä Helena, keisari Konstantinuksen äiti, löysi Jerusalemista ristin muotoisen puun, jonka hän uskoi olevan alku­peräinen Kristuksen risti. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin Pyhän haudan kirkko, joka vihittiin käyttöön vasta useita vuosia Pyhän Helenan kuoleman jälkeen, 13. syyskuuta 335, minkä jälkeen seuraava päivä julistettiin juhlapäiväksi.

Helenan löytämää ristiä säilytettiin Pyhän haudan kirkossa vuoteen 614 saakka, jolloin Bysantin–sassanidien sodassa persialaiset ryöstivät sen. Bysantin keisari Herakleios onnistui kuitenkin vuonna 628 hankkimaan sen takaisin, minkä jälkeen hän juhlallisesti pystytti sen jälleen paikoilleen Jerusalemissa.

Suomalainen kansanperinne 

Suomessa kumpaakaan ristin­päivää ei ole ainakaan uskon­puhdistuksen jälkeen vietetty pyhäpäivänä. Kuitenkin molemmat olivat almanakassa pitkään merkityt ristin­päivän (tai ristin­päiwän) nimellä, 14. syys­kuuta vuoteen 1864 ja 3. touko­kuuta vuoteen 1928 saakka. Nämä päivät eivät tuolloin olleet kenenkään nimi­päiviä. Molemmat tunnetaan suomalaisessa perinteessä myös kansan­omaisina merkki­päivinä, joista on käytetty myös nimityksiä kevät­risti (3. toukokuuta) ja syys­risti (14. syyskuuta).

Suomalaisessa kansan­perinteessä varsinkin kevät­risti on ollut huomattava merkki­päivä, joka etenkin Savossa ja Karjalassa on tunnettu erityisesti karjan laitumelle­laskemis­päivänä sekä kalastajien merkkipäivänä. Koska lehmät entis­aikaan eivät yleensä tuottaneet maitoa talvella, on tunnettu myös sanonta, jonka mukaan maitoa oli saatavissa vain kevät- ja syys­ristin välisenä aikana.

Lähteet 

Kristilliset juhlapäivät
Literaturnaja gazeta

Literaturnaja gazeta (, ”Kirjallisuuslehti”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen ja yhteiskuntapoliittinen sanomalehti.

Lehti on perustettu huhtikuussa 1929. Aluksi se toimi eri kirjallisuusryhmien yhteisenä äänenkannattajana, mutta vuonna 1930 määräävän aseman sai Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistys RAPP. Vuodesta 1934 lehti oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen äänenkannattaja. Vuosina 1942–1944 sen tilalla ilmestyi kirjailijaliiton sekä Neuvostoliiton kansankomisaarien neuvoston taide- ja elokuvakomiteoiden yhteinen lehti Literatura i iskusstvo (”Kirjallisuus ja taide”). Päätoimittajina työskentelivät Aleksandr Fadejev, Aleksei Surkov (1944–1946), Vladimir Jermilov (1946–1950), Konstantin Simonov (1950–1953), Boris Rjurikov (1953–1955), Vsevolod Kotšetov (1955–1959), Sergei Smirnov (1959–1960), Valeri Kosolapov (1960–1962) ja Aleksandr Tšakovski (1962–1989). 1960–1980-luvuilla Literaturnaja gazeta oli erityisesti sivistyneistön suosima lehti, jossa julkaistiin myös neuvostoyhteiskuntaa kriittisesti käsitteleviä kirjoituksia. Vuonna 1973 sen painosmäärä oli 1,5 miljoonaa, 1980-luvun alussa 3 miljoonaa ja vuosikymmenen lopussa jo yli 6 miljoonaa.

Nykyään Literaturnaja gazeta ilmestyy kerran viikossa A2-kokoisena ja 16-sivuisena. Lehden painosmäärä on 136 000 kappaletta. Päätoimittajana työskentelee vuodesta 2001 lähtien Juri Poljakov. Lehti tunnetaan konservatiivisten ja kansallismielisten ainesten äänitorvena.

Venäjällä on ilmestynyt myös kaksi muuta Literaturnaja gazeta -nimistä lehteä. Pietarissa vuosina 1830–1831 julkaistun kirjallisuuslehden toimittamiseen osallistuivat Aleksandr Puškin ja Pjotr Vjazemski. Toinen samanniminen lehti ilmestyi Pietarissa vuosina 1840–1849.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Literaturnaja gazetan sivusto 

Neuvostoliittolaiset sanomalehdet
Venäläiset sanomalehdet
Renée Fleming

Renée Fleming (s. 14. helmikuuta 1959 Indiana, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen sopraano. Hänen repertuaariinsa on kuulunut muun muassa barokkioopperaa, W. A. Mozartia, bel cantoa, Verdiä, Massenet'ta, Puccinia, Richard Straussia, nykyoopperaa ja lauluja eri aikakausilta.

Fleming valmistui vuonna 1981 State University of New Yorkista, Potsdamista oppiarvolla musiikin opetuksesta. Hän jatkoi opintojaan Eastman School of Musicissa. Vuosina 1983–1987 Fleming opiskeli Juilliard Schoolissa. Siellä hän tapasi laulunopettaja Beverley Johnstonin, joka on opettanut häntä pitkin uraa. Fleming sai myös vuoden opetusta Arleen Augérilta Fulbright-stipendin turvin. Vuonna 1988 hän voitti Metropolitan Opera National Council Auditionsin, George London -palkinnon ja Eleanor McCollum -kilpailun.

Fleming esiintyi Houston Grand Operassa vuonna 1988 Figaron häissä Kreivittärenä. New York City Operan -debyyttinsä hän teki vuonna 1989 Mimin roolissa La bohèmessa. Covent Garden -debyytti tapahtui vielä samana vuonna Cherubinin Médéessa. Vuonna 1991 Fleming teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa jälleen Kreivittärenä, jona hän myös teki debyyttinsä muun muassa Wienin valtionoopperassa (1993). La Scalan -debyytti tapahtui vuonna 1993 Donna Elviran roolissa. Fleming tulkitsi Evan roolin Bayreuthin musiikkijuhlilla 1996.

Fleming esitti Rosinan roolin Coriglianon The Ghosts of Versailles'sa vuonna 1991, Madame Tourvelin roolin Conrad Susan Dangerous Liaisonsissa 1994 ja Blanche DuBois'n roolin André Previnin A Streetcar Named Desiressä (1998).

Fleming on 12-kertainen Grammy-ehdokas. Hän on voittanut kolme Grammya, vuosina 1996, 1999 ja 2010. Hän on saanut Ruotsin Polar Music Prizen (2008). Hänellä on Royal Academy of Musicin kunniajäsenyys (2003) sekä kunniatohtorin arvo Juilliard Schoolista (2003). Hän on vuodesta 2005 ollut Kunnialegioonan Chevalier.

Valikoitu diskografia 
 Donizetti: Rosmonda d'Inghilterra, Opera Rara 1994
 Hersch etc: Haunted Heart, Decca 2005
 Strauss: Daphne, Decca 2005
 Rodgers etc: Broadway, Decca 2018

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut. 

Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat
Sopraanot
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Konijänkän kotieläinpiha

Konijänkän kotieläinpiha (perustettu vuonna 2005) oli Kolarin kunnassa Äkäslompolon kylässä sijaitseva kotieläinpuisto. Puistossa oli edustettuna noin 100 eri eläinlajia ja rotua, mukaan lukien jakkihärkä, kameli, laama sekä uhanalainen villasika. Konijänkällä oli myös mm. maastoratsastus- sekä ratsastustuntitoimintaa, hevosrekiajelua, poroajelua, lasten moottorikelkkarata sekä kahvila. Konijänkällä oli myös ratsastusleirejä kesäisin ja talvisin eritasoisille ratsastajille. Konijänkän kotieläinpihan omisti Miriikka Areva.

Toiminta loppui huhtikuussa 2019

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Konijänkän sivut
 Porsaita konijänkän oomme kaikki... 
 Ylläs – kesän ja syksyn taikaa ja elämyksiä
 Valokuvia Konijänkän kotieläinpihasta 
 Äkäslompolon kyläyhdistys ry

Suomen kotieläinpuistot
Kolari
Karl Wilhelm von Willisen

Karl Wilhelm von Willisen (30. huhtikuuta 1790 Staßfurt – 25. helmikuuta 1879 Dessau) oli saksalainen upseeri ja vapaaherra. 

Willisenistä tuli upseeri 1806, eversti 1836, kenraalimajuri 1842 ja kenraaliluutnantti 1849. Hän osallistui esikuntaupseerina vuosien 1813–1815 sotaan Napoleonia vastaan. Vuosina 1848–1849 Willisen oli hallintokomissaario Posenissa ja osallistui sotatoimiin Pohjois-Italiassa Josef Radetzkyn alaisena 1850. Hän myös osallistui Istedin taisteluun.

Monena vuotena Willisen oli opettajana Berliinin sota-akatemiassa.

Teokset 
 Theorie des grossen Krieges (4 osaa, 1840–1868)

Saksalaiset kenraalit
Vuonna 1790 syntyneet
Vuonna 1879 kuolleet
Hell Chose Me

Hell Chose Me on yhdysvaltalaisen deathcore-yhtye Carnifexin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2010.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Scott Lewis – laulu
 Ryan Gudmunds – kitara
 Cory Arford – kitara
 Fred Calderon – basso
 Shawn Cameron – rummut

Arvostelut 
 About.com: 
 PopMatters: 4/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2010 albumit
Yhdysvaltalaiset metalcore-albumit
Yhdysvaltalaiset death metal -albumit
Deathcore-albumit
Retkikunta 24

Retkikunta 24 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 24. miehistö.

Retkikunta 24 alkoi Sojuz TMA-17:n irtautuessa asemasta 2. kesäkuuta 2010. Kolme uutta miehistön jäsentä saapui Sojuz TMA-19:n mukana asemalle 18. kesäkuuta 2010. Retkikunta päättyi Sojuz TMA-18:n irtautuessa asemasta 25. syyskuuta 2010.

Retkikunnan miehistön jäsenet suorittivat neljä avaruuskävelyä.

Miehistö

Lähde NASA;

Varamiehistö 

Mihail Tjurin
Aleksandr Samokutjajev
Scott J. Kelly
Andrei Borisenko
Paolo Nespoli
Catherine Coleman

Lähteet

Aiheesta muualla 

NASAn Expedition 24 Main Page 
Retkikuntien 23/24 lehdistöpaketti (11,5 Mt pdf) 
Kansainvälisen avaruusaseman NASAn kotisivu 
Expedition 24: Twice the Effort NASAn Youtube-kanavan video (6 min 29 s)

Kansainvälinen avaruusasema
Björn Andreasson

Björn Andreasson (1917–1993) oli ruotsalainen lentokone- ja autosuunnittelija.

Andreasson aloitti uransa piirtäjänä ja Bo Lundbergin avustajana FFVS:n J22-hävittäjäprojektissa. Toisen maailmansodan aikana hänet palkattiin suunnittelijaksi AB Flygindustri (AFI) -yhtiöön Halmstadiin. Siellä hän osallistui AB Flygindustri Fi-1 -purjelentokoneen ja rahtiliitokoneen AB Flygindustri Fi-3 suunnitteluun. Vapaa-aikanaan hän suunnitteli kaksitasoisen BA-4:n, josta valmistettiin vain prototyyppi.

Sodan jälkeen hän siirtyi Skandinavisk Aero Industri -yhtiöön Tanskaan, jossa hän johti  SAI KZ VII ja SAI KZ VIII koneiden suunnittelua. Vapaa-aikanaan hän suunnitteli yleisilmailukoneen (65 hv moottori), BA-6:n, joita valmistettiin harrastajarakenteisesti kaksi kappaletta vuonna 1954 ja kolmas vuonna 1993 tunnuksella BA-6B.

Vuonna 1952 hänet palkattiin McDonnellin tehtaaseen, josta hän siirtyi saman vuoden lopussa Convairille, jossa hän johti useiden lentokoneiden ohjausjärjestelmien suunnittelua. Hän suunnitteli vapaa-aikanaan BA-7 koneen, josta tehtiin myöhemmin piensarja.

1950-luvun lopussa Malmö Flygindustri ehdotti BA-7:n sarjavalmistusta. Andreasson muutti takaisin Ruotsiin. Mfi-tehtaalla hän johti MFI-9-koneen suunnittelua.

Kone kehittyi Saab MFI-15 Safari ja Saab MFI-17 Supporter versioiksi. Saab ABn ja Stil-Industrier:in avulla hän kehitti BA-11-koneen, jonka ensilento tapahtui vuonna 1977. Saab osti Mfi:n - Andreasson jäi tehtaalle kehittämään Saab 111-konetta. 

Hän jätti Saabin vuonna 1980 ja siirtyi Volvon palvelukseen. Hän siirtyi autojen suunnitteluun. Jo Mfi:ssä hän suunnitteli Saab Sonett -auton. Hän osallistui jopa kuorma-autojen suunnitteluun.

Suunnitelmat
AB Flygindustri Fi-1
AB Flygindustri Fi-3 
BA-4
BA-4A
BA-4B
SAI KZ VII
SAI KZ VIII
BA-6
BA-6B
BA-7
MFI-9
MFI-13, josta tuli Saab Sonett
Saab MFI-15 Safari
Saab MFI-17 Supporter
BA-11
BA-12 Sländan
Saab 111
 

Ruotsalaiset lentokonesuunnittelijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Shannon Walker

Shannon Walker (s. 4. kesäkuuta 1965 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen fyysikko ja NASAn astronautti. Hän osallistui ensimmäiselle avaruuslennolleen 16. kesäkuuta 2010, jolloin hänet laukaistiin lennolla Sojuz TMA-19 Kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 24:n ja Retkikunta 25:n miehistöjen jäseniksi. 26. marraskuuta 2010 hän palasi Maahan Sojuz TMA-19:n matkassa. 

Vuonna 2017 Walker oli retkikunnan 53/54 varahenkilö, mutta kansainväliselle avaruusasemalle hän pääsi toisen kerran 15.11.2020, jolloin SpaceX:n avaruusalus Crew Dragon mukanaan Crew-1 laukaistiin avaruuteen Kennedyn avaruuskeskuksesta Floridasta. Hän liittyi retkikuntaan 64 jäsenenä. Huhtikuussa 2021 hänestä tuli retkikunnan 65 päällikkö, kun retkikunta 64 palasi Maahan. Päällikön tehtävässä hän toimi vain 11 päivää ja luovutti komennon Crew-2:n japanilaiselle Akihiko Hoshidelle 2.5.2021. Walker on kolmas nainen, joka on toiminut kansainvälisen avaruusaseman päällikkönä. Hän palasi Maahan 2.5.2021 vietettyään avaruudessa 168 päivää. Yhteensä hän on ollut avaruudessa 331 päivää.   

Walkerilla on avaruusfysiikan tohtorintutkinto Ricen yliopistosta vuodelta 1993. Hän on naimisissa astronautti Andy Thomasin kanssa. Walker on työskennellyt NASAn Johnson Space Centerissä vuodesta 1987 robotiikan parissa avaruussukkuloiden lennonvalvonnassa ja myöhemmin Kansainvälisen avaruusaseman laitteistojen parissa. Hänet valittiin toukokuussa 2004 NASAn astronauttikoulutukseen.

Katso myös
Luettelo naisavaruuslentäjistä

Aiheesta muualla 

NASA:n elämäkertasivut 
Speceacts.de:n elämäkerta 
Retkikunta 24:ää edeltävä haastattelu (1.6.2010)

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Huhtaniemi

Pekka Juhani Huhtaniemi (s. 9. marraskuuta 1949 Valkeakoski) on suomalainen diplomaatti. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa vuosina 2010–2015. Vuosina 2006–2010 Huhtaniemi oli ulkoasiainministeriön kauppapoliittinen alivaltiosihteeri.

Huhtaniemi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Hän astui ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1972.

Vuosina 1995–1998 Huhtaniemi oli Euroopan komission jäsen Erkki Liikasen kabinettipäällikkö Brysselissä. Hän toimi suurlähettiläänä Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä 1998–2003 ja Oslossa 2003–2005.

Huhtaniemi on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomen suurlähettiläät
Suomalaiset alivaltiosihteerit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Sisko tahtoisin jäädä

Sisko tahtoisin jäädä on vuonna 2010 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Marja Pyykkö. Solar Filmsin tuottama nuorisoelokuva on kertomus kiltin tytön muuttumisesta ja vaarallisesta kapinasta. Nuorten tyttöjen kasvukipuja kuvaava elokuva on Pyykön esikoisohjaus. Elokuvan aihe palkittiin kansainvälisessä Nordic Talents -ideakilpailussa Kööpenhaminassa syksyllä 2008.

Kuvaukset tehtiin elo-syyskuussa 2009. Suomen elokuvasäätiön tuotantotuki elokuvalle oli 630 000 euroa. Televisiokanava Nelonen rahoitti elokuvaa.

Nimensä elokuva on saanut Pelle Miljoonan laulusta Moottoritie on kuuma, jonka kertosäe alkaa sanoilla Sisko tahtoisin jäädä, mutta moottoritie on kuuma. Pääosanesittäjät Ada Kukkonen ja Sara Melleri laulavat kappaleen elokuvan lopputekstien päällä.

Sisko tahtoisin jäädä ylitti ensi-iltavuonna 100 000 katsojan rajan kolmantena elokuvana runsaan kolmen viikon esityksen jälkeen.

Juoni 
Emilia (Ada Kukkonen) on kiltti tyttö, joka tapaa Siirin (Sara Melleri) ollessaan salaa Uimastadionilla. Siiri on uhmakas, rohkea ja vapaa, joka uskaltaa tehdä mitä vain. Juuri sellainen, millainen Emiliakin haluaisi olla. Siirin jalanjäljissä Emilia tulee ottaneeksi vapaata pikkusiskonsa Elsan hoitamisesta, koulunkäynnistä sekä isästään ja tämän uudesta kumppanista. 
Loppujen lopuksi Emilian isän pinna palaa loppuun, ja Emilia muuttaa yksin asumaan – ja Emilialle tulee lisää vastuuta. Hänen on nyt aika aikuistua, ja Siiri saa lähteä yksin kotiinsa. Emilia tajuaa, että Siiri ei ole hyväksi hänelle.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Sisko tahtoisin jäädä sai pääasiassa hyvän vastaanoton. Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen kehui erityisesti elokuvan päähenkilön Emilian pikkusiskon Elsan (Anna-Leena Uotila) roolia. Virtanen kuitenkin sanoi elokuvan ”perusvireen olevan ahdistava” ja antoi sille 3/5 tähteä. 

Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtikeskiarvon 3,2. Episodi-lehden seitsemän kriitikkoa antoivat elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,86. Stara.fi kehui erityisesti elokuvan näyttelijäkaartia ja sanoi elokuvan olevan ”paras kotimainen nuorisoelokuva vuosiin” antaen sille arvosanaksi 4/5. Tv-maailmassa kriitikko pitää elokuvaa tarkkanäköisenä, todentuntuisena kuvauksena ja universaalina tarinana nuoren naisen identiteettikamppailusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Solar Films.
 Jari Tapani Peltonen: Sisko tahtoisin jäädä. V2.fi 10.8.2010.
 Olli Sulopuisto: Sisko tahtoisin jäädä. Muropaketti 11.8.2010.
 
 Tina Myllyniemi: Tytöt roolien puristuksessa. Film-o-holic.com 13.8.2010.

Marja Pyykön ohjaamat elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Vuoden 2010 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Solar Filmsin elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Vytiksen risti

Vytiksen risti () on liettualainen ritarikunta, joka perustettiin 23. marraskuuta 1918. Kunniamerkki määrättiin urhoollisuuskunniamerkiksi. Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksena Liettuan itsenäisyyden puolustajille. Ritarikunta lakkautettiin Neuvostoliiton miehityksen ajaksi, mutta palautettiin vuonna 1991.

Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:

  Suurristi
  Komentajan suurristi
  Komentaja
  Upseeri
  Ritari

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Liettualaiset ritarikunnat
Valkoisen Tähden ritarikunta

Valkoisen Tähden ritarikunta () perustettiin maan ja sen kansan vapaustaistelun muistoksi vuonna 1936. Ritarikunnan merkeillä palkitaan maan kansalaisia, jotka ovat työskennelleet valtionhallinnossa tai paikallishallinnossa sekä ulkomaalaisia jotka ovat toimineet Viron hyväksi. 

Valkoisen Tähden ritarikunnassa on seitsemän luokkaa: ketju, viisi perusluokkaa sekä mitali.

Valkoisen tähden ritarikuntaristi on malliltaan kuusisakarainen, kullasta valmistettu ja valkoiseksi emaloitu risti. Sen koko vaihtelee luokittain. Etupuolen keskikohdassa on kultainen tähti ja takapuolella päivämäärä ”7. X 1936”. Ristin sakaroiden välissä on kullatut tähden malliset koristeet. Ensimmäisen, toisen ja kolmannen luokan merkki on halkaisijaltaan 65 mm, neljännen ja viidennen luokan 47 mm. Hopeinen mitali on halkaisijaltaan 31 mm ja sen keskuskuviona on kohokuvioinen emaloitu Valkoisen Tähden kuvio. 

Ritarikunnan nauha on väriltään punainen ja moiréekuvioitu. Sen leveys vaihtelee luokittain niin, että I luokan nauhan leveys on 105 mm, II ja III luokan kaulanauhan leveys 41 mm ja IV ja V luokan rintanauhojen 47 mm. Mitali kannetaan 30 mm nauhassa.

Ritarikuntaketju on kullattua hopeaa ja leveydeltään 30 mm. Sen aiheena ovat virolaisornamentit. Ketjun etuosassa on valtionvaakuna, jonka leveys on 38 mm. Ketjun vaakunasta roikkuva risti on halkaisijaltaan 65 mm. 

Rintatähti on halkaisijaltaan 83 mm ja materiaaliltaan kullattua hopeaa. Tähti on kuusisakarainen ja sen keskiosassa on kuusihaarainen valkoemaloitu risti. Ristin keskellä on 38 mm kullattu suuri valtion vaakuna. Rintatähti on samanlainen kaikissa kolmessa luokassa eli ketjussa, I ja II luokassa.

Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.

Aiheesta muualla 

Virolaiset ritarikunnat
Ahmed Mohamud Silanyo

Ahmed Mohamud Silanyo on somalimaalainen poliitikko, joka valittiin Somalimaan presidentiksi kesäkuusta 2010 alkaen. Hän seurasi tehtävässä Dahir Riyale Kahinia, joka pyrki tuloksetta jatkokaudelle. Silanyo johtaa Kulmiye-puoluetta. 

1993–1997 Silanyo oli Somalimaan parlamentin jäsen. Vuosina 1997–1999 hän oli Somalimaan talousministeri.

Silanyo opiskeli taloustiedettä Manchesterin yliopistossa Englannissa vuosina 1960–1963 ja suoritti kandidaatin tutkinnon. Vuonna 1966 hän valmistui taloustieteen maisteriksi samasta yliopistosta.

Lähteet 

Somalimaalaiset henkilöt
Jumalanrauha

Jumalanrauha on eri maissa ja eri uskonnoissa esiintynyt tapa keskeyttää vihollisuudet väliaikaisesti tai osittain uskonnollisista syistä. Länsimaissa jumalanrauhalla () tarkoitetaan tavallisesti katolisen kirkon keskiajalla antamia sodankäyntikieltoja. Niillä pyrittiin suojaamaan sodankäynniltä aseeton väestö eli kirkonmiehet, pyhiinvaeltajat, talonpojat, naiset ynnä muut väestönosat. Tapa syntyi Ranskassa 1000-luvulla. Seuraavalla vuosisadalla pyrittiin kaikkia kristillisiä alueita koskevaan yleiseen jumalanrauhaan eli Jumalan aselepoon (treuga Dei). Se kesti keskiviikkoillasta maanantaiaamuun ja käsitti myöhemmin vielä tietyt kirkolliset juhla-ajat eli adventin-, joulun- ja paastonajan. Jumalanrauhalla ei ollut suurta käytännön merkitystä ja sen syrjäytti yleinen maanrauha.

Lähteet

Sodan lait
Katolisen kirkon historia
Vuorikollegio

Vuorikollegio () oli vuosina 1630–1857 toiminut Ruotsin kaivannaisteollisuuden keskusvirasto. Sen perusti Kustaa II Aadolf nimellä vuorivirasto (bergsamt), joka oli käytössä vuoteen 1644. Kaivosteollisuus oli 1600-luvulla valtioille tärkeä toimiala, sillä merkantilismin opin mukaan valtion varallisuus muodostui metalleista, erityisesti jalometalleista. 

Vuorivirasto muutettiin kollegioksi vuonna 1637. Vuodesta 1651 lähtien vuorikollegion puheenjohtajaa nimitettiin presidentiksi ja sen jäseniä vuodesta 1713 vuorineuvoksiksi. Ruotsissa kollegion tehtävät siirrettiin vuoden 1858 alusta kauppakollegiolle.

Suomessa alan hallintoa hoiti Suomen vuorimestarin konttori, joka toimi 1638–1821 ja oli Ruotsin vallan ajan vuorikollegion alainen. Vuorikollegion sijaan Suomessa perustettiin 1822 vuori-intendentin konttori, josta 1858 tuli vuorihallitus. Vuonna 1885 vuorihallinto liitettiin teollisuushallituksen tehtäviin ja edelleen vuonna 1926 kauppa- ja teollisuusministeriön tehtäviin.

Katso myös
 Vuorioikeus

Lähteet

Ruotsin historia
Kaivosteollisuus
Oppimisen hallintajärjestelmä

Oppimisen hallintajärjestelmä (engl. learning management system, LMS) tarkoittaa ohjelmistoa, jolla voidaan hallita, dokumentoida, seurata ja raportoida kurssien, e-oppimisen sekä oppisisällön käyttöä oppimisprosessin aikana.

Hallintajärjestelmän toiminnot ovat usein osana tietoteknistä oppimisalustaa. Avoimessa oppimisessa ei tyypillisesti käytetä kovin kattavia hallintajärjestelmiä.

Opetustekniikka
Keinoliha

Keinoliha (synteettinen liha, tankkiliha, tekoliha, in vitro -liha) on bioreaktorissa eläimen kantasoluista kasvatettua lihaa. Menetelmä muistuttaa biologisissa tutkimuksissa käytettyjä soluviljelyä ja kudosviljelyä. Keinolihaa kasvatetaan steriilisti bioreaktorissa, johon syötetään sopivaa ravintoliuosta, joka sisältää myös kasvutekijöitä ja happea. Myös lämpötila on säädelty. Ravinneliuoksessa käytetään yleensä myös veriseerumia ja antibiootteja.

Keinolihan on tarkoitus tuottaa proteiinia yhä kasvavalle väestölle resursseja säästäen. On kuitenkin esitetty näkemyksiä, että keinolihan tuotanto kuluttaakin enemmän kuin perinteinen lihan tuotanto.

Keinoliha oli aluksi hyvin kallista, mutta hinta on pudonnut ajan kuluessa. Maailman ensimmäisen keinolihahampurilaisen valmistanut alankomaalainen professori Mark Post arvioi, että tällä hetkellä on mahdollista tuottaa keinolihaa 80 dollarin kilohinnalla ja että muutaman vuoden päästä hinta voisi olla kilpailukykyinen tavallisen lihan kanssa.

NASA aloitti keinolihan tutkimuksen löytääkseen astronauteille ruokaa avaruuslentojen ajaksi.

Winston Churchill arveli 1930-luvulla, että viidenkymmenen vuoden päästä ei enää kasvatettaisi kokonaisia kanoja vaan vain syötäviä osia sopivalla alustalla.

PETA tarjosi vuonna 2008 miljoonan dollarin palkinnon sille, joka tuo ensimmäisenä laboratoriossa kasvatettua kananlihaa myyntiin.

Marraskuussa 2020 Yhdysvaltalainen yritys Just sai Singaporessa viranomaisten luvan myydä bioreaktorissa tuotettua keinolihaa kuluttajille.

Lähteet

Liha ja lihavalmisteet
Lumimarjat

Lumimarjat (Symphoricarpos) on pieni kuusamakasveihin (Caprifoliaceae) kuuluva kesävihanta pensassuku, johon kuuluu noin 15 lajia. Pääosin lajit ovat kotoisin Pohjois- ja Keski-Amerikasta, yksi on kotoisin Länsi-Kiinasta. Pensaan lehdet ovat 1,5–5 cm pitkiä, puikeita ja ehytlaitaisia. Kukat ovat pieniä, väriltään vihertävän valkoisesta vaaleanpunaiseen, ja kasvavat useimmilla lajeilla 5–15 kukan kimpuissa. Muutamissa lajeissa kukat kasvavat yksittäisinä tai pareittain (esim. S. microphyllus). Kukinta-aika on heinäkuusta elokuuhun. Hedelmät ovat halkaisijaltaan 1–2 cm, pehmeitä ja väritys vaihtelee lumenvalkoisesta (esim. S. albus) vaaleanpunaiseen (S. microphyllus), punaiseen (S. orbiculatus), ja yhden lajin (S. sinensis) marjat ovat mustahkon violetteja. Valkolumimarja (S. albus) on tärkeä ravinnonlähde viiriäiselle, fasaanille ja teerille, mutta ihmiselle marjan katsotaan olevan lievästi myrkyllinen. Aikuiselle pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita, lapsille marjojen nauttiminen saattaa aiheuttaa lieviä oireita kuten oksentelua, huimausta ja lievää väsymystä. Valkoisen marjan sisus muistuttaa säkenöivää rakeista lunta. Valkolumimarja on koristeellisen valkoisen hedelmänsä vuoksi suosittu koristepensas puutarhoissa.

Lajeja 

 Symphoricarpos acutus
 Symphoricarpos albus – amerikanlumimarja (valkolumimarja)
 S. albus var. albus – vitilumimarja
 S. albus var. laevigatus – valkolumimarja
 Symphoricarpos × doorenbosii – hollanninlumimarja
 Symphoricarpos guadalupensis
 Symphoricarpos hesperius
 Symphoricarpos longiflorus
 Symphoricarpos mexicanus
 Symphoricarpos microphyllus
 Symphoricarpos mollis
 Symphoricarpos occidentalis – kanadanlumimarja
 Symphoricarpos orbiculatus – korallilumimarja
 Symphoricarpos oreophilus – vuorilumimarja
 Symphoricarpos palmeri
 Symphoricarpos rotundifolius – pyörölumimarja
 Symphoricarpos sinensis

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Lumimarjat – Symphoricarpos
 ITIS: Symphoricarpos
Sly Cooper (videopelihahmo)

Sly Cooper on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Sucker Punch Productionsin ja Sanzaru Gamesin Sly Cooper -videopeleissä. Videopeleissä Slyn ääninäyttelijä on Kevin Miller, ja suomenkielisessä versiossa hahmoa on ääninäytellyt Jari Salo.

Sly on pesukarhu ja mestarivaras, ja hänen parhaat ystävänsä ovat kilpikonna Bentley sekä virtahepo Murray, joiden kanssa hän ystävystyi varttuessaan orpokodissa. Sly on maineikkaan Cooperin varassuvun viimeinen perillinen, ja hän hyödyntää mestarivarkaan taitojaan suorittamalla Bentleyn ja Murrayn kanssa muodostamansa koplan kesken erilaisia murtokeikkoja ja tehtäviä. Sly käyttää aseenaan Cooperin suvun perintökalleutta, joka on koukkupäinen keppi.

Hahmon esiintymiset

Sly Raccoon 

Sly teki ensiesiintymisensä vuonna 2002 Sucker Punch Productionsin videopelissä Sly Raccoon.

Sly on maineikkaan Cooperin varassuvun jälkeläinen, ja hänen suvullaan on taustaa keskiajan Euroopassa, Kamakura-kauden Japanissa, Villissä lännessä sekä muinaisessa Egyptissä ja merirosvoissa. Sly menetti vanhempansa ollessaan kahdeksanvuotias, jolloin Clockwerk -pöllön johtama Fiendish Five -rikollisjoukko hyökkäsi Cooperin perheen kotiin ja varasti Cooperin suvun varkaiden käsikirjan. Sly joutui orpokotiin, jossa hän tapaa huippuälykkään kilpikonna Bentleyn ja vahvan virtahepo Murrayn. Heistä tulee parhaita ystäviä, ja myöhemmin he perustavat koplan kostaakseen Fiendish Fivelle ja hankkiakseen varkaiden käsikirjan Slyn haltuun.

Sly 2: Konnakopla 

Videopelissä Sly 2: Konnakopla salaperäinen Klaww Gang -rikollisjoukko varastaa Fiendish Fiven johtajan, mekaanisen Clockwerk -pöllön, osat haltuunsa. Koplansa kanssa Sly alkaa jäljittää Klaww Gangin jäseniä ympäri maailman hankkiakseen Clockwerkin osat takaisin, jotta Clockwerkia ei enää koskaan voitaisi herättää henkiin.

Sly 3: Konnien kunnia 

Pelisarjan kolmannessa osassa Sly 3: Konnien kunnia Slyn on päihitettävä Tohtori M, joka havittelee itselleen Cooperin suvun aarteita. Tehtävästä selviytyäkseen Slyn, Bentleyn ja Murrayn on värvättävä koplaansa uusia jäseniä, joista on apua Tohtori M:n päihittämisessä.

Sly Cooper: Thieves in Time 

Pelisarjan neljännessä osassa Slyn on päihitettävä Le Paradox, joka aikoo varastaa Cooperin suvun kepit todistaakseen, että hän on kaikkien aikojen suurin varas. Sly, Bentley ja Murrayn on mentävä ajassa taaksepäin tapaamaan esi-isiä.

Videopelimaskotit
Sly Cooper
Kuvitteelliset rikolliset
Kuvitteelliset eläimet
Kara (yhtye)

Kara () oli korealainen yhtye, joka tunnetaan muun muassa kappaleista "Mister", "Lupin", "Honey" ja "Jumping". Kara debytoi vuonna 2007 neljän hengen yhtyeenä Kim Sungheen kanssa. Debyyttialbumin nimi on "The First Blooming".

Tammikuussa 2016 levy-yhtiö DSP Media ilmoitti, etteivät yhtyeen jäsenet Park Gyu-ri, Han Seung-yeon ja Goo Ha-ra ole solmineet jatkosopimusta sen kanssa. Myöhemmin Park Gyu-ri kertoi, ettei yhtye lopeta toimintaansa, vaan tulee julkaisemaan uutta materiaalia.

Albumit

Koreankieliset 
 2007: The First Bloooooming
 2009: Revolution
 2011: Step
 2013: Full Bloom

Japaninkieliset 
 2010: Girl's Talk
 2011: Super Girl
 2012: Girls Forever
 2013: Fantastic Girls
 2015: Girl's Story

EP:t 
 2008: Rock U
 2008: Pretty Girl
 2010: Lupin
 2010: Jumping
 2012: Pandora
 2014: Day & Night
 2015: In Love

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu  
 Virallinen kotisivu 

Eteläkorealaiset popyhtyeet
Eteläkorealaiset tyttöbändit
Riina Mikkonen

Riina Karoliina Mikkonen on suomalainen levylaulaja, joka teki yhden pitkäsoiton Warner-musiikille vuonna 1998.
Tämän levyn julkaisemisen jälkeen Mikkonen muutti Intiaan.

Diskografia
 Valveilla unessa (Warner-musiikki 1998)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ylioppilaslehti
 Latvis
 

Suomalaiset laulajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ristiinpukeutuminen

Ristiinpukeutuminen on pukeutumista vastakkaisen sukupuolen vaatteisiin.

Ristiinpukeutuja voi olla transvestiitti, jolla on sukupuolinen halu esiintyä pukeutumisensa kautta vastakkaiseen sukupuoleen kuuluvana. Transvestiittinen fetisisti saa ristiinpukeutumisesta seksuaalista nautintoa.

Ristiinpukeutuminen kuuluu myös länsimaiseen ja aasialaiseen teatteri- ja tanssiperinteeseen. Sitä on käytetty esimerkiksi antiikin ajan teatterissa, Shakespearen näytelmissä, kabukissa, oopperassa ja baletissa. Burleski ja drag show hyödyntävät ristiinpukeutumista. Myös monissa elokuvissa on valeasukohtauksia, joissa miehet naamioituvat naisiksi tai päinvastoin.

Lähteet

Pukeutuminen
Poolo kesäolympialaisissa 1908

Vuoden 1908 kesäolympialaisten poolo järjestettiin 18. – 21. kesäkuuta 1908. Tämä oli toinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Poolo järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 12 osanottajaa ainoastaan yhdestä maasta, Isosta-Britanniasta. Joukkueita oli kolme, joista kaksi oli englantilaisia ja yksi irlantilainen. Toisesta sijasta ei kilpailtu vastakkain, joten se jaettiin kahden joukkueen kesken.

Mitalistit

Lopputulokset

Ottelut

Lähteet
Polo at the 1908 London Summer Games  

1908
Kesäolympialaiset 1908
Poolo kesäolympialaisissa 1924

Vuoden 1924 kesäolympialaisten poolo järjestettiin 28. kesäkuuta – 12. heinäkuuta 1924 Pariisissa. Tämä oli neljäs kerta kun poolo oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Poolo järjestettiin ainoastaan miehille. Mukana oli 24 osanottajaa viidestä eri maasta.

Mitalistit

Lopputulokset

Lähteet
Polo at the 1924 Paris Summer Games  

1924
Kesäolympialaiset 1924
Jaana Husu-Kallio

Jaana Riitta Husu-Kallio (o.s. Mäkinen, s. 14. heinäkuuta 1959 Heinola) on suomalainen virkamies. Hän on toiminut maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkönä 1. helmikuuta 2012 alkaen. Husu-Kallio nimettiin viiden vuoden (2019–2024) jatkokaudelle 2018. Vuosina 2006–2012 hän toimi Eviran pääjohtajana.

Elämä ja ura
Husu-Kallio valmistui ylioppilaaksi Heinolan yhteiskoulusta vuonna 1978. Vuonna 1984 hän valmistui eläinlääketieteen lisensiaatiksi ja vuonna 1990 tohtoriksi. Vuonna 2002 hänestä tuli tarttuvien eläintautien erikoiseläinlääkäri. Husu-Kallio toimi kunnallisena eläinlääkärinä vuosina 1982–1986. Vuodesta 1993 hän on ollut Helsingin yliopiston elintarvikemikrobiologian dosentti.

Maa- ja metsätalousministeriön palvelukseessa Husu-Kallio aloitti vuonna 1992. Vuosina 1998–2002 hän oli maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosaston päällikkö. Husu-Kallio toimi Euroopan komission terveys- ja kuluttajansuojaosaston varapääjohtajana 2002–2006. Husu-Kallio on ollut Euroopan elintarviketurvallisuusviraston (EFSA) johtokunnan jäsen heinäkuusta 2012. 

Husu-Kallio on suorasanainen keskustelija, joka vaatii maataloustuottajilta ja elintarviketeollisuudelta enemmän avoimuutta. Maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkönä Husu-Kallio on uudistanut hallintoa ja ajoi muun muassa ministeriön nimeämistä uudelleen ruoka- ja luonnonvaraministeriöksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Valtionlaitosten johtajat
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset eläinlääkärit
Steingrímur J. Sigfússon

Steingrímur Jóhann Sigfússon (s. 4. elokuuta 1955) on islantilainen vihreä vasemmistoa edustava poliitikko. Hän toimi Alltingin puhemiehenä 2016–2017 ja 2017–2021.

Steingrímur on ollut Alltingin jäsen vuodesta 1983. Hän toimi vihreän vasemmiston puheenjohtajana 1999–2013. Steingrímur toimi maatalous- ja viestintäministerinä 1988–1991 ja valtiovarainministerinä 2009–2011.

Lähteet

Islannin ministerit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Puhuva Kone

Puhuva Kone (oik. Pyry Joonatan Karjalainen, s. 18. marraskuuta 1998) on tuusulalainen entinen rap-artisti. Hän kirjoitti kappaleidensa sanat itse. Puhuva Kone aloitti tekemällä yhdessä Kameleontin kanssa kappaleen "Maailmankiertäjä" Navetta Records -nimisen omakustannelevy-yhtiön levylle. Myöhemmin Elastinen huomasi pojan ja tarjosi hänelle levytyssopimusta Rähinä Recordsilta. Puhuvan Koneen ensimmäinen Rähinä-julkaisu Jokainen tavallaan ilmestyi 6. lokakuuta 2010. Albumin kappaleista "Puhuva Kone" ja "Lintu" on julkaistu myös musiikkivideot. Puhuvan Koneen toinen albumi Tää hetki julkaistiin 9. marraskuuta 2011 ja sen kappaleesta "Hyvä kiertää" on julkaistu musiikkivideo. Puhuva Kone toimi vielä 2012 AnkkaRäp-musiikkikilpailun juontajana, mutta sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisuudesta ja jatkoi koulunkäyntiä.

Nykyään Pyry asuu Jyväskylässä. Pyry on kertonut kirjoittavansa kappaleita yhä omakseen ilokseen silloin tällöin.

Diskografia

Albumit
 Arki (2008)
 Jokainen tavallaan (2010)
 Tää hetki (2011)

Singlet
 "Maailmankiertäjä" (2008)
 "Jokainen tavallaan" (2008)
 "Puhuva Kone" (2010)
 "Lintu" (2010)
 "Hyvä kiertää" (2011)

Musiikkivideot
 "Puhuva Kone" (2010)
 "Lintu" (2010)
 "Hyvä kiertää" (2011)

Lähteet 
 Rähinä Records - Puhuva Kone

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Puhuva Kone Facebookissa
 Rähinä Records - Puhuva Kone
 Junon, Stepan, Tykopaatin ja Puhuvan Koneen videohaastattelu Redrum-187-sivustolla

Suomalaiset hip hop -artistit
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Brandon Silvestry

Brandon Silvestry (6. syyskuuta, 1979) on yhdysvaltalainen showpainija. Hänet tunnetaan parhaiten kehänimellään Low Ki ja esiintymisistään Total Nonstop Action Wrestlingissä myös nimellä Senshi. Hän paini myös World Wrestling Entertainmentin Smackdown! brändissä nimellä Kaval jonne hän pääsi voitettuaan WWE NXT:n toisen kauden mutta jo noin kolmen kuukauden jälkeen 23. joulukuuta hänet vapautettiin sopimuksestaan.

Tiedot 
 Kehänimet: Kaval, Low Ki, Senshi, Loki, Lo-Ki, Quick Kick
 Pituus: 173 cm
 Paino: 79 kg
 Syntymäpaikka: Brooklyn, New York
 Lopetusliike: Warrior's Way (Diving double foot stomp)

Yhdysvaltalaiset showpainijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Made (albumi)


Made on rap-artisti Scarfacen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 4. joulukuuta 2007. Levy sisältää kolme bonus kappaletta. Maaliskuussa 2008 albumi oli myynyt yhdysvalloissa  192,802 kopiota. Levystä on myös ilmestynyt Screwed & Chopped versio.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 80/100
 Allmusic: 
 HipHopDX: 
 Pitchfork: 8/10

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Scarfacen albumit
Ranskan kuningaskunta

Ranskan kuningaskunta () oli keskiaikainen ja varhaismoderninen monarkia Länsi-Euroopassa, ja nykyaikaisen Ranskan tasavallan edeltäjä. Se oli Euroopan yksi vaikuttavimmista valtioista, suurvalta myöhäiskeskiajalta ja satavuotisesta sodasta saakka. Se oli myös varhainen siirtomaavalta omistaen alusmaita ympäri maailmaa.

Aiheesta muualla

Euroopan entiset monarkiat
Kuningaskunta
Rainer Brüderle

Rainer Brüderle (s. 22. kesäkuuta 1945, Berliini) on saksalainen liberaalipoliitikko (FDP). Hän toimi Merkelin II hallituksen talous- ja teknologiaministerinä vuosina 2009–2011. Hän jätti tehtävän tultuaan valituksi puolueensa parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi keväällä 2011.

Brüderle oli Bundestagin jäsen vuosina 1998–2013. Vuoden 2013 vaaleissa FDP ei saanut tarpeeksi kannatusta saadakseen edustajia liittopäiville.

Vapaan demokraattisen puolueen poliitikot
Saksan ministerit
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
1453 Fennia

1453 Fennia on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Yrjö Väisälä vuonna 1938. Nimensä asteroidi sai Suomen latinankielisen nimen mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1938 ED1. Myöhemmin Väisälä löysi toisenkin asteroidin, jonka nimi tuli Suomen mukaan. Fennialla tiedetään olevan pieni kuu.

Katso myös
1656 Suomi 
Luettelo Yrjö Väisälän löytämistä asteroideista
Luettelo pikkuplaneetoista

Lähteet
JPL Small-Body Database Browser: 1453 Fennia (1938 ED1) 

 
Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets (1)-(5000): Minor Planet Center  
JPL Small-Body Database Browser: 1656 Suomi (1942 EC) 
Satellites and Companions of Minor Planets 
Asteroids with Satellites 
Numbered minor planets 

Päävyöhykkeen asteroidit
.zw

.zw on Zimbabwen Internet-maatunnus, jonka rekisteröinnistä vastaa ZISPA ja sponsoroi Telecommunications Regulatory Authority. Rekisteröintirajoituksia ei ole. Rekisteröinnit tehdään kolmannelle tasolle. Tunnus otettiin käyttöön 1991.

.co.zw-tunnuksen rekisteröinnit ottaa vastaan Zimbabwe Internet Service Providers Association, jonka perustussopimuksessa määriteltiin .zw-tunnuksesta vastaaminen.

.ac.zw-tunnuksen rekisteröinnit ottaa vastaan Tietokonekeskus  Zimbabwen yliopistossa. .ac.zw on tarkoitettu akateemisiin tarkoituksiin.

.org.zw-tunnuksen rekisteröinnit ottaa vastaan maan telekommunikaatiovastaava TelOne. Tunnus on tarkoitettu organisaatioille, mutta rekisteröintirajoituksista ei ole selvyyttä.

Lähteet 
 Rekisteröintimenettely
 Ehdot

Aiheesta muualla 
 IANA .zw whois
 ZISPA

zw
zw

sv:Toppdomän#Z
Ivanava

Ivanava () eli Ivanovo (, , ) on pieni kaupunki Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Kaupunki, jonka asukasluku oli 16 086 vuoden 2009 väestönlaskennassa, on Ivanavan maaseutuvaltaisen hallintopiirin  keskus (kaikkiaan 43 586 asukasta, mukana kaupunkilaiset).

Unescon maailmanperintökohde Struven ketju Ivanavassa 

Kolme kansainvälisen Struven ketjun 34 suojellusta kolmiomittauspisteistä sijaitsee Brestin alueen Ivanavan piirissä. Näistä yhdellä, metsässä noin seitsemän kilometriä Ivanavan kaupungin keskustan pohjoispuolella sijaitsevalla Štšekotskin mittauspisteellä (), on muistopatsas tämän Jäämereltä Mustallemerelle ulottuvan kulttuurihistoriallisen saavutuksen merkiksi (koordinaatit: ).

Liikenneyhteydet 

Lähin suurempi kaupunki on Pinsk, joka sijaitsee maanteitse 40 kilometriä Ivanavan itäpuolella. Valko-Venäjän eteläosien poikki kulkeva M10-valtatie (Brest–Kobryn–Ivanava–Pinsk–Homel (Gomel)) on tärkein valtatieyhteys; valtatie kulkee kaupunkikeskustan pohjoispuolitse. Kantatie P144 muodostaa reitin etelään piirin eteläosiin ja Ukrainaan (raja-asemalle 25 km keskustasta). Ivanavan piirissä on myös neljä länsi-itäsuuntaisen Brest–Homel-radan seisaketta tai asemaa. Näistä Janau-Paleski () sijaitsee vain pari kilometriä Ivanavan keskustasta eteläkaakkoon. 

Vesiteistä tärkein on kunniostettavana oleva Dnepr–Bug-kanava, joka kulkee piirin eteläosien läpi ja tarjoaa proomuyhteyden niin itään kuin länteenkin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista  (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus   (garady.org)
Kantakaupungin kartta  (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin ,  tai 
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta 
Kuvia kaupungista ,  ja  (radzima.org)
Kuvia piiristä ,  ja  (radzima.org)
Valokuvia Ivanavan kaupungista  (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja  
Ivanovosta matkailuviranomaisen silmin   (belarustourism.by)

Brestin alueen kaupungit
Lokkiluoto

Lokkiluoto () on pieni kallioluoto Pihlajasaarien kaakkoispuolella Helsingin edustalla. Lokkiluodolla on valomajakka.

Suomen majakat
Ulkosaaret
Iveco

Iveco on italialainen kuorma-auto-, linja-auto-, ja dieselmoottorivalmistaja, jonka kotipaikka sijaitsee Torinossa, Italiassa. Se kuuluu Iveco Group -konserniin.

Malleja

Kuorma-autoja 

 Iveco Eurocargo, valmistettu vuodesta 1991
 Iveco Trakker, valmistettu vuodesta 1992
 Iveco Stralis, valmistettu vuodesta 1993

Pakettiautoja/ Kevyt kuorma-autoja 
 Iveco Daily, valmistettu vuodesta 1981

Linja-autot

Lähteet

Aiheesta muualla 

CNH Industrial
Nyköpings Hockey

Nyköpings Hockey on ruotsalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Nyköpingin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1990, jolloin se sai nimen IK Nyköping Hockey 90. Nimi vaihtui vuonna 2003 IK Nyköpings Hockeyksi ja vuonna 2009 nykyiseksi Nyköpings Hockeyksi. Seura pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttanissa. Sillä on myös junioritoimintaa useissa eri ikäluokissa.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Lenny Eriksson 
 Apuvalmentaja: Antti Koponen 
 Huoltopäällikkö: Göran Blanck 
 Toimitusjohtaja: Magnus Eriksson 
 Joukkueenjohtaja: Anders Grentzelius 
 Joukkueenjohtaja: Anton Grentzelius 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Seuran kotisivut 

Ruotsalaiset jääkiekkoseurat
Nyköpingin kunta
Drahitšyn

Drahitšyn () eli Drogitšin () on pieni kaupunki Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Kaupungin asukasluku oli noin 15 000 vuoden 2007 alussa ja samannimisen maatalousvaltaisen hallinnollisen piirin 49 358.

Piirin alueella tiedetään olleen esihistoriallista asutusta ainakin 11 000–9 000 vuotta eaa. 900-luvulla Drahitšynin alue kuului Kiovan Rusiin. Historiallinen maininta kylästä löytyy vuodelta 1452.

Liikenneyhteydet 

Lähin suurempi kaupunki on Kobryn, joka sijaitsee maanteitse 53 kilometriä Drahitšynin länsipuolella. Valko-Venäjän eteläosien poikki kulkeva M10 valtatie (Brest-Kobryn-Drahitšyn-Pinsk-Homel (Gomel)) kulkee 4 kilometriä kaupunkikeskustan pohjoispuolitse. Kantatie P84 muodostaa reitin pohjoiseen Bjazoraan (41 km) ja tuo yhteyden M1 (E30) moottoritielle ja sitä kautta esimerkiksi Minskiin. 

Drahitšynin piirissä on useita länsi-itäsuuntaisen Brest-Homel-radan seisakkeita tai asemia. Näistä Drahitšynin kaupunkiasema () sijaitsee keskustan eteläpuolella.

Dnepr–Bug-kanava tarjoaa proomuyhteyden piirin eteläosien läpi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista  (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus   (garady.org)
Kantakaupungin kartta  (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin ,  tai 
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta 
Kuvia kaupungista ,  ja  (radzima.org)
Kuvia piiristä ,  ja  (radzima.org)
Valokuvia Drahitšynin kaupungista  (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja  
Drahitšynista matkailuviranomaisen silmin  (belarustourism.by)

Brestin alueen kaupungit
Demokraattinen sosialismi

Demokraattista sosialismia ei pidä sekoittaa sosialistiseen demokratiaan eikä sosiaalidemokratiaan.

Demokraattinen sosialismi on ideologia, joka korostaa kansanvaltaan perustuvaa valtiojärjestystä sosialistisen talouspolitiikan rinnalla.

Berliinin muurin murruttua 1989 Saksan demokraattisen tasavallan eli Itä-Saksan hallitseva kommunistipuolue Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (, SED) luopui marxismi-leninismistä ja muutti nimensä muotoon Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue – Demokraattisen sosialismin puolue (SED-PDS). Seuraavana vuonna Saksojen yhdistyttyä SED nimettiin uudelleen Demokraattisen sosialismin puolueeksi (Partei des demokratischen Sozialismus, PDS).

Merkittäviä puolueita, jotka ilmoittavat kannattavansa tätä ideologiaa, ovat Venezuelan yhdistynyt sosialistinen puolue, Britannian Työväenpuolue, Espanjan Podemos ja Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue. Suomalaisista puolueista ideologiaa kannattaa vasemmistoliitto. Yhdysvalloissa aatetta kannattaa Bernie Sanders, joka on pitkään ollut sitoutumaton, mutta liittyi vuonna 2015 Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen osallistuakseen vuoden 2016 presidentinvaaleihin. Sanders on sittemmin ottanut osaa vuoden 2020 presidentinvaaleja edeltävään demokraattien esivaaliin.

Jotkut pitävät termiä sosiaalidemokratian synonyyminä. Jotkut demokraattiset sosialistit ilmoittavat vastustavansa sosiaalidemokratiaa, koska se perustuu kapitalistiseen tuotantomuotoon.

Määritelmä 
Demokraattiselle sosialismille on annettu hyvin erilaisia määritelmiä. Jotkut kutsuvat demokraattiseksi sosialismiksi kaikkea pyrkimystä luoda sosialismia ilman vallankumousta. Tässäkin ongelmaksi jää sosialismin määritelmä: jotkut määrittelevät sen siten, että se on yhteensopivaa kapitalismin kanssa (vertaa hyvinvointivaltio sekä Joseph Schumpeterin Capitalism, Socialism and Democracy (1941), jonka mukaan monissa liberaaleissa kapitalistisissa valtioissa oli kehitystä kohti demokraattista sosialismia).

Toisaalta demokraattiseksi sosialismiksi on kutsuttu myös uudistettua neuvostomallia, esimerkiksi Mihail Gorbatšov sanoi perestroikaa tavaksi rakentaa ”uusi, humaani ja demokraattinen sosialismi”. Jotkin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeiset entiset kommunistipuolueet ovat brändänneet itsensä uudelleen ”demokraattisiksi sosialisteiksi”, kuten Saksan Demokraattisen sosialismin puolue (Partei des Demokratischen Sozialismus, PDS).

Lähteet

Katso myös 
 Eurokommunismi
 Yhdysvaltain demokraattiset sosialistit

Aiheesta muualla 

Sosialismin suuntaukset
Demokraattisen sosialismin puolue

Demokraattisen sosialismin puolue (, PDS) oli vuosina 1989–2007 toiminut saksalainen demokraattista sosialismia ja eurokommunismia ajanut puolue. Puolue oli suora Saksan demokraattisen tasavallan kommunistisen valtapuolueen Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) seuraaja. Saksojen yhdistymisen jälkeen se profiloitui Itä-Saksan vasemmistopuolueena, joka sai idässä 15–25 prosentin kannatusta, kun taas lännessä sen kannatus oli vähäistä. Puolue muodosti koalitiohallituksia sosiaalidemokraattien (SPD) kanssa Mecklenburg-Etu-Pommerin ja Berliinin osavaltioissa. Vuonna 2001 Berliinin osavaltiovaaleissa se sai parhaimmain vaalituloksensa sitten Saksojen yhdistymisen, kun se nousi osavaltion kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi 22,6 prosentin ääniosuudella.

Vuonna 2005 puolue otti uuden nimen Vasemmistopuolue.PDS (Die Linkspartei.PDS) ja solmi vaaliliiton länsisaksalaislähtöisen "Vaalivaihtoehto työn ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolesta" (Arbeit und soziale Gerechtigkeit – Die Wahlalternative, WASG) kanssa. SPD:n vasemmistosiipi oli perustanut WASG:in saman vuoden alussa. Vaaliliitto sai valtakunnallisesti 8,7 prosentin ääniosuuden vuoden 2005 Saksan liittopäivävaaleissa, mikä oli yli tuplasti enemmän kuin PDS:n keräämä neljän prosentin kannatus edellisissä vuoden 2002 liittopäivävaaleissa. Lopulta 16. huhtikuuta 2007 ilmoitettiin, että PDS ja WASG yhdistyvät uudeksi puolueeksi nimeltä Vasemmisto (Die Linke).

Vaalit

Euroopan parlamentti

Liittopäivät (Bundestag)

Lähteet

Saksalaiset puolueet
Euroopan vasemmistopuolue
JavaScript-moottori

JavaScript-moottori on useimmiten verkkoselaimeen kuuluva osa, joka vastaa JavaScript-koodin suorittamisesta.

Historia 

Ennen toista selainsotaa vuosina 2008–2009 JavaScript-moottori oli JavaScript-koodin tulkki. Brendan Eichin kehittämä ensimmäinen JavaScript-moottori kuului Netscape-selaimeen, ja sen nimi oli SpiderMonkey. Moottori oli toteutettu C-kielellä, ja sitä on päivitetty vastaamaan ECMA-262 Edition 3 -standardin vaatimuksia. Pääasiassa Norris Boydin kehittämä Rhino-moottori on Java-pohjainen JavaScript-moottori. Kuten SpiderMonkey, myös Rhino on ECMA-262 Edition 3 -yhteensopiva.

JavaScript
The Misadventures of P.B. Winterbottom

The Misadventures of P.B. Winterbottom on The Odd Gentlemen -pelitalon kehittämä pulmapeli. Se julkaistiin Xbox 360:lle Xbox Live Arcade -latauspalvelussa 17. helmikuuta 2010 ja Microsoft Windowsille Steam-jakeluna 20. huhtikuuta 2010.

Aiheesta muualla 
 The Misadventures of P.B. Winterbottomin virallinen sivusto 

Pulmapelit
Vuoden 2010 videopelit
Xbox 360 Live Arcade -pelit
Windows-pelit
Steampunk-pelit
Yhdysvalloissa kehitetyt videopelit
Korosten

Korosten () on kaupunki Žytomyrin alueella Ukrainassa. Se sijaitsee Pripetin sivujoen Užin varrella 87 kilometriä Žytomyrista pohjoiseen. Kaupunki on Korostenin piirin keskus. Asukkaita on noin 65 500 henkeä (vuonna 2013).

Muinaisvenäläinen Iskorosten oli drevljaanien tärkein kaupunki. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 945, jolloin ruhtinas Igor sai surmansa kaupungin luona. Seuraavana vuonna Igorin vaimo Olga hävitti sen kostona miehensä kuolemasta. Myöhemmin Iskorosten oli yksi Kiovan Venäjän kaupungeista. Už-joen rannalla on säilynyt sen jäännöksiä.

Nykyään Korosten on yksi Ukrainan Polesian teollisuuskeskuksista. Siellä on koneenrakennus-, rakennustarvike-, kemian-, puunjalostus-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on myös huomattava rautatie- ja maantieliikenteen risteyspaikka.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Korostenin kaupungin sivusto  

Žytomyrin alueen kaupungit