joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mountain Dew

Mountain Dew (Yhdysvalloissa nyk. Mtn Dew; ) on PepsiCo:n valmistama virvoitusjuoma. Mountain Dew on Yhdysvaltain kolmanneksi suurin virvoitusjuomamerkki. Juoma on sokeroidun sitruunan makuinen. Mountain Dew sisältää kofeiinia saman verran kuin markkinoiden kolajuomat.

Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa Mountain Dew'ssä on korkeampi kofeiiniannos kuin muissa virvoitusjuomissa, kuten Pepsissä ja Coca-Colassa. Kuitenkin joissain Yhdysvaltain osavaltioissa, Kanadassa ja Australiassa myytävässä Mountain Dew’ssä ei ole lainkaan kofeiinia.

Edellä mainittujen valtioiden lisäksi Mountain Dew’tä myydään Islannissa, Venäjällä, Norjassa, Virossa, Puolassa, Bulgariassa, Saksassa ja Sveitsissä. Suomen markkinoille se tuli vuonna 2002.

Perinteisen Mountain Dew’n lisäksi markkinoilla on myös vadelman ja sitruunan makuinen Mountain Dew Supernova. Yhdysvalloissa myydään Mountain Dew’stä myös joitakin erikoisversioita, kuten ”Diet Mountain Dew”, ”Mountain Dew Code Red”, ”Diet Mountain Dew Code Red”, ”Mountain Dew White out”, ”Mountain Dew Voltage”, sekä Halo-pelisarjan että World Of Warcraftin sponsoroimaa, rajoitetun ajan makua ”Mountain Dew Game Fuel”. Taco Bell -pikaruokaketju tarjoaa yksinoikeudella erikoismakuvaihtoehtoa ”Mountain Dew Baja Blast”, myös ”Mountain Dew Live Wire” on valikoimissa.

Mountain Dew alkoi 2020-luvulla olla suomalaisten makutottumuksiin nähden liian sokeripitoista. Tämän vuoksi juoman sitruksinen versio vedettiin vuonna 2022 tilapäisesti pois markkinoilta, ja se korvataan vähäsokerisemmalla versiolla. Sokerillinen Mountain Dew ei kuitenkaan poistu kokonaan myynnistä, sillä sokerillista juomaa myydään edelleen 0,33 litran tölkissä. Isommissa pakkausko’oissa sitä ei enää saa. 

Juoma sai alkunsa jo vuonna 1940 Tennesseen osavaltiossa. Tuotemerkin loivat veljekset, Barney ja Ally Hartman. Tätä lime- ja sitruspohjaista limonadia käytettiin aluksi viskin laimentamisessa.

Lähteet

Katso myös 
 Sitruunasooda

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mountain Dew’n virallinen sivusto 

Virvoitusjuomamerkit
PepsiCon tuotemerkit
Joukkosukupuutto

Joukkosukupuutto, joukkotuho tai sukupuuttoaalto tarkoittaa hyvin monien eliölajien tai -ryhmien samanaikaista sukupuuttoa. Maan geologisen historian aikana on useissa vaiheissa 50–90 % kerrostumista tunnetuista eliölajeista hävinnyt geologisessa mittakaavassa katsottuna lyhyessä ajassa.

Joukkosukupuuttojen syinä pidetään muun muassa asteroiditörmäyksiä, jättimäisiä tulivuorenpurkauksia, suuria ilmastonmuutoksia, tauteja sekä suuria geologisia muutoksia, jotka yhdistävät mantereita ja sekoittavat eri mantereiden eläimistöjä keskenään. Meren eläimistöä saattaa kuolla merenpinnan korkeuden muutosten takia.

Viisi suurta joukkosukupuuttoa 
Suuria joukkosukupuuttoja tunnetaan viisi:

Nykyisin puhutaan myös käynnissä olevasta ihmisen aiheuttamasta kuudennesta joukkosukupuutosta.

Joukkosukupuuttojen välissä on tapahtunut pienempiä joukkotuhoja, joissa alle 30 % lajeista on hävinnyt. Viimeisen 500 miljoonan vuoden aikana on ollut ainakin 54 suurempaa ja pienempää joukkosukupuuttoa.

Perusteellisin tunnettu joukkotuho oli permikauden joukkotuho. Merkittäviä joukkosukupuuttoja ovat myös dinosaurusten tuhoutuminen liitukauden lopulla ja megafaunan tuho viimeisimmän jääkauden päättyessä.

Mahdollisia aiheuttajia 

Joukkosukupuuttojen syitä ei tiedetä varmasti. Yleisin syy on saattanut olla maapallon tulivuoritoiminta, sillä sen arvellaan olleen osallisena neljässä maapallon viidestä joukkosukupuutosta. Laavaa voi purkautua valtavina laakiopurkauksina, jotka kestävät tuhansia vuosia ja peittävät satoja tai tuhansia neliökilometrejä. Niissä vapautuu viilentäviä ja/tai kuumentavia aineita Maan kaasukehään.

Hyvin suuri asteroiditörmäys on tuhoisa, koska se paineaallon, kuumuuden aiheuttamien metsäpalojen, mahdollisen hyökyaallon ja muiden välittömien tuhojen lisäksi pimentää ilmaan nostamallaan tuhkapölyllä Auringon kuukausiksi, jopa vuosiksi.

Ilmastonmuutokset ja ilmaston kylmenemisestä seuranneet jääkausijaksot voivat aiheuttaa joukkosukupuuttoja esimerkiksi alentamalla merenpinnan tasoa. Muita syitä ovat saattaneet olla ilmakehän ja meriveden kemiallisen koostumuksen vaihtelu ja syvän meren happikato. Merenpohjasta tai ikirouta-alueilta vapautuvaa metaania on pidetty yhtenä mahdollisena joukkosukupuuttojen aiheuttajana.

Muutamat paleontologit ovat väittäneet joukkosukupuuttojen toistuneen säännöllisesti 26 miljoonan vuoden välein. Syyksi on esitetty Aurinkoa kiertävää hypoteettista Nemesis-tähteä, joka säännöllisin väliajoin joutuisi Oortin pilveen ja häiritsisi komeettojen kiertoliikettä niin, että niitä tällöin joutuisi tavallista enemmän aurinkokunnan sisäosiin, jolloin jotkin niistä saattavat törmätä Maahankin.

Katso myös 
 Geologiset kaudet
 Metaaniklatraatti

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Calculate the effects of an Impact
 The Current Mass Extinction Event
 Interstellar Dust Cloud-induced Extinction Theory
 Sourcewatch.org
Alaskanjupik

Alaskanjupik (omakielinen nimi: Yugtun) on eskimo-aleuttilainen kieli, joka on yksi jupikkikielistä. Yhdessä alutiiqin kanssa se muodostaa siihen kuuluvan alaskanjupikkikielten alaryhmän.

Alaskanjupikkia puhutaan Nunivakinsaarella ja Alaskan rannikolla Bristolinlahdesta Nortoninlahden Unalakleetiin ja sisämaassa Nushagak-, Kuskokwim- ja Yukonjoen rannoilla. Keski-Alaskan jupikeita on noin 21 000, joista noin 10 000 (vuonna 1995, M. Krauss) puhuu kieltä. Kielessä on neljä toisistaan poikkeavaa murretta.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Fonologia

Vokaalit 

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alaskan ortodoksiset tekstit (Alaskanjupikin kielellä)

Jupikkikielet
Alaskan kielet
Alutiiq

Alutiiq (omakielinen nimi: Sugpiaq) on eskimo-aleuttilainen kieli, joka on yksi jupikkikielistä. Yhdessä alaskanjupikin kanssa se muodostaa siihen kuuluvan alaskanjupikkikielten alaryhmän. Alutiiqistä käytetään myös muita nimityksiä kuten (englanniksi) Pacific Gulf Yupik, Sugpiak "Eskimo", Sugpiaq "Eskimo", Chugach "Eskimo", Koniag-Chugach, Suk, Sugcestun, Aleut, Pacific Yupik ja South Alaska "Eskimo".

Alutiiqia puhutaan Alaskan niemimaalta itään Prince William Soundiin asti. Alutiiqeja on noin 3 000, mutta vain arviolta 500–1 000 yhä puhuu tätä kieltä (400 M. Kraussin mukaan vuonna 1995). Koniagin murretta puhutaan Alaskan niemimaan eteläpuolella ja Kodiakinsaarella. Chugachin murretta puhutaan Kenain niemimaalla ja Prince William Soundissa. Useimmat puhujista ovat vanhuksia, Kenain niemimaan kärjessä ja Kodiakinsaarella on nuorempiakin puhujia.

Vuodesta 2014 lähtien alutiiq on ollut yhdessä muiden alaskalaisten alkuperäiskielten kanssa osavaltion virallinen kieli.

Kieltä voidaan kirjoittaa sekä latinalaisin että kyrillisin aakkosin.

Fonologia

Vokaalit 

Lähde:

Konsonantit 

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alaskan ortodoksiset tekstit (Alutiiqin kielellä)

Jupikkikielet
Alaskan kielet
Siperianjupik

Siperianjupik on eskimo-aleuttilainen kieli. Yhdessä naukaninjupikin ja sirenikin kanssa se muodostaa siperianjupikkikielten alaryhmän. Kieltä kutsutaan myös nimillä (englanniksi) St. Lawrence Island "Eskimo" ja Bering Strait Yupik. Kielen katsotaan olevan uhanalainen. Vuonna 2014 kielellä katsottiin olevan noin 1300 puhujaa. Näistä noin tuhat asuu Yhdysvaltojen puolella.

Kieli on yleisin jupikkikieli Siperiassa (noin 300 tuhannesta siperianjupikista, juiteista, puhuu kielen chaplino-murretta). Saint Lawrencen saarella lähes kaikki jupikit puhuvat kieltä, heitä oli vuonna 1995 1 050 (M. Krauss). Kieli on elinvoimainen Alaskassa, lapsia kasvatetaan puhumaan kieltä (1998).

Vuodesta 2014 kieli on ollut yhdessä muiden Alaskan alkuperäiskielten kanssa osavaltion virallinen kieli.

Kieltä kirjoitetaan sekä latinalaisin että kyrillisin kirjaimin.

Fonologia

Konsonantit 

Lähde:

Vokaalit 

Lähde:

Kielioppi ja sanasto 
Hyödyllisiä ilmauksia siperianjupikiksi:

Lähde 

Jupikkikielet
Venäjän kielet
Alaskan kielet
Aleutti

Aleutti on aleuttien kansan puhuma eskimo-aleuttilainen kieli. Vuonna 2007 sitä puhui erään arvion mukaan noin 155 ihmistä Aleuteilla, Pribilofsaarilla ja Alaskan niemimaalla Yhdysvalloissa sekä Venäjällä Komendöörinsaarten Beringinsaarella, Nikolskojen taajamassa.

Aleutin kieli kuuluu eskimo-aleuttilaisiin kieliin, joista se muodostaa toisen suurryhmän. Toinen ryhmä ovat eskimokielet. Kielellä on kaksi säilynyttä murretta, itäinen aleutti ja Atkan aleutti. Kolmas murre, Attun aleutti, on säilynyt venäjän kanssa kreolisoituneena kielenä Komendöörisaarilla. Jotkin julkiset koulut Yhdysvalloissa tarjoavat aleutin kielen kursseja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Alaskan ortodoksiset tekstit (aleutin kielellä)
Johdatus aleutin kieleen

Eskimo-aleuttilaiset kielet
Alaskan kielet
Stigma

Stigma on Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta saamia haavoja muistuttava haava tai merkki, aiheutti sen mikä hyvänsä. Stigmoja on viidenlaisia: naulan jäljet kämmenissä tai ranteissa, naulan jäljet jalkaterissä, ruoskan sivalluksia selässä, orjantappurakruunun aiheuttamat haavat päässä ja keihään pisto kyljessä.

Muun muassa jotkut kristityt uskovat stigmojen olevan lahja Jeesukselta. Useimmiten jäljet ilmestyvätkin uskonsa kanssa kamppailevalle tai menettäneelle henkilölle. Uskotaan että näin Jeesus 'osoittaa' olemassaolonsa. Kerrotaan, että Pyhä Franciscus Assisilainen sai elämänsä loppuvaiheessa stigmat.
Stigmojen ilmestymistä iholle yliluonnollisesti kutsutaan stigmatisaatioksi.

Stigma on myös polttomerkki. Sanaa käytetään myös kuvaannollisesti tarkoittaen sosiaalista asemaa osoittavaa merkkiä.

Lähteet
 
Kristinusko
Paranormaalit ilmiöt
Jeesus
Traumat

nl:Stigmata
pt:Estigma (Cristo)
sr:Стигма
sv:Stigmatisering
Saukko (saari)

Saukko () oli Helsingin kaupungin edustalla nykyisen sijainnut pieni saari, joka on nykyään osa Jätkäsaaren aluetta. Entisen saaren läheisyyteen 2000-luvulla rakennettu asuinalue on nimetty Saukonpaadeksi.


Historia

Nimen alkuperä 
Saaren nimi oli kartoissa 1700-luvulla Utterholm tai Utterholmen (”Saukkosaari”), vuonna 1842 se lyheni muotoon Uttern, joka merkitsee ruotsin kielellä saukkoa. Myös suomenkielinen käännösnimi Saukko oli käytössä jo 1900-luvun alussa, mutta vuonna 1909 sen viralliseksi suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin Utteri, ja nimi Saukko virallistettiin vasta vuonna 1928.

Saarena 
Saukko oli korkea kalliosaari. Sen kivi oli ehyttä ja kauniin väristä, minkä vuoksi sitä alettiin louhia rakennuskiveksi. Saaren graniittia käytettiin muun muassa hautakivissä sekä Pitkänsillan ja Uspenskin katedraalin rakentamisessa. Saukkoon rakennettiin joitakin varastorakennuksia ja laitureita.

Liittäminen osaksi satamaa 
Saukko sekä viereiset Hietasaari ja Jätkäsaari yhdistettiin 1910-luvulla täyttömaalla yhdeksi suureksi, satama-alueena käytetyksi saareksi, jonne johti Ruoholahdesta leveä, yhdistetty katu- ja rautatiesilta. Alueen yhteisnimeksi tuli Jätkäsaari. Länsisatamasta tuli myöhemmin liikenteellisesti Helsingin suurin satama, jossa matkustajaliikenne yhä kasvaa tänä päivänä. 

Ruoholahden alueella yhdistettiin täyttömaalla suoraan mantereeseen Kellosaari ja Salmisaari. 1960-luvulla täytettiin myös osa Jätkäsaaren pohjoispuolisesta salmesta, jolloin laajentunut Jätkäsaarikin lakkasi olemasta saari, kunnes paikalle myöhemmin kaivettiin Ruoholahden kanava.

Lähteet 

Helsingin entiset saaret
Jätkäsaari
Myrskysukeltajat

Myrskysukeltajat (Pelecanoides) ovat ulappalintujen lahkoon kuuluva merilintujen suku. Siihen  kuuluu neljä lajia. Ne elävät eteläisellä pallonpuoliskolla. Ne pesivät yhdyskunnissa saarissa rannikoiden lähellä.

Lajit 
Perunmyrskysukeltaja (Pelecanoides garnotii)
Sepelmyrskysukeltaja (Pelecanoides magellani)
Pikkumyrskysukeltaja (Pelecanoides georgicus)
Myrskysukeltaja (Pelecanoides urinatrix)

Lähteet

Ulappalinnut
Bruno O’Ya

Bruno O'Ya (syntyjään Bruno Oja, 12. helmikuuta 1933 Tallinna – 9. lokakuuta 2002 Tartto) oli virolais-puolalainen elokuvanäyttelijä, laulaja-muusikko, kirjailija ja anarkisti. Hän aloitti 1959 Riiassa estradilaulajana ja esiintyi elokuvissa samasta vuodesta lähtien. 1960-luvun lopusta asti hän asui ja työskenteli pääasiallisesti Puolassa (Wrocławissa). Hän sai Neuvostoliiton valtiollisen palkinnon roolistaan elokuvassa "Ei kukaan halunnut kuolla" vuonna 1967. Suomessa hän tuli tunnetuksi suomalaiselokuvasta Tuntematon ystävä.

Elokuvaluettelo

1959 – Očaja zemlja
1960 – Твое счастье
1962 – Путь к причалу (Matka satamaan)
1962 – 49 дней (Valtameren armoilla)
1963 – Выстрел в тумане
1963 – Генерал и маргаритки
1964 – Жаворонок (Leivonen)
1965 – Niekas nenorejo mirti (Kukaan ei halunnut kuolla)
1965 – Giperboloid inženera Garina (Insinööri Garinin kuolemansäde)
1965 – Vremja, vpered!
1967 – Kiedy miłość była zbrodnią 
1967 – Operacja `Triest`
1968 – Wilcze echa
1970 – Tödlicher Irrtum
1970 – Pułapka
1971 – Tšornye suhari
1971 – Aktorka
1972 – Kopernik
1972 – Opętanie
1974 – Potop (Vedenpaisumus)
1974 – Głowy pełne gwiazd (Neuvostoupseeri)

1975 – Сватбите на Йоан Асен
1975 – Kazimierz Wielki
1976 – Zaklęty dwór
1977 – Útek zo zlatej krajiny (TV-sarja)
1977 – Znak Orła
1978 – 07 zgło się'
1978 – Kentavry (Kentaurit)
1978 – Tuntematon ystävä
1979 – Cóżeś ty za pani...
1980 – Czułe miejsca
1983 – Ostrze na ostrze
1983 – Wedle wyroków twoich
1984 – Czas dojrzewania
1984 – Przyspieszenia
1984 – Rycerze i rabusie (TV-sarja)
1985 – Przyłbice i kaptury
1986 – Na całość
1986 – Rykowisko
1987 – Pociąg do Hollywood
1988 – Pan Kleks w kosmosie
2001 – Lightmaker

Kirjoja
 
2000 – "Külalisena siin maailmas" (kustantaja Eesti Raamat)

Lähteet

Aiheesta muualla
Bruno O'Yan elokuvaluettelo

Neuvostoliittolaiset laulajat
Neuvostoliittolaiset näyttelijät
Puolalaiset näyttelijät
Virolaiset laulajat
Virolaiset näyttelijät
Virolaiset kirjailijat
Anarkistit
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Aerodynamiikka

Aerodynamiikka on virtausmekaniikan osa-alue, joka tutkii ilman ja kiinteiden kappaleiden vuorovaikutusta niiden liikkuessa toistensa suhteen.

Muu nestemekaniikka
Kaasun ollessa jokin muu kuin ilma puhutaan kaasudynamiikasta tai, jos kyseessä on neste, nestemekaniikasta. 

Ruudin palamisen ja palamiskaasujen virtauksen tapauksessa puhutaan sisäballistiikasta liittyen mm. tykkien tai nk.kemiallisen rakettimoottorin toimintaan.

Aerodynamiikan peruslait
Olennaiset virtausmekaniikan lait ovat
 ideaalikaasun laki ja siitä tehdyt versiot reaalikaasun paineen, tiheyden, kaasuvakion, kaasun moolimäärän ja lämpötilan välisten suhteiden määrittämiseksi
 jatkuvuusyhtälö
 energiataseet

Osa teknistä suunnittelua
Merkittävä osa aerodynamiikkaa on nostovoiman määritys, jota käytetään esim. lentokoneen siipien tai potkurin suunnittelussa. Nostovoiman suunnittelua voidaan joutua käyttämään myös savupiippujen, siltojen jne. rakennusten suunnittelussa estämään flutterin kaltaiset värähtelyilmiöt, jotka voivat tuhota rakenteen.

Toinen puoli aerodynamiikkaa on vastuksen arvioiminen, joka liittyy lentokoneiden lisäksi esim. muuhun liikennetekniikkaan ja asetekniikkaan. Matemaattisesti ja fysikaalisesti vastus voidaan jaotella esim. 
 painevastus
 profiilivastus
 indusoitu eli nostovoimasta aiheutuva vastus
 loisvastus eli parasiittivastus
 muotovastus
 kitkavastus
Esim. hitaasti lentävän lentokoneen siivessä vastus on oleellisesti pienempi, kun siiven rajakerros on laminaari kuin jos se on turbulentti. Rajakerros esiintyy myös maan ilmakehässä lähellä maata olevan kerroksena. 

Lentokonerakenteiden keventyessä aerodynamiikkaa käytetään paljon aeroelastiikkaan, jossa tutkitaan aerodynaamisten ja massavoimien aiheuttamista värähtelyilmiöitä. 

Aerodynamiikka on laajentunut tuulitunnelikokeista CFD-laskentaan 1980-luvulta lähtien.

Katso myös
dynamiikka
hydrodynamiikka

Aiheesta muualla

What Does Keep Them Up There? KENNETH CHANG
NASA Beginner's Guide to Aerodynamics
Aerodynamics for Students, australialainen nettioppikirja
Applied Aerodynamics: A Digital Textbook
Aerodynamics and Race Car Tuning 
Aerodynamic Related Projects
Supersonic wing design 
eFluids Bicycle Aerodynamics
Application of Aerodynamics in Formula One (F1)
Aerodynamics in Car Racing
Aerodynamics of Birds
Aerodynamics and dragonfly wings 
Erkki Haapasen Aerodynamiikan oppikirjan nettiversio
Punjab (Intia)

Punjab ( ) on osavaltio Luoteis-Intiassa. Se rajoittuu lännessä Pakistanin Punjabin provinssiin, Intian Jammu ja Kashmiriin pohjoisessa, Himachal Pradeshiin koillisessa, Haryanaan etelässä ja Rajasthaniin lounaassa. Sen pinta-ala on 50 362 km² ja asukasluku 27 704 236 (2011). Osavaltion pääkaupunki on Chandigarh, joka itsessään ei kuitenkaan kuulu osavaltioon vaan on liittovaltion alue.

Intian jaossa vuonna 1947 Punjabin yhtenäinen alue jaettiin Intian ja Pakistanin hallitsemiin osiin. Intian hallitsema Itä-Punjab jaettiin vuonna 1966 enimmäkseen hindinkieliseen Haryanaan ja pandžabinkieliseen Punjabin osavaltioon. Pohjoisimmista osista muodostettiin Himachal Pradeshin osavaltio ja Chandigarh jäi osavaltiojaon ulkopuolelle erillisalueeksi.

Nimi Punjab tulee sanoista punj - "viisi" ja aab - "vesi". Nämä viisi vettä ovat alueen joet Satluj, Beas, Ravi, Chenab ja Jhelum. Punjabin alueen tärkeistä joista vain kaksi (Satluj ja Beas) virtaa Punjabin osavaltion alueella, ja Ravi on rajajoki.

Punjab on Intian ainoa sikhienemmistöinen osavaltio. Sen asukkaista 57,9 prosenttia (2011) on sikhejä. Amritsarin kaupungissa sijaitsee sikhiläisyyden pyhin paikka, Kultainen temppeli.

Maantiede 
Punjabin korkeinta aluetta on Siwilikin vuoristo osavaltion koillisosassa, missä huiput ulottuvat 900 metriin. Sen eteläpuolella on kukkuloita, joita pitkin virtaa osan vuotta jokia, jotka eivät päädy mihinkään mereen vaan haihtuvat tasangolle tullessaan. Alueen etelä- ja länsiosat ovat jokien halkomaa tasankoa.

Punjabissa on mantereellinen subtrooppinen ilmasto. Kesät ovat hyvin kuumia. Siwalikeilla saadaan eniten sadetta, paikoin yli 1100 mm, kun taas osavaltion lounaisosassa sademäärä jää alle 300 millimetrin. Suurin osa vuoden sademäärästä kertyy monsuunisateista heinäkuun ja syyskuun välisenä aikana.

Hallinnollinen jako

Punjabin osavaltio jakaantuu neljään divisioonaan ja 22 piirikuntaan:

Divisioonat:
Firozpur
Faridkot
Patiala
Jalandhar

Piirikunnat:
Amritsar
Barnala
Bathinda
Fazilka
Firozpur
Fatehgarh Sahib
Faridkot
Gurdaspur
Hoshiarpur
Jalandhar
Kapurthala

Ludhiana
Mansa
Moga
Mohali
Muktsar
Pathankot
Patiala
Rupnagar
Sangrur
Shahid Bhagat Singh Nagar
Tarn Taran

Katso myös 
Kapurthala

Lähteet

Aiheesta muualla
Wembley Stadium

Wembley Stadium on jalkapallostadion Lontoossa Englannissa. Wembleystä on tullut vuosien saatossa englantilaisten jalkapallopyhättö, mutta siellä on ollut paljon muutakin toimintaa. Se toimi vuoden 1948 kesäolympialaisten päänäyttämönä, siellä on järjestetty rock-konsertteja, pelattu rugbya, nyrkkeilty ja ajettu speedwaytä. Englannin maajoukkue pelaa siellä kotipelinsä. Lisäksi Wembleyllä on pelattu FA Cupin ja Liigacupin finaaleja, eri Euroopan cupien finaaleja ja vuoden 1966 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen sekä vuoden 1996 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen finaali. Myös 2020 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen (vuonna 2021) pelejä pelattiin Wembleyllä, mukaan lukien välierät sekä loppuottelu. Wembley toimi myös Tottenham Hotspursin kotikenttänä, kun sen oma stadion oli remontissa vuosina 2017–2019.

Alkuperäinen stadion, niin sanottu vanha Wembley, suljettiin vuoden 2000 lopussa. Se purettiin kokonaan ja sen paikalle rakennettiin täysin uusi areena. Vanhan Wembleyn purkamiseen päädyttiin, koska sitä pidettiin liian vanhana ja kykenemättömänä vastaamaan uuden vuosituhannen haasteisiin. Monista kunnostuksista huolimatta vanhan Wembleyn perusrakenteet olivat pysyneet samana vuodesta 1924. Vanhalla Wembleyllä oli istumapaikkoja 76 000, uudella Wembleyllä 90 000. Uuden Wembleyn ensimmäinen ottelu oli Englanti–Brasilia-maaottelu, joka päättyi tasan 1–1.

Historia 
Jo vuonna 1889 Metropolitan Railway -yhtiön puheenjohtaja Sir Edward Watkin suunnitteli Wembleyn alueelle stadionia, mutta suunnitelma ei toteutunut. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hallitus alkoi suunnitella brittiläisen imperiumin suurnäyttelyä. Alueeksi valittiin Wembleyn alue, ja tilaisuutta varten rakennettiin stadion. Stadionin alkuperäinen nimi oli The Empire Stadium, mutta myöhemmin sitä on alettu kutsua Wembleyksi. Stadionin pääportin molemmin puolin rakennettiin matalat tornit eli niin sanotut kaksoistornit, joista tuli Wembleyn symbolit. Wembley avattiin 23. huhtikuuta 1923 ja ensimmäinen tapahtuma oli vuoden 1923 FA Cupin loppuottelu Bolton Wanderers vastaan West Ham United (päättyi 2–0). Wembleyn ensimmäisen maalin teki David Jack. Arviolta 200 000 ihmistä oli ahtautunut katsomaan peliä stadionille, joka oli rakennettu 125 000 ihmistä varten. Eräs poliisi ratsasti ennen ottelua valkoisella hevosella ympäri kenttää ja kehotti ihmisiä pysymään kentän viivojen ulkopuolella. Tämän vuoksi englantilaiset tuntevat kyseisen loppuottelun nimellä The White Horse final. Vanhan stadionin viimeiseksi peliksi jäi MM-karsintaottelu Englanti–Saksa, joka pelattiin 7. lokakuuta 2000. Katsojia oli 80 000. Saksa voitti ottelun 1–0. Wembleyn viimeisen maalin teki Dietmar Hamann.

Stadionin uusimisen sai tehtäväkseen australialainen Multiplex. Rakennustyöt alkoivat syyskuussa 2002. Rakennustöissä oli viivästyksiä ja taloudellisia takaiskuja.  Stadionin piti valmistua 2005, mutta se avattiin vasta maaliskuussa 2007.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Wembley Stadium 

Lontoon jalkapallostadionit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Olympiastadionit
Kesäolympialaiset 1948
Big Mac

Big Mac (lausutaan IPAn mukaan [big mæk]) on McDonald’s-pikaruokalayhtiön hampurilainen. Se on McDonald’sin ainoa kerroshampurilainen eli hampurilainen, jossa on kolme eri sämpylänosaa: pohja, päällinen ja keskiosa. Sen pihvi on naudanlihaa. Big Mac -hampurilaista myydään McDonald’s-ravintoloissa ympäri maailman. Big Macin kehitti vuonna 1967 Michael "Jim" Delligatti Uniontownissa Pennsylvaniassa, jossa hän toimi McDonald'sin franchising-yrittäjänä. Delligatti kuoli vuonna 2016 98-vuotiaana.  

Hampurilainen koostuu yleisesti kahdesta jauhelihapihvistä, kastikkeesta, salaatista, juustosta, suolakurkusta, kuivasipulista ja sämpylästä. Pihvit on maustettu mineraalisuolalla ja mustapippurilla. Big Macissä käytetään emulgointiaineita E472e3 ja E 4813 sekä säilöntäainetta E282. Erikoiskastike () on Thousand Island -tyyppinen. Valmistusprosessi on yhtiön mukaan salainen, vaikka kastikkeen ainesosat onkin julkaistu. Kastiketta tekee McCormick Iso-Britanniassa.

Big Mac -indeksi 

Big Maciä myydään maailmanlaajuisesti. The Economist on luonut sen pohjalta leikkimielisen Big Mac -indeksin, jolla mitataan eri maiden hintatasoa. Big Mac on standardoitu tuote, joka on kaikkialla samanlainen. Sen kustannuksiin sisältyy raaka-aineiden lisäksi työvoiman hinta. Tämän takia se soveltuu kustannusvertailuihin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Big Mac Suomen McDonald'sin sivuilla

McDonald’sin tuotteet
Hampurilaiset
Georges Bizet

Alexandre César Léopold (Georges) Bizet (25. lokakuuta 1838 Pariisi – 3. kesäkuuta 1875 Bougival, lähellä Pariisia) oli ranskalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten oopperastaan Carmen.

Bizet pääsi arvostettuun Pariisin konservatorioon jo yhdeksänvuotiaana. Vuonna 1857 hän voitti palkinnon yksinäytöksisellä operetillaan Le Docteur Miracle. Tämän jälkeen Bizet opiskeli kolme vuotta Roomassa. Siellä hän sävelsi muun muassa C-duurisinfoniansa ja oopperan Don Procopio. Palattuaan Roomasta Bizet asui loppuelämänsä Pariisissa ja omistautui täysin säveltämiselle. Vuonna 1863 hän sävelsi oopperan Helmenkalastajat (Les pêcheurs de perles). Vuonna 1875 valmistui Bizet'n tunnetuin teos, Prosper Mériméen pienoisromaaniin pohjautuva Carmen. Siitä ei tullut heti menestystä, mutta nykyään oopperaa pidetään yhtenä 1800-luvun merkittävimmistä. Bizet itse kuoli muutama kuukausi ensiesityksen jälkeen vain 36-vuotiaana. Ilmeisesti Carmenin aluksi saama viileä vastaanotto vaikutti osaltaan Bizet'n terveyden ennenaikaiseen murtumiseen.

Sävellyksiä

Oopperat ja operetit
Le Docteur Miracle
Don Procopio
Helmenkalastajat
La Jolie Fille de Perth
Djemilah
Don Rodrigue
Carmen

Sinfoniat
Sinfonia, C
Sinfonia, C, 'Roma'
Ode-sinfonia, 'Vasco da gama'

Orkesteriteokset
Alkusoitto, A
Scherzo ja hautajaismarssi, f-molli
Hautajaismarssi, b-molli
Arlesitar
Petite Suite d'Orchestre
Alkusoitto 'Patrie'

Hengellinen musiikki
Clovis ja Clothilde (kantaatti)
David (kantaatti)
Te Deum

Teokset kosketinsoittimille
Nocturne, D
Lasten leikit, pianoduo
Tunteellinen keskustelu
Kuutamokävely
Kolmas tanssi

Laulut
47 laulua
Elämässäni on salaisuus
Sinä et rukoile

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
Vapaasti käytettävissä olevia Bizet'n partituureja Mutopia Project

Ranskalaiset säveltäjät
Ranskalaiset oopperasäveltäjät
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1838 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kemiallinen merkki

Kemiallinen merkki on lyhyt, latinalaisia aakkosia käyttävä merkintätapa alkuaineelle. Kaikilla luonnollisilla alkuaineilla on yksi tai kaksi kirjainta pitkä kemiallinen merkki, mutta joillakin keinotekoisilla alkuaineilla se on väliaikaisesti kolme kirjainta pitkä. Kemiallisilla yhdisteillä on niissä olevien alku­aineiden kemiallisista merkeistä yhdistämällä muodostetut kemialliset kaavat.

Kun alkuaineen kemiallisessa merkissä on kaksi kirjainta, on aina ensimmäinen kirjain isolla ja jälkimmäinen pienellä. Täten esimerkiksi Co on koboltin kemiallinen merkki, kun taas CO on hiilimonoksidin eli hiilen (C) ja hapen (O) yhdisteen kemiallinen kaava. 

Kemiallisia merkkejä ja kaavoja käytetään esimerkiksi lyhenteinä, materiaalitekniikassa ilmaisemaan lejeerinkien seossuhteita ja reaktioyhtälöissä. Ne otettiin käyttöön 1800-luvun alkupuolella Jöns Jacob Berzeliuksen aloitteesta.  Merkit ovat alkuaineiden latinalaisten nimien lyhenteitä, esimerkiksi Au (kulta) on peräisin latinan sanasta aurum. Ne ovat tunnettuja maailmanlaajuisesti, kun taas monien vanhoista ajoista tunnettujen alku­aineiden nimet vaihtelevat eri kielissä. Niinpä esimerkiksi natriumin ja kaliumin kemialliset merkit ovat kaikkialla maailmassa Na ja K, vaikka muun muassa englannin kielessä näiden alkuaineiden nimet ovatkin  sodium ja potassium. 

Alkuaineen merkki on sama saman alkuaineen kaikille isotoopeille. Mikäli ne on tarpeen erottaa toisistaan, esimerkiksi ydin­fysiikassa, lisätään merkin yhteyteen isotoopin massaluku, joka kirjoitetaan merkin eteen yläkulmaan. Esimerkiksi 14C tarkoittaa hiili-isotooppia, jonka massaluku on 14, eli ns. radio­hiiltä.  Toisinaan lisätään myös alku­aineen järjestys­luku merkin eteen alakulmaan, jolloin mainitun isotoopin merkki on 146C.

Järjestysluvultaan suurimpia alkuaineita ei ole välttämättä vielä virallisesti nimetty, vaan ne ovat saaneet väliaikaisen nimen perustuen latinankielisiin lukusanoihin. Niiden väliaikaiset kemialliset merkit ovat kolmi­kirjaimisia, esimerkiksi alkuaine 119 on ununennium (Uue). Nykyisin suurin pysyvästi nimetty alkuaine on oganesson (Og), järjestysluku 118.

Suomalaisista alkuaineelle nimensä on antanut Johan Gadolin (gadolinium).

Katso myös 
Luettelo alkuaineista
Alkuaineiden jaksollinen järjestelmä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kemiallinen nimeäminen
Merkintätavat
Seulonnan keskeiset artikkelit
William Shatner

William Shatner (s. 22. maaliskuuta 1931 Montreal) on kanadalainen näyttelijä, elokuvatuottaja, kirjailija ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Star Trek -televisio­sarjan kapteeni James T. Kirkinä sekä Boston Legal -sarjan Denny Cranena.

Shatner on julkaissut lukuisia kirjoja ja levyjä.

Shatner osallistui 90-vuotiaana oikealle 11 minuuttia kestäneelle avaruus­lennolle 13. loka­kuuta 2021 Blue Origin -yhtiön raketilla. Hänestä tuli tuolloin iäkkäin avaruudessa käynyt ihminen.

Yksityiselämä 

Shatner on ollut naimisissa neljä kertaa, Elizabeth Anderson Martinin (2001–2019), Nerine Kiddin (1997–1999), Marcy Laffertyn (1973–1996) ja Gloria Randin (1956–1969) kanssa. Shatnerilla on kolme lasta, Leslie Carol (1958), Lisabeth Mary (1960) ja Melanie (1964) ensimmäisestä liitostaan Gloria Randin kanssa.

Bibliografia

Fiktiokirjat 

TekWar-sarja
Star Trek -sarja
Shatner, Judith Reeves-Stevens ja Garfield Reeves-Stevens
 Star Trek: The Ashes of Eden, 1995. ISBN 0-671-52035-0
 Star Trek: The Return, 1996. ISBN 0-671-52610-3
 Star Trek: Avenger, 1997. ISBN 0-671-55132-9
 Star Trek: Spectre, 1998. ISBN 0-671-00878-1
 Star Trek: Dark Victory, 1999. ISBN 0-671-00882-X
 Star Trek: Preserver, 2000. ISBN 0-671-02125-7
 Star Trek: Captain’s Peril, 2002. ISBN 0-7434-4819-7
 Star Trek: Captain's Blood, 2003. ISBN 0-671-02129-X
War-sarja
 Man o’ War, 1996. ISBN 0-399-14131-6
 The Law of War, 1998. ISBN 0-399-14360-2
Quest for Tomorrow -sarja
 Delta Search, 1997. ISBN 0-06-105274-4
 In Alien Hands, 1997. ISBN 0-06-105275-2
 Step into Chaos, 1999. ISBN 0-06-105276-0
 Beyond the Stars, 2000. ISBN 0-06-105118-7
 Shadow Planet, 2002. ISBN 0-06-105119-5
Sarjakuva
 Star Trek: The Ashes of Eden. DC Comics, 1995. ISBN 1-56389-235-9

Tietokirjat 

 Captain's Log: William Shatner's Personal Account of the Making of "Star Trek V: The Final Frontier", Lisabeth Shatner, 1989. ISBN 0-671-68652-6
 Star Trek Memories, Shatner ja Chris Kreski, 1993. ISBN 0-06-017734-9
 Star Trek Movie Memories, Shatner ja Chris Kreski, 1994. ISBN 0-06-017617-2
 Get a Life!, Shatner ja Chris Kreski, 1999. ISBN 0-671-02131-1
 Star Trek: I’m Working on That: A Trek from Science Fiction to Science Fact, Shatner ja Chip Walker, 2002. ISBN 0-671-04737-X

Diskografia

Valikoitu filmografia 

 Star Trek (1966–1994)
 Kolmas kivi auringosta (1999–2000)
 Boston Legal (2004–2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut
 Star Trekin kotisivut

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Kanadalaiset kirjailijat
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Star Trek
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Musikaali

Musikaali on näytelmä tai elokuva, jossa teatterinomaiseen toimintaan ja vuoropuheluun on lisätty ajan viihdemusiikin tyylissä toteutettuja laulu- ja tanssinumeroita. 

Eurooppalaisperäiset ooppera ja operetti saivat Yhdysvalloissa uuden jatkumon musikaalista. 1800-luvun Amerikassa lähinnä kiertävät teatteriseurueet esittivät usein tanssi- ja musiikkinumeroita, jotka eivät juonellisesti liittyneet toisiinsa. Musikaali liitti juonella numerot toisiinsa ja oopperan tai operetin tapaan kertoivat kokonaisen tarinan.  Usein musikaalin musiikki oli kuitenkin tyylillisesti kevyempää ja se sai aineksia amerikkalaisesta kansanmusiikista kuten bluesperinteestä, ja suurimuotoisesta konsertti- ja viihdemusiikista. Musikaalin sisältö on yleensä romanttinen ja komediallinen, mutta nykyaikainen musikaali voi käsitellä hyvin erilaisia, vakaviakin aiheita. Musikaali on ennen kaikkea yhdysvaltalainen ilmiö, erityisesti New Yorkin Broadwayllä tuotetaan edelleen lukumääräisesti eniten musikaaleja.  

Varhaisessa vaudeville-teatteriesityksissä oli jo 1890-luvulla tapana lisätä ajan tunnettuja sävelmiä kevyeen juoneen.  Varhaisissa musikaaleihin vaikuttivat musiikillisesti muun muassa synkopoitu ragtime-musiikki, joka 1800–1900-lukujen vaihteissa syntyi ja tuli muotiin, ja myös jazzin eri tyylit.

Nykyään musikaalit ovat usein läpisävellettyjä, itsenäisiä teoksia, jotka käyttävät aikansa popmusiikin tyyliä ja ne voivat kosketella kipeitäkin aiheita. Edelleen musikaalia kuitenkin pidetään juonellisesti kevyenä ja usein romanttinen liioittelu ja absurdit tilanteet kuuluvat musikaaleihin.

Tunnettuja musikaaleja 

Annie
Billy Elliot
 Cats
 Chicago
 Evita
 Viulunsoittaja katolla
 Hair
 Jesus Christ Superstar
 Les Misérables
 A Little Night Music
 My Fair Lady
 Oklahoma!
 The Phantom of the Opera
 Sound of Music
 West Side Story
 Grease
 Tanz der Vampire
 The Rocky Horror Show
 Mamma Mia!
 Sweeney Todd
 Wicked
Maija Poppanen
Hamilton

Tunnettuja musikaalisäveltäjiä 

 Irving Berlin
 Leonard Bernstein
 George Gershwin
 Jerome Kern
 Sylvester Levay
 Cole Porter
 Richard Rodgers ja Oscar Hammerstein II
 Andrew Lloyd Webber
 Stephen Sondheim
Stephen Schwartz
Benj Pasek ja Justin Paul
Benny Andersson ja Björn Ulvaeus
Jerry Bock
Frank Wildhorn
John Kander ja Fred Ebb
Claude-Michel Schönberg
Lin-Manuel Miranda
Jason Robert Brown

Aiheesta muualla
 Suomessa esitettyjä musikaaleja kausittain Musikaalit Suomessa -sivustolla.

Elokuvalajityypit
Teatteri
Fado

Fado on Portugalissa 1820-luvulla kehittynyt kansanmusiikin tyylilaji. Tyylilaji kehittyi mahdollisesti brasilialaisista musiikin tyylilajeista, kuten lundumista ja modinhasta. Fadon merkittävimmät tyylilajit ovat Lissabonin fado (fado de Lisboa) ja Coimbran fado (fado de Coimbra), joista Lissabonin fado on vanhempi. Coimbran fadosta tuli suosittua 1900-luvun alkupuolella. Sanoituksiltaan fado on tyypillisesti surumielistä.

Fado liitettiin vuonna 2011 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Asiaa lobattiin portugalilaisten taholta aktiivisesti pari vuotta. Keulakuvina hankkeen edistämisessä toimivat Mariza ja Carlos do Carmo.

Fadomuusikkoja ja -yhtyeitä 
 Cristina Branco (s. 1972)
 Alfredo Marceneiro (1891–1982) 
 Mafalda Arnauth (s. 1974)
 Mariza (s. 1973) 
 Dulce Pontes (s. 1969)
 Amália Rodrigues (1920–1999)
 Maria Severa (1800-luvulla)
 Madredeus
 Misia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Portal do Fado
  Helsingin kaupunginkirjaston Fado-aihepaketti
Kersantti

Kersantti (vanh. ransk. sergent,  palveleva, palvelija, myöh. lat. erityisesti kuninkaan palvelija tai vasalli; lyhenne kers.) on aliupseerin arvo armeijassa.

Historia
Kersantti tunnettiin jo 1200-luvulla merkityksessä sotilaspalvelija. Myöhäiskeskiajalla kersantti saattoi olla hyvin korkea arvo. Sana vakiintui 1500-luvun ensimmäisellä puoliskolla tarkoittamaan aliupseeria.

Kersantti Suomessa
Kersantti on Suomen puolustusvoimissa käytössä oleva aliupseerin sotilasarvo. 

Suomalaisen kersantin arvomerkissä on kolme kapeaa kaluunakulmaa. Kersantti on niin sanottu perussotilasarvo, josta on johdettu alempi alikersantti ja ylempi ylikersantti. Upseerikokelas rinnastetaan kersanttiin, mutta on käytännön syistä varusmieskersanttia vanhempi.

Suomessa kersantit kuuluvat kahteen pääryhmään. Varusmieskersantit ovat ryhmänjohtajia, jotka on ylennetty tavanomaista vaativamman tehtävänsä tai erityisen hyvän palveluksen tai johtamistaitojen perusteella kersanteiksi. Tyypillinen tehtävä on joukkueen varajohtaja. Palkattuun henkilökuntaan kuuluvat kersantit ovat vakituisia tai määräaikaisessa virassa  palvelevia sopimussotilaita tai aliupseereita. Nämä palvelevat yleensä kouluttajina (sopimussotilaat) tai erikoistehtävissä (aliupseerit), esimerkiksi varuskunnan vartiostossa. 

Reservissä kersantiksi voidaan ylentää vähintään kymmenen päivää kertausharjoituksissa palvellut alikersantti. Kersantti on korkein sotilasarvo johon miehistöön kuuluva pystyy ylenemään ilman aliupseerikoulun suorittamista. Mikäli reserviläinen ylennetään alikersantista kersantiksi ilman aliupseerikoulun suorittamista, täytyy ylennysperusteiden olla hyvin painavat.

Kersantti muissa maissa
Saksa on länsimaiden joukossa poikkeus, sillä sen armeijassa ei käytetä ranskan sergeant-sanaan palautuvaa arvonimeä, vaan kersanttia vastaava arvo on Stabsunteroffizier.

Kersantin arvon englanninkielinen vastine on käytössä myös englanninkielisten maiden poliisivoimissa, mutta se ei tarkoita kersanttia, vaan ylikonstaapelia.

Kuvitteellisia kersantteja
 Kersantti Ärjylä, Masi-sarjakuvassa. Stereotyyppinen kuvaus yhdysvaltalaisesta vääpelistä (arvomerkki on E-7, Sergeant First Class). Arvon todellinen merkitys ja sen käännös kuvaavat hyvin sotilasarvon kääntämiseen liittyviä vaikeuksia.
Kersantti Karoliina, Popedan kappaleessa ”Kersantti Karoliina”.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Aliupseerit
Sotilasarvot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ylikersantti

Ylikersantti (lyhenne ylik.) on Suomen puolustusvoimissa käytössä oleva aliupseerien sotilasarvo. Ylikersantin arvomerkissä on neljä kapeaa kaluunakulmaa. Ylikersanttia alempi arvo on kersantti ja ylempi vääpeli.

Ylikersantti Suomen puolustusvoimissa

Ylikersantit toimivat muun muassa opetusaliupseereina, joukkueenjohtajina tai kouluttajina sekä vartio- ja sotilaspoliisialan ammattitehtävissä.

Ylikersantit aiemmin

Vuosina 1994–2007 reservin vänrikit / aliluutnantit palvelivat sopimussotilaana ylikersantin arvossa. Nykyään ylikersantti on kuitenkin reservin aliupseereille ja aliupseerin virassa palvelevien arvo.

Ylikersantit muissa valtioissa

Monissa anglosaksisissa maissa kuten Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa vastaava sotilasarvo on nimeltä Staff Sergeant. Yhdysvaltojen laivaston vastaava arvo on Petty Officer First Class ja Ison-Britannian kuninkaallisessa laivastossa Petty Officer. Suomen merivoimien arvoja englanniksi käännettäessä käytetään yleensä yhdysvaltalaisia arvoja, koska arvorakenne on samankaltainen.

Lähteet 

Aliupseerit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sotilasarvot
Sotilasmestari

Sotilasmestari (lyhenne sotmest) on Suomen puolustusvoimissa sekä Rajavartiolaitoksessa käytössä oleva sotilasarvo. Sotilasmestari kuuluu aliupseereihin, ja on näistä sotilasarvoltaan korkein. Arvoon voidaan ylentää mestaritason tehtävissä ja aliupseerien mestariopinnot suorittanut ammattisotilas, joka on hankkinut laajan kokemuksen. Ylennyksen edellytyksenä on aina hyvä fyysinen suorituskyky ja kenttäkelpoisuus.

Sotilasmestarista seuraavaksi alempana sotilasarvoltaan on ylivääpeli (merivoimissa ylipursimies) ja ylempänä upseereihin lukeutuva vänrikki (merivoimissa aliluutnantti). Vielä 1990-luvulla sotilasmestari oli rauhan aikana sotilaana vanhempi kuin vänrikki ja aliluutnantti (sodan aikana arvojärjestys olisi ollut toisin päin), mutta myöhemmin tämä poikkeama poistettiin, ja vänrikistä tuli sotilasmestaria vanhempi sotilas niin rauhan kuin sodankin aikana.

Nykyisessä järjestelmässä upseeri on aina aliupseerien esimies ja aliupseeri miehistöön kuuluvien esimies.

Sotilasmestarin arvomerkissä on yksi paksu ja sen alapuolella kaksi ohuempaa arvomerkkikulmaa. Sotilasmestari on ylin sekä kantahenkilökunnan että reservin aliupseerin arvoista. Sotilasmestarin arvo oli käytössä myös vanhassa toimiupseerijärjestelmässä. Sotilassanonnan mukaan sotilasmestari on ollut ”aliupseerien kenraali”. Samalla, kun otettiin käyttöön nimitys sotilasammattihenkilö vuonna 1995, kantahenkilökunnan sotilasarvoista lakkautettu sotilasmestarin sotilas- ja palvelusarvo palautettiin käyttöön, ja ensimmäinen uusi sotilasmestari nimitettiin kesällä 2005.

Sotilasmestarin tehtäviä ovat esimerkiksi joukko-osaston esikunnan toimistoupseerin ja sotilasopetuslaitosten vanhemman kouluttajan tehtävät sekä vartioston johtajan tehtävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ruotuväki  Uutinen sotilasmestarien paluusta

Sotilasarvot
Aliupseerit
Seulonnan keskeiset artikkelit
UNMEE

UNMEE eli United Nations Mission in Ethiopia and Eritrea on heinäkuussa 2000 alkanut Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaamis- ja sotilastarkkailuoperaatio Etiopian ja Eritrean raja-alueella. Operaatioon on osallistunut enimmillään 4 200 sotilasta 47 maasta. Sen päätehtävänä on valvoa Etiopian ja Eritrean raja-alueilla maiden välistä rauhansopimusta. Vuosina 1998–2000 maat kävivät keskenään rauhansopimukseen päättyneen rajasodan, jossa kuoli 70 000 ihmistä.

Yhdistyneiden kansakuntien suomalainen Rauhanturvajoukko Etiopiassa ja Eritreassa (YKSRJEE) toimi 207 hengen vahvuisena  alueella 14. kesäkuuta 2003 – 15. joulukuuta 2004. Rauhanturvajoukon poistumisen jälkeen alueelle jäi neljä suomalaista upseeria esikuntaan Asmaraan sekä seitsemän sotilastarkkailijaa.

7. joulukuuta 2005 julkistettiin, että Eritrea on lähettänyt YK:lle kirjeen, jossa se määrää länsimaiset rauhanturvaajat poistumaan Eritreasta kymmenen päivän kuluessa. Kirje koski ainoastaan UNMEE-operaatioon osallistuvia henkilöitä, ei esimerkiksi Punaisen ristin henkilöstöä. Osa Asmaran esikunnan toiminnasta ja henkilöstöstä siirrettiin Etiopian Addis Abebaan.

Aikaisemmin syksyllä Eritrea oli jo kieltänyt rauhanturvaajien helikopterilentotoiminnan, mikä vaikeutti tehtävien suorittamista (mm. henkilöstön sairausevakuointeja ja rajavyöhykkeen tarkkailua ilmasta). Eritrea myös rajoitti maapartioiden liikkumista rajavyöhykkeellä. Eritrea on ilmoittanut olevansa tyytymätön siihen, että se ei ole vielä saanut haltuunsa kaikkia rauhansopimuksen sille lupaamia alueita. (Vrt. BBC:n kartta alueesta). Suomesta paikalla on kaksi rauhanturvaajaa.

Vastalauseena Eritrean YK:n henkilöstöön kohdistamille rajoitteille uhkasi Yhdistyneet kansakunnat eräänä vaihtoehtona vetää joukkonsa pois Eritrean ja Etiopian väliseltä rajalta, mikä olisi saattanut merkitä uutta Eritrean ja Etiopian välistä rajasotaa.

Syksyllä 2006 Eritrea siirsi joukkojaan rajavyöhykkeelle sadonkorjuuseen, mitä on tapahtunut muinakin vuosina. Tällä kertaa mukana oli kuitenkin useita tankkeja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Suomalaiset vetäytyvät Eritreasta 
 Rauhanturvaajien merkit
 UNMEE Puolustusvoimien sivuilla 
 UNMEE:n virallinen kotisivu
 UNMEEOnline - Operaation kotisivut

Eritrea
Etiopia
Rauhanturvaoperaatiot
Ken-Marti Vaher

Ken-Marti Vaher (s. 5. syyskuuta 1974 Tallinna) on virolainen poliitikko, joka toimi Ansipin kolmannen hallituksen sisäministerinä edustaen Isänmaan ja Res Publican liittoa. Aiemmin Vaher on toiminut maansa oikeusministerinä.

Vaher on opiskellut lakia ja valmistunut Tarton yliopistosta vuonna 1996.

Partsin hallituksen kaatuminen 
Vaher toimi Partsin hallituksen oikeusministerinä 10. huhtikuuta 2003–13. huhtikuuta 2005. Hallitus kaatui 21. maaliskuuta 2005 Vaherin saatua epäluottamuslauseen, jonka puolesta äänesti Riigikogun 54 edustajaa 101:stä. Epäluottamuslause kohdistui Vaherin suunnitelmaan korruptionvastaisen kamppailun tehostamiseksi. Äänestyksen jälkeen pääministeri Parts ilmoitti eroavansa ja hallituksensa ajan olevan ohi.

Vaher oli ehdottanut, että syyttäjien täytyisi vuosittain tuoda oikeuteen etukäteen kiintiöity määrä korruptiotapauksia. Vaikka Vaher epäilemättä oli tarkoittanut mallinsa lisäämään korruptionvastaista toimintaa, mallia perustellusti arvosteltiin naivismista: mikäli korruptio jossakin vaiheessa muodostuisi vähäiseksi, kiintiöajattelu motivoisi syyttäjiä tekemään keinotekoisia tai lähes aiheettomia syytteitä, mikäli taas korruptio muodostuisi suureksi, kiintiö voisi estää vakavienkin korruptiojuttujen saamisen syytetointen kohteiksi. Lisäksi kiintiön asettaminen houkuttelee laiskempia virkamiehiä täyttämään kiintiön vaivattomimmilla jutuilla, jättäen hankalammat jopa tutkimatta. 

Huomattavasti järkevämpänä mallina Vaherin suunnitelman vastustajat pitivät oikeusviranomaisten henkilöstöresurssien ja asiantuntemuksen parantamista ja voimavarojen kohdistamista sellaisiin korruptiojuttuihin, joiden saamisella tuomiolle olisi suurin vaikuttavuus ja ennalta ehkäisevyys.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vaherin kotisivu 

Isänmaan ja Res Publican liiton poliitikot
Riigikogun jäsenet
Viron oikeusministerit
Viron sisäministerit
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Ж

Ж on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.

Ääntäminen
Ж ääntyy tavallisesti joko soinnillisena postalveolaarisena frikatiivina /ʒ/ tai soinnillisena liudentuneena postalveolaarisena frikatiivina /ʓ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʒ/, makedoniassa /ʒ/, serbiassa /ʒ/, ukrainassa /ʒ/, valkovenäjässä /ʒ/ ja venäjässä /ʒ/ tai /ʓ/. Marissa ж esiintyy vain vierasperäisissä sanoissa.
З

З on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa. Kirjainmerkki muistuttaa ulkonäöltään arabialaista numeroa 3.

Ääntäminen
З ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena frikatiivina /z/, soinnillisena liudentuneena alveolaarisena frikatiivina /zʲ/ tai soinnillisena alveopalataalisena frikatiivina /ʑ/. Sen äännearvo on bulgariassa /z/ tai /zʲ/, makedoniassa /z/, marissa /z/ serbiassa /z/, ukrainassa /z/ tai /zʲ/, valkovenäjässä /z/ tai /ʑ/ ja venäjässä /z/ tai /zʲ/.
Л

Л on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
Л ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena lateraalina /l/ tai soinnillisena liudentuneena alveolaarisena lateraalina /lʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /l/ tai /lʲ/, makedoniassa /l/, marissa /l/ tai /ʎ/, serbiassa /l/, ukrainassa /l/ tai /lʲ/, valkovenäjässä /l/ tai /lʲ/ ja venäjässä /l/ tai /lʲ/. Serbiassa soinnillisen liudentuneen alveolaarisen lateraalin merkki on љ.
А

А on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki A. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.

Ääntäminen
А ääntyy tavallisesti vokaalina  tai [ʌ]. Sen äännearvo on [a] bulgariassa, makedoniassa, marissa, serbiassa, ukrainassa, valkovenäjässä ja venäjässä.
Mustavalolamppu

Mustavalolamppu on lamppu, joka tuottaa suuritaajuista, lähes täysin vaaratonta ultraviolettisäteilyä (UV-A). Ultraviolettisäteily saa fluoresoivat ja fosforisoivat aineet säteilemään näkyvää valoa, esimerkiksi valkaistun paperin ja kankaan, hampaat ja neonvärit sekä pimeässä loistavat materiaalit. Mustavalolamppuja käytetään muun muassa seteleiden aitouden tunnistavissa laitteissa ja viihdelaitteena tanssiravintoloissa. Mustavalolamput ovat teknisesti loisteputkia, elohopeahöyrylamppuja tai hehkulamppuja. Useimmat mustavalolamput säteilevät myös himmeää näkyvää violettia valoa.

Mustavalolamppu on myös kotikäyttöön sopiva. Mustavalolamppuja on saatavana energiansäästölampun kaltaisina kompaktimalleina, jollaisen voi laittaa tavallisen lampun tilalle.

Lamput
Й

Й on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, marin, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.

Ääntäminen
Й on bulgariassa, marissa, ukrainassa, valkovenäjässä ja venäjässä palataalisen puolivokaalin /j/ merkki, joskin kyseistä foneemia merkitään joissakin asemissa myös muilla vokaalimerkeillä (esim. я ja ю). Makedoniassa ja serbiassa äännettä merkitään kaikissa asemissa kirjaimella Ј.