joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raimo Päivinen

Raimo Ensio Päivinen (s. 17. heinäkuuta 1934 Kitee) on suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuonna 1979.

Työuransa Päivinen teki Postin palveluksessa vuodesta 1951 ja toimi muun muassa ensimmäisenä ekspeditöörinä Ilomantsissa vuosina 1977–1981, postikonttorin päällikkönä vuosina 1982–1986 ja postialueen päällikkönä vuodesta 1987.

Päivinen toimi kansanedustajana ajalla 1. helmikuuta 1979 – 23. maaliskuuta 1979 edustaen Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului Sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Edustajana hän seurasi Mikkelin läänin maaherraksi siirtynyttä Uki Voutilaista. Presidentin valitsijamiehenä Päivinen oli vuonna 1982.

Kunnallisia luottamustoimia Päivisellä on ollut Ilomantsissa muun muassa kunnanvaltuuston jäsenenä ja kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Pohjois-Karjalan keskussairaalan kuntainliiton liittohallituksessa ja Pohjois-Karjalan liiton maakuntahallituksessa. Kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1994.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Ilomantsin kunnanvaltuutetut
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Wrath ov the Gods / Moonastray


Wrath ov the Gods / Moonastray on puolalaisten metalliyhtyeiden Vesanian ja Black Altarin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2002.

Albumista julkaistiin rajoitettu 666 kappaleen painos, jotka on kaikki käsin numeroitu sekä verellä signeerattu.

Kappaleet 
Black Altar

Vesania

Kokoonpanot

Vesania 
 Orion – sähkökitara, laulu
 Daray – rummut
 Heinrich – bassokitara
 Hatrah – kosketinsoitin
 Annahvahr – sähkökitara, laulu

Black Altar 
 Shadow – laulu, bassokitara
 Antichrist – rummut
 Drakkheim Mysteriis – sähkökitara 
 Lord von Skaven – sähkökitara

Aiheesta muualla 
 

Vesanian albumit
Vuoden 2002 split-albumit
Timololi

Timololi on epäselektiivinen beetasalpaaja. Se kehitettiin propranololin jälkeen. Timololin valmistenimenä on ollut muun muassa Blocanol. Sydänsairauksiin käytettävänä lääkkeenä, ovat annostelujen vahvuudet olleet 10 ja 15 mg tabletit. Normaali tavanomainen vuorokausiannostelu on liikkunut alueella 30 - 45 mg/vrk. Suurin sallittu annostus on 60 mg/vrk.

Timololia käytetään myös silmätippoina (guttae), jolloin lääkeaine alentaa silmänpainetta.

Timololilla on mainittu olevan sellainen vaikutus, ettei se harventaisi sydämen syketiheyttä liian matalalle tasolle, suurempia annostuksia käytettäessä. Yliannostusta voidaan hoitaa antagonistisilla lääkkeillä eli vastavaikuttajilla, antidooteilla: kuten noradrenaliinilla, atropiinilla, isoprenaliinilla, aminofylliinilla tai glukagonilla - sekä myös näiden yhdistelmällä, joskin aina tapauksesta riippuen. 

Lääkehoidon äkillinen keskeytys saattaa pahentaa sydänperäistä oireistoa. Muun muassa rintakipuja (angina pectorikseen liittyvinä) saattaa tällöin esiintyä. Keuhkoastmapotilailla lääkitys timololilla saattaa pahentaa sairautta.

Timololilla ja eräillä muilla lääkkeillä samanaikaisesti käytettynä kuten kinidiini, simetidiini, reserpiini, klonidiini sekä barbituraatti-, analgeetti- tai ergotalkaloidihoito voi aiheuttaa yhteisvaikutuksia.

Lähteet 
Alfering, Sirkku – Olli, Marcus – Tuomi, Eero: Lääkkeet ja niiden käyttö, WSOY-SHKS, 1977 (s. 50, 61) ISBN 951-0-06936-1 (ensipainos 1973)
1976 Lääkevalmisteet – Pharmaca Fennica, PF-76. Lääketeollisuusyhdistys ry. sekä Lääketuojat ry. Helsinki, 1976. Painopaikka Länsi-Suomi Oy, Rauma.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea) vamisteyhteenveto: Oftan Timolol silmätipat  (pdf)
PubChem: Timolol 
DrugBank: Timolol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Timolol 

 Beetasalpaajat
WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Tangiwain rautatieonnettomuus

Tangiwain rautatieonnettomuus oli Uudessa-Seelannissa 24. joulukuuta 1953 kello 22:21 tapahtunut raideliilenneonnettomuus. Wellingtonista Aucklandiin kulkenut juna syöksyi sillan romahdettua Whangaehujokeen Tangiwaissa 10 kilometrin päässä Waiourusta Pohjoissaaren keskiosassa. Junan 285 matkustajasta 151 kuoli. Junaonnettomuus on pahin Uuden-Seelannin historiassa.

Tausta ja onnettomuus
Sää onnettomuuspäivänä oli ollut hyvä, eikä sadetta ollut juurikaan ollut. Mikään ei viitannut siihen, että Whangaehujoki saattaisi tulvia. Kello 19 tavarajuna oli ylittänyt Whangaehun yli menevän rautatiesillan, eikä sen henkilökunta ollut huomannut mitään erikoista. Tilanne muuttui, kun läheisellä Ruapehu-vuorella sijainnut kraatterijärvi murtui ja kaksi miljoonaa kuutiometriä vettä vapautui jokeen. Tulva johti lähes kuusi metriä korkeaan hyökyaaltoon, joka iskeytyi rautatiesiltaan kello 22:10 ja 22:15 välillä. Samaan aikaan siltaa lähestyi matkustajajuna numeroltaan Ka 949, jossa oli yhdeksän vaunua.

Junan lähestyessä siltaa, oli mies läheisestä kaupungista tullut autollaan veden alle jäänelle sillalle. Huomatessaan junan lähestyvän, hän yritti ohjata soihdulla junaa pysähtymään. Veturinkuljettajan oletetaan nähneen tämän, sillä hän teki hätäjarrutuksen 200 metriä ennen siltaa, mutta ei onnistunut pysäyttämään junaa ennen siltaa, joka petti veturin alla. Veturi putosi jokeen ja veti viisi ensimmäistä vaunua mukanaan. Neljä näistä vaunuista tuhoutui kokonaan virrassa. Sillalle jääneistä vaunuista ensimmäinen jäi osittain roikkumaan sillalta. Konduktöörit kehottivat ihmisiä siirtymään vaunun takaosaan samalla hetkellä, kun se putosi jokeen ja veti mukanaan kolme muuta vaunua. Vaunut kulkivat virran mukana alavirtaan, jossa ne lopulta pysähtyivät joen rannalle. Näissä vaunuissa olleista 22 henkilöstä vain yksi kuoli. Matkustajien onnistui rikkoa vaunun ikkunat, ja he muodostivat tulvaveden laskettua ihmisketjun, niin että pääsivät rannalle.

Selviytyneiden etsinnät
Ensimmäisten paikalle saapuneiden viranomaisten joukossa oli Leo Smidt, wairaulainen poliisi. Hän oli tullut tutkimaan outoa ääntä joka oli kuulunut lähistön asukkaiden luo saakka. Onnettomuuspaikalle tuli poliiseja, laivaston jäseniä ja paikallisia maanviljelijöitä. Läheisestä Waiourunsotilastukikohdasta saatiin apua kuljetuksiin ja eloonjääneiden asuttamiseen. Joen vesi oli laskenut huomattavasti jo 45 minuuttia onnettomuuden jälkeen. Eloonjääneiden etsintä muuttui kuitenkin pian enää ruumiiden etsimiseksi. Ruumita oli ajautunut jopa 130 kilometrin päähän joen alajuoksulle asti. Kahdenkymmenen ihmisen ruumista ei löydetty lainkaan ja niiden uskottiin huuhtoutuneen merelle asti.

Lähteet

Vuoden 1953 junaonnettomuudet
Onnettomuudet Uudessa-Seelannissa
War Without End


War Without End on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Warbringerin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.

Kappaleet

Kokoonpano 
 John Kevill – laulu
 John Laux – kitara
 Adam Carroll – kitara
 Andy Laux – basso
 Ryan Bates – rummut

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 War Without End discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 esikoisalbumit
Warbringerin albumit
Firefrost Arcanum


Firefrost Arcanum' on puolalaisen black metal -yhtye Vesanian ensimmäinen studioalbumi. Albumi nauhoitettiin, miksattiin ja masteroitiin talven 2001 ja kesän 2002 aikana Selani Studiossa Olsztynissa, Puolassa. Levy julkaistiin vuonna 2003 levy-yhtiöiden Napalm Records ja Empire Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Orion – laulu, kitarat
 Daray – rummut ja perkussiott
 Heinrich – bassokitara
 Siegmar – kosketinsoitin
 Annahvahr – kitarat

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Vesanian albumit
Toivo Tommola

Toivo Tommola (31. heinäkuuta 1905 Muolaa – 21. heinäkuuta 1986 Ivanovo, Neuvostoliitto) oli suomalaissyntyinen Neuvostoliiton armeijan kenraalimajuri. Hän oli yksi korkeimpaan sotilasarvoon puna-armeijassa ylenneistä suomalaisista.

Elämä

Nuoruus 
Tommola siirtyi Venäjälle 1918 Suomen sisällissodan jälkeen. Hän liittyi puna-armeijaan vain 13-vuotiaana keväällä 1919 ja saman tien hänet nimitettiin rykmentinkomissaarina toimivan suomalaisen Juho Heikkosen lähetiksi. Heikkosen mukana Tommola osallistui Aunuksen retken torjumiseen, Arkangelin valtaukseen Venäjän valkoisilta ja englantilaisilta helmikuussa 1920 (katso Venäjän sisällissota) sekä Puolan sotaan, minkä päätteeksi koko rykmentti joutui Saksassa vangiksi. Vangit kuitenkin palautettiin Venäjälle.

Puna-armeijan upseeriksi 
Syksyllä 1921 Tommola hyväksyttiin 16-vuotiaana Pietarin sotakoulun punaupseerikurssille, jossa oli paljon suomalaisia. Hän osallistui myös Itä-Karjalan kansannousun aikana talvella 1922 Toivo Antikaisen hiihto-osaston kuuluisaan Kiimasjärven retkeen. Tommola valmistui tykistöupseeriksi elokuussa ja aloitti palveluksensa. Hän kävi vielä 1932–1936 Frunzen sotilasakatemian, josta valmistuttuaan ylennettiin majuriksi ja nimitettiin myöhemmin rykmentinkomentajaksi. Tommola onnistui välttämään 1930-luvun puhdistukset taistellessaan tasavaltalaisten joukoissa Espanjan sisällissodassa 1936–1937.

Toinen maailmansota 
Talvisodan aikana Terijoen hallituksen yhteyteen perustetussa Suomen kansanarmeijassa Tommola oli divisioonankomentajana, mutta kyseistä divisioonaa ei missään vaiheessa komennettu taisteluun. Jatkosodan alettua Tommola oli Suomen rintamalla 71. divisioonan tykistökomentajana ja sen jälkeen 14. jalkaväkidivisioonan johdossa pysäytti saksalaisten hyökkäyksen kohti Muurmannia. Keväästä 1942 alkaen sodan loppuun asti hän palveli jälleen Suomen vastaisella rintamalla. Tommola ylennettiin 1941 everstiluutnantiksi, 1942 everstiksi ja 1943 kenraalimajuriksi.

Sodan jälkeen 
Sodan jälkeen hän palveli Neuvostoliiton Kaukoidässä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1954. Eläkevuotensa hän vietti Ivanovossa.

Kunniamerkit 
Tommola palkittiin Leninin kunniamerkillä.

Lähteet 

Veikko Huuska : Leninin kunniamerkki - sen suomalaiset saajat, Agricola-historiasivusto Puheenvuoroja historiasta 26.1.2009

Neuvostoliittolaiset kenraalit
Suomen sisällissodan punaiset
Espanjan sisällissodan sotilaat
Punaupseerit
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Conan (televisiosarja)

Conan oli yhdysvaltalainen myöhäisillan keskustelu- ja viihdeohjelma, jota juonsi Conan O'Brien. Ohjelman ensiesitys oli 8. marraskuuta 2010 kaapelikanava TBS:llä. Se oli seuraaja NBC-kanavan Late Night with Conan O'Brienille (1993–2009) ja lyhytikäiseksi jääneelle The Tonight Show with Conan O'Brienille (2009–2010). Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 24. kesäkuuta 2021.

Conania esitettiin TBS-kanavalla maanantai–torstai-iltaisin kello 23.00 alkaen. Ohjelma kuvattiin Warner Bros:in studioilla Burbankissa Kaliforniassa. TBS:n omistava Time Warner kertoi olleensa erityisen tyytyväinen sarjan vetovoimaan mainostajia houkuttelevan 18–34 -vuotiaiden ikäluokan keskuudessa.

Jakson rakenne 
Conan on formaatiltaan samankaltainen O'Brienin Late Nightin ja The Tonight Show’n kanssa. Jakso sisältää O'Brienin esittämän ajankohtaisista aiheista koostuvan satiirisen monologin, sketsejä, julkisuuden henkilöiden vierailuja, stand up -komiikkaa ja musiikkivieraita. O'Brienin aikaisemmista ohjelmista tunnettu koomikko ja näyttelijä Andy Richter jatkaa O'Brienin aisaparina. O'Brienin pitkäaikainen houseyhtye jatkoi ohjelmassa nimellä Jimmy Vivino and the Basic Cable Band johtajanaan kitaristi Jimmy Vivino. James Wormworth korvasi Max Weinbergin yhtyeen rumpalina. 

Vuoden 2019 alkupuolella Conan siirtyi uuteen puolituntiseen formaattiin, joka poikkesi huomattavasti vanhasta talk show -formaatista. Formaattimuutoksen myötä lavasteet ja asusteet vaihtuivat, vieraiden haastattelut rajoitettiin yhteen ja Jimmy Vivino and the Basic Cable Band -houseyhtyeestä luovuttiin . Uusi formaatti jatkui ohjelman loppuun asti, vuoteen 2021.

Sarjan esittäminen Suomessa 
O'Brien vetosi ohjelmassaan suomalaisten tv-kanavien johtajia esittämään Conania myös Suomessa. Näin lopulta kävikin 15. elokuuta 2011, kun SuomiTV alkoi esittää ohjelmaa. Aikaisemmista ehdokkaista televisiokanavat MTV3 ja Sub ilmoittivat, etteivät olleet kiinnostuneita ottamaan ohjelmaa ohjelmistoonsa. Huhtikuussa 2011 paljastettiin, että jokin suomalainen televisiokanava oli ostanut esitysoikeudet Conaniin, mutta tarkempia tietoja ei tuolloin vielä paljastettu. Lopulta kesäkuussa 2011 tiedotettiin, että Conania aletaan esittää SuomiTV-kanavalla, joka myytiin Rupert Murdochin Fox-yhtiölle 2012. Samalla kanavan nimi muuttui  Fox-kanavaksi. Ohjelman näyttäminen lopetettiin vuoden 2012 syksyllä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Team Coco 

Viihdeohjelmat
Yhdysvaltalaiset keskusteluohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
TBS:n televisio-ohjelmat
Pyhän Paavalin katedraali

Pyhän Paavalin katedraali tai Pyhän Paavalin kirkko voi viitata seuraaviin:

 Pyhän Paavalin katedraali, kirkko Melbournessa Australiassa
 Pyhän Paavalin katedraali, kirkko Spílin kylässä Kreetan saarella Kreikassa
 Pyhän Paavalin kirkon rauniot, rauniot Macaossa Kiinassa
 St Paulin katedraali, kirkko Lontoossa Isossa-Britanniassa

Katso myös 

 Paavalinkirkko, useita kirkkoja
Asteri

Asteri voi viitata seuraaviin:

 asterit (Aster), suku asterikasvien heimossa
 Astéri, tekojärvi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa

Katso myös 
 Aster
Niilo Partanen

Niilo Partanen (3. huhtikuuta 1928 Piippola – 21. lokakuuta 1973 Oulu) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.

Partanen valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista 1955. Hän voitti ensimmäisen palkinnon keväällä 1951 järjestetyssä runokilpailussa, jossa etsittiin tekstiä Helsingin olympialaisten olympiahymniä varten. Toiselle sijalle kilpailussa tuli Toivo Lyy ja kolmannelle tilalle Heikki Asunta. Hymnin säveltäjäksi valittiin kilpailun jälkeen Muuramesta kotoisin ollut kansakoulunopettaja Jaakko Linjama.

Partanen toimi 1967 oululaisen kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana.

Teoksia 
 Kotoisia lauluja.   Tekijä, Piippola 1970

Lähteet 
  
 Kajaanin seminaarin kasvatit kirjailijoina 
 YLE Teema Sininen laulu : Suomen taiteiden tarina : Olympiafanfaari ja -hymni

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Heino A. Bergman

Heino Aaprami Bergman (20. maaliskuuta 1913 Pello – 1987) oli suomalainen kirjailija.

Bergmanin esikoisteos oli sotavuosiin sijoittuva romaani Suurten tapausten varjossa.

Teoksia 
 Suurten tapausten varjossa : romaani.    Pohjoiset kirjailijat, Rovaniemi 1972
 Isänmaan puolesta : romaani.    Pohjoinen, Oulu 1979

Lähteet 
  
 Tornionlaakson kirjailijoita : Heino A. Bergman

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
God the Lux


God the Lux on puolalaisen black metal -yhtye Vesanian toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005. Rummut, kitarat ja laulu nauhoitettiin Hendrix Studiolla Lublinissa, ja sen toteutti Arkadiusz "Malta" Malczewski. Bassokitara nauhoitettiin Kokszoman Studiolla Varsovassa, ja nauhoituksen toteutti Mareck. Kosketinsoittimen nauhoitukset hoiti Siegmar itse kotistudiollaan.

Mauser on soittanut kitarasoolon kappaleeseen Path VIII The Mystory.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Orion, ellei toisin mainittu.

Path XI Mask III

Kokoonpano 
 Orion – kitarat, laulu
 Heinrich – bassokitara
 Daray – rummut ja perkussiot
 Siegmar – kosketinsoitin

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2005 albumit
Vesanian albumit
2200-luku

2200-luku on tuleva vuosisata, joka käsittää vuodet 2200–2299. Se on kolmannen vuosituhannen kolmas vuosisata.

Tapahtumia 
 2209: Halleyn komeetan apogeum
 2223: Mars peittää Jupiterin
 2243: Venus peittää Saturnuksen
 2247: Venuksen ylikulku
 2251: Venus peittää Uranuksen
 2252: Planetoidi 90482 Orcus on kiertänyt Auringon kerran lähtien löytämisestään vuonna 2004
 2253: Merkurius peittää Reguluksen
 2255: Venuksen ylikulku
 2281: Uranuksen, Neptunuksen ja Pluton kolmio
 2282: Uranuksen, Neptunuksen ja Pluton kolmio
 2284: Halleyn komeetan apogeum
 2285: Pääsiäinen on 22. maaliskuuta, joka on aikaisin päivämäärä milloin pääsiäinen voi olla. Tapahtunut viimeksi vuonna 1818.

2200-luku fiktiossa 
 Alkuperäinen Star Trek -televisiosarja ja kuusi ensimmäistä elokuvaa sijoittuvat tälle vuosisadalle
 Videopeliin Dead Space liittyvän Dead Space: Martyr -kirjan tapahtumat tapahtuvat vuonna 2214
 Elokuvan Five elements tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2214
 Elokuvan Zardoz tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2293
 Fallout-pelisarjan tapahtumat sijoittuvat suurilta osin 2200-luvulle:
 Fallout 2 sijoittuu vuoteen 2241
 Fallout 3:n tapahtumat sijoittuvat vuosien 2258–2277 välille
 Fallout: New Vegas sijoittuu vuoteen 2281
 Fallout 4:n päätapahtumat sijoittuvat vuoteen 2287.

Lähteet 

Vuosisadat
Tulevaisuus
Waking into Nightmares


Waking into Nightmares on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Warbringerin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2009. Albumin on tuottanut thrash metal -yhtye Exoduksen kitaristi Gary Holt. Levyn kansitaiteesta vastasi Dan Seagrave.

Kappaleet

Kokoonpano 
 John Kevill – laulu
 John Laux – kitara
 Adam Carroll – kitara
 Ben Bennett – bassokitara, laulu (kappale 8)
 Nic Ritter – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 8/10
 PopMatters: 
 Rock Sound:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Waking into Nightmares discogs.com -sivustolla

Vuoden 2009 albumit
Warbringerin albumit
Ilkka Olavi

Ilkka Olavi (oik. Ilkka Olavi Hämäläinen, s. 16. lokakuuta 1989 Kouvola) on suomalainen näyttelijä ja kirjoittaja. Hän on näytellyt muun muassa TV2:n Parasta aikaa -sarjassa.  Hän opiskeli näyttelijäksi teatterikorkeakoulussa Lontoossa. Kirjoittajana Olavi on ollut puolustusvoimien Ruotuväki-uutislehden toimittaja. Hän on myös kirjoittanut Demi-lehteen, jossa toimi vuosina 2009–2012 "Kysy kundilta" -palstan pitäjänä. Syksyllä 2012 ilmestyi Olavin ensimmäinen tietokirja Kundiopas tytöille, joka on Tammen kustantama. Olavi on ollut kiinnityksellä muun muassa Kemin kaupunginteatteriin. 

Vuosina 2010–2012 Olavi juonsi kouvolalaisen Vappugospel-musiikkitapahtuman.

Yksityiselämä 
Olavi on homoseksuaali ja on vuodesta 2016 lähtien seurustellut ja asunut myös avoliitossa ruotsalaisen Johan-nimisen miehen kanssa Råneåssa pohjois-Ruotsissa.

Filmografia

 Parasta aikaa (2009) (televisiosarja)
 The Beautiful Road to Albinbam (2010) 
 Kayemba (2011) (lyhytelokuva) 
 Valonkantaja (2013) (lyhytelokuva) 
 Syke (2017) (televisiosarja)
 Rantabaari (2020, 2022–) (televisiosarja)

Teokset

 Kundiopas tytöille (Tammi)
 Mitä ihmettä, Aliisa! (Storytel)
 Herra Hirmu ja hurja torakkaimuri (Atrain & Nord)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ilkka Olavin kotisivut

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Känkkäränkkä

Känkkäränkkä on Mikko Alatalon ja Harri Rinteen säveltämä ja sanoittama lastenlaulu. Kappaleen levytti Alatalo ensimmäisen kerran vuonna 1981 albumilleen Eläimiä suomalaismetsissä.  

Laulu kertoo ilkeästä pikkunoidasta, joka villitsee lapsia kiukutteluun ja kiusantekoon. Känkkäränkkä on niin pieni, että aikuiset eivät pysty sitä näkemään. 

Laulun sankari, pikkunoita Känkkäränkkä, ei kuitenkaan ole Alatalo-Rinteen oma luomus, vaan sen keksi jo 70-luvun puolivälissä puheterapeutti ja lastenkirjailija Annami Poivaara. Hänen kirjoittamiaan Känkkäränkkä-satuja julkaistiin satukokoelmissa kuten Unihiekkaa, Unilintu ja Pikkunoita Känkkäränkkä. Poivaara muistelee: "Kirjoitin pienestä pahasta noidasta kolme kirjaa, joita Alatalon Mikko varmaan luki lapsilleen ja hahmo alkoi elää hänen mielessään." 

Jope Ruonansuu on tehnyt kappaleesta parodisen version nimeltä "Menkkaränkkä", joka julkaistiin hänen albumillaan Lomakiertue.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ylen Elävä arkisto: Mikko Alatalo: Känkkäränkkä 

Mikko Alatalon kappaleet
Lastenlaulut
Vuoden 1981 kappaleet
Kuvitteelliset noidat
Matteo Messina Denaro

Matteo Messina Denaro, (s. 26. huhtikuuta 1962) on sisilialainen mafioso ja Cosa Nostran nykyinen mahdollinen korkein johtaja, capo di tutti capi. Messina Denaro on ollut etsintäkuulutettu vuodesta 1993. Hän on Italian etsityin rikollinen ja Forbes-lehti on listannut Messina Denaron maailman kymmenen etsityimmän rikollisen joukkoon.

Varhaiset vaiheet ja nousu 

Messina Denaro syntyi mafiaperheeseen Castelvetranossa Trapanin maakunnassa, Sisiliassa. Hänen isänsä, Francesco Messina Denaro, johti Mafian Trapanin alueen komissiota. Matteo Messina Denaro suoritti ensimmäisen murhansa jo 18-vuotiaana. Messina Denaro saavutti mainetta murhaamalla kilpailevan mafiajohtajan, Vincento Milazzon ja tämän raskaana olleen tyttöystävän. 

Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1998 Messina Denaro nousi Castelvetranon ja ympäröivien kaupunkien capo mandamentoksi eli aluejohtajaksi. Vincento Virga hallitsi Trapanin aluetta, mutta vuonna 2001 Virgan pidätyksen jälkeen Messina Denaro otti haltuunsa tämän alueen. Messina Denaro yhdisti Trapanin kaksikymmentä mafiaperhettä, ja Trapanin mafia toimii erossa muusta Cosa Nostrasta. Messina Denaro oli Salvatore "Totò" Riinan johtaman Cosa Nostran neuvoston jäsenenä päättämässä Giovanni Falconen ja Paolo Borsellinon murhista. Hän oli myös järjestämässä vuoden 1993 pommituksia, joiden tarkoituksena oli heikentää valtion mafianvastaista toimintaa. 2002 hänelle julistettiin elinkautinen vankeustuomio terrorismista.

Mahdollinen johtaja 

Cosa Nostran johtavan päällikön, Bernardo Provenzanon pidätyksen jälkeen vuonna 2006 Messina Denaroa on pidetty mahdollisena seuraajana. Muita mahdollisia vaihtoehtoja olivat Salvatore Lo Piccolo ja Mimmo Raccuglia, joista varsinkin ensimmäistä on pidetty todennäköisenä johtajana. Lo Piccolo pidätettiin vuonna 2007, ja etenkin tämän jälkeen Messina Denaroa on pidetty todennäköisenä seuraajana.

Nykyinen toiminta ja omaisuuden takavarikot 

Messina Denaron pääasialliset tulonlähteet ovat suojelurahojen kerääminen yrityksiltä, rakennustyösopimukset sekä huumekauppa. Tammikuussa 2008 Italian viranomaiset takavarikoivat omaisuutta noin 700 miljoonan euron arvosta sisilialaiselta supermarkettiketjun johtohenkilöltä, Giuseppe Grigolilta. Rahat jäljitettiin Messina Denaroon. Tammikuussa 2010 poliisi takavarikoi omaisuutta noin 550 miljoonan euron arvosta sisilialaiselta rakennusmagnaatilta, Rosario Casciolta. Cascion uskotaan pesseen rahaa Messina Denarolle. Syyskuussa 2010 poliisi takavarikoi ennätysmäärän Mafian omaisuutta, noin 1,5 miljardia euroa. Sisilialaisen liikemiehen Vito Nicastrin syytetään pesseen rahaa Messina Denarolle tuuli- ja aurinkoenergiabisneksensä kautta.

Katso myös 
Salvatore Riina

Lähteet

Italialaiset mafiosot
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Anas Hajjar

Anas Hajjar (s. 1969 Damaskos, Syyria) on Suomen islamilaisen yhdyskunnan imaami. Hänet valittiin tehtävään 9. marraskuuta 2010 edellisen imaamin Khodr Chehabin kuoltua. Anas Hajjar toimii Muslimiveljeskunnan johtajana Suomessa. Hajjar toimi Suomen Islamilainen Neuvosto (SINE) yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2012–2015.

Hajjar muutti Suomeen 1988, ja alkoi kaksi vuotta myöhemmin opiskella lääketiedettä. Ennen opintojen vanhentumista hän toimi lääkäriharjoittelijana sekä lääkärinsijaisena ja sen jälkeen hän on toiminut muun muassa Katriinan sairaalassa Vantaalla ATK-asiantuntijana. 

Anas Hajjar kertoo edustavansa maltillista islamilaista linjaa. Hän esiintyi vuonna 2010 Yleisradion tv-ohjelmassa Muslimielämää. Hajjar haluaisi vahvistaa islamilaisen lain asemaa. Homoseksuaaliset teot ovat hänen mukaansa syntiä. Hän ei vastusta varkaan käden katkaisemista, jos varas saa varastamattakin syödäkseen.

Hajjar kuuluu Helsingin suurmoskeija -hankkeen taustasäätiön hallitukseen. Hajjarin mukaan moskeijahanke on myöhässä ja hänen mielestään pääkaupunkiseudulle tarvitaan jopa viisi suurta moskeijaa.

Lähteet 

Imaamit
Suomalaiset uskonnolliset johtajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Muslimiveljeskunnan jäsenet
J. P. Tervo

Juho Pietari Tervo (10. kesäkuuta 1849 Sotkamo – 8. helmikuuta 1920 Pirkkala) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.

Sotkamon Ruokolahdesta kotoisin olleen Juho Pietari Tervon vanhemmat olivat Pekka Tervo (1809–1866) ja Katariina Korhonen. Perheessä oli yhdeksän lasta joista kaksi poikaa Antti ja Juho Pietari kävivät Jyväskylän opettajaseminaarin ja muuttivat sitten Sotkamosta Tampereelle.

Juho Pietari Tervo kävi Jyväskylän seminaaria kolmen vuoden ajan vuoteen 1875 saakka. Hän oli sitten vuoden ajan lukkarina Tyrvännöllä, kunnes hänet valittiin 1876 opettajaksi Nokian paperitehtaan perustamaan kansakouluun Pirkkalassa. Tervo hoiti tätä virkaa 25 vuoden ajan. Tehtaankoulun lakkauttamisen jälkeen hän siirtyi 1901 opettajaksi Kankaantaustan kouluun hankittuaan sitä ennen täyden kansakoulunopettajan pätevyyden. Tervo oli opettajana Kankaantaustan koululla 18 vuotta ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1919.

Tervo oli Nokian raittiusseura Koin perustajia ja hän oli seuran puheenjohtajana 30 vuoden ajan kuuluen myös Tampereen raittiuspiirin johtokuntaan. Hän oli useita vuosia Pirkkalan kuntakokouksen puheenjohtajana ja kunnanvaltuuston jäsenenä.

Juho Tervo oli naimisissa Ida Sjödahlin kanssa. Kirjailija Elsa Tervo oli heidän tyttärensä. Elsa Tervo kirjoitti isästään kuvauksen Muistoja isästäni vuonna 1946 Nokia ennen ja nyt-lehdessä.

Teoksia 
 Vuorokeskusteluja. 1, Yhdistysten kokouksissa ja iltamissa juteltavaksi ja kodeissa luettavaksi.    Kansankirjallisuus-yhtiö, Tampere 1896

Lähteet 
  
 Kurkistus eräisiin Sotkamon Tervoihin - Tampereelle päin, Sukuseura Tervo-Tervonen ry:n joululehti Tervakset 2008 s. 8

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset opettajat
Pirkkalan kunnanvaltuutetut
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Urho Ketvel

Urho Johannes Ketvel (s. 12. heinäkuuta 1923 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen Tuusulassa asuva kirjailija.

Ketvel oli mukana jatkosodan viime vaiheissa ja sodan jälkeen hän pääsi ylioppilaaksi 1946 Turun Suomalaisen Yhteiskoulun sotilaslinjalta. Ketvel opiskeli Turun ja Helsingin yliopistoissa valmistuen humanististen tieteiden kandidaatiksi ja vuosina 1959–1960 hän suoritti dekanaattitutkinnon Wienin yliopistossa.

Ketvel oli Aeron ja Finnairin palveluksessa 1960–1986. Viimeksi hän toimi Finnairin sopimushallinnon päällikkönä.

Ketvel oli perustamassa Luonnonfilosofian seuraa, ja hän on toiminut seuran varapuheenjohtajana sekä toimittanut seuran vuosikirjoja. 

Hänen kirjallisen uransa pääteoksena pidetään romaania Puosun pesti, jossa kerrotaan panamalaisen tankkilaivan miehistöstä.

Teoksia 
 Yksi päivä Toivo Hyytiäiselle: Ihmisten puheita. Romaani. Otava 1978 (nimimerkillä Aulis Ahonen), sovitettu myös radiokuunnelmaksi 1979.
 Hevosmiehiä ei enää ole: Romaani. Otava 1980.
 Kamreeri: Novelli. Yleisradiolle kirj. Urho Ketvel. Dramaturgi Solja Kievari. Yleisradio 1984.
 Hännälle astuttu koira: Novellikokoelma. Otava, 1988.
 Puosun pesti: Romaani. Kirjayhtymä, 1990.
 Vastakohtien todellisuus: juhlakirja professori K. V. Laurikaisen 80-vuotispäivänä. Julkaisutoimikunta Urho Ketvel ym. Yliopistopaino, Helsinki 1996.
 Avartuva ajatus. Julkaisutoimikunta: Urho Ketvel ym. Luonnonfilosofian seuran julkaisuja 4. Luonnonfilosofian seura, Helsinki 1999.
 Galla Placidia: Myöhäisantiikin vaikuttajanainen. Yliopistopaino, Helsinki 2000.
 De scribenda historia: Historiankirjoituksen vaiheita historianfilosofian sovelluksena. Omakustanne, Tuusula 2004, 2. laaj. painos 2010.
 Sääntöpiiri: Canto celestiale: laulu taivainen. Opera polyfonica, appena cantabile. Myllylahti, Suomussalmi 2004.
 Viimeiset roomattaret. Tekijä, Tuusula 2007.
 Nyt: Länsimaisen aikakonseptin muotoutumisesta myöhäisantiikin aikaisten luonnonfilosofien piireissä ensimmäisen aikaa tutkineen vuosituhannen kuluessa. Omakustanne, Tuusula 2009.
 Sillat: Oratorio buffo appena cantabile. Omakustanne, Tuusula 2009.
 Me sankarit nuoret ja vahvat. Muistelmateos. Omakustanne, Tuusula 2010.

Lähteet 
 
 Jukka Kemppisen blogi 16.2.2007: Ketvel.
 Urho Ketvel. Kirjasampo.fi.

Aiheesta muualla 
 Tiede ja arvot: Historianfilosofin näkökulma. Urho Ketvelin esitelmä Luonnonfilosofian seurassa 19.9.2002.

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1923 syntyneet
Elävät henkilöt
Per-Hakon Påwals

Per-Hakon Wilhelm Påwals (vuoteen 1955 Gustafsson; 12. toukokuuta 1928 Helsinki – 15. huhtikuuta 2019 Kauniainen) oli suomenruotsalainen runoilija.

Påwals pääsi ylioppilaaksi 1947 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Påwals käytti runoissaan usein ilkeämielistä ironiaa, jonka kohteena oli poroporvarillinen ahdasmielisyys. 

Tuomas Anhava on suomentanut Påwalsin varhaiskauden runoja kokoelmaan Salaatinvihreä rakastajatar ja runoja muista kokoelmista (1970). Påwals on myös julkaissut itse yhden suomenkielisen runokokoelman: Keskiviikko, syyskuu, syksy.

Teoksia 
 Glas emellan. Schildt, Helsingfors 1956.
 Solkatt. Schildt, Helsingfors 1957.
 Minnet är en vinge. Schildt, Helsingfors 1960.
 Snuviga gatlyktor. Schildt, Helsingfors 1960.
 Om vintern och om våren. Schildt, Helsingfors 1962. (Kuvaus 1950-luvun suomenruotsalaisesta opiskelijaelämästä.)
 Min salladsgröna älskarinna. Schildt, Helsingfors 1967.
 En del av världsrymden. Schildt, Helsingfors 1973.
 Jag sjunger för Bertrand Russell. Schildt, Helsingfors 1976.
 Ovala rutor: Dikter. Schildt, Helsingfors 1979.
 Du vet inte att du ler. Schildt, Helsingfors 1983.
 Många är livets drömmar. Schildt, Helsingfors 1985.
 Kråkdikter. Schildt, Helsingfors 1988.

Suomenkieliset teokset
 Salaatinvihreä rakastajatar ja runoja muista kokoelmista, suom. Tuomas Anhava, Otava 1970 (runoja kokoelmista Min salladsgröna älskarinna, Glas emellan, Solkatt & Minnet är en vinge)
 ''Keskiviikko, syyskuu, syksy: Runoja. Otava 1981. ISBN 951-1-06541-6

Lähteet 
 
  
 Per-Hakon Påwals. Elmer kirjailijatietokanta.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Påwals, Per-Hakon, Luettelo Påwalsin suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston päivittyvä runotietokanta

Suomalaiset runoilijat
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Johan Paulinus

Johan Paulinus, nimi 1690 tapahtuneen aateloinnin jälkeen Johannes Pauli á Lillienstedt (14. kesäkuuta 1655 Pori – 26. syyskuuta 1732 Diwitz, Pommeri) oli suomalaissyntyinen kreivi, valtaneuvos ja maaherra. Hänet tunnetaan hänen 22-vuotiaana maaliskuussa 1678 Uppsalassa pitämästään kreikankielisestä ylistyspuheesta ”Magnus Principatus Finlandia, epico carmine depicta” (Oraatio Suomen Suurruhtinaskunnan ylistykseksi).

Paulinuksen vanhemmat olivat Mouhijärven kirkkoherra Paul Raumannus ja Agneta Henriksdotter. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1672. Paulinus opiskeli sitten Turun akatemiassa ja Uppsalan yliopistossa.

Paulinuksesta tuli kamarikollegion presidentin sihteeri 1683, valtiokonttorin protokollasihteeri 1685 ja Turun akatemian lainopin professori 1686 (hän ei kuitenkaan hoitanut tätä virkaa). Paulinus aateloitiin 1690, ja hänestä tuli vapaaherra 1713 ja kreivi 1719.

Paulinus oli vuodesta 1692 Svean hovioikeuden sihteerinä ja samalla Liivinmaan komission vt. sihteerinä. Hänestä tuli revisiosihteeri ja lakikomission jäsen 1698, Wismarin tribunaalin varapresidentti ja johtaja Ruotsin Pommerissa 1705 sekä hovikansleri 1710 ja Itä-Götanmaan läänin maaherra 1710. Tämän jälkeen Paulinuksesta tuli ulko- ja diplomaattiasiaintoimituskunnan valtuusneuvos 1714 sekä valtaneuvos ja valtiokanslianeuvos 1719. Hän erosi palveluksesta 1720 mutta toimi vielä Wismarin tribunaalin presidenttinä 1727.

Paulinus omisti useita maatiloja Ruotsissa ja Ruotsin Pommerissa sekä lisäksi Suomessa Anolan kartanon Ulvilassa, Tuorlahden kartanon Kalannissa ja Ruotsinkylän kartanon Tuusulassa. Hänen omisti myös vuosina 1704-1732 Turun Hirvensalossa edelleen sijaitsevan säterivapautta nauttineen rälssitilan Friskalan kartanon.

Paulinus tunnettiin lahjakkaana runoilijana. Hänen tunnetuin teoksensa on 372-säkeinen kreikankielinen ylistyspuhe Suomen maalle ja kansalle Magnus Principatus Finlandia, epico carmine depicta (Oraatio Suomen Suurruhtinaskunnan ylistykseksi). Johan Ludvig Runeberg käytti tätä puhetta runonsa Vårt land pohjana.

Lähteet 
  Luettu 10.11.2010.
 Hannu Palosuo: Johannes Lillienstedt, esi-isiämme 1600-luvulta (Brander - Palosuo sukusivut)

Viitteet

Suomalaiset runoilijat
Ruotsalaiset virkamiehet
Suomalaiset aateliset
Valtaneuvokset
Vuonna 1655 syntyneet
Vuonna 1732 kuolleet
Koulukaverit

Koulukaverit -yhteisö (www.koulukaverit.com) oli vuonna 2002 perustettu yhteisösivu, jolla on yli 900 000 käyttäjää. Palvelun avulla voi etsiä vanhoja koulukavereita kaikista Suomen kouluista joko kirjautumalla omaan kouluusi tai käyttämällä apuna oppilashakua. Koulutovereiden lisäksi palvelusta voi löytää muitakin vuosien varrella kadonneita kavereita.

Koulukaverit-palvelun käyttö perustuu käyttäjän henkilökohtaiseen kouluhistoriaan. Tästä syystä palvelun käyttö edellyttää rekisteröitymistä. Täyttämällä palvelun profiilikortin voi jakaa muiden kanssa omat mielenkiinnon kohteet ja linkittää profiilin muihin sosiaalisen median sivuihin.

Koulukaverit-sivustolla voi:
 muistella koulu- tai opiskeluaikaisia asioita keskustelu- ja tarinapalstalla
 katsella kouluaiheisia kuvia
 järjestää luokkakokouksia
 ottaa yhteyttä vanhoihin koulukavereihisi
 kohdata vanhoja koulukavereita

Palvelua on uudistettu vuoden 2010 aikana, ja se on toiminut vuoden 2010 tammikuusta lähtien Elisan portaalissa. Koulukaverit-sivuston suosion nostattamana on perustettu samalla periaatteella toimiva Inttikaverit-sivusto.

Sivusto on kesäkuusta 2021 lähtien suljettu. Inttikaverit.com suljettiin noin kymmenen vuotta aikaisemmin.

Lähteet

Yhteisöpalvelut
Janne Räisänen

Janne Räisänen (s. 5. kesäkuuta 1971 Pudasjärvi) on suomalainen taidemaalari. Hän asuu Saksassa.

Tyyli 

Janne Räisänen ammentaa teoksiinsa vaikutteita urbaanista kaupunki- ja klubikulttuurista, musiikista, kirjallisuudesta, elokuvista, katumuodista ja popkulttuurin ilmiöistä. Hän ei tulkitse ajan henkeä ryppyotsaisesti vaan älykkään huumorin kautta. 

Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Ranskan ohella useita näyttelyitä Saksassa – muun muassa Berliinissä, Stuttgartissa, Hampurissa ja Kölnissä – järjestänyt taiteilija on käsitellyt teoksissaan myös Saksan sotilaallista ja uskonnollista historiaa.

Räisäsen taiteellista tyyliä on kuvailtu ekspressionistiseksi sekä niin sanotuksi Bad Painting eli huonomaalaustyyliksi , jossa maalausjälki on usein tarkoituksellisen karkeaa, rosoista ja jopa piirrosmaista.  

Töissään Räisänen suosii useitakin eri materiaaleja – ja niitä hän käyttää runsaasti, kerros kerrokselta teoksen pintaa tiivistäen. Hän muun muassa maalaa öljyllä kankaalle ja käyttää mustetta, lyijykynää, akryyliä, vesivärejä ja kollaasitekniikkaa. Hänen taiteellinen tyylinsä synnyttää katsojassa spontaanisuuden vaikutelman: ikään kuin työt olisivat syntyneet sattumalta, kenties intuitiivisesti.

Taiteilija on myös tunnettu tavastaan nimetä teoksensa omaperäisellä tavalla. Maalausten nimiin saattaa kätkeytyä kielikuvia, sanaleikkejä tai viittauksia omaelämäkerrallisiin tilanteisiin (Joulu Sörnäisissä, 2009), paikkoihin (Patologianlaitoksen vaipanvaihtoviikot, 2001), taiteeseen (Pollock's Bollocks and a Bacon Cock as a Crucifixion, 2003), ihmisiin ja esineisiin (Stump, 2008), mytologioihin ja popkulttuurin ilmiöihin (Kuningatar Haraldin jöröjukka-punk, 2020) sekä tapahtumiin (Jesus Terrorists from Moskow Disco, 2006).

Ura 

Janne Räisänen on valmistunut taiteiden maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1998. Hänet on valittu vuoden 1999 nuoreksi taiteilijaksi. Räisäsellä on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä muun muassa Tampereen taidemuseossa, Turun taidemuseossa, Oulun taidemuseossa, Galerie Anhavassa, Galerie Forsblomilla, Galleria Kari Kenetissä, Titanik-galleriassa, Kluuvin galleriassa ja Stoa-galleriassa. Hän on myös osallistunut kymmeniin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.

Janne Räisäsen teoksia on Nykytaiteen museo Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Amos Andersonin taidemuseon, Helsingin-, Turun-, Tampereen-, Oulun-, Espoon-, Hämeenlinnan- ja Porin kaupunkien taidemuseoissa sekä Wihurin, Saastamoisen ja Paulon säätiöiden kokoelmissa. Räisäsen töitä on myös useissa ulkomaisissa kokoelmissa.

Palkinnot ja tunnustukset 

 Vuoden nuori taiteilija 1999
 Ehdolla The Rolex Mentor and Protégé Arts Initiative -palkinnon saajaksi 1999 
 Ehdolla Carnegie Art Award -palkinnon saajaksi 2001
 Ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi 2004
 William Thuring -pääpalkinto 2009

Julkaisut 

 Pikku-Jannen matka halki Suomen, Suomi-projekti, 1995

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Suomalaiset taidemaalarit
Vuoden nuori taiteilija -palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
The Sims (pelisarja)

The Sims on Maxisin ja The Sims Studion kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema simulaatiopelisarja. Pelisarjaan kuuluu neljä peliä: The Sims (2000), The Sims 2 (2004), The Sims 3 (2009) ja The Sims 4 (2014). The Sims -pelit ovat saatavilla monelle alustalle.

Pelisarjan ideana on luoda perhe, josta pelaajan kuuluu huolehtia. Jokaisen pelihahmon perustarpeet (kuten nälkä ja sosiaalisuus) pitää täyttää. Perhe voi asua eri tonteilla, joille on tarkoitus rakentaa talo perheen asuttavaksi. Pelattavilla hahmoilla eli simeillä voi olla eri taitoja, ammatteja ja sosiaalisia suhteita muihin simeihin. Pelissä voi myös pelata muillakin tavoilla kuin tekemällä perheen ja pelaamalla sillä, kuten vain rakentamalla erilaisia rakennuksia.

The Sims -peleille on julkaistu paljon erilaisia erillisiä lisäosia, jotka tuovat peliin esimerkiksi  tiettyyn teemaan liittyviä rakennustilan esineitä, vaatteita ja uusia pelimahdollisuuksia. Joihinkin lisäosiin sisältyy myös uusia maailmoja, lemmikkejä, uusia simityyppejä kuten merenneitoja, ihmissusia tai loitisijoita, tai ammatteja. Sarjassa on julkaistu myös spin-off-pelejä kuten The Urbz: Sims in the City.

Pelit 
 The Sims (2000)
 The Sims: Livin’ It Up
 The Sims: House Party
 The Sims: Hot Date
 The Sims: Lomalla
 The Sims: Lemmikit
 The Sims: Superstar
 The Sims: Taikaa
 The Sims 2 (2004)
 The Sims 2: Yliopisto
 The Sims 2: Yöelämää
 The Sims 2: Kauppa auki
 The Sims 2: Lemmikkielämää
 The Sims 2: Vuodenajat
 The Sims 2: Matkoilla
 The Sims 2: Vapaa-aika
 The Sims 2: Kaupunkikämppä
 The Sims 3 (2009)
 The Sims 3: Maailmanmatkaaja
 The Sims 3: Unelmaduuni
 The Sims 3: Iltahuvit
 The Sims 3: Täyttä Elämää
 The Sims 3: Lemmikit
 The Sims 3: Superstara
 The Sims 3: Supernatural
 The Sims 3: Vuodenajat
 The Sims 3: Yliopistoelämää
 The Sims 3: Paratiisisaari
 The Sims 3: Tulevaisuuten
 The Sims 4 (2014)
 The Sims 4: Duunipäivä
 The Sims 4: Kimppapuuhaa
 The Sims 4: Kaupunkielämää
 The Sims 4: Kylpyläpäivä
 The Sims 4: Kissat ja Koirat
 The Sims 4: Vuodenajat
 The Sims 4: Matka Batuulle
  The Sims 4: Noituuksia
  The Sims 4: Klassista Luksuskamaa
 The Sims 4: Vampyyrit
The Sims FreePlay (2011)
The Sims Mobile (2018)

Lähteet

Sim
Videopelisarjat
Aleksejs Širokovs

Aleksejs Širokovs (s. 20. helmikuuta 1980 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija. Širokovs pystyy pelaamaan sekä keskus- että laitahyökkääjänä

Širokovs on edustanut Latvian jääkiekkomaajoukkuetta muun muassa Vancouverin olympialaisissa (2010).

Lähteet

Latvialaiset jääkiekkoilijat
Bacchiglione

Bacchiglione on joki Koillis-Italiassa, Veneton alueella. Sen pituus on 118 kilometriä ja sen valuma-alue on noin 1 400 km2. Joki saa alkunsa Vicenza maakunnassa ja virtaa itään Vicenzan ja Padovan läpi. Se yhtyy Brentajokeen ja laskee Adrianmereen Chioggian kohdalla.

Italian joet
Brentan vesistö
Hibakusha

Hibakusha on japanin kielen sana. Se tarkoittaa ”atomipommin vaikuttamaa ihmistä”. "Seizonsha" on verrattava termi selviytyneelle eli henkiinjääneelle.

Atomipommin räjäytystä kuvailtiin Japanissa sanaparilla "pikadon". Se tarkoittaa jyrähdystä (kuten ukkonen) -ja väläystä, leimahdusta. Myös sanaa ”pika” – välähdys käytettiin.

Yhdysvaltalainen psykologi Robert Jay Lifton tutki laajemmasti atomipommin aiheuttamia vaikutuksia uhreihinsa, tutkimus tapahtui vuonna 1962. Lifton oli tutkinut sekä kuntouttanut myös natsien sodanaikaisten keskitysleirien uhreja.

Hibakushat saivat kokea atomipommien kauhujen jälkeen syrjimistä yhteisössä: heidän oli muuta väestöä vaikeampaa työllistyä, taikka perustaa perhettä. Muun muassa näitä ilmiöitä R.J. Lifton totesi tutkimustyössään.

31. maaliskuuta 2008 Japanissa ja Japanin ulkopuolella eli kaikkiaan 243 692 atomipommista eloonjäänyttä, ja heidän keskimääräinen ikänsä oli 75,14 vuotta.

40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimus ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja.
Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.

Myöhempi Hiroshiman pormestari Shinzō Hamai, oli hänkin hibakusha. Hänen edeltäjänsä: Senkichi Awaya, joka myös oli kristitty, menehtyi perheineen Hiroshiman pommituksessa.

Katso myös 
Tsutomu Yamaguchi
Shinzō Hamai

Lähteet 
 Soili Hautamäki: Ydintrauma – Ihminen Hiroshiman jälkeen (Prometheus-sarja), Kustannus Oy Pohjoinen, Oulu, 1988
 Silvennoinen, Martti: Sydämenlyöntejä jälkeen Hirošiman. Julkaisija: Kirjapaja, Helsinki, 1973. ISBN 951-621-070-8.
 http://www.chugoku-np.co.jp/abom/97e/peace/e/06/bakugeki.htm  (Chugoku-Shimbun, hiroshimalaisen lehden sivu)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 http://www.inicom.com/hibakusha/ 
 http://www.aasc.ucla.edu/cab/200712090011.html 
 http://hiroshimalibrary.tumblr.com/post/2463675868/hibakusha-portraits-and-testimonies 

Terminologia
Japaninkieliset sanat ja sanonnat
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Ammoniummetavanadaatti

Ammoniummetavanadaatti (NH4VO3) on ammonium- ja metavanadaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään katalyyttinä, analyyttisenä ja valokuvausreagenssina sekä värjäyksessä.

Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa ammoniummetavanadaatti on valkoista kiinteää ainetta, joka liukenee melko huonosti veteen. Paremmin se liukenee ammoniakkiin ja etanoliamiiniin ja dietanoliamiiniin. Kuumennettaessa se alkaa hajota 70 °C:n lämpötilassa ja lopullisesti se sulaa ja hajoaa 200 °C:n lämpötilassa.

Valmistus
Koska ammoniummetavanadaatti liukenee suhteellisen heikosti veteen, voidaan sitä valmistaa saostamalla. Tämä tapahtuu alkalimetallin metavanadaattisuolan esimerkiksi natriummetavanadaatin, ja ammoniumkloridin tai ammoniumsulfaatin välisellä reaktiolla.
NaVO3(aq) + NH4Cl(aq) → NH4VO3(s) + NaCl(aq)

Käyttö
Ammoniummetavanadaattia käytetään katalyyttinä, divanadiinipentoksidin valmistuksessa, valokuvien kehittämisessä reagenssina, villan värjäyksessä peittausaineena, valmistettaessa musteita ja keltaisia zirkonium- ja vanadiinioksidipohjaisia väriaineita, vanadiinin metallurgiassa ja kemiallisessa analyysissä.

Lähteet

Vanadiiniyhdisteet
Ammoniumyhdisteet
River-luokka (fregatti)

River-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston 151 aluksen muodostama fregattiluokka, jonka alukset laskettiin vesille 1941–1944. Luokan alukset oli suunniteltu saattueiden sukellusveneidentorjunta-aluksiksi Pohjois-Atlantille.

Pääosa luokan aluksista palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja Kanadan laivastossa, mutta näiden lisäksi aluksia palveli Australian laivastossa, Vapaan Ranskan laivastossa, Alankomaiden laivastossa ja sodan päätyttyä Etelä-Afrikan laivastossa. Kymmenen Kanadassa valmistettua alusta siirrettiin Yhdysvaltain laivastolle täydentämään saattajien puutetta ennen kuin Yhdysvaltain oma telakkateollisuus pystyi paikkaamaan tarpeen. Aluksista kuitenkin ainoastaan kaksi otettiin palvelukseen ja loput kahdeksan liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon sekä Kanadan laivastoon. Australiassa rakennettiin kaksitoista alusta, joista neljän piirustuksia muutettiin. Viimeisenä valmistunut HMAS Diamantina on Queensland Maritime Museumissa museoaluksena. 

Toisen maailmansodan päätyttyä alukset päätyivät ympärimaailmaa sotilas- ja siviilikäyttöön. Kanadan laivaston HMCS Stormontin osti Aristoteles Onassis, joka muutti sen loistojahdiksi nimellä Christina O.

Suunnittelu 
Alukset suunnitteli William Reed, jonka lähtökohtana oli pitkätoimintasäde sekä Black Swan -luokan sluuppien saavuttama sukellusveneidentorjuntakyky. Alusten tuli samalla olla halpoja ja nopeita valmistaa normaaleilla kaupallisilla telakoilla. Aluksissa käytettiin hyväksi Flower-luokan korveteista saatuja valmistuskokemuksia. Luokan piirustuksia käytettiin suunniteltaessa Yhdysvaltain laivaston Tacoma-luokan aluksia, joista osa sittemmin palveli Kuninkaallisessa laivastossa Colony-luokan fregatteina.

Alusten runkorakenne oli käytössä myös Kuninkaallisen laivaston Loch-luokan fregateissa ja edelleen Bay-luokan fregateissa.

Alukset 
Britteinsaarilla valmistettujen River-luokan fregattien kölit laskettiin 1941–1943 ja ne valmistuivat 1942–1944. Valmistuneissa aluksissa viidessä oli turbiinimoottorit ja muissa kaksi Flower-luokassa käytettyä konetta. Aluksista 24 ensimmäisen polttoainevaranto oli ainoastaan 440 tonnia, mutta miinanraivauskaluston poistamisen sekä sisärakenteiden uudelleensuunnittelun jälkeen polttoainatäyttö saatiin kasvatettua 646 tonniin.

HMS Helmsdalen Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin korvattiin Squid-heittimellä ja samalla vähennettiin syvyyspommien määrää 54:ään. Alusten keveää 20 millimetrin ilmatorjuntaa vahvennettiin osalla aluksista jopa 12:een.

Australiassa valmistetut alukset

Kanadassa valmistetut alukset

Lähteet

Viitteet
Pohjanmaan liitto

Pohjanmaan liitto on yksi Suomen kahdeksastatoista (1.1.2011 alkaen) maakunnan liitosta. Liitto on kuntayhtymä, jonka jäsenenä on Pohjanmaan maakuntaan kuuluvat 1.1.2021 alkaen 14 kuntaa: Kaskinen, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Laihia, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Pedersöre, Pietarsaari, Uusikaarlepyy, Vaasa ja Vöyri. 

Pohjanmaan liiton virastoa johtaa maakuntajohtaja Kaj Suomela. Virasto sijaitsee Vaasassa.

Pohjanmaan liitto on maakunnan ensisijainen edunvalvoja

Liiton päätehtävät ovat alueiden kehittäminen ja maakuntakaavoitus. Liitto hohtaa ja koordinoi Pohjanmaalla tehtävää kehittämistyötä, jolla luodaan edellytykset maakunnan tasapainoiselle kehittymiselle ja taloudelliselle kasvulle. Aluekehittämistoimia rahoitetaan sekä kansallisella että EU:n rahoituksella. Suunnitteluviranomaisena liitto huolehtii maakuntakaavan laatimisesta ja kaavan pitämisestä ajan tasalla. Lisäksi liitto valvoo jäsenkuntiensa etuja eri asioissa ja hoitaa suomenkielisen väestön kulttuuriasioita. Liitto osallistuu myös monenlaisten kansainvälisten asioiden ja yhteyksien hoitoon Pohjoismaissa, Itämeren alueella, EU:ssa ja Euroopassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pohjanmaan liitto

Maakuntien liitot
Pohjanmaan maakunnan hallinto