joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Joulu Japanissa

Japanin joulu sai alkunsa jo 1500-luvulla. Siitä tuli kuitenkin osa japanilaisten elämää vasta toisen maailmansodan jälkeen. Koska Japanin väestöstä vain noin 1–2 prosenttia on kristittyjä, joulua ei pidetä uskonnollisena juhlana tai lomana. Koulut ovat kuitenkin suljettuina joulupäivänä.

Japanilaiseen joulupöytään kuuluu yleensä joulukakku, mikä on mansikoilla ja kermavaahdolla koristeltu täytekakku. Joulupäivänä on 1970-luvulta lähtien yleisesti syöty kanaa. Tämä johtuu yhdysvaltalaisen pikaruokaketju Kentucky Fried Chickenin (KFC) kampanjasta, jossa paahdetusta kanasta lanseerattiin japanilaiseen jouluun vastine yhdysvaltalaiselle joulukalkkunalle. Ilmiön suosion vuoksi KFC:n ravintoloihin voi joutua tekemään varauksen kuukausia etukäteen, jotta sellaiseen pääsee nauttimaan jouluna kana-aterian.

Joulupukki () tuo Japanissa lahjoja vain lapsille, ei aikuisille. Yleensä joulupukki antaa vain yhden lahjan ja tämänkin lasten nukkuessa.

Historiaa 
Japanissa vietettiin joulua ensimmäisen kerran vuonna 1552, eli kolme vuotta sen jälkeen, kun kristinusko tuli Japaniin. Japanin varhaiset joulujuhlat olivat tyypillisiä ja yleisiä paikkoja antaa usein hammastahnaa lahjaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanilainen kulttuuri
Joulu eri maissa
Dani Olmo

Daniel Olmo Carvajal (s. 7. toukokuuta 1998 Terrassa) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigiä.

Olmo siirtyi FC Barcelonan junioreista Kroatian Dinamo Zagrebiin vuonna 2014. Hän pelasi Kroatian ykkösliigassa 80 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Tammikuussa 2020 hän siirtyi saksalaisseura RB Leipzigiin, jossa hän pelasi kauden 2019–2020 loppupuoliskolla Bundesliigassa 12 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut Zagrebin joukkueessa kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Leipzigissa kymmenen ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi Zagrebin joukkueessa kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Olmo on pelannut Espanjan nuorisomaajoukkueissa ja voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2019. Hän teki EM-turnauksessa kolme maalia: alkulohkossa Belgiaa ja välierässä Ranskaa vastaan sekä loppuottelussa voittomaalin Saksaa vastaan. Espanjan miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 Maltaa vastaan ja teki tässä ottelussa maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki maaliskuussa 2021 Georgiaa ja kolmannen kolme päivää myöhemmin Kosovoa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi Espanjan kolmesta alkulohko-ottelusta. Neljännesvälierässä Kroatiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle ja syötti joukkueensa molemmat jatkoaikamaalit. Hän on pelannut kesäkuun 2021 loppuun mennessä 14 A-maaottelua.

Lähteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Kirjallisuusvuosi 1786

Kirjallisuusvuosi 1786 käsittelee vuoden 1786 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Kuningas Kustaa III perusti Ruotsin akatemian.
 Johann Wolfgang von Goethe aloitti Italian-matkan, jota hän kuvasi vuosina 1816–1817 julkaisemassaan teoksessa Italienische Reise.

Julkaisuja 
 William Beckford – The History of Caliph Vathek (suom. Hirmuvaltias 1923, kauhuromaani)
 Christfried Ganander – Runo-kirja : joka sisällänsä pitää 1. K. Salomonin Korkia weisun. 2. K. Dawidin 96:dennen 100:s psalmit. 3. Hjobin kirjan 3:mas ja 7:mäs luku. 4. Runot, luu-karsinan kirkko-maan ja haudan ylitse. 5. Kaxi kiwi-pijrrosta, ja 6. Dawidin 133 psalmi, weisattawaxi wirrexi laadittu. Runot taitaan weisatta tawallisella runo-nuotilla, nijnkuin Suomen maasa, erinomattain Pohjan-maalla, Carjalasa ja Sawon maasa wanhasta, ja wieläkin tuttu ja totuttu on; ne taitaan myös wijsi-kjelisellä kanteleella somahasti soitettaa
 Immanuel Kant – Was heisst: Sich im Denken orientiren?
 Immanuel Kant – Metaphysische Anfangsgründe der Naturwissenschaft
 Isabelle de Montolieu – Caroline de Lichtfield, ou Mémoires extraits des papiers d'une famille prussienne
 Friedrich Schiller – Der Geisterseher
 Sarah Trimmer – Fabulous Histories (myös nimellä The Story of Robin)

Palkintoja

Lähteet 

1786
1786
Kirjallisuusvuosi 1785

Kirjallisuusvuosi 1785 käsittelee vuoden 1785 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 The Daily Universal Register (myöhempi The Times) alkoi ilmestyä Lontoossa.
 Markiisi de Sade kirjoitti vankeudessa ollessaan teoksen Sodoman 120 päivää. Se julkaistiin vasta vuonna 1904.
 Oxford University Press alkoi käyttää Raamattujen painamisessa erittäin ohutta raamattupaperia, jota tuotiin Kiinasta.
 Ruotsin painovapautta rajoitettiin siten, että aikakauskirjallisuus asetettiin riippuvaksi ennakkoluvasta, joka voitiin milloin tahansa peruuttaa. Eräitä asioita ei aikakauslehdissä saanut käsitellä ollenkaan.

Julkaisuja 

 Denis Diderot – Jacques le fataliste et son maître (suom. Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä, 1992)
 Immanuel Kant – Grundlegung zur Metaphysik der Sitten (suom. Moraalin metafysiikan perustus)
 William Paley – The Principles of Moral and Political Philosophy
 Rudolf Erich Raspe – Baron Munchausen's Narrative of his Marvellous Travels and Campaigns in Russia (suom. Paroni von Münchhausen)
 Friedrich Schiller – Ode an die Freude (runo)
 Thomas Thorild – Passionerna (vuoden 1781 kirjoituskilpailuun osallistunut runoteos)
 Karl Gottlieb von Windisch – Sammlung christlicher Lieder und Gesänge zum Gebrauche evangelischer Religionsverwandten

Palkintoja

Lähteet 

1785
1785
Torhild

Torhild on pohjoismainen naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jonka alkuosa merkitsee Tor-jumalaa ja loppuosa ’taistelua’.

Suomessa Torhild on varsin harvinainen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on joulukuuhun 2020 mennessä ollut virallisena nimenä noin 50–70 naisella. Nimi on kuitenkin päässyt almanakkaan: suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Torhild viettää nimipäivää 5. marraskuuta.

Torhildilla on nimipäivä  myös Norjassa  (16. kesäkuuta).

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Torhild (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Finn Alnæs

Finn Alnæs (1932 Bærum, Norja – 1991 Lillehammer, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän opiskeli Lontoossa teatterialaa.

Esikoiromaanissa Koloss (1963, uudistettu p. 1969) keskeistä on juonen kehittely, myöhemmin hän yhdistää juoneen aatteellista sisältöä. Alnæs kuoli kesken kahdeksanosaiseksi suunnittelemaansa romaanisarjaa Ildfesten. Sarjasta ehti ilmestyä hänen elinaikanaan kaksi osaa, Musica (1978) ja Dynamis (1982). Hänellä oli kuolemansa aikoihin valmisteilla itsenäinen romaani Restdjevelens karneval, joka kuitenkin jäi viimeistelyä vaille ja ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1992. Hän kirjoitti myös esseitä ja artikkeleita, joiden aiheina oli muun muassa luonnonsuojelu.

Alnæsin teoksia ei ole suomennettu.

Lähteet

Aiheesta muualla

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Farnsworth Wright

Farnsworth Wright (29. heinäkuuta 1888 – 12. kesäkuuta 1940) oli pulp-lehti Weird Talesin päätoimittaja marraskuusta 1924 maaliskuuhun 1940. Wrightin päätoimittajakaudelle ajoittui lehden kulta-aika, jolloin sen levikki ja taiteellinen taso olivat korkeimmillaan. Kustannustoimittajana Wrightin linja oli ailahtelevainen, ja hänen novellimakuaan on pidetty omalaatuisena. Lehdessä julkaistiin paljon klassikoita, mutta myös epäonnistuneita tekstejä. Weird Talesin myöhemmän maineen kannalta keskeistä oli Wrightin valmius julkaista epätavallisia ja omituisia tarinoita, joihin muut lehdet eivät tarttuneet. Seksillä ja väkivallalla mässäilevien novellien julkaisusta Wright johdonmukaisesti pidättäytyi, vaikka niillä olisi ollut mahdollista nostaa lehden levikkiä helposti.

Wrightiä pidetään taitavana ja merkittävänä toimittajana, mutta liikemiehenä hän oli epäpätevä. Vuonna 1927 Wright julkaisi The Moon Terror -nimisen antologian Weird Talesissa julkaistuista novelleista. Novellivalinnat olivat kehnoja ja kesti vuosia, ennen kuin Wright pääsi viimeisistä kappaleista eroon. Vuonna 1930 Wright perusti itämaisiin kertomuksiin erikoistuneen Oriental Stories -lehden, joka myöhemmin vaihtoi nimensä The Magic Carpetiksi. Sen suosio jäi vähäiseksi ja lehti lopetti toimintansa 13. numeronsa jälkeen. Wright suunnitteli myös Strange Tales -nimistä lehteä, joka olisi keskittynyt tieteiskirjallisuuteen. Projekti jäi toteutumatta, koska jo pelkkä Weird Tales riitti pitämään Wrightin kiireisenä. Toteutuessaan Strange Tales olisi ollut maailman ensimmäinen science fiction -lehti.

1930-luvun lopulla Parkinsonin tautia sairastaneen Wrightin kunto heikkeni eikä hän enää kyennyt työskentelemään. Wright erosi Weird Talesin palveluksesta toimitettuaan lehteä 177 numeroa. Hänen sairauttaan yritettiin hoitaa leikkauksella mutta tuloksetta, ja Wright kuoli vain muutama kuukausi eläköitymisensä jälkeen. Weird Talesissa julkaistussa muistokirjoituksessa Seabury Quinn huomautti, että Wrightin aloittaessa päätoimittajana Weird Tales oli ainoa yliluonnolliseen keskittynyt lehti, mutta Wrightin kuollessa fantasia- ja scifi-lehtien määrä oli noussut ainakin 22:een. Wrightin ansioihin on luettava myös nuorten kirjailijalupausten löytäminen ja kannustaminen. Kuuluisin Wrightin kirjailijalöytö oli todennäköisesti Tennessee Williams, jonka ensimmäinen novelli ilmestyi Weird Talesissa 1920-luvulla.

Weird Tales -kirjailija Jack Williamson kuvaili Wrightiä ”ensimmäiseksi suureksi fantasiatoimittajaksi”. Juhani Hinkkasen mukaan Wrightin Weird Tales piti ”varsin epämuodikkaan kauhukirjallisuuden hengissä ja kasvatti kokonaisen uuden kirjailijasukupolven, jonka vaikutus myöhempään kauhukirjallisuuteen on ollut aivan olennainen”.

Lähteet

Viitteet 

Yhdysvaltalaiset päätoimittajat
Oldenburgin herttuakunta

Oldenburgin herttuakunta () oli valtio nykyisen Saksan luoteisosassa vuosina 1774–1810. Ranskan ensimmäinen keisarikunta valloitti sen vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen Oldenburgin suurherttuakuntana vuonna 1815. Herttuakunnan pääkaupunki oli Oldenburg nykyisessä Ala-Saksin osavaltiossa.

Kun Oldenburg-suvun päälinja oli sammunut vuonna 1667 Oldenburgin kreivin Anton Güntherin kuollessa, valta siirtyi Holstein-Gottorpin herttuoiden sukuun kuuluvalle Tanskan kuninkaalle Fredrik III:lle. Vuonna 1773 Tanskan kuningas Kristian VII luovutti Oldenburgin sukulaiselleen Paavalille, tulevalle Venäjän keisarille, joka puolestaan antoi alueen eteenpäin sukulaiselleen Fredrik August I:lle. Vuonna 1777 Oldenburg korotettiin herttuakunnaksi. Fredrik August I:n veli Aadolf Fredrik tuli myöhemmin Ruotsin kuninkaaksi. Herttuan poikaa Vilhelmiä pidettiin vajaaälyisenä. Hänen serkkunsa Pietari I toimi sijaishallitsijana ja nousi lopulta vuonna 1823 Oldenburgin suurherttuaksi. Vuonna 1803 Oldenburg osti Oldenburger Münsterlandin ja Lyypekin piispakunnan. Napoleonin Ranska valloitti Oldenburgin vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen suurherttuakuntana vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen.

Lähteet 

Saksan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Petteri Alanen

Petteri Eetu Alanen (s. 22. maaliskuuta 2002 Ylöjärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa.

Ura 
Alanen on Ruoveden Pirkkojen kasvatti. Hän siirtyi sittemmin juniorina Manse PP:n riveihin. Alanen teki Superpesis-debyyttinsä 3. heinäkuuta 2020 vieraissa Kouvolan Pallonlyöjiä vastaan. Hän toi ottelussa yhden juoksun. Hän siirtyi kaudeksi 2021 Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoon.

Muuta 
Alanen valmistui ylioppilaaksi Ylöjärven lukiosta syksyllä 2021.

Lähteet 
Pelaajakortti Tahkon kotisivuilla

Viitteet 

Vuonna 2002 syntyneet
Suomalaiset pesäpalloilijat
Hyvinkään Tahkon pelaajat
Elävät henkilöt
Sikhiläisyys Intiassa

Sikhiläisyys syntyi Intiassa 1500-luvulla islamin ja hindulaisuuden sekoittumisen pohjalta. Sikhiläisyydellä on Intiassa yli 23 miljoonaa kannattajaa. Suurin osa heistä elää Punjabissa, joka sijaitsee Intian ja Pakistanin alueilla. Punjabissa sijaitsee myös sikhien uskonnollinen keskus, Amritsarin kultainen temppeli. Intiassa sikhiläisten lukumäärä on väestöstä noin kaksi prosenttia. He ovat enemmistönä vain Punjabin osavaltiossa.

Sikhit ovat vaatineet itsenäisyyttä alueille, joissa sikhiläisyyden kannatus on suurinta. 1800-luvulla perustettu Sikhivaltio oli merkittävä sotilaallinen mahti Intiassa vuoteen 1849 saakka, jolloin britit valloittivat sen. Useita sikhejä siirtyi palvelemaan brittiläisessä armeijassa. Sen kautta sikhiläisyys levisi myös eri puolille Brittiläistä imperiumia. Vuonna 2004 Manmohan Singhistä tuli Intian ensimmäinen sikhipääministeri.

Katso myös 

 Sikhiläisyys

Lähteet 

Sikhiläisyys
Uskonto Intiassa
Novus Ordo Mundi (albumi)

Novus Ordo Mundi on Stam1nan yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2021. Albumin tuottajana ja miksaajana toimi Miitri Aaltonen, joka teki töitä aiemmin yhtyeen neljällä ensimmäisellä albumilla, viimeksi vuoden 2010 albumilla Viimeinen Atlantis. Albumi ylsi julkaisuviikolla 9/2021 Suomen virallisen albumilistan ykköseksi ja pysytteli siellä myös seuraavan viikon.

Albumilta julkaistiin kaksi singleä ennen sen ilmestymistä: ”Sirkkeli” julkaistiin 15. tammikuuta 2021 ja ”Betelgeuse” 19. helmikuuta 2021.

Taustaa 
Yhtyeen mukaan albumi on paluu Stam1nan musiikillisille juurille. Yhtyeen laulaja-kitaristi Antti Hyyrynen kertoi albumin musiikillisesta annista levynjulkaisutiedotteessa seuraavasti:

Tällä albumilla sävellystyö jakaantui yhtyeen kesken aiempaa tasaisemmin: Hyyrynen, Pekka Olkkonen ja Kai-Pekka Kangasmäki sävelsivät kukin kolme kappaletta, jonka lisäksi edellisellä Taival-albumilla oman sävellysdebyyttinsä Stam1nalle tehnyt Emil Lähteenmäki sävelsi jälleen yhden kappaleen. Yhtye käytti albumilla myös ulkopuolista sanoittajaa uransa toisen kerran, kun Hyyrysen säveltämän "Kriittinen massa"-kappaleen sanoituksesta vastasi kirjailija Tiina Raevaara.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet san. Antti Hyyrynen, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Antti Hyyrynen – laulu, kitara
 Kai-Pekka Kangasmäki – basso, taustalaulu
 Emil Lähteenmäki – kosketinsoittimet
 Pekka Olkkonen – kitara
 Teppo Velin – rummut

Vierailijat 
 Mikko Kotamäki – laulu kappaleessa "Memento Mori (ateistin kiitos)"
 Mikko Ropo – laulu kappaleessa "Tabu"
 Sami Halme – laulu kappaleessa "N.P.V.E.M."
 Tuomo Saikkonen – puhe kappaleessa "Tabu" ja taustalaulu kappaleessa "Sirkkeli"
 Anssi Nykänen – perkussiot kappaleessa "Novus Ordo Mundi"
 Katja Vauhkonen – taustalaulu kappaleessa "Tabu"
 Heidi Aaltonen ja Sonja Nurmela – taustalaulu
 Kotamäki, Ropo, Saikkonen, Niko Kivelä ja Halme (sekä Kangasmäki, Olkkonen ja Hyyrynen) – huutokuoro

Arvostelut 
 heviosasto.fi: 
 Imperiumi: 8+/10
 Inferno: 
 Kaaoszine: 7/10
 Soundi: 
 V2.fi

Lähteet 

Stam1nan albumit
Vuoden 2021 albumit
Kirjallisuusvuosi 1783

Kirjallisuusvuosi 1783 käsittelee vuoden 1783 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 
 Ruhtinatar Jekaterina Daškova tuli Venäjän tiedeakatemian johtajaksi.
 Saksalainen kirjailija August von Kotzebue muutti virkamieheksi Tallinnaan, johon hän perusti amatööriteatterin.

Julkaisuja 
 Pierre Beaumarchais – Voltaire
 Carl Michael Bellman – Bacchi Tempel öppnat vid en hjältes död (laulelmarunoja)
 Thomas Day – Sandford and Merton (lastenkirja)
 Rhijnvis Feith – Julia (alankomaalainen runoelma)
 Christfried Ganander – Aenigmata Fennica. : In solo meo patrio Ostrobotnia, usitatissima ac tritissima, quae inter confabulationes vespertinas, fenni nostri, ad acuendum ingenium juvenile, more veterum gothorum, solvenda proponunt. Suomalaiset arwotuxet, wastausten kansa. Kootut kahdexan toista ajastaikaa Christfrid Gananderilta, philos. mag. Wasasa (suomalaisia arvoituksia)
 Immanuel Kant – Prolegomena zu einer Jeden Künftigen Metaphysik (suom. Prolegomena eli johdatus mihin tahansa metafysiikkaan, joka vastaisuudessa voi käydä tieteestä, 1997)
 Heinrich Christoph Koch – Versuch einer Anleitung zur Composition (musiikkitiedettä)
 Antoine Lavoisier – Reflexions sur le Phlogistique
 Friedrich Schiller – Die Verschwörung des Fiesco zu Genua (näytelmä)
 Emanuel Swedenborg – Hieroglyphisk Clav til Andeliga och Naturliga Hemligheter (suom. Clavis hieroglyphica. Hieroglyfinen avain ja muita filosofisia tekstejä, 2000)
Immanuel Kantin kirja Prolegomena zu einer Jeden Künftigen Metaphysik ilmestyi.

Palkintoja

Lähteet 

1783
1783
A. E. Forsman

August Emil Forsman (21. toukokuuta 1891 Pietarsaari – 1934 Leningrad) oli suomalainen toimittaja. Hän vaikutti suomenruotsalaisissa sosialidemokraateissa jo 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, kunnes siirtyi sisällissodan jälkeen kommunistiseen liikkeeseen. Forsman oli poliittisen toimintansa vuoksi vankilassa vuosina 1922–1926.

Elämä ja ura 
Pietarsaaressa syntyneen Forsmanin vanhemmat olivat Yli-Purmosta kotoisin ollut maanviljelijä Niklas Forsman (1863–1906) ja Johanna Andersdotter (1850–1920). Forsman työskenteli Vaasassa kirjaltajana ja liittyi jo nuorena Vaasan ruotsalaiseen työväenyhdistykseen. Hän oli kaupungissa ilmestyneen Österbottens Folkbladin vastaava päätoimittaja vuodesta 1908 lähtien niin sanottuna linnatoimittajana. Tehtävässään Forsman sai syytteen majesteettirikoksesta, jonka Vaasan hovioikeus hylkäsi keväällä 1916.

Tammikuussa 1918 Forsman nimitettiin sosialidemokraattien valitseman kunnallisasiain toimikunnan jäseneksi suomenruotsalaisten sosialidemokraattien edustajana. Sisällissodan aikana hän oli kansanvaltuuskunnan julkaiseman ruotsinkielisen tiedotuslehden Finlands Folkkommissariats Notisbladin päätoimittaja. Viipurin taistelun yhteydessä Forsman jäi valkoisten vangiksi ja joutui Viipurin vankileirin kautta Sortavalan vankileirille.

Armahduksensa jälkeen Forsman oli marraskuussa 1919 perustamassa kustannusyhtiötä joka ryhtyi julkaisemaan Österbottens Folkbladin seuraajaksi perustettua Folkbladetia. Hän oli lehden päätoimittaja vuosina 1921–1922 ja työskenteli myös kommunistisen SSTP:n julkaiseman Suomen Työmiehen toimittajana Helsingissä. Tammikuussa 1922 Forsman vangittiin yhdessä muun muassa Arvo ”Poika” Tuomisen ja Hannes Mäkisen kanssa, kun puolueen sanomalehdet olivat julkaisseet heimosotia vastustaneen ”rauhanjulistuksen”. Heinäkuussa 1922 Turun hovioikeus tuomitsi Forsmanin muun muassa valtiopetoksen valmistelusta 4 vuoden ja 3 kuukauden kuritushuonerangaistukseen. Samassa yhteydessä tuomittiin myös kuusi muuta SSTP:n jäsentä. Forsman suoritti rangaistuksensa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui keväällä 1926.

Vuosikymmenen lopussa Forsman kuului muun muassa kommunistien johtaman Suomen Ammattijärjestön toimeenpanevaan komiteaan sekä Elannon edustajistoon. 1930-luvun alussa Forsman muutti Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli vaikeaan sairauteen vuonna 1934.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen sisällissodan punaiset
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Čahbahar

Čahbahar on satamakaupunki Iranin Sīstānin ja Balūchestānin provinssissa. Sen asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 106 739.

Maantiede

Čahbahar sijaitsee Iranin Sīstānin ja Balūchestānin provinssissa Makranin rannikolla. Kaupunki on samannimisellä matalalla lahdella. Lahti on puoliympyrän muotoinen ja suultaan noin 13 kilometriä leveä. Ympäröivä seutu on alavaa.

Lämpötila alueella on 25,5–44,5 °C ja vuotuinen sadanta 125–150 mm. Monsuunikaudella puhaltavat etelä-kaakkoissuuntaiset tuulet.

Historia

Hieman nykyisestä Čahbaharista pohjoiseen sijaitsevat historiallisen Tizin kaupungin rauniot. Tiz saattaa olla jo antiikin aikaisissa lähteissä mainittu Tesa. Vielä 900-luvulla se oli koko Makranin alueen suurin kaupunki ja satama. Alue käännytettiin islamiin bujidien valtakaudella. Vuonna 1581 portugalilainen laivasto-osasto hyökkäsi satamaan ja tuhosi sen. Vanhan kaupungin nimi on säilynyt läheisen kylän nimenä.	

Makran oli sittemmin varsin erillään Iranin muista tapahtumista sen syrjäisyyden ja vaikeakulkuisuuden takia. Alueella vaikuttivat useat eri heimopäälliköt. Vuonna 1784 Kalatin kaani Nasir Khan I antoi Gwadarin sataman Čahbaharista itään Omanin sulttaanille. Vuonna 1792 omanilaiset valtasivat yllätyshyökkäyksellä myös Cahbaharin ja hallitsivat sitä lyhyin keskeytyksin vuoteen 1872 saakka. 

1800-luvulla alueella kasvattivat vaikutusvaltaansa britit. Hieman Čahbaharin eteläpuolelta kulki heidän rakennuttamansa lennätinlinja Istanbulista Karachiin. Persian qajarit olivat myös alkaneet vuonna 1864 vaatia aluetta itselleen. Britit ja Persia sopivat oman rajansa kulusta vuonna 1872, mutta britit pitivät Čahbaharia edelleen osana Omania. Sen asukasluku oli vuonna 1867 noin 900. Ebrahim Khanin johtamat qajarien joukot valtasivat sen vuonna 1872 lyhyen taistelun jälkeen. 

Kaupunki on ollut sittemmin osa Irania. Paikallisten hallitsijoiden jatkuvat kiistat saivat britit kuitenkin perustamaan varuskunnan kaupunkiin, josta he lähtivät vasta vuonna 1921. Samaan aikaan rakennettiin myös kaupungin pääkatu ja Čahbaharista tuli yksi Makranin pääasiallisista satamista. 1900-luvun alussa sen asukasluku oli noin 2 300. Venäjän keisarikunta kaavaili jonkin aikaa rautatien rakennuttamista Čahbahariin, mutta heidän aikeensa päättyivät tappioon Japanin vastaisessa sodassa. 1930-luvulla kaupungista tehtiin Iranin Makranin hallinnollinen keskus, mikä johti kaupungin kasvuun. 1960-luvulla aloitettiin suuria infrastruktuurihankkeita sen sataman kehittämiseksi.

Talous

Čahbaharin satama on yksi Iranin merkittävimmistä satamista. Nykyisen sataman toiminta alkoi vuonna 1983. Sen yhteydessä on vapaakauppa- ja teollisuusalue.	Sataman kehittämiseen on sijoittanut paitsi Iran, mutta myös Intia. Čahbahar on myös oman lähialueensa taloudellinen keskus.

Väestö
Čahbaharin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 106 739. Paikalliset ovat balucheja, ja he puhuvat baluchin kieltä.

Lähteet

Iranin kaupungit
Ari Hursti

Ari Hursti on suomalainen radiotoimittaja ja -juontaja. Hursti oli Nelonen Median Helmiradio-kanavalla juontajana joulukuuhun 2020 saakka. Tämän jälkeen hän aloitti työskentelyn Yle Radio Suomen Lapin iltapäiväjuontajana. Hursti on aiemmin työskennellyt toimittajana ja radiojuontajana YleX:llä, Radio Novalla, Radio Aallossa ja Hitmixillä.

Lähteet

Suomalaiset juontajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Amanda Collin

Amanda Collin (Amanda Bjerre-Petersen, s. 4. maaliskuuta 1986) on tanskalainen näyttelijä. Hän valmistui näyttelijäksi William Esper Studiosta vuonna 2011. Collinin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli elokuvassa Flaskepost fra P . Lisäksi hän on esiintynyt tanskalaisissa televisiosarjoissa Sjit Happens, Banken- New Normal ja Bedre skilt end aldrig. Collin sai vuonna 2018 Bodil-palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa Kauhea nainen (En frygtelig kvinde).	

Collin esittää androidi Motheria HBO Maxin vuonna 2020 julkaistussa televisiosarjassa Raised by Wolves.

Lähteet 

Tanskalaiset näyttelijät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Valve Proton

Proton on Valve Corporationin yhteensopivuusohjelmisto, jolla useat Microsoft Windowsille julkaistut pelit toimivat Linuxissa. Pelejä ei tarvitse ostaa uudelleen ja myös ennestään asennettuja pelejä voi käyttää ilman uudelleen lataamista.

Proton-ohjelmiston myötä uutisointiin yli  Windows-pelin saatavuus Linuxille. Proton rakentuu Wine-ohjelmiston ja DXVK-kirjaston (DirectX over Vulkan) päälle. Lisäksi Proton käyttää muun muassa FAudio- ja Mono-ohjelmistoja. Valve on työskennellyt BattlEye- ja Easy Anti-Cheat -ohjelmistojen kehittäjien kanssa näiden tukemiseksi.
Valve on työskennellyt CodeWeaversin kanssa Protonin kehityksessä. Proton tukee AMD:n FidelityFX Super Resolution (FSR) ja Nvidian DLSS -tekniikoita. FSR skaalaa kuvan pienemmästä näyttöresoluutiosta suurempaan.

Steam Deck -konsoli sisältää Protonin. Suunnittelija Scott Daltonin mukaan Valven aiemmassa Steam Machine -projektissa oli klassinen "muna ja kana" -ongelma, jossa on oltava riittävästi pelejä alustalle jotta käyttäjillä on kiinnostusta alustaan. Tämä johti Protonin kehitykseen.

ProtonDB on joukkoistettu epävirallinen palvelu pelien yhteensopivuustiedoille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 https://www.protondb.com
 https://github.com/ValveSoftware/Proton

Valve Corporation
Yhteensopivuuskerrokset
Andrei Amalrik

Andrei Aleksejevitš Amalrik (1938 Moskova, Neuvostoliitto – 1980 Guadalajara, Espanja) oli venäläinen kirjailija ja Neuvostoliiton aikainen toisinajattelija.

Amalrik joutui keskeyttämään 1963 opinnot Moskovan yliopistossa Venäjän historiaa käsittelevän kurssityönsä vuoksi. Hänet karkotettiin 1965  työnvieroksujana Siperiaan, josta hän kuitenkin pääsi jo heti seuraavana vuonna palaamaan Moskovaan. Kahdessa teoksessaan, vuodelta 1969 (levisi samizdat-kirjana) ja 1970 (omaelämäkerrallinen), hän kyseenalaisti sen, että Neuvostoliitto olisi olemassa vielä vuonna 1984. Hän joutui vankileirille. Vapauduttuaan hän muutti lähteen. Hän jatkoi näytelmissään absurdin teatterin perinnettä.

Myöhempi Suomen Moskovan-suurlähettiläs René Nyberg luki kirjan Säilyykö Neuvostoliitto vuoteen 1984? Moskovassa vuonna 1973, eikä hän muista kenenkään uskoneen sen ennustukseen, mutta Amalrik erehtyi lopulta vain vähän.

Amalrik kuoli Espanjassa auto-onnettomuudessa ollessaan matkalla Helsingin päätösasiakirjan seurantakokoukseen.

Suomennettu teos
 Säilyykö Neuvostoliitto vuoteen 1984? ja muita kirjoituksia, suom. Maria Mero. Espoo: M. Mero 1978 (omakustanne) ISBN 951-99177-9-9

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset kirjailijat
Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat
Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet
Afrikan riippumattomat kirkot

Riippumattomat kirkot tarkoittavat opillisesti muista kirkkokunnista riippumattomia uskontokuntia. Niissä kristinuskon oppi ja paikallinen maailmankuva ovat sulautuneet yhteen. Afrikkalaisesta perimästä on usein mukana esimerkiksi vainajiin liittyvät riitit, ja Jeesus on usein kuvattu suurimpana vainajahenkenä. 
Paikallinen kulttuuri vaikuttaa myös jumalanpalveluskäytäntöihin. Länsimaisissa kirkoissa kirkkomusiikissa käytetyt urut voidaan korvata paikallisilla rummuilla, ja uskonnollinen taide voi näyttää hyvin erilaiselta. Myös eettisiä kysymyksiä ja raamatuntulkintaa käsitellään paikalliselta kannalta. Kirkko voi kieltää esimerkiksi sellaisten eläinten syömisen, jotka ovat ennen voineet olla ihmisiä.

Kongon kimbanguistikirkko 
Kongon kimbanguistikirkko on yksi Afrikan suurimmista itsenäisistä kirkoista. Se on syntynyt 1900-luvun puolivälissä entisen baptisti Simon Kimbangun perustama. Kimbangu koki profeetallisen näyn ja aloitti saarnaamisen ja ihmisten parantamisen. Kimbanguistikirkon opetus on käytännönläheistä ja moraalipohjaista. Pyhä henki oli tärkeässä osassa oppien muodostumista. Monet opit olivat kuitenkin ristiriidassa monien perinteiden kanssa, ja Belgian siirtomaahallinto koki Kongolaisten yhdistymisen uhkana. Näistä syistä Kimbangu joutui yli kolmeksikymmeneksi vuodeksi vankilaan.

Lähteet 
 
 
 

Afrikkalainen kulttuuri
Uskontomaantiede
Etniset uskonnot
Kristillisperäiset liikkeet
Hedda

Hedda on naisen etunimi. Se on pohjoismainen lyhentymä Hedvig-nimestä. Suomessa Heddaa on käytetty myös Heidin kutsumanimenä.

Ruotsissa Hedda-nimi on ollut käytössä jo vuonna 1730. Uudella vuosituhannella siitä on tullut siellä varsinainen muotinimi: 2000-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana Ruotsissa on syntynyt noin 2 700 Heddaa. 

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 210 Hedda-nimistä henkilöä.

Nimipäivä
Vuodesta 1929 lähtien Heddalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 15. lokakuuta. Se on Heddan nimipäivä myös Norjassa.

Tunnettuja Heddoja
Hedda Berntsen (s. 1976), norjalainen freestylehiihtäjä ja olympiamitalisti
Hedda Bångman (s. 1995), ruotsalainen maastohiihtäjä
Hedda Hopper (1885–1966), yhdysvaltalainen näyttelijä ja kolumnisti
Hedda Liukkala (s. 1990), suomalainen nykysirkus- ja performanssitaiteilija
Hedda Ødegaard (s. 1995), norjalainen tennispelaaja

Kuvitteellisia Heddoja
Hedda, henkilöhahmo Johan Ludvig Runebergin runoelmassa Hirvenhiihtäjät (1832)
Hedda, henkilöhahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Hedda Tesman (o.s. Gabler), nimihenkilö Henrik Ibsenin näytelmässä Hedda Gabler (1890)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Hedda (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Kumpulampi

Kumpulampi voi tarkoittaa seuraavia:

 Kumpulampi, lampi Jyväskylässä
 Kumpulampi, järvi Kangasniemellä
 Kumpulampi, lampi Keuruun Haapamäellä
 Kumpulampi, lampi Soinissa
 Kumpulampi, lampi Ähtärissä
 Kumpulampi, järvi Äänekoskella
 Kumpulampi-Likolampi, lampi Jyväskylässä
 sukunimenä:
Markku Kumpulampi (s. 1939), suomalainen jalkapalloilija.
Mission: Impossible (elokuvasarja)

Mission: Impossible, ensimmäiset osat suomenkieliseltä nimeltään Vaarallinen tehtävä, on yhdysvaltalainen toimintaelokuvasarja. Sarja perustuu samannimiseen televisiosarjaan vuosilta 1966–1973. Jokaisen kuuden toistaiseksi julkaistun elokuvan pääosassa Ethan Huntin roolissa on ollut Tom Cruise, joka on myös ollut jokaisen elokuvan tuottajana.

Sarjassa julkaistut elokuvat:

Sarjan kuuden ensimmäisen elokuvan bruttotuotto joulukuuhun 2020 mennessä on maailmanlaajuisesti 3,577 miljardia dollaria. Elokuvien tuotantobudjettien yhteissumma on 823 miljoonaa dollaria.	

Sarjan seitsemättä elokuvaa alettiin kuvata vuonna 2020.	Sen on tarkoitus tulla elokuvateattereihin kesällä 2023.

Lähteet
Kirjallisuusvuosi 1782

Kirjallisuusvuosi 1782 käsittelee vuoden 1782 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

Tapahtumia 

  Friedrich Schillerin vuonna 1781 kirjoitettu esikoisnäytelmä Die Räuber aiheutti sensaation ensiesityksessään Mannheimissa, koska se  kritisoi vallitsevaa feodaalijärjestelmää. Schiller palveli tuolloin sotilaslääkärinä ja oli poistunut palveluspaikastaan ilman lupaa nähdäkseen näytelmänsä ensiesityksen. Rangaistukseksi hän sai arestirangaistuksen ja kirjoittamiskiellon.	
 Kiinan historiaa koskevien kirjojen kokoelma Siku Quanshu saatiin valmiiksi. Se sisälsi 36 381 osaa.
 Suomalainen säveltäjä Erik Tulindberg valmistui maisteriksi. Samaan aikaan hän teki ensimmäiset sävellyksensä, kuusi jousikvartettoa ja viulukonserton.

Julkaisuja 
 J. Hector St. John de Crèvecœur – Letters from an American Farmer
 Jean-Jacques Rousseau – Jugement sur le paix perpétuelle (suom. Kirjoituksia sodasta ja rauhasta, 2010)
 Jean-Jacques Rousseau – Les rêveries du promeneur solitaire (keskeneräiseksi jäänyt teos; suom. Yksinäisen kulkijan mietteitä, 2010)
 Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau – Erotica biblion
 Joseph Priestley – An History of the Corruptions of Christianity
 Friedrich Schiller – Die Verschwörung des Fiesco zu Genua (suom. Fiesko: historiallinen murhenäytelmä)

Palkintoja

Lähteet 

1782
1782
Joseph Leopold Eybler

Joseph Leopold Eybler (8. helmikuuta 1765 – 24. heinäkuuta 1846) oli itävaltalainen säveltäjä. 

Eybler syntyi musikaaliseen perheeseen ja opiskeli Stephansdomissa vuosina 1776–1779. Hän aloitti sitten lakiopinnot, mutta hänen kotinsa paloi vuonna 1782, joten hän alkoi tienata elantoa musiikin parissa työskentelyllä. Hän koulutti laulajia ja johti esityksiä. Eybler sai opetusta Johann Georg Albrechtsbergeriltä, kaukaiselta serkultaan Joseph Haydnilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Hänet tunnettiin Mozartin ystävänäkin, ja Haydnilta hän sai taloudellista tukea. Vuonna 1792 Eybler pääsi Wienin karmeliittakirkon kuoronjohtajaksi, jona hän toimi kaksi vuotta. Vuosina 1794–1824 hän työskenteli Schottenklosterissa. Tämän jälkeen Eybler oli Kapellmeister hovissa vuoteen 1833. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös Maria Teresalle sävellettyjä teoksia. Vuonna 1833 Eybler sai sairaskohtauksen johtaessaan Mozartin Requiemin esitystä. Vuonna 1835 hänelle myönnettiin aatelisarvo hovissa tehdyn palveluksen ansiosta. Hänestä alettin käyttää aatelisnimeä Joseph Leopold Edler von Eybler.

Eybler sävelsi enimmäkseen hengellistä musiikkia, kuten messuja, kaksi oratoriota, kantaatteja ja requiemin. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu ooppera, kamarimusiikkia ja lauluja. Eybleriltä pyydettiin myös Mozartin requiemin säveltämistä loppuun, mutta tämän työn hän lopetti alkuvaiheessa kunnioituksesta Mozartia kohtaan. Franz Xaver Süssmayr suostui saattamaan työn päätökseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IMSLP: nuotteja

Itävaltalaiset säveltäjät
Oopperasäveltäjät
Vuonna 1765 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet
Bengt Anderberg

Bengt Anderberg (1920 Göteborg, Ruotsi – 2008) oli ruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja kriitikko.

Ura
Anderbergin esikoisteos oli novellikokoelma En kväll om våren (1945). Hän pidettiin tyylitaiturina vaikkakin hän oli muuten kiistelty hahmo. Hän kirjoitti myös näytelmiä ja kuunnelmia.

Romaani Kain (1948) sai osakseen suurta huomiota. Anderberg kuvaa teoksessa omaa aikaansa ja vastustaa modernisoitumista ja aikakauden sotaisaa henkeä. Samanlaisia näkemyksiä hän esittää myös novelleissa ja runoissa.

Anderberg oli Ruotsin tuotteliaimpia näytelmien kääntäjiä. Hän asui pitkään Bornholmissa, ja hänellä oli siten läheiset suhteet Tanskaan, mikä näkyi runsaana tanskalaisten näytelmien kääntämisenä. Lisäksi hän käänsi klassikkoja. Useimpia ei ole julkaistu painettuna, vaan ne ovat säilössä teattereissa. Hän teki käännöksissä omaperäisiä ratkaisuja, kuten käänsi uudesta Hamletin klassiset sanat, jotka ovat aiemmin kuuluneet ruotsiksi ”Att vara eller icke vara”, mutta Anderbergin käännöksessä ne kuuluvat ”Att leva eller inte leva”. Ruotsalainen kirjallisuudentutkija Per Arne Tjäder antaa muutokselle suuren tulkinnallisen merkityksen:

Palkinnot ja tunnustukset
 Boklotterietin kääntäjästipendi useita kertoja
 Sveriges Författarfonds premium till personer för belöning av litterär förtjänst 1986
 Elsa Thulin -palkinto 1998

Suomennetut teokset
 Rakkaus. 1 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
 Rakkaus. 2 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
 Rakkaus. 3 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1966
 Rakkaus. 4 (Kärlek), suom. S. Heikkilä, Tukholma: Obelisk 1967
 Satu pienen pienestä pojasta (Sagan om den lille lille pojken) Leena Järvenpää, Helsinki: Lasten parhaat kirjat 1993 ISBN 951-567-091-8
 Satu pienen pienestä tytöstä (Sagan om den lilla, lilla flickan) Leena Järvenpää, Helsinki: Lasten parhaat kirjat 1994 ISBN 951-567-106-X

Lähteet

Aiheesta muualla

Ruotsalaiset kirjailijat
Ruotsalaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Joose Vähäsöyrinki

Joose Vähäsöyrinki (s. 1981 Oulunsalo) on suomalainen lied-laulaja, äänialaltaan baritoni. Hänen ohjelmistonsa sisältää pääasiassa hengellistä musiikkia. Hän on äänittänyt useita omia levyjä pitkän laulu-uransa aikana sekä ollut mukana solistina useissa muissa levytyksissä. Hän asuu nykyisin Hyvinkäällä.   

Musiikkiopinnoissaan Vähäsöyringillä oli alakouluikäisenä instrumenttinaan huilu mutta äänenmurroksen jälkeen hän alkoi ottaa laulutunteja. Hän aloitti opinnot Oulun konservatoriossa 2000, josta valmistui 2003 kirkkomuusikoksi. Hän valmistui musiikin maisteriksi kirkkomusiikki-linjalta Sibelius-Akatemian Kuopion osastolta. 2010 hän suoritti erinomaisin arvosanoin laulun A-tutkinnon Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolla Helsingissä, lied- ja oratoriolaulun linjalla.  Hänen laulunopettajinaan ovat olleet Raimo Niemikorpi Oulussa, Olavi Hautsalo Kuopiossa ja Timo Honkonen Helsingissä. Kevätlukukauden 2008 Vähäsöyrinki opiskeli Salzburgin Mozarteumissa opettajinaan professorit Wolfgang Holzmair ja Kjellaug Tesaker. Mestarikursseilla häntä ovat opettaneet Angelica Kirchschlager, Jorma Hynninen, Petteri Salomaa ja John Thomasson. 

2006 Kangasniemen laulukipailussa Vähäsöyrinki saavutti jaetun toisen sijan. Kilpailussa ei tuolloin jaettu ensimmäistä palkintoa.  

Joose Vähäsöyrinki on usein ollut suurten kirkkomusiikkiteosten solistina. Hänen ohjelmistoonsa kuuluvat ainakin Bachin Johannes-passio, Matteus-passio, Jouluoratorio ja Ein Feste Burg -kantaatti, Händelin Messias-oratorio, Brahmsin Ein Deutsche Requiem sekä Antti Heikkilän Pietari-oratorio. Hän on levyttänyt Joonas Kokkosen Requiemin urkureduktion.

Vuonna 2019 Vähäsöyrinki sai valmiiksi rakennuttamansa Lauluhuoneen ja on alkanut lähettää sieltä live-konsertteja koronaviruspandemian keskellä. Joosen vaimo Ilona Vähäsöyrinki säestää usein Joosen laulamia kappaleita. Joosen ääntä on luonnehdittu rauhalliseksi, kantavaksi ja kauniiksi.

Joose Vähäsöyrinki on akustisia pianoja ja flyygeleitä kunnostavan ja myyvän Laatusoitin Oy:n toimitusjohtaja sekä yksi perustajista ja omistajista. Yritys toimii entisen Hellas-pianotehtaan tiloissa Nurmijärven Rajamäellä, ja siitä on lyhyessä ajassa tullut hiipuvan alan suurin toimija Suomessa.

Levytyksiä

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset laulajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
North Point Community Church

North Point Community Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Atlantan kaupungissa Georgiassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 31 000 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain toiseksi suurin megakirkko vuonna 2019.

Seurakunnan johtava pastori ja perustaja on Andy Stanley. Seurakunta on North Point Ministriesin pääseurakunta. Yhteisöllä on yhteensä seitsemän  kirkkoa Atlantan alueella: Browns Bridge Church, Buckhead Church, Decatur City Church, East Cobb Church, Gwinnett Church, North Point Community Church, ja Woodstock City Church.

Seurakunta järjestää sunnuntaisin kolme tilaisuutta. Tämän lisäksi seurakunta järjestää raamattukouluja sekä viikoittain kokoontuvia pienryhmiä.

Lähteet 

Megakirkot
Atlantan rakennukset ja rakennelmat
Kristinusko Yhdysvalloissa
Life.Church

Life.Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Edmondin kaupungissa Oklahomassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 30 000 viikoittaista kävijää. Tämän lisäksi seurakunta ilmoittaa tavoittavansa viikoittain 300 000 kävijää online-palvelun kautta. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain kolmanneksi suurin megakirkko vuonna 2019.

Seurakunnan johtava pastori on Craig Groeschel. Groeschel ja hänen vaimonsa Amy perustivat kirkon yhdessä vuonna 1996. Seurakunnan muita pastoreita ovat Bobby Gruenewald, Jerry Hurley ja Sam Roberts.

Seurakunta tunnetaan erityisesti YouVersion-palvelun kehittäjänä. Seurakunnan Raamattu-sovellus on App Storen ladatuin mobiiliraamattusovellus.

Lähteet 

Megakirkot
Oklahoma
Kristinusko Yhdysvalloissa
Gateway Church

Gateway Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Southlaken kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 28 000 viikoittaista kävijää sen pääkampuksella Fort Worthissa. CBS Newsin mukaan Fort Worthin seurakunta oli Yhdysvaltain neljänneksi suurin megakirkko vuonna 2019.

Seurakunnan johtava pastori on Robert Morris, joka perusti seurakunnan vuonna 2000. Seurakunta toimii yhteensä yhdeksässä kaupungissa Texasin ja Wyomingin alueella. Yhteensä kirkon tilaisuuksiin osallistuu seurakunnan mukaan yli 100 000 ihmistä joka viikonloppu.

Lähteet 

Megakirkot
Texasin rakennukset ja rakennelmat
Kristinusko Yhdysvalloissa
Alon Sariel

Alon Sariel (s. 1986 Beerseba) on israelilainen mandoliini, luutisti ja kapellimestari.

Sariel on esiintynyt solistina ja eri kokoonpanojen jäsenenä Euroopassa, Yhdysvalloissa, Meksikossa, Lähi-idässä ja Kaukoidässä. Solistina ja kapellimestarina hän on työskennellyt muiden muassa Münchenin kamariorkesterin, Jerusalemin sinfoniaorkesterin, Sofian filharmonisen orkesterin, Tel Avivin solistien ja Barokksolistenen  kanssa. Sariel on myös ollut Concerto Foscarin taiteellinen johtaja ja PRISMA-kvartetin perustajajäsen. Vuonna 2018 hän sai OPUS Klassik -palkinnon albumistaan Telemandolin. Lisäksi hän sai vuonna 2015 PRISMA-kvartetin kanssa ensipalkinnon kansainvälisessä H.I.F. Biber -kilpailussa.

Muusikoita, jotka ovat tehneet yhteistyötä Sarielin kanssa, ovat olleet muiden muassa Emma Kirkby, Markus Stockhausen, Jean-Christophe Spinosi, Stian Carstensen ja David Krakauer. Sariel on kantaesittänyt muiden muassa Paul Ben-Haimin, Yehezkel Braunin ja Gilad Hochmanin teoksia. Hän on pitänyt mestarikursseja eri maissa.

Lähteet 

Israelilaiset kapellimestarit
Mandoliininsoittajat
Luutistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Tryggve Andersen

Tryggve Andersen (1866 Ringsaker, Norja – 1920 Gran, Oppland, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän oli romantikko, ja hänen kirjojaan leimaa elämäntuska, pessimismi ja tuhon tunnelma.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Tryggve Andersen, Store norske leksikon 

Norjalaiset kirjailijat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Leona

Leona on kansainvälinen naisen etunimi. Se pohjautuu mahdollisesti miehennimeen Leonard, mutta voi olla myös lyhentymä Leon-alkuisista naisennimistä, kuten Leonorasta. Leona-nimen maskuliininen vastine on Leon.   

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tilastoitu vuoteen 2020 mennessä noin 650–660 Leona-nimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2010-luvulla. 

Vuodesta 2020 alkaen Leonalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 28. syyskuuta.

Tunnettuja Leonia
 Leona Aglukkaq (s. 1967), kanadalainen poliitikko
 Leona Lewis (s. 1985), englantilainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä
 Leona Popović (s. 1997), kroatialainen alppihiihtäjä
 Leona Woods Marshall (1919–1986), yhdysvaltalainen fyysikko

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Leona (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Georg Tschernochvostoff

Georg Tschernochvostoff (11. huhtikuuta 1888 – 11. heinäkuuta 1956) oli suomalainen valokuvaaja. 

Tschernochvostoff oli mukana sekä 1889 perustetun ruotsinkielisen Amatörfotografklubben (AFK)-valokuvausyhdistyksen että 1921 perustetun suomenkielisen Kameraseuran toiminnassa ja hän toimi 1940-luvulla molempien yhdistysten varapuheenjohtajana. Tschernochvostoff oli myös yksi ensimmäisiä suomalaisia Lontoon Royal Photographic Societyn jäseniä.

Tschernochvostoff kokeili fototekniikkaa omassa pimiössään kotonaan Helsingin Mechelininkadulla yhdessä AFK:hon kuuluneiden Heinrich Ifflandin, Ilmari Waseniuksen ja Fred Runebergin kanssa ja hän piti esitelmiä aiheesta AFK:n kokouksissa. Hän toimi myös valokuvaaja Constantin Grünbergin opastajana valokuvauksen alalla. Tschernochvostoff käytti pääkameranaan Rolleicordia ja värikuvauksessa hän käytti kinofilmikameraa. hän sai syksyllä 1938 sekä rasterilevyjen että monikerrosfilmien ensimmäisen palkinnon AFK:n järjestämässä värikuvakilpailussa. Vuonna 1936 hän oli voittanut Kameraseuran järjestämän suurpalkintokilpailun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Georg Tschernochvostoffin valokuvia Amatörfotografklubbenin arkistossa 
 Dandelions (Voikukkia), Georg Tschernochvostoffin valokuva vuodelta 1935, The Royal Photographic Society Collection/Victoria and Albert Museum, London/Getty Images
 Profile (Profiili), Georg Tschernochvostoffin valokuva vuodelta 1935, The Royal Photographic Society Collection/Victoria and Albert Museum, London/Getty Images
 Purjeveneilijöitä 1940-luvulla. Georg Tschernochvostoffin purjeveneessä takana Georg Tschernochvostoff, keskellä vasemmalla Eugenie Grünberg, keskellä oikealla Renate Grünberg ja edessä oikealla Inez Grünberg, Constantin Grünbergin valokuva, Helsingin kaupunginmuseon kokoelmat (Finna)

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Aatos ja Amine

Aatos ja Amine on Reetta Huhtasen ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2019. 

Elokuvan päähenkilö on 6-vuotias suomalais-chileläinen poika nimeltä Aatos. Elokuvassa seurataan Aatoksen elämää monikulttuurisessa Molenbeekin kunnassa, joka sijaitsee Brysselin pääkaupunkialueella Belgiassa. Elokuvan keskeisenä teemana on uskonnon merkitys lapselle, uskontoon kasvaminen ja uskonnon vaikutus lapsen maailmankuvan muodostumiseen ja ystävyyssuhteisiin. 

Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille.

Palkinnot 
 Docpoint (2019): Katsojien suosikki, kriitikon valinta -palkinto.
 Tampereen elokuvajuhlat (2019): Kotimaisen kilpailun erikoispalkinto yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa sekä kirkon mediasäätiön palkinto.
 Jussi-palkinnot (2020): paras dokumenttielokuva

Lähteet 

 

Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Ernst Tilgmann

Ernst Gottfrid Fredrik Tilgmann (15. heinäkuuta 1864 Helsinki – 30. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen kirjapainon johtaja ja Suomen Pankin setelipainon johtaja.

Ernst Tilgmannin vanhemmat olivat litografi Ferdinand Christoph Tilgmann ja tämän ensimmäinen puoliso Amalia Levin. Hän kävi 1885 Haminan kadettikoulun ylimmän luokan mutta keskeytti sitten opintonsa siellä ja lähti Saksaan ja Itävaltaan tutustumaan kemigrafia- ja heliogravyyritekniikoihin. Hän opiskeli Leipzigissa 1886 ja Berliinissä 1887.

Tilgmann oli Suomen Pankin setelipainon teknillisenä johtajana 1887–1890, Oy Tilgmannin toimitusjohtajana 1891–1902, oman liikkeensä johtajana 1903–1914 sekä Oy Tilgmannin johtajana 1907–1917. Hän oli Suomen Pankin setelipainon johtajana 1909–1922.

Ernst Tilgmann oli naimisissa 1889–1930 Ida Augusta Nyholmin (k. 1930) kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Vasjuganin suo

Vasjuganin suo () on pohjoisen pallonpuoliskon suurin suoalue, joka sijaitsee Venäjällä Siperian lounaisosassa. Se on alueen tärkein makean veden lähde (400 kuutiokilometriä makeaa vettä), ja suoalue on Vasjugan-joen lähde. Suolla elää useita uhanalaisia lajeja.

Vasjuganin suo on yksi maailman suurimmista soista. Venäjä rauhoitti vuoden 2017 lopulla osan siitä, 614 803 hehtaarin laajuisen alueen. Suota on ehdotettu myös Unescon maailmanperintökohteeksi.

Sijainti 

Suoalueen pinta-ala on 53 000 neliökilometriä, mikä tekee siitä noin 20 prosenttia Sveitsiä suuremman. Siinä on yli miljardi tonnia turvetta, mikä on kaksi prosenttia kaikesta maailman turpeesta. Suo sijaitsee Novosibirskin, Omskin ja Tomskin alueilla Venäjällä Ob-joen länsirannalla, leveyspiirien 55°35' ja 58°40' ja pituuspiirien 74°30' ja 83°30' välillä. Suon laajuus lännestä itään on 573 kilometriä ja pohjoisesta etelään 320 kilometriä. Vasjuganin suossa on noin 800 000 pientä järveä ja suuri määrä jokia. Tyypiltään se on pääasiassa keidassuota.

Historia 
Tutkijat uskovat suon syntyneen suunnilleen 10 000 vuotta sitten, minkä jälkeen se on kasvanut jatkuvasti. 75 prosenttia Vasjuganin suon pinta-alasta on soistunut viimeisten viidensadan vuoden aikana.

Ilmasto 
Suo sijaitsee taigavyöhykkeellä ja sen alueella vallitsee mannerilmasto, johon kuuluvat pitkät ja kylmät talvet sekä lyhyet ja kuumat kesät.	Suo sijaitsee pienilehtisten metsien vyöhykkeen ja eteläisen taigan vyöhykkeen välisellä siirtymävyöhykkeellä.

Kasvillisuus ja eläimistö 
Suo on lajistoltaan runsas ja siellä esiintyy monia harvinaisia eläimiä, kuten peuroja, oravia, hirviä, soopeleita, minkkejä, saukkoja, karhuja, ilveksiä ja ahmoja. Yleisimpiä suolla kasvavia kasveja ovat karpalo, juolukka ja lakka. Linnustoon kuuluvat maa- ja merikotka, sääksi, isolepinkäinen, muuttohaukka, riekko, metso, pyy ja teeri. Kaikkiaan suolla on tavattu 195 lintulajia 15 eri lahkosta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Whc.unesco.org

Venäjän maantiede
Suot
Stafford (täsmennyssivu)

Stafford voi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimenä 
 Stafford, englantilainen kaupunki ja hallintopiiri
 Staffordin piirikunta, piirikunta Virginiassa, Yhdysvalloissa

Sukunimenä 
 Drew Stafford (s. 1985), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Garrett Stafford (s. 1980), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Greg Stafford (1948–2018), yhdysvaltalainen pelisuunnittelija ja fantasiakirjailija
 Harry Stafford (1869–1940), englantilainen jalkapalloilija
 James Francis Stafford (s. 1932), yhdysvaltalainen kardinaali
 Jo Stafford (1917–2008), yhdysvaltalainen poplaulaja
 John Stafford (k. 1452), englantilainen valtiomies
 Matthew Stafford (s. 1988), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
 Michelle Stafford (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Terell Stafford (s. 1966), yhdysvaltalainen jazztrumpetisti
 Thomas Stafford (s. 1930), yhdysvaltalainen astronautti

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Arvo Pienimäki

Arvo Pienimäki (s. 20. helmikuuta 1955 Kurikka) on suomalainen iskelmälaulaja. Pienimäki on voittanut 1999 Iskelmän SM-kilpailun yli 30-vuotiaiden sarjan (senior singers), 2002 Toivo Kärki -laulukilpailun (Vihreät Niityt) ja 2014 Tangoseniori-laulukilpailun. Pienimäki asuu Seinäjoella.

Suomalaiset iskelmälaulajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt