joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1998

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1998 järjestettiin Suomessa Hämeenlinnassa ja Helsingissä Hartwall Areenalla. Kisaisäntä Suomi voitti Hannu Kapasen valmennuksessa maailmanmestaruuden Venäjää vastaan käydyssä loppuottelussa 2–1. Voittomaalin teki jatkoajalla Niklas Hagman. Voittomaalin syötti Olli Jokinen ja Eero Somervuori. Sveitsi voitti pronssiottelussa Tšekin lopputuloksin 4–3 rangaistuslaukauskilpailun päätteeksi. Pronssimitali on Sveitsin toistaiseksi ainoa mitali nuorten mm-kisoista. Ottelutapahtuma järjestettiin 25. joulukuuta 1997–3. tammikuuta 1998.

Yllätyksellisesti Kanadan kahdeksan vuoden menestysputki katkesi sen sijoittuessa kahdeksanneksi. Historiallisen yllätyksellinen oli sen tappio Kazakstanille 3–6. Suomalaisista All-Star-joukkueeseen pääsivät Olli Jokinen ja Eero Somervuori.

Alkusarja

A-lohko

B-lohko

Putoamiskierros

Sijoituspelit

Sijoitusottelut sijoista 5-8

Sijoitusottelu 7. sijasta

Sijoitusottelu 5. sijasta

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lopputulokset

 MM-taso

 B-sarja 

 C-sarja 

 D-sarja

Tilastot

Turnauksen pistepörssi

Palkinnot

IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat 
Maalivahti:  David Aebischer
Puolustaja:  Pavel Skrbek
Hyökkääjä:   Olli Jokinen

All-Star-joukkue
Maalivahti:  David Aebischer
Puolustajat:  Pierre Hedin,  Andrei Markov
Hyökkääjät:  Maksim Balmotšnyh,  Olli Jokinen,  Eero Somervuori

Katso myös 
 Suomi jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 1998
 Jääkiekko talviolympialaisissa 1998
 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1998

Lähteet

 TSN:n artikkeli turnauksesta 
 Turnaus Hockey Canadan sivuilla 
 Passionhockey.com: IIHF U20 1998 
 Hockeyarchives: IIHF U20 1998 
 hokej.snt.cz - U20 1998 
 Turnaus Hockey Canadan sivuilla

Viitteet

Vuoden 1998 jääkiekko
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Helsingin urheilutapahtumat
Hämeenlinnan urheilutapahtumat
Kaijapallokala

Kaijapallokala (Colomesus psittatus, entinen papukaijapallokala)  on murtovedessä elävä melko suurikokoinen pallokalalaji.

Koko ja ulkonäkö    
Kaijapallokala muistuttaa väritykseltään kimalaispallokalaa, mutta on aikuisena lähes kaksi kertaa sen kokoinen. Se voi kasvaa 30 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on valkea, selkäpuoli kelta-tummaraitainen. Raidoitus ja vartalonmuoto muistuttavat kimalaista.

Alkuperä   
Kaijapallokaloja elää luonnossa Atlantin länsiosassa Parianlahdelta Amazonille. Se elää jokisuiden murtovedessä ja läheisillä matalikoilla.

Käyttäytyminen  
Kaijapallokalat elävät yksin tai korkeintaan muutaman kalan ryhminä. Kaijapallokaloja pidetään murtovesiakvaarioissa, mutta niiden hampaiden kasvaminen liian pitkäksi saattaa tuottaa ongelmia.

Vesiolot ja ravinto 
Kaijapallokala syö simpukoita ja rapuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puffernet

Pallokalat
Pannonia Superior

Pannonia Superior (Ylä-Pannonia, ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Pannoniassa nykyisten Itävallan, Unkarin, Slovenian ja Kroatian alueilla.

Maantiede 

Pannonia Superiorin provinssi sijaitsi Pannoniassa Tonava-joen (lat. Danuvius) eteläpuolella nykyisten Itävallan, Unkarin, Slovenian ja Kroatian alueilla. Sen itäpuolella sijaitsi Pannonia Inferiorin (”Ala-Pannonia”) provinssi, eteläpuolella Dalmatian provinssi, lounaispuolella Italia ja länsipuolella Noricumin provinssi. Alueen halki kulki Meripihkatieksi kutsuttu kauppareitti. Provinssin hallinnollinen keskus oli Carnuntum nykyisen Bad Deutsch-Altenburgin lähistöllä.

Kaupunkeja 

Pannonia Superiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:

 Andautonia (nyk. Ščitarjevo)
 Aquae Balissae (nyk. Daruvar)
 Arrabona (nyk. Győr)
 Carnuntum
 Emona (nyk. Ljubljana)
 Jovia Botivo (nyk. Ludbreg)
 Poetovio (nyk. Ptuj)
 Praetorium Latovicorum
 Savaria (nyk. Szombathely)
 Scarbantia (nyk. Sopron)
 Siscia (nyk. Sisak)
 Vindobona (nyk. Wien)

Historia 

Pannonia Superiorin alue oli aiemmin osa provinsseja Illyricum, Illyricum Inferius ja Pannonia. Pannonia Superiorin provinssi muodostettiin, kun keisari Trajanus jakoi noin vuonna 103/107 Pannonian provinssin kahteen osaan, jotka olivat Pannonia Superior ja Pannonia Inferior. Provinssien jaossa se luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.

Septimius Severus toimi Pannonia Superiorin kuvernöörinä ennen kuin hänestä tuli Rooman keisari vuonna 193. Caracallan aikana 211–217 Pannonia Superiorin ja Inferiorin rajaa siirrettiin niin, että Pannonia Inferiorista tuli aiempaa suurempi. Pannonia Superiorin provinssi lakkautettiin vuonna 293, jolloin se jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Pannonia Prima ja Pannonia Savia.

Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Pannonia
Rooman provinssit
Carnuntum

Carnuntum oli tärkeä roomalaisten leiri, myöhemmin noin 50 000 asukkaan kaupunki, nykyisessä Itävallassa Bad Deutsch-Altenburgin liepeillä 40 km Wienistä itään. Kun keisari Trajanus noin vuonna 106 jakoi Pannonian provinssin kahteen osaan, Carnuntumista tuli Ylä-Pannonian pääkaupunki.

Keisari Septimus Severus antoi vuonna 194 sekä Carnuntumille että Ala-Pannonian pääkaupungille Aquincumille  (lähellä nykyistä Budapestia) korkeamman kaupunginarvon colonia. Hän osoitti siten kiitollisuuttaan Pannoniaan sijoitetuille legioonille, jotka olivat valinneet hänet valtaistuimelle. 

Alueella on aloitettu kaivaukset 1870, mutta esiin on kaivettu vasta alle prosentin verran. Se on nykyisin suosittu matkailukohde.  

Carnuntumista on vuonna 2011 löytynyt maatutkan avulla gladiaattorikoulu, jonka esiin kaivamista suunnitellaan. Kouluun kuului vankisellejä, sillä oppilaat olivat rikollisia tai sotavankeja, yleensä orjia. Koulua ympäröi hauta-alue, jonne harjoituksissa kuolleet haudattiin.

Lähteet 

Ala-Itävalta
Pannonia
Rooman valtakunnan kaupungit
Reg Empey

Sir Reg Empey (s. 26. lokakuuta 1947 Belfast) on  pohjoisirlantilainen Ulster Unionist Partyn poliitikko, joka toimi virkaatekevänä Pohjois-Irlannin pääministerinä vuonna 2001.

Pohjoisirlantilaiset poliitikot
Brittiläisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Peter Robinson

Peter Robinson (s. 29. joulukuuta 1948) on pohjoisirlantilainen Democratic Unionist Partya edustava poliitikko. Hän toimi vuosina 2008–2016 Pohjois-Irlannin pääministerinä. Vuoden 2010 alussa hän joutui jättämään aluejohtajan tehtävän kuudeksi viikoksi vaimonsa Iris Robinsonin seksiskandaalin takia.  Muutama kuukausi myöhemmin, toukokuussa 2010, Robinson hävisi Britannian parlamenttivaaleissa parlamenttipaikkansa Alliance Partyn Naomi Longille. Hän oli toiminut House of Commonsin jäsenenä yli kolmenkymmenen vuoden ajan, vuodesta 1979.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pohjoisirlantilaiset poliitikot
Brittiläisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Ulsterin unionistipuolue

Ulsterin unionistipuolue (, UUP) on pohjoisirlantilainen puolue, jonka tavoitteena on pitää Pohjois-Irlanti osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Tätä unionismia kannattavista puolueista UUP on suurin ja menestynein. Se hallitsi Pohjois-Irlantia vuosina 1921–1972. Sillä oli pitkään tiivis yhteys Britannian konservatiivipuolueeseen.

Vuoden 1998 Pitkänperjantain sopimuksen jälkeen UUP:n suosio kääntyi laskuun, ja vuoden 2010 Britannian parlamenttivaaleissa se ei saanut yhtään edustajaa. Vuonna 2015 se palasi alahuoneeseen kahdella edustajalla. Vuonna 2017 se menetti paikat jälleen. Sen osuus Pohjois-Irlannin äänistä oli 10,3%.

UUP:n puheenjohtaja vuosina 1995-2005 oli David Trimble, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon 1998 yhdessä John Humen kanssa.

UUP:n Jim Nicholson on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Puolueen kotisivu 

Euroopan konservatiivien ja reformistien allianssi
Yhdistyneen kuningaskunnan puolueet
Järvi (sukunimi)

Järvi on Suomessa ja Virossa esiintyvä esiintyvä sukunimi. Tunnettuja Järvi-nimisiä henkilöitä:

Ade Järvi (1888–1919), suomalainen jääkärivänrikki
Annukka Järvi, oik. Anna-Maija Järvi-Herlevi (s. 1959), suomalainen nuortenkirjailija, vapaa toimittaja ja luovan kirjoittamisen opettaja
Elisa Järvi (s. 1976), suomalainen pianisti ja musiikin tohtori
Hanna Järvi (1882–1964), suomalainen kirjailija
Harri Järvi (1939–2019), suomalainen jalkapalloilija
Iiro Järvi (s. 1965), suomalainen jääkiekkoilija
Jorma Järvi (1908–1962), suomalainen arkkitehti
Jorma Järvi (1925–2001), suomalainen vuorineuvos
Juho Järvi (1869–1921), suomalainen poliisi
Juho Sefanias Järvi (1894–1952), suomalainen kirkkoherra
Jyrki Järvi (s. 1966), suomalainen kilpapurjehtija
K. A. Järvi (1869–1942), suomalainen kirjailija
Kristjan Järvi (s. 1972), virolainen kapellimestari
Lauri Järvi (1901–1981), suomalainen Kokoomuksen kansanedustaja
‎Maria Järvi (1926–1989), suomalainen kirjailija
‎Matti Järvi (s. 1932), suomalainen kolmiloikkaaja
Mikael Järvi (s. 1977), suomalainen salibandyn pelaaja
Neeme Järvi (s. 1937), virolainen kapellimestari
Okko Järvi (s. 1996), koripalloilija
Olavi Järvi (1918–1994), suomalainen päätoimittaja
Osmo Järvi (1911–2000), suomalainen patologian tutkija
Paavo Järvi (s. 1962), virolainen kapellimestari
Raivo Järvi (1954–2012), virolainen poliitikko
Sami Järvi (s. 1970), suomalainen videopelikäsikirjoittaja
Sari Järvi (s. 1959), suomalainen seitsenottelija
Teet Järvi (s. 1958), virolainen sellisti
Timo Järvi (s. 1942), suomalainen matemaatikko
Toivo Järvi (1877–1960), suomalainen kalabiologi
Topi Järvi (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
Tyyne Järvi (1896–1929), suomalainen uimari
Ulla Järvi (s. 1962), suomalainen toimittaja ja terveysviestinnän tutkija
Valto Järvi (1906–1987), suomalainen pesäpalloilija ja pesäpallovaikuttaja
L’amico Fritz

L’amico Fritz on Pietro Mascagnin (1863–1945) säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se sai kantaesityksensä Roomassa 31. lokakuuta 1891. Gustav Mahler johti oopperan esityksen Hampurissa 16. tammikuuta 1892. 

L’amico Fritzin libretisti oli P. Suardon alias Nicola Daspuro. Italiankielinen libretto pohjautuu Émile Erckmannin ja Alexandre Chatrianin romaaniin L’ami Fritz (1864). L’amico Fritz on Mascagnin tunnetuimpia teoksia, mutta ei yhtä usein kuultu kuin sitä edeltänyt ooppera, verismin merkkiteos Cavalleria rusticana (1890). 

Cavalleria rusticanasta poiketen L’amico Fritz on koominen ooppera.

Henkilöt 
 Fritz Kobus (tenori)
 Suzel (sopraano)
 Beppe (mezzosopraano)
 Federico (tenori)
 Hanezò (basso)
 David (baritoni)
 Caterina (sopraano)

Lähteet 
 

Italiankieliset oopperat
Pietro Mascagnin teokset
1890-luvun musiikkiteokset
William Barrett (filosofi)

William C. (Christopher) Barrett (30. joulukuuta 1913 New York – 8. syyskuuta 1992 Tarrytown, New York) oli filosofian professori New Yorkin yliopistossa. Tohtorin tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistosta. Partisan Review ja The Atlantic Monthly olivat hänen toimittamiaan aikakauslehtiä. Barrett oli tunnettu filosofian popularisoija ja teki muun muassa teoksen Irrational Man: A Study in Existential Philosophy. Kirjassaan The Illusion of Technique hän kertoo keskeisimmistä ajatuksistaan.

Julkaisuja
What Is Existentialism? (1947), Partisan Review, 1964 Random House edition: ISBN 0-394-17388-0
Irrational Man: A Study in Existential Philosophy (1958), Doubleday, Anchor Books paperback (1962): ISBN 978-0-385-03138-7
Philosophy in the Twentieth Century (1962), four volumes, William Barrett and Henry D. Aiken, editors, Random House
Time of Need: Forms of Imagination in the Twentieth Century (1972), Harper Bros. ISBN 0-06-131754-3
The Illusion of Technique: A Search for Meaning in a Technological Civilization (1979), Doubleday, ISBN 978-0-385-11202-4
The Truants: Adventures Among the Intellectuals (1982),  ISBN 978-0-385-17328-5
Death of the Soul: From Descartes to the Computer (1986), Doubleday, ISBN 978-0-385-17327-8

Lähteet

Aiheesta muualla
Biography (Anova.org)

Yhdysvaltalaiset professorit
Yhdysvaltalaiset filosofit
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Disaster Monitoring Constellation

Disaster Monitoring Constellation (DMC) on pienten kaukokartoitussatelliittien konstellaatio, joka on toteutettu 2000-luvun alussa useisen maiden yhteistyönä englantilaisen Surrey Satellite Technology -yhtiön (SSTL) toimiessa vetävänä tahona.

Tässä ohjelmassa on kehitetty kaukokartoitussatelliitteja useille uusille ja vanhoille avaruusmaille
 Algeria
 Nigeria
 Turkki
 Englanti
 Kiina.

Kyseessä on valtioiden välinen organisaatio, jona varten on perustettu SSTL:n omistama yhtiö DMC International Imaging. Vuonna 2009 ESA rahoittaa englantilaiselle taholle tutkimuksen Indonesian metsistä  Kesäkuussa Kiina tilasi kolme DMCii-satelliittia SSTL-yhtiöltä 110 miljoonan punnan hintaan. 

Satelliitit
 AlSAT-1 (Algeria), laukaisu marraskuussa 2002.
 BilSAT (Turkki), missio päättyi paristovaurioon elokuussa 2006 
 NigeriaSAT-1 (Nigeria)
 UK-DMC (Englanti), laukaisu syyskuussa 2003.
 Beijing-1 (Kiina), laukaisu lokakuussa 2005.
 UK-DMC 2, laukaisu 29.7.2009

Lähteet

Aiheesta muualla
Surrey Satellite Technology Ltd
International Charter for Space and Major Disasters
DMC International Imaging
Description of the Disaster Monitoring Constellation from the Computerworld Honors Awards
Description of the Disaster Monitoring Constellation from the Earth Observation Portal
 

 Kaukokartoitussatelliitit
Maailmankommunismi

Maailmankommunismi on lähellä käsitettä kansainvälinen kommunismi. Sille voidaan antaa myös uusia ulottuvuuksia kapitalistisen järjestelmän seuraajana, raaka-aineisiin ja kierrätykseen perustuvana taloudellisena järjestelmänä, jossa ei käytetä rahaa. Tällainen merkitys termille annetaan myös marxilaisessa teoriassa: yhteiskunnan viimeinen ja korkein kehitysaste. 

Siihen voidaan tarvita maailmanvallankumous tai suunnitelma yhteisestä tulevaisuudesta. Kansallisvaltioiden asema tässä yhteisössä on epäselvä. Yksilön ääni on sitä vastoin paljon voimakkaampi kuin länsimäisessa demokratiassa, koska tietoverkon avulla jokaisen ehdotukset tulevat yhtälailla kuuluviin. 

V. I. Leninin mukaan muuttumisajanjakso historiassa oli pitkä.. Samassa kohdassa Lenin sanoo, että Karl Marx ei ollut utopisti.

Lähteet

Kommunistiset käsitteet
Tuula Saarto

Tuula Kaarina Saarto (14. helmikuuta 1942 Helsinki – huhtikuu 2018) oli suomalainen kirjailija.

Tuula Saarto oli naimisissa 1959–1967 romanitaustaisen liikemiehen Allan Hagertin kanssa. Heidän häänsä keväällä 1959 olivat omansa aikansa merkkitapahtuma ja niitä seuraamaan kertyi tuhansia katselijoita Helsingin Senaatintorille. Liitto päättyi avioeroon 1967, mutta myöhemminkin Saarto kuvasi teoksissaan romanikulttuuria. Hän kirjoitti myös appensa Kalle Hagertin elämäkerran 1976.

Saarto sai valtion nuorisokirjallisuuspalkinnon 1973.

Teoksia 
 Yön jälkeen, romaani.  Otava 1968
 Omat ympyrät, romaani.  Otava 1970
 Jussi, nuortenkirja.  Otava 1972
 Suljetut ovet.  Otava 1972
 Punaisten kukkien maa, romaani.  Otava 1973
 Kohtaus Venetsiassa, romaani.  Otava 1974
 Ja elämä on rakkaus.  Otava 1975
 Vain viikon kukkivat mantelipuut.  Otava 1975
 Kalle Hagert, legenda jo eläessään.   WSOY 1976
 Kosketus, romaani.  Otava 1976
 Rakkauden ja vihan saari, romaani.  Otava 1976
 Junnu, nuortenkirja.  Otava 1977
 Paluu menneeseen.  Otava 1977
 Rottasota.  Otava 1977
 Kuin tulen läpi.  Otava 1978
 Sudenkuoppa.  Otava 1979
 Tulen lapset, auringon lapset, 1. osa.  Otava 1979
 Tulen lapset, auringon lapset, 2. osa.  Otava 1980
 Auringon saari.  Kolmiokirja, Oulu 1981
 Bänät.  Otava 1981
 Maria egyptiläinen.  Kirjapaja 1981
 Yli kivisen kuilun.   Kirjapaja 1981
 Aurinkotanssi.  Otava 1982 (itsenäinen jatko-osa romaaneille Tulen lapset, auringon lapset 1–2)
 Odota, kuuntele, Magdaleena.  Kirjapaja 1982
 Kaksi kyyhkyä tummaa, näytelmä.  1982
 Juhannus, pienoisnäytelmä.  1992

Lähteet 
 Suomen kirjailijat tietokanta

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ylen elävä arkisto: Tuula ja Allan Hagertin häät keväällä 1959

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Marcel Duriez

Marcel Duriez (s. 20. kesäkuuta 1940 Seclin, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Duriez osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Rooman 1960 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun puolivälierissä ajalla 15,0 s; alkuerissä hän juoksi ajan 14,7 s. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän keskeytti alkuerässään. Tokion 1964 olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun ja sijoittui kuudenneksi ajalla 14,0 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti pronssia ajalla 14,0 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sivusi Ranskan ennätystä 13,7 s sekä välierissä että loppukilpailussa ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi.

Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 85-kiloinen Duriez voitti vuosina 1963 ja 1965–1968. Hän juoksi ensimmäisenä ranskalaisena 110 metrin aidat alle 14 sekunnissa parantaessaan heinäkuussa 1963 Ranskan ennätyksen aikaan 13,9 s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä 12 kertaa vuosina 1960–1968. Kotimaassaan hän edusti seuroja Etoile Oignies ja AS Montferrand.

Henkilökohtaiset ennätykset

 50 metrin aitajuoksu (hallissa): 6,7 s (1964)
 60 metrin aitajuoksu (hallissa): 7,8 s (1964)
 110 metrin aitajuoksu: 13,7 s (1968), sähköajanotolla 13,73 s (1968)
 200 metrin aitajuoksu: 24,6 s (1963)
 Pituushyppy: 756 cm (1965)
 Kymmenottelu: 6 105 p

Lähteet

 

Ranskalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Edmond Roudnitska

Edmond Roudnitska (s. 26. kesäkuuta 1931 Argenteuil, Val-d'Oise, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.

Roudnitska osallistui neljiin arvokilpailuihin 110 metrin aitajuoksussa mutta ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun. Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui välierissä ajalla 14,9 s. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän karsiutui alkuerissä ajalla 14,9 s.
Melbournen 1956 olympialaisissa hän sivusi alkukierroksilla nimissään ollutta Ranskan ennätystä 14,3 s mutta jäi välierissä aikaan 14,9 s ja karsiutui loppukilpailusta. Rooman 1960 olympialaisissa hän juoksi alkuerissä ajan 14,4 s ja toisissa alkuerissä ajan 14,5 s eikä selviytynyt välieriin.

Roudnitska juoksi syyskuussa 1956 uuden Ranskan ennätyksen 14,3 s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä seitsemän kertaa, viimeisen kerran lokakuussa 1960 ajallaan 14,2 s. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Seuratasolla hän edusti Nice UC:tä. Hän on pituudeltaan 185-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 76 kiloa.

Henkilökohtaiset ennätykset

 110 metrin aitajuoksu: 14,2 s (1960), sähköajanotolla 14,41 s (1960)
 200 metrin aitajuoksu: 24,2 s (1960)
 400 metrin aitajuoksu: 55,4 s (1954)

Lähteet

 

Ranskalaiset pika-aitajuoksijat
Vuonna 1931 syntyneet
Mahdollisesti elävät henkilöt
Herralahden koulu

Herralahden koulu oli peruskoulun 1–6 luokkien koulu Porissa. Se perustettiin vuonna 1975 toimi vuoteen 2015 asti Kuninkaanhaan kaupunginosassa, vaikka nimi viittaakin Herralahteen. Samassa rakennuksessa toimi myös Herttuan erityiskoulu. Koulu lakkautettiin vuonna 2015, ja oppilaat siirrettiin Uudenkoiviston ja Cygnaeuksen kouluihin.

Koulurakennus 
Koulu oli Suomen ensimmäinen solukoulu, joka oli jaettu viiteen eri alueeseen eli soluun, jotka maalattiin eri väreillä: punaiseen, siniseen, vihreään, oranssiin ja keltaiseen. Iso rakennus oli näin helpommin koululaisen hahmotettavissa. Koulu oli arkkitehti Pentti Moilasen suunnittelema. Koulurakennus purettiin vuonna 2019.

Rehtorit 
 Olli Runsamo (1975–1986)
 Seppo Välimäki (1986–1995)
 Lauri Lehtonen (1995–1998)
 Kristiina Aalto (1998-2015)

Lähteet 

Suomen peruskoulut
Entiset suomalaiset oppilaitokset
Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat
Porin oppilaitokset
Kuninkaanhaka
Leviathan (EP)

Leviathan on skotlantilaisen power metal -yhtye Alestormin EP-levy. Se sisältää coverversion latvialaisen Pirates of the Sea -yhtyeen euroviisukappaleesta ”Wolves of the Sea” sekä yhtyeen oman ”Wenches and Mead” -kappaleen saksaksi käännetyn version ”Weiber und Wein”.

Kappaleet
 
 
 
 

Vuoden 2008 EP:t
Alestormin albumit
Almtuna IS

Almtuna IS on ruotsalainen jääkiekkoseura Uppsalasta. Joukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Joukkueen fanijärjestön nimi on Red Lions. Joukkue pelaa kotiottelunsa Gränbyn jäähallissa.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Mattias Zackrisson 
 Apuvalmentaja: Daniel Casselstål 
 Maalivahtivalmentaja: Sebastian Jonsson 
 Huoltopäällikkö: Kjell Karlberg 
 Huoltopäällikkö: Tommi Söderqvist 
 Puheenjohtaja: Robert Lif 
 Toimitusjohtaja: Björn Danielsson 
 Toimitusjohtaja: Tony Mårtensson 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto

Uppsalan kunta
HockeyAllsvenskan-joukkueet
Jean-Claude Nallet

Jean-Claude Nallet (s. 13. maaliskuuta 1947 Champdor, Ain, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, joka menestyi jo alle 20-vuotiaana sileillä pikajuoksumatkoilla ja myöhemmin 400 metrin aitajuoksussa. Hän saavutti viisi mitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1966–1974 mutta ei menestynyt olympialaisissa.

Nallet saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 21,0 s ja sijoittui neljänneksi 4 × 400 metrin viestissä Ranskan ennätyksellä 3.05,7. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 49,0 s sivuttuaan toisissa alkuerissä Ranskan ennätystä 45,7 s. Viestissä oli tuloksena kahdeksas sija ajalla 3.07,5 vaikka joukkue alkuerissä paransi Ranskan ennätyksen aikaan 3.04,6. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Nallet saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 45,8 s ja viestijuoksussa kultaa ajalla 3.02,3, joka oli uusi Ranskan ennätys.

Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Nallet kilpaili 400 metrin aitajuoksussa ja voitti kultaa ajalla 49,2 s. Viestissä Ranska sijoittui kuudenneksi ajalla 3.05,0. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän juoksi 400 metrin aitajuoksun loppukilpailussa Ranskan ennätyksen 48,94 s mutta hävisi Britannian Alan Pascoelle 0,12 sekuntia ja sai hopeaa. Viestissä Ranska sijoittui neljänneksi ajalla 3.04,6. Montréalin 1976 olympialaisissa Nallet karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 50,08 s. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 50,10 s.

Nallet voitti Euroopan cupin loppukilpailussa 200:n ja 400 metrin juoksun vuonna 1967 sekä 400 metrin aitajuoksun vuonna 1970. Ranskan mestaruuden hän voitti 400 metrillä vuosina 1968–1971 sekä 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1974, 1975 ja 1978. Hän paransi tai sivusi Ranskan ennätystä 400 metrillä neljä kertaa ja 400 metrin aitajuoksussa kahdesti. Heinäkuussa 1970 Pariisissa hän alitti 400 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä ranskalaisena 50 sekunnin rajan ja paransi maan ennätystä kerralla 1,7 sekuntia ajallaan 48,6 s. Hänen EM-kisoissa 1974 juoksemansa aika 48,94 s kirjattiin lajin ensimmäiseksi sähköajanotolla mitatuksi Ranskan ennätykseksi. Hänen käsiajanotolla mitattu 400 metrin ennätyksensä 45,1 s säilyi Ranskan ennätyksenä elokuuhun 1983, jolloin Aldo Canti juoksi sähköajanotolla mitatun ajan 45,35 s.

Kotimaassaan Nallet edusti AC Paris -seuraa. Hän on pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 85 kiloa.

Henkilökohtaiset ennätykset

 100 metriä: 10,5 s (1967)
 200 metriä: 20,6 s (1970), sähköajanotolla 20,88 s (1966)
 400 metriä: 45,1 s (1970), sähköajanotolla 45,80 s (1968)
 400 metrin aidat: 48,6 s (1970), sähköajanotolla 48,94 s (1974)

Lähteet

 

Ranskalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Ranskalaiset pikajuoksijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Christian Lindberg

Christian Lindberg (s. 15. helmikuuta 1958 Danderyd) on ruotsalainen pasuunansoittaja, kapellimestari ja säveltäjä. Lindberg on tuonut arvostusta harvinaiselle soittimelle niin, että 1990-luvulla häntä kutsuttiin ”maailman ainoaksi täystyöllistetyksi soolopasunistiksi”.

Kuvataiteilijaperheeseen syntynyt Lindberg soitti aluksi rumpuja, pianoa ja trumpettia mutta alkoi 17-vuotiaana keskittyä pasuunan soittoon, ja hän pääsi jo kaksi vuotta myöhemmin Tukholman kuninkaallisen oopperan orkesteriin. Pian hän yllättäen päätti ryhtyä pasuunasolistiksi, vaikka yleisen mielipiteen mukaan ohjelmistoa soolopasuunalle oli kovin vähän. Lindberg kuitenkin osoitti, että pasuunalle on sävelletty hyvää musiikkia 1200-luvulta alkaen. Hän sai myös nykysäveltäjät innostumaan soittimesta ja alkoi säveltää sille itsekin. Lindbergin soitettavaksi ovat pasuunateoksia säveltäneet muiden muassa Kalevi Aho, Anders Hillborg, Alfred Schnittke, Tōru Takemitsu ja Iánnis Xenákis.

Lindbergin ohjelmiston tunnetuin teos on Jan Sandströmin säveltämä konsertto pasuunalle ja orkesterille eli Moottoripyöräkonsertto (1988–1989), jota Lindström esittää nahkaisessa motoristihaalarissa.

Vuosituhannen vaihteessa Lindberg alkoi pasuunansoiton ohella säveltää ja johtaa orkestereita ammattimaisesti. Hän toimi Nordiska Kammarorkesternin ylikapellimestarina Sundsvallissa 2004–2010 ja on johtanut Blåsarsymfonikerna-puhallinorkesteria Tukholmassa vuodesta 2005. Hän on toiminut myös pohjoisnorjalaisen Arctic Philharmonic Orchestran ylikapellimestarina ja taiteellisena neuvonantajana sen perustamisesta 2009 alkaen.

Yksityiselämä
Christian Lindbergin vanhemmat Ulla-Monica ja Arne Lindberg ovat kuvataiteilijoita. Hänen veljensä on luutunsoittaja Jakob Lindberg ja tyttärensä säveltäjä Andrea Tarrodi.

Palkintoja ja huomionosoituksia 
1982 – Léonie Sonnings musikstipendium
1986 – Fonogrampriset The Burlesque Trombone (Roland Pöntisen, piano, kanssa)
1996 – Kungliga Musikaliska Akademienin jäsen nro 908 
2004 – Litteris et Artibus
2008 – Lunds Studentsångförenings solistpris
2015 – Grammis "Årets klassiska" (Norrköpings symfoniorkesterin kanssa)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 SON fortsätter att lyfta fram symfonikern Allan Pettersson folkbladet.se

Ruotsalaiset pasunistit
Ruotsalaiset kapellimestarit
Ruotsalaiset säveltäjät
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Litteris et Artibus -palkitut
Noitumaa

Noitumaa on suomalaisen dark metal -yhtyeen Ajattaran kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2009. Levy eroaa muusta Ajattaran tuotannosta sillä, että se on akustinen. Levy on äänitetty D-Studiolla, Klaukkalassa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ruoja – laulu, kitara, munniharppu
 Kalmos – kitara
 Tohtori Kuolio – basso
 Raajat – polkuharmoni
 Malakias IV – lyömäsoittimet

Vierailevat muusikot 
 Loksi ja Lobbari – didgeridoo
 Beebo – sello
 Annas ja Hylsy – taustalaulut

Arviot 
 Soundi: 
 V2.fi: 
 Imperiumi.net: 5/10

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut
 Levy-yhtiö Spinefarmin sivut

Lähteet 

Vuoden 2009 albumit
Ajattaran albumit
New York Cosmos

New York Cosmos oli New Yorkilainen jalkapalloseura, joka perustettiin 1971, mutta lopetti toimintansa 1985. 14-vuotisen toimintansa aikana Cosmos kuitenkin menestyi: joukkue voitti viidesti NASLn mestaruuden (1972, 1977, 1978, 1980 ja 1982). Joukkue tunnetaan Pelén viimeisenä seurana. Pelén numero 10 on jäädytetty pelinumero. Joukkueessa on pelannut myös monia muita legendaarisia pelaajia kuten Franz Beckenbauer.

Elokuva Once in a Lifetime: The Extraordinary Story of the New York Cosmos vuodelta 2006 kertoo NY Cosmosin tarinan.

Kuuluisia pelaajia

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat
New Yorkin urheilu
North American Soccer League (1968–1984)

North American Soccer League (NASL) on entinen jalkapallon ammattilaisliiga, jossa pelasi yhdysvaltalaisia ja kanadalaisia joukkueita. Nykyään sitä vastaa Major League Soccer. Liiga perustettiin 1968 ja se lopetettiin 1984.

NASL:n mestarit
1968 Atlanta Chiefs
1969 Kansas City Spurs
1970 Rochester Lancers
1971 Dallas Tornado
1972 New York Cosmos
1973 Philadelphia Atoms
1974 Los Angeles Aztecs
1975 Tampa Bay Rowdies
1976 Toronto Metros-Croatia
1977 New York Cosmos
1978 New York Cosmos
1979 Vancouver Whitecaps
1980 New York Cosmos
1981 Chicago Sting
1982 New York Cosmos
1983 Tulsa Roughnecks
1984 Chicago Sting

Yhdysvaltain jalkapallosarjat
Loïc Bigois

Loïc Bigois (s. 19. syyskuuta 1960 Aix-en-Provence, Ranska) on Formula1 -aerodynamiikkasuunnittelijana nykyään Ferrari-tallissa.

Hän on aiemmin työskennellyt Ligier-, Prost-, Minardi- ja Williams-talleissa. Honda palkkasi hänet vuonna 2007 antamaan suuntaa kaoottiselle aerodynamiikkaosastolleen ammattitaitoisena suunnittelijana.

Opiskeltuaan Pariisissa ja Aix-en-Provencessa Ranskassa Bigois siirtyi Toulouseen ja alkoi työskennellä ilmailuteollisuudelle. Hänet palkattiin Ligier F1:een vuonna 1990, ja hän oli useita vuosia eri F1-talleissa. 1990-luvun lopulla hän palasi Ligierille ja siirtyi sitten pääsuunnittelijana Prost Grand Prix -talliin, joka lopetti pian ennen kautta 2002.

Sen jälkeen Bigois siirtyi Minardille, jossa hän pysyi vuoteen 2003, kunnes Williams hänet palkkasi aerodynamiikan pääsuunnittelijaksi. Bigois korvasi Antonia Terzin, joka jätti tiimin huonon suorituskyvyn vuoksi ja väitteen mukaan syynä oli myös vaikeat suhteet muihin teknisiin henkilöihin. 

2. heinäkuuta 2007 ilmoitettiin, että hän päätti liittyä Honda Racing F1 -tiimiin. Bigois jatkoi aerodynamiikan pääsuunnittelijana (Head of Aerodynamics) tallin muuttuessa Brawn GP:ksi ja Mercedekseksi, kunnes lopetti kauden 2012 puolivälissä.

Bigois siirtyi Ferrarille kauden 2012 aikana.

Suunnitellut autot 
 Ligier JS35 1991
 Ligier JS35B 1991
 Ligier JS37 1992
 Ligier JS39 1993
 Ligier JS39B 1994
 Ligier JS41 1995
 Ligier JS43 1996
 Prost JS45 1997
 Prost AP01 1998
 Prost AP02 1999
 Prost AP03 2000
 Prost AP04 2001
 Minardi PS02 2002
 Minardi PS03 2003
 Minardi PS04B 2004-2005
 Williams FW26 2004
 Williams FW27 2005
 Williams FW28 2006
 Williams FW29 2007
 Honda RA108 2008
 Brawn BGP 001 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 
Brawn GP - Loïc Bigois Head of Aerodynamics  
Formula1.com Honda continue technical recruitment drive 
Grandprix.com Encyclopedia People: Loïc Bigois 
ChicaneF1 F1 History Loïc Bigois 
Team Prost career Loïc Bigois 

Formula 1 -tallien työntekijät
Ranskalaiset henkilöt
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Szőny

Szőny on entinen pikkukaupunki Unkarin pohjoisrajalla.  Siellä oli roomalaisen legioonan leiri vuonna 97. Toisen maailmansodan aikana kaupunkia pommitettiin rajusti, sillä siellä oli öljynjalostamo. Vuonna 1977 kaupunki liitettiin Komáromin kaupunkiin. Yhdistetyn kaupungin väkiluku on nykyisin noin 20 000.

Lähteet 
 

Unkarin kaupungit
Peurat

Peurat (Capreolinae, aiemmin Odocoileinae) on sorkkaeläimiin kuuluva hirvieläinten heimon alaheimo, johon luetaan 9 sukua ja 22 lajia. Siitä on käytetty myös nimeä varsinaiset hirvet erotukseksi jalohirvistä (Cervinae). Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että alaheimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin kauriit.

Peurojen asuinympäristöä ovat pääasiassa taajat ja harvat metsät, mutta jotkin lajit elävät myös tundralla ja avoimilla ruohoaroilla. Peuroilla on pienempi pötsi kuin jalohirvillä, joten ne syövät enimmäkseen lehtiä, versoja, ruohoja ja muita ruuansulatuksessa helposti hajoavia kasvinosia. Tällaista vähän selluloosaa sisältävää ravintoa on saatavilla rajoitetusti, mistä johtuen useimmat peuralajit eivät elä suurissa laumoissa. Esimerkiksi metsäkaurisuros hallitsee yksin reviiriään ja pyrkii aggressiivisesti estämään muita uroksia saapumasta sinne.

Peuroja elää luonnonvaraisina lähes kaikkialla maapallolla Saharan eteläpuolista Afrikkaa ja Oseaniaa lukuun ottamatta. Suomessa elää luonnonvaraisena neljä peurojen alaheimoon kuuluvaa lajia: hirvi, metsäkauris, peura ja valkohäntäpeura. Hirvi on näistä lajeista selvästi kookkain. Kaikki Suomen peuralajit ovat riistaeläimiä. Kuusipeura ei nimestään huolimatta kuulu peuroihin vaan jalohirviin.

Suvut ja lajit 

Alces
Hirvi Alces alces
Alces americanus
Blastocerus
Suohirvi Blastocerus dichotomus
Capreolus
Metsäkauris Capreolus capreolus
Siperianmetsäkauris Capreolus pygargus
Hippocamelus
Andienhirvi eli guemuli Hippocamelus antisensis
Chilenhirvi Hippocamelus bisulcus
Mazama – piikkohirvet
Isopiikkohirvi Mazama americana
Mazama bororo
Mazama bricenii
Kääpiöpiikkohirvi Mazama chunyi
Ruskopiikkohirvi Mazama gouazoupira
Mazama nana
Mazama pandora
Pikkupiikkohirvi Mazama rufina
Mazama temama
Odocoileus
Muulipeura eli mustahäntäpeura Odocoileus hemionus
Valkohäntäpeura eli laukonpeura Odocoileus virginianus
Ozotoceros
Pampahirvi Ozotoceros bezoarticus
Pudu – pudut
Paholaispudu Pudu mephistophiles
Pudu eli chilenpudu Pudu puda
Rangifer
Peura, poro ja karibu Rangifer tarandus

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Cervidae: Capreolinae. Mikko's Phylogeny Archive.
 Ultimate Ungulate: Subfamily Capreolinae 

Hirvieläimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
We Sweat Blood


We Sweat Blood on Danko Jonesin albumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2003. Siitä julkaistiin Yhdysvalloissa uusintajulkaisu 19. huhtikuuta 2005, jolla on myös kappaleet ”Lovercall” ja ”Sound of Love”.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 We Sweat Blood discogs.com -sivustolla

Vuoden 2003 albumit
Danko Jonesin albumit
Varaventtiili

Varaventtiili () on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1942. Se on tyyliltään romanttinen komedia. Varaventtiili on ensimmäinen Suomi-Filmin elokuva, joka kuvattiin kokonaisuudessaan jatkosodan puhkeamisen jälkeen.

Tarina pohjautuu kirjailija Hilja Valtosen vuonna 1926 ilmestyneeseen esikoisromaaniin Nuoren opettajattaren varaventtiili, josta oli elokuvan teon alkuvaiheessa otettu jo kahdeksan painosta. Näytelmän päiväkirjamainen kerronta sijoittuu ajanjaksoon 11.7.1923 – 31.5.1924. Elokuvasovitus on siirretty kuvausaikaan, kuitenkin siten ettei sota näy eikä kuulu. Käsikirjoitus on Yrjö Kivimiehen, mutta Vaala teki siihenkin vielä muutoksia: alun hän muokkasi uudelleen ja lisäsi loppupuolelle kolme uutta jaksoa.

Elokuvan on äänittänyt Harald Koivikko ja kuvauksesta vastasi Eino Heino. Lavastukset teki Ville Hänninen ja musiikin sävelsi Harry Bergström. Ensi-ilta oli 22. maaliskuuta 1942 Helsingin Scalassa ja Kino-Palatsissa sekä useissa maaseututeattereissa.

Elokuvan ulkojaksot kuvattiin talvella 1942 Kauhajoen kirkonkylässä.

Juoni 
Reipasotteinen ja sanavalmis savolaisopettajatar Liisa Harju matkustaa Pohjanmaalle töihin Latomeren pitäjässä sijaitsevaan maalaiskouluun. Perillä hän tutustuu opettajatovereihinsa Rauhaan ja Oskariin. Liisa joutuu paikkakunnan tärkeilevien naisten epäsuosioon, kun tavoiteltu poikamies, lääkäri Eino Korpinen ihastuu häneen. Koulun johtajaopettajan mustasukkainen tytär piirittää Korpista; Liisa puolestaan suhtautuu aluksi torjuvasti miehen lähentelyihin. Apteekkarin nimipäiväkutsuilla Liisa suostuu tanssiin Einon kanssa ja herättää huomiota soittamalla pianoa ja laulamalla kepeän schlagerin. Myöhemmin hän saa apteekkarin innostumaan kulttuuriharrastuksesta ja järjestämään Pohjalaisia-näytelmän, jossa Liisa on itsekin mukana. ”Varaventtiilinään” Liisa käyttää päiväkirjaansa. Väärinkäsitysten jälkeen Liisa ja Eino saavat toisensa.

Vastaanotto 
Aikalaiskriitikoiden yleistä asennetta kuvannee erään kriitikon näkemys Suomen Sosialidemokraatissa: ”Varaventtiili on laatuunkäypä elokuva, josta ei voi sanoa muuta kuin ettei suomalainen elokuva ole sen kautta ottanut tavanomaista askelta eteenpäin joskaan nyt ei taaksepäinkään”. Naispääosan esittäjän Lea Joutsenon suoritusta kiiteltiin hyväksi muutoin melko latteaksi luonnehditussa teoksessa.

Ensi-iltaan Varaventtiili haluttiin saada poikkeusolojen vuoksi mahdollisimman pian. Elokuva sai ensiesityksensä maaliskuussa, varsin pian kuvausten päätyttyä. Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1942 toiseksi paras – edelle meni niukasti vain syyskaudella nähty Puck.

Näyttelijät

Kreditoimattomat näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1942 suomalaiset elokuvat
Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Sulfaniilihappo

Sulfaniilihappo (C6H7NO3S) on sulfonihappo ja aniliinin johdannainen. Ainetta käytetään erityisesti väriaineiden valmistuksessa ja lääketeollisuudessa.

Ominaisuudet 
Sulfaniilihappo on huoneenlämpötilassa kiinteää. Aine reagoi voimakkaasti niin vahvojen happojen kuin emästenkin kanssa. Sulfaniilihapon kuumentaminen yli 290 °C hajottaa yhdisteen, jolloin syntyy hiilidioksidia sekä rikin- ja typen oksideja.

Synteesi 
Sulfaniilihappoa voidaan valmistaa sulfonoimalla aniliinia. Aniliini ja rikkihappo reagoivat muodostaen aniliinivetysulfaattia, joka veden eliminaation jälkeen muodostaa sulfonihappoa.

Käyttö 
Sulfaniilihappo on tärkeä yhdiste useiden eri atsoväriaineiden valmistuksessa.  Lisäksi sulfaniilihappoa käytetään fluoresoivien valkaisuaineiden valmistuksessa sekä muiden orgaanisten yhdisteiden, kuten fenyylihydratsiini-p-sulfonihapon, synteesiin.

Lähteet 

Amiinit
Hapot
Euryanthe

Euryanthe (op. 81, J. 291) on Carl Maria von Weberin (1786–1826) kolminäytöksinen ooppera. Sen saksankielisen libreton kirjoitti Helmina von Chézy. Oopperan kantaesityksessä Wienissä 25. lokakuuta 1823 Euryanthen roolissa oli sopraano Henriette Sontag. Vaikka Euryanthe ei ole yhtä tunnettu kuin Taika-ampuja, on sekin levytetty kokonaisuudessaan.

Euryanthen jälkeen Weber sävelsi vielä Oberonin (1826). Die drei Pintos -ooppera ei tullut valmiiksi säveltäjän elinaikana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Libretto  
 
 
 
 
 

Carl Maria von Weberin teokset
1820-luvun musiikkiteokset
Saksankieliset oopperat
Black Clouds & Silver Linings

Black Clouds & Silver Linings on progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin kymmenes studioalbumi. Albumi julkaistiin 23. kesäkuuta 2009. Levystä ilmestyi myös vinyyliversio sekä kolmen CD:n versio, jossa on normaalin levyn lisäksi instrumentaaliversiot levyn kappaleista ja 6 cover-kappaletta. Dream Theater julkaisi myös Deluxe Collector's Edition Box Set -kokoelman, joka sisälsi paljon erilaista materiaalia. Singlenä levyltä julkaistiin A Rite of Passage sekä Wither, joista molemmista kuvattiin myös musiikkivideot.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 6. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 14, ja nousi seuraavalla viikolla listaykköseksi. Se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.

Albumi jäi Mike Portnoyn viimeiseksi yhtyeen jäsenenä hänen jättäessä yhtyeen vuonna 2010. Vuonna 2011 yhtye ilmoitti valinneensa hänen korvaajakseen Mike Manginin.

Kappaleet
Musiikin säveltänyt John Petrucci, Mike Portnoy, Jordan Rudess sekä John Myung ellei toisin mainita.

X. "Restraint"
XI. "Receive"
XII. "Responsible"

Cover-kappaleet
Erikoispainoksessa on mukana kuusi cover-kappaletta Dream Theateriin vaikuttaneilta artisteilta. Ne paljastettiin kuusi viikkoa ennen albumin julkaisua, yksi kappale kunakin viikkona. Viiden kappaleen kanssa julkistettiin myös oma kansikuva.

Deluxe Collector's Edition Box Set
Deluxe Collector's Edition Box Set sisälsi seuraavan materiaalin:

 Tavallisen levyn
 6 cover-kappaletta sisältävän levyn
 Instrumentaaliversiot levyn kappaleista
 DVD
 Raakaversiot kappaleista (erilliset ääniraidat, mahdollisuus kokeilla tuottajana olemista)
 Dream Theater -hiirimatto
 Sadassa boxissa mukana Silver Foil Ticket, jolla voittaa tapaamisen bändin kanssa
 Litografi levyn kansikuvasta, joissa sadassa mukana Hugh Symen nimikirjoitus
 Kaksi vinyylilevyä

Kokoonpano 
 James LaBrie – laulu
 John Petrucci – kitara, taustalaulu
 Jordan Rudess – koskettimet, continuum, iPhone (Bebot-syntetisaattoriohjelmalla varustettuna) 
 John Myung – basso
 Mike Portnoy – rummut, taustalaulu

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Black Clouds & Silver Linings Discogsissa 

Dream Theaterin albumit
Vuoden 2009 albumit
Alba Berlin

Alba Berlin on saksalainen koripallojoukkue, joka pääsi vuonna 1991 BG Charlottenburgin ja DTV Charlottenburgin seuraajaksi Bundesliigaan.

Historia 
Seuran pääsponsoriksi tuli 1991 Alba, jonka mukaan seura nimettiin. Samana vuonna seuran puheenjohtajaksi valittiin Dieter Hauert. Korać-Cupin voitto oli seuran ensimmäinen kansainvälinen voitto. 

Vuosina 1997–2005 seura voitti Saksan mestaruuden seitsemän kertaa peräkkäin. Ensimmäisen kerran seura pääsi Euroliigaan kaudella 1996–1997. Kaudeksi 2008–2009 seura pääsi takaisin Euroliigaan neljän vuoden tauon jälkeen ja samalla uudelle kotiareenalle O2 Worldiin.

Saavutukset 
Bundesliiga: (8) 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2008
Saksan cup: (8) 1997, 1999, 2002, 2003, 2006, 2009, 2013, 2014, 2016
Korać-Cup: (1) 1995

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen kotisivu 
Seuran faniklubi 

Saksalaiset koripalloseurat
Berliinin urheilu
Wendlingen am Neckar

Wendlingen am Neckar on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltion Esslingenin piirikunnassa. Kaupunki kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin. Asukkaita Wendlingen am Neckarissa oli 30. kesäkuuta 2008 15 947, joista naisia oli 8 192 ja miehiä 7 755. Kaupungin pinta-ala on 12,2 km². Kaupungin korkein kohta sijaitsee 345 metrin korkeudessa merenpinnasta ja matalin puolestaan 255 metrin korkeudessa. Wendlingen am Neckarin pormestari on  Steffen Weigel.

Wendlingen am Neckarin naapurikunnat ja -kaupungit ovat Köngen luoteessa, Wernau koillisessa, Kirchheim unter Teck kaakossa, Oberboihingen etelässä ja Unterensingen lännessä. Kaupungista on matkaa Stuttgartiin noin 20 kilometriä. Wendlingen am Neckar sijaitsee Neckar- ja Lauter-jokien varrella.

Wendlingen am Neckarin ystävyyskaupungit ovat Dorog Unkarissa, Saint-Leu-la-Forêt Ranskassa ja Millstatt Itävallassa.

11. maaliskuuta 2009 läheisessä Winnendenin kaupungissa sattui kouluammuskelu. Ampuja pakeni paikalta autolla ja pysähtyi Wendlingen am Neckarissa sijaitsevan postinlajittelukeskuksen pihaan jatkamaan ampumista. Pihalla hän myös ampui itsensä.

Ilmasto

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset kotisivut 

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Anelma Järvenpää-Summanen

Anelma Järvenpää-Summanen, (ent. Salo, s. 24. lokakuuta 1947 Parkano) on suomalainen kirjailija. Hän oli yksi J. H. Erkon kirjoituskilpailun voittajista 1976.

Järvenpää-Summanen on ollut naimisissa kirjailija Matti Summasen kanssa vuodesta 1981.

Teokset
 Itkevä nukke, romaani, Weilin+Göös 1977,  nimellä Anelma Salo
 Lumihäät, runokokoelma, Pohjoinen 1985
 Voimasi tunnustan, runokokoelma, FinnEpos 1992
 Valitse kohtalosi, runokokoelma, Maahenki 2000
 Yö kuulas silkinmusta, romaani, Karisto 2002; Saga Egmont 2021
 Tehtävänä elämä, Uusia ja valittuja runoja, runokokoelma, Maahenki 2005
 Hidas yö, romaani, Karisto 2006; Saga Egmont 2021
 Tahtoihmisiä, novellikokoelma, Karisto 2009; Saga Egmont 2021
 Nostalgia, runokokoelma, Maahenki 2014
 Kaidepuita kaaoksen keskellä. Kirjanrakastajan tunnustuksia. Esseekokoelma, Sanasato, 2015
Jätetään sut tolle kivelle. Esseitä ja sarjakuvia, Sanasato 2019

Romaanit nimellä Anita Aure 
 Aamuun on ikuisuus, Karisto 1991
 Sinä yönä tähdet, Karisto 1993; Saga Egmont 2021
 Leikit tulella, Karisto 1995; Saga Egmont 2020
 Ole minulle hän, Karisto 1999; Saga Egmont 2021
 Luvaton avain, Karisto 2004; Saga Egmont 2021

Muut
Runoilijat äänessä. CD, (KSL 1995) : Claes Andersson, Hector, Anelma Järvenpää-Summanen, Riina Katajavuori, Juice Leskinen, Satu Marttila, Arvo Salo, Tommy Tabermann, Arja Tiainen ja Ilpo Tiihonen

Palkinnot
J. H. Erkon novellikilpailu 1976, 1. palkinto
Suomen maakuntakirjailijoiden rakkausrunokilpailu 1988, 1. palkinto
Lahden valtakunnallinen runomaraton 1989, 1. palkinto
Olga ja Vilho Linnamon säätiön tunnustuspalkinto kirjailijan työstä 2002

Lähteet 
Anelma Järvenpää-Summasen kotisivu
Anelma Järvenpää-Summanen Päijät-Häme-Wikissä

Viitteet

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Crash Bandicoot 2: N-Tranced

Crash Bandicoot 2: N-Tranced (Japanissa Crash Bandicoot Advance 2: Spinning Hypnosis Great Panic!?, Crash Bandicoot Advance 2: Guruguru Saimin Dai Panic!?) on Vicarious Visionsin kehittämä ja Universal Interactiven vuonna 2003 Game Boy Advancelle julkaisema tasohyppelypeli. Peli on jatko-osa vuonna 2002 julkaistulle Crash Bandicoot: XS:lle.

Tarina

Henkilöt 
 Crash Bandicoot – päähenkilö.
 Coco Bandicoot – pelissä hän on pahoilla, koska hänet on hypnotisoitu.
 Crunch Bandicoot – myös hypnotisoitu ja sen takia pahoilla.
 Tohtori Nefarious Tropy – ajan mestari ja pelin päävastus.
 N. Trance – hypnoosin mestari ja pelin toiseksi viimeinen vastus.
 Fake Crash – Crashin kopio, jolla on paksummat kulmakarvat ja pitemmä hampaat kuin Crashilla.
 Aku Aku – hyvä intiaanimaski, joka auttaa Crashia
 Uka Uka paha intiaanimaski, joka on palkannut N. Tropyn valloittamaan Maan.

Juoni 
Syvällä hyperavaruudessa Uka Uka valittaa Neo Cortexin epäpätevyyttä ja kuinka hän viimeksi epäonnistui valtaamaan Maan. Nyt Uka Uka luottaa tehtävän N. Tropylle. Tropy näkee tulevaisuus näkymän suunnitelmastaan.

Aiheesta muualla 
 

Crash Bandicoot -pelisarjan pelit
Vuoden 2003 videopelit
Tasohyppelyt
Game Boy Advance -pelit
Yhdysvalloissa kehitetyt videopelit
The Hits: Chapter One

The Hits: Chapter One on Backstreet Boysin kokoelma-albumi. Se sisältää yhtyeen hittejä ja yhden uuden kappaleen, "Drowning". Alun perin Backstreet Boys ei halunnut tehdä Greatest Hits -albumia, mutta heidät "pakotettiin". Albumin uudesta singlestä, "Drowningista" tuli kansainvälinen hitti. Levy myi maailmanlaajuisesti 6 miljoonaa kopiota.

Kappalelista
"I Want It That Way" (toukokuu 1999) 
"Everybody (Backstreet's Back)" (pidennetty versio) (lokakuu 1997) 
"As Long As You Love Me" (Radio Mix) (tammikuu 1998) 
"Show Me the Meaning of Being Lonely" (helmikuu 2000) 
"Quit Playing Games (With My Heart)" (tammikuu1997) 
"All I Have To Give" (kesäkuu 1998) 
"Larger Than Life" (lokakuu 1999) 
"I'll Never Break Your Heart" (syyskuu 1998) 
"The Call" (helmikuu 2001) 
"Shape of My Heart" (lokakuu 2000) 
"The One" (heinäkuu 2000) 
"More Than That(Radio Mix)" (heinäkuu 2001) 
"Drowning" (joulukuu 2001)

Muita kappaleita albumin kansainvälisiltä painoksilta
"Get Down (You're the One For Me)", 
"Anywhere For You", 
"The Perfect Fan", (Bonus Track) 
"We've Got It Goin' On" 
"Nunca te Haré Llorar" 
"Donde Quieras Yo Iré"

Singlet
"Drowning" Julkaistu: 16. lokakuuta 2001 

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
Backstreet Boysin albumit
Giuseppe Coluccio

Giuseppe Coluccio (s. 12. huhtikuuta 1966) on italialaisen rikollisjärjestön 'Ndranghetan jäsen. Hän oli etsintäkuulutettuna vuodesta 2005, ja hänet saatiin kiinni 7. elokuuta 2008 Torontossa Kanadassa.

Elämäkerta
Coluccio oli vielä lapsi, kun hänen isänsä surmattiin 'Ndrangheta-klaanien välisessä sukuriidassa. Hänet pidätettiin ensimmäisen kerran 1991, ja syynä olivat huumekauppa ja laiton kauppaaminen.

Karkulainen
Vuodesta 2005 Coluccio oli ollut karkulaisena saatuaan syytteet huumekaupasta. Samassa yhteydessä Italian poliisi pidätti 30 henkilöä (Operaatio Nostromo), joihin kuului myös Giuseppen veli Salvatore Coluccio.

7. elokuuta 2008 Coluccio pidettiin kauppakeskuksen pihalla Ontarion Markhamissa, joka sijaitsee Toronton pohjoispuolella.

Yhteydet muihin rikollisryhmiin 
Coluccion pidätys oli osa Yhdysvalloissa, Meksikossa ja Italiassa tehtyä isompaa operaatiota, joka tunnettiin myös nimellä Operaatio Solare. Tarkoituksena oli saada kuriin huomattava määrä huumeiden tuontia Kolumbiasta Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Operaatiossa otettiin kiinni 200 henkilöä syyskuussa 2008. Joukossa oli kuusitoista henkilöä Aquiona-Coluccio-klaanista. Heidät tunnistettiin ja pidätettiin New Yorkissa ja Calabriassa.

Italialaiset mafiosot
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Reikä seinässä

Reikä seinässä oli Nelosella sunnuntaisin esitettävä kilpailuohjelma, jossa kaksi kolmehenkistä julkkisjoukkuetta kilpaili toisiaan vastaan. Tavoitteena oli läpäistä joka kierroksella yhä vaikeammaksi muuttuva ja kohti liikkuva seinä, jossa on ihmisen muotoinen aukko erilaisissa asennoissa. Jos seinää ei ehdi läpäisemään ajoissa, se työntää kilpailijan hänen takanaan olevaan vesialtaaseen. Ohjelman juontajana toimi Mari Kakko.

Formaatti on alun perin lähtöisin Japanista nimellä Brain Wall.

Pelin kulku ja säännöt 

Pelissä on jokaisella kolmella kierroksella erilainen tehtävä. Ensimmäisellä kierroksella molempien joukkueiden kilpailijat yrittävät päästä läpi seinästä yksitellen. Toisella kierroksella yksi joukkueesta menee selin seinää vasten, eikä hän saa katsoa takanaan lähestyvää seinää. Muiden joukkueen jäsenten on ohjattava hänet oikeaan asentoon. Tätä kutsutaan sokkoseinäksi. Kolmannella kierroksella tuplaseinässä kaksi joukkueen jäsentä yrittävät päästä yhdessä läpi seinästä ja kolmannella kierroksella triplaseinästä koko joukkue. Viimeisellä kierroksella muiden kierrosten voittajajoukkue koittaa mennä läpi megaseinästä erilaisissa puvuissa. Pelissä parhaat pisteet suorituksista saanut joukkue voittaa.

Jaksot

Toinen tuotantokausi

Aiheesta muualla 

 Nelosen Reikä seinässä -sivut

Suomalaiset televisio-ohjelmat