joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Korkeuden vaikutus ihmiseen

Korkeuden vaikutukset ihmiseen ovat merkittävät, ja hyvin korkealla ihminen on hengenvaarassa.

Korkeammalle noustessa hapen osapaine laskee. Vuoristossa 4 500 metrin korkeudessa hapen osapaine on enää kaksi kolmasosaa merenpinnan tasosta. Tämän seurauksena ihmisen elimistö käynnistää puolustusmekanismeja, jotka voivat pitkällä aikavälillä johtaa kuolemaan. Keuhkot laajenevat, sydämen syke kiihtyy, punasoluja syntyy lisää ja veri paksuuntuu, aivot turpoavat, ja keuhkot ovat vaarassa romahtaa.

2 500 metrin korkeudessa ihminen voi saada ensimmäisiä lievän vuoristotaudin oireita, kuten huimausta ja väsymystä, päänsärkyä sekä ruokahaluttomuutta ja pahoinvointia. Oireet menevät yleensä ohi vuorokauden kuluessa, kun elimistö tottuu ohueen ilmaan.

3 500 metrin korkeuteen noussut ihminen voi kärsiä kovasta väsymyksestä, näköhäiriöistä ja päänsärystä sekä tasapainohäiriöistä. Hän voi joutua hengenvaaraan. Näin korkealla elimistö voi romahtaa 24 tunnissa, jos ihminen ei saa lisähappea.

8 000 metrin korkeudessa alkaa niin sanottu kuolemanvyöhyke. Se on saanut nimensä siitä, että ilma on siellä niin vähähappista, että ihminen ei voi selviytyä pitkiä aikoja. Kuolemanvyöhykkeellä oleva ihminen kärsii jatkuvasta uupumuksesta ja huimauksesta sekä hengenahdistuksesta, ja hänellä on aivovaurioiden riski.

Kestävyysurheilijat pyrkivät joskus parantamaan hemoglobiiniarvojaan korkeanpaikan harjoittelulla eli harjoittelemalla vähintään kahden kilometrin korkeudessa useiden viikkojen ajan kerrallaan. Korkealla harjoittelu voi aiheuttaa tavallista herkemmin ylikuormitustilan ja nestehukan.

Jotkin korkealla vuosituhansien ajan asuneet kansat ovat kehittäneet sopeumia hapen vähyydestä selviämiseen. Andien intiaaneilla on veressään tavallista enemmän happea kuljettavaa, punaisten verisolujen sisältämää hemoglobiinia. Tiibetiläisten keuhkot tuottavat normaalia suuremmat määrät typpioksidia. Tämä laajentaa heidän verisuoniaan, mikä parantaa hapen kulkua kudoksiin. Tiibetiläisillä on myös tapana hengittää tiheästi. Myöskään Etiopian ylänköjen asukkaat eivät kärsi hapenpuutteesta, mutta syytä tähän ei vielä tiedetä.

Lähteet

Fysiologia
Ambako Vatšadze

Ambako Avtandilovitš Vatšadze (, , s. 17. maaliskuuta 1983 Kutaisi, Georgian SNT) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Euroopan mestari.

Sarjassa 66 kg painiva Vatšadze voitti maailmanmestaruuden Moskovasta 2010, minkä lisäksi hänellä on MM-tasolta pronssimitali Herningistä 2009. Euroopan mestaruuden Vatšadze on voittanut kolmesti peräkkäin vuosina 2009–2011.

Lähteet 
 Profiili FILA:n sivustolla 
 Profiili foldeak.com.in tietokannassa 
 Profiili wrestrus.ru –sivustolla 

Venäläiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Anupam Kher

Anupam Kher (s. 7. maaliskuuta 1955 Shimla, Himachal Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän on esiintynyt sadoissa elokuvissa ja lukuisissa näytelmissä. Vaikka hän on näytellyt enimmäkseen intialaisissa Bollywood-elokuvissa, hänellä on ollut rooleja myös muun maalaisissa elokuvissa.

Intian valtio myönsi Kherille Padma Shri -palkinnon vuonna 2004 ja Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2016. Hän on voittanut myös kaksi National Film Awards -palkintoa ja kahdeksan Filmfare Awards -palkintoa, joista viisi parhaana koomikkona.

Kher on toiminut tuottajana elokuvissa Bariwali (2000), Maine Gandhi Ko Nahin Mara (2005) ja Teree Sang (2009) sekä ohjannut elokuvan Om Jai Jagadish (2002).

Yksityiselämä 
Anupam Kher on ollut naimisissa näyttelijä Kirron Kherin kanssa vuodesta 1985. Hänen poikapuolensa on näyttelijä Sikandar Kher.

Valikoitu filmografia 

 Karma (1986)
 Ram Lakhan (1989)
 Chandni (1989)
 Parinda (1989)
 ChaalBaaz (1989)
 Dil (1990)
 Lamhe (1991)
 Khalnayak (1993)
 Darr (1993)
 1942: A Love Story (1994)
 Hum Aapke Hain Koun…! (1994)
 Dilwale Dulhania Le Jayenge (1995)
 Judwaa (1997)
 Kuch Kuch Hota Hai (1998)
 Kaho Naa… Pyaar Hai (2000)
 Mohabbatein (2000)
 Parempi kuin Beckham (Bend It Like Beckham, 2002)

 Hilpeys ja ennakkoluulo (Bride and Prejudice, 2004)
 Veer-Zaara (2004)
 Rakkauden kaikki mausteet (The Mistress of Spices, 2005)
 Paheli (2005)
 Rang De Basanti (2006)
 Vivah (2006)
 Heyy Babyy (2007)
 Lust, Caution (2007)
 You Will Meet a Tall Dark Stranger (2010)
 Dabangg (2010)
 Jab Tak Hai Jaan (2012)
 Unelmien pelikirja (Silver Linings Playbook, 2012)
 Keskiyön lapset (Midnight’s Children, 2012)
 Krrish 3 (2013)
 Daawat-e-Ishq (2014)
 Happy New Year (2014)
 Prem Ratan Dhan Payo (2015)

Televisio 
 Teho-osasto (ER, 2004)
 24 (2013)
 Sense8 (2015–2017)
 Konstaapeli Intiassa (The Indian Detective, 2017)
 New Amsterdam (2018)

Palkinnot 

 Filmfare Awards
 1985: Paras miespääosa – Saaransh
 1989: Paras miessivuosa – Vijay
 1990: Paras koomikko – Ram Lakhan
 1991: Paras miesnäyttelijä (kriitikkopalkinto) – Daddy
 1992: Paras koomikko – Lamhe
 1993: Paras koomikko – Khel
 1994: Paras koomikko – Darr
 1996: Paras koomikko – Dilwale Dulhania Le Jayenge

 International Indian Film Academy Awards
 2017: Paras miessivuosa – M.S. Dhoni: The Untold Story
 2018: Erinomainen suoritus intialaisessa elokuvateollisuudessa

 National Film Awards
 1989: Erikoismaininta – Daddy
 2005: Erikoispalkinto raadilta – Maine Gandhi Ko Nahin Mara

 Screen Awards
 1995: Paras miessivuosa – 1942: A Love Story
 2000: Paras koomikko – Haseena Maan Jaayegi

 Siviilipalkinnot
 2004: Padma Shri
 2006: Padma Bhushan

 Muita palkintoja:
 2005: Divya Himachal Award

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Intialaiset näyttelijät
Intialaiset elokuvatuottajat
Intialaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Rıza Kayaalp

Rıza Kayaalp (s. 10. lokakuuta 1989 Yozgat) on turkkilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Euroopan mestari sekä Euroopan kisojen voittaja.

Kayaalp on voittanut painijanurallaan 120 kg:n sarjassa maailmanmestaruuden Istanbulista 2011, MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia, Euroopan mestaruuden 2010, 2012 ja 2013 ja yhden EM-hopean. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Kayaalp oli 20:s. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän saavutti pronssia.

Kayaalp voitti kultaa 130 kg:n sarjassa MM-kilpailuissa Las Vegasissa 2015, Pariisissa 2017, Nur-Sultanissa 2019 ja Belgradissa 2022, Bakun Euroopan kisoissa 2015 sekä EM-kilpailuissa Vantaalla 2014, Riiassa 2016, Novi Sadissa 2017, Kaspijskissa 2018, Bukarestissa 2019, Varsovassa 2021 ja Budapestissa 2022. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai hopeaa, ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai 130 kg:n painoluokassa pronssia. Hän on saavuttanut samassa painoluokassa myös yhden MM-hopean.

Lähteet 
 Riza Kayaalp International Wrestling Database 
 Rıza Kayaalp Biography and Olympic Results  Sports Reference LLC.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Turkkilaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Turkkilaiset olympiamitalistit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Live at Donington 1990

Live at Donington 1990 on englantilaisen rockyhtyeen Whitesnaken vuonna 2011 julkaisema livealbumi. Nimensä mukaan, albumi äänitettiin vuonna 1990 Donington Parkissa, kun yhtye soitti Monsters of Rock -festivaalilla pääesiintyjänä.

Taustaa
Vuonna 1989 Whitesnake julkaisi albumin Slip of the Tongue, kokoonpanolla David Coverdale, Adrian Vandenberg (ei soita Slip of the Tonguella, mutta oli kirjoittamassa suurimman osan albumin kappaleista), Steve Vai, Rudy Sarzo ja Tommy Aldridge. Seuraavana vuonna yhtye aloitti Liquor & Poker -maailmankiertueensa, jonka kohokohtana oli esiintyminen Monsters of Rock -festivaalilla Donington Parkissa Englannissa (yhtyeen kolmas esiintyminen festivaalilla, toinen pääesiintyjänä) yli 70 000 ihmisen edessä.

Noin 20 vuotta myöhemmin, David Coverdale omisti ainoan videotaltioinnin Monsters of Rock -konsertista, ja koska Frontiers Records vaati livealbumin ja DVD:n uuden studioalbumin lisäksi, Coverdale antoi Donington -konsertin julkaistavaksi. Albumi on myös miksattu 5.1 stereona.

Julkaisu
Albumi julkaistiin 20. toukokuuta Japanissa, 3. kesäkuuta Euroopassa ja 7. kesäkuuta Yhdysvalloissa. Albumi on saatavilla kahden CD:n settinä, DVD:nä, CD/DVD-combona sekä digitaalisena versiona. DVD myös sisältää kuvagallerian Liqour & Poker -kiertueelta ja dokumentin Slip of the Tongue -albumin teosta.

29. huhtikuuta Frontiers Records julkaisi trailerin  albumia varten, jossa David Coverdale puhui albumin teosta ja sen sisällöstä. Whitesnaken kotisivuilla julkaistiin myös artikkeli albumista.

Arvostelut
Albumi sai paljolti positiivisia arvosteluja. Marcus Jervis About.comista antoi levylle 4 tähteä viidestä ja sanoi, että: ”tämä albumi on täynnä aidosti mahtavia kappaleita.” Craig Hartranft Dangerdog.comista antoi CD:lle 4.5 viidestä ja sanoi: ”suositellaan hienona livealbumina.”

Kappaleet

Kokoonpano
David Coverdale – laulu
Steve Vai – kitara, taustalaulu
Adrian Vandenberg – kitara, taustalaulu
Rudy Sarzo – basso, taustalaulu
Tommy Aldridge – rummut

Rick Serate – kosketinsoittimet, taustalaulu

Lähteet

Vuoden 2011 konserttitallenteet
Whitesnaken albumit
Tekijänoikeusneuvosto

Tekijänoikeusneuvosto avustaa opetusministeriötä tekijänoikeutta koskevien asioiden käsittelyssä sekä antaa lausuntoja tekijänoikeuslain soveltamisesta.

Tekijänoikeusneuvostosta määrätään tekijänoikeuslaissa ja tekijänoikeusasetuksessa. Neuvoston kokoonpanon määrää valtioneuvosto kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Keskeiset tekijänoikeuslaissa mainitut oikeuksien haltijat ja suojakohteiden käyttäjät ovat edustettuina neuvostossa. Kuitenkin puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja vähintään yksi jäsen nimetään näiden tahojen ulkopuolelta.
 
Kuka tahansa voi pyytää lausuntoa tekijänoikeusneuvostolta. Lausuntopyynnön voi esittää myös sähköpostitse. Yksityishenkilön lisäksi myös esimerkiksi yritykset, yhteisöt, poliisi, hallintoviranomaiset tai tuomioistuimet voivat pyytää lausuntoa. Vapaamuotoisen lausunnon on oltava riittävän seikkaperäinen, mutta sen laatiminen ei edellytä juridista asiantuntemusta. Neuvosto käsittelee lausunnot, joiden käsittelyajat riippuvat vireillä olevien lausuntopyyntöjen määrästä. Yleensä on syytä varautua noin puolen vuoden käsittelyaikaan.

Katso myös
 Tekijänoikeuslaki
 Tekijänoikeus Suomessa

Lähteet
 
 

Tekijänoikeus
DC Entertainment

DC Entertainment on yhdysvaltalainen tuotantoyhtiö, joka on keskittynyt tuottamaan DC Comicsin sarjakuviin pohjautuvia televisiosarjoja, elokuvia, animaatioita, videopelejä sekä muita media-aiheisia tuotteita.

Tuotantoa

Televisiosarjat
Smallville (2009–2011)
Tulilinjalla (2010–2011)
Fables (2011–)
Arrow (2012–)
Gotham (2014–)
The Flash (2014–)
Supergirl (2015–)
Legends of Tomorrow (2016–)
Lucifer (2016–)
Black Lightning (2018–2021)
Krypton (2018–2019)
Titans (2018–)
 Pennyworth (2019–)
 Doom Patrol (2019–)
 Swamp Thing (2019)
 Stargirl (2020–)

Elokuvat
The Losers (2010)
Jonah Hex (2010)
Red (2010)
Wonder Woman (2011)
Green Lantern (2011)
Yön ritarin paluu (2012)
Man of Steel (2013)
Batman v Superman: Dawn of Justice (2016)
Suicide Squad (2016)
Wonder Woman (2017)
DC Superlemmikkien liiga (2022)

DC Films
Justice League (2017)
Aquaman (2018)
Shazam! (2019)
Joker (2019)
Birds of Prey (and the Fantabulous Emancipation of One Harley Quinn) (2020)
Wonder Woman 1984 (2020)
Zack Snyder’s Justice League (2021)
The Suicide Squad: Suicide Mission (2021)
The Batman (2022)
The Flash (2022)
Aquaman and the Lost Kingdom (2022)
Shazam! Fury of the Gods (2023)
Blue Beetle (2023)

Animaatiot
Batman – pelottomat (2010–2011)
DC Showcase: The Spectre (2010)
DC Showcase: Jonah Hex (2010)
Batman: Under the Red Hood (2010)
Mad (2010–)
Superman/Batman: Apocalypse (2010)
DC Showcase: Green Arrow (2010)
Superman/Shazam! – Return of Black Adam (2010)
Young Justice (2010–)
All-Star Superman (2011)
Green Lantern: Emerald Knights (2011)
Batman: Year One (2011)
Green Lantern: The Animated Series (2012–)
Justice League: Doom (2012)
Justice League: War (2014)
Batman: Assault on Arkham (2014)
Lego DC Comics Super Heroes: Justice League - Cosmic Clash (2016)
Gotham Stories (2016)

Videopelit
Batman: Arkham City (2011)
Lego Batman 2: DC Super Heroes (2012)
Injustice: Gods Among Us (2013)
The Wolf Among Us (2013)
Batman: Arkham Origins (2013)
Young Justice: Legacy (2013)
Lego Batman 3: Beyond Gotham (2014)
Batman: Arkham Knight (2015)

Lähteet

DC Entertainment IMDb:ssä 

Entertainment
Yhdysvaltalaiset elokuvayhtiöt
Allgäun Alpit

Allgäun Alpit on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallan ja Saksan alueilla.

Vuoristoalueen korkein huippu on Großer Krottenkopf (2 656 m; koordinaatit ).

Alppien vuoristot
Erillinen pataljoona 7

Erillinen Pataljoona 7 (Er.P 7) oli jatkosodan alkuvaiheessa toimineen Prikaati K:n toinen pataljoona, johon oli sijoitettu Suomessa asuvat aunuksenkarjalaissyntyiset asevelvolliset, jotka olivat siirtyneet Suomeen sisällissodan aikana ja jälkeen. Pataljoonaa täydennettiin suomalaisilla vapaaehtoisilla.

Pataljoona tunnettiin Prikaati K:n (Pr.K) lakkauttamisen (22.10.1941) jälkeen:

 23.10.1941–31.1.1944 Aunuksen Heimosoturipataljoona
 1.2.–13.11.1944 Erillinen Pataljoona 7 (Er.P 7)

Pataljoonan alkuvaiheet esitetty Prikaati K:n yhteydessä

Komentajat 
 majuri Olsoni  –10.5.1942
 everstiluutnantti Niskakoskelainen 11.5.1942–25.7.1944
 majuri Seitamo 26.7.1944–

Pataljoonan sotatie itsenäisenä joukkoyksikkönä
 28.10.1941–13.7.1942 varuskuntapataljoonana Äänislinnassa ja Äänisen rannikkopuolustuksen komentajan liikkuvana reservinä
 14.7.1942–31.5.1943 varmistus- ja partiotehtävissä Lieksan, Repolan, Omelian, Kiimasjärven ja Luvajärven alueella, lisäksi 70 miestä Aunuksen piiriesikunnan käytössä
 1.6.1943–15.2.1944 rintamavastuussa Kiimasjärvella ja Luvajärvellä
 16.2.–23.5.1944 rintamavastuussa tukikohdissa Tširkkakemijoella
 23.5.–8.7.1944 rintamavastuussa Vilkkojärven lohkolla
 8.7.–21.9.1944 Rukajärvellä
 22.9.– vetäytyminen Suomeen
 13.11.1944 Er.P 7 kotiutettiin

Tappiot 23.10.1941.–13.11.1944
 Kaatuneita 35
 Kadonneita 9

Lähteet

Viitteet 

Jatkosodan heimosoturiyksiköt
ARA General Belgrano (1896)

ARA General Belgrano oli Argentiinan laivaston Garibaldi-luokan panssariristeilijä. Alus valmistettiin Italiassa Cantiere navale fratelli Orlando‎n telakalla 1800-luvun lopulla yhdessä sisaraluksensa kanssa. Alukset muodostivat Giuseppe Garibaldi -luokan alaluokan Garibaldi-luokan, jonka muut alukset olivat ARA Garibaldi, ARA Pueyrredón ja ARA San Martín.

Alus laskettiin vesille 1896. Se muutettiin öljykäyttöiseksi 1930-luvulla. Alus palveli Argentiinan laivastossa aina 8. toukokuuta 1947 saakka.

Valmistus 

Regia Marina tilasi aluksen Cantiere Navale Frattelli Orlandolta Livornosta Italiasta. Sen köli laskettiin 1896 ja alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1897. Argentiinan hallitus osti aluksen 1898 maan jouduttua sodan uhkaan Chileä vastaan. Koeajojen päätyttyä alus otettiin palvelukseen 8. lokakuuta 1898 nimellä ARA General Belgrano ensimmäisenä päällikkönään Emilio Barilari.

Palvelus 

Alus lähti palvelukseenottopäivänään Genovasta ja se saapui Mar del Plataan 6. marraskuuta. Konfliktin päätyttyä alus kuljetti Argentiinan presidentin Julio Argentino Rocan ja Chilen presidentin Federico Errazuriz Echaurren rauhansopimuksen allekirjoitustilaisuuteen. Vierailtuaan Santa Cruzissa, Rio Gallegosissa, Puerto Harbertonissa ja Ushuaissa alus saapui 15. helmikuuta 1899 Punta Arenasiin, jossa maiden välinen rauhansopimus allekirjoitettiin.

Alus sijoitettiin reserviin 1902. Alukselle asennettiin 1907 lennätin ja se palautettiin palvelukseen seuraavana vuonna. Vuonna 1912 alukselle asennettiin radiolähetin. Aluksen modernisointi aloitettiin 1927 Puerto Belgranossa, mutta ennen sen valmistumista se aloitti matkan Eurooppaan. Alus vieraili Genovassa 7.-16. lokakuuta, jolloin sen miehistö osallistui kenraali Belgranon patsaan paljastustilaisuuteen. Myöhemmin alus vieraili Espanjassa ja uudelleen Genovassa, jossa sen modernisointia jatkettiin. Aluksen kattilat muutettiin öljykäyttöisiksi, sille asennettiin uusi masto ja sen tykistö uusittiin.

Modernisoinnin päätyttyä se palasi Buenos Airesiin 25. lokakuuta 1929. Alus luokiteltiin 1933 rannikkopanssarilaivaksi ja saman vuoden joulukuussa se lähetettiin Mar de Plataan sukellusveneiden emälaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 8. toukokuuta 1947. Se hinattiin Buenos Airesiin, jossa Matanza Riverin telakka romutti aluksen.

Lähteet

Viitteet 

Garibaldi-luokan risteilijät
Cantiere navale fratelli Orlando‎
Pietilä

Pietilä voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 
 Pietilä, Järvenpään kaupunginosa
 Pietilä, kylä Vihdissä

Suomalainen sukunimi
 Antti Pietilä (1878–1932), teologi, professori
 Antti-Pekka Pietilä (s. 1954), toimittaja ja tietokirjailija
 Bonita Pietila (s. 1953), amerikansuomalainen televisiotuottaja (Simpsonit)
 Emilia Pietilä (s. 2003), salibandyn pelaaja
 Esa Pietilä (s. 1964), säveltäjä ja saksofonisti
 Frans Vihtori Pietilä (1895–1972), jääkäri
 Fredrika Pietilä (1837–1888), opettaja ja kirjailija
 Helena Pietilä (s. 1947), kestävyys- ja keskimatkojen juoksija
 Hely Pietilä (s. 1934), yleisurheilija
 Hilkka Pietilä (1931–2016), järjestöjohtaja ja tietokirjailija, Suomen YK-liiton pääsihteeri 1963–1990
 Jorma Pietilä (1913–1974), juristi ja talousoikeuden professori
 Juha-Pekka Pietilä (s. 1991), jääkiekkoilija
 Jyrki Pietilä (1949–2015), toimittaja, tutkija, viestintäalan yrittäjä ja kouluttaja
 Kalle Pietilä (1892–1964), kirjallisuustieteilijä
 Kari Pietilä (1911–2005), pappi, pääsihteeri ja päätoimittaja
 Lauri Pietilä, suomalainen rakennusmestari ja lestadiolainen uskonnollinen vaikuttaja
 Leena Pietilä (1925–2014), suomalainen taitoluistelija
 Leena Pietilä-Castrén, suomalainen antiikintutkija ja klassillinen arkeologi
 Marjatta Hara-Pietilä (s. 1951), suomalainen arkkitehti ja entinen uimari
 Mika Pietilä (s. 1973), jääkiekkomaalivahti
 Mika Pietilä (s. 1970), thainyrkkeilijä ja valmentaja
 Noel Pietilä (s. 2000), jääkiekkoilija
 Olivia Pietilä (s. 2005), salibandyn pelaaja
 Pekka Pietilä (1930–2015), keilaaja
 Pekka Pietilä (s. 1945), soutaja
 Raili Pietilä (1926–2021), arkkitehti
 Reima Pietilä (1923–1993), arkkitehti
 Risto Pietilä (1980–2020), liikemies ja Bitcoin-vaikuttaja
 Sakari Pietilä (s. 1954), jääkiekkovalmentaja
 Sami Pietilä (s. 1975), maastohiihtäjä
 Tuulikki Pietilä (1917–2009), taidegraafikko ja professori
 Uuno Pietilä (1905–1984), luistelija
 Veikko Pietilä (1941–2009), tiedotusopin professori, Jorma Pietilän poika
 Väinö Pietilä (1888–1917), työläiskirjailija
Stanton

Stanton voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
 Stanton, kaupunki Texasissa, Yhdysvalloissa
 Stanton, kaupunki Michiganissa, Yhdysvalloissa
 Stanton Township, kunta Michiganissa, Yhdysvalloissa
 Stanton Township, kunta Minnesotassa, Yhdysvalloissa

henkilöitä
 Andy Stanton (s. 1973), brittiläinen lastenkirjailija
 Elizabeth Cady Stanton (1815–1902), yhdysvaltalainen suffragetti ja aktivisti
 Frank Stanton (1908–2006), yhdysvaltalainen yritysjohtaja, CBS:n pitkäaikainen toimitusjohtaja
 Gail Stanton (1954–1996), yhdysvaltalainen malli
 Giancarlo Stanton (s. 1989), yhdysvaltalainen baseballpelaaja
 Harry Dean Stanton (1926–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä
 James V. Stanton (s. 1932), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko
 John Stanton (s. 1944), australialainen näyttelijä
 Molly Stanton (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ryan Stanton (s. 1989), kanadalainen jääkiekkoilija.
Pornhub

Pornhub on mainoksilla rahoitettu ilmainen pornografista materiaalia sisältävä internetsivusto, jonka käyttäjät voivat katsoa ammattilais- ja amatööripornografiaa. Sivustolla käyttäjät voivat katsoa tuhansia videoita ilmaiseksi. Sivusto tarjoaa myös maksullisen palvelun, jonka avulla käyttäjä saa käyttöönsä ylimääräisiä etuja.

Pornhub on Alexa Internetin mukaan internetin 60. suosituin sivusto, ja internetin suosituin pornosivusto.

Pornhub muutti palvelun ehtoja joulukuussa 2020; uudet ehdot sallivat videoiden lataamisen vain tunnistautuneille käyttäjille ja yhteistyökumppaneille.

Kävijäkunta 
Pornhub on suosituin Yhdysvalloissa, sillä 26,5 prosenttia sivuston käyttäjistä on yhdysvaltalaisia. Toiseksi eniten sivustoa käyttävät japanilaiset ja kolmanneksi britit.

Ongelmakohtia

Tekijänoikeusrikkomukset 
Pornografisia elokuvia tuottava Pink Visual haastoi vuonna 2010 Pornhub.com -sivustoa ylläpitävän yhtiön Mansef Inc and Interhub oikeuteen tekijänoikeusrikkomuksista, sillä sivuille oli ladattu yhteensä 45 Pink Visualin videota. Heidän mukaansa näitä videoita oli katsottu yhteensä "kymmeniä miljoonia kertoja" ja he väittivät "piratismin uhkaavan koko aikuisviihdeteollisuutta". Pornhubin kaltaiset ilmaista pornografiaa tarjoavat sivustot on nähty huomattavana kilpailijana maksua vaativille sivustoille ja perinteisille pornolehdille ja -elokuville.

Lapsiin ja raiskauksiin liittyvä materiaali sivustolla 
Joulukuussa 2020 luottokorttiyhtiöt Visa ja Mastercard ilmoittivat lopettavansa PornHub-sivuston maksujen käsittelyn. Syynä oli se, että sivulla on videoita raiskauksista ja lasten seksuaalisesta väkivallasta. Mastercard oli selvityksissään havainnut sivulla olevan laitonta materiaalia. Mastercard ilmoitti lopettavansa maksujen välittämisen pysyvästi. Visa ohjeisti kumppaneitaan olemaan käsittelemättä emoyhtiö MindGeekin maksuja lainkaan ja tutkivansa asiaa. Pornhub poisti 14. joulukuuta 2020 miljoonia vahvistamattomien tilien lataamia videoita. Pornhub myös esti vahvistamattomia käyttäjiä lataamasta uutta sisältöä.

Katso myös 
 Alastonsuomi.com
 OnlyFans
 RedTube
 Sihteeriopisto
 SuicideGirls
 XHamster
 Xtube
 YouPorn

Lähteet 

Erotiikka- ja pornografiasivustot
Videonlevityssivustot
Seulonnan keskeiset artikkelit
London Aquatics Centre

London Aquatics Centre on vesiurheilukeskus Lontoon olympiapuistossa Stratfordissa. Keskuksessa järjestettiin vuoden 2012 kesäolympialaisten kilpailuja. Keskuksen suunnitteli Pritzker-palkittu arkkitehti Zaha Hadid. Olympialaisissa siellä kilpailtiin uinnin, uimahyppyjen, taitouinnin ja vesipallon mestaruuksista.

Newhamin rakennukset ja rakennelmat
Kesäolympialaiset 2012
Lontoon urheilu
Stratford (Lontoo)
Finlandia (auto)

Finlandia oli suomalainen automerkki, jota insinööri P. J. Heikkilä valmisti Helsingissä neljä kappaletta vuosina 1922–1924. Valmistetuista autoista kaksi oli kevyttä kuorma-autoa ja kaksi henkilöautoa. 

Paavo Johannes Heikkilä (1898–1962) hankki yhtiökumppaneineen vuonna 1920 Helsingin Eerikinkadulla toimineen I. Käcklundin kone- ja vesijohtoliikkeen – joidenkin lähteiden mukaan kyseessä oli konepaja –, johon hän perusti P. J. Heikkilä & Co -nimisen autokoritehtaan. Heikkilän ideana oli valmistaa yhtenäismallinen auton alusta, jolle voisi rakentaa suurehkon henkilöauton tai kevyen kuorma-auton. Tuotanto käynnistyi vuonna 1922 ja kumpaakin autotyyppiä valmistui kaksi kappaletta. Autot olivat oikealta ohjattavia ja niissä oli ns. kulissivaihteisto, jonka käyttövipu oli korin oikealla sivulla. Autojen moottorit olivat amerikkalaisvalmisteisia, kuorma-autoissa käytettiin myös ruotsalaisen Scania-Vabiksen osia. Toinen kuorma-autoista oli Helsingin palolaitoksen käytössä aina 1960-luvun alkuun saakka, aluksi ”syöksyautona” kuljettamassa kiireisintä palokalustoa ja myöhemmin ambulanssina. Tällä autolla ajettiin vuonna 1946 kolari, jossa yksi palomies sai surmansa. Henkilöautoista toinen romuttui Terijoella sattuneessa onnettomuudessa ja toinen kului loppuun Heikkilän omassa käytössä. Erään tarinan mukaan toinen Finlandia-kuorma-auto joutui pirtun salakuljettajien käyttöön ja katosi. Heikkilä osallistui yhdellä autolla Helsinki–Tornio–Tukholma-autokilpailuun kesällä 1923.

Heikkilä lopetti autojen valmistuksen, koska se ei osoittautunut kannattavaksi, ja keskittyi jatkossa linja-autojen korien valmistukseen. Valmistetuista autoista yksikään ei ole säilynyt nykypäivään, ainoastaan joitakin valokuvia ja yksi auton keulamerkki on jäljellä. 1930-luvun alun laman aikana P. J. Heikkilä & Co joutui talousvaikeuksiin ja häädettiin tiloistaan Eerikinkadulta. Tehtaan toiminnan loputtua P. J. Heikkilä muutti Chicagoon Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi toimintaansa autoalalla ja suoritti insinöörin tutkinnon. Kerrotaan, että hän olisi rakentanut Yhdysvalloissa vielä yhden Finlandia-henkilöauton, joka olisi tuhoutunut tulipalossa autotallin mukana. Talvisodan alla Heikkilä palasi kotimaahan ja osallistui sotiin kuljetusvälineupseerina. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1943. Sotien jälkeen Heikkilä osti maatilan Virroilta, jossa hän asui kuolemaansa saakka. 1950-luvun alussa Heikkilä oli järjestelemässä käytettyjen yhdysvaltalaisten Checker-taksiautojen tuontia Suomeen.

Lähteet

Linkit 
PreWarCar: Not Many Left
Lyhyt artikkeli motor-car.net-sivustolla sisältäen kuvan autosta
 Finlandia-automainos, Moottori : Autoliiton äänenkannattaja, 01.01.1923, nro 2-3, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Turun sanomat, 10.02.1924, Woimavaunun kehityksestä, sivu 9., vasen alakulma, 2 Finlandia kilpa-autoa vuodelta 1923

Suomalaiset automerkit
1920-luvun autot
Suomen teollisuushistoria
Suomalainen autoteollisuus
Hojjatollah Vaezi

Hojjatollah Vaezi (; s. 27. maaliskuuta 1977 Teheran) on iranilainen jousiampuja. Hänen paras sijoituksensa FITA:n ranking-listalla on 66. tila, jonka hän saavutti heinäkuussa 2008.

Hojjatollah osallistui Aasian-mestaruuskilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 2005 ja on saanut niistä parhaan sijoituksensa vuoden 2007 kisoissa, joissa hän oli mukana maansa kahdenneksitoista sijoittuneessa joukkueessa. Hän kilpaili myös Pekingin olympialaisissa 2008, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 60. hävittyään ensimmäisellä kierroksella Intian Mangal Singh Champialle.

Lähteet 

Iranilaiset jousiampujat Vuonna 1977 syntyneet Elävät henkilöt
Simon Trummer

Simon Trummer (s. 8. kesäkuuta 1989 Frutigen, Bern) on sveitsiläinen moottoriurheilija.

Ura 
Trummer aloitti uransa karting-sarjoissa ja sijoittui toiseksi Sveitsin juniorien mestaruussarjassa. Vuonna 2006 Trummer sijoittui Formula Lista Junior -sarjassa 18:ksi. Vuonna 2007 Trummer oli Sveitsin Formula Renault -sarjan seitsemäs. Seuraavana vuonna hän sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2009 Trummer kilpaili International Formula Master -sarjassa ja sijoittui 11:ksi. 

Vuonna 2010 Trummer kilpaili GP3-sarjassa Jenzer-tallissa. Hän saavutti kauden aikana vain neljä pistettä, ja hänen maanmiehensä ja tallitoverinsa Nico Müller puolestaan sijoittui kolmanneksi. Trummer jatkoi GP3-sarjassa kaudella 2011 Arden-tallissa. Hän otti kolmesta viimeisestä startista 9 pistettä sijoittuen sarjan 18:ksi. Vuonna 2012 Trummer ajoi GP2-sarjassa jatkaen edelleen Arden-tallissa. Hän saavutti neljä pistettä kauden aikana. Vuonna 2013 Trummer jatkoi GP2:ssa vaihtaen Rapax-talliin saavuttaen 20 pistettä. Vuonna 2014 Trummer jatkoi samassa tallissa saavuttaen yhden kakkossijan ja 26 pistettä sijoittuen sarjan 17:ksi. 

Vuonna 2015 Trummer kilpailee FIA World Endurance Championship -sarjassa. Samana vuonna Trummer palasi kesken kauden GP2-sarjaan ja ajoi neljä kilpailua Hilmer Motorsport -tallissa. Hän ajoi myös yhden kilpailun Porsche Supercup -sarjassa.

GP3-tulokset

GP2-tulokset 

Sveitsiläiset autourheilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
GP3-kuljettajat
GP2-kuljettajat
Porsche Supercup -kuljettajat
Energia Islannissa

Energia Islannissa käsittelee  energiantuotantoa ja energiankulutusta Islannissa. Islannin energiantuotannosta suuri osuus tulee uusiutuvista energianlähteistä: geotermisestä energiasta ja vesivoimasta.

Islannin primaarienergian kulutus asukkaita kohti vuonna 2008 oli lähes yhdeksänkertainen maailman keskiarvoon ja lähes 2 ½ -kertainen suomalaisiin verrattuna (Maailma  6 688 milj.as. 142 665 TWh ja Suomi 5,3 milj.as. 410 TWh).

Erään arvion mukaan 1000 kilometrin pituisen HVDC-sähkökaapelin vetäminen Islannista Britteinsaarille maksaisi 3,5 miljardia euroa.

Energian kulutus 
Energian kulutus Islannissa henkeä kohti on maailman suurimpia. Tärkein syy tähän on sähköä hyödyntävän teollisuuden suuri osuus. Muita syitä on kylmän ilmaston aiheuttama talojen lämmitystarve, liikenteen ja kalastuslaivaston osuus. 85% energiasta on kotimaista.

Energian tuotanto 

Islannin energiantuotannossa geotermisen energian osuus on yli kaksinkertaistunut 2000-luvulla. Vuonna 2017 sitä tuotettiin 152 200 terajoulea, kun vesivoimalla tuotettiin 50 600 terajoulea  ja öljyllä 42 220 terajoulea.

Islannin energiantuotantokapasiteetista 71,7 % perustuu vesivoimaan, 24,1 % uusiutuviin energialähteisiin ja 4,3 % fossiilisiin polttoaineisiin. Maassa ei ole ydinvoimaa.

Energiantuotantomäärät, tuonti ja  hiilidioksidipäästöt 

Tuonnin osuus primaarienergiasta vuonna 2008 oli  20 %. Islannin hiilidioksidipäästöt asukkaita kohti vuonna 2008 olivat 64 % suomalaisiin ja 138 % ruotsalaisiin verrattuna. (Ruotsi 46 Mt/9,3 milj as.Suomi 57 Mt/5,3 milj as. , Suomen CO2-päästöissä 20 % vuosivaihteluja 1990-2008, siten että 2004 ja 2007 edustavat ”huippuja” ja 2008 ”pohja-arvoa”).

Sähkö
Sähkönkulutus asukasta kohti oli Islannissa kolminkertainen suomalaisiin verrattuna vuonna 2008. Islanti tuottaa kaiken sähkönsä kotimaisella uusiutuvalla energialla.   Pääosa sähköstä käytetään alumiini- ja rautaseostuotannossa,

Lähteet
David Andersen

David Emil Andersen (s. 23. kesäkuuta 1980 Carlton) on australialainen koripalloilija. Hänellä on myös Tanskan kansalaisuus.

Aiheesta muualla 

 Virallinen kotisivu 
 Euroliigan pelaajaprofiili 
 NBA:n pelaajaprofiili 

Australialaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Henrik Tömmernes

Joakim Henrik Tömmernes (s. 28. elokuuta 1990 Karlstad, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-joukkue Genève-Servettessä. Hän on pelityyliltään hyökkäävä puolustaja.

Ura

Seuraura
Tömmernes on Färjestads BK:n kasvatti. Hän voitti joukkueessa J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2007 ja vuonna 2008 tuli hopeaa. Kaudeksi 2008–2009 Tömmernes siirtyi Frölunda HC:hen. Hän oli J20 SuperElitin puolustajien pistepörssin kolmas tehoilla 10+22=32. Samalla kaudella Tömmernes teki myös Elitserien-debyyttinsä ja pelasi 11 ottelua ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2009 hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen Frölundan kanssa.

Kaudella 2009–2010 Tömmernes pelasi Elitserienissä 27 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä seitsemän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ison osan kaudestaan lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue Borås HC:ssa. Ensimmäinen kokonainen Elitserien-kausi 2010–2011 oli Tömmernesille läpimurto. Hän oli tehoilla 3+17=20 Frölundan tehokkain puolustaja. Maaliskuussa 2011 Tömmernes teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

Vancouver Canucks varasi Tömmernesin "yli-ikäisenä" seitsemännellä kierroksella 210. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän oli varaustilaisuuden toiseksi viimeisenä varattu pelaaja. Helmikuussa 2012 Tömmernes teki Frölundan kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2012–2013 hän jakoi kevään 2013 pudotuspeleissä tehoilla 1+4=5 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Joel Lundqvistin kanssa. Toukokuussa 2013 Tömmernes teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Canucksin kanssa. Hän pelasi koko kauden 2013–2014 AHL-joukkue Utica Cometsissa, jossa Tömmernes aloitti myös seuraavan kauden 2014–2015, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2015 loppukaudeksi SM-liigajoukkue Tapparaan. Tömmernes voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.

Tömmernes palasi kaudeksi 2015–2016 Tömmernes palasi kaksivuotisella sopimuksella Frölundaan. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 10+19=29, joilla Tömmernes sijoittui koko SHL:n (ent. Elitserien) puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain Djurgårdens IF:n Linus Hultström sekä puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Tömmernes voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän voitti myös koko Mestarien liigan puolustajien pistepörssin tehoilla 3+7=10. Tömmernes voitti CHL:n mestaruuden.

Maajoukkueura
Tömmernes on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa yhteensä 36 ottelua tehopistein 1+13=14. Hän on pelannut myös seitsemän nuorten maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Vancouver Canucksin varaamat pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Taantumuksellisuus

Taantumuksellisuus eli reaktionäärisyys tarkoittaa halua muuttaa yhteiskunnan poliittinen olotila johonkin nykyhetkeä aiemmin vallinneeseen tilaan (Status quo ante). Konservatiivisuudesta poiketen se ei ainoastaan vastusta uudistuksia, vaan kannattaa jo toteutettujenkin uudistusten peruuttamista. Taantumuksellista henkilöä voidaan kutsua reaktionääriksi. Käsite syntyi Ranskan vallankumousta seuranneen restauraation aikana. Taantumuksellisuutta voidaan pitää radikalismin äärimmäisenä vastakohtana.

Katso myös
 Uustaantumuksellisuus

Konservatismi
Poliittiset käsitteet
Politiikan teoriat
Oikeisto
Äärioikeisto
Kevin Mirocha

Kevin Mirocha (s. 7. lokakuuta 1991 Hamm) on saksalais-puolalainen autourheilija. Hän ajoi Formula 2 -sarjassa, jossa hän kilpaili puolalaisella lisenssillä.

Mirocha aloitti karting-uransa vuonna 2001, sen jälkeen vuonna 2007 hän siirtyi Formula ADAC BMW -sarjaan ja sijoittui kahdeksanneksi ja oli samalla sarjan kolmanneksi paras tulokaskuljettaja. Seuraavalla kaudella Mirocha siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan ja sijoittui sarjan kuudenneksi otettuaan neljä palkintosijaa. Vuonna 2009 hän ajoi Formula 3 Euroseries -sarjassa, mutta jätti sarjan kesken kaiken väliin. Vuonna 2010 hän ajoi Formula Renault 2.0 NEC -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2011 Mirocha ajoi GP2 -sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa. Hän ei saavuttanut pisteitä ja hänet korvattiin Belgian kilpailusta lähtien Brendon Hartleyllä. Vuonna 2012 Mirocha kilpaili Formula 2 -sarjassa. Hän voitti yhden kilpailun sijoittuen sarjan kuudenneksi.

GP2-tulokset 

GP2-kuljettajat
Saksalaiset autourheilijat
Puolalaiset autourheilijat
Jesper Thörnberg

Jesper Thörnberg (s. 15. maaliskuuta 1991 Jönköping) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa HockeyEttan-joukkue HC Dalenissa.

Ura
Thörnberg on HC Dalenin kasvatti. Hän siirtyi juniori-iässä HV71:een. Thörnberg voitti keväällä 2009 J20 Superelitin hopeaa. Kaudella 2009–2010 hän sijoittui tehoilla 22+26=48 kyseisen sarjan pistepörssissä kahdeksanneksi Huddinge IK:n Carl-Johan Sjögrenin kanssa.

Kaudella 2010–2011 Thörnberg debytoi Elitserienissä. Hän pelasi HV71:ssä 23 runkosarjaottelua ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Helmikuussa 2011 Thörnberg teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

Maajoukkue
Thörnberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011.

Muuta
Thörnbergin isoveli Martin on Ruotsin maajoukkuepelaaja, joka pelaa nykyään KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodissa. Veljesten isä Ove pelasi HV71:ssä yli 350 runkosarjaottelun Elitserien-uran.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
HV71:n pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
The Hummer


The Hummer on Devin Townsendin kahdeksas sooloalbumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2006.

Townsendin mukaan albumi on "paljon käyttäjäystävällisempi kuin Devlab, mutta kuitenkin jotkut ihmiset kokevat musiikin pelkkinä surina- ja huminaääninä, joten se ei sovellu kaikille".

Kappaleet

Kokoonpano
 Devin Townsend – musiikki
 Jeff Feinstein – huilu

Lähteet 

Vuoden 2006 albumit
Devin Townsendin albumit
Ambient-albumit
Kasuaarilinnut

Kasuaarilinnut (Casuariiformes) on lintujen lahko, johon kuuluu neljä Australaasian alueella elävää lajia. Emujen heimossa on vain yksi laji, emu, mutta kasuaarien heimoon kolme lajia.

Emu on strutsin jälkeen toiseksi suurin elävä lintu. Suuret yksilöt ovat 1,5–1,8 metriä korkeita ja painavat jopa 55 kilogrammaa. Emut ovat ruskeita tai rusehtavan mustia, ja kasuaarit ovat puolestaan pääosin mustia, mutta pikkukasuaarilla on punaista, oranssia ja keltaista kaulassa ja niskassa. Kasuaarilinnuilla on monien muiden juoksevien lintujen tapaan vain kolme varmasta. Muiden isojen lentokyvyttömien lintujen tapaan niiden rintalastassa ei ole harjaa, mutta toisaalta niiden jalat ovat voimakkaammat.

Kasuaarit ja emu oli aiemmin osa strutsilintujen lahkoa, joka 2000-luvulla on kuitenkin todistettu polyfyleettiseksi ryhmäksi. On mahdollista, että kasuaarilinnut ovat kehittyneet Australiaasiaan tulleista lentokykyisistä linnuista.

Lähteet
Dorn

Dorn on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Earl Van Dorn (1820-1863), yhdysvaltalainen sotilas
 Friedrich Ernst Dorn (1848-1916), saksalainen fyysikko, radonin löytäjä
 Michael Dorn (s. 1952), yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä

Lisäksi Dorn on joki Englannissa.
Lakeuden Aviisi

Lakeuden Aviisi on E-P:n Media Oy:n kustantama 10 357 kappaleen painoksena Keskiviikkosin ilmestyvä ilmaisjakelulehti. 

Jakelualueena on Kauhavan, Evijärven ja Lappajärven ne taloudet, jotka eivät ole kieltäneet mainospostin jakelua.

Lehden uusinta numeroa on mahdollista lukea netissä näköispainoksena.

Lähteet
 

Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Kauhavan kulttuuri
Evijärvi
Lappajärvi
Esa Swanljung

Esa Swanljung  (s. 25. marraskuuta 1949 Helsinki) on Työeläkevakuuttajat TELAn entinen toimitusjohtaja ja entinen ammattiyhdistysjohtaja. 

Swanljung aloitti TELAn toimitusjohtajana vuonna 2000, mitä ennen hän toimi vuodesta 1990 toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n puheenjohtajan tehtävässä. Hän jäi eläkkeelle syksyllä 2011. Hän aloitti ammattiyhdistysuransa vuonna 1976 Radio- ja televisiotoimittajien liiton (RTTL) lakimiehenä, josta tehtävästä siirtyi vuonna 1979 STTK:n asiamieheksi. Hän on toiminut myös Kuntien teknillisten keskusliiton (KTK) projektijohtajana vuosina 1983–1984 ja STTK-J:n pääsihteerinä vuosina 1984–1990. Vuosina 1989–1990 hän oli virkavapaalla STTK-J:n pääsihteerin tehtävästä toimiessaan muutaman kuukauden oikeusministeri Matti Louekosken poliittisena sihteerinä.
 
Swanljung vaikutti vuosinaan TELAn johdossa myös eurooppalaisessa sosiaaliturvan edunvalvontajärjestössä AEIP:ssä (European Association of Paritarian Institutions). Hän toimi vuosina 2009–2011 järjestön puheenjohtajana. Swanljung on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1976 Helsingin yliopistosta.

Lähteet 

Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
STTK
Santtu-Matias Rouvali

Santtu-Matias Rouvali (s. 5. marraskuuta 1985 Lahti) on suomalainen kapellimestari ja lyömäsoittaja.

Ura
Rouvali aloitti orkesterinjohdon opinnot Sibelius-Akatemiassa 2007 Leif Segerstamin johdolla. Hänen kapellimestarinuransa sai sysäyksen syyskuussa 2009, jolloin hän johti pikahälytyksellä Radion sinfoniaorkesterin konsertin. Sen jälkeen Rouvali on johtanut RSO:n ohella muun muassa Tampere Filharmoniaa, Kymi Sinfoniettaa, Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteria, Tapiola Sinfoniettaa, Sinfonia Lahtea ja Residentie orkest Haagia. Syyskuussa 2010 Rouvali teki sopimuksen tunnetun lontoolaisen HarrisonParrott-agentuurin kanssa. Syksystä 2011 lähtien Rouvali toimii Tapiola Sinfoniettan taiteellisena partnerina.

Rouvali aloitti syksyllä 2013 Tampere Filharmonian taiteellisena johtajana ja ylikapellimestarina, sopimusta jatkettiin vuonna 2017 toistaiseksi voimassa olevana.  Hän ilmoitti päättävänsä ylikapellimestarin tehtävän kevääseen 2023 kymmenvuotisen työjakson täyttyessä. Hän johti itsenäisyyspäivän konsertissa 2013 sekä 2014 Tampere Filharmoniaa Tamperetalossa. Rouvali on valittu Göteborgin sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi. Hän aloittaa tehtävässä kaudella 2017–2018. Sopimus on nelivuotinen. Rouvali on toiminut Lontoon filharmonisen orkesterin päävierailijana vuodesta 2017 alkaen, ja hänet nimitettiin vuonna 2019 orkesterin ylikapellimestariksi; hän seuraa Esa-Pekka Salosta ja alkaa hoitaa tehtävää syksyllä 2021.
 
Lyömäsoittajana Rouvali on voittanut Eurovision Nuorten solistien Suomen-karsinnan vuonna 2004 ja esiintynyt muun muassa Sinfonia Lahden, RSO:n ja Mikkelin kaupunginorkesterin solistina. Hän on Se ensemblen kapellimestari ja yksi Sen perustajajäsenistä.

Palkinnot 
 2017 Kulttuurin tulevaisuus (Vuosisadan kulttuurigaala)
 2018 Kaiharin kulttuuripalkinto; Vuoden tamperelainen kulttuuriteko (Kalle Kaiharin kulttuurisäätiö)

Yksityiselämä 
Rouvali on naimisissa Tampere Filharmonian sellistin Elina Rouvalin kanssa. Hän asuu perheineen Ylöjärvellä.  Rouvalilla on vuonna 2013 syntynyt poika suhteestaan pianisti Heini Lehdon kanssa. Rouvali esiintyi vuonna 2007 SubTV:n Not Born to Rock -tosi-tv-sarjassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Flinkkilä & Tastula: Ei ihan perinteinen kapellimestari. Yleisradio TV1 27.1.2018.

Suomalaiset kapellimestarit
Suomalaiset lyömäsoittajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Shava

Shava on suomalainen yhtye. Yhtye kutsuu esittämäänsä musiikkia suomibhangraksi, jossa punjabilainen bhangra yhdistyy suomenkielisiin sanoituksiin. Yhtye julkaisi ensilevynsä Betoninen kotimaani 13. lokakuuta 2010. Levy voitti Vuoden kansanmusiikkilevy 2010 -yleisöäänestyksen. Yhtye on konsertoinut Suomessa, Italiassa, Saksassa, Sveitsissä, Ranskassa, Isossa-Britanniassa, Belgiassa, Alankomaissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Azerbaidzanissa, Intiassa ja Islannissa. Yhtyeeseen kuuluvat Kiureli Sammallahti (laulu, koskettimet), Valtteri Bruun (kielisoittimet), Jussi Miettola (rummut), Sami Rönkä (dhol, tabla) ja Lauri Salokoski (basso). Merkittäviä ja vakituisia vierailijoita yhtyeen keikoilla ovat olleet birminghamilainen bhangramusiikin soittaja Gurcharan Mall sekä Suomessa asuva intialainen laulajatar Peali Juva. Betoninen kotimaani - levyllä rumpuja soittaa yhtyeen silloinen rumpali Hannu Risku, joka myös räppää kahdella levyn kappaleella. Levyllä esiintyy tämän lisäksi useita vierailijoita, mm. kappaleessa "Usko" rumpuun soittavat yhtyeen alkuperäiskokoonpanoon kuuluneet Karo Sampela, Roope Aarnio ja Dile Kolanen.

Shava osallistuu Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleella "Ostarilla". Kappale löytyy myös yhtyeen uudelta levyltä Langaton yhteys.

Diskografia

Albumit 
 Betoninen kotimaani (Suomen bhangrayhdistys ry 2010)
 Langaton yhteys (Suomen bhangrayhdistys ry 2015)

Singlet 
 Päälliköt on voittamattomii/Suomenmaa (Suomen bhangrayhdistys ry 2009)
 Onkimiehen bhangra (Suomen bhangrayhdistys ry 2013)

Mukana kokoelmalevyillä 
 UOMA Kansanmusiikkia Sibelius-Akatemiasta (Sibelius-Akatemia 2011)
 Pieni tiikeri -lauluja lapsille (Global Music Centre 2013)
 UMK - Uuden musiikin kilpailu (Fried Music 2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut

Suomalaiset maailmanmusiikkiyhtyeet
Suomalaiset kansanmusiikkiyhtyeet
Helsingin Yliopiston Kemistit

Helsingin Yliopiston Kemistit ry (HYK) on vuonna 1927 perustettu Helsingin yliopiston kemian opiskelijoiden aine- ja etujärjestö. HYK ry:n toimitilat sijaitsevat Helsingin yliopiston Kumpulan kampuksella Chemicumissa. Järjestön puheenjohtajana toimii tällä hetkellä (2022) Sanni Raskala. HYK:in haalarien väri on musta.

Puheenjohtajat 
Lähde: 

 Aukusti Koivu (2020-2021)
 Timo Sundström (2019)
 Jarkko Lampuoti (2018)
 Iiro Niskala (2017)
 Tanja Luostari (2016)
 Taru Weckström (2015)
 Satu Asikainen (2014)
 Tuukka Kangas (2012–2013)
 Antti Lahdenperä (2010–2011)
 Jason McKee (2009)
 Reeta Salminen (2008)
 Tiina Sarnet (2007)
 Jere Tupala (2006)
 Kirsi Ämmälä (2005)
 Susanna Johansson (2004)
 Sami-Pekka Hirvonen (2002–2003)
 Elina Haavisto (2001)
 Johanna Tanner (2000)
 Aino Ruutu (1999)
 Kati Hyvärinen (1998)
 Michael Forsström (1996–1997)
 Minna Tuovinen (1995)
 Mika Ruonala (1994)
 Timo Laine (1993)
 Tuija Wahalahti (1992)

 Mika Lehtisyrjä (1991)
 Kyösti Isosaari (1990)
 Raija Matero (1988–1989)
 Ilpo Rasanen (1986–1987)
 Kari Kolppo (1985)
 Ari Myllyviita (1983–1984)
 Heikki Illi (1982)
 Marja Hirvonen (1981)
 Harri Setälä (1980)
 Timo Ernamo (1978–1979)
 Ulla-Maija Nurmi (1977)
 Heikki Tenhu (1976–1977)
 Päivi Ekholm (1975)
 Heikki Muhonen (1974)
 Terhikki Kirvelä (1972–1973)
 Toini Tanner (1971)
 Heikki Pyysalo (1970)
 Mikko Maunula (1969)
 Tapio Riiheläinen (1968)
 Olli Autio (1967)
 Jorma Korvenranta (1966)
 Ilkka Virtamo (1965)
 Kari Salminen (1964)
 Paavo Meriläinen (1962–1963)

 Veli Kauppinen (1961)
 Toivo Savioja (1960)
 Kaarle Koljonen (1957–1959)
 Sakari Kantele (1956)
 Heikki Siirilä (1955)
 Björn Biese (1954)
 Niilo Syrjä (1953)
 Urpo Palin (1952)
 Aarne Ellilä (1951)
 Eero Laaksovirta (1950)
 Veijo Miettinen (1949)
 Erkki Hase (1948)
 Atte Meretoja (1945–1947)
 Väinö Taipale (1944–1945)
 Mikko Erich (1937–1944)
 Tauno Voitila (1936–1937)
 Eero Suominen (1933–1936)
 Aarne Siren (1932–1933)
 Reino Kalajoki (1931–1932)
 Eero Suominen (1930–1931)
 Gunnar Petrelius (1929–1930)
 Eero Tommila (1927–1929)
 Ragnar Lyden (1927)

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut (uudet sivut), viitattu 6.5.2015.

Helsingin yliopisto
Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Borja Ekiza

Borja Ekiza Imaz (s. 6. maaliskuuta 1988 Pamplona, Navarra, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa pelaavaa Athleticia.

Ekiza on Athleticin kasvatti. Hän siirtyi seuraan kaudeksi 2002–2003 pamplonalaisesta yleisseurasta Chantreasta, jota myös muun muassa Iker Muniain ja Mikel San José edustivat ennen Athleticia. Athleticin juniorijoukkueista valmistuttuaan Ekiza pelasi kaksi kautta C-joukkue Basconiassa ja kolme kautta B-joukkue Athletic B:ssä.

Athleticin edustusjoukkueeseen Ekiza nousi alkuvuodesta 2011 korvaamaan loukkaantuneen Fernando Amorebietan. Hän debytoi Primera Divisiónissa 8. tammikuuta 2011 ottelussa Málagaa vastaan. Maaliskuussa 2011 hän teki seuran kanssa vuoteen 2013 ulottuneen jatkosopimuksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Borja Ekiza Athleticin sivustolla 
 Borja Ekiza BDFutbol-sivustolla 

Elävät henkilöt
Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Mircəfər Bağırov

Mircəfər Abbas oğlu Bağırov (, 17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1896 Quba – 7. toukokuuta 1956 Baku) oli neuvostoliittolainen puoluejohtaja. Kansallisuudeltaan hän oli azeri.

Mircəfər Bağırov syntyi talonpoikaisperheeseen. Koulun jälkeen hän kävi opettajakurssin ja työskenteli vuodesta 1915 lähtien maalaiskoulun opettajana. Maaliskuussa 1917 hän liittyi bolševikkipuolueeseen. Bağırov toimi Quban vallankumouskomitean varapuheenjohtajana vuonna 1917 ja osallistui Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1920. Vuonna 1920 hän työskenteli Karabahin alueen vallankumouskomitean varapuheenjohtajana, sotakomissaarina ja sotaoikeuden puheenjohtajana. Vuosina 1921–1933 hän toimi Azerbaidžanin SNT:n tšekan ja GPU:n puheenjohtajana sekä tasavallan sisäasiain kansankomissaarina ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajana. Vuonna 1933 Bağırov nimitettiin Azerbaidžanin kommunistipuolueen keskuskomitean ja Bakun kaupunkikomitean ensimmäiseksi sihteeriksi. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi ja vuonna 1939 keskuskomitean jäseneksi. Vuodesta 1937 lähtien hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana ja vuodesta 1938 sen puhemiehistön jäsenenä. Toisen maailmansodan aikana hän kuului Taka-Kaukasian rintaman sotaneuvostoon.

Stalinin kuoltua Lavrenti Berijan luottomiehenä tunnettu Bağırov nimitettiin NKP:n keskuskomitean puhemiehistön ehdokasjäseneksi ja Azerbaidžanin ministerineuvoston puheenjohtajaksi. Berijan kukistuttua vuonna 1953 hänet erotettiin tehtävistään ja siirrettiin Kuibyševneft-yhtymän henkilöstöpäällikön sijaiseksi. Maaliskuussa 1954 Bağırov erotettiin NKP:stä ja pidätettiin. Toukokuussa 1956 Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio tuomitsi hänet Berijan apurina kuolemaan. Pian tämän jälkeen Bağırov teloitettiin ampumalla.

Bağırov on laatinut Stalinin roolia suurentelevan teoksen Azerbaidžanin ja Bakun bolševikkijärjestöjen historiasta. Ennen asemansa menetystä hänet oli palkittu viidellä Leninin kunniamerkillä, kahdella punaisen lipun ja kahdella työn punaisen lipun kunniamerkillä sekä isänmaallisen sodan ensimmäisen asteen kunniamerkillä.

Lähteet

Azerbaidžanilaiset vallankumoukselliset
Azerbaidžanilaiset poliitikot
Azerbaidžanilaiset kommunistit
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Neuvostoliittolaiset teloitetut
Azerbaidžanilaiset ateistit
Vuonna 1896 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet