joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
David McDuff

David McDuff (s. 1945 Sale, Cheshire) on brittiläinen kääntäjä, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko.

Elämäkerta 

McDuff opiskeli Edinburghin yliopistossa venäjää ja saksaa. Hän asui joitakin aikoja Neuvostoliitossa, Tanskassa, Islannissa ja Yhdysvalloissa ja asettui sitten Britanniaan, jossa hän työskenteli useita vuosia kirjallisuuslehdessä Stand toimittajana ja kriitikkona. Hän muutti sitten Lontooseen, jossa hän aloitti uransa kirjallisuuden kääntäjänä. 

McDuff asuu nyt Kentissä. Hän on opiskellut suomea Lontoon ja Helsingin yliopistoissa.

McDuff on kääntänyt runoja ja proosaa, muun muassa Joseph Brodskyn ja Tomas Venclovan runoja sekä romaaneja, muun muassa Fjodor Dostojevskin teokset Rikos ja rangaistus, Karamazovin veljekset ja Idiootti. Bloodaxe Books on julkaissut hänen käännöksen Edith Södergranin kootuista runoista nimellä Complete Poems (1984, 1992) ja Karin Boye kootuista runoista nimellä Complete Poems (1994).

Kirjallisuuspalkintojen lisäksi McDuff on saanut vuonna 1994 TLS/George Bernard Shaw -kääntäjäpalkinnon Gösta Ågrenin runojen käännöksestä A Valley In The Midst of Violence, jonka on julkaissut Bloodaxe, ja vuoden 2006 Suomenruotsalaisen kirjailijaliiton Stora Pris -palkinnon. 

Vuosina 2007–2010 McDuff työskenteli toimittajana ja kääntäjänä Prahassa toimivassa järjestössä Prague Watchdogissa, joka seuraa Tšetšenian ja Pohjois-Kaukasian ihmisoikeustilannetta.

Vuonna 2013 McDuff sai Suomen valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon. Hän on kääntänyt Ågrenin ja Södergranin lisäksi myös viisi Bo Carpelanin teosta sekä Tua Forsströmin lyriikkaa. Äskettäin ilmestyi hänen käännöksensä Tuomas Kyrön romaanista Kerjäläinen ja jänis.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  David McDuffin käännöksien luettelo
Elämäkerta sivustolla Penguin Books
Tietokanta sivustolla Bloodaxe Books 
Prague Watchdog Tsetseniaa käsittelevä kirjallisuusluettelo, jota David McDuff on ollut kokoamassa muiden ohella.

Brittiläiset kielenkääntäjät
Skotlantilaiset henkilöt
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Anisimovo

Anisimovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšagodajoen varrella 65 kilometriä Boksitogorskista kaakkoon. Kylässä on 493 ja kunnassa 580 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
Anisimovon kunnan pinta-ala on 499,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Borin, Samoilovon, Jefimovskin ja Klimovon kuntiin sekä Novgorodin alueen Ljubytinon ja Hvoinajan piireihin. Pinta-alasta 90,0 % on metsää, 6,7 % maatalousmaata ja 2,3 % vesistöjä.

Seutu on pinnanmuodostukseltaan Kaspianmeren ja Itämeren vedenjakajalla sijaitsevaa kumpuilevaa tasankoa. Tärkeimmät joet ovat Tšagoda ja Voložba ja suurimmat järvet Berezoradinskoje, Suhoje, Strugskoje, Ptšelino ja Peruša. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, sapropeeli, mineraalivärit, kalkkikivi, hiekka ja sora.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 19 kylää: Bolšoi Dvor, Botšatino, Dudinskoje, Falilejevo, Fomkino, Gagrino, Gljadkovo, Golovkovo, Jolzovo, Kalinetskoje, Klimovo, Nekrasovo, Pronino, Spirovo, Strugi, Tarasovo, Tšasovnja, Tšerkasova Gorka ja Tšurilova Gora. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
Keskiajalla Tšagoda ja Voložba -jokien välillä sijaitsi itään johtavan kauppareitin vetotaival. Kunnan alue kuului 1700-luvulle saakka Novgorodin Äänisen viidennekseen ja myöhemmin Novgorodin läänin Tihvinän kihlakuntaan. Anisimovon volosti liitettiin vuonna 1918 Tšerepovetsin lääniin ja vuosina 1927–1952 se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Jefimovskin piiriin.

Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin välinen maantie. Strugin ja Pikaljovon välillä on linja-autoyhteys.

Paikallisia elinkeinoja ovat maatalous, hiekan ja soran louhinta sekä erilaiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät ja yksi lammastila. Kolmasosa työvoimasta työskentelee kaupungeissa.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat peruskoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja kauppa.

Nähtävyydet ja matkailu
Kunnan nähtävyyksiä Gagrinon, Kalinetskojen ja Tšerkasova Gorkan kylien tsasounat. Matkailupalveluja ei ole.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Anisimovon kunta Boksitogorskin piirin sivustolla 

Boksitogorskin piirin kunnat
Leningradin alueen kylät ja taajamat
Ritarinkannukset

Ritarinkannukset (Delphinium) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluvia lajeja on noin 350. Suvun lajeista on muodostettu koristekasvikäyttöön erilaisia risteymiä sekä lajiryhmiä, joista käytetään nimeä jaloritarinkannus (Delphinium Belladonna-, Elatum- ja Pacific-Ryhmät) tai ruusuritarinkannus (Delphinium Ruysii-Ryhmä). Ritarinkannukset ovat kaikilta osiltaan myrkyllisiä sisältäen alkaloideja, kuten delfiniiniä (C33H45NO9, CAS-numero 561-07-9) ja ajasiinia (ajacine, C34H48N2O9, CAS-numero 509-17-1).

Ulkonäkö ja koko 
Isoritarinkannus (Delphinium elatum) ja jaloritarinkannukset ovat noin 2 metriä korkeita. Kukinnot ovat sinisiä, valkoisia tai roosanvärisiä.

Levinneisyys ja historia 
Kiinanritarinkannusta (Delphinium grandiflorum) tavataan luonnonvaraisena Etelä-Siperiassa ja Länsi-Kiinassa. Sitä on myös viljelty ympäri Eurooppaa 1700-luvulta lähtien. Isoritarinkannus löydettiin Siperiasta 1600-luvulla. Jaloritarinkannusten ensimmäiset risteymät syntyivät Englannissa 1800-luvulla.

Elinympäristö 
Ritarinkannukset menestyvät auringossa. Ne tarvitsevat kuohkean, syvämultaisen ja hyvin ravitun maan.

Lajeja 
 aunenritarinkannus (Delphinium triste)
 idänkukonkannus (Delphinium hispanicum, syn. Consolida orientalis)
 intianritarinkannus (Delphinium cashmerianum)
 isoritarinkannus eli korkearitarinkannus (Delphinium elatum)
 karvasritarinkannus (Delphinium staphisagria, syn. Staphisagria macrosperma)
 kaunoritarinkannus (Delphinium formosum)
 kelloritarinkannus (Delphinium brunonianum)
 keltaritarinkannus (Delphinium semibarbatum)
 kiinanritarinkannus (Delphinium grandiflorum)
 kääpiöritarinkannus (Delphinium tatsienense)
 preeriaritarinkannus (Delphinium virescens)
 punaritarinkannus (Delphinium nudicaule)
 rikkakukonkannus (Delphinium consolida, syn. Consolida regalis)
 siloritarinkannus (Delphinium giraldii)
 siperianritarinkannus (Delphinium cheilanthum)
 tarhakukonkannus (Delphinium ajacis, syn. Consolida ajacis)
 tuliritarinkannus (Delphinium cardinale)
 virginianritarinkannus (Delphinium exaltatum)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ritarinkannukset (Delphinium)
 Suomen Lajitietokeskus: Ritarinkannukset – Delphinium
 Funet: Ritarinkannukset (Delphinium)
 Terveyskirjasto: Harriet Mustonen, Tiina Pohjalainen, Kasviluettelo, Lasten myrkytykset, 10.6.2003
 Den virtuella floran: Storriddarsporrar (Delphinium) 
 ITIS: Delphinium 
 United States Department of Agriculture (USDA): Delphinium 
 Flora of China: Delphinium 
 Poisonous Plants of North Carolina: Delphinium spp.
Hautvuori

Hautvuori eli Haukvuori on Varsinais-Suomessa Laitilan Pirttikylässä sijaitseva louhikkoinen kalliomäki, jossa on muinaislinnan rakenteita. Kaivauksissa tehdyt löydöt ajoitetaan pronssikaudelle. Linnalle on läheiseltä tieltä merkitty polku ja pystytetty opastaulu.

Muinaislinna 
Linnavuori sijaitsee Laitilan kirkosta 4,9 kilometriä itäkaakkoon Pirttikylässä. Paikka on yleisesti kivistä, mutta mäen juurelle asti on raivattu peltomaata. Hautvuori kohoaa 20–30 metriä ympäristöään korkeammalle. Kalliossa on pitkiä halkeamia, joiden välissä on luolia. Loivassa rinteessä, joka viettää länteen ja lounaaseen, löytyy epäyhtenäinen 22 metriä pitkä kivivalli. Muut rinteet ovat hyvin jyrkkiä eikä niitä ole tarvinnut suojata varustuksella. Mikäli ajoitus varhaismetallikaudelle pitää paikaansa, on meri ulottunut alueille, joiden korkeus merenpinnasta on nykyään noin 10 metriä. Linnan ympäristö on nykyään yli 20 metriä merenpinnan yläpuolella.

Löytöjä 
Kaivauksissa, joita tehtiin vuosina 1886 ja 1903, löytyi pääasiassa keramiikkaa. Se oli tekstiilipainanteisesta, johon oli tikulla painettu kuoppia ja hammastetulla leimaisimella painettu kulmanauha- ja kuusenhavukuvioita. Näin valmistettua keramiikkaa esiintyi pääasiassa varhaismetallikaudella eli pronssikaudella. Lokakuussa 2015 tarkastettiin kallion luolan perältä löytyneen hioimen löytöpaikka. Hioimen tarkka ajoitus on vielä auki, mutta se on kuitenkin esihistoriallinen.

Hoito ja opastus 
Museovirasto on karsinut puustoa ja hoitanut linnan aluetta vuonna 1994	Teija Tiitinen johdolla. Läheiseltä autotieltä on mäelle merkitty polku.

Tutkimuksia 
Paikka on ollut tunnettu jo 1800-luvulta lähtien. Siellä suoritti ensimmäisenä arkeologisia kaivauksia Hjalmar Appelgren vuonna 1886 ja toisena Julius Ailio vuonna 1903. Kaivauksissa on löydetty tekstiilikeramiikkaa ja Morbyn keramiikkaa, jonka perusteella paikka on ollut käytössä jo varhaismetallikaudella. Tästä tehtiin myös se päätelmä, että se oli jo silloin linnavuorena. Täman jälkeen paikalla on ainoastaan käyty tarkastamassa kohteen kunto. Näin ovat tehneet Anna-Liisa Hirviluoto (inventointi vuonna 1955), Jussi-Pekka Taavitsainen ja Jyri Saukkonen (tarkastus, 1986), Tryggve Gestrin, Hanna Kääriäinen ja Jyri Saukkonen (tarkastus, 1989), Sirkku Pihlman (inventointi, 1994) ja Kaisa Lehtonen (tarkastus, 2015).

Katso myös 
 Kirkkelinna, Vaimaron linnavuoret ja Seppälän linnavuoret ovat muita Laitilan linnavuoria

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luolamiehen blogi: Hautvuori, Laitila

Suomen muinaislinnat
Suomen mäet
Suomen kalliot
Laitilan luonto
Varsinais-Suomen historia
Herättäjä (lehti)

Herättäjä oli vuosina 1909–1985 ilmestynyt kirkollinen lehti. Lehden perustivat Oskari Vihantola ja kansanedustaja K. R. Kares . K. R. Kares toimi lehden toimittajana vuoteen 1942 asti.

Lähteet 

Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Kansanpuolue (Färsaaret)

Kansanpuolue () on färsaarelainen vuonna 1939 perustettu Färsaarten itsenäisyyttä kannattava puolue. Se kuuluu saaren merkittävimpiin puolueisiin, ja se on usein saanut noin viidenneksen annetuista äänistä.

Historia 
Kansanpuolueen tausta on itsehallintopuolueessa, josta se erosi maauudistuksesta johtuneiden kiistojen takia vuonna 1939. Jóannes Patursson perusti kansanpuolueen, johon liittyi sekä vuonna 1936 perustettu talouspuolue että noin puolet itsehallintopuolueen jäsenistä. Kansanpuolue alkoi ajaa Färsaarten taloudellista itsenäisyyttä Tanskasta, mihin vaadittiin paikallisten varojen parempaa hyödyntämistä.

Kansanpuolue on saanut Färsaarten parlamenttivaaleissa yleensä noin viidenneksen äänistä. Parhaimmillaan se sai 1940-luvulla kolmissa vaaleissa yli 40 prosentin ääniosuuden. Paikkamäärältään kansanpuolue on ollut suurin puolue kuusien vaalien jälkeen. Vuoden 2011 vaaleissa kansanpuolue sai 22,5 prosenttia äänistä ja muodosti unionipuolueen, keskustapuolueen ja itsehallintopuolueen kanssa hallituksen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puolueen kotisivut  

Euroopan konservatiivien ja reformistien allianssi
Färsaarelaiset puolueet
Tarha-adiantumi

Tarha-adiantumi eli kanadanhiussaniainen (Adiantum aleuticum) on adiantumeihin kuuluva saniaislaji.

Ulkonäkö ja koko 
Lehdet ovat ohuet ja hienojakoiset. Niissä on viuhkamaiset lehdykät. Kasvin korkeus on 30–40 cm.

Levinneisyys 
Tarha-adiantumi on kotoisin Alaskasta.

Elinympäristö 
Tarha-adiantumi menestyy varjossa. Maan tulee olla multava, ravinteikas ja kostea. Se soveltuu maanpeittokasviksi ja sopii rodo- ja metsäpuutarhaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tarha-adiantumi (Adiantum aleuticum)
 Puutarha.net: Tarha-adiantumi (Adiantum aleuticum)
 ITIS: Adiantum aleuticum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Adiantum aleuticum 
 Flora of North America: Adiantum aleuticum 

Sanikkakasvit
Lorraine-Dietrich

Lorraine-Dietrich oli vuosina 1908-1934 valmistettu ranskalainen automerkki. Automerkin edeltäjä oli vuosina 1897-1908 valmistettu De Dietrich -merkkinen auto. Aiemmin rautatievaunuja valmistanut De Dietrich alkoi 1897 valmistaa autoja Ranskan Lunévillessä.

1902 de Dietrich -tehdas palkkasi myöhemmin kuuluisan Ettore Bugatin suunnittelemaan nelisylinterisen kansiventtiilimoottorin, joka tuotti 18 kW.

1920-luvun taitteessa Lorraine-Dietrich alkoi varustaa valmistamiaan autoja kansiventtiilimoottorilla, jossa oli kuusi sylinteriä. Tärkein Lorraine-Dietrich-auto oli 1923 esitelty B3-6 -malli.

Lorraine-Dietrich osallistui moniin autokilpailuihin. Vuosina 1924-1926 Le Mansin 24 tunnin ajossa Lorraine-Dietrich B3-6 Sport menestyi erinomaisesti. Lujan alustansa ja etujarrujensa ansiosta B3-6-malli oli Bentley 3.0 -loistoauton kilpailija.

Autotehtaan omistanut de Dietrich -perhe myi osuutensa yhtiöstä, joka muutti nimensä vuonna 1928 Lorraineksi.

Lähteet 
Mobilisti 5/2012

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Franschhoek Motor Museum, Etelä-Afrikka 

Ranskalaiset automerkit
Lentokonemoottorivalmistajat
Kupukirjovahakas

Kupukirjovahakas (Hygrophorus korhonenii) on Suomessa yleinen syötävä metsävahakaslaji. Se muistuttaa suuresti harmaakirjovahakasta, mutta on tanakampi ja tummempi. Sillä on myös selkeämpi kuvioitus jalassa. Kyseessä on kuusen juurisieni. Mikroskooppisesti lajin itiöt ovat hieman pienemmät kuin harmaakirjovahakkaalla.

Laji on kuvattu tieteelle vasta 1980-luvulla, vaikka se on suhteellisen yleinen ainakin paikoittain. Lajin tieteellinen nimi on annettu sienitieteilijän ja tietokirjailijan Mauri Korhosen kunniaksi. Laji on syötävä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Hygrophorus korhonenii, kupukirjovahakas @ Natural Fungi in Finland Kuvia.

Hygrophoraceae
Martti Kirsitie

Martti Tapio Kirsitie (s. 1943) on suomalainen entinen radiotoimittaja, mainonnan suunnittelija ja mainostoimistojohtaja.

Diplomaatin urasta haaveillut Kirsitie toimi 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Yleisradion radiotoimittajana ja juonsi muun muassa suosittua viikoittaista Lista-ohjelmaa.

Vuodesta 1972 Kirsitie omisti Fredrikinkadulla sijaitsevan ravintola Angleterren, ennen kuin uusi omistaja Elanto teki siitä englantilaistyylisen pubin 1976.. Sittemmin Kirsitie toimi copywriterina ja johtajana mainostoimistoissa, kuten ruotsalaislähtöisessä Anderson & Lembkessä aluksi Helsingissä ja sitten Lontoossa, kunnes 1984 muutti perheineen takaisin Suomeen U.S.P. Helsinki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kirsitien ”brittiläisen sivistynyt” kirjoitustyyli teki hänestä yhden 1980-luvun arvostetuimmista ja palkituimmista mainonnan suunnittelijoista, ja hänet palkittiin ansioistaan Platinahuippu-palkinnolla Grafian Vuoden huiput 1989 -gaalassa.

Vuodesta 1991 vuoteen 2008 Kirsitie toimi Farnish & Company Ltd. -mainostoimiston johtajana Lontoossa.

Vuonna 2000 Kirsitie ohjasi Yleisradiolle opetusohjelmasarjan Etälukio: Kansainväliset suhteet.

Yksityiselämä
Martti Kirsitie avioitui vuonna 1970 Miss Maailma -tittelin vuonna 1957 voittaneen Marita Lindahlin kanssa. Kirsitie jäi leskeksi Lindahlin kuoltua 21. maaliskuuta 2017.

Teoksia
Oljenkorsi : selviytymiskirja. Helsinki: SLEY-kirjat 1995.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset mainonnan suunnittelijat
Britanniansuomalaiset
Miklós Horthy nuorempi

Miklós Horthy de Nagybánya II (14. helmikuuta 1907 Pula, Itävalta-Unkari – 28. maaliskuuta 1993 Estoril, Portugali) Unkarin valtionhoitaja amiraali Miklós Horthyn nuorempi poika. 

Nuoruudessaan Miklós Horthy nuorempi ja hänen vanhempi veljensä István, olivat aktiivisia jäseniä Unkarin partiopoikien roomalaiskatolisessa partiolippukunnassa, vaikka hän kuten Horthyn perhe oli protestanttisia kristittyjä. Miklós opiskeli eri yliopistoissa, kuten Wienissä, Badenissa ja Budapestissä valmistuen taloustieteelliseltä opintosuunnalta.

Urheilu oli Miklókselle hyvin tärkeä. Henkilökohtaisesti hän oli aktiivi auto- ja moottoripyöräurheilija 1920-luvun lopulla. Seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli näkyvä Unkarin urheiluelämän hahmo. Hän johti vuodesta 1930 Unkarin nyrkkeilyliittoa, 1933 Unkarin Uimaliittoa, 1934 Unkarin Tennisliittoa. Vuodesta 1939 hänet valittiin Unkarin kansallisen olympiakomitean puheenjohtajaksi ja Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi vuodesta 1939. Näissä tehtävissä hän oli aina vuoteen 1948 asti. 

Heinäkuusta 1939 Miklós toimi Unkarin Brasilian lähettiläänä Rio de Janeirossa. Tässä tehtävässä hän oli aina maiden diplomaattisuhteiden katkeamiseen asti eli toukokuuhun 1942. Istvánin kuoleman jälkeen vuonna 1942, Miklós osallistui aktiivisemmin isänsä hallintoon tukien isänsä pyrkimyksiä Unkarin kuningaskunnan irrottamisessa akselivalloista. Tilanne Unkarissa muuttui merkittävästi 15. lokakuuta 1944. Silloin natsi-Saksa aloitti operaation, jossa Otto Skorzenyn iskuryhmä vangitsi m.m. Miklóksen uhaten tappaa hänet, ellei hänen valtionhoitaja-isänsä antaudu ja nimitä uutta saksalaismyönteistä hallitusta.

Valta Unkarissa vaihtui, ja äärioikeistolainen Nuoliristi-puolue sai vallan ja muodosti hallituksen. Valtionhoitaja-isä vietiin kotiarestiin Baijeriin. Nuorempi Miklós sitä vastoin vietiin ensin Itävaltaan Mauthausen-Gusenin keskitysleiriin ja sitten Dachaun keskitysleirille. Huhtikuun lopussa 1945 Miklós ja muita merkittäviä Dachaun vankeja vietiin Tiroliin, jossa SS luopui vangeista liittoutuneiden edetessä. Yhdysvaltain 5. armeija vapautti Miklós Horthy nuoremman 5. toukokuuta 1945. Kesän 1945 hän oli vangittuna Caprin saarella Italiassa.

Miklós siirtyi maanpakoon Brasiliaan, jossa osallistui emigranttijärjestöjen toimintaan. Vuodesta 1976 lähtien hän muutti Portugaliin, jossa hän asui jo hänen isänsä. Hän kuoli Lissabonin lähellä Estorilissa vuonna 1993. Häneltä oli kaksi 1920-luvulla syntynyttä lasta, tyttäret Zsófia ja Nicolette.

Lähteet 

Unkarilaiset poliitikot
Unkarilaiset urheiluvaikuttajat
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Sävel on vapaa

Sävel on vapaa on Yle Radio 1:n konserttimusiikin puhelintoivekonsertti, jota on lähetetty suorina lähetyksinä noin kerran kuukaudessa lauantai-iltaisin. Ensimmäinen Sävel on vapaa -lähetys kuultiin huhtikuussa 1970.

Historiaa
1970-luvun alussa Suomen kaukopuheluverkon kehittyminen antoi Yleisradiolle mahdollisuuden ryhtyä tekemään uudenlaisia ”phone in” -tyyppisiä suoria radio-ohjelmia, joissa kuuntelijoilla oli mahdollisuus keskustella studiojuontajien kanssa puhelimitse. Ylen musiikkitoimittaja Aino Pätiälä ideoi vuorovaikutteisen ohjelman klassisen musiikin ystäville Yleisradion kattavaan äänilevystöön tukeutuen. Huhtikuun 1970 koelähetyksen jälkeen Sävel on vapaa sai vakituisen paikan Yleisradion Yleisohjelman ja sitten Yle Radio 1:n ohjelmistossa.

1970-luvulla Sävel on vapaa -ohjelmaan kuului myös musiikkiaiheinen tietokilpailu, jossa oikeasta vastauksesta sai palkinnoksi klassisen musiikin LP-levyn. Levypalkintoja jaettiin kaikkiaan pari tuhatta kappaletta. Joulukuussa 1980 Suomen itsenäisyyspäivänä aloitettiin yhteistyö ruotsalaisen Sveriges Radion suomenkielisen toimituksen kanssa, jossa kerran vuodessa myös ruotsinsuomalaisilla oli mahdollisuus toivoa musiikkia ja keskustella juontajien kanssa. Ohjelmaideasta tuli suosittu ja se siirrettiin itsenäisyyspäivästä uudenvuodenpäiväksi.

1980-luvulla aloitetut teemaillat ovat kehittyneet nykyiseen muotoonsa, jossa muun muassa kansanmusiikille, hengellisille musiikille, jazzille ja lapsiyleisölle on omia puhelintoivekonserttejaan. Yle Radio Suomessa lähetetään kevyen musiikin Puhelinlangat laulaa -ohjelmaa viikoittain perjantai-iltaisin.

Sävel on vapaa -ohjelman alkuvuosien pitkäaikainen ja pidetty juontaja oli pianotaiteilija Meri Louhos. Myös Sauvo Puhtila ja Ilkka Kuusisto olivat suosittuja juontajaääniä.

Lokakuussa 2010 vietettiin ohjelman 40-vuotisjuhlaa ja runsaan nelituntisen juhlalähetyksen emäntänä oli musiikkitoimittaja Inari Tilli. Hänen vierainaan lähetyksessä oli neljä juontajakonkaria menneiltä vuosilta: pianisti Meri Louhos, kuoronjohtaja Seppo Murto, musiikkitoimittaja Helena Hannikainen ja kapellimestari Atso Almila.

Ajankäyttösyistä ohjelmassa ei voida soittaa laajoja teoksia kokonaan, vaan vain niiden yksittäisiä osia ja muita lyhyempikestoisia klassisen musiikin teoksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sävel on vapaa Yle Radio 1:n sivustolla

Suomalaiset radion musiikkiohjelmat
Yle Radio 1:n ohjelmat
Bernie Leadon

Bernard Mathew ”Bernie” Leadon, III (s. 19. heinäkuuta 1947 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä. Hän oli yksi Eagles-yhtyeen perustajajäsenistä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset rockmuusikot
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Randy Meisner

Randy Herman Meisner (s. 8. maaliskuuta 1946 Scottbluff, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten Eagles-yhtyeen perustajajäsenenä. Ennen Eaglesiä hän soitti Poco-yhtyeessä.

Yhdysvaltalaiset rockmuusikot
Yhdysvaltalaiset lauluntekijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Boss (televisiosarja)

Boss on yhdysvaltalainen poliittinen draamasarja. Se kertoo fiktiivisestä Chicagon pormestarista Tom Kanesta, jolla on diagnosoitu dementoiva aivosairaus, Lewyn kappale -tauti. Sarjan pääosaa esittää Emmy- ja Golden Globe -palkittu näyttelijä Kelsey Grammer.

Yhdysvalloissa sarja näkyy Starz -maksukanavalla, kun taas Suomessa sarjaa esittää Yle TV2.

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
2010-luvun televisiosarjat
Starzin televisio-ohjelmat
Bertel Hintze

Bertel Olof Hintze (14. toukokuuta 1901 Helsinki – 3. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka toimi Helsingin Taidehallin intendenttinä vuosina 1928–1968.

Hintze väitteli vuonna 1926 Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi tutkielmalla, joka käsitteli R. W. Ekmania. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1965. Hintze tutki varsinkin 1800-luvun suomalaista maalaustaidetta. Hän oli myös yksi Nykytaide ry:n perustajista vuonna 1939, ja hän toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1954 saakka.


Julkaisuja
Robert Wilhelm Ekman, 1926
Modern konst 1–2, 1928, 1930
Albert Edelfelt 1–3, 1942–1944, suom. 1953.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Kruskopf, Erik & Paloposki Hanna-Leena (toim.): Taiteen maailmanmies: Bertel Hintze 1901–1969. Helsinki: Valtion taidemuseo, 1998. ISBN 951-583-041-9.

Aiheesta muualla 

Suomalaiset taidehistorioitsijat
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
For The Imperium

For The Imperium on vuonna 2008 perustettu suomalainen crossover metal -yhtye. Yhtye julkaisi Warner Music Finlandin kautta 2011 nimialbuminsa, joka nousi Suomen virallisella listalla sijalle 26 ja Rumban listalla sijalle 5. Yhtye on tullut tunnetuksi energisestä lavaesiintymisestään ja omaperäisistä kappaleistaan. Toinen albumi Hail The Monsters näki päivänvalon maaliskuussa 2013, josta singlenä julkaistun Sudden Deathin musiikkivideo joutui sensuurin kouriin Iso-Britanniassa. For the Imperium on esiintynyt ahkerasti ympäri Suomea sekä lämmitellyt Devin Townsend Projectia Iso-Britannian kiertueella.

Historia 
For The Imperium on perustettu Helsingissä 2008, kun muualta muuttaneet opiskelutoverit tutustuivat toisiinsa. Yhtye julkaisi itse kaksi EP:tä, jotka herättivät huomiota ja saivat ylistäviä arvioita musiikkimedioissa. Warner Music Finland kiinnitti yhtyeen riveihinsä 2010 ja A&R henkilöksi tuli Asko Kallonen.

Esikoisalbumi 
Ensimmäisen pitkäsoiton äänitykset alkoivat 2010 Kari Huikurin johdolla Scandal Studiolla Helsingissä. Albumi keräsi ylistäviä arvioita mediassa ja singlet Pike River ja Creator saivat radiosoittoa mm. Ylexillä ja Radio Rockilla.Ensialbumin julkaisi koko Euroopassa huhtikuussa 2012 saksalainen Lifeforce -yhtiö. Euroopan painos sisälsi yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen "He's a Whore", joka on alun perin Cheap Trick -yhteen tuotantoa.

Hail the Monsters 
Hail the Monsters julkaistiin 2013. Albumin on tuottanut ja äänittänyt Kari Huikuri Scandal Studiolla, miksannut Miitri Aaltonen ja masteroinut Mika Jussila Finnvox-studiolla. Levyltä julkaistu single Sudden Death joutui musiikkivideonsa takia brittiviranomaisten sensuurin kouriin. Levy sai kiitettäviä arvioita kriitikoilta musiikkilehdistössä ja Metal Hammer nosti yhtyeen "Hot New Band" -poiminnaksi lehdessään.

For The Imperium on esiintynyt ahkerasti ympäri Suomea sekä lämmitellyt Devin Townsend Projectia Iso-Britannian kiertueella. Yhtye on esiintynyt mm. QStock ja Tuska-festivaaleilla kesällä 2012 ja lämmittelee Children Of Bodomia syyskuussa 2013.

Yhtyeen musiikki 
For The Imperium yhdistelee taidokkaasti metallia ja pop-elementtejä poukkoileviin mutta lyhyihin ja tarttuviin kappaleisiinsa.

Jäsenet
 Hakim Hietikko – laulu (2008–)
 Tuomas Rauhala – rummut (2008–)
 Panu Rauhala - koskettimet (2014-)
 Ossi Maristo - kitara (2016-)
 Jyri Helko – bassokitara (2008–2016)
 Joona Björkroth - kitara (2014-2016)
 Ville Suorsa – kitara (2008–2014)

Diskografia

Studioalbumit

EP:t

Lähteet

Aiheesta muualla
 Yhtyeen virallinen kotisivu 
 For the Imperium Facebookissa

Suomalaiset metalliyhtyeet
Suojoki (täsmennyssivu)

Suojoki voi viitata seuraaviin:
 Suojoki, Ääniseen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Tähän liittyy:
 Suojoen vesistö, Ääniseen laskeva vesistö Karjalan tasavallassa Venäjällä
 Suojoki, kylä Naistenjärven kunnan eteläosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä
 Suojoki, kylä Somerniemellä Somerolla Suomessa
 Sukunimenä:
 Niilo Suojoki (1908–1969), suomalainen taidemaalari, Kuhmoisten Riihigallerian perustaja
Tähdikit

Tähdikit eli valkotähdikit eli linnunmaidot (Ornithogalum) on parsakasvien heimoon kuuluva suku, johon kuuluu 120 lajia.

Ulkonäkö ja koko 

Tähdikkien kukat ovat valkoisia.

Levinneisyys 

Tähdikkejä esiintyy luonnonvaraisina Euroopassa, Afrikassa ja Länsi-Aasiassa.

Elinympäristö 

Kasvit viihtyvät auringossa tai puolivarjossa. Maan tulee olla kosteahko ja ravinteikas.

Käyttö 

Tähdikkejä käytetään koristekasveina. Sarjatähdikki sopii kivikkoon ja harjupuutarhaan. Nuokkutähdikki sopii metsäpuutarhaan ja leikkokukaksi.

Lajeja 

 Arabiantähdikki (Ornithogalum arabicum)
 Kellotähdikki, kellohyasintti (Ornithogalum candicans)
 Välimerentähdikki (Ornithogalum divergens)
 Oranssitähdikki (Ornithogalum dubium)
 Vuoritähdikki (Ornithogalum montanum)
 Balkanintähdikki (Ornithogalum narbonense)
 Nuokkutähdikki (Ornithogalum nutans)
 Turkintähdikki (Ornithogalum oligophyllym)
 Eteläntähdikki (Ornithogalum pyramidale)
 Pyreneittentähdikki, pyreneidentähdikki (Ornithogalum pyrenaicum)
 Kapintähdikki (Ornithogalum saundersiae)
 Afrikantähdikki (Ornithogalum thyrsoides)
 Sarjatähdikki (Ornithogalum umbellatum)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ornithogalum
 Suomen Lajitietokeskus: Valkotähdikit – Ornithogalum
ITIS: Ornithogalum 
Flora of North America: Ornithogalum
Suomen Syöpäpotilaat

Suomen Syöpäpotilaat ry - Cancerpatienterna i Finland rf on yksi Syöpäjärjestöjen toimijoista ja täydentää omalta osaltaan työtä suomalaisten syöpäpotilaiden hyväksi potilaan näkökulmasta. Yhdistyksen tarkoitus on vähentää syöpäsairauksista aiheutuvaa uhkaa ja haittoja yhteiskunnassa sekä turvata syöpäpotilaille ja heidän läheisilleen paras mahdollinen tuki hoidon ja kuntoutumisen aikana. Toiminta-ajatuksena on ylläpitää ja parantaa syöpäpotilaiden ja heidän läheistensä elämänlaatua. Yhdistys on perustettu vuonna 1971.

Yhdistys on Suomen Syöpäyhdistyksen jäsen ja edustaa valtakunnallisesti kaikkia syöpäpotilasryhmiä. 

Yhdistystä tarvitaan syöpäpotilaiden ja heidän läheistensä tueksi erityisesti syöpäpotilaiden kokonaisvaltaisen selviytymisen tuen sekä vertaistuen mahdollistajana ja luotettavana asiantuntijana ja tiedon antajana.Yhdistyksen toiminta kohdistetaan syöpäpotilaisiin ja heidän läheisiinsä valtakunnallisena tiedotus-, tuki- ja potilastoimintana.

Suomen Syöpäpotilaat on SOSTEn jäsenjärjestö.

Yhdistys on valtakunnallinen asiantuntija- ja vaikuttajajärjestö. Vaikuttamistoiminta kohdistuu päättäjiin, terveydenhuoltoon, viranomaisiin ja suureen yleisöön valtakunnallisena vaikuttamis- ja edunvalvontatyönä.

Potilasverkostot 
Syöpään sairastuminen aiheuttaa sekä sairastuneelle itselleen että hänen läheisilleen tilanteen, jossa tarvitaan tietoa, apua ja tukea sekä mahdollisuus tavata samankaltaisessa elämäntilanteessa olevia tai sellaisesta selviytyneitä. Syöpä sairautena on nimitys noin kahdelle sadalle eri syöpäsairaudelle, joista jokaisessa ihminen on erilaisen tilanteen edessä. Osa syövistä on erittäin yleisiä, ja sairastuneita on vuosittain tuhansia, mutta suuri osa on sellaisia, joissa sairastuneita on suhteellisen vähän.

On monia syöpäsairauksia, joihin sairastuneet jäävät melko yksin. Mitä harvinaisemmasta taudista on kyse, sen vähemmän tietoa ja tukea potilas ja omaiset saavat. Tästä syystä Suomen Syöpäpotilaat toteuttaa valtakunnallista sairauskohtaista potilasverkostotoimintaa. Potilasverkostoja on toiminnassa useita. Verkostot ovat avoimia aikuisille syöpäpotilaille ja heidän läheisilleen.

Potilasoppaat 
Syöpään sairastuminen käynnistää kysymysten sarjan sekä sairastuneelle että hänen läheisilleen. Usein näihin kysymyksiin joutuu etsimään itse vastauksen. Vastauksien löytymiseksi yhdistys ylläpitää kattavaa ja ajanmukaista potilasopasvalikoimaa. Oppaiden aihealueet ovat erilaisia; osa niistä käsittelee jotain tiettyä syöpäsairautta, ja osa paneutuu syövän hoitoon sekä syövän hoidon ja sairastamisen aiheuttamiin erityiskysymyksiin elämän eri osa-alueilla.

Lähteet 

Suomalaiset potilas- ja vammaisjärjestöt
Syöpätaudit
Partola

Partola on Pirkkalan 17. kunnanosa ja kylä. Tämä noin 400 henkilön asuinalue sijaitsee Pereen ja Toivion kunnanosien välissä aivan Tampereen rajalla.

Partola on suuri kaupan keskittymä, jossa sijaitsee ostoskeskus nimeltä Veska, jossa on muun muassa Dressmann, Hennes&Mauritz, Jack&Jones, KappAhl, Lindex, Vero Moda, Verkkokauppa.com, Subway, Jysk -liikkeet; K-citymarket, Partola-keskus-kuntosali ja Lidl.

Partolassa on enemmän liikkeitä kuin itse Pirkkalan keskustassa, vaikka tämä sijaitsee aivan kunnan rajalla. Liikkeet palvelevat myös Tampereen, muun muassa naapurikaupunginosa Härmälän asukkaita.

Partolan ja Härmälän rajalla virtaa Pyhäjärveen laskeva Härmälänoja, joka rajaa Pirkkalan ja Tampereen.

Aiheesta muualla 

Partola, Pirkkala.fi 

Pirkkalan kunnanosat
Pirkkalan kylät
Suomen asuinalueet
Museorekisterissä


Museorekisterissä on suomirockyhtye Popedan 35-vuotista uraa juhlistava kokoelma-albumi, joka ilmestyi 15. marraskuuta 2013. Albumi julkaistiin kahden CD:n hittikokoelmana alaotsikolla Karvanopat ja Wunderbaum sekä kuuden CD:n boxi-versiona, mikä kattaa yhtyeen koko uran.

2CD-version kappaleet

CD 1 
 Mönkiäislaulu
 Erkki ja Leena
 Suuret setelit
 Huummetta
 Mörri Möykky
 Minä elän
 Kalteriblues
 Yö
 Delilah
 Matkalla Alabamaan
 Sukset (vaikeata tämä hiihtäminen)
 Palle and the Boys
 Kuuma kesä
 Tää on se yö
 Eläinten vallankumous
 Kellot lyö
 Maailmankaikkeuden suvijenkka
 Bandiittipolkka
 Muumi Muumi (live) (feat. Raaka-Arska)

CD 2 
 Optinen O
 Sä lähdit taas
 Paulin taikakaulin
 Punaista ja makeaa
 Kirje
 Kersantti Karoliina
 Repe ja Lissu
 Tahdotko mut tosiaan
 Mustameri ja mies
 Mannaa mammonaa
 Tohtori Mustajärvi
 Kakskytä centtiä
 Ikurin mimmi
 Katsastuslaulu
 Reino
 Kuutamohullu
 Onhan päivä vielä huomennakin
 Elän itselleni
 Hääkellot soi

Arviot 
 Soundi:

Lähteet 
 Epe's Music Shop 
 Epe's Music Shop
 discogs.com

Viitteet 

Vuoden 2013 kokoelma-albumit
Musiikkiboksit
Popedan albumit
Hirvensalo (täsmennyssivu)

Hirvensalo tarkoittaa seuraavia:

 Hirvensalo, saari Turussa
 Hirvensalo, Saimaan saari Juvalla

Sukunimi
 Gabriel Hirvensalo (1880–1941), agronomi, osastopäällikkö, maanviljelysneuvos ja kansanedustaja (nuorsuomalainen, edistyspuolue)
 Lauri Hirvensalo (1892–1965), suomentaja, sanakirjantekijä
 Olli Hirvensalo (1882–1956), opettaja, kansanedustaja (Maalaisliitto)
 Veikko Hirvensalo (1890–1955), yritysjohtaja, metsäneuvos, Olli Hirvensalon veli
 Vilho Hirvensalo (1881–1937), agronomi, pankinjohtaja, maanviljelijä ja kansanedustaja (edistyspuolue)
 Yrjö Hirvensalo (1888–1954), kansanedustaja (kokoomus).

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Sisu (nimi)

Sisu on suomalainen miehen etunimi. Nimi oli harvinaisena käytössä jo 1900-luvun loppupuolella, mutta on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu noin 2 550  henkilölle, joista lähes 99 % on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. 

Vuodesta 2015 lähtien Sisun nimipäivä on ollut 28. helmikuuta, Kalevalan päivänä, joka ennestäänkin oli myös Onnin nimipäivä.

Lähteet 

Etunimet
Langankerijät

Langankerijät on italialaisen taiteilijan, Massimo Campiglin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1951. Kooltaan maalaus on 47,5×55,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Langankerijät edustaa Campiglin tavaramerkiksi muodostunutta koristeellista ja naivistista modernismia. Siinä kaksi nuorta nutturapäistä naista istuu vastakkain toisen keriessä langankerää, toisen pidellessä vyyhtä. Tyylikkäiden hyväntuulisten naisten ilo on arkea tässä työssä.

Taulun päätymisestä Sihtolalle ei ole tietoa, mutta sen tiedetään olleen hänellä jo ennen 1951 Taidehallissa pidettyä Italialaisen nykytaiteen näyttelyä.

Lähteet

 Ateneumin kokoelmat
Malopit

Malopit (Malope) on malvakasveihin kuuluva suku. Suvussa on neljä Välimeren alueella esiintyvää lajia.

Ulkonäkö ja koko 
Maloppien kukat ovat väriltään purppuranpunaisia, tummanpunaisia, vaaleanpunaisia tai valkoisia. Ne ovat pitkäperäisiä. Emilehdet muodostavat pystyrivejä. Emiö on muodoltaan lähes pallomainen. Kukilla on suuri lisäverhiö, joka on kolmilehtinen. Kasvi voi olla 80–100 cm korkea.

Elinympäristö 
Kasvit viihtyvät aurinkoisella kasvupaikalla.

Käyttö 
Maloppia käytetään koristekasvina puutarhoissa. Siemenet kylvetään suoraan avomaalle.

Lajeja 
 silkkimaloppi eli maloppi (Malope trifida)
 Malope malacoides
 Malope rhodoleuca

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Malope
 Suomen Lajitietokeskus: Malopit – Malope

Malvakasvit
Vetymurtuma

Vetymurtuma syntyy teräkseen, kun staattisessa kuormituksessa olevassa lujassa teräksessä oleva vety aiheuttaa särön syntymisen teräksen sisältä alkaen. Vetyä syntyy teräkseen ruostumisen seurauksena, kun siihen pääsee esimerkiksi sadevettä.

Esimerkki vetymurtumasta 
Yleensä rakenteessa jänneterästen ja suojaputken väli injektoidaan täyteen injektointimassalla. Tämä suojaa jänneteräksiä korroosiolta ja siirtää kuormitusta. Vuonna 2012 Jyväskylässä sortuneessa Kangasvuoren vesitornissa injektointi ei ollut onnistunut hyvin, vaan suojaputken ja jänneterästen väliin oli jäänyt tyhjää. Tästä oli seurauksena muun muassa, että rakenteeseen tunkeutunut vesi oli ruostuttanut suojaputkiin reikiä ja vesi pääsi ruostuttamaan teräsnippuja. Vesi oli vuotanut rakenteeseen betonielementtien saumauksista, jotka olivat olleet jo huonokuntoiset, eikä veden valumista pitkin vesitornin säiliön kylkiä oltu estetty.

Jyväskylän onnettomuutta tutkineen Onnettomuustutkintakeskuksen tutkinnanjohtajan mukaan vetymurtuma ja lujien teräslaatujen alttius sille on sinänsä tunnettu ilmiö metallien asiantuntijoille. Rakennusalalla tietämys asiasta on kuitenkin puutteellista eikä vetymurtumaa ole osattu ottaa riittävästi huomioon.

Lähteet 

Metallurgia
None So Live

None So Live on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn ensimmäinen konserttitallenne. Se julkaistiin Mike DiSalvon jätettyä yhtyeen ja on ainut albumi, jolla laulusolistina toimii Martin Lacroix.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Martin Lacroix – laulu
 Jon Levasseur – kitarat
 Alex Auburn – kitarat, laulu
 Eric Langlois – bassokitara
 Flo Mounier – rummut, taustalaulu

Muut tekijät 
 Kaz Choucri – äänittäjä
 Fred LanTeigne – avustava äänittäjä
 Pierre Rémillard – miksaaja
 Mylène Plante – valokuvat
 François Quévillon – grafiikka, design

Arvostelut 
 Sputnikmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 None So Live discogs.com -sivustolla

Vuoden 2003 konserttitallenteet
Cryptopsyn albumit
Once Was Not


Once Was Not on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Century Media Records.

Once Was Not oli ensimmäinen sitten vuoden 1996 albumin, None So Vilen, jolla toimi yhtyeen alkuperäinen vokalisti Lord Worm. Albumi on myös ensimmäinen ilman alkuperäistä kitaristia, Jon Levasseuria.

Kappaleesta "The Pestilence That Walketh in Darkness" kuvattiin musiikkivideo.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet 
Cold Hate, Warm Blood (live)
We Bleed (live)

Kokoonpano

Yhtye 
 Lord Worm – laulu
 Alex Auburn – kitarat, taustalaulu
 Eric Langlois – basso
 Flo Mounier – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
 Jon Levasseur – kitara kappaleessa "Luminium"

Tuotanto 
 Sébastien Marsan – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Ange Curcio – äänittäjä (rummut)
 U.E. Nastasi – masteroija
 François Quévillon – grafiikka, design
 Martin Lacroix – grafiikka, piirros
 Filip Ivanovic – kansipahvin grafiikka, takakannen piirros

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Blabbermouth: 
 Chronicles of Chaos: 8.5/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Once Was Not discogs.com -sivustolla

Vuoden 2005 albumit
Cryptopsyn albumit
Soste

Soste, yhdistysrekisterissä kirjoitusasussa SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry, on valtakunnallinen sosiaali- ja terveysalan järjestöjen kattojärjestö. Se kokoaa yhteen yli 230 sosiaali- ja terveysalan järjestöä sekä useita kymmeniä muita yhteistyöjäsentahoja rakentamaan sosiaalisen hyvinvoinnin ja terveyden edellytyksiä, osallistumismahdollisuuksia sekä oikeudenmukaista ja vastuullista yhteiskuntaa. Sosten yhteistyöjäseniin kuuluu muita sosiaali- ja terveysalan toimijoita, kuten esimerkiksi kunnat, alueelliset ja paikalliset sote-järjestöt tai sosiaali- ja terveysalaa lähellä olevat yhdistykset. Sosten visio on yhdessä tehty hyvä elämä kaikille.

Sosten pääsihteerinä toimii Vertti Kiukas. Hallituksen puheenjohtajana toimii Väestöliiton toimitusjohtaja Eija Koivuranta ja varapuheenjohtajana Ensi- ja turvakotienliiton pääsihteeri Riitta Särkelä. Sosten valtuuston puheenjohtajana toimii arkkipiispa emeritus Kari Mäkinen.

Soste järjestää vuorovuosina MS Soste -koulutusristeily ja Soste-talk!-suurtapahtumia. Soste julkaisee paljon erilaisia julkaisuja järjestökentästä ja sosiaali- ja terveyspalveluista. Julkaisuista säännöllisesti ilmestyvät Sosiaalibarometri sekä Järjestöbarometri. Sosiaalibarometri on ilmestynyt jo 1990-luvulta lähtien ja siinä selvitetään suomalaisten hyvinvointia, palveluja ja palvelujärjestelmän tilaa. Järjestöbarometri kerää tietoa sosiaali- ja terveysjärjestöjen toiminnasta, toimintaedellytyksistä, toimintaympäristöstä ja niiden muutoksista. Järjestöbarometriä on tehty vuodesta 2006.

Soste myöntää vuosittain Soste-palkinnon tunnustuksena hyvinvointitalouden edistämisestä. Palkintoa on jaettu vuodesta 2014 lähtien. Soste-palkinto jatkaa Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton vuonna 1994 aloittamaa käytäntöä jakaa vuosittain Kansalaistoiminnan tunnustuspalkinto.

Historiaa 
Sosten toiminta alkoi 1.1.2012 kun Sosiaali ja terveysturvan keskusliitto ry - STKL, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTY ry ja Terveyden edistämisen keskus yhdistyivät Soste Suomen sosiaali ja terveys ry:ksi. Järjestöjen yhdistymissopimus oli allekirjoitettu jo 24. tammikuuta 2011.

Lähteet
 Sosten verkkosivu

Viitteet

 Suomalaiset järjestöt

Suomalaiset sosiaali- ja terveysjärjestöt
The Unspoken King


The Unspoken King on kanadalaisen teknisen death metal -yhtyeen, Cryptopsyn kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Century Media Records. Albumi on viimeinen jolla kitaristi Alex Auburn sekä basisti Eric Langlois soittavat. Maggie Durand erotettiin yhtyeestä pian levyn julkaisun jälkeen rahallisista syistä.

Albumin nauhoitusten aikaan yhtye teki cover-version Strapping Young Ladin kappaleesta Oh My Fucking God Century Median kokoelma-albumille Covering 20 Years of Extremes.

Kappaleet

Kokoonpano

Yhtye 
 Matt McGachy − laulu
 Alex Auburn − kitara, laulu
 Christian Donaldson – kitara
 Eric Langlois − bassokitara
 Flo Mounier − rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
 Maggie Durand − kosketinsoitin, samplet

Vierailevat muusikot 
 Gabriel McCaughry – laulu kappaleessa "Anoint the Dead"
 Youri Raymond – laulu kappaleessa "Leach"

Tuotanto 
 Christian Donaldson – tuottaja, miksaaja
 Jeff Fortin – äänittäjä
 Bernard Belley – masteroija

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 The Unspoken King discogs.com -sivustolla

Vuoden 2008 albumit
Cryptopsyn albumit
Jorma Hirvonen

Jorma Ilmari Hirvonen (s. 27. syyskuuta 1938 Sortavala) on suomalainen lääkäri. Hän oli Oulun yliopiston oikeuslääketieteen professori 1969–2001. Hän on tutkinut paleltumiskuolemaa ja kätkytkuolemaa.

Hän oli 1993–1997 Oulun yliopiston 2. vararehtori.

Lähteet 

Suomalaiset lääkärit
Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Historian Ystäväin Liitto

Historian Ystäväin Liitto on suomalainen historian harrastajien yhdistys, joka on perustettu 1926. Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli silloinen valtioneuvos J.K. Paasikivi. Historian ystäväin liiton vuosijuhla on 10. joulukuuta Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen syntymäpäivänä.

Liiton julkaisusarjoja ovat Historian Aitta, Historiallinen Kirjasto ja Historiallinen Aikakauskirja. Yhdistys on jakanut vuodesta 1973 vuosittain Vuoden historiateos -palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Historian ystäväin liiton nettisivut
Suomalaiset tiedeyhdistykset
Historia
Historisk Tidskrift för Finland

Historisk Tidskrift för Finland on Suomessa ilmestyvä ruosinkielinen historiallinen aikakauskirja. Sen perusti vuonna 1916 Historiska Föreningen, joka myös toimii aikakauskirjan julkaisijana.

Lähteet 

Suomalaiset aikakauslehdet
Historia
ZSU-23-4

ZSU-23-4 Šilka (ven. Ши́лка) on Neuvostoliitossa valmistettu ilmatorjuntapanssarivaunu. Nimilyhenne ZSU tarkoittaa: Zenitnaja Samokhodnaja Ustanovka (ven. Зенитная Самоходная Установка). It-panssarivaunu on neliputkinen, ja se kehiteltiin 1960-luvulla edeltäjänsä, ZSU-57-2:n korvaajaksi. Kehitystyön aikana sen kilpailija oli ZSU-37-2 Jenisei. Kehitystyön aloitus tapahtui 1957, sekä esittely vuonna 1962. Aseena uutta tulokasta pidettiin Jeniseita tehokkaampana sekä ohjustorjuntaa edukkaampana armeijan maajoukkojen it-suojana, ja se osoitti käyttöarvonsa: niin amerikkalaisia vastaan Vietnamin sodassa - kuin egyptiläisten käyttämänä, Jom Kippur-sodassa Israelia vastaan vuonna 1973 matalatorjunnassa, jolloin ilmatorjuntaohjuksin pakotettiin viholliskoneet matalahyökkäyksiin.

Jokasään toimintaan varustettu ja ydinaseiden saastelaskeumalta suojattu ZSU-23-4 kykeni ampumaan suurella tulinopeudella tehokasta sulkutulta, ja siinä oli tutkaohjattu tulenjohtojärjestelmä. Panssariaselajin it-aseessa oli omat puutteensakin: se oli heikosti suojattu ja tiellä hidas, joihinkin toisiin vastaaviin vaunuihin verraten. Pohjasta panssaroidut rynnäkkökoneet saattoivat kestää 23 mm AZP -ilmatorjuntakanuunan osumia. Eräs yksi tällainen kone on A-10 Thunderbolt II. Nykypäivänä vaunua käytetään myös tarkka-ampujien torjunnassa, sillä pyörivä torni ja sen suuri korotuskulma mahdollistaa putkien suuntaamisen myös korkealle yläviistoon.

Lähteet
 Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot. Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo. ISBN 978-951-23-5145-9.
 Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa. Ilmatorjuntasäätiö/Gummerus, 2003. ISBN 951-95594-4-2.

Viitteet

Aiheesta muualla 

http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/zsu-23-4.htm

Neuvostoliittolaiset ilmatorjuntapanssarivaunut
Cryptopsy (albumi)

Cryptopsy on saman nimisen kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen seitsemän studioalbumi. Se julkaistiin 20. syyskuuta 2012.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Matt McGachy – laulu
 Jon Levasseur – kitara
 Christian Donaldson – kitara
 Olivier Pinard – bassokitara
 Flo Mounier – rummut

Muut tekijät 
 Jef Fortin – masteroija
 Christian Donaldson – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Anthony Dubois – valokuvat
 Mircea Gabriel Eftemie – kansitaide, grafiikka, design

Arvostelut 
 Blabbermouth: 9/10

Aiheesta muualla 
 
 Cryptopsy discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2012 albumit
Cryptopsyn albumit
Radiophobia

Radiophobia on saksalaiset brutaalin death metalin yhtyeen Cytotoxinin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Unique Leader Records.

Albumin kansitaiteen on toteuttanut suomalainen Prestige-yhtyeessä vaikuttanut Jan "Örkki" Yrlund.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Grimo – laulu
 Fonzo – kitara
 V.T. – bassokitara
 Ollie – rummut

Tuotanto
 Kristian "Kohle" Kohlmannslehner – äänittäjä, miksaaja, masteroija
 Jan "Örkki" Yrlund – kansitaide

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2012 albumit
Saksalaiset death metal -albumit
Brutaalit death metal -albumit
Nagoyan linna

Nagoyan linna () on linna Nagoyassa, Japanissa. Se rakennettiin Ieyasu Tokugawan määräyksestä ja valmistui vuonna 1612. Linna toimi Tokugawa-klaanin Owarin sukulinjan asuinpaikkana Meiji-restauraatioon asti. Toisen maailmansodan aikana Nagoyaan kohdistuneet ilmaiskut synnyttivät linnassa tulipalon, joka tuhosi osia alkuperäisestä linnasta, mukaan lukien Hommarun palatsin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hommarun palatsin sivu 

Japanin linnat
Nagoya
Alexander Meier

Alexander Meier (s. 17. tammikuuta 1983 Buchholz) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja ja hyökkääjä. Hän pelasi ammattilaisena kausina 2001–2020 ja siitä suurimman osan Saksan Bundesliigassa. Hän voitti Bundesliigan maalikuninkuuden kaudella 2014–2015 tehtyään 19 maalia. Kaikkiaan hän pelasi Bundesliigassa 276 ottelua ja teki niissä 93 maalia. Hän lopetti uransa kaudella 2019–2020 Australian A-Leaguessa.

Meier aloitti uransa hampurilaisseuroissa mutta siirtyi Eintracht Frankfurtiin kesällä 2004 Hamburger SV:stä, jossa hän ei ollut onnistunut tekemään läpimurtoaan ykkösjoukkueen vakiokokoonpanoon. Frankfurtissa hän pääsi heti pelaavaan kokoonpanoon ja säilytti asemansa joukkueen noustua 2. Bundesliigasta pääsarjaan vuonna 2005. Kaudella 2011–2012 Frankfurt käväisi 2. Bundesliigassa ja Meier voitti sarjan maalikuninkuuden. Hän pelasi Frankfurtissa vuoteen 2018 saakka ja voitti viimeisellä kaudellaan Saksan cupin. Hän palasi vielä kevätkaudeksi 2019 St. Pauliin, jossa hän oli aloittanut liigauransa.

Lähteet 

Saksalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Saksan 16. panssaridivisioona

16. panssaridivisioona () oli Saksan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin itärintamalla.

Perustaminen 
Wehrkreis VI perusti divisioonan 1. marraskuuta 1940 16. jalkaväkidivisioonan joukoista.

Palvelus 
Divisioona oli Romaniassa reservinä Balkanin sotatoimien aikana vuonna 1941, minkä jälkeen se liitettiin operaatio Barbarossan joukkoihin. Divisioona joutui 6. armeijan mukana piiritetyksi Stalingradissa, jossa se antautui muun armeijan mukana.

Divisioona muodostettiin uudelleen Länsi-Euroopan sotatoimia varten ja se osallistui sotatoimiin Sisiliassa ja Etelä-Italiassa vuonna 1943 ennen paluuta itärintamalle. Divisioona kärsi suuria tappioita Kiovan taisteluissa ja se vedettiin Puolaan täydennettäväksi 1944. Se palasi itärintamalle 1945 ja divisioona antautui liittoutuneille Tsekkoslovakiassa.

Komentajat  
 kenraalieversti Hans-Valentin Hube 1. marraskuuta 1940 – 15. syyskuuta 1942
 kenraaliluutnantti Günther Angern 15. syyskuuta 1942 – maaliskuu 1943
 kenraalimajuri Burkhart Müller–Hillebrand maaliskuu – 5. toukokuuta 1943
 kenraalimajuri Rudolf Sieckenius 5. toukokuuta – 1. marraskuuta 1943
 kenraalimajuri Hans-Ulrich Back 1. marraskuuta 1943 – 14. elokuuta 1944
kenraaliluutnantti Dietrich von Müller 14. elokuuta 1944 – maaliskuu 1945
 eversti Theodor Kretschmer maaliskuu – 19. huhtikuuta 1945
 eversti Kurt Treuhaupt 19. huhtikuuta 1945 – antautumiseen

Lähteet

Viitteet

16
Metsäpuutarha

Metsäpuutarha on luonnonmukaista, metsämäistä mallia tavoitteleva puutarha. Siellä on kasveja metsän tapaan monipuolisesti ja eri kerroksissa. Tämä
puutarhatyyppi on peräisin ajalta 7000 vuotta eaa. ja on vanhimpia käytettyjä viljelymenetelmiä. Se perustuu monivuotiseen viljelyyn, joka sopii monenlaisiin
ilmasto-oloihin.

Monipuolinen sekaviljely tuottaa yksipuolista viljelyä enemmän. Tällainen viljelmä on myös vastustuskykyisempi kasvitaudeille ja tuholaiseläimille. Se houkuttelee pikemminkin tuholaisia syöviä eläimiä ja muita hyötyeläimiä.

Monivuotiset kasvit ovat usein yksivuotisia ravinteikkaampia. Metsäpuutarhatyyli on kestävää kehitystä ja on samankaltaista luomuviljelyn kanssa.

Katso myös 
 Puutarha
 Puutarhanhoito
 Permakulttuuri

Lähteet 

Kasvitalous
Puutarhasuunnittelu
Urpo Hoikkala

Urpo Veikko Pärttyli Hoikkala (s. 1924) on suomalainen agronomi. Hän oli Valtion viljavaraston toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1973.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1924 syntyneet
Elävät henkilöt
Valtionlaitosten johtajat‎