joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hanna Ruohomaa

Hanna Ruohomaa (s. 10. helmikuuta 1994 Eura) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.

Ura 
Ruohomaa debytoi Naisten Liigassa kaudella 2011 NiceFutiksen paidassa. Hän pelasi tuolla kaudella 21 ottelua tehden viisi maalia. Yhteensä hän pelasi vuosina 2011–2013 Naisten Liigassa 66 ottelua tehden 16 maalia. Kaudeksi 2014 Ruohomaa siirtyi Turun Palloseuran paitaan. Avauskaudellaan hän pelasi 16 ottelua tehden kymmenen maalia. Vuosina 2014–2015 Ruohomaa opiskeli Yhdysvalloissa Koillis-Ohion yliopistossa ja pelasi yliopiston joukkueessa 19 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. 

Kaudella 2015 Ruohomaa pelasi TPS:n paidassa Naisten Liigassa 15 ottelua tehden yhdeksän maalia. Kaudella 2017 hän teki Liigassa 14 maalia ja koko TPS-jaksonsa aikana 40 maalia 69 ottelussa. Kaudeksi 2018 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.

Ruohomaa edusti kaudella 2021 Kansallisessa liigassa FC Honkaa. Hän päätti uransa kyseisen kauden jälkeen useiden päävammojen vuoksi.

Ruohomaa edusti Suomea nuorten maajoukkueissa. Hän edusti Suomea alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa.

Lähteet 

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Viljo Holopainen

Viljo Emil Holopainen (13. maaliskuuta 1916 Riistavesi – 9. huhtikuuta 2011 Kuopio) oli Helsingin yliopiston puumarkkinatieteen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja.

Holopaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Kusti Holopainen ja emäntä Kerttu Maria Miettinen ja puoliso vuodesta 1944 Helvi Rakel Niinimaa. Hän valmistui Kuopion yhteiskoulusta 1936 ja suoritti Helsingin yliopiston metsätutkinnon ja Metsähallituksen metsätaloudellisen virkatutkinnon. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti hänestä tuli 1947 ja lisensiaatti ja tohtori 1950, samoin kuin valtiotieteen kandidaatti. London School of Economics -korkeakoulussa hän oli British Councilin rahoittamana  stipendiaattina 1950-1951 ja 1964 Yhdysvalloissa ASLA-Fulbright-tutkijastipendiaattina. Helsingin yliopiston metsätalouden apulaisprofessorina Holopainen toimi 1954-1959 ja puumarkkinatieteen professorina 1959-1964. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja hän oli 1964-1979, Erkki Kalelan jälkeen. Holopainen oli aktiivinen alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä. Hänen yhteensä 85 julkaisuaan sisältävät myös metsäpolitiikkaa käsitteleviä teoksia, kuten 60-luvun metsäpolitiikka (1967), Vastuun metsäpolitiikka (1970) ja Erkki Timosen kanssa laadittu Metsä vastaa (1995). Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran kunniapuheenjohtaja vuodesta 1985 ja lahjoitti seuralle puolisonsa kanssa peruspääoman nimeään kantavaan rahastoon 1989.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Eljas Pohtila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Helsingin Sanomat  (Viitattu 15.11.2015)
 Erkki Annila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Academia Scientiarum Fennica 2011, ss. 100-104  (Viitattu 15.11.2015)

 Suomalaiset metsätieteilijät
 Valtionlaitosten johtajat
 Suomalaiset professorit
 Helsingin yliopiston professorit
 Suomalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Notre Damen moskeija

Metšet Parižskoi Bogomateri () on venäläisen kirjailijan Elena Tšudanovan () romaani-dystopia. Tapahtumat ovat sijoitettu vuoteen 2048 Ranskaan, jossa islamistit ovat nouseet valtaan. Kirja saavutti suuren suosion Venäjällä, mutta Ranskassa paikallinen media sivuutti kustantajan Jean Robinin mukaan käännetyn teoksen (La Mosquée Notre-Dame de Paris: Annéе 2048) poliittisesti epäkorrektina.

Juoni 
Koko Lännessä Euroopassa valta siirtyi islamilaisille maahanmuuttajille. Šaria, islamilainen laki on voimassa, katoliset kirkot tuhotaan, ranskalaiset, jotka eivät siirtyneet islamiin siirrettään gettoihin. Notre Damen katedraali muuttettiin Al Frankoni -moskeijaksi. Ennen islamisaatiota katolinen kirkko vähitellen haviää ja romahtaa. Jäivät vain Pyhän Piuksen seuran katoliset-traditionaaliset, jotka piiloutuvat katakombeihin. Tilanne muistuttaa esikristittyjen vainoja. Silti kristittyjen vastarinta jatkuu, vaikka kaikki ennustivat heidän kärsivän murskaavan tappion.

Lähteet 

Kuvitteelliset maailmat
Islamin vastustus
Syrjintä
Vuoden 2005 kirjat
Lehtimäenkylä

Lehtimäenkylä on Seinäjoen kylä Seinäjoen keskustan ja Peräseinäjoen keskustan puolivälissä seututien 694 varrella. Aiemmin kylä kuului Ilmajoen kuntaan, kunnes se liitettiin osaliitoksella Seinäjokeen vuonna 2005 yhdessä Honkakylän ja Ojajärvenkylän kanssa, jotta kuntaliitoksesta päättäneille Seinäjoelle ja Peräseinäjoelle saatiin yhtenäinen alue. Nyt se kuuluu Keskiseinäjoen suuralueeseen yhdessä Ämmälänkylän, Honkakylän, Riskunmäen ja Viitalan kanssa.

Lehtimäenkylä kuuluu postinumeroalueeseen 61120 Louko. Lehtimäenkylässä on kolmisenkymmentä taloa, mukaan lukien muutamia perinteisiä puolitoistakerroksisia pohjalaistaloja pihapiireineen. Talot sijaitsevat tiiviinä nauhana Seinäjoelta Virroille kulkevan seututien 694 molemmin puolin. Lehtimäenkylän ja sen itäpuolella sijaitsevan Louonmäenkylän välissä kulkee Tampere–Seinäjoki-rata, jonka seututie 694 ylittää kylien kohdalla maisemaa hallitsevan maasillan kautta. Lehtimäenkylän länsipuolen peltoaukealla sijaitsee metsäinen Pitkärannanmäki.

Kylään saatiin katuvalot vuonna 2004. Kesällä 2006 Lehtimäenkylässä vieraili EU:n maatalouskomissaari Mariann Fischer Boel. Vuonna 2012 valmistui kylähistoriikki Kuokanjälkiä Karvasuon laidalta.

Lähteet

Kirjallisuutta
Lahti, Tellervo: Kuokanjälkiä Karvasuon laidalta: Lehtimäenkylän kyläkirja. Lehtimäenkylä-Seura, 2012. ISBN 978-952-93-0974-0.
Honkakylän, Lehtimäenkylän Ja Riskunmäen osayleiskaavan kulttuuriympäristöselvitys 2013 , Seinäjoen kaupunki 29.11.2013, täydennykset 10.6.2014. Viitattu 21.11.2015.

Seinäjoen kylät
Ilmajoen kylät
Honkakylä

Honkakylä on Seinäjoen kylä kaupungin keskustan ja Törnävän eteläpuolella, Seinäjoen lentoaseman kaakkoispuolella. Aiemmin kylä kuului Ilmajoen kuntaan, kunnes se liitettiin osaliitoksella Seinäjokeen vuonna 2005 yhdessä Lehtimäenkylän ja Ojajärvenkylän kanssa. Nyt se kuuluu Keski-Seinäjoen suuralueeseen yhdessä Ämmälänkylän, Lehtimäenkylän, Riskunmäen ja Viitalan kanssa.

Honkakylä sijaitsee Seinäjoen varren molemmin puolin ja seututien 694 länsipuolella. Alue on metsäistä niin, että kylä ei hahmotu yhtenäisenä kyläkokonaisuutena, vaan rakennukset sijaitsevat hajanaisesti metsäselänteen reunalla ja siitä työntyvillä niemekkeillä sekä harvana nauhana Ojajärventien, Honkakyläntien ja Lapinsaarentien varsilla. Tiheämpää asutusta on kylän koulun ympärillä joen molemmin puolen sekä Matalamäen ja Ämmälän talojen pohjoispuolella. Honkakylän läpi kulkee Rengonharjuntie eli seututie 701 valtatie 19:lle ja Rengonharjun lentoasemalle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Honkakylän, Lehtimäenkylän Ja Riskunmäen osayleiskaavan kulttuuriympäristöselvitys 2013 , Seinäjoen kaupunki 29.11.2013, täydennykset 10.6.2014. Viitattu 21.11.2015.

Seinäjoen kylät
Ilmajoen kylät
Moacyr Daiuto

Moacyr Brondi Daiuto (19. heinäkuuta 1915 Altinópolis – 1994) oli brasilialainen koripallovalmentaja.

Daiuto valmensi muun muassa Brasilian miesten maajoukkuetta, joka ylsi hänen alaisuudessaan olympiapronssille Lontoossa 1948.

Lähteet 
 Profiili Brasilian koripalloliitto

Viitteet 

Brasilialaiset koripallovalmentajat
Brasilialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Planescape

Planescape on Dungeons & Dragons -roolipeliä varten luotu kuvitteellinen maailma, joka julkaistiin vuonna 1994. Perinteisistä kampanjamaailmoista poiketen se sijoittuu pääulottuvuuden sijasta ulottuvuuksien välille. Näiden ulottuvuuksien välillä kuljetaan portaaleista. Sigil-niminen kaupunki, joka on tärkeä tapahtumapaikka, sijaitsee valtavan donitsin muotoisen rakennelman sisässä.

Maailma tunnetaan ehkä parhaiten Planescape: Torment -tietokoneroolipelistä, joka julkaistiin vuonna 1999. Sille on tehty myös keräilykorttipeli Blood Wars sekä fantasianovelleja.

Seikkailut 
 The Eternal Boundary
 Well of Worlds
 In the Abyss
 The Deva Spark
 Fires of Dis
 Harbinger House
 Something Wild
 Doors to the Unknown
 The Great Modron March
 Faction War
 Dead Gods
 Tales From the Infinite Staircase

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Planescape Open Directory Project

Dungeons & Dragons -kampanjamaailmat
HMS Impregnable (1810)

HMS Impregnable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva, joka luokiteltiin 1. tammikuuta 1817 ensimmäisen luokan linjalaivaksi.

Valmistus 
Sir William Rulen vuonna 1798 suunnittelema alus tilattiin 13. tammikuuta 1798 nimellä HMS Europe Chathamin telakalta, missä sen rakennustöistä vastasi David Polhill  maaliskuuhun 1803 ja sen jälkeen Robert Seppings. Alus nimettiin 7. maaliskuuta 1800 uudelleen HMS Impregnableksi. Köli laskettiin 23. helmikuuta 1802. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1810 ja saatiin varustettua 24. lokakuuta mennessä, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 65 025 puntaa.

Palvelus 
Napoleonin sodissa alus oli amiraali Clarencen herttuan (myöhemmin Wilhelm IV) lippulaivana. Alus osallistui 1816 Algerin pommittamiseen amiraali David Milnen lippulaivana. Alus oli erillään muusta rivistä tarjoten suuren maalin rannikkopuolustukselle. Aluksen runkoon osui 268 laukausta ja sen päämasto vaurioitui viidestätoista kohtaa. Aluksella sai surmansa viisikymmentä ja haavoittui 160 henkeä. Taistelun jälkeen alus oli lähinnä reservissä lukuun ottamatta lyhyttä rupeamaa Välimerellä ennen reserviin siirtoa 1819 Devonportissa.

Alus oli toukokuusta 1839 lokakuuhun 1841 laivaston komentajan lippulaivana maaten ankkurissa Hamoazen suulla. Se luokiteltiin koululaivaksi 1862 ja siirrettiin Devonportiin kadettien koululaivaksi.

Lähteet

Viitteet 

Ensimmäisen luokan sotalaivat
Chathamin telakan valmistamat alukset
Eloranta

Eloranta on muun muassa seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:

 Eero Eloranta (1906–1990), näyttelijä
 Eeva Eloranta (s. 1954), näyttelijä
 Eeva-Johanna Eloranta (s. 1966), kansanedustaja (sd)
 Elvira Willman-Eloranta (1875–1925), näytelmäkirjailija, poliitikko (sd, skp)
 Eppie Eloranta, yritysjohtaja ja media-alan vaikuttaja
 Esa Eloranta (s. 1963), muusikko
 Evert Eloranta (1879–1936), kansanedustaja (sd)
 Harri Eloranta (s. 1963), ampumahiihtäjä  
 Jarkko Eloranta (s. 1966), ammattiyhdistysjohtaja (JHL)
 Jorma Eloranta (1925–1996), kemian professori
 Jorma Eloranta (s. 1951), toimitusjohtaja, ja vuorineuvos
 Jouni Eloranta (s. 1972), pesäpalloilija
 Kari Eloranta (s. 1956), jääkiekkoilija, jalkapalloilija
 Klaus Eloranta (1924–2015), laivanrakennusinsinööri
 Matti Eloranta (1918–2004), yrittäjä, yritysjohtaja ja vuorineuvos
 Matti Pussinen-Eloranta (s. 1956), näyttelijä
 Mikko Eloranta (s. 1972), jääkiekkoilija
 Pertti Eloranta (s. 1943), limnologi
 Riitta Eloranta (s. 1972), moukarinheittäjä
 Teijo Eloranta (s. 1960), näyttelijä
 Toivo Eloranta (1896–1956), jääkäriluutnantti ja rakennusurakoitsija
 Tuulikki Eloranta (s. 1946), iskelmälaulaja
 Viljo Eloranta (1915–1982), poliisineuvos, Poliisiopiston johtaja
 Voitto Eloranta (1876–1922), toimittaja, kansanedustaja (sd, skp).
Denis Villeneuve

Denis Villeneuve (s. 3. lokakuuta 1967 Trois-Rivières, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.

Elämä ja ura 
Denis Villeneuve syntyi 3. lokakuuta 1967 Trois-Rivièresissä Quebecissä. Hänen pikkuveljestään Martinista tuli myös elokuvaohjaaja. Villeneuve opiskeli aluksi luonnontieteitä mutta vaihtoi elokuvaopintoihin Université du Québec à Montréalissa.

Villeneuve ohjasi vuonna 1988 dokumenttielokuvan La Course Destination Monde. Hän voitti Radio-Canadan järjestämän nuortenelokuvakilpailun ja sai palkinnoksi rahoitusta kansalliselta elokuvasäätiöltä. Seuraavina vuosina hän ohjasi useita lyhytelokuvia, kuten jakson Le Technetium elokuvaan Cosmos.

Villeneuven ensimmäinen pitkä elokuva oli draamaelokuva Un 32 août sur terre (1998), jonka hän ohjasi ja käsikirjoitti. Villeneuven läpimurto tapahtui elokuvalla Maelström (2000), joka voitti useita palkintoja. Hänen seuraava pitkä elokuvansa käsikirjoittaja-ohjaajana oli Polytechnique (2009), joka kertoi vuonna 1989 tapahtuneesta koulusurmasta. Jännitysdraama Incendies (2010) oli niin ikään kriittinen ja kaupallinen menestys ja toi Villeneuvelle jälleen useita palkintoja.

Jännityselokuva Vangitut (2013) oli Villeneuven ensimmäinen englanninkielinen elokuva, ja se sai muun muassa Oscar-ehdokkuuden parhaasta kuvauksesta. Psykologinen trilleri Enemy (2013) toi Villeneuvelle jälleen useita kanadalaisia palkintoja parhaasta ohjauksesta ja elokuvasta. Sicario (2015) on rikosdraama, joka nousi maailmanlaajuiseksi menestyselokuvaksi ja sai muun muassa kolme Oscar-ehdokkuutta ja kultainen palmu -ehdokkuuden Cannesissa.

Arrival (2016) on tieteiselokuva, joka saavutti yli 200 miljoonan dollarin lipunmyyntitulot ja kiitosta elokuvakriitikoilta. Se sai useita Oscar-ehdokkuuksia, joista yksi Villeneuvelle parhaasta ohjauksesta. Arrivalin jälkeen Villeneuve ohjasi tieteiselokuvat Blade Runner 2049 (2017) ja Dyyni (2021).

Villeneuve on ollut kahdesti naimisissa. Hänellä on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Vuonna 1967 syntyneet
Kanadalaiset elokuvaohjaajat
Kanadanranskalaiset
Elävät henkilöt
Takaisin pintaan

Takaisin pintaan on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Juan Reina.

Juoni 
Takaisin pintaan kertoo vuonna 2014 Norjassa Plurdalenin laaksossa tapahtuneesta luolasukellusonnettomuudesta . Dokumentissa suomalainen luolasukellusryhmä kohtaa pahimman painajaisensa, kun kaksi ryhmän jäsentä menehtyy syvälle luolaan. Onnettomuudesta selvinneet sukeltajat päättävät koota oman pelastusryhmän ja hakea menehtyneet ystävänsä luolasta pois sen jälkeen, kun kansainvälisesti koordinoitu nosto-operaatio todetaan liian vaaralliseksi . Hengenvaarallinen sukellus joudutaan suorittamaan sekä viranomaisilta että uutisvälineiltä salassa.

Dokumenttielokuvassa sukeltajat joutuvat kohtaamaan menehtyneet ystävänsä äärimmäisissä olosuhteissa, joista ovat itse selvinneet hengissä vain muutamia viikkoja aiemmin. Ryhmä on kuitenkin määrätietoisesti päättänyt tuoda ystävänsä takaisin kotiin. Elokuvassa salaista operaatiota seurataan useiden kameroiden avulla sukeltajien rinnalla sekä veden pinnalla että syvällä pinnan alla . 

Nosto-operaatioon osallistunut ryhmä koostui 12 sukeltajasta ja 13 muusta operaatiossa avustaneesta työryhmän jäsenestä. Elokuvassa tapahtumia seurataan kolmen onnettomuudesta selvinneen sukeltajan (Patrik Grönqvist, Kai Känkänen, Vesa Rantanen) sekä sukeltaja Sami Paakkarisen kautta.

Lähteet 
  , HS.fi
  , Iltasanomat.fi

Viitteet

Aiheesta muualla 
Elokuvan kotisivu

Vuoden 2016 suomalaiset elokuvat
Vuoden 2016 dokumenttielokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Michael Gregoritsch

Michael Gregoritsch (s. 18. huhtikuuta 1994 Graz) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa FC Augsburgia. Vasenjalkainen Gregoritsch on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura

Seurajoukkueura 
Gregoritsch aloitti ammattilaisuransa Kapfenberger SV:ssä. Hän debytoi seuran paidassa Itävallan Bundesliigassa huhtikuussa 2010 ja onnistui heti maalinteossa ollen neljää päivää vaille 16-vuotiaana sarjan historian nuorin maalintekijä. Hän pelasi Kapfenbergin edustusjoukkueessa 28 ottelua tehden kolme maalia.

Heinäkuussa 2011 Gregoritsch siirtyi Saksan Bundesliigan TSG 1899 Hoffenheimin paitaan. Käytännössä koko Hoffenheim-aikansa hän vietti lainalla vanhassa seurassaan, 2. Bundesliigan FC St. Paulissa ja saman sarjan VfL Bochumissa. Lopulta Gregoritsch ei pelannut Hoffenheimin edustusjoukkueessa minuuttiakaan.

Heinäkuussa 2015 Gregoritsch siirtyi lainan loputtua pysyvällä siirrolla Bochumiin, mutta saman kuun aikana hän siirtyi pysyvällä siirrolla Saksan Bundesliigan Hamburger SV:hen. Hän debytoi Bundesliigassa seuraavassa kuussa Bayern Müncheniä vastaan. Avausmaali syntyi syyskuussa 2015 Ingolstadtin verkkoon. Hän pelasi Hampurissa kahden kauden aikana 55 liigaottelua, joissa teki kymmenen maalia.

Gregoritsch siirtyi FC Augsburgiin 5,5 miljoonalla eurolla kesällä 2017. Kahdella ensimmäisellä kaudella hän pelasi yhteensä 64 bundesliigaottelua, joissa teki 19 maalia. Syyskaudella 2019 hän pääsi pelaamaan vain kuudessa liigaottelussa. Kevätkauden 2020 hän oli lainalla saman sarjan Schalkessa, jossa hän pelasi 14 bundesliigaottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Augsburgissa 24 bundesliigaottelua ja teki niissä yhden maalin.

Maajoukkueura 
Gregoritsch on edustanut Itävaltaa nuorten maajoukkuetasoilla. Vuosina 2011–2016 hän kuului maan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen ja on joukkueen historian paras maalintekijä 20 maalillaan. Vuonna 2016 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Itävallan miesten maajoukkueessa. Hän on tehnyt maalin maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan, syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Latviaa vastaan, syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Norjaa vastaan, lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan ja kesäkuussa 2021 EM-kilpailujen alkulohkon ottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hänen pelaamistaan 28 maaottelusta viisi on ollut MM- ja kuusi EM-karsintaotteluita sekä kaksi kesän 2021 EM-kilpailujen otteluita.

Muuta 
Myös Gregoritschin isä Werner Gregoritsch on entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän toimii Itävallan alle 21-vuotiaiden päävalmentajana. Michael Gregoritsch pelasi isänsä alaisuudessa myös Kapfenberger SV:ssä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Itävaltalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Bastnäsiitti

Bastnäsiitti (tyypillisesti (Ce,La,Y)(CO3)F) on alkalikivissä esiintyvä, harvinaisia maametalleja sisältävä karbonaattimineraali. Se esiintyy pääasiassa kolmena variaationa bastnäsiitti-(Ce) jonka kaava on (Ce)CO3F, bastnäsiitti-(La) (La, Ce)CO3F, ja bastnäsiitti-(Y) rakenteella (Y, Ce)CO3F.

Bastnäsiitin kuvasi ensimmäisenä ruotsalainen kemisti Wilhelm Hisinger vuonna 1838. Mineraali on nimetty Ruotsin Bastnäs kaivoksen mukaan. Tämä sijaitsee  Riddarhyttanissa, Västmanlandissa, Ruotsissa. Bastnäsiittia myös esiintyy hyvin puhtaina kristalleina Zagi-vuorella, Pakistanissa. Sitä on löydetty myös Burundista ja USA:sta.

Bastnäsiitti on eräs yleisimpiä harvinaisten maametallien mineraaleista ja sillä on kaupallista merkitystä niiden sekä ceriumin ja lantaanin tuotannossa.

Lähteet 

Karbonaattimineraalit
Malmimineraalit
Ceriumyhdisteet
Lantaaniyhdisteet
Roger Deakins

Roger Alexander Deakins,  (s. 24. toukokuuta 1949 Torquay, Devon, Iso-Britannia) on englantilainen elokuvaaja, joka on työskennellyt Joel ja Ethan Coenin, Sam Mendesin ja Denis Villeneuven ohjaamissa elokuvissa. 

Deakins on saanut urallaan 14 parhaan kuvauksen Oscar-palkintoehdokkuutta. Hän voitti palkinnon vuonna 2018 elokuvasta Blade Runner 2049.

Valikoitu filmografia

Joel ja Ethan Coenin ohjaamat:
Barton Fink (1991)
Coenin veljesten Valtapeli (1994)
Fargo (1996)
Big Lebowski (1998)
Voi veljet, missä lienet? (2000)
Mies joka ei ollut siellä (2001)
Sietämätöntä julmuutta (2003)
Ladykillers (2004)
Menetetty maa (2007)
A Serious Man (2009)
Kova kuin kivi (2010)
Hail, Caesar! (2016)

Edward Zwickin ohjaamat:
Courage Under Fire (1996)
Poikkeustila (1998)

Norman Jewisonin ohjaamat:
Hurricane (1999)
Dinner with Friends (2001)

Sam Mendesin ohjaamat:
Merijalkaväen mies (2005)
Revolutionary Road (2008)
007 Skyfall (2012)
Taistelulähetit – 1917 (2019)

Denis Villeneuven ohjaamat:
Vangitut (2013)
Sicario (2015)
Blade Runner 2049 (2017)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1949 syntyneet
Brittiläiset elokuvaajat
Elävät henkilöt
Chris Avellone

Chris Avellone (s. 27. syyskuuta 1971) on yhdysvaltalainen videopelisuunnittelija, joka on työskennellyt Interplay Entertainment ja Obsidian Entertainment -yhtiöissä.

Avellonea on syytetty vuonna 2020 häiriökäyttäytymisestä.
Dying Light 2 pelin kehittäjä Techland on katkaissut yhteyden Avelloneen johtuen käytökseen liittyvistä syytöksistä. Myös hänen työnsä Vampire: The Masquerade – Bloodlines 2:ssa on korvattu osana pelin kehitystä.

Avellone on ollut mukana suunnittelemassa seuraavia videopelejä:
 Fallout 2 (1998)
 Descent to Undermountain (1998)
 Planescape: Torment (1999)
 Icewind Dale (2000)
 Icewind Dale II (2002)
 Neverwinter Nights 2 (2006)
 Alpha Protocol (2010)
 Fallout: New Vegas (2010)
 Wasteland 2 (2014)
 Torment: Tides of Numenera (2015)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Chris Avellone The Vault

Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat
Obsidian Entertainment
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Ammoniumtiosyanaatti

Ammoniumtiosyanaatti (NH4SCN) on ammonium- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, muiden syanaattien valmistamiseen ja rikkaruohomyrkkynä.

Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa ammoniumtiosyanaatti on väritöntä ja hyvin hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liukoisuus on suurempi lämpimään kuin kylmään veteen ja liukeneminen on voimakkaasti endoterminen prosessi. Se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten asetonitriiliin, asetoniin ja etanoliin. Huoneenlämpötilassa ammoniumtiosyanaatin kiderakenne on alkeiskopiltaan monokliininen ja kuumennettaessa noin 90–92 °C:n lämpötilaan kiderakenne muuttuu rombiseksi. Enemmän kuumennettaessa yhdiste hajoaa muodostaen ensin tioureaa ja noin 190–200 °C:n lämpötilassa muodostuu ammoniakkia, vetysulfidia, hiilidisulfidia, jotka haihtuvat, ja jäljelle jää guanidiinitiosyanaattia. Ammoniumtiosyanaatti reagoi alkyylihalogenidien kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen orgaanisia tiosyanaatteja ja amiinien kanssa se reagoi tioureajohdannaisiksi.

Valmistus ja käyttö
Ammoniumtiosyanaattia valmistetaan johtamalla hiilidisulfidia ammoniakkia sisältävää vesiliuokseen, johon on katalyytiksi lisätty aktiivihiiltä. Kuumennettaessa 50 °C:n lämpötilaan lähtöaineet reagoivat ammoniumditiokarbamaatiksi, joka hajoaa ammoniumtiosyanaatiksi kuumennettaessa 95–100 °C:n lämpötilaan. Muodostuvasta liuoksesta poistetaan vesi haihduttamalla alennetussa paineessa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on ammoniumsyanidin reaktio ammoniumsulfidin tai rikin kanssa.

Ammoniumtiosyanaattia käytetään herbisidien ja tuholaismyrkkyjen kuten diallaatin, triallaatin ja 1-naftyylitiourean valmistamiseen. Lisäksi sitä käytetään herbisidinä yhdessä amitrolin kanssa. Yhdisteestä valmistetaan myös muita orgaanisia ja epäorgaanisia tiosyanaatteja. Analyyttisessä kemiassa sitä käytetään raudan toteamiseen, koska rautaionit muodostavat tiosyanaatti-ionien kanssa verenpunaisen kompleksin. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat muun muassa apuaineena tekstiilien värjäyksessä, valokuvauskemikaalina, korroosionestoaineena ja lisäaineena metallien elektrolyyttisessä päällystämisessä ja alumiinin etsauksessa.

Lähteet

Ammoniumyhdisteet
Lasse Lehtonen

Lasse Oskari Johannes Lehtonen (25. kesäkuuta 1920 Siuntio – 7. joulukuuta 2003 Espoo) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos 1978–1990.

Lähteet 

Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Borderlands (pelisarja)

Borderlands on 2K Gamesin julkaisema ja Gearbox Softwaren kehittämä scifiteemainen videopelisarja. Lajiltaan pelit ovat ensimmäisen persoonan ammuntapelejä ja toimintaroolipelejä. Pelisarjaan kuuluu neljä peliä: Borderlands, Borderlands 2, Borderlands: The Pre-Sequel! sekä spin-off Tales from The Borderlands. Näiden lisäksi peleihin on julkaistu useita lisäosia. Pelejä on myyty yli 26 miljoonaa kappaletta, joista yli 13 miljoonaa kappaletta Borderlands 2:ta.

Pelit

Borderlands
Pelisarjan ensimmäinen peli oli Borderlands. Peli julkaistiin lokakuussa 2009. Se julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja PC:lle. Peliä pystyy pelaamaan 1-4 pelaajaa. Tehtäviä on yhteensä 127. Pelissä on yhteensä neljä pelattavaa hahmoa. Peliin on julkaistu myöhemmin neljä virallista lisäosaa.

Borderlands 2

Pelisarjan toinen peli Borderlands 2 julkaistiin syyskuussa 2012. Peli julkaistiin samoille alustoille kuin edellinen peli. Alkuperäisessä pelissä on neljä pelattavaa hahmoa, mutta lisäosien myötä pelattavia hahmoja on yhteensä kuusi. Lisäosia on julkaistu useita.

Borderlands: The Pre-Sequel!
Kolmas peli Borderlands: The Pre-Sequel! julkaistiin lokakuussa 2014. Peli julkaistiin samoille alustoille kuin edelliset kaksi sekä PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Pelattavia hahmoja on neljä, joskin lisäosien mukana tulee kaksi lisäpelattavaa hahmoa. Tarina sijoittuu ensimmäisen ja toisen pelin väliseen aikaan. Pelille on julkaistu muutamia lisäosia.

Tales from the Borderlands
Sarjan aiemmista osista poiketen Tales from the Borderlands on seikkailupeli. Pelin on kehittänyt Telltale Games. Tarina perustuu Borderlands 2:n jälkeisiin tapahtumiin.

Lähteet 

Videopelisarjat
International Road Racing Championship

International Road Racing Championship (IRRC) on katuradoilla ajettava eurooppalainen ratamoottoripyöräilysarja. Siinä kilpaillaan superbike- ja supersport-luokkien pyörillä.

Sarja perustettiin vuonna 2003 nimellä 3 Nations Cup. Perustajina olivat kolme moottoriurheiluseuraa Alankomaista, Belgiasta ja Saksasta, ja sarjaan osallistui kymmenen ajajaa kustakin maasta. Osakilpailuja ajettiin yhteensä kuusi, kaksi kunkin seuran kotiradalla.

Sarja laajeni ja sai nykyisen nimensä vuonna 2010, kun muut radat ja muiden maiden kilpailijat ilmoittivat halukkuudestaan osallistua sarjaan. Vuonna 2011 kilpailtiin ensimmäistä kertaa Tšekissä. Vuonna 2016 IRRC laajeni Suomeen, kun aikoinaan MM-sarjaankin kuulunut Imatranajo teki paluun Imatran katuradalle 30 vuoden tauon jälkeen. 

Radat

Mestarit 

Vuodesta 2012 alkaen mestaruudesta on kilpailtu superbike- ja supersport-luokissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 International Road Racing Championshipin sivusto 

Ratamoottoripyöräily
Johannes Bernardi

Johannes Bernardi (viimeistään 1395 Kalmar – 20. syyskuuta 1445 Naantali) oli ruotsalainen birgittalaismunkki ja Suomen katolisen kirkon pappi, joka toimi Naantalin luostarin ensimmäisenä esimiehenä.

Bernardin isä oli mahdollisesti Kalmarin porvari Bernardurs Sartor.  Hän meni munkiksi Vadstenan luostariin 1420, mutta anoi paavilta 1430 lupaa siirtyä toiseen luostariin. Sitä hän ei kuitenkaan käyttänyt. Valtaneuvoston päätettyä Suomen piispan Maunu Tavastin pyynnöstä  luostarin perustamisesta vuonna 1438 Bernardi lähetettiin Suomeen 27. toukokuuta 1440 neljän sisaren, yhden maallikkoveljen ja kahden muun pappisveljen kanssa. Bernardi toimi heidän johtajanaan. Kun luostarin paikka Maskun Karinkylässä osoittautui sopimattomaksi, Bernardi pyysi 1441 luostarin siirtämistä uuteen paikkaan. Hän itse palasi Vadstenan emäluostariin ilman lupaa 1443, mutta tuli takaisin Suomeen jo seuraavana vuonna. Tällä välin luostarin uudeksi paikaksi oli päätetty nykyisen Naantalin alue, joka oli vielä tuolloin Raisiota. Bernardi luopui luostarin johtajuudesta 1445, mutta ei kerinnyt palata takaisin Ruotsiin ennen kuolemaansa.

Lähteet

Suomen keskiajan henkilöt
Birgittalaiset
Suomen katolisen kirkon papit
Naantalin historia
Vuonna 1395 syntyneet
Vuonna 1445 kuolleet
HMS Ardent (1764)

HMS Ardent oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1764 vesillelaskettu 64-tykkinen Ardent-luokan kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin 4. tammikuuta 1762 Hesslestä Hullista Hugh Blaydes'ltä, missä köli laskettiin puolitoista viikkoa myöhemmin 15. tammikuuta. Se laskettiin vesille 13. elokuuta 1764 ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1773.

Palvelus 
Alus otettiin palvelukseen lokakuussa 1774 päällikkönään Sir George Douglas. Vuonna 1778 päällikkönään George Keppel se oli amiraali lordi Howen laivastossa New Yorkin edustalla suojaamassa kaupunkia ylivoimaiselta amiraali d'Estaingin johtamalta Ranskan laivastolta. Laivastot ottivat 11. elokuuta mittaa toisistaan Rhode Islandin edustalla, mutta myrsky hajoitti laivastot. Ardent palasi Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta tammikuussa 1779.

Alus palautettiin kesäkuussa 1779 palvelukseen päällikkönään Phillip Boteler ja lähti elokuussa Plymouthista liittyäkseen Sir Charles Hardyn Kanaaliin sijoitettuun laivastoon. Ardent kohtasi Ranskan laivaston kaksi päivää lähtönsä jälkeen. Lyhyen taistelun jälkeen Ardent antautui. Tapauksen vuoksi järjestetty sotaoikeus erotti Botelerin.

Kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen takaisin 14. huhtikuuta 1782 Saintesin taistelussa. Se palautettiin palvelukseen vielä huhtikuussa päällikkönään Richard Lucas. Alus nimettiin 28. elokuuta 1783 HMS Tigeriksi ja myytiin kesäkuussa 1784.

Lähteet

Viitteet 

Ardent-luokan linjalaivat
HMS Raisonnable (1768)

HMS Raisonnable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1768 vesillelaskettu 64-tykkinen Ardent-luokan kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin 11. tammikuuta 1763 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 25. marraskuuta 1765. Se laskettiin vesille 10. joulukuuta 1768.

Palvelus 
Alus otettiin palvelukseen 17. marraskuuta 1770 päällikkönään Horatio Nelsonin eno Maurice Suckling, joka kirjasi Nelsonin aluksen miehistöön. Alus oli Medwayssä vartioaluksena. Suckling siirtyi HMS Triumphin päälliköksi ottaen Nelsonin mukaansa.

Alus palasi palvelukseen 25. toukokuuta 1771 päällikkönään Henry St. John liitettynä Kanaalin laivastoon. St. John luovutti 23. tammikuuta 1773 päällikkyyden Thomas Greaves'lle. Alus poistettiin palveluksesta 23. syyskuuta 1775 Plymouthissa. Alus palautettiin palvelukseen 25. helmikuuta 1776 päällikkönään Thomas Fitzherbert ja siirrettiin Pohjois-Amerikan asemalle. Heinäkuussa 1778 alus kuului lordi Howen laivastoon, joka oli ankkurissa Sandy Hookin edustalla. Ranskan laivaston amiraali d'Estaing johtama laivasto oli lähistöllä. Laivastojen yhteenoton esti ainoastaan sää ja kova aallokko, mikä pakotti laivastot hajaantumaan.

Henry Evans vastaanotti 5. joulukuuta 1778 aluksen päällikön tehtävät. Alus osallistui toukokuussa 1779 kommodori Sir George Collierin laivueen mukana Hampton Roadsiin tehtyyn hyökkäykseen.  Alus osallistui 1. kesäkuuta Hudson Riverillä kahden linnakkeen valtaukseen. Elokuussa Collier nosti lippunsa aluksella, joka lähti Penobscotiin, missä brittijoukot olivat piiritettyinä. Heti saavuttuaan Collierin johtamat seitsemän alusta joutuivat taisteluun kapinallisten 41 aluksen laivaston kanssa. Kapinallisaluksista kaksi vallattiin ja loput joko upotettiin tai muuten tuhottiin.

Lähteet

Viitteet 

Ardent-luokan linjalaivat
Heikki Jokela

Heikki Ensio Jokela (14. toukokuuta 1917 Ilmajoki – 10. tammikuuta 2001 Helsinki) oli professori ja ensimmäinen eritoten kansainväliseen yksityisoikeuteen perehtynyt suomalainen yliopistotutkija ja -opettaja.

Jokelan vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Henrik Jokela ja Hulda Viktorina Tuohenmaa ja puoliso vuodesta 1952 hovioikeuden auskultantti Ulpu Aino Hämäläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1936 ja alkoi opiskella oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Ylemmän oikeustutkinnon Jokela suoritti 1941 ja lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949. Tohtoriksi hän väitteli 1960 tutkimuksella Irtaimen kaupasta kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta.

Sota-aikana Jokela toimi tulenjohtajana ja radiotiedustelutehtävissä Aladár Paasosen alaisena. Jokela kuului Päämajan viestitiedustelutoimiston (Tied 2) ns. "diplomaattijaoksen" henkilökuntaan. Jaos seurasi diplomaattisten edustustojen viestiliikennettä sekä Päämajan radiopataljoonan liikenneseurannan että posti- ja lennätinlaitoksen luovuttamien sähkekopioiden avulla. 

Sotien jälkeen Jokela työskenteli eri virastoissa, mutta apurahan turvin vuonna 1949 tehty matka Ruotsiin sai hänet kiinnostumaan tutkimustyöstä. Hän toimikin kymmenisen vuotta erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä, dosentiksi hänet nimitettiin 1959. Väitöksen jälkeen Jokela hoiti määräaikaisia professuureja, kunnes hänet nimitettiin 1966 Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorin virkaan Aatos Alasen jälkeen. Eläkkeelle professuurista Jokela jäi vuonna 1984. Helsingin yliopistossa hän toimi myös muun muassa kansleri Edwin Linkomiehen sihteerinä ja tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina. Suomen korkeakoulujen rehtorien neuvoston pääsihteeri hän oli 1971–1983. Jokela toimi aktiivisesti myös Satakuntalaisessa Osakunnassa ja oli mukana kehittämässä Helsingin yliopiston täydennyskoulutustoimintaa.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset oikeustieteilijät
Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset juristit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Jeffrey Evans

Jeffrey Richard de Corban Evans, Mountevans 4. paroni (s. 13. toukokuuta 1948), on brittiläinen laivameklari, jäsen lainsäätäjän ja Lontoon Cityn ylipormestari (2015–2016).

Katso myös 
 Lontoon City
 Lordi
 Ylipormestari

Lähteet

Aiheesta muualla 
 City of London  
 Lord Mayor’s Show 

Elävät henkilöt
Vuonna 1948 syntyneet
Brittiläiset poliitikot
Lontoon pormestarit
Brittiläiset paronit
Jonny Lee Miller

Jonathan "Jonny" Lee Miller (s. 15. marraskuuta 1972 Kingston upon Thames, Lontoo), on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa menestyneissä elokuvissa ja televisiosarjoissa.

Millerin isoisä on näyttelijä Bernard Lee.

Valikoitu filmografia

Elokuva

Televisio

Lähteet

Aiheesta muualla

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Intel Kaby Lake

Kaby Lake on Intelin koodinimi 14 nanometrin Skylake-mikroarkkitehtuurin seuraajalle. Kaby Laken toimitukset alkoivat heinäkuussa 2016. Kaby Lake tuli markkinoille vuoden 2017 tammikuussa.

Kaby Laket tuovat mukanaan uutta Intel Optane -muistitekniikka RAM-kampoihin. Optanen lupaillaan pienentävän RAM-muistin viivettä kymmenistä mikrosekunneista kymmeniin nanosekunteihin.

Kaby Laket tulevat olemaan yhteensopivia vanhempien Skylake-yhteensopivien emolevyjen kanssa. Tällöin ei kuitenkaan pystytä hyödyntämään Optane-tekniikkaa.

Ominaisuudet 
Kaby Lake lisää koneeseen natiivin USB 3.1 -tuen, jonka takia Skylake-emolevyt tarvitsivat kolmannen osapuolen lisätarvikkeen tukeakseen USB 3.1 -portteja. Se sisältää myös uuden grafiikka-arkkitehtuurin parantaakseen tehoa 3D-grafiikassa ja 4K-videon toistossa.

Kaby Lake tuo mukanaan myös natiivin HDCP 2.2 -tuen.

Kaby Lake tarvitsee Windows 10 käyttöjärjestelmän että sen kaikki ominaisuudet toimivat täysin.

Lähteet 

Intelin suorittimet
Suoritinarkkitehtuurit
Iso Särkijärvi (Ikaalinen)

Iso Särkijärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Riitialan Särkiperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Iso Särkijärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.

Maantietoa 
Se on 100 metriä pitkä ja 50 metriä leveä lampi, joka on jäänne suuremmasta kuivatetusta järvestä. Järven ympäristö on soistuvaa metsää ja länsipuoli päättyy laajan peltoaukean reunaan. Rannoilla ei ole rakennuksia eikä sinne johda teitä.

Historiaa 
"Iso Särkijärvi" on piirretty Ikaalisten pitäjänkartassa 1800-luvulta melko suureksi järveksi. Se on ollut 10–20-kertainen "Wähä Särkijärveen" verrattuna, joka on nykyään isompi järvi kuin Iso Särkijärvi. Saman, mutta selkeämmillä väreillä, näkee isojakokartasta vuodelta 1812. Kartoilla oleva rantaviivan muoto seuraa varsin tarkasti vuonna 1911 toimitetun vesijättömaan jakoasiakirjan karttaa, joten kartturien hahmottelemat järvet ovat hyvin piirrettyjä. Jakoasiakirjan mukaan Iso Särkijärven vesijättöalue oli 1,5 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Vesijätön kartassa on myös muutamia järveen liittyviä nimiä. Järvellä oli luoteikulmassa "Isosaari". Sen pohjoispuolella sijaitsi "Hirsitelanlahti" tai "Kirsitelanlahti". Järven koillikulmassa oli ison kokoinen "Tenkoolinlahti". Eteläpäässä, missä sijaitsi laskuojan luusua oli "Kaitalahti".

Vuonna 1876 haki tilanomistaja Konrad Örling ja yhdessä hankkeen muiden kumppanien kanssa lupaa laskea "Isosärkijärvi". Päätös kuivatuksesta saatiin seuraavana vuonna 1877  ja järvenlaskua tehtiin vuodesta 1881 alkaen 15 osakkaan voimin.

Vuonna 1901 täydennettiin aiemmin luotua isojakoa ja siinä toimituskartassa näkyy osittain lasketun "Särkijärven" rantaviivan muoto. Järven eteläpäässä on kaksi terävän muotoista lahtea, jotka työntyvät lounaaseen ja kaakkoon.

Vuosina 1911–1913 toimitettiin syntyneille vesijättömaille "sovintojakoa", kuten asiakirjassa mainitaan. Jakoperusteina olivat "kyläosuudet". Kartasta mitattuna "Särkijärvi" oli tuolloin 900 metriä pitkä ja 100–150 metriä leveä. Eteläpäässä työntyi kaakkoon 150 metriä pitkä lahti. Jaettavan vesijättömaan äärimitat olivat alkuperäisen järven mittainen, mutta keskellä ollutta vesialuetta ei vielä jaettu. Vesijättömaita olivat jakamassa 14 (18? ) tilaa.

Vuonna 1958 kokoontui taas samat 14 tilallista jakamaan loput kuivatetusta järvenpohjasta. Vuonna 1913 veden peitossa ollut alue oli nyt saatu lähes kuivaksi. Vain kaksi tai ehkä kolme pientä vesiallasta on jäänyt kuivattamatta.

Vuode 1959 peruskartassa kuivattaminen oli edistynyt niin, että järvestä oli jäljellä kaksi pientä lampea, joista nykyinen lampi oli suurempi. Vuoden 1984 peruskartassa ylempi lampi oli kartasta kadonnut ja isompi lampi oli pienentynyt.

Lähteet 

Kyrösjärven lähialue
Ikaalisten järvet
Ikaalisten reitin valuma-alueen kuivatetut järvet
The Local Band

The Local Band on suomalainen covereita soittava superyhtye, joka perustettiin vuonna 2013. Yhtye sai alkunsa, kun The 69 Eyesin Jussi 69 sekä Children of Bodomin Alexi Laiho keksivät ajatuksen soittaa lempiyhtyeidensä, kuten Mötley Crüen ja Poisonin kappaleita. Jussi 69 pyysi laulajaksi Reckless Loven Olli Hermania, joka suostui. Myöhemmin bassoon valikoitui Santa Cruzin laulaja-kitaristi Archie Cruz. Yhtyeen oli alun perin tarkoitus soittaa vain yksi konsertti vuodessa.

Yhtyeen ensimmäinen konsertti Helsingin Tavastia-klubilla 27. joulukuuta 2013 myytiin loppuun. Toisen konserttinsa yhtye soitti Ruisrockissa heinäkuussa 2014. Elokuussa 2015 yhtye esiintyi Helsingin Juhlaviikoilla Tavastia-klubilla. Lokakuussa yhtye soitti Japanissa Saitama Super Arenalla 17 000 ihmisen edessä.

Joulukuussa 2015 The Local Band julkaisi EP:n Locals Only - Dark Edition, joka sijoittui Suomen virallisen albumilistan sijalle 20. Levy sisälsi seitsemän lainakappaletta, joista Corey Hartin alun perin vuonna 1984 levyttämä "Sunglasses at Night" julkaistiin singlenä. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Ville Juurikkala. Maaliskuussa 2016 julkaistiin musiikkivideo kappaleeseen "Untouched". Elokuussa 2016 yhtye esiintyi Helsingin Nosturissa ja syyskuussa Jyväskylässä WaterXfest-tapahtumassa. Maaliskuussa 2018 The Local Band järjesti kolmen konsertin Suomen kiertueen, jonka aikana Lost Society -yhtyeen Samy Elbanna tuurasi Archie Cruzia. Kesäkuussa 2018 yhtye kiersi Japania kolmen konsertin verran, ja lämmitteli Hollywood Vampiresia Helsingin Kaisaniemen puistossa.

Kesäkuussa 2018 The Local Band tiedotti teidensä eronneen Archie Cruzin kanssa ja Samy Elbanna tuli hänen tilalleen.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet 
 Jussi 69 – rummut (2013–)
 Olli Herman – laulu (2013–)
 Samy Elbanna – basso, laulu (2018–)

Entiset jäsenet 
 Alexi Laiho – kitara, laulu (2013–2020)
 Archie Cruz – basso, laulu (2013–2018)

Diskografia

Viitteet

Aiheesta muualla 
The Local Bandin Facebook-sivu

2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Suomalaiset hard rock -yhtyeet
Luomankylä (Ilmajoki)

Luomankylä on Ilmajoen kylä, joka sijaitsee noin viisi kilometriä Ilmajoen keskustasta lounaaseen, Koskenkorvalle johtavan yhdystie 7000:n ja Kyrönjoen varrella.

Luomankylä alkaa Ilmajoen suunnasta tultaessa Kauppilantien varrelta jatkuen Koskenkorvan suuntaan noin kuuden kilometrin matkan. Noin 130 taloutta käsittävän kylän talot ovat jokivarresta lähtevien teiden varsilla. Luomankylän osa-alueita ovat Pietilänkylä, Rahnastonkylä, Rannanmäki, Toralankylä, Tuohistonmäki, Trissunmäki ja Varvenmäki.

Luomankylässä sijaitsevat Luoman alakoulu, Etelä-Pohjanmaan Opisto ja Luomankylän ja Peuralan rajamailla entinen Ilmajoen maatalousoppilaitos, alun perin karjatalouskoulu, jossa nyt antavat maatalousopetusta Koulutuskeskus Sedu ja Seinäjoen ammattikorkeakoulu.

Kylässä sijaitsee Jaakko Ilkan kotitalon Ilkkalan muistomerkki. Perälän mäkitupa on Ilmajoki-Seura ry:n omistuksessa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Luoman kyläseuran sivusto 
Luoman kyläseuran toinen sivusto
Luomankylän esite Liiveri ry:n sivustolla

Ilmajoen kylät
Circus (videopeli)

Circus (myös nimillä Clowns ja Acrobat) on Exidyn vuonna  julkaisema kolikkopeli, jonka suosion myötä yrityksestä tuli merkittävä videopelivalmistaja. Pelin kehittivät Howard Ivey ja Edward Valley Breakoutin inspiroimana. 

Peliä myytiin noin 20000 kappaletta. Peli on tunnettu julkaistu.

Pelaaminen 
Pelissä ohjataan keinulaudalla pomppivia klovneja tavoitteena rikkoa ruudun yläreunassa vieriviä ilmapalloja. Ohjaamiseen on käytössä yksi spinneri-nuppi.

Ilmapallot ovat kolmessa rivissä ja mitä ylempänä ilmapallo on niin sitä enemmän siitä saa pisteitä. Kun kaikki ilmapallot ovat kerätty, niin klovni roikkuu hetken ilmassa fanfaarien soidessa ja peli jatkuu nopeampana. Mikäli klovni tippuu niin peli loppuu sirkusmusiikin soidessa.

Muut julkaisut 
 Clowns (lisensoitu Midwaylle)
 Acrobat ja Acrobat TV (lisenoitu Taitolle)

Pelistä on julkaistu käännökset Commodore VIC-20:lle (1982) ja Commodore 64:lle (1983).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 1977 videopelit
Toimintapelit
Kolikkopelit
Mercedes-Benz E-sarja (W123)

Mercedes-Benz W123 on Mercedes-Benz E-sarjan toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1976–1986. Se korvasi edeltäneet W114/W115-mallit ja seuraajaksi tuli W124. W123-malli on erittäin kestävän ja luotettavan auton maineessa. Viimeistelyn taso oli korkea aina yksityiskohtia myöten. Mallista tuli erityisen suosittu taksikäytössä, mistä syystä se sai lempinimen ”Taksi-Mersu”. Suomessa auton sai kuudelle rekisteröitynä ja rattivaihteella varustettuna. Suomen lisäksi kyseinen versio oli myynnissä vain Israelissa. Farmari jäi vielä noin vuodeksi mallistoon korvaavan W124-mallin tultua markkinoille vuoden 1984 lopussa.

Mercedes-Benz W123 (1976–1986) 

Mercedes-Benz W123 esiteltiin neliovisena sedanina Geneven autonäyttelyssä keväällä 1976. Edeltäjäänsä verrattuna akseliväli oli pidentynyt 45 millimetrillä ja raideleveys puolestaan leveni edessä 40 millimetrillä. Vaikka kokoa oli tullut lisää, eivät sisätilat olleet erityisen tilavat. W123-malliin lainattiin useita teknisiä yksityiskohtia suuremman kokoluokan S-sarjasta (W116).

Mallivalikoiman muodostivat aluksi 200 (94 hv), 230 (109 hv), 250 (129 hv), 280 (156 hv), 280 E (177 hv), 200 D (55 hv), 220 D (60 hv), 240 D (65 hv) ja 300 D (80 hv). Edullisemman pään malleissa (200–250) ajovalot olivat pyöreät, kalliimmissa puolestaan neliskulmaiset.

Keväällä 1977 esiteltiin sedanin rinnalle kaksiovinen coupé. Sen akseliväli oli 85 millimetriä sedania lyhyempi, eikä autossa ollut lainkaan B-pilaria. Coupén mallivalikoimassa olivat 230 C, 280 C ja 280 CE. Saman vuoden syksyllä tulivat sedanin pidennetyt Lang-mallit.

Mallivuodelle 1978 dieseleihin tuli virta-avaimeen yhdistetty hehkutus- ja sammutusjärjestelmä. Frankfurtin autonäyttelyssä 1977 esiteltiin farmarimalli S123, joka oli ensimmäinen Mercedes-Benzin valmistama farmariauto. Farmarin tavaratila laajeni tarvittaessa yli kaksi metriä pitkäksi.

Keväällä 1979 dieselmoottorit 200 D ja 240 D saivat hieman lisää tehoa ja 220 D poistettiin valikoimasta. Aiempaa tehokkaammat ja taloudellisemmat nelisylinteriset M102-sarjan bensiinimoottorit esiteltiin syksyllä 1980 (200/109 hv ja 230 E/136 hv). 250:n teho nousi 140 hevosvoimaan ja 280 E:n 185 hevosvoimaan. Syksyllä 1980 farmarin mallivalikoima täydentyi 300 TD Turbolla, jossa oli 125 hevosvoimaa tehoa.

Kuljettajan turvatyynyä ja turvavöiden esikiristimiä alettiin tarjota lisävarusteena vuodesta 1982 lähtien. Esikiristimet olivat vuodesta 1984 alkaen vakiovarusteena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

E-sarja (W123)
E-segmentin autot
1970-luvun autot
1980-luvun autot
Eclipse (lautapeli)

Eclipse on Touko Tahkokallion ja Sampo Sikiön suunnittelema avaruusaiheinen lautapeli. Suomalainen Lautapelit.fi julkaisi pelin vuonna 2011 ennakkokohun saattelemana.

Eclipsessä pelaajat edustavat erilaisia galaktisia sivilisaatioita, jotka laajenevat ja liittävät uusia tähtijärjestelmiä imperiumiinsa. Se on tyypiltään ns. 4X-peli. Pelissä voi esimerkiksi kehittää uuttaa teknologiaa ja erilaisia avaruusaluksia. Pelin eri roduilla on omat vahvuutensa ja heikkoutensa, joiden hyödyntäminen on tärkeää pelissä menestymiselle.

Eclipse on ollut pitkään vaikutusvaltaisen BoardGameGeek-sivuston suosittujen lautapelien kärkikastissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lautapelit.fi, Eclipse 

Simulaatiolautapelit
Suomalaiset lautapelit
Kuului laulu enkelten

Kuului laulu enkelten () on alkuperältään ranskalainen joululaulu. Laulun tunnetuin osa on kertosäkeenä toistuva ”Gloria in excelsis Deo”, joka lauletaan gloria-sanan o-äännettä todella paljon venyttäen.

Virheellisen tiedon mukaan laulu olisi saanut alkunsa paavi Telesforuksen vuonna 129 antamasta kehotuksesta laulaa ”Gloria in excelsis deoa” joka vuosi jouluiltana Jeesuksen syntymän kunniaksi. Laulun ranskankieliset sanat ilmestyivät painettuina ensi kerran vuonna 1842 Quebecissä julkaistussa laulukokoelmassa Choix de cantiques sur des airs nouveaux. Epävarman tiedon mukaan laulusta olisi tosin ilmestynyt jo vuonna 1816 James Montgomeryn laatima englanninkielinen sanoitus ”Angels from the Realms of Glory”, josta on myös tullut tunnettu joululaulu ja jota lauletaan nykyään samalla sävelellä.

Sävelmä on peräisin ranskalaisesta laulusta ”Les anges dans nos campagnes”, joka on ilmeisesti 1700-luvulla syntynyt kansanlaulu. Se saattaa olla peräisin Lorrainen tai Provencen alueelta, ja se on julkaistu painettuna vuonna 1842. Sävelmään on liittynyt useita erilaisia ja erikielisiä tekstejä, esimerkiksi ”Angels we have heard on high”, ”Engel lassen laut erschallen”, ”Hört, der Engel helle Lider” ja ”Hört, wir singen Jubellieder”. Nykyään sävelmä esitetään usein yhdysvaltalaisen urkurin Edward Shippen Barnesin laatiman sovituksen mukaisena.

Laulun sanat on suomentanut R. R. Ryynänen. Sävelmä on Ruotsin kirkon virsikirjassa jouluvirrellä 429 ”Mitä saitte kuulla, nähdä”. Tämän tekstin tekijäksi mainitaan englantilainen virsirunoilija George Ratcliffe Woodward (1848–1934). Hän julkaisi vuonna 1908 parafraasin ”Shepherds in the field abiding” Sarumin luostarista Salisburysta lähtöisin olevaan antifoniin ”Quem vidistis pastores dicite” (”Kertokaa, paimenet, mitä te olette nähneet”).

Lähteet

Aiheesta muualla

Joululaulut
Ranskalaiset musiikkikappaleet
HMS Queen Charlotte (1790)

'HMS Queen Charlotte oli Britannian kuninkaallisen laivaston Royal George -luokan 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin 12. joulukuuta 1782 Chathamin telakalta, missä rakennustöistä vastasi Nicholas Phillips heinäkuuhun 1790 ja sen jälkeen John Nelson. Amiraliteetti varasi alukselle nimen 21. tammikuuta 1783. Köli laskettiin syyskuussa 1785. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1790 ja valmistui purjehduskelpoiseksi 7. kesäkuuta, jolloin sen kokonaiskustannukset olivat 66 112 puntaa 3 shillinkiä ja 8 pennyä sisältäen varustamiskustannukset 11 464 puntaa 3 shillinkiä ja pennyn.

Palvelus 
Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1790 kontra-amiraali John Leveson Gowerin lippulaivana päällikkönään Roger Curtis. Alus kuului lordi Howen Espanjan armadaa vastaan koottuun laivastoon. Saman vuoden lopulla alus poistettiin palveluksesta.

Alus palasi palvelukseen helmikuussa 1793 Kanaalin laivaston komentajan lordi Howen lippulaivana päällikkönään edelleen Curtis ja lippukapteenina Hugh C. Christian. Huhtikuussa 1794 lippukapteenina oli Sir Andrew Snape Douglas. Alus osallistui 1. kesäkuuta 1794 toiseen Ushantin taisteluun (). Vara-amiraali lordi Keithin lippulaivana oleva aluksella, jonka päällikkönä oli Andrew Todd, syttyi 17. maaliskuuta 1800 Livornon edustalla tulipalo. Seuranneessa räjähdyksessä sai surmansa noin 690 merimiestä.

Lähteet

Viitteet 

Royal George -luokan linjalaivat
Taksiliitto

Suomen taksiliitto on Suomessa toimiva taksiyrittäjien etu-ja palvelujärjestö. Taksiliittoon kuuluu vajaat 85 prosenttia Suomen taksiyrittäjistä.

Historia
Taksiliitto syntyi vuonna 1955 kun Ammattiautoliitto (perustettu 1945) jakautui Suomen taksiliitoksi ja Suomen kuorma-autoliitoksi.

Lähteet 

Suomalaiset järjestöt
Taksi- ja tilausliikenne