joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Perttu Lindgren

Perttu Lindgren (s. 26. elokuuta 1987 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NLA-seura EHC Bieliä.

Ura

Seurajoukkueissa 
Lindgren teki SM-liiga-debyyttinsä kaudella 2004–2005, jolloin pääsi pelaamaan kaksi peliä. Samana kautena Lindgren johdatti Ilveksen A-nuorten SM-kultaan tehden pudotuspeleissä uuden piste-ennätyksen sivuttaen Hermanni Vidmanin ennätyksen kaudelta 1999–2000. Dallas Stars varasi Lindgrenin NHL:ään varaustilaisuuden kolmannella kierroksella (numerolla 75) kesällä 2005.

Kaudella 2005–2006 Lindgren teki läpimurtonsa junioritasolta aikuisten sarjaan. Hän oli runkosarjan päätteeksi tulokkaiden pistepörssin ykkönen saldolla 13+24 ja voitti Jarmo Wasama -muistopalkinnon vuoden tulokkaana. Kesällä 2006 Lindgren teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Starsin kanssa ja kävikin jo seuraavan kauden alussa Dallasin harjoitusleirillä, mutta palasi Ilvekseen vielä kaudeksi.

Kauden 2006–2007 Lindgren pelasi vielä Ilveksessä tehden yhteensä 26 pistettä 43 ottelussa. Pisteistä 4 oli maaleja. Vaikka tahti hiipuikin hieman, Lindgren siirtyi Dallas Starsin farmijoukkueeseen Iowa Stars kehittymään NHL:ää varten. Hän pelasi samassa seurassa kaudella 2007–2008. Hän pelasi NHL:ssä Dallas Starsissa yhden ottelun 19. lokakuuta 2009 Los Angeles Kingsiä vastaan ja siinä 8.33 minuuttia 10:ssä vaihdossa.

30. syyskuuta 2008 julkistettiin kauden 2008–2009 kattava sopimus Rauman Lukon kanssa. Lukko-kauden jälkeen Lindgren palasi Dallas Starsin organisaatioon kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi suurimman osan kaudesta Dallasin farmijoukkueessa Texas Starsissa, mutta debytoi Starsin NHL-joukkueessa 19. lokakuuta 2009 ja sai jääaikaa 8,33 minuuttia. Kaudeksi 2010–2011 Lindgren palasi jälleen Lukkoon ja voitti runkosarjan pistepörssin tehoilla 23+43=66 pistettä. Lukko voitti keväällä myös SM-pronssia. Seuraavalla kaudella Lindgren teki 51 runkosarja- ja pudotuspeliottelussa 40 pistettä. 

Toukokuussa 2012 hän solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Atlantin kanssa, kauden etetessä Lindgren sai potkut Atlantista ja siirtyi sen jälkeen Amur Habarovskiin. Amur ei selviytynyt pudotuspelikieroksille saakka, minkä jälkeen seuran johto purki Lindgren sopimuksen.
  
Lindgren siirtyi kaudeksi 2013–2014 Sveitsin liigan HC Davosiin. Hän pelasi Davosissa seitsemän kautta. Lindgrenin pelaajasopimus purettiin yhteisymmärryksessä tammikuussa 2021 ja hän siirtyi loppukaudeksi EHC Bieliin.

Maajoukkueessa 
Maajoukkueessa Lindgren debytoi Karjala-turnauksessa marraskuussa 2010. Sitä ennen Lindgren on esiintynyt jokaisessa ikävuosimaajoukkueessa. Tammikuussa 2006 hän oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa pronssia.

Yksityiselämä 
Lindgren on naimisissa sairaanhoitaja Karoliina Lindgrenin kanssa ja heillä on neljä lasta.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittajat
Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittajat
Dallas Starsin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Pierre Vidal-Naquet

Pierre Emmanuel Vidal-Naquet () oli ranskalainen historioitsija, joka tunnetaan useiden epäkohtien vastustajana: hän vastusti Algerian sodan kidutuksia, Kreikan sotilasjunttaa ja holokaustin kiistämistä.

Vidal-Naquet oli professori École des hautes études en sciences sociales -korkeakoulussa (EHESS) ja toimi myös sen johtajana.

Elämäkerta
Toukokuussa 1944 Gestapo pidätti Vidal-Naquet’n vanhemmat Marseillessa ja heidät kuljetettiin Auschwitziin, mistä he eivät koskaan palanneet.

Vidal-Naquet opiskeli historiaa ja väitteli filosofian tohtoriksi sekä suoritti agrégation-tutkinno. Hänen tutkimuksensa keskittyi antiikin Kreikkaan, juutalaisten historiaan sekä nykyhistoriaan. Vidal-Naquet erikoistui juuri antiikin Kreikan historiaan, joka oli hänen erityismieltymyksensä. Kuitenkin hän työskenteli myös nykyhistorian historian parissa ja julkaisi teoksia Algerian sodasta sekä holokaustista.

Vidal-Naquet oli intellektuelli, joka sitoutui voimakkaasti ihmisoikeuksien puolustamiseen ja toimi Algerian sodassa käytettyä kidutusta vastaan. Hän oli perustamassa sodan aikana Audin-komiteaa. Vidal-Naquet toimi elämänsä loppuun saakkaa holokaustin kiistämistä vastaan.

Vidal-Naquet oli myös anti-stalinistinen marxilainen ja oli lyhyen aikaa Michel Rocardin johtamassa Yhdistyneessä sosialistipuolueessa (PSU). Hän suosi myös kannanotoillaan ja kirjoituksillaan Socialisme ou barbarie -lehteä.

Vidal-Naquet julkaisi yhdessä Michel Foucaultin ja Jean-Marie Comenachin kanssa 8. helmikuuta 1971 manifestin vankiloiden olosuhteista ja tarpeellisuudesta. Hän toi myös Yhdistyneiden kansakuntien julistaman rauhankulttuurin ja väkivallattoman vuosikymmenen ranskalaisessa toimintaryhmässä.

Heinäkuussa vuonna 2003 Vidal-Naquet julkaisi yhdessä useiden juutalaisten kanssa julistuksen ”Toisenlainen juutalainen ääni”, jossa selkeästi tuettiin palestiinalaisia.

Teoksia – valikoima

Antiikin Kreikasta
 
 

 {{Kirjaviite | Tekijä= Pierre Vidal-Naquet & Jean-Pierre Vernant |  Nimeke= La Grèce ancienne - Rites de passage et transgressions| Julkaisija= Le Seuil | Vuosi= 1992 | Tunniste= }}
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Algerian sodasta
 
 
 
 

 Juutalaisista, holokaustista ja holokaustin kiistämisestä 
 
 
 

Jean Moulinista
 

Muistelmat
 
 

 Huomautukset 

Aiheesta muualla
Artikkelit
 Pierre Vidal-Naquetin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Faurissonista ja Chomskyista , 21. marraskuuta 1980
 Peperinen Eichmann, 1980
 Une fidélité têtue. Ranskalainen vastarintaliike Algerian sisällissodassa Vingtième siècle, no 10, 1986 
 Lucien Vidal-Naquet 15. syyskuuta 1942 – 29. helmikuuta 1944 pitämän päiväkirjan esittely, Annales 1993

Haastattelut
 L’État n’a pas à dire comment enseigner l’histoire / Valtio ei määrää miten historiaa opetetaan) Haastattelijana Hervé Nathan, Libération, 14. huhtikuuta 2005.
 La Vérité de l’indicatif (Ohjeellinen totuus) Vacarme, nro 17, syksy 2001.
 Pierre Vidal-Naquet  Haastattelijana Thierry Paquot, tammikuu 1998. 
 L’encouragement direct de Papon (Paponin suora rohkaisu Haastattelijana Jean-Paul Pierot, L'Humanité'', 17. lokakuuta 1997.

Ranskalaiset historioitsijat
Vuonna 1930 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Lelle–Viljandi-rata

Lelle–Viljandi-rata () on Viron rataverkkoon kuuluva rataosuus. Se kulkee Lellestä Türin kautta Viljandiin.

Viron rautatiet
Viljandimaa
Raplamaa
Järvamaa
Hiihtohissi

Hiihtohissi on moottorilla toimiva kuljetin, jolla laskettelijat saadaan vedettyä ylös mäkeä.

Hissi koostuu ilmassa kulkevasta teräsvaijerista, joka kulkee rullastojen varassa. Vaijeria kuljettaa hissin päässä oleva moottori. Ankkurihissin vaijerissa on kiinni tasaisin välimatkoin ankkurin muotoisia vetolaitteita, joihin laskettelijat nojaavat nousten ylös. Suksilla laskevat nojaavat hissiin ankkurin molemmin puolin, kun taas lumilautailijat asettavat ankkurin sarven jalkojensa väliin ja pitävät varresta kiinni. Tuolihississä on vaijerissa kiinni leveitä tuoleja, joihin istutaan matkan ajaksi, ja turvakaari lasketaan eteen. Silloin sukset/lumilauta roikkuvat ilmassa, ellei hississä ole jalansijoja. Joissain tuolihisseissä saattaa olla päälle laskettava kuomu tuulensuojana.

Suomessa yleisin hissityyppi on ankkurihissi. Gondolihissejä Suomessa on nykyään neljä (Levillä 2, Rukalla 1 ja Ylläksellä 1).

Irrottavin köysipuristimin olevia, ns. pikatuolihissejä on Suomessa yksitoista (Levillä 4, Rukalla 3, Pyhätunturilla 2 ja Ylläksellä 2).

Perinteisiä hitaita tuolihissejä löytyy hiihtokeskuksista yksitoista (Himos 2, Tahko 2, Vuokatti 2, Koli 1, Ounasvaara 1, Pyhä 1, Ruka 1, Saariselkä 1).

Tuolihissi löytyy myös ainakin Puijon, Rukan ja Salpausselän suurmäistä.

Hissityyppejä 
Ankkurihissi
Tuolihissi (1–8 henkilön tuoleja)
Naruhissi
Mattohissi
Sompa/lautashissi
Teleskooppihissi
Kapulahissi
Gondolihissi
Kabiinihissi (lähinnä alpeilla)

Aiheesta muualla 

Talviurheilu
Rakennukset ja rakennelmat
Kulkuneuvot
Hissit
Tanssiklubi Star

Tanssiklubi Star on vuonna 1968 perustettu tanssiurheiluseura Helsingissä, joka on erikoistunut kilpatanssivalmennukseen. Vakio- ja latinalaistanssien lisäksi seuran ohjelmaan kuuluvat myös argentiinalainen tango ja salsa. 

Tanssiklubi Star on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä suomalaisia tanssiseuroja. Menestynein starilainen pari kautta aikain on Heikki ja Vieno Ketonen kolmellatoista Suomen-mestaruudella.

Aiheesta muualla 
Tanssiklubi Star

Suomalaiset tanssiurheiluseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1968 perustetut urheiluseurat
Anne Mäkinen

Anne Mäkinen (s. 1. helmikuuta 1976) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän kuuluu nykyään Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen valmennusjohtoon.

Keskikentällä pelannut Mäkinen edusti seuratasolla viimeksi ruotsalaista AIK:ta, johon hän siirtyi lokakuussa 2007. . 

Tätä ennen hän pelasi Bälinge IF:ssä ja Umeå IK:ssa sekä useita vuosia ensimmäisenä suomalaisammattilaisena Yhdysvalloissa. Ennen ammattilaisuraansa hän valmistui Notre Damen yliopistosta ja pelasi sen joukkueessa yliopistosarjaa.

Maajoukkueuransa Mäkinen aloitti jo 15-vuotiaana 8. kesäkuuta 1991 Neuvostoliittoa vastaan pelatussa ottelussa. Mäkinen oli keskeisessä roolissa Suomen yltäessä välieriin EM-kisoissa 2005, ja hänet valittiin koko kisojen parhaaksi pelaajaksi. Hän saavutti ensimmäisenä suomalaisena naisjalkapalloilijana sadan maaottelun rajapyykin 9. maaliskuuta 2006 Algarve Cupissa pelatussa ottelussa Saksaa vastaan. Mäkinen ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa vuodenvaihteessa 2007 perhesyiden takia. Hän oli silloin pelannut 108 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia.  Toukokuussa 2008 Mäkinen kuitenkin palasi maajoukkueeseen harjoitusmaaottelussa Islantia vastaan.

Marraskuussa 2012 Mäkinen valittiin kolmantena naisena Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.

Seurat 

 JNK Laajasalo, Helsinki (kasvattajaseura)
 FC Kontu, Helsinki
 Helsingin Jalkapalloklubi, Helsinki
 Malmin Palloseura, Helsinki
 University of Notre Dame, Yhdysvallat
 Washington Freedom, Yhdysvallat
 Philadelphia Charge, Yhdysvallat
 New Jersey Wild Cats, Yhdysvallat
 Umeå IK, Ruotsi
 Bälinge IF, Ruotsi
 AIK, Ruotsi

Saavutukset 

 109 maaottelua (4. toukokuuta 2008 mennessä.)
 15 maaottelumaalia (3. toukokuuta 2008 mennessä.)
 EM-välierä 2005
 EM-kisojen paras pelaaja 2005
 Ruotsin mestaruus 2005 ja 2006
 Suomen mestaruus MPS 1994
 Suomen cup HJK 1993
 Vuoden tyttöpelaaja 1992
 Vuoden naispelaaja 1993 ja 2004
 Vuoden tulokas USA:n yliopistosarjassa 1997
 Vuoden pelaaja USA:n yliopistosarjassa 2000
 All-Stars-pelaaja USA:n yliopistosarjassa 1997-2000
 Suomen Palloliiton myöntämä Erik von Frenckell -mitali tunnustuksena mittavasta työstä suomalaisen jalkapallon edistämiseksi
 Valinta Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 2012

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Anne Mäkinen Palloliiton sivuilla.

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaarala (Vantaa)

Vaarala () on Itä-Vantaalla, Hakunilan suuralueella sijaitseva noin 3 000 asukkaan kaupunginosa. Vaarala sijaitsee Helsingin rajalla Kehä III:n, Porvoonväylän ja Lahdenväylän muodostamassa kolmiossa. Naapurikaupunginosia Vantaalla ovat Kuninkaala, Hakunila, Ojanko, Rajakylä ja Länsimäki. Helsingin puolella vieressä sijaitsee Jakomäki.

Asutus ja ympäristö 
Vaaralan asutuksen ytimenä on jyrkille kallioisille mäenkumpareille ja niiden välisiin peltonotkelmiin 1940- ja 1950-luvuilla rakennettu, puutaloista koostuva omakotialue. Kehä III:n tuntumaan on noussut tiiviimmin laatikkomaisia rivitaloja ja joitain kerrostaloja. Keksien nimet näkyvät Fazerilan työsuhdeasunnoiksi rakennettujen vanhempien kerrostalojen nimissä; uudempia rakennettiin opiskelijoille. Tästä huolimatta valtaosa (yli 75 %) alueen asunnoista on pientaloja ja vielä suurempi osuus omistusasuntoja.

Alueen eteläosissa, Porvoonväylän pohjoispuolella sijaitsee rämealue Slåttmossanin kohosuo (luonnonsuojelualue).

Korjaustarpeessa ollut, vuonna 1960 valmistunut Vaaralan kirkko myytiin vuonna 2013 yksityiselle taholle. Samassa yhteydessä rakennuksen nimi vaihdettiin Vaaralan kappeliksi. Vaaralassa toimii yksi päiväkoti.

Suunnitellun Vantaan pikaraitiotien reitti on linjattu Vaaralan läpi.

Teollisuus ja työpaikat 

Vaarala tarjoaa työpaikan ja toimeentulon yli 2 000 ihmiselle. Jalostus on toimialueista tärkein. Vaaralan itäosissa on yritysalue, jossa sijaitsee muun muassa Valion juustotehdas. Yritysalueen sijoittuminen pohjavesivyöhykkeelle rajaa kuitenkin toiminnan laatua.

Vaaralassa on myös niin kutsuttu Fazerilan alue, jossa sijaitsevat Fazerin tunnetut tuotantolaitokset, makeistehdas ja leipomo. Alkujaan alueelle perustettiin keksitehdas. Fazerin vesitorni on alueen kauas näkyvä maamerkki. Vuonna 2016 perustettu vierailukeskus Fazer Experience Visitor Centre on yksi Vantaan nähtävyyksistä ja yksi pääkaupunkiseudun suosituimmista matkakohteista. Jo aikaisemmin Fazerin makeistehtaalle tehtiin noin 50 000 vierailua vuodessa, mutta Visitor Centren vierailumäärä oli vuonna 2017 yli 180 000. Ennätysvuonna 2019 vierailukeskuksessa kävi 231 000 ihmistä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Letov

Letov on tšekkiläinen lentokonetehdas, joka toimii Kbelyssä.  

Letov on Tšekin tasavallan, ja oli Tšekkoslovakian kansantasavallan, vanhin lentokonetehdas. Sen perusti puolustusministeriö vuonna 1918. Se alkoi toimintansa huoltamalla ja korjaamalla uuden tasavallan käyttöön tulleet maan Itävalta-Unkarilta perimät lentokoneet. 

Vuonna 1921 se rakensi ensimmäisen tšekkiläisen sotilaslentokoneen. 1920–1930-luvuilla yhtiö toteutti noin 50 konetyyppiä. Yhtiön pääsuunnittelijana toimi Alois Šmolík.

Toisen maailmansodan aikana yhtiö joutui natsien miehittäessä Tsekkoslovakian Saksan Luftwaffen lentokoneiden korjaamoksi. 

1950-luvulta vuoteen 1989 yhtiö rakensi osia MiG-15-, MiG-19- ja MiG-21-hävittäjiin. 1960-luvun alusta alkaen se suunnitteli ja rakensi yhdessä toisen tšekkiläisen lentokonetehtaan, Aeron, kanssa Aero L-29 Delfín koneita 4 000 kappaletta. 1970-luvun alusta alkaen sen on rakentanut 2 500 Aero L-39 Albatros -konetta.

Vuoden 1989 vallanvaihdon jälkeen ranskalainen Groupe Latecoere valtasi yrityksen. Nykyisin se valmistaa osia suuriin matkustajakoneisiin.

Lentokoneet
Letov Š-1 – tiedustelukone, vuosi 1920
Letov Š-4 – hävittäjä, 1922
Letov Š-10 – lisenssirakenteinen Hansa-Brandenburg B.I -tiedustelukone
Letov Š-16 – pommikone, 1926
Letov Š-18 – koulukone, 1925
Letov Š-19 – liikennelentokone, 1925
Letov Š-20 – hävittäjä, 1926
Letov Š-218 – koulukone, 1926, jatkokehitelmä S-18-koneesta
Letov Š-31 - hävittäjä, 1929
Letov Š-328 – tiedustelukone, 1932
Letov Š-231 – hävittäjä, 1933
Letov Š-331 – hävittäjän prototyyppi
Letov Š-428 – rynnäkkökone
Letov Š-50 – pommikoneen prototyyppi, 1938
Letov LF-107 Luňák – liitokone
Letov XLF-207 Laminar – liitokone

Letov L-101 – matkustajalentokone, 1945 (suunnitelma)

Aiheesta muualla
 Letovin sivusto 
 Latecoeren sivusto

Tšekkiläiset ja tšekkoslovakialaiset lentokonevalmistajat
Afrikaner Weerstandsbeweging

Afrikaner Weerstandsbeweging, AWB () on eteläafrikkalainen järjestö, jonka tavoitteisiin kuuluu afrikaanien oman Volkstaatin (tai Boerestaat eli Buurivaltio) perustaminen. Järjestön puheenjohtajana toimi aikaisemmin Eugène Terre’Blanche. AWB:n vaakuna koostuu kolmesta mustasta numero seitsemästä valkoisessa ympyrässä punaista taustaa vasten ja muistuttaa vähän kansallisosialistien hakaristiä. 

AWB perustettiin Heidelbergissa Transvaalissa vuonna 1973, kun entinen poliisi Eugène Terre’Blanche pettyi maan pääministeri John Vorsterin ”liberaaleihin mielipiteisiin ja Etelä-Afrikan yhteiskunnan kommunistisiin vaikutteisiin”. Järjestön tavoite oli perustaa oma itsenäinen buurivaltio Etelä-Afrikan afrikaaneille herättämällä henkiin historialliset Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin.

1970–1980-luvuilla järjestön jäsenmäärä kasvoi alkuperäisestä seitsemästä joihinkin satoihin jäseniin, vaikka järjestö onkin esittänyt useiden tuhansien ihmisten jäsenmääriä. AWB vastusti apartheid-järjestelmän muuttamista, terrorisoi liberaaleja poliitikkoja ja järjesti poliittisia tilaisuuksia.  Hätätilalain aikana (vuosina 1984–1986) AWB pahoinpiteli useita aseettomia eteläafrikkalaisia. Järjestö vastusti erityisesti ANC:tä, jonka katsoi olevan Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen peitejärjestö.

ANC:n ja Kansallispuolueen johtamien Etelä-Afrikan demokratisoimisneuvotteluiden aikana 1990-luvun alussa AWB uhkasi aloittaa täysimittaisen sodan. AWB:n kannattajat murtautuivatkin sisään World Trade Centeriin, jossa neuvottelut olivat käynnissä, pelottelivat neuvottelijoita ja töhrivät seiniä rasistisilla kirjoituksilla. Yksi ANC:n kokousedustaja pahoinpideltiin lievästi. AWB poistui tämän jälkeen rakennuksesta.

Ennen Etelä-Afrikan ensimmäisiä vapaita vaaleja Bophuthatswanan hallitsija Lucas Mangope pyysi apua levottomuuksien hillitsemisessä oikeistolaiselta Afrikaner Volksfront -järjestöltä, jonka jäsen AWB oli. Vaikka Mangope erityisesti kielsi AWB:n osallistumisen, sen joukkoja tuli alueelle. Afrikaner Weerstandsbeweging -järjestön jäsenten ilmaantuminen alueelle sai Mangopen oman armeijan kapinoimaan, ja hänet syöstiin vallasta. Bophuthatswanan epäonnistuminen myös teki lopun buurinationalistien ääriryhmien suunnitelmille aseellisesta vastarinnasta uutta demokraattista järjestystä vastaan afrikaanien volkstaatin perustamiseksi.

Eugène Terre’Blanche tuomittiin vartija Paul Motshabin murhayrityksestä vankilaan vuonna 2001, josta hän vapautui vuonna 2004.

Aiheesta muualla
 Järjestön verkkosivu
 Etelä-Afrikan totuuskomission päätös armahduksen myöntämisestä kolmen AWB:n jäsenen murhasta Bophuthatswanan tapahtumien yhteydessä
 Afrikaner Weerstandsbeweging (AWB) South African History Online.
 Afrikaner Weerstandsbeweging (AWB) Nelsonmandela.org: The O'Malley Archives.

Etelä-Afrikan politiikka
Poliittiset järjestöt
Afrikaanerinationalismi
Puolisotilaalliset järjestöt
Kata-Electronics

Kata on Liperin Ylämyllyllä toimiva säteilyturvallisuuteen erikoistunut yritys, -säteilymittaustekniikan kehittäjä, mittareiden valmistaja ja niiden valtuutettu tarkastaja. Rekisteröity tavaramerkki ja aputoiminimi Kata on perustajan Kauko Tanskasen nimilyhenne. Yritys perustettiin Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen 1986.

Alun perin yritys toimi perustajiensa Kauko ja Pipsa Tanskasen kotikunnassa Polvijärvellä. Ylämyllylle muutto tapahtui parempien liikenneyhteyksien takia.

Yrityksen asiakkaina kotimaassa ovat muun muassa palo- ja pelastuslaitokset, Säteilyturvakeskus (STUK), ydinvoimateollisuus, kunnat, sairaalat, yliopistot, taloyhtiöt, yritykset ja yksityishenkilöt. Tuotteita menee runsaasti myös vientiin.

Tuotteita
Katan tuotteisiin kuuluvat säteilymittarisovellukset, huoneilman radonmittalaitteet, GPS-satelliittipaikannusta hyödyntävät kartta- ja paikkatietojärjestelmät, säteilyonnettomuuden simulointijärjestelmät, hirvilaskentajärjestelmät ja potilasannosmittarit röntgentutkimuksiin.

Palveluja
Säteilymittareiden tarkastuspalvelu.VAL 4

Palkintoja
Tuottava Idea -palkinto vuonna 1988
Kultainen Avain -kunniakirja vuonna 2000

Aiheesta muualla
 Kata Electronicsin kotisivut

Suomalaiset elektroniikkayhtiöt
Liperi
Aladdin ja varkaiden kuningas

Aladdin ja varkaiden kuningas () on Disneyn suoraan videolle julkaistu piirroselokuva vuodelta 1996. Se on toinen jatko-osa vuoden 1992 Aladdinille. 78 minuutin mittaisen elokuvan on ohjannut Tad Stones. Suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Sami Aarva (Aladdin) ja  Jope Ruonansuu (Henki).

Juoni 

Elokuvan alussa Aladdin ja Jasmine ovat aikeissa mennä naimisiin, mutta 40 rosvoa ja heidän johtajansa Cassim keskeyttävät juhlan. He ryöstelevät häävieraita, mutta Hengen ja muiden ansiosta rosvot perääntyvät. Aladdin saa kuulla löytämältään oraakkelilta (mystiseltä hengeltä, joka tietää kaiken), että hänen kuolleeksi luultu isänsä onkin yhä elossa ja vankina rosvojen luolassa. Aladdin seuraa rosvoja heidän piilopaikkaansa ja saa tietää, että hänen isänsä, Cassim, onkin rosvojen johtaja, Varkaiden kuningas.

Varkaiden pääsykokeessa Aladdin peittoaa erään rosvoista, Sa'lukin. Cassim paljastaa Aladdinille, että hän etsii "aarteiden aarretta", Midaksen kättä, joka muuttaa kaiken kullaksi. Mutta Sa'luk onkin elossa ja kantaa kaunaa. Hän kavaltaa suurimman osa rosvoista sulttaanin sotilaille saadakseen Cassimin ja Aladdinin kiinni, mutta he ovatkin lähteneet palatsiin uusiin häihin. Sa'lukin vihjeen avulla valeasuinen Cassim vangitaan. Aladdin pukeutuu isänsä asuun, vapauttaa hänet ja johdattaa vartijat harhaan. Kun huijaus paljastuu, Aladdin ja Cassim pakenevat. Aladdin päättää kuitenkin palata Agrabaan ja Cassim lähtee takaisin piilopaikkaan Jagon kanssa.

Salapaikkaan palannut Sa'luk uskottelee seitsemälle jäljelle jääneelle rosvolle, että Cassim kavalsi heidät ja hankkii heidän luottamuksensa. Cassimin palatessa piilopaikkaan Sa'luk ja muut rosvot nappaavat hänet. Oraakkelin avulla he lähtevät kohti "Katoavaa saarta", jonne Midaksen käsi on kätketty. Jago lentää Aladdinin luo ja kertoo tälle, mitä on tapahtunut.

Aladdin lähtee perään. Kun kaikki saapuvat perille, on Katoava saari noussut. Se on jättiläismäisen kilpikonnan selässä. Henki, Jasmine, Abu ja matto ajavat rosvot takaisin veneelle ja Aladdin tyrmää Sa'lukin. Cassim ja Aladdin löytävät Midaksen käden, mutta Sa'luk seuraa heitä ja uhkaa tappaa Aladdinin ellei Cassim anna Midaksen kättä hänelle.

Cassim heittää käden Sa'lukille, joka kuitenkin tarttuu siihen väärin ja muuttuu kullaksi. Cassim, Aladdin ja muut pakenevat saaren upotessa, mutta Cassim tajuaa, että oli juuri käden takia menettää aarteista suurimman, oman poikansa. Sitten hän heittää Midaksen käden pois. Se putoaa rosvojen veneeseen, joka muuttuu kullaksi ja uppoaa. Aladdinin ja Jasminen häät vietetään viimein, mutta Cassim lähtee pois Jagon kanssa.

Äänirooleissa

Laulut

Katso myös 
 Jafarin paluu

Lähteet 
 Leffatykki.com

Disneyn animaatioelokuvat
Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat
Tad Stonesin ohjaamat elokuvat
Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Northumbria

Northumbria oli pohjoisin anglien varhaiskeskiaikaisista kuningaskunnista Ison-Britannian saarella. Se käsitti nykyisen Englannin koillisosan ja Skotlannin kaakkoisosan ja ulottui Humberin estuaarista Forthin vuonoon. Alue liitettiin myöhemmin osaksi viikinkien Danelagenia. Nykyaikana Northumbrialla tarkoitetaan usein Koillis-Englantia (esimerkiksi Northumbrian yliopisto Newcastlessa).

Northumbria muodostettiin yhdistämällä Bernician ja Deiran kuningaskunnat. Bernicia käsitti alueen Teesjoen pohjoispuolella ja Deira vastasi suunnilleen nykyajan Yorkshireä. Ensimmäinen yhdistyminen tapahtui Bernician kuninkaan Aethelfrithin valloittaessa Deiran noin vuonna 604. Aethelfrithia seurasi Edwin, jonka kuoltua 632 Northumbria jakautui jälleen kahtia Osricin hallitessa Deiraa ja Eanfrithin Berniciaa. Sekä Osric että Eanfrith kaatuivat taisteluissa seuraavana vuonna Cadwallonin hyökättyä heidän alueilleen.

Oscricia ja Eanfrithia seurasi kuningas Oswald, joka löi Cadwallonin Heavenfieldin taistelussa noin vuonna 634. Northumbrian kuningas Oswald sai surmansa Maserfieldin taistelussa Pendan johtamia mercialaisia vastaan vuonna 642. Oswaldia seurasi Oswiu, joka joutui jakamaan kuningaskunnan Deiran kuninkaiden kanssa, kunnes kukisti Pendan Winwaedin taistelussa vuonna 655. Oswiusta tuli myös Mercian hallitsija. Mercia kuitenkin menetettiin 650-luvulla Pendan pojan Wulfheren johtamassa kansannousussa.

Vuodesta 867 suurta osaa Northumbriaa hallitsivat tanskalaiset. Jorvikin kuningaskuntaan kuului suunnilleen vanha Deiran kuningaskunnan alue, Bernician jaarlit näyttävät säilyttäneen jonkinlaisen itsenäisyyden.

Bernician ja samalla entisen Northumbrian kuningaskunnan pohjoisin osa, Lothian, jossa myös Edinburgh sijaitsee, liitettiin Skotlantiin vuonna 1018.

Northumbrian kuninkaat 
 604–616 	Aethelfrith
 616–633 	Edwin
 634–642 	Oswald
 642–670 	Oswiu
 670–685 	Ecgfrith
 685–704 	Aldfrith
 704–705 	Eadwulf I 	
 705–716 	Osred 	
 716–718 	Cenred 	
 718–729 	Osric 	
 729–737 	Ceolwulf 	
 737–758 	Eadberht 	
 758–759 	Oswulf 	
 759–765 	Aethelwald 	
 765–774 	Alhred
 774–779 	Aethelred I	 	
 779–788 	Aelfwald 	
 788–790 	Osred II 	
 790–796 	Aethelred I	
 796 		Osbald 	
 796–806 	Eardwulf
 806–808 	Ælfwald II
 808–809 	Eardwulf 	
 809–840 	Eanred 	
 840–844 	Aethelred II  	
 844 		Rædwulf	
 844–848 	Aethelred II  	
 848–862 	Osbert 	
 862–867 	Ælla	
 867–873 	Ecgberht I 	
 873–876 	Ricsige 	
 876–878 	Ecgberht II 	
 878–913 	Eadwulf 	
 913–927 	Aldred

Katso myös 
 Northumberland

Lähteet 
 http://www.northeastengland.talktalk.net/VikingNorthumbria.htm 
 http://www.dot-domesday.me.uk/northumbria.htm

Viitteet 

Anglosaksien kuningaskunnat
Titsanidiini

Titsanidiini on lihaksia rentouttava lääkeaine, joka vaikuttaa sentraalisesti eli keskushermoston kautta. Titsanidiinia käytetään kivuliaisiin lihaskouristuksiin ja neurologisiin sairauksiin liittyvään spastisuuteen eli lihasjäykkyyteen. Titsanidiini saattaa olla myös erittäin tehokas kipulääke esimerkiksi silloin, kun kipua synnyttävän aineenvaihduntahäiriön lähtölaukauksena on selkärangan fasettinivelen retkahduksen tai yliliikkuvuuden aiheuttama lihaskramppi.

Titsanidiinin vaikutusmekanismi on selkäytimen presynaptisten alfareseptorien stimuloiminen, jolloin NMDA-reseptorien stimulaatio estyy ja lihasjännitys vähenee.

Titsanidiini metaboloituu elimistössä lähinnä sytokromi P450 (CYP) 1A2 -entsyymin välityksellä. Näin ollen sitä ei tule käyttää yhdessä CYP1A2-entsyymin toimintaa estävien lääkeaineiden kanssa. Titsanidiinin sivuvaikutuksina voi esiintyä muun muassa syketason ja verenpaineen laskua, väsymystä, huimausta ja suun kuivumista. 

Suomessa titsanidiinia (titsanidiinihydrokloridi) myydään nimillä Sirdalud, Sirdalud Retard ja Tizanidin Orion. Lääkkeen toi markkinoille Novartis vuonna 1996.

Lähteet 
 
Terveyskirjasto: Sirdalud 
Lääkelaitos: Sirdalud 
KEGG: Tizanidine 
ChemBlink: Tizanidine

Viitteet 

Lihasrelaksantit
PKV-lääkkeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Samu

Samu on suomalainen miehen etunimi. Samun nimipäivä on 20. elokuuta, jolloin on myös Samin, Samulin ja Samuelin nimipäivä. Samu pohjautuu nimeen Samuel, joka on hepreaa ja tarkoittaa "Jumalan kuulema". Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut noin 6 170 Samua, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.  Nimi on käytössä myös Unkarissa.

Tunnettuja Samuja

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.

Samu Airasvaara, jääkiekkomaalivahti
Samu Alanko, jalkapalloilija
Samu Brusila, laulaja
Samu Castillejo, oik. Samuel Castillejo, espanjalainen jalkapalloilija
Samu Fóti, unkarilainen telinevoimistejija ja kiekonheittäjä
Samu Haber, rockyhtye Sunrise Avenuen laulaja
Samu Heikkilä, elokuvaleikkaaja ja -äänisuunnittelija
Samu Isosalo, jääkiekkoilija
Samu Jalonen, jääkiekkoilija 
Samu Kaaresvirta, koripalloilija
Samu Kemppi, Apua Nuorille -tiimin perustaja
Samu Konttinen, toimitusjohtaja
Samu Koskenkorva, jääkiekkoilija
Samu-Jussi Koski, vaatesuunnittelija
Samu Kuitunen, jääkiekko- ja salibandyvalmentaja
Samu Laitinen, jalkapalloilija
Samu Markkula, jääkiekkoilija
Samu Mikkonen, keskimatkojen juoksija
Samu-Petteri Mäkelä, jalkapalloilija 
Samu Nieminen, jalkapalloilija
Samu Nyström, historioitsija
Samu Perhonen, jääkiekkomaalivahti
Samu Ruisniemi, jalkapalloilija
Samu Ruskio, koripalloilija
Samu Salo, Insinööriliiton puheenjohtaja
Samu-Petri Simo, moukarinheittäjä
Samu Suoraniemi, jalkapalloilija
Samu Torsti, alppihiihtäjä
Samu Tuomaala, jääkiekkoilija
Samu Vainikainen, pesäpalloilija
Samu-Kalle Varonen, pesäpalloilija
Samu Vilkman, jääkiekkoilija
Samu Volotinen, jalkapallomaalivahti
Samu Wesslin, jääkiekkoilija

Kuvitteellisia Samuja
Samu Sirkka, Disneyn animaatiohahmo
Samu Suutari, lakimies Mikki Hiiri -sarjakuvissa
Samu, hahmo Lauren Childin lastenkirjoissa Samu ja Salla (myös niihin perustuvassa animaatiosarjassa)
Samu, hahmo Muumipeikko-sarjakuvassa

Lähteet 

Etunimet

hu:Samu
Rotanev

Rotanev eli β Del on Delfiinin tähdistön kirkkain tähti, ja se on Maasta 97 valovuoden päässä. Tähti on nimetty italialaisen 1700- ja 1800-luvuilla vaikuttaneen tähtitieteilijän Niccolò Cacciatoren mukaan: tähti sai nimekseen hänen sukunimensä latinankielisen version väärinpäin kirjoitettuna; Cacciatore ja Venator tarkoittavat metsästäjää. Se on viisinkertainen tähti; järjestelmän komponentit A ja B ovat fyysinen pari, loput ovat optisia komponentteja. Pääparin jäsenet ovat kirkkaudeltaan +4,1m ja +5,1m, ja molemmat ovat spektriluokkaa F; loput ovat kirkkaudeltaan alle +10m.

Katso myös Sualocin, α Del.

Kaksoistähdet
Nikinmäki

Nikinmäki () on Vantaan Korson suuralueella sijaitseva pientalovaltainen kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin koillisosassa, rajautuen lännessä Keravanjokeen (Lahdenväylään) ja muissa ilmansuunnissa Sipooseen. Sen naapurikaupunginosa Vantaalla on Keravanjoen länsipuolella sijaitseva Jokivarsi.

Nikinmäki on omakotivaltainen kaupunginosa, joka sai ensimmäiset rivitalonsa 1980-luvulla ja kerrostalonsa vasta 2010-luvulla. Asuntojen keskikoko on 115 neliömetriä. Väestöstä noin 30 prosenttia on alle 16-vuotiaita, mikä on kaupungin korkein lukema ja kuvastaa perheiden suurta osuutta asukkaista naapurikaupunginosa Jokivarren tapaan. Vuoden 2020 lopussa 9,7 prosenttia väestöstä oli vieraskielisiä. Nikinmäessä toimii Jokivarren koulun opetuspiste (alakoulu), kaksi päiväkotia, ruokakauppa, pitseria ja puutarhamyymälä.

Entisiä ja nykyisiä asukkaita
vasemmistoaktivisti Oskar Engberg
viihdealan yrittäjä Lasse Norres

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nikinmäen omakotiyhdistys (Niko Ry) (nikinmaki.com)
Hakulinen

Hakulinen on suomalainen sukunimi. Sukunimen alkuperä on savolais-karjalainen, mutta 1900-luvulle mentäessä melkein kaikki suvun edustajat ovat muuttaneet muualle Suomeen.

Tunnettuja Hakulisia 

 Anrei Hakulinen (s. 1990), jääkiekkoilija
 Ari Hakulinen (s. 1944), muusikko ja äänilevytuottaja
 Auli Hakulinen (s. 1941), kielitieteilijä ja akatemiaprofessori
 Eeva Hakulinen (s. 1974), näyttelijä
 Heikki Hakulinen (1828–1881), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Henna Hakulinen (s. 1992), pesäpalloilija
 Herman Hakulinen (1866–1928), kansanedustaja
 Janne Hakulinen (1906–1979), ammattiyhdistysjohtaja ja liikemies
 Jussi Hakulinen (1964−2022), laulaja ja lauluntekijä
 Lauri Hakulinen (1899–1985), suomen kielen professori
 Markku Hakulinen (1956–1990), suomalainen jääkiekkoilija
 Pekka Hakulinen (1817–1889), maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Pentti Hakulinen (s. 1947), toimitusjohtaja
 Pirjo Ala-Kapee-Hakulinen (s. 1944), maaherra, kaupunginjohtaja, kansanedustaja ja ministeri
 Veikko Hakulinen (1925–2003), hiihtäjä
 Viljo Hakulinen (1922–1996), oikeuskanslerinviraston kansliapäällikkö
 Yrjö Hakulinen (1902–1974), juristi, hovioikeuden presidentti
 Yrjö Hakulinen (s. 1952), jääkiekkoilija
Saalilainen laki

Saalilainen laki (latinaksi lex salica) on noin vuosina 507–511 keskiajan latinaksi kirjoitettu saalilaisten frankkien oikeuden kasuistinen koonnos. Se on vanhin ja tunnetuin länsigermaaninen lakikokoelma. Lain määräystä, jonka mukaan naisella ei ole oikeutta periä maata, jos on olemassa miespuolisia perillisiä, sovellettiin myöhemmin muun muassa Ranskan kruununperimyksessä.

Lakikokoelman sai aikaan todennäköisesti kuningas Klodovig. Latinankielisen tekstin joukossa on monissa käsikirjoituksissa frankkien kielen sanoja.

Katso myös 
Germaaninen laki

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan historia
Oikeushistoria
Seulonnan keskeiset artikkelit
Volvo 8500

Volvo 8500 on Volvon valmistama kaupunki- ja lähiliikennekäyttöön suunniteltu linja-auto. Se on rakennettu Volvo B12-alustalle, jossa moottori voi olla takana tai keskellä. Akseleita on kaksi tai kolme.

Volvo 8500:sta on olemassa myös matalalattiainen 8500LE (Low Entry) sekä matalalattiainen nivelversio, 8500LEA, joita on käytössä runsaasti muun muassa Tukholmassa. Suomessa mallia on käytössä lähinnä 8500LE-versiona. Autoja on runsaasti Tampereen seudulla Länsilinjat Oy:n käytössä. Lisäksi pääkaupunkiseudulla oli käytössä kaksi- tai kolmeakselisia maakaasuversioita (Volvo B10BLE-alustalla), ja nämä bussit omisti Helsingin Bussiliikenne.

Teknisiä tietoja (8500)
Pituus: 12–18 m
Leveys: 2,55 m
Korkeus: 3,3 m
Matkatavaratila: n. 8 m3
Moottori: 6-sylinterinen 12-litrainen dieselmoottori
Teho: DH12E 340 hv (1 700 Nm) tai DH12E 380 hv (1 850 Nm)
Päästöluokitus: Euro 4, saatavana Euro 5-päästövaatimukset täyttävä malli

Aiheesta muualla
Esittely HelB:n teleistä
Esittely HelB:n 2-akselisista

8500
Sinitarra

Sinitarra eli liimatahna on monikertakäyttöinen liima-aine. Sitä voidaan käyttää muun muassa julisteen kiinnittämiseen seinään. Alkuperäinen väri on sininen, mutta nykyisin on markkinoilla myös muita värejä. Sinitarra on paineherkkää silomaista massaa, joka sisältää muun muassa öljyä, kumia, polymeereja ja elottomia täyteaineita.

Nimen sinitarra alkuperä on Sini-tarra, "Blu Tack", joka on Bostik-yrityksen tuotenimi. Muita samanlaisia tuotteita eri valmistajilta ovat esimerkiksi "Buddies", "Pritt-Tack" ja "Tac 'N Stick".

Aiheesta muualla 
 Blu-Tack 

Kiinnitystarvikkeet
Toimistovälineet
Emil Pasanen

Emil Pasanen (25. elokuuta 1910 Viitasaari – 6. lokakuuta 1981 Viitasaari) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 14. Siviiliammatiltaan hän oli metsätyömies. Pasasen vanhemmat olivat maanviljelijä Ville Pasanen ja Selma Ruuska. Hän oli naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.

Sotamies Pasanen oli jatkosodassa konepistoolimiehenä Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja osallistui hyökkäysvaiheessa useisiin taisteluihin. Pasanen muun muassa esti yksin konepistoolillaan Prääzän taistelun ratkaisukohdassa 200-miehistä vihollisosastoa tunkeutumasta tilapäisasemiin. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 26. syyskuuta 1941.

Sodan jälkeen Pasanen toimi maanviljelijä omalla pientilalla Viitasaarella kuolemaansa asti. Maanviljelyksen ja metsätöitten ohessa hän työskenteli myös kyläseppänä ja puuseppänä. Emil Pasanen ylennettiin alikersantiksi 4. kesäkuuta 1968.

Mannerheim-ristin ritariksi 
”Ylipäällikkö on pvm:llä 26.9.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi sotamies Emil Pasasen, joka [Suvilahden] taistelussa 21.8.41 konepistoolilla tuhosi kymmeniä vihollisia näiden juostessa taloista ulos suorasuuntaustykin ajamina ja [Jessoilan] taistelussa 27.8.41 valtasi konepistoolia käyttäen erään toverin kanssa tärkeän sillanpääasemakukkulan ja piti sen yksin hallussaan toverin kaaduttuakin, kunnes sai apua omilta joukoilta sekä [Prääsän] taistelussa 8.9.41 ratkaisukohdassa vihollisen läpimurtoyrityksen aikana esti, tovereiden vieressä tultua taistelukyvyttömiksi, yksin konepistooli aseenaan kaksisataa-miehisen vihollisen tunkeutumisen tilapäiseen puolustusasemaan siten ratkaisevasti vaikuttaen vihollisen hyökkäyksen epäonnistumiseen.”

Lähteet

Kirjallisuus
 Hurmerinta–Viitanen: Suomen Puolesta: Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945. Jyväskylä: Ajatus kirjat 2004. ISBN 951-20-6224-0.
 Karhunen, Joppe: Taistelujen miehet. Porvoo: WSOY 1972. ISBN 951-0-00639-4.

Viitteet

Mannerheim-ristin ritarit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Matthau Mikojan

Matthau Mikojan (oik. Matti Mikkonen, s. 26. maaliskuuta 1982) on suomalainen muusikko.

Ura muusikkona 
Mikojan tutustui Paavo Pekkoseen 1990-luvun puolivälissä. He soittivat yhdessä muun muassa nimillä RIP, Turmio, SBT-666 ja Shit Kickers. Heidän ensimmäinen esiintymisensä oli pienessä kylässä nimeltä Nellim vuonna 1995. Yhtyeeseen ei yrityksistä huolimatta löytynyt muita pysyviä jäseniä, joten soittotoiminta hiipui vähitellen. He perustivat Bloodpit-nimisen yhtyeen vuonna 1999. Lehti-ilmoituksen avulla he löysivät yhtyeeseen basistin ja myöhemmin rumpalin.

Bloodpitin ensimmäinen esiintyminen oli Tampereen Vuoltsulla 26.11.1999. Yhtyeen tunnettu kokoonpano muodostui vuonna 2002, ja muutaman omakustanteen jälkeen he vuonna 2004 se teki levytyssopimuksen Beemvees-levy-yhtiön kanssa. Seuraavana vuonna julkaistu ensimmäinen virallinen single "Out to Find You" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen singlelistan kärkeen. Bloodpitin tuotantoa on julkaistu useissa maissa, Suomen lisäksi mm. Venäjällä, Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Australiassa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Italiassa. Yhtye esiintyi Suomen lisäksi Saksassa, Italiassa, Venäjällä, Alankomaissa ja Yhdysvalloissa. Yhtyeen tuotantoa on julkaistu levyjen lisäksi mm. elokuvassa FC Venus ja PlayStation-konsolipelissä NHL-07.

Soundi-lehden lokakuun 2007 numerossa Mikojan ilmoitti Bloodpitin virallisesti hajonneeksi. Samassa Soundin numerossa Mikojan kertoi myös tekeillä olevasta sooloalbumistaan, jonka Poko Rekords julkaisi maaliskuussa 2008. Ensimmäinen single "Stiletto Heels" julkaistiin 6. helmikuuta ja Too Fortunate to Cry -niminen EP 23. huhtikuuta 2008.

Marraskuussa 2008 ilmestyi Chasing Ghosts -EP, jonka kaksi ensimmäistä kappaletta ovat mukana myös alkuvuodesta 2009 julkaistulla albumilla Mania for Life.

Vuonna 2011 julkaistiin kolmas albumi Hell Or High Water vastaperustetulla Hyeena Trax -levymerkillä. 

Vuonna 2013 Mikojan aloitti neljännen albuminsa äänittämisen. Her Foreign Language, jonka Mikojan tuotti itse, julkaistiin Secret Entertainment -levymerkillä vuonna 2015. 

Mikojanin isoveli Jukka Mikkonen (alias Sir Christus) kuoli vuonna 2017. Isoveljen syntymäpäivänä 10.4.2019 julkaistu single "Epitaph" käsittelee menetystä.

Perhe
Mikkonen on Popeda-yhtyeen alkuperäiskitaristi Tapani "Arwo" Mikkosen poika.  Myös hänen isoveljensä Jukka Mikkonen (taiteilijanimeltään Sir Christus) oli muusikko.

Diskografia 
 ks. Bloodpit

Sooloalbumit 
 
 
 
 Her Foreign Language (2015)

EP:t

Singlet 
Stiletto Heels (2008)
 Gypsy Eye (2009)
 Plastic Trays (2010)
 You (2015)
 Epitaph (2019)
 Faustian Tango (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Bloodpitin kotisivut
 Matthau Mikojan lauluntekijänä - Fono.fi

Bloodpit
Suomalaiset rocklaulajat
Suomalaiset rockmuusikot
Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Anthony Daniels

Anthony Daniels (s. 21. helmikuuta 1946 Salisbury, Wiltshire) on englantilainen näyttelijä. 

Parhaiten Daniels tunnetaan roolistaan droidi C-3PO:na, jota hän näyttelee kaikissa yhdeksässä Tähtien sota -elokuvassa sekä Star Wars: Clone Wars -animaatioelokuvassa. Hän on myös näytellyt C-3PO:ta muun muassa lastenohjelmissa The Muppet Show ja Seesamitie. Animaatiosarjassa Droidit hän toimi hahmon äänenä.

Daniels on näytellyt monessa televisiosarjassa useimmiten pienissä rooleissa. Hän ääninäytteli Legolasia animaatioelokuvassa Taru sormusten herrasta vuodelta 1978.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Anthony Daniels - virallinen kotisivu
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kahuzi-Biegan kansallispuisto

Kahuzi-Biegan kansallispuisto sijaitsee Kongon demokraattisessa tasavallassa itäisessä Etelä-Kivun maakunnassa, 50 km Bukavun kaupungista länteen, lähellä Ruandan rajaa. Se on erityisesti tunnettu gorilloistaan.

Puisto
Kansallispuisto käsittää noin 6 000 neliökilometriä trooppista aarniometsää. Puiston itäosaa hallitsee kaksi sammunutta tulivuorta, Kahuzi (3 400 metriä) ja Biega. Puiston länsiosa on kumpuilevaa sademetsäaluetta, joka ulottuu alimmillaan 1 800 metrin tasolle. Mosaiikkimaisesti vaihtelevat biotoopit tekevät alueen gorilloille erittäin sopivaksi. Gorillat elävät osittain vuorten rinteillä 2 100–2 400 metrin korkeudessa, osittain alempana sademetsässä. Nykyisten tietojen mukaan puistossa on 2 000–3 000 gorillaa, niistä noin 250 puiston itäosan vuorilla. Kazuhi-Biegan gorillat ovat itäisiä tasankomaagorilloja (Gorilla beringei graueri), joka on Gorilla beringei -lajin alalaji.

Puisto perustettiin vuonna 1970 vuorten ympärille erityisesti gorillojen suojelemiseksi noin 75 neliökilometrin laajuisena. Länsiosa liitettiin siihen vuonna 1975. Alue otettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1980.

Vuonna 1997, ennen Kongon toista sisällissotaa, joka käytiin vuosina 1998–2002, puisto kirjattiin uhanalaisen maailmanperinnön listalle.

Merkittävää eläimistöä

 Itäinen tasankomaagorilla (Gorilla beringei graueri) 
 Simpanssi (Pan troglodytes)
 Hamlyninmarakatti (Cercopithecus hamlyni)
 Gueretsa (Colobus guereza)
 Guineanruostegueretsa (Piliocolobus badius, synonyymi Colobus badius) 
 Metsänorsu (Loxodonta cyclotis) 
 Kafferipuhveli (Syncerus caffer)
 Jättiläismetsäkarju (Hylochoerus meinertzhageni)
 Kivuvuorenmedestäjä (Nectarinia rockefelleri, synonyymi Cinnyris rockefelleri)
 Kongonharlekiini (Pseudocalyptomena graueri) 
 Kongonmetsäkerttunen eli zairenmetsäkerttunen (Bradypterus graueri)

Paikallinen asujaimisto
Kansallispuistossa asuu nykyisin pääasiassa pakolaisia. Heidän lisäkseen on alueelle asettunut sekä kullanetsijöitä että koltaanin etsijöitä.

Aiheesta muualla
 Unescon kuvaus alueesta 
 Unescon arviointiraportti 
 Tietoa Kazuhi-Biegan gorilloista  
 Kongon luonnonsuojeluinstituutti  
 Tietoja UNEP-WCMC-sivulla 

Kongon demokraattisen tasavallan kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Kongon demokraattisessa tasavallassa
PZL TS-11 Iskra

PZL TS-11 Iskra () on puolalaisen PZL -lentokonetehtaan valmistama suihkuharjoituskone.

Kehitys
Kone valmistettiin Puolan ilmavoimien spesifikaatioon. Sen suunnitteli Tadeusz Sołtyk, josta tuli tyyppimerkintään TS. Suunnittelu alkoi vuonna 1957. Sen prototyypissä oli Armstrong Siddeley Viper -suihkumoottori, joka antoi noin 8 000 Newtonin työntövoiman. Ensilento tapahtui 5. helmikuuta 1960. Seuraavissa, vuonna 1961 lentäneissä prototyypeissä oli puolalainen WSK HO-10 -suihkumoottori.

Käyttöhistoria
Vuonna 1964 TS-11-prototyyppi saavutti neljä maailmanennätystä. Iskra kilpaili Varsovan liiton standardikoneen asemasta, mutta hävisi kilvan tšekkiläiselle Aero L-29 Delfinille. Iskraa rakennettiin 424 kappaletta vuoteen 1987 asti. Intia osti noin 80 konetta - se poisti nämä koulukoneet käytöstä vuonna 2004. 

Iskran seuraajakandidaatti PZL I-22 Iryda epäonnistui.

Puolan Ilmavoimien taitolento-osasto Team Iskry käyttää TS-11-koneita.

Tekniset tiedot (TS-11 Iskra bis DF)

Yleiset ominaisuudet 
 Miehistö: kaksi
 Pituus: 11,15 m
 Kärkiväli: 10,06 m
 Korkeus: 3,5 m
 Siipipinta-ala: 17,50 m² 
 Tyhjäpaino: 2 560 kg
 Maksimilentoonlähtöpaino: 3 840 kg
 Moottori: WSK SO-3W, työntövoima 10,8 kN maksimi, 9,8 kN jatkuva

Suoritusarvot 

 Suurin nopeus: 770 km/h
 Lentomatka: 1 260 km
 Lakikorkeus: 11 km
 Nousunopeus: 14,8 m/s

Aseistus 
 1 kpl 23 mm NR-23 tykki nokassa
 4 pylonia, joihin jopa 400 kg asekuorma

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

TS-11 - Cavanaugh Flight Museumin sivusto  
Valokuvia

TS-11 Iskra
Puolalaiset koulukoneet
1960-luvun koulukoneet
Abrahamilainen uskonto

Abrahamilainen uskonto on varsinkin teologi Louis Massignonin (1883–1962) kehittämä ekumeeninen kielikuva, joka korostaa kolmen Lähi-idässä syntyneen yksijumalaisen kirjauskonnon eli juutalaisuuden, kristinuskon ja islamin yhteistä pohjaa ja samankaltaisuutta. Yleisemmin kuitenkin puhutaan "monoteistisista uskonnoista" tai "kirjan uskonnoista". 

Masignonin vaikutus saattoi näkyä Vatikaanin toisessa konsiilissa, jonka julistus Nostra aetate (1965) sisälsi kädenojennuksen juutalaisuudelle ja islamille. Julistuksessa mainitaan nimeltä Abraham, kun käsiteltiin kristinuskon yhtäläisyyksiä islamin ja juutalaisuuden kanssa. Siinä ei kuitenkaan esiintynyt käsitettä "abrahamilainen uskonto".

Käsitteen arviointia 
Massignon oli uskontojen välisen dialogin ja keskinäisen ymmärryksen puolustaja. Edward Said väitti teoksessaan Orientalismi, että Massignon rekonstruoi ja puolusti islamia suhteessa Eurooppaan, mutta muokkasi siitä samalla omien toiveidensa kaltaista versiota, jossa Muhammed jäi sivuun.  

On myös havaittu, että kolme uskontoa eivät itse pidä Abrahamia niitä yhdistävänä tekijänä. Kaikki kolme lukevat kyllä omaan joukkoonsa Abrahamin, mutta korostavat patriarkan kuuluvan vain itselleen. Abrahamiin vetoaminen on sekä kristinuskolle että islamille keino torjua sukulaisuus niitä edeltäviin uskontoihin sen sijaan, että se osoittaisi pyrkimystä ekumeniaan.

Kristinuskon suhde Abrahamiin 
Kristinuskossa vetoaminen Abrahamiin oli keino tehdä eroa juutalaisuuteen. Roomalaiskirjeessä apostoli Paavali kirjoitti: "Ei Jumala sen vuoksi luvannut Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen koko maailmaa perinnöksi, että Abraham noudatti lakia, vaan siksi, että Abraham katsottiin vanhurskaaksi, kun hän uskoi." (Room. 4:13). K-H. Ohligin mukaan Paavali näin perusteli Abrahamin avulla kristittyjen oikeutta sivuuttaa juutalaisen lain vaatimukset. Juutalaisten noudattama laki annettiin  Moosekselle, mutta Jumalan armo kohdistui jo Abramiin, vaikka tämä ei lakia tuntenutkaan. Juutalainen laki ei siten ollut kristityillekään tarpeen Jumalan armon saamiseksi.

Islamin suhde Abrahamiin 
Islamin kuva Abrahamista poikkeaa osittain Vanhan Testamentin kirjoituksista. Islamilainen perimätieto kertoo, että Abraham asui Arabian niemimaalla ja rakensi uudelleen Kaaban temppelin vedenpaisumuksen jälkeen. Tieto siitä, että Abraham yhdessä poikansa Ismaelin kanssa laski temppelin perustan, löytyy Koraanista (2:124–127). Islamilaisen perimätiedon mukaan Abraham myös oli aikeissa uhrata poikansa Ismaelin eikä Iisakia, kuten Vanha Testamentti kertoo. Tapauksen muistoksi muslimit viettävät suurta vuosittaista juhlapäivää id al-adha.

Kun apostoli Paavali vetosi juutalaisuuden ohi suoraan Abrahamiin kristittyjen esikuvana, Koraani toimii vastaavalla tavalla. Abraham on ainoastaan oikein uskovien patriarkka:  ”Ei Abraham ollut juutalainen eikä kristitty, vaan hän oli alistuva hanif” (Koraani 3: 67).

Katso myös 

 Abraham
Abrahamin syli
Abraham islaminuskossa

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Iku-Turso (sukellusvene)

Iku-Turso oli Suomen laivaston Vetehis-luokan sukellusvene talvi- ja jatkosodassa.

Valmistus 

Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1927 Turusta Crichton-Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna telakkanumerolla 704. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1931 ja valmistui saman vuoden lopulla 13. lokakuuta.

Palvelus 
Iku-Turso laski 22. kesäkuuta 1941 Mohnin pohjoispuolelle 2,5 meripeninkulman jonoon 20 S/36 -merimiinaa. Se laski toiset 20 miinaa Ruuskerin koillispuolelle Suursaaresta kaakkoon 24. kesäkuuta  ja vielä 18 miinaa Vaindloon eteläpuolelle 26. kesäkuuta, minkä jälkeen loput suunnitelluista miinanlaskumatkoista peruutettiin. Alus laski vielä 11. heinäkuuta 18 miinaa Lobinniemen pohjoispuolelle.

Sukellusvene  määrättiin 31. heinäkuuta partioimaan Hangon ja Tallinnan välisellä reitillä. Hangon valvojien ilmoitettua 30. marraskuuta saattueen saapumisesta, lähetettiin Iku-Turso ja Vetehinen merelle. Alukset eivät kyenneet estämään saattueen matkaa.

Sukellusvene upotti 27. lokakuuta 1942 (päällikkönä komentajakapteeni Eero Pakkala) torpedolla Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen Štš-320:n, jonka koko miehistö sai surmansa. Alus vaurioitui vakavasti osuessaan miinoitettuun sukellusveneverkkoon Lavansaaren satamassa vuonna 1944 viimeisen sotatoimensa yhteydessä. Aluksen päällikkönä oli tuolloin kapteeniluutnantti Pentti Airaksinen.

Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti Suomi luopui sukellusveneistä, ja Iku-Turso myytiin 1952 Belgiaan romutettaviksi muiden Vetehis-luokan veneiden ja Saukon kanssa.

Päälliköt 
Veneen päälliköinä olivat:
kapteeniluutnantti K. Pekkanen
kapteeniluutnantti Eero Pakkala
kapteeniluutnantti Pentti Airaksinen

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Markku Melkko, Suomen sukellusveneet, Minerva, 2008 ISBN 978-952-492-208-1

Vetehis-luokan sukellusveneet
Suomalaiset toisen maailmansodan sukellusveneet
Walker, Texasista

Walker, Texasista () oli yhdysvaltalainen CBS:n esittämä action-rikostelevisiosarja, jota tuotettiin kahdeksan tuotantokautta vuosina 1993–2001. Sarjaa luonnehdittiin sen loppuvaiheessa hyvinkin camp-henkiseksi. Sarjan pohjalta on tehty myös yksi televisioelokuva, Walker, Texas Ranger: Uhka idästä (). Sarjan pääosaa esitti Chuck Norris.

Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuodesta 1995 alkaen. Sarjan uusinnat alkoivat Subilla kesäkuussa 2014, mutta Sub on jättänyt joitakin kaksiosaisten jaksojen kakkososia esittämättä.

Sarjasta on Suomessa saatavana DVD:llä tuotantokaudet 1–6. Kausien 7 ja 8 julkaisemisesta Euroopassa ja Suomessa (alue R2) ei ole tietoa. Ensimmäisen tuotantokauden DVD sisältää varsinaisen ensimmäisen kauden lisäksi kolme jaksoa sisältävän pilottikauden. Tämä tuottaa sekaannuksia, koska toisinaan pilottikautta pidetään ensimmäisenä kautena ja ensimmäistä toisena. Lisäksi joissakin yhteyksissä pidetään vuonna 2005 tehtyä elokuvaa Walker, Texas Ranger: Trial By Fire sarjan kymmenentenä kautena. Näin ajateltuna sarjassa olisi kymmenen tuotantokautta.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset rikossarjat
Yhdysvaltalaiset toimintasarjat
1990-luvun televisiosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
CBS:n televisio-ohjelmat