joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alexander Herr

Alexander Herr (s. 4. lokakuuta 1978 Furtwangenissa) on saksalainen mäkihyppääjä.

Herr aloitti mäkihypyn harrastamisen jo neljävuotiaana. Vuonna 1993 hän saavutti juniorien MM-pronssia Harrachovissa. Kaudesta 1994–1995 hän kuului maansa aikuisten maajoukkueeseen. Hän kuului Saksan kultaa voittaneeseen suurmäen joukkuekilpailujoukkueeseen 2001 Lahden MM-kisoissa. Samoissa kisoissa hän saavutti pronssia normaalimäen joukkuekilpailussa. Vuonna 2006 hän hyppäsi lentomäen MM-kisoissa Kulmissa Saksan joukkuekilpailun pronssia saavuttaneessa joukkueessa.

Mäkihypyn maailmancupissa Herr oli kahdesti palkintosijoilla. Hänen paras sijoituksensa kokonaiskilpailussa oli 24:s, kaudelta 2004/2005. Samalla kaudella hän kärsi polvivammasta. Seuratasolla Herr edusti ST Schonach-Rohrhardsbergiä. Hän asuu Schonachissa.

Maailmancupin palkintosijoitukset

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivu
 

Saksalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Agapio Racing Team

Agapio Racing Team Oy / Nordic Agapio oli suomalainen piirrossarjojen dubbausyhtiö. Yhtiö toimi ensin vuosina 1993–1997 ja sen tilat sijaitsivat Helsingissä. 
Agapio jälkiäänitti 26 ensimmäistä Digimon-jaksoa, mutta Nelonen antoi Tuotantotalo Wernen dubata loput jaksot, koska katsojat valittivat Agapion dubbauksen laadusta.

Näyttelijät
 Pauli Talikka
 Eeva Penttilä 
 Valtteri Korpela 
 Antti Kainiemi 
 Lauri Putkonen 
 Oskari Paavonkallio

Agapion dubbaamia piirrossarjoja 
 Alvin ja pikkuoravat
 Aarresaari
 Calimero & ystävät (26 jaksoa)
 Casper Digimon Adventure (26 jaksoa)
 Flipper & Lopaka Halinallet Ivanhoe Peter Pan ja merirosvot Pikku hippo My Little Pony Sissi Taikabussin seikkailut''

Katso myös 
 Golden Voice

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Agapio Racing Team -aiheiset sivut – sisältää mm. ääni- ja videonäytteitä.
 Agapio Racing Teamin tarina: Tämä mies oli luomassa Digimonia ja muita legendaarisia dubbauksia – HS.fi. 28.5.2015.

Suomalaiset televisioyhtiöt
Jälkiäänitys
Boyz II Men

Boyz II Men on yhdysvaltalainen soul/R&B-yhtye Philadelphiasta, Pennsylvaniasta. 

Boyz II Men perustettiin vuonna 1988. Se julkaisi vuosina 1992–1997 viisi listaykköskappaletta ja on myynyt yli 25 miljoonaa levyä. Vuosina 1990–2000 yhtyeellä oli levytyssopimus Motown Recordsin kanssa, jonka jälkeen se siirtyi Universal Recordsille. Yhtyeessä on nykyään kolme jäsentä Michael McCaryn jätettyä sen sairastamansa MS-taudin takia vuonna 2003.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet 
 Wanya Morris (1988-)
 Shawn Stockham (1988-)
 Nathan Morris (1988-)

Entiset jäsenet 
 Michael McCary (1988-2003)
 Marc Nelson (1988-1989)

Diskografia

Studioalbumit 
 Cooleyhighharmony (1991)
 II (1994)
 Evolution (1997)
 Nathan Michael Shawn Wanya (2000)
 Full Circle (2002)
 Throwback, Vol. 1 (2004)
 Winter/Reflections (vain Japanissa) (2005)
 The Remedy (2006)
 Motown: A Journey Through Hitsville USA (2007)
 Love 2009
 Twenty (2011)
 Collide (2014)
 Under the Streetlight (2017)

Kokoelmat ja erikoisalbumit 
 Christmas Interpretations (1992)
 The Remix Collection (1995)
 The Ballad Collection (1999)
 Legacy: The Greatest Hits Collection (2001)
 20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Boyz II Men (2003)
 Best Selection (2009)
 Winter/Reflections (2005)
 The Best of Boyz II Men: Green Series (2005)
 Covered: Winter (2010)
 End of the Road – The Collection (2011)
 Icon (2013)

Singlet 
 "It's So Hard to Say Goodbye to Yesterday" (1991)
 "Uhh Ahh" (1991)
 "Please Don't Go" (1992)
 "End of the Road" (1992)
 "In the Still of the Nite (I'll Remember)" (1993)
 "Let It Snow" (1993)
 "I'll Make Love to You" (1994)
 "On Bended Knee" (1994)
 "Thank You" (1995)
 "Water Runs Dry" (1995)
 "Vibin" (1995)
 "One Sweet Day" (1995, mukana Mariah Carey)
 "I Remember" (1995)
 "Hey Lover" (1995, mukana LL Cool J)
 "4 Seasons of Loneliness" (1997)
 "A Song for Mama" (1997)
 "Can't Let Her Go" (1998)
 "I Will Get There" (1999)
 "Pass You By" (2000)
 "Thank You in Advance" (2000)
 "The Color of Love" (2002)
 "Relax Your Mind" (2002, mukana Faith Evans)
 "What You Won't Do for Love" (2004) 
 "The Tracks of My Tears" (2007)
 "Just My Imagination" (Running Away with Me)(2007)
 "War" (2008)
 ""Mercy Mercy Me (The Ecology)" (2008)
 "I Can't Make You Love Me" (2009)
 "Iris" (2009)
 "More Than You'll Ever Know" (feat. Charlie Wilson) (2011)
 "One Up for Love" (2011)
 "Flow" (2011)
 "One More Dance" (2012)
 "Better Half" (2014)
 "Diamond Eyes" (2014)
 "Losing Sleep" (2014)
 "Ladies Man" (2017)

Lähteet 

Grammy-palkinnon saajat
Yhdysvaltalaiset poikabändit
Yhdysvaltalaiset soulyhtyeet
Rautakantele

Rautakantele on CMX:n viides, helmikuussa 1995 julkaistu albumi. 

Levy päättyy virsihenkiseen lauluun ”Hiljaisuuteen”, jossa ei kuulla lainkaan soittoa. Kappaleella laulavat A. W. Yrjänä ja Kampin Laulu -kuoro.

Rautakanteleen lauluista ”Rautakantele”, ”Yöllisiä”, ”Talviunia”, ”Kirosäkeet”, ”Pelasta maailma”, ”Linnunhammas”, ”Veden ääri” ja ”Hiljaisuuteen” on julkaistu kokoelmalla Cloaca Maxima. Levyn kappaleesta ”Rautakantele” on tullut yhtyeen itsensä mukaan eniten keikoilla soitettu kappale.

Kappalelista 
 Rautakantele – 04:31
 Yöllisiä – 03:19
 Palvonnan eleitä – 03:03
 Talviunia – 03:29
 Kirosäkeet – 04:10
 Ennustaja – 03:53
 Päivälintu – 03:48
 G – 03:37
 Pelasta maailma – 04:14
 Linnunhammas – 03:19
 Veden ääri – 03:06
 Pirunmaitoa – 06:08
 Hiljaisuuteen – 02:04
 Sävellykset: CMX
 Sanat: A. W. Yrjänä

Tekijät

Yhtye 
 A. W. Yrjänä – basso ja laulu
 Janne Halmkrona – kitarat
 Timo Rasio – kitarat
 Pekka Kanniainen – rummut

Muut 

 Mara Salminen – koskettimet, laulu
 Susanna Eronen – laulu
 Kikke Heikkinen – laulu
 Essi Wuorela – laulu
 Kaarina Kilpiö – lyömäsoittimet
 Keijo Puumalainen – lyömäsoittimet
 Risto Salmi – sopraanofoni
 Satu Sopanen – kantele
 Ville Leppänen – Lap Steel
 Gabi Hakanen – sivustatuki
 Kampin Laulu – kuoro
 Timo Lehtovaara – kuoron johto 
 Ilkka Herkman – äänitys
 Dan Tigerstedt – miksaus
 Tuula Lehtinen – kansitaide ja suunnittelu
 Timo Lehtinen – valokuvaus
 Petri Artturi Asikainen – valokuvaus
 Tuula Penttinen – kansitaide ja suunnittelu

Aiheesta muualla 
 Keinonen, Mikko: CMX sateenkaarensa päässä. Ilta-Savo 1995
 

CMX:n albumit
Vuoden 1995 albumit
Erykah Badu

Erykah Badu (oikealta nimeltään Erica Abi Wright, s. 26. helmikuuta 1971 Dallas, Teksas) on yhdysvaltalainen laulaja, jonka musiikkityyli on R&B:tä, hip hopia ja neo soulia. Hänellä on myös ollut rooleja muutamissa elokuvissa.

Isoäitinsä ja äitinsä kasvattama Erykah Badu sai musiikillisia vaikutteita jo lapsena muun muassa artisteilta Stevie Wonder; Earth, Wind & Fire; Marvin Gaye ja Chaka Khan. Ensimmäisen kerran hän esiintyi jo 4-vuotiaana äitinsä kanssa paikallisessa näytelmässä. 14-vuotiaana hän pääsi esiintymään paikallisella radioasemalla teiniräppärinä.

Badu pääsi opiskelemaan tanssia ja teatteria Booker T. Washington High School for the Performing Arts -oppilaitokseen. Koulunsa aikana hän esiintyi rap-triossa nimellä M.C. Apples. Sittemmin hän opiskeli Grambling State -yliopistossa pääaineenaan teatteri.

Varsinaisesti hänen uransa laulajana pääsi kunnolla vauhtiin kun D'Angelon manageri Kedar Massenburg kuuli hänen lauluaan. Kedar Massenburg kiinnitti Badun juuri aloittaneeseen levy-yhtiöönsä Kedar Entertainment.

Yksityiselämä 
Erykah Badulla on kolme lasta: poika nimeltä Seven Sirius Benjamin (s. 1997), jonka hän sai ex-miehensä, OutKastista tutun André 3000:n kanssa sekä vuosina 2004 ja 2009 syntyneet tyttäret.

Diskografia

Albumit
Funky Cousins (demo, tehty nimellä Erykah Free)
Baduizm (1997)
Live (1997)
Heartache (1998)
Mama's Gun (2000) 
Worldwide Underground (2003)
New Amerykah Part One (4th World War) (2008)
New Amerykah Part Two (Return of the Ankh) (2010)

Singlet
On & On (1997) 
Next Lifetime (1997) 
Apple Tree (1997)
Tyrone (1997)
Southern Gul ft. Rahzel (1999)
Bag Lady (2000) 
Didn't Cha Know (2000)
Cleva (2001)
Love of My Life (An Ode to Hip-Hop) (2002)
Danger (2003)
Back in the Day (2004)
Get life (2006)
Honey (2007)
Soldier (2008)
Healer (2008)
Window Seat (2010)
Turn Me Away (Get MuNNY) (2010)
Gone Baby, Don't Be Long (2011)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Erykah Badun viralliset kotisivut

Yhdysvaltalaiset funklaulajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Afroamerikkalaiset
Mikko Rämö

Mikko Rämö (s. 27. heinäkuuta 1980) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti.

Pelaajaura
Rämö on Kiekkoreippaan kasvatti. Pelattuaan kolme kautta Pelicanseissa SM-liigassa Rämö palkattiin HPK:hon kaudelle 2003–2004.

Hän oli ensimmäinen suomalainen maalivahti Venäjän pääsarjassa, kun hän pelasi kauden 2004–2005 Amur Habarovskissa. Hän teki sopimuksen venäläisen joukkueen Vitjaz Tšehovin kanssa syksyllä 2005, mutta hänet vapautettiin marraskuussa, ja hän teki uuden sopimuksen Jokereiden kanssa. Rämö myytiin tammikuussa 2006 pelaajakaupassa HIFK:hon vaihdossa Tom Askeyhin.

Kaudelle 2006–2007 Rämö teki sopimuksen ruotsalaisen Mora IK:n kanssa. Kaudella 2007–2008 Rämö pelasi Mestiksen Hokissa ja Itävallan toisella sarjatasolla VEU Feldkirchissa. Kaudeksi 2008–2009 Rämö teki jatkosopimuksen seuran kanssa ja pääsi kokeilemaan taitojaan myös Itävallan pääsarjassa EHC Linzin joukkueessa. Kaudeksi 2009–2010 Rämö solmi sopimuksen Jokipoikien kanssa.

Rämö voitti kaudella 2009–2010 Mestiksen mestaruuden Joensuun Jokipojissa ja palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Kaudeksi 2010–2011 Rämö siirtyi Mestiksessä pelaavaan KooKooseen.

Kaudet 2015–2016 ja 2016–2017 Rämö edusti Saksan toisella sarjatasolla pelannutta EC Bad Nauheimia.

Tilastot

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Marjukka

Marjukka on suomalainen naisen etunimi. Se on hellittelymuoto nimestä Marja. Suomalaisessa nimipäiväkalenterissa Marjukka on ollut vuodesta 1984 alkaen. Marjukan nimipäivä on 15. elokuuta. 

Marja, Maria, Maija ja Marjatta kantavat yhteistä Raamattuun liittyvää alkuperää, johon suomenkielestä liittyy myös konnotaatio marjasta. Saksan Mariasta tulevat samoin hellittely- tai diminutiivimuodot Marichen, hollanniksi sanotaan Maricken. Kalevalan Marjatta ja kristinuskon Maria käyvät yhteen taiteessa, esimerkiksi  Heikki W. Virolaisen teoksessa Marjatta v. 1965 (Ateneumissa), tai Edefeltin kuvassa v. 1890, Ateneumissa, Kristus ja Mataleena, jossa karjalainen tyttö kohtaa suomalaisessa koivikossa matkalla olevan Kristuksen hahmon. 

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Marjukka on annettu noin 7010 henkilölle, joista ainakin kaksi on miehiä.

Tunnettuja Marjukka-nimisiä
 Marjukka Halttunen, näyttelijä
 Marjukka Havumäki, uutistenlukija
 Marjukka Kaakkola, Muutos 2011 -puolueen entinen puheenjohtaja
 Marjukka Kaminen, taidemaalari
 Marjukka Kolehmainen, ravitsemustieteen professori
 Marjukka Korhonen, kuvanveistäjä
 Marjukka Mäkelä, erikoislääkäri, THL:n tutkimusprofessori (emerita)
 Marjukka Nurmela-Antikainen, kouluneuvos ja tietokirjailija
 Marjukka Parpola (o.s. Karttunen), poliitikko ja Yrittäjänaisten keskusliiton ent. toimitusjohtaja
 Marjukka Paunila, taidemaalari
 Marjukka Riihimäki, kuoronjohtaja
 Marjukka Syvänen, Marja-Leena Syvänen, näyttelijä
 Marjukka Tepponen, sopraanolaulaja
 Marjukka Urpelainen, pesäpalloilija
 Marjukka Vainio, valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori

Lauluja Marjukasta
 Marjukka, säv. Magnus Andersson, suom. sanat Sauvo Puhtila
 Marjukka, säv. & san. Eero Hyyppä, esitt. Juliet Jonesin Sydän
 Marjukka, säv. Toivo Kärki, san. Kerttu Mustonen
 Marjukka, säv. Veikko Samuli, san. Raul Reiman

Lähteet

Etunimet
Venlojen viesti

Venlojen viesti on vuosittain Suomessa järjestettävä naisten viestisuunnistuskilpailu. Samassa yhteydessä järjestetään myös miesten kilpailu Jukolan viesti.

Venlojen viestiin osallistuu niin maailman huippusuunnistajia kuin aivan tavallisia kuntoilijoita; kaikilla joukkueilla ovat tasavertaiset radat ja rastit.

Historia 
Vuosina 1951–1977 kilpailu käytiin Venlojen juoksu -nimisenä yksilökilpailuna. Venlojen juoksun menestyksekkäin urheilija on Irja Niemelä (o.s. Petäjä) neljällä voitollaan. 

Osanottajamäärien kasvaessa vuodesta 1978 alkaen kilpailu muutettiin Venlojen viestiksi. Vuosina 1978–1980 viesti oli kolmiosuuksinen ja vuodesta 1981 alkaen kilpailu on käyty neliosuuksisena. Venlojen viestin pituus on ollut kokonaisuudessaan 23–31 km ja yksittäiset osuudet 4,5–9,2 km. Venlojen viestin menestyksekkäin joukkue on norjalainen Halden SK viidellä voitolla.

Nuorille suunnistajille on vuodesta 1986 lähtien järjestetty elokuussa erillisenä kilpailuna Nuorten Jukola -viesti. Se on seitsenosuuksinen kilpailu 11–18-vuotiaille. Joukkueessa on oltava sekä poikia että tyttöjä.

Venlojen juoksun parhaat 1951–1977

Venlojen viesti 1978–2021 
Lippu on niiden suunnistajien kohdalla, joiden kotimaa on eri kuin seuran.
Lähde: jukola.com

Katso myös 
Jukolan viesti
Tiomila
Nuorten Jukola

Lähteet 
Jukolan viestin kotisivut

Viitteet

Aiheesta muualla 
Jukolan viestin kotisivut
YLE Elävä arkisto: Jukolan viesti 

Suomen suunnistuskilpailut
Viestisuunnistus
Alan Parker

Alan William Parker (14. helmikuuta 1944 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 31. heinäkuuta 2020)Sir, oli brittiläinen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän oli Directors’ Guild of Great Britainin perustajajäsen.

Parker aloitti uransa monien muiden sukupolvensa brittiohjaajien tavoin tekstisuunnittelijana ja mainosohjaajana. Televisioon hän ohjasi vuonna 1974 kehuja saaneen elokuvan The Evacuees. Seuraavana vuonna tuli ensi-iltaan Parkerin ohjaama ja käsikirjoittama Bugsy Malone, joka oli gangsterielokuvien pastissi, musikaali, jonka päärooleissa oli lapsia. Keskiyön pikajunasta (1978) Parker sai ensimmäisen parhaan ohjauksen Oscar-ehdokuutensa.

Parker ohjasi 1980-luvulla useita menestyselokuvia, joista monet liittyivät musiikkiin. Elokuvamusikaalin Famen (1980) säärenlämmittimet ihastuttivat kokonaisen sukupolven nuorison. Myrskyävä sydän oli Famen täydellinen vastakohta, avioerodraama. Sen kanssa vuonna 1982 ilmestyi Pink Floyd -yhtyeen albumiin perustunut Pink Floyd – The Wall.

Parker ohjasi Hollywoodiin Vietnamin sotaa käsitelleen draamaelokuvan Birdy (1984). Sen jälkeen hän ohjasi muun muassa kulttimaineen saaneen jännityselokuvan Noiduttu sydän ja elokuvan Mississippi palaa, josta hän oli toisen kerran Oscar-ehdokkaana. Parkerin ohjaama musiikkielokuva The Commitments valmistui vuonna 1991, ja vuonna 1996 ensi-iltansa sai Evita, joka oli sovitettu Andrew Lloyd Webberin ja Tim Ricen samannimisestä musikaalista.

Parkerista tuli 1990-luvun lopulla Britannian elokuva-alan keskeisiä vaikuttajia, sillä hänet valittiin vuonna 1998 British Film Instituten puheenjohtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Parker valittiin UK Film Councilin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Elokuvaneuvoston tehtävänä oli jakaa arpajaistuottoja elokuva-alalle. Neuvosto lakkautettiin vuonna 2010 hallituksen tekemien uudistusten seurauksena. Parker oli raivoissaan lakkauttamisesta ja kutsui sitä poliittiseksi päätökseksi. Parkerin viimeiseksi ohjaustyöksi jäi vuonna 2003 ensi-illassa ollut David Galen elämä.

Parker palkittiin 1984 arvostetulla Michael Balcon Awardilla panoksistaan brittiläisen elokuvan hyväksi. Vuonna 1998 hän sai brittiläisen Director's Guildin elämäntyöpalkinnon sekä Royal Photographic Societyn Lumière-mitalin ja vuonna 2013 Bafta Fellowship -palkinnon.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Alan Parkerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Brittiläiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat
Brittiläiset elokuvatuottajat
Parhaan käsikirjoituksen Bafta-palkinnon saaneet
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
M24 SWS

M24 SWS (lyhenne engl. sanoista Sniper Weapon System l. "tarkkuusammuntajärjestelmä") on armeija- ja viranomaiskäyttöön tehty versio Remington 700 -pulttilukkokivääristä.

M24 SWS on ollut tuotannossa vuodesta 1988 ja se on Yhdysvaltain armeijan ja merijalkaväen tarkka-ampujien vakioase. Asetta on käytetty aktiivipalveluksessa muun muassa Persianlahden sodassa, Afganistanissa ja Irakin sodassa.

Remington toimittaa M24:t tehtaaltaan armeijakäyttöön aina mustalla viimeistelyllä, mutta käyttäjien käsissä ase saa maastoutusvaatimusten mukaan lopullisen värinsä – mikä on harvoin kokonaan musta.

Tekniset tiedot
 Käyttöönottovuosi: 1988
 Käytössä: Yhdysvaltain armeija (maavoimat, merijalkaväki), Israelin armeija
 Ampumatarvike: 7,62 × 51 mm NATO (.308 Winchester)
 Ampumaetäisyys: n. 800 m
 Lähtönopeus: 853 m/s
 Tähtäinjärjestelmä: 10 x 42 Leupold Ultra M3A -kiikaritähtäin (Mil-Dot), varalla irrotettavat rautatähtäimet (Redfield Palma International)
 Piippu: viisirihlainen, yksi täysi kierre 284 mm (11,2 tuuman) matkalla, 416R ruostumatonta terästä, Remingtonin tyyppinimi 5-R
 Tukki: HS Precision -komposiittitukki, kevlarin, hiili- ja lasikuidun yhdistelmä pituussäädettävällä perälevyllä
 Teoreettinen tarkkuus ja hajonta: 1 kulmaminuuttia (l. 1/60 astetta) M118-ampumatarvikkeilla, 0,75 kulmaminuuttia M118LR-ampumatarvikkeilla ja 0,25–0,50 kulmaminuuttia tarkkuusampumatarvikkeilla.

Aseen tehokas ampumaetäisyys on 800 metriä, mutta Yhdysvaltain armeija on vahvistanut ainakin yhden tapon 1250 metristä Irakissa. Laukauksen onnistumiseksi ampujan oli tähdättävä neljä metriä kohteen yläpuolelle.

Tulinopeuden hypoteesi
Teoreettinen tulinopeus ei ole merkityksellinen arvo kertalaukauksia ampuvassa aseessa, mutta M24:n laskennallinen ja hypoteettinen tulinopeus on noin 15 tähdättyä laukausta minuutissa. 

Hypoteesi:
Aseen virittämiseen tarvittava lukon liike, tähtäys ja liipaisu voidaan suorittaa noin kahdessa sekunnissa. 
Lippaan tyhjennyttyä makasiini lipastetaan uudelleen. Yhden patruunan lipastus kestää hieman alle kolme sekuntia. 
Täten: 
 Jos M24 on valmiiksi lipastettu ja ase on viritetty, ensimmäisestä laukauksesta laskettuna kolme lippaallista (15 patruunaa) kahdella uudelleenlatauksella voidaan ampua hieman alle yhden minuutin ajassa.

M24A2
Remington on kehittänyt myös parannellun version M24-kivääristä. A2-mallissa on irrotettava 10 patruunan lipas sekä sivulle ja aseen päälle asennetut Picatinny-kiskot (Remingtonin käyttämä tyyppinimi kiskosta on "MARS" l. Modular Accessory Rail System). A2:een on mahdollista kiinnittää myös äänenvaimennin ja vaihtotukki säädettävällä poskituella ja perälevyllä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Remingtonin M24 SWS -tuotesivu 
Remingtonin M24A2 -tuotesivu
Mel's SniperCentral M24 SWS
Modern Firearms

Tarkkuuskiväärit
Le Claire

Le Claire on kaupunki Scottin piirikunnassa, Iowassa, Yhdysvalloissa. Vuoden  väestönlaskennassa sen väkiluku oli 2 847.

Historia

Seudulla, jossa LeClaire sijaitsee, asui alun perin sauk- ja fox-intiaaneja, ja LeClairen ja Princentonin välisellä alueella käytiin intiaanitaistelu vuonna 1804, jossa sauk ja fox -intiaanit kävivät sioux-heimon kimppuun, ja taistelun kuluessa noin 1000 intiaania sai surmansa. Vuonna 1829 LeClairen alueelle muutti kolme valkoista perhettä, ja vuonna 1832 intiaanit tekivät rauhansopimuksen, jossa he antoivat yläputousten alueelta maata Antoine LeClairelle, ja juuri tällä alueella sijaitsee nykyään LeClairen kaupunki. "Buffalo Bill" Cody liittyy tämän paikan historiaan, ja niinpä yksi kaupungin kaduista on nimeltään Cody. Vuosien 1830 ja 1850 -välillä kaupungin koko kasvoi, ja sinne tuli muun muassa hotelli, pumppulaitos, jokilaivojen huoltopiste, ja lukuisia jokiveneiden miehistön asuntoja, kuten myös saha, viljamylly ja tiilitehdas. Stone School rakennettiin vuonna 1866, ja kaupunki sai oman hautausmaan. Vuonna 1846 perustettiin Iowan osavaltio.

Lähteet 

Iowan kaupungit
Juha Rantanen

Juha Ilari Rantanen (s. 25. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen vuorineuvos. Hän on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1977 ja suorittanut MBA-tutkinnon Geneven International Management Institutessa 1979.

Rantanen aloitti uransa Nesteen talousjohtajana ja eri liiketoiminta-alueiden johtajana mm. Chemicals ja Gas vuosina 1986–1993. Toimittuaan Borealis-yhtiön toimitusjohtajana (1994–1997) Rantanen siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön, (sittemmin Ahlstrom Oyj) toimitusjohtajaksi vuonna 1998. Syksyllä 2004 hän siirtyi Outokumpu Oyj:n palvelukseen ja toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoden 2005 alusta vuoden 2011 maaliskuuhun asti.

Hallitustyöskentely

Nykyinen hallitustyöskentely 
Rantanen on hallitusammattilainen. Teknikum Oy, hallituksen jäsen 2014–2017, hallituksen puheenjohtaja 2017–. Juha Rantanen on Directors' Institute Finlandin hallituksen jäsen

Aikaisempi hallitustyöskentely 
Aikaisemmin hän on toiminut energiayhtiö Gasumin (ent. hallintoneuvosto) hallituksen puheenjohtajana 2014-2020, Hän on toiminut myös Martti Ahtisaaren Crisis Management Initiativen, The Ahtisaari Center, nykyisin CMI hallituksen jäsenenä vuodesta 2011-2019. Rantanen on toiminut myös Stalatuben hallituksessa vuonna 2012-2019 . Hän on myös toiminut  Onvestin hallituksen jäsenenä vuonna 2012-2019. Suomen Messut, hallituksen jäsen 2012–2019. 

 Stora Enso Oyj, hallituksen jäsen 2008-2010, varapuheenjohtaja 2010–2016
 Fennovoima Oy, hallituksen puheenjohtaja 2007–2012
 Yara A/S, Norja, hallituksen jäsen 2012–2014
 EK:n varapuheenjohtajana vuosina 2000–2003 ja puheenjohtajana vuosina 2003–2004. 
 Teollisuus ja työnantajat (TT) hallituksen puheenjohtaja 2003–2004
 Moventaksen varapuheenjohtajana vuosina 2007–2011

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Suomalaiset yritysjohtajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Stanfordin yliopisto

Stanfordin yliopisto (viralliselta nimeltään Leland Stanford Junior University; myös Stanford) on yksityinen yliopisto Stanfordin kaupungissa Kaliforniassa, lähellä San Franciscoa. Stanfordin yliopisto perustettiin vuonna 1891 Kalifornian kuvernööri ja rautatiepohatta Leland Stanfordin lahjoituksen avulla. Piilaakson toiminta alkoi yliopiston mailla, ja myös monilla yliopiston ihmisillä on ollut merkittävä rooli Piilaakson historiassa.

Stanfordissa oli syksyllä 2012 yhteensä 15 870 opiskelijaa, joista jatko-opiskelijoita 8 871. Henkilökuntaa yliopistossa on 1 995.

Vuonna 2006 Stanfordin sisäänpääsyprosentti oli noin 10,8 prosenttia. Oikeustieteelliseen tiedekuntaan pääsi hakijoista 7,7 prosenttia, lääketieteelliseen 3,3 prosenttia ja kauppatieteelliseen 10 prosenttia.

Stanfordissa työskenteli vuoden 2012 syksyllä 19 Nobel-palkittua tutkijaa. Vuonna 2012 Stanfordin yliopisto arvioitiin kahdessa arvostetuimmassa yliopistorankingissa maailman toiseksi parhaaksi yliopistoksi.

Tiedekunnat 
 Geotieteellinen
 Humanistinen-Luonnontieteellinen
 Kasvatustieteellinen
 Kauppatieteellinen
 Lääketieteellinen
 Oikeustieteellinen
 Teknillinen

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yliopiston kotisivut 

Kalifornian yliopistot ja korkeakoulut
Santa Claran piirikunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heimo (nimi)

Heimo on suomalainen miehen etunimi. Heimon nimipäivä on 15. joulukuuta.

Nimi tuli käyttöön kansallisromanttisena kautena 1800-luvulla, jolloin kansan eri heimot ja sukulaisuudet olivat vilkkaan harrastuksen kohteena. Tiettävästi ensimmäinen Heimo-niminen oli kansallisten harrastusten keskuspaikkoihin kuuluneessa Jyväskylässä vuonna 1878 syntynyt Heimo Helminen.

Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 8 074 Heimo-nimistä miestä ja alle kymmenen samannimistä naista. Heistä suurin osa on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä.

Tunnettuja Heimoja
 Heimo Aaltonen, pesäpalloilija
 Heimo Anttiroiko, lauluntekijä
 Heimo Haitto, viulutaiteilija
 Heimo Helminen, oikeustieteen lisensiaatti, vakuutusasiantuntija, Edistyspuolueen poliitikko ja ministeri
 Heimo Holopainen, "Holle", viihdemies
 Heimo Huotari, päätoimittaja
 Heimo Iivonen, kontra-amiraali
 Heimo Laaksonen, jalkapallovaikuttaja
 Heimo Lampi, Kouvolan hovioikeuden ent. presidentti
 Heimo Lepistö, näyttelijä
 Heimo Linna, poliitikko ja ministeri (Keskusta)
 Heimo Mäntynen, muusikko ja sovittaja
 Heimo Palander, elokuvaaja, tv-ohjaaja ja filmituotantopäällikkö
 Heimo Pihlajamaa, kirjailija ja kääntäjä
 Heimo Rautava, eräkirjailija
 Heimo Rekonen, kunnallisneuvos kansanedustaja (SKDL)
 Heimo Riihimäki, arkkitehti ja taidemaalari
 Heimo Saarilahti, jalkapalloilija
 Heimo Salonen, jännityskirjailija
 Heimo Susi, kirjailija
 Heimo Taskinen, hiihtosuunnistaja
 Heimo Tauriainen, television uutistoimittaja
 Heimo Turunen, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
 Heimo Ylihärsilä, Lapuan kunnan- ja kaupunginjohtaja 1954–1968

Kuvitteellisia Heimoja
 Heimo Hohto, Hullujussi-yhtyeen vieraileva tähti, Heimo Holopaisen esittämä hahmo
 Heimo Huima, sarjakuvahahmo (Ankronikka)
 Heimo Paila, hahmo Mankeli -tv-sarjassa
 Heimo Pohjonen, hahmo sarjakuvassa Korkeajännitys
 Heimo Vesa, hahmo sarjakuvassa Fingerpori
 Heimo Suominen, hahmo sarjakuvassa Mämmilä

Lähteet 

Etunimet
Jan Tshokke

Jan Tshokke (oik. Jānis Čoke, 24. syyskuuta 1878 Idus, Liivinmaan kuvernementti – 9. kesäkuuta 1910 Turku) oli latvialainen bolševikki, joka on Suomessa tunnettu vuonna 1906 tehdystä Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöstä.

Teollisuustyöläisenä Riiassa työskennellyt Tshokke liittyi vuonna 1902 Latvian sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen, jossa hän kuului sen militanttiin siipeen. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän perusti vallankumouksellisen Brašie-järjestön yhdessä kolmen veljensä kanssa. Vuosien 1905–1906 aikana ryhmä oli Riiassa osallisena muun muassa vankilakapinoissa ja iskuissa poliisia vastaan. 

Helmikuussa 1906 latvialainen vallankumouksellinen Jānis Luters lähetti kokosi 15 vallankumouksellisen ryhmän ja lähetti sen Tshokken johdolla Suomeen, tarkoituksena ryöstää Venäjän valtionpankin konttori Helsingissä. 26. helmikuuta tapahtuneen ryöstön ja sitä seuranneen pakomatkan aikana kuoli yhteensä viisi henkeä, joista Tshokke surmasi kolme. Hän pakeni itse Tampereelle, jossa luovutti osa ryöstösaaliista venäläiselle vallankumoukselliselle Nikolai Bureninille. Tshokke pidätettiin paikallisesta matkustajakodista, mutta poliisiasemalla hän onnistui vielä surmaamaan kaksi poliisia ja miehen, joka osallistui asemalle linnoittautuneen Tshokken pidättämiseen.

Heinäkuussa 1906 Tampereen raastuvanoikeus tuomitsi Tshokken murhista kolmeen elinkautiseen. Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa Kakolan vankilassa vuonna 1910. Kuolinsyyksi ilmoitettiin keuhkotauti.

Lähteet 

Bolševikit
Rikolliset
Latvialaiset henkilöt
Elinkautisvangit
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Pernon lukio

Pernon lukio sijaitsi Turussa Pernon kaupunginosassa. Pernon lukio oli MTV3:n tutkimuksen mukaan ylioppilasvertailun perusteella Suomen huonoin lukio vuonna 2005 . Lukiossa oli teknologia- ja teollisuuslinja.

Lakkautus
Pernon lukio lakkautettiin 1. elokuuta 2007. Pernon lukion oppilaat sijoitettiin heidän haluamiinsa Turun lukioihin. Vaikka Pernon lukio todettiin MTV3:n tekemässä vertailussa ylioppilasarvosanojen määrien mukaan huonoimmaksi lukioksi Suomessa, oli vertailussa muitakin seikkoja, joita ei vertailujen tulosten mukana julkaistu. Joitakin pienten paikkakuntien pieniä lukioita oli yhdistetty, eikä myöskään neljälle vuodelle opiskelua hajauttavien määrää huomioitu.

Pernon lukioon ei enää vuonna 2006 otettu uusia opiskelijoita lakkauttamisen vuoksi. Vaikka Turun opetuslautakunta antoikin Pernon lukiolle aikaa 1. elokuuta 2008 asti, rehtori Kai Heino päätti anoa lukion lakkauttamisen aikastamista vuodella, sillä muuten viimeisenä vuonna oppilaitoksessa olisi ollut noin 50 opiskelijaa, eikä kurssivalintojakaan olisi ollut paljoa.

Turun lukiot
Perno
Spartacus (elokuva)

Spartacus on Stanley Kubrickin ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 1960. Elokuva kertoo historiallisesta traakialaisesta gladiaattorista nimeltään Spartacus, joka johti orjakapinaa roomalaisia vastaan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Spartacus on ensimmäinen Kubrickin ohjaama värielokuva.

Elokuvan käsikirjoituksen teki Howard Fastin romaanin pohjalta Dalton Trumbo. Musiikin sävelsi Alex North.

Rooleissa

Vastaanotto
Spartacus tuotti neljä Oscar-palkintoa: miessivuosasta Peter Ustinoville, kuvauksesta Russell Mettylle sekä lavastuksesta ja puvustuksesta niiden työryhmille. Se voitti myös parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinnon.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Spartacuksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. American Film Instituten kymmenen parhaan eeppisen elokuvan (Top 10 Epic) listalla Spartacus tuli sijalle viisi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset historialliset draamaelokuvat
Vuoden 1960 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Lolita (vuoden 1962 elokuva)

Lolita on vuonna 1962 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama, Vladimir Nabokovin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva. Se kertoo keski-ikäisen miehen suhteesta alaikäiseen tytärpuoleensa. Kubrick muutti Lolitan tekemistä varten Englantiin, missä hän asui perheineen loppuelämänsä.

Lähteet 

Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1962 yhdysvaltalaiset elokuvat
Vuoden 1962 brittiläiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset mustan komedian elokuvat
Brittiläiset mustavalkoelokuvat
Brittiläiset draamaelokuvat
Brittiläiset mustan komedian elokuvat
Kohtalokas suudelma

Kohtalokas suudelma (Killer's Kiss) on Stanley Kubrickin toinen pitkä elokuva. Elokuva kertoo Davey Gordonista (Jamie Smith), 29-vuotiaasta nyrkkeilijästä, ja hänen suhteestaan tanssijaan (Irene Kane) sekä tanssijan väkivaltaisesta työnantajasta (Frank Silvera).

Rooleissa 

Film noir -elokuvat
Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1955 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Mehmet Shehu

Mehmet Shehu (10. tammikuuta 1913 Çorush – 17. joulukuuta 1981 Tirana) oli albanialainen kommunistipoliitikko ja maansa pääministeri vuosina 1954–1981.

Shehu syntyi eteläisessä Albaniassa ja opiskeli 1930-luvulla Napolissa. Hän soti Espanjan sisällissodassa Garibaldin kansainvälisessä prikaatissa ja vietti vuodet 1939–1942 keskitysleirillä Ranskassa. Shehu toimi Albanian pääministerinä vuodesta 1954 kuolemaansa saakka. Shehun kuolema Tiranassa joulukuussa 1981 ilmoitettiin virallisesti itsemurhaksi, mutta Enver Hoxhan huhutaan ampuneen hänet Shehun vastustettua Hoxhan eristäytymispolitiikkaa. Itsemurha oli kielletty Albanian rikoslaissa, jonka vuoksi Shehu julistettiin "kansakunnan viholliseksi" ja haudattiin joutomaalle lähelle Ndroqin kylää Tiranan länsipuolelle. 

Mehmet Shehu oli Ismail Kadaren "Pasardhësi"-romaanin (2003) aiheena.   

Albanian pääministerit
Albanialaiset kommunistit
Espanjan sisällissodan sotilaat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
Martin Vučik’

Martin Vučik’ (, s. 7. elokuuta 1982 Skopje) on pohjoismakedonialainen pop-laulaja, rumpali ja lauluntekijä. Hän edusti maataan vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Make My Day" ja sijoittui seitsemänneksitoista.

Vučik’ syntyi ja aloitti koulunkäyntinsä Skopjessa. Hän aloitti rumpujensoiton 3-vuotiaana. Vučik’ on julkaissut kaksi sooloalbumia.

Albumit 
 Rano mi e da se vrzam (2002) 
 Muza (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset kotisivut  

Elävät henkilöt
Lauluntekijät
Pohjois-Makedonian euroviisuedustajat
Pohjoismakedonialaiset laulajat
Rumpalit
Vuoden 2005 euroviisuedustajat
Vuonna 1982 syntyneet
Floquet de Neu

Floquet de Neu (1964 Espanjan Guinea – 2003 Barcelona, Katalonia) oli maailman ainoa tunnettu albiino gorilla. Sen nimi Floquet de Neu on katalaanin kieltä ja tarkoittaa ”pientä lumihiutaletta”, mutta se tunnetaan myös espanjaksi nimellä Copito de Nieve ja englanniksi nimellä Snowflake.

Floquet de Neu syntyi Espanjan Guineassa vuonna 1964. Se löydettiin vuonna 1966, jolloin se pyydystettiin ja kuljetettiin Barcelonan eläintarhaan. Siellä se asui kolmen mustan naarasgorillan kanssa kuolemaansa asti. Floquet de Neu sai elämänsä aikana 21 jälkeläistä, joista kuusi selvisi aikuisiksi. Yksikään niistä ei kuitenkaan perinyt isänsä albinismia.

Floquet de Neu kuoli eläintarhassa vuonna 2003 ja oli kuollessaan liki 40-vuotias. Se on niin tunnettu eläin maailmalla, että vielä nykyäänkin Barcelonan korttikioskeissa myydään sen kuvalla varustettuja postikortteja. Floquet de Neu onkin Koko-gorillan ja Cheeta-simpanssin ohella yksi maailman tunnetuimmista apinoista. Lisäksi Barcelonan eläintarhassa asuu nykyäänkin Floquet de Neun lapsenlapsia.

Aiheesta muualla 

Kuuluisat apinat
Barcelonan historia
Banja Lukan yliopisto

Banja Lukan yliopisto () on yliopisto Banja Lukassa, Bosnia ja Hertsegovinassa. Se on perustettu vuonna 1975 ja koostuu kahdestatoista tiedekunnasta. Se on Bosnia ja Hertsegovinan toisen entiteetin, Serbitasavallan suurin yliopisto.

Banja Lukan yliopiston nykyinen rehtori on Dragoljub Mirjanic.

Tiedekunnat 
 Taiteiden tiedekunta
 Arkkitehtuurin ja maa- ja vesirakennusinsinööritaidon tiedekunta
 Taloustieteiden tiedekunta
 Sähköinsinööritaidon tiedekunta
 Filosofinen tiedekunta
 Konetekniikan tiedekunta
 Lääketieteellinen tiedekunta
 Maataloustieteellinen tiedekunta
 Oikeustieteellinen tiedekunta
 Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta
 Teknologian tiedekunta
 Metsätaloustieteellinen tiedekunta

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut  

Bosnia ja Hertsegovinan yliopistot
Saksankirveli

Saksankirveli (Myrrhis odorata) on sarjakukkaisiin kuuluva kasvi, jota käytetään mausteena. Se on saksankirvelien (Myrrhis) suvun ainoa laji. Ulkonäöltään se muistuttaa koiranputkea. Saksankirvelin voi taimena sekoittaa maustekirveliin (Anthriscus cerefolium).

Saksankirveli on lähtöisin Etelä-Euroopasta. Sitä on viljelty Suomessa vanhastaan lääke- ja maustekasvina. Se esiintyy melko harvinaisena mutta vakiintuneena viljelyjäänteenä tai -karkulaisena Etelä- ja Keski-Suomessa.

Saksankirveli tuoksuu ja maistuu lähinnä anikselta sekä jonkin verran myös lakritsilta. Saksankirvelistä voidaan käyttää mausteena lehtiä, juurta ja siemeniä. Lehdet sopivat vihannekseksi, ja varsinkin juuri on makea. Saksankirveli on yksi Chartreuse-liköörin mausteista, ja sitä on käytetty myös akvaviitin mausteena. Saksankirvelin tuoksun ja maun aiheuttavan haihtuvan öljyn pääainesosa on anetoli C10H12O).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Saksankirveli (Myrrhis odorata)
 ITIS: Myrrhis odorata 
 United States Department of Agriculture (USDA): Myrrhis odorata 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Myrrhis odorata 
 Gernot Katzer's Spice Pages: Cicely (Myrrhis odorata) 

Sarjakukkaiskasvit
Yrtit
Sitruunamelissa

Sitruunamelissa (Melissa officinalis) on sitruunalta tuoksuva pehmeälehtinen yrtti, jota käytetään yrttinä ja lääkekasvina. Sitä voi käyttää sekä pääruokien että jälkiruokien ja varsinkin erilaisten juomien maustamiseen ja koristeluun.

Sitruunamelissa kasvaa villinä Aasiassa, viljeltynä lähes koko Euroopassa. Se on monivuotinen, mutta Suomessa se talvehtii ulkona vain maan eteläisimmissä osissa. Sielläkin sen versot kuolevat pakkasten tullen, mutta maanalaisista osista nousee uusia keväällä. Lisäksi kasvi siementää itse ja leviää sekä kasvullisesti että siemenistä. Sitruunamelissa on myös hyvä mehiläiskasvi. Ulkonäöltään sitruunamelissa muistuttaa pienikokoista valkopeippiä.

Sitruunamelissan haihtuvat öljyt eli eteeriset öljyt koostuvat useista kymmenistä aineista, jotka osittain vaihtelevat kasvupaikan, korjuuhetken ym syiden johdosta. Sitruunamelissan haihtuvat öljyt koostuvat pääosin seuraavista yhdisteistä:
 beta-karyofylleeni, C15H24, CAS-numero 87-44-5
 beta-karyofylleeniepoksidi, C15H24O, CAS-numero 1139-30-6
 geraniaali eli sitraali a, C10H16O, CAS-numero 141-27-5
 geranioli, C10H18O, CAS-numero 106-24-1
 geranyyliasetaatti C12H20O2, CAS-numero 105-87-3
 linaloli C10H18O, CAS-numero 78-70-6
 metyyliheptenoni C8H14O, CAS-numero 409-02-9
 neraali eli sitraali b C10H16O, CAS-numero 106-26-3
 neroli C10H18O, CAS-numero 106-25-2
 sitronellaali C10H18O, CAS-numero 106-23-0
Suomalaisesta sitruunamelissan haihtuvasta öljystä on löytynyt melko runsaasti myös tymolia C10H14O (CAS-numero 89-83-8) ja karvakrolia C10H14O (CAS-numero 499-75-2), joita ei ole tyypillisesti tuotu esiin ulkomaisissa analyyseissä.

Käyttö 

Lehtien maku on raikas ja sitruunainen ja sopii erityisesti salaatteihin, teehen ja syötäväksi sellaisenaan. Kansanlääkinnässä sitä on käytetty rauhoittavana ja verenpainetta alentavana rohtona.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bertalan Galambosi, Marja Roitto: Pohjoisessa kasvatettujen yrttien aromisuus Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen julkaisuja MET 85, sivuja 114, 2006, ISBN 952-487-034-7 (painettu), ISBN 952-487-035-5 (verkkojulkaisu)
 Liber Herbarum II:Melissa officinalis (englanniksi)
 Den virtuella floran: Sitruunamelissa (Melissa officinalis) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Melissa officinalis 
 Flora of China: Melissa officinalis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Melissa officinalis 
 Gernot Katzer's spice pages: Lemon Balm (Melissa officinalis) 

Huulikukkaiskasvit
Yrtit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Viherminttu

Viherminttu (Mentha spicata) on huulikukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen pehmeälehtinen mintun tuoksuinen yrtti. Se kasvaa villinä Keski-Euroopassa ja viljeltynä myös pohjoisessa, muun muassa koko Suomessa. Se on maultaan vähemmän ärhäkkä kuin piparminttu, joten se sopii tuoreena ruokien koristeeksi ja mausteeksi. Englantilaiset säilövät minttua lampaanlihan lisäkkeeksi.

Viherminttu on kahden minttulajin eli harmaamintun (Mentha longifolia) ja omenamintun (Mentha rotundifolia) risteymä. Vihermintun kähärälehtistä muunnosta nimitetään kähärämintuksi (Mentha spicata var. crispa). Viherminttu voi myös risteytyä muiden minttujen kanssa. Piparminttu (Mentha × piperita) on vihermintun ja vesimintun (Mentha aquatica) risteymä.

Vihermintusta valmistetaan tislaamalla viherminttuöljyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Den virtuella floran: Viherminttu (Mentha spicata) 
United States Department of Agriculture (USDA): Mentha spicata 
Flora of China: Mentha spicata 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Mentha spicata 

Mintut
Risteymät
Roque Júnior

Roque Júnior (oik. José Vítor Roque Júnior, s. 30. syyskuuta 1976, Santa Rica do Sapucai, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan 186-senttinen Roque Júnior oli keskuspuolustaja.

Maailman eliittiin italialaisessa AC Milanissa noussut Roque Júnior tunnetaan kovana taklaajana. Uransa aikana hän on Milanin lisäksi edustanut mm. São Joséa, Palmeirasia, Leedsiä ja Sienaa. Seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Brasilian cupin voitto ja Copa Mercosurin voitto vuodelta 1998, Copa Libertadoresin voitto 1999 sekä Italian cupin, Mestarien liigan ja UEFA Super Cupin voitot vuodelta 2003.

Brasilian maajoukkueessa Roque Júnior pelasi 48 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän on voittanut "Selecaossa" maailmanmestaruuden MM-kisoissa 2002 ja Maanosaliittojen Cupin vuonna 2005. MM-kisoissa 2002 hän pelasi kuudessa Brasilian seitsemästä ottelusta, muun muassa loppuottelun kokonaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Roque Júnior FootballDatabase-tietokannassa 
Leverkusen who's who 

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Robert Metcalfe

Robert Melancton Metcalfe (s. 7. huhtikuuta 1946, Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen sovelletun matematiikan tohtori, insinööri ja yrittäjä. Hänet tunnetaan nimeään kantavasta Metcalfen laista. Hän on myös toinen Ethernet-verkkotekniikan kehittäjistä Xerox PARC:ssa. Vuonna 1979 hän perusti 3Com-yrityksen.

Metcalfelle on myönnetty Grace Murray Hopper -palkinto vuonna 1980 ja Yhdysvaltojen kansallinen teknologiamitali vuonna 2005.

Metcalfe muistetaan myös vuoden 1995 ennustuksestaan että internet kaatuu omaan mahdottomuuteensa vuoden sisään. Vuonna 1997 hän söi kuudennessa kansainvälisessä WWW-konferenssissa tehosekoittimessa pilkotun artikkelinsa. Kahdeksannessa kokouksessa hän ennusti uudelleen IT-kuplan romahtavan ennen vuoden 1999 loppua sekä Internetin ”gigaromahtavan” samaan aikaan. Samassa yhteydessä hän ennusti 60-luvun Unix-teknologiaan perustuvan Linuxin sekä kommunistis-utopistisen avoimen lähdekoodin liikkeen häviävän Windows 2000:n julkaisun myötä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
Yhdysvaltalaiset tietotekniikan kehittäjät
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Grace Murray Hopper -palkinnon saajat
Xeroxin henkilöstö
Chevy Chase

Cornelius Crane ”Chevy” Chase (s. 8. lokakuuta 1943 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Elokuvia, joissa hän on näytellyt, ovat Latvasta laho (Caddyshack, 1980), Nimeni on Fletch (Fletch, 1985), Mitäs me vakoojat (Spies Like Us, 1985) ja Kolme kaverusta (¡Three Amigos!, 1986) sekä National Lampoon’s Vacation -elokuvien sarja. Hän oli 1975–1976 Saturday Night Live -televisioshow’n alkuperäisiä esiintyjiä.

Chase juonsi syyskuussa 1993 alkanutta mutta lyhytikäiseksi jäänyttä Foxin myöhäisillan talk show -ohjelmaa The Chevy Chase Show’ta. Kriitikot tyrmäsivät ohjelman, ja Fox lopetti sarjan lokakuussa 1993.

Filmografia
Walk... Don’t Walk (1968)
The Groove Tube (1974)
Tunnel Vision (1976)
Foul Play (1978)
Oh! Heavenly Dog (1980)
Latvasta laho (1980)
Seems Like Old Times (1980)
Under the Rainbow (1981)
Modern Problems (1981)
Faijalla hommat hanskassa (1983)
Deal of the Century (1983)
Nimeni on Fletch (1985)
Mieletön kesis (1985)
Mitäs me vakoojat (1985)
Kolme kaverusta (1986)
The Couch Trip (1988)
Funny Farm (1988)
Caddyshack II (1988)
Fletch – hän elää (1989)
Joulupuu on kärvennetty (1989)
Nothing But Trouble (1991)
Memoirs of an Invisible Man (1992)
A Century of Cinema (1994, dokumentti)
Cops and Robbersons (1994)
Viikari vauhdissa (1995)
Vegas vie voiton (1997)
Dirty Work (1998)
Snow Day (2000)
Vacuums (2002)
Orange County (2002)
Bad Meat (2003)
Bitter Jester (2003, dokumentti)
Rent-a-Husband (2004)
Goose! (2004)
Funny Money (2005)
Ellie Parker (2005)
Your Mom (2006)
Zoom – Supersankariopisto (2006)
Hot Tub Time Machine – Kasarikankkunen (2010)
Not Another Not Another Movie (2011)
Loma (2015)
The Last Laugh (2019)
The Very Excellent Mr. Dundee (2020)

Aiheesta muualla 

 
 Short Bio Movieactors.com 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Amerikanenglantilaiset
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Lawrence Lessig

Lawrence Lessig (s. 3. kesäkuuta 1961) on oikeustieteen professori Stanfordin yliopistossa. Lessig on tutkinut erityisesti tekijänoikeus- ja tavaramerkkisäännöksiä internetin aikana.

Lessig suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) taloustieteessä Yalessa, hallinnossa Pennsylvanian yliopistossa, ylemmän filosofiasta Cambridgessa ja oikeustieteen maisterin tutkintoon verrattavissa olevan Juris Doctor -tutkinnon Yalessa. Ennen siirtymistään Stanfordiin hän hoiti Berkman-professuuria Harvardissa ja oli sitä ennen Chicagon yliopiston professori. Lessig edusti Eric Eldredia tapauksessa "Eldred vastaan Ashcroft", joka vastusti vuoden 1998 tekijänoikeuksien voimassaoloaikaa kahdellakymmenellä vuodella pidentänyttä Sonny Bono Copyright Term Extension Actia.

Lessing on perustanut Center for Internet and Societyn. Hän sai vuonna 2002 Free Software Foundationin FSF Award for the Advancement of Free Softwaren ja valittiin 2004 FSF:n johtokuntaan. Hän perusti Creative Commonsin ja on Electronic Frontier Foundationin johtokunnan jäsen. Scientific American -lehti nimitti hänet yhdeksi maailman viidestäkymmenestä huippunäkijästä.

Aiheesta muualla 

 Lessigin kotisivu

Yhdysvaltalaiset juristit
Yhdysvaltalaiset oikeustieteilijät
Yhdysvaltalaiset professorit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Avoimuuden edistäjät
Kaarlo Partanen

Kaarlo ”Kalle” Partanen (25. elokuuta 1915 Sortavala – 2. heinäkuuta 2006 Lahti) oli suomalainen raviohjastaja, ravivalmentaja, ravihevosten kasvattaja ja suomalaisen raviurheilun keskeinen vaikuttaja vuosikymmenien ajan.

Kalle Partasen isä oli sortavalalainen hevoskauppias ja äiti oli sveitsiläissyntyinen. Hänestä itsestään ei koskaan tullut hevoskauppiasta, koska hän oli omien sanojensa mukaan sellaiseen aivan liian rehellinen.

Kalle Partanen valmensi moninkertaiset ravikuninkaat Ero-Lohkon (1951–1979) ja Vieterin (1967–1984). Hän ohjasti Vieterin ravikuninkuuteen viisi kertaa (1973–1974 ja 1976–1978), ja Vieteri onkin Vekselin ja Vieskerin ohella kaikkien aikojen menestynein hevonen kuninkuusravien historiassa. Ero-Lohko kruunattiin kuninkaaksi Partasen ohjastamana neljä kertaa (1958–1961).

Kalle Partanen oli tunnettu ohjastaja ja persoonallisuus, joka hyvän ulosantinsa, suorapuheisuutensa ja vilkkaan karjalaisen luonteensa vuoksi tunnettiin ”Kausalan Cassiuksena” – Partasen koti ja ravitallit sijaitsivat Iitin Kausalassa.

Jouni Aallon toimittama elämäkertateos Ravikuninkaiden käskynhaltija perustuu Partasen 1980-luvulla Hevosurheilu-lehdessä julkaistuihin muistelmiin.

Kaarlo Partanen oli talvi- ja jatkosodan veteraani ja 50 prosentin sotainvalidi.

Aiheesta muualla
 Partasen haastattelu Suomen Hevosenomistajain Keskusliiton sivuilla 
 

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Suomalaiset ravivalmentajat
Prahan vanha juutalainen hautausmaa

Prahan vanha juutalainen hautausmaa on Prahan kaupungissa Tšekissä sijaitseva juutalainen hautausmaa. Se sijaitsee kaupungin juutalaiskorttelissa. Hautausmaa oli käytössä 1400-luvun puolivälistä vuoteen 1787 – ensimmäinen sinne haudattu oli vuonna 1439 kuollut runoilija ja tiedemies Avigdor Karo. Hautausmaalla on kaikkiaan noin 12 000 hautaa.

Kuuluisimpia hautausmaalle haudattuja henkilöitä ovat Rabbi Löw (oikealta nimeltään Yehuda ben Bezalel, k. 1609), Mordechai Maisel (k. 1601), David Gans (k. 1613) ja David Oppenheim (k. 1736).

Kuvagalleria

Lähteet

 http://www.pragueexperience.com/places.asp?PlaceID=597
 http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=2593

Aiheesta muualla

Prahan rakennukset ja rakennelmat
Juutalaiset hautausmaat
Milan Milutinović

Milan Milutinović (Милан Милутиновић, s. 19. joulukuuta 1942 Belgrad, Serbia) toimi Jugoslavian suuremman tasavallan, Serbian presidenttinä 1998-2002. Hän oli Jugoslavian suurlähettiläs ja ulkoministeri 1995–1998. Hän oli Slobodan Miloševićin läheinen liittolainen. Kun hänen kautensa presidenttinä päättyi joulukuussa 2002 hän antautui Entisen Jugoslavian kansainväliselle rikostuomioistuimelle.

Milutinović opiskeli Belgradissa, ja suoritti tutkinnon oikeustieteessä.

Jugoslavian ulkoministerinä hän otti osaa 1995 Daytonin neuvotteluihin, joissa saatiin viimein aikaan rauhansopimus.

Miloševićin toisen ja viimeisen sallitun kauden päättyessä vuoden 1997 presidentinvaalien kaksi ensimmäistä äänestyskertaa hylättiin, koska äänestysprosentti jäi liian alhaiseksi. Kahden kerran jälkeen sosialistipuolue vaihtoi ehdokkaansa Lilićista Milutinovićiin. Hän ei ollut kovin tunnettu ehdokas, koska oli palvellut pitkään lähettiläänä Kreikassa, mutta hän sai viimein 59,23 % äänistä äänestysprosentin ollessa vain vähän yli vaaditun (50,98 %). Vaaleja boikotoivat puolueet ja radikaalipuolueen vastaehdokas Vojislav Šešelj esittivät syytöksiä vaalivilpistä.

Asemassaan presidenttinä hänestä tuli puolustusneuvoston jäsen. Presidenttinä hänellä oli paljon valtaa, mutta tosiasiassa hän tuskin uskalsi panna vastaan ja todellisen vallan katsottiin olevan Miloševićilla.

Presidenttinä Milutinović nautti diplomaattista koskemattomuutta, joka päättyi 2002 lopussa. Haagissa yritetään todistaa hänen tienneen Jugoslavian liittoarmeijan sotarikoksista ja ettei hän tehnyt tarpeeksi niiden estämiseksi ja syyllisten rankaisemiseksi. Milutinovićin mukaan hän oli vain keulakuva, jolla oli hyvin vähän valtaa asioiden kulkuun. 

Milutinovićin oikeudenkäynti alkoi 10. heinäkuuta 2006.
Sotarikostuomioistuin vapautti Milutinovićin 26.2.2009. Syyttäjät olivat vaatineet Milutinovićille 20 vuoden vankeusrangaistusta, mutta tuomioistuin julisti hänet syyttömäksi.

Lähteet
 Profile: Milan Milutinovic (BBC)

Serbialaiset poliitikot
Sotarikossyytteistä vapautetut
Presidentit
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt