Martin Wetzer

Paul Martin Wetzer (7. elokuuta 1868 Pfronten, Baijeri – 29. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen jalkaväenkenraali ja juristi, joka toimi Suomen sisällissodassa valkoisten Hämeen Ryhmän ja Länsiarmeijan komentajana. Hän oli myös Viron vapaussotaan osallistuneiden suomalaisten vapaaehtoisten komentajana vuonna 1919.

Ura ennen Suomen itsenäisyyttä
Martin Wetzerin vanhemmat olivat luotsihallituksen insinööri Martin Wetzer ja Amalie Schramm. Teatterinjohtaja Konni Wetzer oli Martin Wetzerin veli.

Wetzer kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1882–1889 ja valmistui aliluutnantiksi. Hän palveli Suomen kaartissa vuosina 1889–1906 ja yleni luutnantiksi 1893, alikapteeniksi 1897 sekä kapteeniksi 1901. Hän myös suoritti Helsingin yliopistossa voimistelunopettajan tutkinnon vuonna 1898. Kun Suomen kaarti lakkautettiin vuonna 1905, lakkautuspalkalle joutunut Wetzer alkoi opiskella Helsingin yliopistossa oikeustiedettä. Valmistuttuaan oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1910 hän toimi asianajajana vuoteen 1914. Hän oli asianajotoimisto Wetzer & Wahlbergin osakas Viipurissa 1910–1917 ja sai varatuomarin arvon 1913.

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914 Wetzer liittyi vapaaehtoisena Venäjän armeijaan. Hän oli 46-vuotiaana vanhimpia maailmansodan aikana Venäjän armeijaan reservin ulkopuolelta liittyneistä vapaaehtoisista suomalaisupseereista. Saapuessaan lokakuussa 1914 rintamalle hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Wetzer toimi kahden ensimmäisen sotavuoden aikana pataljoonankomentajana Galitsiassa, Karpaateilla, Liettuassa ja Valko-Venäjällä. Kunnostauduttuaan Naklon taistelussa hänet ylennettiin toukokuussa 1915 everstiksi. Hän oli lokakuusta 1916 alkaen 257. jalkaväkirykmentin komentajana ja elokuusta 1917 alkaen 65. divisioonan prikaatinkomentajana Bukovinassa. Hänet palkittiin sodan aikana Pyhän Yrjön miekalla ja useilla muilla kunniamerkeillä.

Wetzer jätti käytännössä Venäjän armeijan jo ennen vuoden 1917 lokakuun vallankumousta saapumalla lomalle Helsinkiin ja jättämällä palaamatta rintamalle, sillä hän katsoi vallankumouksen torjumisen Suomessa tärkeämmäksi. Hän oli keskustellut Suomen tulevaisuudesta jo kesällä 1917 kenraali Gustaf Mannerheimin kanssa. Virallisesti Wetzerille myönnettiin ero Venäjän armeijasta joulukuussa 1917. Suomessa hän liittyi sotilaskomitean jäseneksi.

Suomen sisällissota
Wetzeristä tuli heti Suomen sisällissodan alussa tärkeä henkilö valkoisen armeijan organisoimisessa, sillä hän oli ylipäälliköksi nimitetyn kenraali Mannerheimin läheinen ystävä. Muodostaessaan esikuntansa tammikuussa 1918 Mannerheim nimitti Wetzerin ensimmäiseksi esikuntapäällikökseen. Wetzer sai myös johtaa sodan ensimmäisenä päivänä venäläisten aseistariisuntaa Vaasassa, jossa oli Etelä-Pohjanmaan suurin venäläinen varuskunta.

Jo 5. helmikuuta Wetzer siirrettiin Hämeen Ryhmän komentajaksi ja hän sai vastuulleen keskeisen Vilppulan rintaman, jossa punaiset toistuvasti hyökkäsivät päästäkseen valtaamaan rautateiden risteyspaikkana strategisesti tärkeän Haapamäen. Hämeen Ryhmä torjui punaisten hyökkäykset Vilppulassa, mutta ei kyennyt aloittamaan suunniteltua etenemistä kohti Tamperetta ennen kuin eversti Karl Wilkmanin komentama Jämsän Ryhmä iski punaisten selustaan Orivedellä ja pakotti nämä perääntymään. Wetzerin komentama ryhmä oli kuitenkin avainasemassa Tampereen valtauksessa huhtikuun alussa. Ratkaisevassa vaiheessa maalis–huhtikuun vaihteessa kaikki Tampereen keskikaupungille idästä ja etelästä hyökänneet joukot alistettiin Wetzerille. Hänet ylennettiin Tampereen valtauksen jälkeen kenraalimajuriksi.

Kun valkoisten sodanjohto organisoitiin uudelleen, Wetzeristä tuli 7. huhtikuuta koko Länsiarmeijan komentaja, ja hänen vastuullaan olivat Lempäälän, Tuuloksen, Lammin ja Hämeenlinnan suunnalla käydyt taistelut sodan viimeisinä viikkoina.

Myöhempi ura
Wetzer erosi vakinaisesta palveluksesta kesäkuussa 1918. Hän liittyi tammikuussa 1919 vapaaehtoisena Viron armeijaan ja toimi kolmen kuukauden ajan kaikkien vapaaehtoisten suomalaisjoukkojen komentajana. Hän joutui tällöin pahoihin ristiriitoihin Pohjan Poikain rykmenttiä komentaneen eversti Hans Kalmin kanssa. Virolaiset eivät luottaneet Wetzeriin, koska häntä pidettiin baltiansaksalaisen aatelin ja valkoisten venäläisten etujen puolustajana, joka pyrki tukemaan Virosta käsin Mannerheimin suunnitelmaa hyökkäyksestä Pietariin. Hyödyntämällä virolaisten saksalaisvastaisuutta Kalm sai aikaiseksi Wetzerin tosiasiallisen syrjäyttämisen, joka tosin verhoiltiin terveysmatkaksi kotimaahan.

Palattuaan Suomeen Wetzer toimi Suomen armeijan 3. Divisioonan komentajana 1919–1920 ja 2. Divisioonan komentaja 1921–1925. Välillä hän oli vuoden ajan asianajotoimisto Antell & Söderhjelmin palveluksessa. Hän oli myös Neuvosto-Venäjän ja Suomen välisen aselepovaltuuskunnan puheenjohtaja vuonna 1920 ja puolustusrevision jäsen 1923–1926. Kun vaatimukset vanhojen tsaarinupseerien väistymisestä lisääntyivät 1920-luvun puolivälissä, Wetzer erosi armeijasta vuonna 1925 ja sai eronsa yhteydessä kenraaliluutnantin arvon. Jalkaväenkenraaliksi hänet ylennettiin 1928.

Sotilasuransa jälkeen hän työskenteli Helsingin raastuvanoikeudessa notaarina 1926 ja oikeusneuvosmiehenä 1927–1938. Eläkevuosinaan hän oli 1938–1945 Teollisuuden Keskinäisen Palovakuutusyhtiön palveluksessa. Talvi- ja jatkosodan aikana 1939–1944 Wetzer toimi ylipäällikön erikoistehtävissä, mikä tarkoitti pääasiassa kunniamerkkien jakamista sotasairaaloissa haavoittuneille sotilaille.

Perhe
Wetzerin puolisona oli vuodesta 1897 vapaaherratar Ingrid Marie Silfverhjelm, jonka isä oli kenraalimajuri Paul Erik Silfverhjelm. Heille syntyi vuonna 1906 yksi poika.

Katso myös 
 Viron Avustamisen Päätoimikunta

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset kenraalit
Suomen sisällissodan valkoiset
Suomalaiset juristit
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet