joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Erkki Kuoppamäki

Erkki Kuoppamäki (s. 1941) on suomalainen arkkitehti, joka toimi vuodesta 1976 vuoteen 2001 asuntomessuja järjestävän Osuuskunta Suomen Asuntomessujen toimitusjohtajana. Hän on koulutukseltaan tekniikan lisensiaatti, ja vuonna 2001 hänelle myönnettii rakennusneuvoksen arvonimi. Vuonna 2000 Kuoppamäki valittiin Vuoden asuntovaikuttajaksi.

Nuorena Erkki Kuoppamäki pelasi jääpalloa Suomen maajoukkueessa ja jalkapalloa mestaruussarjatasolla Mikkelin Palloilijoissa.

Teoksia
Ajankuvia & suuntalinjoja: asuntomessut 1970–2000. Yhdessä Juha Salmen kanssa, Suomen Asuntomessut 2001. ISBN  978-951-96303-1-1.
Rakentavin terveisin Erkki Kuoppamäki. Kooste kirjeenvaihdosta. Rakennustieto 2015. ISBN 978-952-267-093-9.

Lähteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset jääpalloilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomen rakennusalan vaikuttajat
Diana Hacıyeva

Diana Haciyeva (Azeriksi: Diana Hacıyeva) (s. 13. kesäkuuta 1989, Mariupol, Ukrainan SNT) on azerbaidžanilainen laulaja. Hän tekee usein yhteistyötä kahden kaverinsa kanssa yhtyeessä nimeltä DiHaj. Haciyeva edusti Azerbaidžania kappaleella "Skeletons" vuoden 2017 Euroviisuissa Kiovassa. Diana pyrki edustamaan Azerbaidžania myös vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Azerbaidžanilaiset laulajat
Azerbaidžanin euroviisuedustajat
Vuoden 2017 euroviisuedustajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1989 syntyneet
Helen Marten

Helen Marten on brittiläinen taiteilija. Hän sai vuoden 2016 Turner-palkinnon. Palkintoa pidettiin yleisesti ansaittuna, lukuun ottamatta Iso-Britannian entistä opetusministeriä Michael Govea, jonka mielestä palkinto on ”muodikasta roskaa” ja kuvaa ”nykyajan traagista tyhjyyttä”. Vähän sitä ennen Marten sai Hepworth Prize for Sculpture -palkinnon. Guardian mukaan Marten on ”kiistatta Iso-Britannian kiinnostavin nuori taiteilija”.

Lähteet

Brittiläiset kuvanveistäjät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Harriet Finne-Soveri

Harriet Finne-Soveri (s. 1953) on suomalainen geriatri, joka on vuodesta 2014 toiminut Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) tutkimusprofessorina. Terveydenhoitoon liittyvien tehtävien ohella Finne-Soveri toimi televisiotoimittajana vuosina 1992–2000 ja esiintyi etenkin ikääntyville suunnatussa ohjelmasarjassa Tiistaitiima. Nuoruudessaan hän näytteli suositussa televisiosarjassa Naapurilähiö (1969–1976).

Helsingin yliopistossa suorittamiensa lääketieteen opintojen jälkeen Finne-Soveri toimi läpi 1980-luvun terveyskeskuslääkärinä ja jatkoi samalla erikoistumistaan vanhustenhoitoon. Hän valmistui geriatrian erikoislääkäriksi 1994 ja lääketieteen tohtoriksi 2003. Vuodesta 2009 hän on toiminut Helsingin yliopiston geriatrian dosenttina.

Finne-Soveri toimi Kustaankartanon vanhustenkeskuksen johtajana 2001–2004 ja samalla Helsingin sosiaaliviraston ylilääkärinä 2000–2010. Vuodesta 2009 hän toimi THL:n ikäihmisten palvelut -yksikön päällikkönä, kunnes hänet nimitettiin laitoksen tutkimusprofessoriksi 2014. Vuonna 2015 Finne-Soverista tuli Helsingin sosiaali- ja terveysviraston palvelualueiden ylilääkäri.

Tunnustukset
Vuonna 2001 Harriet Finne-Soveri valittiin Vuoden naiseksi, vuonna 2002 Vuoden puhujaksi ja vuonna 2006 Vuoden geriatriksi. Vuonna 2003 hän sai Johannes Linnankoski -säätiön kulttuurimitalin.

Lähteet

Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset lapsinäyttelijät
Suomalaiset televisiotoimittajat
Suomalaiset professorit
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Kuka pelkää mustaa miestä? (kirja)

Kuka pelkää mustaa miestä? on Ari Wahlstenin kirjoittama rikosromaani, jonka tapahtumat sijoittuvat Helsinkiin. Se ilmestyi vuonna 2016 ja on Wahlstenin esikoisdekkari.

Tarinassa amerikkalais-suomalainen musta yksityisetsivä Kit Karisma saa toimeksiannon helsinkiläiseltä monimiljonääriltä ja joutuu sukeltamaan Kulosaaren hienostoalueilta syvälle alamaailman syövereihin. 

"Ari Wahlstenin uusin aluevaltaus on rikosromaani, joka tekee rohkean tempun. Kuka pelkää mustaa miestä? yhdistelee amerikkalaisen kovaksikeitetyn rikosromaanin asetelmia ja asenteita brittihenkiseen salapoliisitarinaan. Komeus sijoittuu Helsinkiin." -Helsingin Sanomat 10.04.2016

Aiheesta muualla 
 Kosmos
 Kirjavinkit
 Suomi lukee

Vuoden 2016 kirjat
Suomalaiset rikosromaanit
Lumimies (kirja)

Lumimies on Ari Wahlstenin kirjoittama dekkari, joka ilmestyi vuonna 2016. Se on Wahlstenin järjestyksessään toinen rikosromaani.

Tarinassa yksityisetsivä Kit Karisma palaa ratkomaan Helsingin alamaailman rikoksia omintakeiseen tyyliinsä, joka venyttää lain rajoja ja herättää närkästystä virkavallassa. Hän lähtee selvittämään huumekuvioihin sotkeutuneen pojan katoamista tämän äidin toimeksiannosta ja joutuu mukaan peliin, jossa hengenlähtö on lähellä tavan takaa.

Lumimies sai ylistävän vastaanoton. Suomen dekkariseuran lehti Ruumiin kulttuuri vertasi Wahlstenia itseensä Raymond Chandleriin, ja HelMetin sivuilla kirjalle povattiin jopa Lasiavain-palkintoa.

“Kahden dekkarin perusteella sen uskaltaa jo sanoa: Ari Wahlsten on todellinen onnenpotku suomalaiselle rikoskirjallisuudelle. Hän on sisäistänyt amerikkalaisen kovaksikeitetyn dekkarin perinteen, tuonut tyylilajin tähän päivään, ujuttanut sekaan brittihenkistä juonta ja sijoittanut tapahtumat Helsinkiin. Hatunnoston arvoinen teko. “ – Ruumiin kulttuuri 3/2016

Aiheesta muualla 
 Kosmos
 Kirjavinkit

Vuoden 2016 kirjat
Suomalaiset romaanit
Johannes Teologin kirkko (Ateena)

Johannes Teologin kirkko () on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun lopulla tai 1100-luvun alussa. Se on omistettu Johannes Teologille. Perimätiedon mukaan ne kaksi tykkiä, joilla Francesco Morosinin johtamat venetsialaiset ampuivat Parthenonia Akropoliin piirityksen aikaan vuonna 1687, oli sijoitettu kirkon pihalle. Nykyisin kirkko toimii Rangavaksen Pyhän Nikolaoksen kirkon alaisena kappelina.

Pieni kirkko sijaitsee Akropoliin pohjoispuolella Plákan vanhassakaupungissa Erotokrítou- ja Erechthéos-katujen kulmassa. Se on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on nartheks sekä tyypillistä keskibysanttilaista ateenalaista tyyliä edustava kahdeksankulmainen kupoli. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Kirkon rakentamisessa on hyödynnetty antiikin aikaisten rakennusten, kuten mahdollisesti jonkun temppelin, pylväitä ja muita osia. Kirkon seinämaalaukset ovat mahdollisesti peräisin 1200-luvulta. Ne esittävät muun muassa valtaistuimella istuvaa Neitsyt Mariaa Kristus-lapsi sylissään, Kristuksen taivaaseenastumista sekä ratsastavaa pyhimystä, todennäköisesti Pyhää Yrjöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Pyhien ruumiittomien kirkko (Ateena)

Pyhien ruumiittomien kirkko () on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se on omistettu ”pyhille ruumiittomille voimille” eli enkeleille. 1800-luvulla kirkkoon lisättiin lisäsiipiä ja kellotorni, niin ettei se juurikaan muistuttanut bysanttilaista kirkkoa. Kirkko  palautettiin bysanttilaiseen asuunsa vuosina 1959–1960.

Pieni kirkko sijaitsee Thiseíon kaupunginosassa Ermoú-kadun varrella kirkosta nimensä saaneella Plateía Agíon Asomáton -aukiolla. Kirkko on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaistyylinen kahdeksankulmainen kupoli. Sisältä kupolia tukee neljä pylvästä. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Kirkon koristelussa on arabialaisia ja islamilaisia vaikutteita, mikä lienee seurausta arabialaisten kauppiaiden yhteisön olemassaolosta kaupungissa tuohon aikaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ateena)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko () eli Venäläinen Pyhän Kolminaisuuden kirkko tai Ateenan venäläinen kirkko, alun perin Lykodemoksen Vapahtajan kirkko (Σωτήρα Λυκοδήμου, Sotíra Lykodímou), on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa. Se on nykyisin Ateenan venäläisortodoksinen kirkko.

Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella noin vuonna 1031. Samalla paikalla oli aiemmin ollut varhaiskristillinen basilikakirkko, joka puolestaan oli rakennettu roomalaisaikaisen kylpylän paikalle. Nykyinen kirkko oli alun perin omistettu Vapahtajan kirkastumiselle. Sen rakennuttajaksi mainitaan eri versioissa Lykodemos (Lykodímos) tai Nikodemos (Nikodímos); näistä nimeä Lykodemos pidetään yleensä oikeana muotona. Tämän vuoksi kirkko on tunnettu nimellä Lykodemoksen Vapahtajan kirkko.

Kirkko toimi bysanttilaisella ja osmanivallan aikana Panagía Sotíra Lykodímou -luostarin pääkirkkona (katholikon). Rakennus vaurioitui Francesco Morosinin johtamien venetsialaisten hyökkäyksessä vuonna 1687 sekä maanjäristyksessä vuonna 1701. Kirkon ympärillä olleet luostarirakennukset purettiin, kun osmanit linnoittivat kaupunkia vuonna 1780. Kirkko kärsi vaurioita myös Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1827. Venäläiset ostivat kirkon vuonna 1847, minkä jälkeen se kunnostettiin tsaari Aleksanteri II:n tuella. Samalla kirkkoon lisättiin kellotorni. Siitä lähtien se on ollut kaupungin venäläisyhdyskunnan käytössä. Kirkko omistettiin Pyhälle Kolminaisuudelle.

Kirkko sijaitsee Sýntagman kaupunginosassa Filellínon-kadulla jonkin verran etelään Sýntagma-aukiosta. Se on Ateenan suurin säilynyt bysanttilaisaikainen rakennus ja huomattavan suuri kaupungin muihin samalta aikakaudelta peräisin oleviin kirkkoihin verrattuna. Kirkossa on suuri kahdeksankulmainen kupoli. Sisätilat on koristeltu pääosin 1800-luvun venäläistä tyyliä edustavilla seinämaalauksilla, mutta myös aikaisemmista bysanttilaisaikaisista maalauksista on joitakin jäänteitä. Kirkon julkisivu on tehty cloisonné-tyylillä suurista kivistä ja punaisista tiileistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Kimmo Luttinen

Kimmo ”Sir” Luttinen on suomalainen metallimusiikin rumpali ja Impaled Nazarenen perustajajäsen, jonka rumpalina hän toimi vuosina 1990–1995. Hänen muita yhtyeitään ovat olleet mm. Beherit, Catamenia, Terveet Kädet ja The Black League.

Vuonna 1995 Impaled Nazarenen äänittäessä Hamnasnas -minialbumia Ahti Kortelaisen Tico Tico Studiossa hän ajautui konfliktiin yhtyeen silloisen basistin, Taneli Jarvan kanssa, mikä johti Luttisen eroamiseen tai potkuihin sekä välirikkoon hänen vanhemman veljensä, yhtyeen laulajan Mikan kanssa. Vuotta myöhemmin Luttinen perusti yhtyeen Isänmaa, jossa hän lauloi ja soitti kaikki instrumentit. Yhtye julkaisi yhden demon, Yli peltojen, vetten ja tunturien, joka sisälsi alun perin Impaled Nazarenen julkaisematta jääneelle albumille kirjoitettuja kappaleita. Vuonna 2010 vantaalainen levy-yhtiö Primitive Reaction julkaisi albumin uudelleen CD- ja 7"-vinyyliformaateissa.

Luttisen tuoreimpia projekteja on Kimmo & The All My Ex’s Live in Texas, joka on julkaissut mm. kantriversion hänen Impaled Nazarenelle säveltämästään kappaleesta ”Ghettoblaster”.

Lähteet 

Suomalaiset metallimusiikin rumpalit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Timo Kilpiö

Timo Kilpiö (s. 25. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1968 ja valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1975. 

Kilpiö on osallistunut lukuisten kansallisesti ja kansainvälisesti merkittävien kohteiden suunnitteluun.

Kilpiön työura alkoi vuonna 1969 Aulis Blomstedtin arkkitehtitoimistossa. Sittemmin hän on työskennellyt myös Severi Blomstedtin ja Aarne von Boehmin arkkitehtitoimistoissa.

Aulis ja Severi Blomstedtin kanssa Kilpiö suunnitteli Suomenlinnan Kustaanmiekassa sijaitsevan ravintola Walhallan laajennuksen ja korjauksen. Alun perin Helsingin olympialaisiin vuonna 1952 avatun ravintolan muutostyöt valmistuivat vuonna 1983. Helsingin edustalla sijaitseva Suomenlinnan linnoitussaari on UNESCOn maailmanperintökohde.

Vuonna 1983 Kilpiö aloitti Arkkitehdit NRT:llä. Uudiskohteiden lisäksi Kilpiö on osallistunut toimiston lukuisten peruskorjauskohteiden suunnitteluun. Jälkimmäisiä ovat mm. Aarne Ervin suunnittelema Helsingin yliopiston Porthania sekä Alvar Aallon suunnittelemat Helsingin kulttuuritalo ja Espoon Otaniemessä sijaitseva Teknillisen korkeakoulun päärakennus. Porthanian peruskorjaushankkeelle myönnettiin vuonna 2007 Europa Nostra -palkinto. Kilpiö toimi kohteen sisustusarkkitehtina.

Lukuisten kiintokalusteiden lisäksi Kilpiö on suunnitellut tuotteita teolliseen tuotantoon ja mm. Audio-Kaluste Oy:n Fysla-auditoriotuoli on Kilpiön käsialaa. Arkkitehdit NRT:n eri yliopistokohteissa Kilpiö on suunnitellut lukuisia laboratorioita ja kehitellyt näille uudentyyppisiä kalustejärjestelmiä.

Matkailua harrastavan Kilpiön erityisen kiinnostuksen kohteena ovat köysiradat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 UNESCOn maailmanperintöluettelo
 Europa Nostra palkitut 2006 
 Arkkitehdit NRT Oy
 Ravintola Walhalla

Suomalaiset sisustusarkkitehdit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Dark Matter (televisiosarja)

Dark Matter on kanadalainen science fiction -televisiosarja, jonka loivat 
Joseph Mallozzi ja Paul Mullie. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan.

Ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkoi Syfyn kanavalla kesäkuussa 2015. Toinen kausi esitettiin vuoden 2016 aikana ja kolmas kausi vuoden 2017 aikana.

Syfy päätti lopettaa sarjan syyskuussa 2017. Tämä herätti fanien keskuudessa paljon suuttumusta muun muassa Syfyn Twitter-tilillä, sillä sarjan suosio ja katsojaluvut eivät antaneet ymmärrettävää syytä sarjan lopettamiseen.

Juoni 
Avaruusalus Razan miehistö herää aluksella ilman muistikuvaa keitä he ovat. He nimeävät itsensä numeroin yhdestä kuuteen ja alkavat selvittää omia tarinoitaan yhdessä aluksen androidin kanssa.

Näyttelijät

Tuotanto 
Sarjan kuvaukset aloitettiin Torontossa 9. tammikuuta 2015. Toisen kauden kuvaukset aloitettiin 9. joulukuuta 2015 ja kolmannen kauden 18. marraskuuta 2016.

Tuotantokaudet

Arvostelut 
Rotten Tomatoesin 12 arvostelijaa antoivat sarjalle arvosanaksi 58 %, kun sivuston käyttäjät antoivat arvosanaksi 88 %. Metacritic antoi sarjalle pisteet 58/100.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Dark Matter Syfyn sivuilla  
 Dark Matter Spacen sivulla 
 

2010-luvun televisiosarjat
Kanadalaiset scifi-sarjat
Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat
CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat
Syfyn televisio-ohjelmat
Jaan Kärner

Jaan Kärner (27. toukokuuta 1891 Kirepi, Tartumaa – 3. huhtikuuta 1958 Tartto) oli virolainen runoilija, kirjailija ja päätoimittaja.

Maanviljelijän poikana syntynyt Kärner kävi viisivuotisen ministeriumikoulun ja jatkoi myöhemmin opintojaan Moskovassa Šanjavskin yksityisessä yliopistossa, jossa hän opiskeli historiaa. Vuodesta 1910 Kärner toimi lehtimiehenä Tallinnassa, Tartossa ja Viljandissa. Vuosina 1927–1929 ja uudelleen 1944–1946 Kärner toimi Looming-kirjallisuuslehden ja vuosina 1936–1938 Tänapäev-lehden päätoimittajana.

Kärner pakeni Viron saksalaismiehitystä 1941–1944 Neuvostoliittoon. Hän joutui keskeyttämään työuransa vuonna 1946 sairauden vuoksi. Hän kuoli Tartossa 1958.

Kolme Kärnerin runoa on suomennettu vuonna 1940 ilmestyneeseen kokoelmaan Eestin runotar : virolaisen lyriikan antologia.

Teoksia

Romaaneja
1923: Bianka ja Ruth, runoromaani
1930: Naine vaesest maailmast
1930: Unustatud Emajõgi
1931: Moodne orjus
1934: Soodoma kroonika
1935: Kadunud aegade hämarusest, muistelmat
1936–37: Tõusev rahvas I–II
1938: Tuuled pöörduvad läände
1938: Pidu kestab
1939: Öösiti kumavad linnad

Runokokoelmia
1913: Tähtede varjud
1919: Maises ringis
1921: Aja laulud
1925: Lõikuskuu
1926: Õitsev sügis	
1928: Rändur vilistab
1929: Tormilüüra
1932: Inimene ristteel
1936: Sõna-sütega
1939: Käidud teedelt
1943: Kodumaa käsk
1944: Viha, ainult viha

Lähteet

Virolaiset kirjailijat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Virolaiset toimittajat
Zetor (yhtye)

Zetor on helsinkiläis-vantaalais-porvoolainen rockyhtye, jonka aktiivisin ura osui vuosille 1985-1990. Yhtyeen ohjelmisto koostuu pääasiassa 1970-luvun iskelmäpopista, jota on muokattu lähemmäs tuon aikakauden rock-ilmaisua. Asianmukainen pukeutuminen on myös ollut alusta asti yhtyeelle tärkeää. Zetor tunnetaan ehkä parhaiten albumistaan Lihakenkä  (Välilevy VILU 2), jonka kansikuvaa varten rakennettiin sananmukaisesti lihakenkä  teurasjätteistä mm. hanhen peräosasta. Kuva päätyi teokseen Koko hajanainen kuva, Suomalaisen taiteen 80-luku (tekijät Marja-Terttu Kivirinta, Ilppo Pohjola, Leena-Maija Rossi) WSOY, Porvoo 1991.

Yhtyeen julkaistu tuotanto käsittää albumin lisäksi kolme singleä. (Tuplalive-single sisältäen kappaleet Apinamies, Kun loit elämälle pohjaa, Unisatu ja Tankeros love sekä lp-julkaisun Väinämöinen/ Haltin häät)

Zetor on esiintynyt televisiossa :

Tähdet Tähdet , Kolmostv 1988

Yölinja, Yle TV2 1989

Zoo,Yle 1 1991

2000-luvulla yhtye on keikkaillut harvakseltaan, lähinnä vanhojen fanien vuosipäivillä.

Jäsenet 
Aktiivikokoonpano vuonna 2016:
 Alpo Natra – laulu 
 Aivo K. Eiffel – kosketinsoittimet 
 Didoe  Goldshower a.k.a. Pietu – kitara 
 Kallo – laulu ja tanssi
 Roger Heponen – bassokitara ja laulu
 Pekka Karsee – rummut 
Muita pitkäaikaisia jäseniä:
 Paroni  a.k.a. Isä Timo – laulu 
 Pugh Rökeffekt  a.k.a. Voitto Risti – rummut 
 Kärpäslätkäkoira  a.k.a. Mitro – rummut

Lähteet 
 Jee jee jee – suomalaisen rockin historia. Bruun, Lindfors, Luoto, Salo, WSOY, Porvoo 1998, ss 391, 396, 464

Aiheesta muualla 
 Yle.fi Zetor pelasti Finnhitsejä 1970-luvun lahkeissa (Elävä arkisto)

Suomalaiset rockyhtyeet
Suoarabit

Suoarabit ( ʻArab al-Ahwār "Soiden arabit"), myös Maʻdān (), ovat olleet Etelä-Mesopotamian suomaiden asukkaita. Suoarabeja on asunut Irakissa ja Iranissa. Suoarabit ovat perimältään arabeja, ja heidän uskontonsa on yleensä sunnalaisuus, shiialaisuus tai mandealaisuus. Suoarabien pääelinkeinoja olivat alueesta riippuen maanviljely ja karjankasvatus. Kalastusta suoarabit yleensä väheksyvät.  
Suoarabit asuivat vetisillä soilla vuoteen 1991, jolloin Saddam Husseinin hallinto kuivatti suot vastauksena etelän shiiamuslimien kapinoihin. Vuoden 2003 jälkeen suoarabit ovat osaksi palanneet aiemmille asuinsijoilleen, ja entisiä suoalueita on uudestaan tulvitettu.

Lähteet 

Irakin etniset ryhmät
Lab Rats: Elite Force

Lab Rats: Elite Force on yhdysvaltalainen television scifi-komediasarja, joka sai ensi-iltansa Disney XD:llä 2. maaliskuuta 2016. Sarjan ovat luoneet Chris Peterson ja Bryan Moore. Sen on tuottanut Britelite Productions, joka on Disney XD:n komediatuottaja. Lab Rats: Elite Force on yhdistetty spin-off-sarja Disney XD:n tuottamista sarjoista Lab Rats ja Mighty Med.

Sarja seuraa Elite Force -ryhmää, joka on bionisten sankareiden ja supersankareiden muodostama joukko. He ovat lupautuneet jäljittämään rikollisia ja pelastamaan maailmaa.

Rooleissa 

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Lastenohjelmat
Disney XD:n televisio-ohjelmat
Åre (laskettelurinne)

Åre (aiemmin Sälen) on laskettelurinne Hammarbybackenin talviurheilukeskuksessa Tukholmassa Ruotsissa.

Åre-rinteessä järjestetään alppihiihdon maailmancupin kaupunkiparipujottelukilpailuja. Rinne nimettiin Sälenistä Åreksi vuonna 2018.

Lähteet
Hammarbybacken skistar.com 
Weather and slopes – Hammarbybacken  skistar.com 
Skidåkning mitt i city skistar.com 
World Cup Stockholm WorldCupStockholm.com 
Results – Stockholm fis-ski.com 

Ruotsin laskettelurinteet
Alppihiihdon maailmancupin rinteet
Tukholman urheilupaikat
Pyhän haudan kirkko (Ateena)

Pyhän haudan kirkko () tai Pyhien palkattaparantajien kirkko (Ναός Αγίων Αναργύρων Κολοκυνθοί, Naós Agíon Anargýron Kolokynthoí) on jälkibysanttilainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Kirkko on rakennettu noin vuonna 1600. Sen paikalla on ollut varhaisempi, 500-luvulla rakennettu kirkko. Se puolestaan oli rakennettu antiikin aikaisen Afroditelle omistetun temppelin paikalle. Bysanttilaisella ajalla paikka oli Palaiologos-suvun hautapaikkana kaupungissa. Kirkko muutettiin vuonna 1651 osaksi luostaria. Alun perin se on ollut omistettu Pyhille Palkattaparantajille (Ágioi Anárgyroi). Kirkon lisänimi Kolokynthoí viittaa luostarin perustajaan Dimítrios Kolokýnthikseen. Luostari oli alun perin nunnaluostari ja vuodesta 1700 lähtien munkkiluostari.

Vuodesta 1760 lähtien kirkko on ollut Jerusalemin patriarkaatin omistuksessa ja se toimii Jerusalemissa sijaitsevan Pyhän haudan kirkon metokhion-kirkkona eli eräänlaisena edustustokirkkona Ateenassa. Luostarin keljat toimivat edustuston asuintiloina vuoteen 1858 saakka, jolloin lähellä sijaitseva erillinen Pyhän haudan eksarkaatin edustustorakennus valmistui. Kirkko kunnostettiin vuonna 1858 sekä vuosina 1972–1973.

Kirkko sijaitsee Prytaneíou- ja Erechthéos-katujen kulmauksessa Plákan vanhassakaupungissa Akropolis-kukkulan pohjoispuolella. Arkkitehtuuriltaan kirkko on yksilaivainen tynnyriholvattu kirkko. Sen arkkitehtuuri on saanut vaikutteita ajan osmaniarkkitehtuurista. Nykyisen muotonsa kirkko sai vuoden 1858 kunnostusten yhteydessä.

Pyhän haudan kirkko on keskeisessä osassa vuosittaista pääsiäisenviettoa Ateenassa. Jerusalemin Pyhän haudan kirkossa syttynyt Pyhä tuli tuodaan pääsiäisyönä lentokoneella Ateenaan ja edelleen kirkkoon, missä se jaetaan edelleen ihmisten kynttilöihin. Toinen merkittävä tapahtuma on Kristuksen hautakuvan saatto edellisenä päivänä eli Suuren viikon perjantaina (pitkäperjantaina) pitkin Plákan katuja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Pyhän Katariinan kirkko (Ateena)

Pyhän Katariinan kirkko (; myös Naós Agías Ekaterínis) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Pyhän Katariinan kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Sen paikalla on aiemmin ollut varhaiskristillinen basilikakirkko, joka puolestaan oli rakennettu antiikin aikaisen Artemiille omistetun temppelin paikalle. Nykyinen kirkko oli alun perin omistettu Pyhille Theodoroksille (Ágioi Theódoroi). Vuonna 1767 luostarista tuli Siinain Pyhän Katariinan luostarin alainen metokhion-kirkko eli eräänlainen edustustokirkko, ja se omistettiin Pyhälle Katariinalle (Agía Aikateríni). Kirkko vaurioitui pahoin Kreikan vapaussodan aikana ja oli välillä käyttämättömänä. Se kunnostettiin ja otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1882. 1900-luvulla sitä ovat käyttäneet erityisesti nk. Vähän-Aasian katastrofin jälkeen kaupunkiin evakkoina muuttaneet.

Kirkko sijaitsee Plákan kaupunginosassa Chairefóntos-kadulla lähellä Lysikrateen muistomerkkiä. Arkkitehtuuriltaan se on risti neliössä -kirkko, jonka kupolia tukee neljä pylvästä. Kupoli on tyypillinen keskibysanttilaista ateenalaista tyyliä edustava pieni kahdeksankulmainen kupoli. Myöhemmin kirkkoon on tehty lukuisia muutoksia ja laajennoksia, ja sen bysanttilainen luonne tulee nykyisin ilmi ainoastaan kupolissa ja osassa julkisivua. Kirkon rakentamisessa on käytetty antiikin aikaisten rakennusten osia. Kirkkoon liittyy kaksi kappelia, joista oikeanpuoleinen on omistettu Pyhälle Antoniokselle ja vasemmanpuoleinen Pyhälle Sofialle ja tämän kolmelle tyttärelle.

Aivan kirkon vieressä on näkyvissä antiikin aikaisia raunioita, mukaan lukien kaksi pystyssä säilynyttä joonialaista pylvästä sekä arkkitraavia. Pylväät ovat olleet osa peristyylipihaa. Ne on tehty Hymettos- ja Pentelikon-vuorten marmorista ja niiden korkeus on noin 4,6 metriä. Alueella on ollut muun muassa Hadrianuksen aikana rakennettu kylpylä. Kirkon lähistöä on ehdotettu yhdeksi antiikin Ateenan arkaaisen Prytaneionin paikaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Ateenassa
Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ateena)

Pyhän Nikolaoksen kirkko (; myös Agíou Nikoláou tou Rangavá) eli Rhangabeksen/Rangavaksen Pyhän Nikolaoksen kirkko on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Pyhän Nikolaoksen kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla todennäköisesti noin vuosina 1040–1050. Se on omistettu Pyhälle Nikolaokselle. Kirkon rakennuttaja on ollut Rhangabes (myös Rangavas, Ragkavás) -sukua, mistä se on saanut lisänimensä. Suvun kuuluisin jäsen on keisari Mikael I Rhangabes. Erään tulkinnan mukaan nimi olisi periytynyt paikalla aikaisemmin olleesta, 800-luvulla rakennetusta kirkosta, jonka olisi rakentanut Mikaelin poika Theofylaktos. Se puolestaan olisi rakennettu antiikin aikaisen temppelin paikalle. Pyhän Nikolaoksen kirkko oli alun perin yksityinen ja myöhemmin se tuli kaikkien kaupunkilaisten käyttöön. Kirkko oli keskiajan Ateenassa merkittävä ja sen mukaan nimettiin sekä ympäröivä alue että läheinen kaupunginmuurin portti.

Kirkko sijaitsee Prytaneíou- ja Epichármou-katujen risteyksessä Plákan kaupunginosassa Anafiótikan alueen alapuolella. Arkkitehtuuriltaan se on risti neliössä -kirkko, jonka kupolia tukee neljä pylvästä. Kupoli on tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaista tyyliä edustava pieni kahdeksankulmainen kupoli. Myöhemmin vuoden 1838 jälkeen kirkkoon tehtiin lisäyksiä, joiden myötä se menetti suuren osan bysanttilaisesta luonteestaan. Siihen lisättiin muun muassa nartheks, kellotorni, erillinen kappeli sekä muita osia. Kirkko kunnostettiin ja palautettiin osittain alkuperäiseen asuunsa vuosina 1979–1980.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Vapahtajan kirkko (Ateena)

Vapahtajan kirkko () eli Kottákiksen Vapahtajan kirkko (Σωτείρα του Κοττάκη, Soteíra tou Kottáki tai Αγία Σωτήρα, Agía Sotíra) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Vapahtajan kirkon ydin on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 900-luvun lopulla tai 1000-luvun alussa, ja se on Ateenan vanhimpia säilyneitä kirkkoja. Alun perin kirkko oli omistettu Neitsyt Marialle (Panagía Sotíra) ja nykyisin Vapahtajan kirkastumiselle. Lisänimensä kirkko on saanut Ateenassa 1700-luvulla ja jo kauan ennen tätä vaikuttaneesta Kottákisten suvusta. Kirkko käsi suuria vaurioita Kreikan vapaussodassa 1800-luvun alkupuolella, ja se kunnostettiin tämän jälkeen. Vuosina 1827–1855 kirkko toimi kaupungin veneläisortodoksisena kirkkona ennen kuin läheinen Lykodemosten Vapahtajan kirkko otettiin tähän käyttöön.

Kirkko sijaitsee Plákan kaupunginosassa Kydathenaíon- ja Sotíros-katujen kulmauksessa. Kirkko on arkkitehtuuriltaan risti neliössä ja sen itäpäässä on kolme apsista. Kirkkoon on ajan kuluessa, erityisesti vuosina 1908–1917, tehty suuria muutoksia ja lisäyksiä, ja se muistuttaa nykyasussaan vain pieneltä osaltaan bysanttilaista kirkkoa. Kellotorni lisättiin vuonna 1908.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan kirkot
Bysanttilaiset kirkot
Vladimir Beekman

Vladimir Beekman (23. elokuuta 1929 Tallinna – 3. lokakuuta 2009 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja kääntäjä.

Autonkuljettajan poika Vladimir Beekman opiskeli 1948–1953 Tallinnan teknillisessä korkeakoulussa. Hän toimi kustannustoimittajana vuoteen 1956 asti, jolloin jäi vapaaksi kirjailijaksi. 

Beekman kirjoitti paljon sekä runoutta että proosaa. Sen lisäksi hän vironsi kirjallisuutta useasta kielestä, muun muassa ruotsista. Hän on kääntänyt useita Astrid Lindgrenin ja Tove Janssonin lastenkirjoja. Lisäksi hän on tehnyt elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä.

Beekmanin proosa oli aluksi matkakirjoja ja nuortenkirjoja. Myös hänen romaaneissaan on usein vaikutteita hänen maailmanmatkoiltaan. Romaanin Transiitreisija (”Transitmatkustaja”, 1967) tapahtumapaikkana on kansainvälinen lentokenttä. Groteski ja satiirinen Eesli aasta (”Aasin vuosi”, 1979) sijoittuu kuvitteelliseen pieneen saarivaltioon, jonka vallitsevia arvoja ovat kulutus ja voitontavoittelu. Näistä poikkeaa Ja sada surma (”Ja sata kuolemaa”, 1978), dokumenttiaineistoon pohjautuva sotaromaani, joka sijoittuu kesään 1941.

Vuosina 1971–1976 Beekman toimi Viron neuvostotasavallan kirjailijaliiton johtokunnan ensimmäisenä sihteerinä ja vuodesta 1983 puheenjohtajana. Vuonna 1976 hän sai Viron SNT:n ansioituneen kirjailijan arvon.

Vladimir Beekman oli naimisissa kirjailija Aimée Beekmanin kanssa.

Teoksia

Runokokoelmat
Laul noorusest (1952)
Tee ellu (1955)
Tuul kanarbikus: luuletusi 1956–1957 (1958)
Linnutee (1960)
Sinine tulp (1965)
Olematu puu: luuletusi 1965–1968 (1969)
Rüsinatund (1971)
Pühvliluht (1974, valikoima)
Lõpp ja algus (1989)

Muistelmat
 Alles see oli... (2008), ISBN 9789985626443

Romaanit
Kurbade kivide linn (1966)
Transiitreisija (1967)
Öölendurid (1975)
Ja sada surma (1978) 
Eesli aasta (1979) 
Koridor (1982)

Suomennettuja runoja
Antologiassa Viron kirjakieli, toim. Pertti Virtaranta & Seppo Suhonen,  suom. Johanna Laakso, Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1975, 2. uudistettu p. ISBN 951-717-400-4  Runot ovat kokoelmasta Rüsinatund vuodelta 1971.
 Omituista (Kummaline)
 Sukupuu (Sugupuu)
 Uskollisuus (Truudus)

Lähteet

Virolaiset kirjailijat
Virolaiset runoilijat
Virolaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Virolaiset kielenkääntäjät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Gareth Edwards

Gareth James Edwards (s. 1. kesäkuuta 1975 Nuneaton, Warwickshire, Englanti) on brittiläinen elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, elokuvaaja, lavastaja ja erikoistehosteiden suunnittelija. Hänet tunnetaan parhaiten ohjaamistaan elokuvista Monsters (2010), Godzilla (2014) ja Rogue One: A Star Wars Story (2016).

Aiheesta muualla 

 

Vuonna 1975 syntyneet
Brittiläiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat
Brittiläiset elokuvaajat
Erikoistehosteiden suunnittelijat
Elävät henkilöt
Muswell Hill

Muswell Hill on kaupunginosa Pohjois-Lontoossa, 9 kilometriä Charing Crossista ja Lontoon Citystä pohjoiseen. Se sijaitsee enimmäkseen Haringeyn kaupunkipiirin alueella, mutta aivan sen pohjoisin osa sijaitsee Barnetin puolella. Vuonna 2011 Muswell Hillissä asui vajaat 28 000 henkilöä.

Monitoimirakennus Alexandra Palace sijaitsee osittain Muswell Hillin alueella.

Haringey
Lontoon kaupunginosat
Koidulankivi

Koidulankivi on siirtolohkare ja muistomerkki Loppijärven rannalla Lopella. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen omisti kiven luonaan Lopen Leppälahdessa yhdessä isänsä Johann Voldemar Jannsenin kanssa vierailleelle virolaiselle runoilijalle Lydia Koidulalle. Vuonna 1973 Loppi-seura kiinnitti kiveen Lyydia Koidulaa esittävän reliefin, jonka veisti virolainen kuvanveistäjä Juta Eskel.

Lähteet

Lopen luonto
Suomen siirtolohkareet
Suomen muistomerkit
Suomen patsaat ja veistokset
Verneri Vähäkangas

Verneri Vähäkangas (s. 17. huhtikuuta 1998 Mustasaari) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti SM-liigajoukkue Vaasan Sportia. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Vähäkangas pelasi lähinnä A-nuorissa.

Ura

Seuraura
Vähäkangas on Vaasan Sportin oma kasvatti. Hän oli kaudella 2013–2014 B-nuorten Mestiksessä joukkueensa paras maalintekijä 23 osumallaan. Kaudella 2014–2015 Vähäkangas pelasi polvivamman vuoksi vain kymmenen ottelua. Kaudella 2015–2016 hän oli Sportin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12+21=33.

Vähäkangas pelasi kaudella 2016–2017 Sportin SM-liigajoukkueessa harjoitusotteluita. Liigadebyyttinsä hän teki 10. joulukuuta 2016 Saimaan Palloa vastaan. Vähäkangas sai ottelussa jääaikaa 10.09 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Markus Kankaanperän tekemään maaliin. Vähäkangas pelasi kauden aikana SM-liigassa kuusi runkosarjaottelua.

Kaudella 2017–2018 Vähäkangas jatkoi Sportin SM-liigaringissä, mutta hän ei pelannut kauden aikana kuitenkaan otteluakaan myöskään seuran A-nuorissa loukkaantumisen vuoksi.

Maajoukkueura
Vähäkangas on pelannut neljä poikien maaottelua.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Sportin pelaajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikko Aspa

Mikko Aspa on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten black metal -yhtye Clandestine Blazen solistina. Aspa laulaa myös ranskalaisessa Deathspell Omegassa, johon hän liittyi vuonna 2003. Hänen muita projektejaan ovat muun muassa melumuusiikkia esittävät Clinic of Torture, Grunt, Nihilist Commando, Pain Nail sekä RAC-yhtye Vapaudenristi, joissa hän laulaa ja soittaa kaikkia instrumentteja. Tämän lisäksi Vapaudenristillä on nykyisin kokoonpano konserttiesiintymisiä varten. Lisäksi Aspa on tehnyt yhteistyötä puolalaisen black metal -yhtye Mgłan kanssa.

Aspa kiinnostui musiikista hyvin nuorena. Hän nauhoitti nauhoitti ja julkaisi omaa musiikkiaan ensimmäisen kerran 15-vuotiaana. Hän on maailmankatsomukseltaan radikaali nihilisti. Hänet on usein yhdistetty mediassa äärioikeistolaiseksi, muttei ole itse kommentoinut asiaa.

Aspa pitää kotikaupungissaan Lahdessa Sarvilevyt-levykauppaa. Hän omistaa myös Northern Heritage -ja Freak Animal -levymerkit. Aspaa on myös haastateltu vuonna 2011 julkaistussa suomalaista black metal -musiikkia käsittelevässä dokumenttielokuvassa Loputon Gehennan liekki.

Lähteet 

Suomalaiset metallimusiikin laulajat
Suomalaiset metallimusiikin basistit
Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Suomalaiset metallimusiikin rumpalit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Nimettömät seksiaddiktit

Nimettömät seksiaddiktit () on kahdentoista askeleen ohjelma seksiriippuvuudesta toipumiseen. SAA on myös kansainvälinen liike, jonka jäsenten päämääränä on pysyä seksuaalisesti raittiina ja auttaa tässä toisia seksiaddikteja. Liike toimii paikallisina ryhminä kuten esikuvansa AA-liike, eli nimettömät alkoholistit.

Historia 
SAA:n juuret ovat 1977 Yhdysvaltojen Minneapolisissa Lake Harriet:n rannalla venevajassa alkaneissa kokouksissa. Kokousten vakiintuessa yhteen iltaan viikossa jotkin jäsenet tunsivat tarvetta tavata toisensa useammin. Tällöin perustettiin viikoittaiset aamiaistapaamiset. Osallistujista suurin osa työskenteli terveydenhuollon parissa ja he olisivat halunneet suositella ryhmää myös asiakkailleen. Ongelmaksi muodostui ajatus olla asiakkaiden kanssa samoissa kokouksissa. Tämän vuoksi perustettiin kolmas ryhmä jota terapeutit pystyivät suosittelemaan asiakkailleen. Ryhmät kasvoivat ja jakautuivat uudelleen ja uudelleen. Kun perustettiin komitea koordinoimaan ryhmien välistä toimintaa, voidaan sanoa Sex Addicts Anonymousin saaneen alkunsa. Sittemmin SAA on levinnyt ympäri maailman.

Toiminta 
Toiminnan ydin on viikoittaiset kokoukset, joihin osallistutaan vain etunimellä. Kokouksia voidaan pitää myös puhelimella. Vuonna 2018 on kokoontunut neljä ryhmää Helsingissä ja yksi Tampereella. 

Nimettömien seksiaddiktien jäsenyydelle ei ole muita vaatimuksia kuin halu lopettaa pakonomainen seksuaalinen käyttäytyminen. Tällä periaatteella on haluttu varmistaa, että kuka tahansa riippumatta esimerkiksi yhteiskunnallisesta asemastaan, sukupuolestaan, iästään tai uskontokunnastaan voi hakea apua. Jäsenmaksua ei ole vaan toiminnan kulut kuten tilavuokrat katetaan jäsenten ja ulkopuolisten lahjoituksilla. SAA ei pidä jäsenistöstään luetteloa, mutta toipuvat seksiaddiktit, jotka käyvät SAA:n kokouksissa, kutsuvat itseään SAA:n jäseniksi tai SAA:laisiksi.

Osallistumista pohtivalle liike tarjoaa Minäkö addikti -testin, joka voi auttaa selvittämään, tarvitseeko apua seksuaalisuutensa kanssa. Samaa kartoittavaa seksiriippuvuustestiä tarjoaa myös A-klinikkasäätiön päihdelinkki. Riippuvuus on monitulkintainen asia ja sen määrittely vaatii huolellisuutta ja varovaisuutta.

Nimettömät seksiaddiktit ei pidä itseään uskonnollisena vaan hengellisenä liikkeenä. SAA:ssa puhutaan Jumalasta tai korkeammasta voimasta, jonka jokainen ryhmän jäsen määrittelee itse. Korkeampi voima voi olla myös ei-uskonnollinen asia, kuten SAA-ryhmä itse.

Katso myös 
 Kansainväliset kotisivut
 SAA Suomi – Nimettömät seksiaddiktit
 Englanninkielinen Nimettömät seksiaddiktit Suomessa 
 Nimettömät seksi- ja rakkausriippuvaiset
 Nimettömät seksiholistit

Lähteet 

Kansainväliset järjestöt
Emmeth Törrönen

Emmeth Salo (ent. Törrönen, s. 1998) on suomalainen voimanostaja ja vuoden 2018 penkkipunnerruksen maailmanmestari.
Törrönen tunnettiin aiemmin etunimellä Susanna.
Hän kilpailee voimanostossa IPF-liiton juniorien alle 72 kilon sarjassa. Hän pitää hallussaan sekä sarjan -72 kg että sarjan -84 kg alle 19-vuotiaiden ME-tuloksia (112 kg ja 115 kg) klassisessa eli raw penkkipunnerruksessa. Törrönen paransi juniorien maailmanennätystä toukokuussa 2018 Vantaalla järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa. Uusi klassisen penkkipunnerruksen ME-tulos alle 84 kg sarjassa on nyt siis 132,5 kg. Törrönen on voittanut tähän mennessä yhdeksän nuorten MM-kultamitalia ja lähes kaikissa arvokisoissaan hän on nostanut ME-raudat. Hän on parantanut sarjan 84 kg nuorten maailmanennätystä klassisessa penkkipunnerruksessa vuodesta 2013 lähtien 15 kg. Jo 15-vuotiaana hän nosti naisten SE-lukemat 105 kg, joita hän on kohentanut jo lukemiin 133 kg. Voimanoston ohessa Törrönen harrastaa yleisurheilua. Hänellä on useita Suomen ikäkausimestaruuksia sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa, ja hän sijoittui Kalevan kisojen kuulafinaalissa kahdeksanneksi jo 16-vuotiaana. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Utrechtissa vuonna 2013 Törrönen sijoittui kuulantyönnön finaalissa viidenneksi.

Lähteet 

Suomalaiset voimanostajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Snorri Einarsson

Snorri Einarsson (s. 21. helmikuuta 1986) on norjalais-islantilainen maastohiihtäjä.

Einarsson on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2010 alkaen. Ensimmäisen kisansa hän hiihti Oslossa 13. maaliskuuta 2010 ollen 32:s 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Einarsson osallistui Tour de Skille 2010–2011 ja 2012–2013, joista ensimmäisellä hän oli kokonaistuloksissa 30:s ja toisella keskeytti. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 27:nneksi Rukan Nordic Opening -tapahtuman kokonaiskilpailussa marraskuussa 2017. Yksittäisellä etapilla hän on ollut parhaimmillaan 18:s Val di Fiemmessä 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Tour de Skillä 8. tammikuuta 2011.

Skandinavia Cupissa Einarsson kilpaili vuosina 2004–2014. Hän voitti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun Inarissa 24. helmikuuta 2013 ja saavutti lisäksi kaksi kakkos- ja neljä kolmossijaa. Parhaimmillaan Einarsson oli kokonaiskilpailun toinen kaudella 2012–2013.

Norjan-mestaruuskilpailuissa Einarsson saavutti hopeaa yhdistelmäkilpailussa Vossissa 28. tammikuuta 2012 häviten voittaneelle Martin Johnsrud Sundbylle 53,5 sekuntia. 

Lahden MM-kisoissa 2017 Einarsson sijoittui yhdistelmähiihdossa sijalle 39 ja 15 km perinteisellä sijalle 43.

Keväällä 2016 Einarsson ilmoitti aikovansa hakea Islannin kansalaisuutta, jotta hänen olisi mahdollista päästä kilpailemaan olympialaisissa 2018. Lahden MM-kisoissa 2017 Einarsson kilpaili jo Islannin joukkueessa. Einarssonin isä on islantilainen ja äiti norjalainen.

Lähteet 

Norjalaiset maastohiihtäjät
Islantilaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Aliona Savchenko

Aliona Savchenko (; s. 19. tammikuuta 1984 Kiova, Ukraina) on ukrainalaissyntyinen saksalainen pariluistelija.

Ura
Entisen luisteluparinsa Robin Szolkowyn kanssa he voittivat urallaan kaksi olympiapronssia (2010, 2014), viisi maailmanmestaruutta (2008, 2009, 2011, 2012, 2014), neljä euroopanmestaruutta (2007, 2008, 2009, 2011), neljä Grand Prix Finalia (2007, 2010, 2011, 2013) ja kahdeksan Saksan mestaruutta (2004–2009, 2011, 2014). 

Hänen toinen luisteluparinsa oli ranskalainen Bruno Massot. Hänen kanssaan he voittivat Olympiakultaa vuoden 2018 talviolympialaisissa ja maailmamestaruuden 2018. He saavuttivat pronssia vuoden 2016 ja hopeaa 2017 maailmanmestaruuskisoissa sekä hopeaa vuosien 2016 ja 2017 euroopanmestaruuskisoissa. He voittivat vuoden 2016 sekä 2018 Saksan mestaruuden.

Yksityiselämä
Hän meni naimisiin brittiläisen Liam Crossin kanssa vuonna 2016.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Isuresults.com: Aliona Savchenko / Robin Szolkowy 

Saksalaiset taitoluistelijat
Ukrainalaiset taitoluistelijat
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Blue & Lonesome

Blue & Lonesome on The Rolling Stonesin 2. joulukuuta 2016 ilmestynyt 23. studioalbumi. Kolmessa päivässä äänitetty levy palautti yhtyeen takaisin sen blues-juurille. Levystä tavoiteltiin spontaania, ja musiikki taltioitiin livenä ilman päällekkäisäänityksiä.

Yhtyeen jäsenten vanha ystävä Eric Clapton soittaa kitaraa kahdessa kappaleessa. Hän sattui olemaan levyn äänitysten aikaan läheisessä studiossa nauhoittamassa omaa albumiaan.

Kappaleet

Arvostelut 
 Kaaoszine: 10/10
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

The Rolling Stonesin albumit
Vuoden 2016 albumit
J. Cole

J. Cole (oik. Jermaine Lamarr Cole, s. 28. tammikuuta 1985) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti ja tuottaja.

Hän syntyi Saksassa, mutta kasvoi Fayettevillessä Pohjois-Carolinassa. Cole julkaisi ensimmäisen mixtapensa The Come Upin vuonna 2007, minkä jälkeen hän julkaisi vielä kaksi mixtapea. Hän solmi levysopimuksen Jay-Z:n yhtiön Roc Nationin kanssa vuonna 2009 ja julkaisi esikoisalbuminsa Cole World: The Sideline Storyn vuonna 2011. Cole julkaisi uuden albumin nimeltä K.O.D 20. huhtikuuta 2018. Cole on kertonut, että albumin nimellä on kolme eri merkitystä: Kill our demons, Kids on drugs ja King overdosed. Cole on perustanut Dreamville -levy-yhtiön.

Cole on kertonut, että hänen uuden albuminsa nimi tulee olemaan The Fall Off. Hän kertoo työskentelevänsä sen parissa nyt.

Diskografia

Studioalbumit 
 Cole World: The Sideline Story (2011)
 Born Sinner (2013)
 2014 Forest Hills Drive (2014)
 4 Your Eyez Only (2016)
 K.O.D (2018)
 The Off-Season (2021)

Mixtapet 
 The Come Up (2007)
 The Warm Up (2009)
 Friday Night Lights (2010)
 Revenge of the Dreamers (feat. Dreamville, 2014)

Lähteet 
 http://www.hotnewhiphop.com/JCole/profile/
 http://rap.about.com/od/artists/p/J-Cole-Bio.htm
 http://www.npr.org/2011/11/01/141910346/j-cole-an-upstart-rapper-speaks-for-himself
 http://www.allmusic.com/artist/j-cole-mn0001089515/discography

Viitteet

Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Afroamerikkalaiset
Punaisen kuoleman naamio

Punaisen kuoleman naamio () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Edgar Allan Poen novelli. Novellissa seurataan prinssi Prosperon pyrkimyksiä välttyä vaaralliselta rutolta, joka tunnetaan Punaisena kuolemana. 

Kauhunovellit
Romantiikka
Naapurustotyö

Naapurustyötyö tarkoittaa menetelmiä, joiden avulla erityisryhmien asumisyksiköt integroidaan osaksi asuinaluetta. Tavoitteena on uusien asukkaiden sopeutuminen asuinalueelle, ympäröivään yhteiskuntaan ja sen eri toimintoihin sekä naapurustojen sopeutuminen uusiin asukkaisiin sekä alueen turvallisuuden ja viihtyvyyden lisääminen. Naapurustotyöstä on puhuttu Suomessa myös asuinaluelähtöisenä ympäristötyönä tai ympäristötyönä.

Naapurustotyö Suomessa 
Naapurustotyö on kehittynyt Suomessa samanaikaisesti asunto ensin -periaatetta noudattavan pitkäaikaisasunnottomuutta vähentävän politiikan kanssa. Naapurustotyön menetelmiä ovat kehittäneet asunto ensin -periaatetta noudattavia asumisyksiköitä perustaneet organisaatiot kuten Helsingin Diakonissalaitos ja Sininauhasäätiö. Monikulttuuristen ja monimuotoisten asuinalueiden turvallisuuden ja viihtyvyyden parantamiseen pyrkivää naapurustotyötä on kehittänyt Suomen Pakolaisapu ry:n Naapuruussovittelun keskus.

Katso myös 
 Asunnottomuus
 Nimby
 Syrjäytyminen

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 https://www.innokyla.fi/web/malli3696057
Asuminen
Suomen Teatteriopisto

Suomen Teatteriopisto perustettiin vuonna 1995 Tampereen Komediateatterin yhteyteen. Vuosina 1995-2004 opisto toimi Tampereen Komediateatterin oppilaskoulun nimellä. Teatteriopisto tarjoaa teatteri-ilmaisun perusopetusta niin harrastajille kuin ammattiin aikovillekin. Opistolla on noin 50 päiväopiskelijaa kerrallaan ja noin 150 teatteriharrastajaa viikoittain. Tiloina toimii Komediateatterin lisäksi lähistöllä sijaitseva Hovi. Teatteriopiston rehtorina toimii Panu Raipia ja toiminnanjohtajana Teemu Ojala.

Ammattiin ohjaava koulutus 
Ammattiin ohjaavassa koulutuksessa on kolme suuntautumisvaihtoehtoa: näyttelijäntyön peruslinja, näyttelijäntyön jatkolinja ja musiikkiteatteripainotteinen näyttelijäntyön peruslinja. Näyttelijäntyön peruslinjalla annetaan monipuolista näyttelijäntyön opetusta: improvisaatio, tanssi, laulu, teatterimiekkailu, akrobatia, puhetekniikka, dramaturgia, teatterihistoria sekä pääaineena näyttelijäntyö. Musiikkiteatterilinjalla opetuksen pääpaino on tanssissa, laulussa ja näyttelijäntyössä. Näyttelijäntyön jatkolinjalla syvennetään ensimmäisen vuoden opintoja sekä valmistetaan kaksi opinnäytetyötä.

Opetusta harrastajille 
Teatteri-ilmaisun opetusta annetaan harrastajille ikäryhmittäin. Alle kymmenenvuotiaat opiskelevat puolitoista tuntia viikossa ja sitä vanhemmat kolme tuntia viikossa. Suomen Teatteriopiston ryhmiä on Tampereella, Ylöjärvellä ja Lempäälässä. Vuosittain teatterin harrastajia näissä ryhmissä on yli 200.

Teatteriopiston entisiä oppilaita 
Suomen Teatteriopiston oppilaita on monissa teatterialan ammateissa. Näyttelijöinä toimivat mm. Johanna Kokko, Anu Niemi, Maija Siljander, Joni Kuokkanen, Ville Orttenvuori, Heidi Niemi, Pekka Hänninen, Ella Mustajärvi, Seppo Paajanen, Helena Puska, Jere Riihinen, Pauliina Puurila, Juha Lagström, Janne Turkki, Heidi Rantakeisu, Mikko Töyssy, Armi Toivanen, Suvi Hurme, Panu Mikkola ja Antti Lang.

Lähteet 
Musiikkiteatteripainotteinen peruslinja. Suomen Teatteriopisto 2016. Viitattu 13.12.2016.

Näyttelijäntyön jatkolinja. Suomen Teatteriopisto 2016. Viitattu 13.12.2016.

Opetusta harrastajille. Suomen Teatteriopisto 2016. Viitattu 13.12.2016.

Opiskelu. Suomen Teatteriopisto 2016. Viitattu 13.12.2016.

Oppilaita vuosien varrelta. Suomen Teatteriopisto 2016. Viitattu 13.12.2016.

Teatterin historia. Tampereen Komediateatteri 2015. Viitattu 13.12.2016.

Teatterikoulut
Meri-Lapin Matkailu

Meri-Lapin Matkailu Oy koordinoi Simon kunnan, Tervolan kunnan, Kemin kaupungin, Keminmaan kunnan ja Tornion kaupungin matkailun yhteismarkkinointia ja myyntiä. Yhtiö toimii alueorganisaationa ja Meri-Lapin alueen matkailun edunvalvojana. Yrityksen omistavat mainitut kunnat ja kaupungit 25% ja alueen yritykset 75 %. Meri-Lapin Matkailu Oy perustettiin vuonna 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Meri-Lapin matkailu kotisivu

Matkailualan yritykset
Suomalaiset yritykset
Muhammad V (Malesia)

Muhammad V (s. 6. lokakuuta 1969), oikealta nimeltään Muhammad Faris Petra, oli Kelantanin sulttaani ja Malesian kuningas eli Yang di-Pertuan Agong tammikuuhun 2019 jolloin hän erosi.. Hän seurasi Kelantanin sulttaanina isäänsä Ismail Petraa vuonna 2010. Hän astui Malesian kiertävään kuninkaanvirkaan vuonna 2016.. Muhammad V luopui kruunusta 6. tammikuuta 2019.

Hän oli Malesian ensimmäinen Yang di-Pertuan Agong joka on luopunut kruunusta. Hän meni naimisiin Miss Moskovan Oksana Vojevodinan kanssa marraskuussa 2018 ja heille syntyi 21. toukokuuta 2019 Ismail Leon -niminen poika. Lehtitietojen mukaan Muhammad V jätti avioerohakemuksen vaimostaan 1. heinäkuuta 2019.

Lähteet

Malesian kuninkaat
Kelantanin sulttaanit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Fagervall

Markus Eino Fagervall (s. 5. lokakuuta 1982 Kiiruna) on ruotsalainen laulaja. Hän voitti Idol 2006 -kilpailun vuonna 2006. 

Markus Fagervallin äiti on suomalainen ja isä on kotoisin Tornionlaaksosta Ruotsin puolelta. Hän on sukua Markus Krunegårdille, Susanna Heikille ja Suvi Teräsniskalle.

Fagervall lauloi Liquid Scarlet -rockyhtyeessä. Hän on julkaissut kaksi sooloalbumia Echo Heart (2006) ja Steal My Melody (2008). Duettoalbumi The Silence Tony Björkenvallin kanssa ilmestyi syyskuussa 2013.

Diskografia

Albumit
 Liquid Scarlet (Liquid Scarletin kanssa, 2004)
 II (Liquid Scarletin kanssa, 2005)
 Echo Heart (2006)
 Steal My Melody (2008)
 The Silence (Tony Björkenvallin kanssa, 2013)

Lähteet 
Kylli-Nivan sukuseura
rateyourmusic.com
allmusic.com
allmusic.com The Silence

Viitteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1982 syntyneet
Ruotsalaiset muusikot
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Elävät henkilöt
Alphonce Simbu

Alphonce Felix Simbu (s. 14. helmikuuta 1992) on tansanialainen maratoonari. 

Simbu sijoittui Maputon Afrikan kisoissa 2011 kahdeksanneksi 10 000 metrillä. Hän edusti maataan vuoden 2015 yleisurheilun MM-kisojen maratonilla, sijoittuen 12:nneksi ajalla 2.16.58, ja samana vuonna järjestetyissä maastojuoksun MM-kisoissa, missä hänen sijoituksensa oli 48. Rio de Janeiron olympialaisissa vuonna 2016 hän sijoittui maratonilla viidenneksi ajalla 2.11.15. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti uransa ensimmäisen arvokisamitalin juoksemalla maratonin kolmanneksi ajalla 2.09.51. Dohan MM-maratonilla 2019 hän oli kuudestoista. Hän saavutti samana vuonna sotilaiden maailmankisoissa hopeaa maratonilla. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui maratonilla seitsemänneksi. Hän saavutti Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hopeaa maratonilla ajalla 2.12.29.

Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradat 
Lähde:

Lähteet 

Tansanialaiset kestävyysjuoksijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt