joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
MacPherson-pyöräntuenta

MacPherson- eli joustintukijousitus on nykyaikaisissa autoissa hyvin yleisesti käytetty jousituksen tyyppi. Nimensä se on saanut keksijänsä, Earle S. MacPhersonin, mukaan. MacPherson työskenteli Fordilla insinöörinä, ja ensimmäinen tämänkaltainen jousitus toteutettiin englantilaisiin Ford-malleihin, Consuliin ja Zephyr Sixiin vuonna 1950. Muista autonvalmistajista tämän rakenteen otti ensimmäisenä käyttöön Peugeot 404-mallissaan 1960. Nykyisin joustintukijousitus on ehdottomasti yleisin etujousitustyyppi, joskin sitä on mahdollista soveltaa myös takajousituksessa. Joustintukijousituksen etuja ovat rakenteen yksinkertaisuus ja keveys; jousitusgeometria ei ole läheskään täydellinen mutta kohtalaisen tyydyttävä.

MacPherson-jousituksen muodostavat pystysuuntainen jousijalka eli joustintuki (johon on yhdistetty olkatuki, jousi ja iskunvaimennin), vaakasuora poikittaistuki ja eteen suunnattu pitkittäistuki, jona alkuperäisen patentin mukaan toimii kallistuksenvaimennin. Nykyisissä rakenteissa pitkittäistuenta hoidetaan käyttämällä poikittaistukena kolmio- tai L-tukivartta. Koska nykyiset rakenteet eivät ole MacPhersonin patentin mukaisia (vaikka periaate onkin ennallaan), on parempi puhua joustintukijousituksesta – silloin vältytään myös ongelmilta nimen oikeinkirjoituksessa. 
 
Auton rakenne
Jauhemaalaus

Jauhemaalaus on menetelmä, jossa muovijauhetta ruiskuttamalla useimmiten staattisen sähkön avulla peitetään maalattava esine maalijauheella, jonka jälkeen esine kuumennetaan niin, että jauhe sulaa. Lämmitys tehdään yleensä uunissa, minkä vuoksi menetelmästä käytetään usein nimitystä polttomaalaus. Siitä käytetään myös nimitystä "pulverimaalaus".

Menetelmää käytetään paljon teollisuudessa, jossa se on normaalisti osittain automatisoitu maalauslinjoilla. Muovijauheena on yleensä epoksi, polyesteri tai epoksipolyesteriseos. Muita laatuja ovat polyakryyli ja polyuretaani. Myös metallijauheita, kuten sinkkipölyjauhetta voidaan käyttää. Tyypillisiä maalausalustoja ovat metallipinnat, koska ne ovat sähköäjohtavia. Esimerkiksi kuluttajakäyttöön tarkoitetut metallikotelorakenteet, kuten erilaiset metallikaapit ovat usein polttomaalattuja. Maalauksen onnistumiselle ja maalikerroksen pysyvyydelle on tärkeää, että pohja on hyvin puhdistettu. Usein metalliesineiden pohjakäsittely ennen maalausta on fosfatointi.

Automaattisessa maalauslinjassa on yleensä kattokuljetin, jossa on koukkuja liikkuvassa ketjussa. Maalattavat kappaleet nostetaan yleensä manuaalisesti koukkuihin. Tässä käytetään usein apuna maalattavalle kappaleelle suunniteltuja maalauskiinnittimiä, jotka eivät estä maalausta ja peittävät maalattavasta esineestä vain jonkin piiloon jäävän kohdan, koska tämä kohta jää ilman maalia. Kuljetin vie esineet maalauspisteeseen, jossa traverssiksi sanottu maalausruiskua ylös-alas liikuttava mekanismi auttaa saamaan jauheelle tasaisen peiton. Jauheella pinnoitettuja kappaleita voidaan ravistaa ylimääräisen jauheen poistamiseksi ja tasaisen peiton parantamiseksi. Pudonnut jauhe otetaan yleensä talteen ja kierrätetään uudelleen ruiskutukseen. Pinnoituksen jälkeen kuljetin vie esineet uuniin. Kuljettimen pituus uunissa on rakennettu sellaiseksi, että polttoaika on sopiva. Uunin jälkeen kuljettimen purkaminen on yleensä manuaalinen työ. 

Traverssin sijasta käytetään joskus maalausrobottia, jos on maalattavat kohteet ovat suurehkoja koteloja, koska Faradayn häkki -ilmiö vaikeuttaa metallikoteloiden sisäpintojen maalausta vain ulkopuolelta ruiskutettaessa.

Jauhemaalauksen etuna on, että siinä ei käytetä liuottimia, minkä vuoksi ei ole myöskään VOC-päästöjä.

Aiheesta muualla
 Opetusmateriaalia 

Pintakäsittely
Wilhelm Amatius Tötterström

Wilhelm Amatius Tötterström (4. marraskuuta 1860, Helsinki – 6. lokakuuta 1933, Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. W.A. Tötterström suoritti arkkitehdin tutkinnon Suomen polyteknillisessä opistossa 1885. Seuraavana vuonna hän aloitti ylimääräisenä arkkitehtina Yleisten rakennusten ylihallituksessa. Hän toimi ensin vt. lääninarkkitehtina Mikkelissä vuodesta 1891 ja sitten Oulussa vuodesta 1894 kunnes sai nimityksen lääninarkkitehdiksi 15. lokakuuta 1895. Vuosina 1902–1907 hän toimi Mikkelin lääninarkkitehtina ja tämän jälkeen Hämeen lääninarkkitehtina vuoteen 1914 asti, jolloin siirtyi Yleisten rakennusten ylihallituksen I arkkitehdiksi.

Töitä 

 Mikkelin VPK:n talo (nyk. Mikkelin teatteri) – 1893
 Oulun lyseon voimistelusali (nyk. arkkitehtuurin osaston kirjasto) – 1895
 Kemin leipätehdas – 1897
 Reisjärven kirkko (rakennettu 1820) – korjauksia ja nykyinen ulkoasu – 1900
 Kunnalliskoti Hämeenlinna – 1902
 Mikkelin maanmittauskonttorin laajennus – 1903 
 Pyhännän kirkko – 1908

Lähteet 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1933 kuolleet
Yhteys-liike

Yhteys-liike on vuonna 2003 perustettu kristillinen suomalainen kirkkojen rajat ylittävä solidaarisuus- ja tukiryhmä, joka puolustaa ja edistää seksuaalivähemmistöjen ihmisoikeuksien toteutumista erityisesti kirkkojen piirissä. Järjestö suhtautuu myönteisesti homoseksuaalisuuden toteuttamiseen, ja pyrkii muun muassa siihen, että homo- ja lesbopareilla olisi mahdollisuus saada halutessaan liitolleen kirkollinen siunaaminen. Jäseniä ryhmällä on vähän yli 600. Yhteys-liikkeen taustajärjestönä toimii Ekumeeninen Yhteys-liikkeen tuki ry.

Yhteys-liikkeen ohjelma ja tavoitteet 
Yhteys-liike katsoo edustavansa aidosti kristillistä tapaa suhtautua seksuaali- ja sukupuolivähemmistöryhmiin. Se vastustaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistön syrjintää yhteiskunnassa ja kirkoissa ja pyrkii osaltaan edistämään asiallista ja eri osapuolia kunnioittavaa keskustelua ja vuorovaikutusta asian tiimoilta. Yhteys-liikkeen tavoitteena on että homo- ja lesboparien kodit siunataan pyydettäessä, myös kirkoissa työskentelevät homot ja lesbot voivat halutessaan rekisteröidä parisuhteensa pelkäämättä seurauksia ja että kirkoissa ryhdytään toimiin, jotta homo- ja lesboparit halutessaan voivat saada rekisteröidylle parisuhteelleen kirkollisen siunauksen.

Yhteys-liikkeen ohjelman vaikutukset kirkoissa ja yhteiskunnassa 
2000-vuosikymmenen loppupuolella Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa on yhä enenevässä määrin kehitetty toimintaa Yhteys-liikkeen viitoittamaan suuntaan. Kirkko on järjestänyt kaksi seminaaria aiheesta Kirkko ja homoseksuaalisuus. Lisäksi Pappisliitto palkitsi vuonna 2007 vuoden papin arvonimellä pastori Leena Huovisen, joka tunnetaan aiemmasta toiminnastaan korkeakoulupastorina, urheilupastorina ja siitä, että siunasi rekisteröidyn naisparin pyydettäessä. Piispoista yhä suurempi osa suhtautuu myönteisesti homoseksuaalisten parisuhteiden siunaamiseen.

Korkeiden kirkollisten tahojen pyrkimykset lähentyä seksuaalivähemmistöjä ovat kuitenkin herättäneet myös kritiikkiä sekä kirkon sisällä että sen ulkopuolella. Kirkossa on laaja konservatiivinen siipi, joka pitää homoseksuaalisuuden toteuttamista Raamatun ja kristillisen perinteen vastaisena. Samaa kantaa edustavat yksiselitteisemmin niin katolinen kirkko, ortodoksinen kirkko kuin lukuisat ns. vapaat suunnat sekä monen muun maan luterilaiset kirkot. Suomen evankelisluterilaisen kirkon linjan liberalisoituminen onkin aiheuttanut ongelmia kirkkojen välisille suhteille.

Aiheesta muualla 
 http://www.yhteys.org/index.html 
 http://www.heseta.fi/malkus/ 
 http://www.arcusfinland.net/
 http://evl.fi/kirkotjahomoseksuaalisuus

Katso myös 
 Tulkaa kaikki -liike
 Homoseksuaalisuus ja kristinusko

Ekumenia
Suomalaiset kristilliset järjestöt
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen järjestöt
Owen Willans Richardson

Sir Owen Willans Richardson (26. huhtikuuta 1879 – 15. helmikuuta 1959) oli englantilainen fyysikko, joka palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla 1928 termionisen emission tutkimuksista ja hänen mukaansa nimetystä laista.

Richardson opiskeli fysiikkaa ja kemiaa Cambridgen ja Lontoon yliopistoissa valmistuen Cambridgestä vuonna 1900. Hän julkaisi seuraavana vuonna 1901 termiseen emissioon liittyvän kokeellisesti todennetun lain, jonka mukaan sähkövirrantiheys riippuu lämpötilasta. Tästä työstä hänelle myönnettiin Nobel-palkinto vuonna 1928.

Cambridgessä Richardson jatkoi tutkimuksia vuoteen 1906, jolloin hänet nimitettiin Princetonin yliopiston professorin virkaan. Princetonissa hän tutki termionista emissiota, valosähköistä ilmiötä, ja gyromagneettista ilmiötä aina vuoteen 1913. Hän palasi takaisin Englantiin 1914 King's Collegeen Lontooseen fysiikan professorin virkaan.

Richardson meni naimisiin 1906 Lilian Maud Wilsonin kanssa. Lilian oli Richardsonin Cambridgen opiskelijatoverin fyysikko H.A. Wilsonin ainoa sisar. Richardsonin perheeseen syntyi kaksi poikaa ja yksi tyttö. Lilianin kuoltua Richardson meni naimisiin 1948 Henriette Ruppin kanssa. Rupp oli ammatiltaan fyysikko. Richardsonin sisaren mies oli Nobel-palkittu fyysikko Clinton Davisson.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nobelprize.org Owen Willans Richardsonin elämäkerta 
NNDB Tiivis esitys Richardsonin elämästä 

Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Brittiläiset fyysikot
Brittiläiset aateliset
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Helsingin Uutiset

Helsingin Uutiset on kaupunkilehti, joka ilmestyy Helsingissä vuoden 2020 alusta kuutena eri aluepainoksena kahdesti viikossa, keskiviikkoisin ja viikonloppuisin. Lehden kokonaistavoittavuus on 350 000 lukijaa.

Kesästä 2019 lähtien Helsingin Uutisten päätoimittajana on työskennellyt Karri Kannala, joka toimii myös Etelä-Suomen Media Oy:n paikallisjohtajana. Aiemmin lehden vastaavana päätoimittajana toimi vuosina 2008–2014 Antti-Pekka Pietilä ja vuosina 2014–2017 Sakari Nupponen. Mikko Heino päätoimitti lehteä vuosina 2017–2019.

Toimitus sijaitsi Vantaan Veromiehessä, mutta muutti keväällä 2020 Vantaan Tikkurilaan. Samalla Helsingin Uutisille tuli oma toimipiste myös Helsinkiin. 

Helsingin Uutisia julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden painopaikka on Lehtisepät Oy Tuusulassa. 
Helsingin Uutisten sisarlehdet pääkaupunkiseudulla ovat Länsiväylä, Nurmijärven Uutiset ja Vantaan Sanomat.

Historia 
Lehden historia on monivaiheinen. Nykymuotoinen Helsingin Uutiset ilmestyi ensimmäisen kerran tammikuussa 2003, jolloin Itä-Helsingin Uutisiin liitettiin jo syyskuusta 1981 ilmestynyt MaTaPuPu-lehti. Kaupunkilehti Alueuutisista puolestaan tehtiin Helsingin Uutisten viikkolehti vuonna 2005, kunnes Alueuutiset sulautettiin Helsingin Uutisiin kokonaan vuonna 2006.

Helsingin Uutisten verkkolukijamäärä on 2010-luvulla kasvanut voimakkaasti ja se on noussut Suomen kymmenen luetuimman uutismedian joukkoon. 

Paperilehden aluepainoksia oli ensin neljä, kunnes ne vähennettiin ensin kolmeen ja sitten kahteen. Karri Kannalan päätoimittajakaudella suunta muuttui ja Helsingin Uutiset ilmoitti marraskuussa 2019 palaavansa aluepainoksiin, joita on vuoden 2020 alusta kuusi: itä, koillinen, kaakko, keskinen, länsi ja kantakaupunki. Samalla lehti panostaa paikallisuuteen uutis- ja puheenaihejournalismin kautta. Helsingin Uutiset on Suomen suurin kaupunkilehti lukijamäärällä mitattuna.

Lähteet 
Helsingin Uutiset

Viitteet 

Suomalaiset kaupunkilehdet
Helsingin media
Veromies

Keskisuomalainen
Luettelo vapaus- ja itsenäisyyssodista

Tämä on luettelo vapaus- ja itsenäisyyssodista. Vapaussota tai itsenäisyyssota on sota, joka tapahtuu, kun toisen valtion alaisuuteen kuuluva kansa käy sotaa itsenäistyäkseen edellistä valtiovaltaa vastaan.

1500-1800-luku 
 1568–1648 Alankomaiden vapaussota
 1775–1781 Amerikan vallankumous
 1791–1804 Haitin orjakapina
 1821–1832 Kreikan vapaussota 
 1857–1858 Sepoykapina
 1899 alkaen Filippiinien ja Yhdysvaltain sota

1900-1950-luku 
 päättyen 1902 Filippiinien ja Yhdysvaltain sota
1902-1913 Moro-kapina
 1904-1908 Herero-kapina 
 1905–1907 Maji Maji-kapina
 1918 Suomen sisällissodan alkuvaihe Suomen tasavallan joukkojen taholta, vapaustaistelu:
tasavallan eli hallituksen joukkojen, valkoisten suorittama venäläisten joukkojen aseistariisunta
 1918-1920 Viron vapaussota
 1918-1920 Latvian vapaussota
 1919-1921 Irlannin vapaussota  
 1919-1923 Turkin itsenäisyyssota
 1945–1949 Indonesian itsenäisyyssota 
 1946–1954 Indokiinan sota
 1948–1949 Israelin itsenäisyyssota 
 1952–1960 Mau Mau -kapina
 1954–1962 Algerian itsenäisyyssota

1960-1990-luku 
 1960-1965 Kongon kriisi
 1961-1991 Eritrean itsenäisyyssota 
 1961-1974 Portugalin siirtomaasodat
1961-1974 Angolan itsenäisyyssota 
1963-1974 Guinea-Bissaun itsenäisyyssota
1964-1974 Mosambikin itsenäisyyssota 
 1964-1979 Rhodesian pensassota
 1966-1989 Namibian itsenäisyyssota
 1971 Bangladeshin itsenäisyyssota
 1975 Länsi-Saharan vapaussota
 1976 alkaen Acehin itsenäisyyssota
 1991-1999 Jugoslavian hajoamissodat 
1991 Slovenian sota
1991-1995 Kroatian sota
1992-1995 Bosnian sota
1996-1999 Kosovon sota

2000-luku 
 päättyen 2005 Acehin itsenäisyyssota
 2012-2015 Malin sisällissota

Lähteet

Luettelot sodista
Säkä



Säkä oli pieksämäkeläinen uuden aallon rockyhtye, joka toimi 1980-luvun alussa. Yhtye levytti Parlophone/EMI:lle vuonna 1980 yhden singlen ja yhden albumin. Säkän jäsenistä Jouko Heiskanen ja Jouni Sistonen soittivat myös Klunssi-yhtyeessä, jolta CBS julkaisi vuonna 1984 singlen "Suomen rytmikkäinen mies / Onnellinen tyttö".

Diskografia 

 "Mikä meni mönkään / Elämä voittaa" (single, Parlophone/EMI, 1980)

Kokoonpano 

 Jouko Heiskanen (kitara, laulu)
 Jari Sistonen (kitara)
 Janne Sistonen (piano, syntetisaattori, laulu)
 Pekka Keinänen (basso, soitti myöhemmin yhtyeissä The Fucking World ja Killström)
 Jouni Sistonen (rummut, laulu)
 Jyri Rautio (rummut, laulu, soitti myöhemmin The Fucking Worldissa)

Lähteet 

 Säkä Finnmusic.netin tietokannassa

Suomalaiset uuden aallon yhtyeet
Viipurin klassillinen lyseo

Viipurin klassillinen lyseo oli vuonna 1879 perustettu ja 26. heinäkuuta 1940 annetulla asetuksella lakkautettu valtion oppikoulu. Samalla asetuksella perustettiin puolestaan Kuopioon Kuopion klassillinen lyseo, jonne osa Viipurissa toimineesta opettajakunnasta siirtyi, kuten myös osa lakkautetun koulun omaisuudesta.

Koulu toimi Agricolankadulla Pantsarlahden kaupunginosassa.

Tunnettuja oppilaita 
 Onni Kohonen
 Antero Laakso
 Yrjö Sirola
 Armas E. Turunen
 K. J. Valle
 A. I. Virtanen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viipurin klassillinen lyseo

Viipurin oppilaitokset
Entiset suomalaiset oppilaitokset
Hietalahdentori

Hietalahdentori () on tori Helsingin Hietalahdessa.

Tori- ja hallikaupan hiipuessa kaupunki keksi piristykseksi kirpputorikaupan, josta tuli hyvin suosittu. Tori sai 1990-luvulla julkisuutta ulkomaalaisten turistien harjoittamasta alkoholin ja tupakan salakaupasta, joka vaikeutti osaltaan myös hallin toimintaa ja jonka ansiosta tori sai lempinimen Punainen Tori.

Torin laidalla sijaitsee arkkitehti Selim A. Lindqvistin 1903 piirtämä Hietalahden kauppahalli. Hietalahden kauppahallista tuli heti keskeinen kauppapaikka ja vilkas myynti jatkui aina 1970-luvulle saakka. Vuosituhannen vaihteessa halli muuttui luomuhalliksi vuoteen 2003. Sen jälkeen halli jatkoi antiikkihallina, kunnes elokuussa 2012 hallissa aloitettiin kunnostustyöt. Alkuvuodesta 2013 Hietalahden kauppahalli avautui jälleen ruokahallina. 2016-2017 pidentyneiden aukioloaikojen myötä hallissa toimii lukuisia ravintoloita, kahviloita ja elintarvikeliikkeitä. Kesällä ravintolat avaavat terasseja torin puolelle.

Torin vieressä sijaitsi aiemmin Sinebrychoffin panimo. Panimotoiminta loppui laitoksen siirryttyä Keravalle 1990-luvun alussa.

Torin itälaidalla on suuri 1870-luvulta peräisin oleva uusrenessanssityylinen rakennus, joka alun perin oli Polyteknillisen koulun päärakennus, ja myöhemmin Metropolia Ammattikorkeakoulun päärakennus. Vuonna 2017 rakennus myytiin asuntosijoitusyhtiö Kojamolle. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Frans Sjöström.

Torin nimestä kaupungin rekisteri kertoo seuraavaa: 1820 Sandviks Torget, paikannimestä Sandviken. Suomenkielisenä nimenä kartassa 1866 Sanwiikintori ja 1890-luvulla Hietalahdentori. Myös nimi Santalahden tori käytössä 1880-luvulla. 1909 viralliseksi vahvistettiin Hietalahdentori-Sandvikstorget.

Yhteydet ja aukioloajat
Torikauppaa harjoitetaan arkisin klo 6.30–18, lauantaisin klo 6.30–16. Torilla toimii myös suosittu Hietsun kirpputori. Keskustasta on torille kävelymatkaa vajaa kilometri.

Lähteet

Aiheesta muualla

Helsingin aukiot ja torit
Kamppi
Kuluttajariitalautakunta

Kuluttajariitalautakunta (ruots. Konsumenttvistenämnden; vuoteen 2007 saakka kuluttajavalituslautakunta, ruots. konsumentklagonämnden, lyhenne KVL) on Suomessa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan riita-asioissa ratkaisusuosituksia antava asiantuntijaelin, joka toimii oikeusministeriön hallinnonalalla. Puheenjohtajana toimii oikeustieteen tohtori Pauli Ståhlberg.

Oikeudenkäynti saattaa olla joidenkin riita-asioiden hoidossa liian kallis ja hankala tapa, jolloin voi tehdä valituksen kuluttajariitalautakunnalle. Lautakunnan tehtäviin lukeutuvat myös kunnallisten kuluttajaneuvojien opastaminen, ja lautakunnan toimivaltaan kuuluviin asioihin liittyvien lausuntojen antaminen tuomioistuimelle.

Lautakunnan antamat päätökset ovat suosituksia, joten niitä ei voi panna täytäntöön pakkokeinoin. Käsittely on maksuton, ja toiminta kustannetaan Suomen valtion talousarviosta. Jos asian selvittämisestä aiheutuu kuluja, niistä vastaavat riidan osapuolet. Tyypillisiä osapuolille aiheutuvia kuluja ovat muun muassa puhelinsoitot, kirjeiden postitus ja asiakirjojen kopiointi.

Lautakunnan toiminta 
Lautakunnan toimintaa johtaa päätoiminen puheenjohtaja. Jäsenet ovat sivutoimisia, ja valtioneuvosto nimittää heidät kerrallaan nelivuotiskaudeksi. Merkittävimmät käsiteltäviksi tulleet asiat ratkaistaan täysistunnoissa ja pienemmät jaostoissa. Käsiteltävät asiat valmistelee lainopillista ja hyödykeasiantuntemusta omaava henkilökunta. Käsittelyaika vaihtelee kuudesta kuukaudesta yli kahteen vuoteen.

Vuoden 2007 uudistus 
Lautakunta uudistui keväällä 2007. Kuluttajavalituslautakunnan toimiala laajeni 1.3.2007 kattamaan myös asuntojen vuokra- ja asumisoikeusasiat. Lisäksi lautakunta voi käsitellä asioita kuluttaja-asiamiehen ajamana ryhmävalituksena. Samalla lautakunnan toimintatapoja uudistettiin ja sen nimi muutettiin nykyiseksi.

Kritiikki 
Kuluttajariitalautakunnan puheenjohtaja on saanut rikostuomion lahjusten ottamisesta. Helsingin hovioikeuden mukaan lautakunnan puheenjohtajan toiminta on ollut omiaan heikentämään luottamusta viranomaistoiminnan tasapuolisuuteen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuluttajariitalautakunta
Finlex 12.1.2007: Kuluttajavalituslautakunnasta kuluttajariitalautakunta ja toimiala laajenee
Kuluttajariitalautakunnan puheenjohtajan lahjustuomio 
Oikeusministeriö
Kuluttajansuoja
Kenen joukoissa seisot (elokuva)

Kenen joukoissa seisot on Jouko Aaltosen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva, jossa käsitellään 1970-luvun vasemmistolaista poliittista laululiikettä. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2006, ja se on nimetty Aulikki Oksasen tunnetun kappaleen mukaan. Elokuva voitti vuonna 2007 Jussi-palkinnon sarjassa paras dokumentti. Lisäksi elokuva oli ehdolla kategorioissa paras elokuva, paras ohjaus ja paras musiikki.

Elokuvassa esiintyvät muun muassa Agit-Prop, Arkiviisu, Kiti Neuvonen, Aulikki Oksanen ja itäsaksalainen Oktober Klub.

Kenen joukoissa seisot julkaistiin DVD:nä 13. syyskuuta 2006. Levyllä on lisämateriaalina Peter von Baghin kommenttiraita, elokuvan traileri sekä neljä Agit-Propin live-esitystä 2000-luvulta.

Elokuvassa esiintyvät artistit ja kappaleet
Agit-Prop
"Allendelle"
"El pueblo unido jamas sera vencido"
"Maailman ääriin"
"On jotain mikä yhdistää"
"Oppimisen ylistys"
"Solidaarisuus"
Agit-Propin kisällit
"Hei vaan Berliini"
"Seitsemän sisaruksen samba"
Jos-Agit
"Kaksitoistavuotisna"
Arkiviisu
"Liemeen jouduttiin"
Olli Kalpio & Päivi Virolainen-Kalpio
"Rinta rinnan"
Monna Kamu & Petri Rajala
"Tämä pieni laulu on sinulle"
Koiton Laulu
"Buchenwaldin hälytys"
Kom-teatteri
"Kenen joukoissa seisot"
"Torpeedo"
Kaisa Korhonen
"Toverit herätkää"
Meripioneerit (Meriklubin lauluryhmä)
"Eläköön sosialismi" (mukana Kaj Chydenius)
"Laulu Leninistä"
"Me haluamme elää tässä maassa"
Annariitta Minkkinen
"Laulu toivosta"
"Ukkosen lintu"
Neilikka
"Partisaanivalssi"
Kiti Neuvonen
"Laiva merellä"
"Nuoruustango"
Aulikki Oksanen
"Kenen joukoissa seisot"
"Tunnetko vihollisen"
Oktober Klub
"Kalliolle kukkulalle"
Punapappi
"Liiton tyttö"
Eero Soininen & Pekka Milonoff
"Elämän jatkuminen"
Vasara-ryhmä
"Ei EEC:lle" (mukana Terttu Tuomi)
"On maailmassa marssittu"

Aiheesta muualla
Kenen joukoissa seisot -elokuvan arvostelu Film-O-Holic.com-sivustolla

Lähteet

Vuoden 2006 dokumenttielokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Musiikkidokumenttielokuvat
Jouko Aaltosen ohjaamat elokuvat
Kōhei Hirate

Kōhei Hirate (, s. 24. maaliskuuta 1986) on japanilainen autourheilija.

Ura 
Hirate aloitti uransa Kartingissa, joissa hän ajoi vuosina 1999–2001. Vuonna 2002 Hirate ajoi Japanin Formula Toyota -sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä upeasti toiseksi. Vuonna 2003 Hirate ajoi peräti kolmessa eri sarjassa, Italian Formula Renault 2.0:ssa, Saksan Formula Renault 2.0:ssa ja Formula Renault 2.0 Mastersissa. Italian Formula Renault -sarjassa hän sijoittui kahdeksanneksi. Saksan Formula Renault -sarjassa hän sijoittui sijalle 24 ja Formula Renault 2.0 Masters -sarjassa sijalle 21. 

Vuonna 2004 Hirate ajoi Italian ja Saksan Formula Renault -sarjoja. Sijoitukset sarjoissa olivat sijat 2 ja 25. Vuodeksi 2005 Hirate siirtyi Formula 3 Eurosarjaan, jossa hän sijoittui sijalle 11. Vuonna 2006 hän sijoittui Formula 3 Eurosarjan kolmanneksi. Hän ajoi myös vuosina 2005 ja 2006 mestareiden F3-kisassa, jossa sijoitukset olivat viides ja neljäs.

Vuonna 2007 Hirate ajoi GP2-sarjassa Trident Racing-tallissa. Hän sijoittui loppupisteissä sijalle 19 keräten 9 pistettä. Kaudelle 2008 Hirate ei saanut jatkopestiä GP2-sarjasta, joten hän siirtyi Japanin Formula Nippon -sarjaan.

GP2-tulokset

Super GT -tulokset

Aiheesta muualla 

Japanilaiset autourheilijat
GP2-kuljettajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Teenage Mutant Ninja Turtles (videopeli)

Teenage Mutant Ninja Turtles (tunnetaan myös nimellä Teenage Mutant Hero Turtles) on Konamin kehittämä ja Ultra Gamesin/Konamin NES:ille vuonna 1989 julkaisema toimintaseikkailupeli. 

Peli perustuu suosituista teini-ikäisistä mutanttininjakilpikonnista kertovaan sarjakuva- ja animaatiosarjaan, ja se on samalla ensimmäinen sarjaan perustuva videopeli. Isossa-Britanniassa sarjan nimi muutettiin muotoon Teenage Mutant Hero Turtles, koska ohjelmien lapsille soveltuvuutta valvovat auktoriteetit tulivat siihen tulokseen, ettei lapsille tarkoitetun ohjelman nimessä saa käyttää japanilaisiin salamurhaajiin viittaavaa "ninja"-sanaa. Niinpä pelikin julkaistiin joissakin maissa, kuten Suomessa, nimellä Teenage Mutant Hero Turtles.

Teenage Mutant Ninja/Hero Turtles käännettiin myös monille kotitietokoneille, joihin lukeutuvat Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, DOS, MSX ja ZX Spectrum.

Peli on toimintaseikkailu, jossa on ylhäältäpäin kuvattu ulkomaailma sekä tasohyppelymäiset vaiheet rakennusten sisällä. Ulkona näkee myös kartan, ja eri rakennuksissa käymällä on tarkoitus saavuttaa jaksojen päämäärät. Apua saa karttaa katsoessa April O' Neilin kommenteista. Ulkona käyttöön saa myös auton. Pelissä voi vaihtaa kilpikonnaa missä kohtaa tahansa. Jokaisella kilpikonnalla on oma aseensa ja aseilla on (NES-versiossa) eri vaikutukset vihollisiin. Esimerkiksi Donatellon pitkä ja hidas ase on tehokas sopien usein loppuvihollisiin. Jos yksi kilpikonnista jää vangiksi, voi muilla jatkaa peliä. Kadonneita voi kuitenkin löytää ja pelastaa pelin myöhemmissä vaiheissa.

Vuonna 1989 Konami julkaisi myös kolikkopelin nimellä Teenage Mutant Ninja Turtles, mutta sillä ei ole yhtäläisyyksiä NES-peliin, ja samainen peli käännettiin myöhemmin myös NES:ille nimellä Teenage Mutant Ninja Turtles II: The Arcade Game.

Vastaanotto 
Siinä missä alkuperäinen NES-versio sai hyvän vastaanoton, käännökset eivät sen sijaan saaneet kovinkaan hyvää palautetta peliarvostelijoilta.

Mikrobitti antoi arvostelussaan NES-versiolle 80 pistettä sadasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Amiga-pelit
Amstrad CPC -pelit
Atari ST -pelit
Commodore 64 -pelit
DOS-pelit
MSX-pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Virtual Console -pelit
ZX Spectrum -pelit
Vuoden 1989 videopelit
Tasohyppelyt
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -pelit
Therapy?

Therapy? on vuonna 1989 perustettu pohjoisirlantilainen grunge-/vaihtoehtometalliyhtye.

Historia 
Therapy? julkaisi ensimmäisen singlensä Meat Abstractin omalla levy-yhtiöllään vuonna 1990. Saman vuoden kesällä yhtye teki konserttikiertueen Britanniassa, ja vuonna 1991 se herätti indie-yhtiö Wiiija Recordsin huomion. 

Ryhmän ensimmäinen albumi oli vuonna 1991 julkaistu Babyteeth. Sillä ja sitä seuranneella Pleasure Deathilla (1992) yhtyeen onnistui saada levytyssopimus A&M Recordsilta. Molemmat albumit nousivat Britannian indie-listojen ensimmäiselle sijalle. Yhdysvaltalaisille markkinoille suunnattiin maaliskuussa 1992 julkaistu kokoelma Caucasian Psychosis. 

Yhtyeen A&M-debyytti Nurse pääsi Britannian top-40-albumilistalle. Yhdeksännelle sijalle nousseen Shortsharpshock-EP:n jälkeen yhtye pääsi ensimmäistä kertaa Top of the Popsiin.

Therapy? ehti julkaista vielä Troublegumin (1994) ja Infernal Loven (1995) ennen kuin rumpali Fyfe Ewing ilmoitti vuonna 1996 jättävänsä yhtyeen. Ewing ei jaksanut suosituksi nousseen yhtyeen kiertuerytmiä, ja eroaminen tapahtui jäsenten yhteisymmärryksessä. Ewingin seuraajaksi löydettiin Graham Hopkins.  Samalla Troublegumilla ja Infernal Lovella vieraillut sellisti Martin McCarrick liittyi yhtyeen täysivaltaiseksi jäseneksi.

Yhtye julkaisi Hopkinsin kanssa kolme albumia (Semi-Detached, Suicide Pact – You First ja Shameless), joiden jälkeen Hopkins jätti yhtyeen joulukuussa 2001. Vuonna 2002 Therapy? keikkaili ex-3 Colours Red rumpali Keith Baxterin kanssa, kunnes Neil Cooper liittyi yhtyeen rumpaliksi. Tällä kokoonpanolla Therapy? ehti julkaista albumin High Anxiety, jonka jälkeen kymmenen vuotta yhtyeen kanssa työskennellyt Martin McCarrick jätti yhtyeen maaliskuussa 2004. Palattuaan kolmijäseniseksi Therapy? on julkaissut kuusi albumia: Never Apologise Never Explain, One Cure Fits All, Crooked Timber, A Brief Crack of Light, Disquiet ja Cleave.  Yhtyeen nykyinen levy-yhtiö on Amazing Record Co.

Kokoonpano

Nykyiset jäsenet 
 Andy Cairns (kitara, laulu)
 Michael McKeegan (basso)
 Neil Cooper (rummut, 2002–)

Entiset jäsenet 
 Fyfe Ewing (rummut, 1989–1996)
 Martin McCarrick (kitara, 1996–2004)
 Graham Hopkins (rummut, 1996–2001)

Aikajana

Diskografia

Albumit 
 Babyteeth (1991)
 Pleasure Death (1992)
 Nurse (1992)
 Troublegum (1994)
 Infernal Love (1995)
 Semi-Detached (1998)
 Suicide Pact – You First (1999)
 Shameless (2001)
 High Anxiety (2003)
 Never Apologise Never Explain (2004)
 One Cure Fits All (2006)
 Crooked Timber (2009)
 A Brief Crack of Light (2012)
 Disquiet (2015)
 Cleave (2018)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Brittiläiset rockyhtyeet
Brittiläiset alternative metal -yhtyeet
Grungeyhtyeet
Crossover thrash -yhtyeet
Pohjoisirlantilaiset yhtyeet
Tony Dungy

Anthony Kevin Dungy (s. 6. lokakuuta 1955 Jackson, Michigan) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja. Vuosina 1996–2001 hän toimi Tampa Bay Buccaneersin päävalmentajana. Kaudet 2002–2008 hän valmesi Indianapolis Coltsia. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2009 alussa.

Pelaaja-urallaan Dungy pelasi Pittsburgh Steelersissa ja San Francisco 49ersissa, jossa lopetti peliuransa vuonna 1979. 

Valmentajauransa alussa Dungy toimi eri pelipaikkojen valmentajana entisessä koulussaan University of Minnesotassa, NFL-joukkueissa Pittsburgh Steelersissa, Kansas City Chiefsissa ja Minnesota Vikingsissa ennen kuin hänet palkattiin erotetun Rich McKayn tilalle Tampa Bay Buccaneersiin. Dungy johdatti Buccaneersin neljä kertaa playoffseihin ja voitti divisioonansa kerran, mutta muuten menestys jäi kohtalaisen vaatimattomaksi. Dungy sai erotettiin vuonna 2001, kun Buccaneers hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Philadelphia Eaglesille. Myös edellisellä kaudella Eagles pudotti joukkueen playoffseissa. Dungyn saldoksi jäi Buccaneersissa 56 voittoa ja 46 häviötä. 

Dungy valmensi Indianapolis Coltsia kaudesta 2002 lähtien. Kaudella 2006 Dungy johdatti joukkueensa NFL:n loppuotteluun eli Super Bowliin. Finaalissa Colts voitti Dungyn hyvän ystävän Lovie Smithin valmentaman Chicago Bearsin. Hän toimi myöhemmin Yhdysvalloissa NFL-otteluiden kommentaattorina.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat
Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon valmentajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Boo.com

Boo.com oli brittiläinen yritys, jonka perustivat ruotsalaiset Ernst Malmsten, Kajsa Leander ja Patrik Hedelin. Yritys myi Webin kautta muotivaatteita ja kosmetiikkaa. Se toimi ympäri Eurooppaa.

Boo.com on yksi tunnetuimpia IT-kuplan tarinoita. Yritys perustettiin 1998 ja jo vuonna 2000 se oli tuhlannut kaikki riskisijoitusvaransa ja ajautui konkurssiin toukokuussa.

Huonoon menestykseen oli useita syitä. Yksi oli monimutkainen WWW-sivusto: sivusto nojasi suuresti Flashiin ja JavaScriptiin ja oli liian hidas latautumaan sen aikaisilla yleisillä modeemeilla ja toimi liian hitaasti silloisilla tietokoneilla. Sivuston navigointi oli myös erittäin vaikeaa. Tämän ansiosta asiakkaiden oli vaikea ostaa mitään sivuston kautta. Toinen tärkeä syy oli pääoman tuhlaaminen ilman järkeviä sijoituskohteita.

Aiheesta muualla 
 Gunnar Lindstedt: Boo.com. IT-kupla joka puhkesi ISBN 951-0-27302-3

Lähteet

Verkkokaupat
Entiset brittiläiset yritykset
Katja Koukkula

Katja Koukkula on kilpatanssija ja tanssinopettaja, joka on voittanut tanssiparinsa Jussi Väänäsen kanssa useita Suomen mestaruuksia. Ammattilaisuran he aloittivat toukokuussa 2000. 25. elokuuta 2007 heidät valittiin edustamaan Suomea ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka pidettiin 1. syyskuuta 2007 Lontoossa. He voittivat kilpailun 132 pisteellä. He ovat saavuttaneet myös muuten kansainvälistä menestystä. Parin merkittävimmät saavutukset ovat British Open Rising Star -kilpailun voitto vuonna 2000 ja Eurotanssien voitto.

Katja Koukkula avioitui Jussi Väänäsen kanssa 2. heinäkuuta 2010 Suomenlinnassa.

Kilpatanssipiirien ulkopuolella Koukkula nousi julkisuuteen Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelmassa, jossa hän oli Jone Nikulan tanssiparina.

Kilpailusaavutuksia 
Jussi Väänäsen kanssa:
 Eurovision tanssikilpailu 2007 1. sija
 Amatöörien 7-kertainen Suomen mestari 1994–2000
 British Open Rising Stars -kilpailujen 1. sija
 British Open pääkilpailun 10. sija
 Latinalaistanssien MM-kilpailujen 13. sija
 London International -kilpailujen 13. sija
 Latinalaistanssien EM-kilpailujen 7. sija
 Ammattilaisten SM-kilpailujen 1. sija

Lähteet

Suomalaiset kilpatanssijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Macintosh II (tietokonemallisto)

Macintosh II on joukko Applen vuosina 1987–1992 kehittämiä ja julkaisemia mikrotietokoneita. Macintosh II -mallit sijoittuivat Macintosh-tietokoneiden raskaampaan ammattilaiskäyttöön tarkoitettujen tietokoneiden joukkoon. Sarjan syrjäytti vuonna 1991 julkaistu Macintosh Quadra-mallisto. 

Ensimmäinen sarjan tietokone, nimeltään Macintosh II, oli ensimmäinen Macintosh, jossa näyttö ja keskusyksikkö sijaitsivat erillään toisistaan. Ominaisuudesta tuli Macintosh II -sarjan tavaramerkki ja sitä hyödynnettiin myös myöhemmissä, vaativaan käyttöön tarkoitetuissa Macintosh-tietokoneiden mallistoissa. Macintosh II oli myös ensimmäinen Macintosh, jossa oli värinäyttö ja se oli helposti laajennettavissa avattavan kotelon ja runsaiden liitäntäpaikkojen takia.

Macintosh IIx toi Macintosheihin uutta yhteensopivuutta esitellen levykeaseman, jolla saattoi lukea myös MS-DOS -levykkeitä. Samaan aikaan Macintoshit saivat ensimmäiset viruksensa.

Macintosh II -mallit käyttivät Motorola 68030 -suorittimia, 68020-suorittimista Macintosh II:sta lukuun ottamatta.

Mallit
Macintosh II
Macintosh IIx
Macintosh IIcx
Macintosh IIci
Macintosh IIvx
Macintosh IIvi
Macintosh IIsi
Macintosh IIfx

Lähteet

Aiheesta muualla

 Low End Mac

Applen tietokoneet
Kauppakeskus Kaisa

Kauppakeskus Kaisa oli Helsingin Kaisaniemenkadun varrella 1990–2000-luvulla sijainnut kauppakeskus. Kauppakeskus Kaisa toimi konkurssin tehneen Pukevan tavaratalon tiloissa, kunnes se lopetettiin helmikuussa 2010. Rakennus purettiin ja sen tilalle rakennettiin Helsingin yliopiston uusi kirjastorakennus, Kaisa-talo, joka aloitti toimintansa vuonna 2012.

Kauppakeskuksesta oli yhteys Kaisaniemen metroasemalle ja sen suurimpia liikkeitä olivat Kodin Ykkönen ja K-Market Kaisa.

Historia
Kaisaniemenkatu 5:n paikalla sijaitsi alun perin Helsingin kaupungin teurastamo, joka rakennettiin 1700-luvulla terveyssyistä silloisen rakennetun kaupunkialueen ulkopuolelle lähelle Kluuvinlahden rantaa. Rakennus purettiin 1927. Paikalle valmistui seuraavana vuonna Martti Välikankaan suunnittelema punatiilinen asuintalo. Kauppaneuvos Ruben Jaarin 1930-luvulla perustama, vaatekauppaan erikoistunut Pukeva (alun perin Kappa-Keskus) toimi paikalla perustamisestaan aina 1990-luvun laman aikana tapahtuneeseen konkurssiinsa asti.

Kaisaniemenkatu 5:n talo purettiin 1970 ja sen tilalle valmistui Toivo Korhosen suunnittelema Pukevan uusi rakennus 1973. Siinä ei alun perin ollut lainkaan varsinaista julkisivua, ainoastaan rakennuksen korkuinen alumiinisäleikkö, johon kiinnitettiin mainoksia. Kokonaisuuteen kuului myös korttelin vastakkaisella puolella Fabianinkadulla ollut pysäköintitalo. Se valmistui myös 1973. Pukevaa laajennettiin purkamalla 1980-luvun alussa sen vieressä osoitteessa Vuorikatu 7 sijainnut, Väinö Leinon suunnittelema ja 1911 valmistunut jugend-talo. Korhosen suunnittelema laajennusosa valmistui 1984. Pukevan konkurssin jälkeen Eläke-Sampo osti kiinteistön, johon asettui Kauppakeskus Kaisa. Arkkitehti Martti Parpala suunnitteli Kaisaniemenkadun ja Vuorikadun taloille 1990-luvun puolivälissä uuden, yhtenäisen julkisivun. Kaikki kolme rakennusta purettiin 2010.

Lähteet 

Helsingin kauppa- ja ostoskeskukset

Kluuvi
Aki Salonen

Aki Salonen (26. kesäkuuta 1929 Turku – 1999 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana Turun Palloseurassa ja Suomen maajoukkueessa.
Salosen pelinumero oli 2.

Ura
Salonen pelasi TPS:ssa vuosina 1950–1962. Hän oli myös mukana TPS:n historian ensimmäisessä mestaruusjoukkueessa kaudella 1955-1956 varakapteenina ja voitti herrasmiespelaajan Raimo Kilpiö -palkinnon vuonna 1957. Pitkän pelaajauransa jälkeen Salonen jatkoi TPS:n organisaatiossa muissa tehtävissä.

Perhe
Salonen oli naimisissa Pirkko Salosen kanssa ja heille syntyi kaksi lasta.

Aiheesta muualla
 TPS:n Historia 
 YLE:n Elävä Arkisto

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Argentiinan Grand Prix 1974

Argentiinan Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. tammikuuta 1974 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Denny Hulme. Voitto oli kauden 1967 maailmanmestarin kahdeksas, mutta samalla uran viimeinen.

Tulokset

Muuta 
Nopein kierros: Clay Regazzoni 1'52.100
Niki Laudan ensimmäinen palkintosija

Lähteet

Formula 1 -kausi 1974
Argentiinan Grand Prix
Banaanivaltio

Banaanivaltio eli banaanitasavalta on kirjailija O. Henryn keksimä nimitys niille latinalaisen Amerikan maille, joissa yhdysvaltalainen yritys United Fruit Company oli banaanikaupan monopoliasemassa ja piti käsissään yleensä myös poliittista valtaa. Banaanitasavalloille tyypillistä on, että niiden taloudet ovat riippuvaisia yhdestä viljelykasvista. Usein monokulttuurin kehitys tapahtui yhdysvaltalaisten yhtiöiden ohjauksessa.
Portugalilaiset toivat banaanin Afrikasta Karibiaan 1500-luvulla. Pohjois-Amerikassa sitä alettiin syödä vasta 1800-luvun lopulla, jolloin bostonilainen merikapteeni Lorenzo Baker toi ensimmäiset banaanit New Jerseyyn. Hänen perustamansa Boston Fruit Company eli myöhempi United Fruit Company osti paljon viljelysmaata Keski-Amerikan itärannikolta ja alkoi vähitellen saada niissä myös poliittista vaikutusvaltaa.

Henry syyllistyi vuonna 1895 kavallukseen saadakseen rahaa sairaan vaimonsa hoitamiseen. Kiinni jäätyään hän pakeni Hondurasiin, jolla ei ollut luovutussopimusta Yhdysvaltojen kanssa. Kokemuksiensa innoittamana kirjoitti novellin ”Rouge et Noir” (’Punaista ja mustaa’), jonka Ainslee’s Magazine julkaisi vuonna 1901. Tarina sijoittui ”Costaraguan banaanitasavaltaan”, ja parodisista piirteistään huolimatta se kuvasi Hondurasin todellisuutta suhteellisen uskottavasti: valtio oli poliittisesti epävakaa ja yhdysvaltalaiset yhtiöt suojelivat etujaan puuttumalla sen sisäisiin asioihin. Vuonna 1904 Henry julkaisi toisiinsa kytkeytyvistä kertomuksista koostuvan romaanin Cabbages and Kings. ”Rouge et Noir” oli mukana kirjassa, joskin banaanitasavallan nimi oli muutettu Anchuriaksi.

Banaanitasavallan käsite on jäänyt elämään, vaikka yhdysvaltalaisten suuryritysten vaikutusvalta Keski-Amerikassa onkin vähentynyt. Vuonna 1979 Kaliforniassa perustettiin Banana Republic -niminen vaateyhtiö, jonka vaatteet ammensivat trooppisiin retkikuntiin kohdistuvasta romantiikasta. Viittaus olemassaolevien valtioiden todellisiin ongelmiin herätti myös paheksuntaa. Samoihin aikoihin Guatemalassa, El Salvadorissa ja Nicaraguassa esiintyi poliittisia levottomuuksia, mikä lisäsi banaanitasavallan käsitteen suosiota.

Yleisemmin banaanivaltiolla voidaan viitata mihin tahansa pikkuvaltioon, jonka ”heikko talous on riippuvainen ulkomaisesta pääomasta” (Kotus) tai ylipäätään taloudeltaan hauraaseen valtioon. Nimitys on halventava.

Kuvitteellisia banaanitasavaltoja 

 Tintti-sarjakuvien San Theodoros on köyhä ja epävakaa Etelä-Amerikan valtio, jossa käydään loputonta valtataistelua kahden kenraalin välillä. San Theodoros on Särkyneen korvan (1937) ja Tintin ja Picaroiden tapahtumapaikka (1976).
 Val Verde -niminen banaanitasavalta esiintyy useissa 1980-luvun Hollywood-elokuvissa: Commando (1985), Predator – saalistaja (1987) ja Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli (1990).
 Tropico-strategiapelissä (2001) pelaaja hallitsee diktaattorina Karibianmerellä sijaitsevaa saarivaltiota.

Katso myös 

 Absurdistan
 Epäonnistunut valtio
 Luonnonvarojen kirous
 Noopolitik

Lähteet 

Kansainvälinen politiikka
Korruptio
Poliittiset käsitteet
Yhdysvaltain Grand Prix 1974

Yhdysvaltain Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. lokakuuta 1974 Watkins Glenin radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Carlos Reutemann. Voitto oli Reutemannille kauden kolmas.

Helmut Koinigg menehtyi kilpailussa. Kilpailu oli hänelle vasta kolmas. Onnettomuuden seurauksena hänen tallikaverinsa José Dolhem vetäytyi kilpailusta.

Tulokset

Muuta
 Nopein kierros: Carlos Pace 1'40.608

Lähteet

Formula 1 -kausi 1974
Yhdysvaltain Grand Prix
Georgina Battiscombe

Esther Georgina Battiscombe, o.s. Harwood, (21. marraskuuta 1905 – 26. helmikuuta 2006) oli englantilainen kirjailija. Hän oli keskittynyt lähinnä viktoriaanisen ajan henkilöiden elämäkertateoksiin.

Battiscombe opiskeli Oxfordin St Michael's Schoolissa ja Lady Margaret Hallissa. Battiscomben monet sukulaiset olivat olleet poliittisia vaikuttajia, ja hän harkitsi itsekin poliittista uraa. Battiscombe meni vuonna 1932 naimisiin Christopher Battiscomben (k. 1964) kanssa. Pari vietti jonkin aikaa Sansibarilla, jossa miehen oli oltava työn merkeissä. 

Battiscombe kirjoitti muun muassa kirjailija Charlotte Mary Yongesta, kirkonmies John Keblestä, kuningatar Aleksandrasta sekä runoilija Christina Rossettista. Battiscombesta tuli Royal Society of Literaturen jäsen vuonna 1964. Lähes kuuro Battiscombe eli 100-vuotiaaksi. Häneltä jäi kolme lastenlasta ja useita lapsenlapsenlapsia.

Lähteet

Royal Society of Literaturen jäsenet
Brittiläiset kirjailijat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Mikko Peltola (jääkiekkoilija)

Mikko Peltola (s. 8. joulukuuta 1969 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa 603 ottelua ja teki niissä tehot 165+221=386 ja keräsi 424 jäähyminuuttia. Peltola pelasi myös useita kausia Elitserienissä ja teki 213 ottelussa tehot 75+88=163 ja keräsi 142 jäähyminuuttia.

Peltola on Tapparan kasvatti ja pelasi seurassa vuoteen 1994 asti kunnes siirtyi Rauman Lukkoon. Lukossa hän pelasi kaksi hyvää kautta, joiden aikana hän keräsi tililleen runkosarjassa 40 maalia ja 90 pistettä. Näiden kahden kauden jälkeen hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin Malmö Redhawksin joukkueeseen. Vaikka molemmilla kausilla Peltola teki 21 osumaa, seuran menestys jätti toivomisen varaa ja edessä oli paluu Suomeen, Ilveksen riveihin.

Ilveksen silloinen toimitusjohtaja Jussi Toikka pyrki kasaamaan joukkueen rahaa säästelemättä, mikä kirkastaisi edellisvuoden hopean kullaksi. Kausi oli sekä Ilveksen että Peltolan kannalta epäonnistunut. Peltolan 25 tehopistettä olivat vain varjo Rauman ja Malmön kausista ja Ilves putosi puolivälierissä HPK:ta vastaan. Seuraava kausi oli Ilveksen kannalta sekava ja se oli talousvaikeuksissa. Peltola ja latvialainen Rodrigo Laviņš saneerattiin HPK:hon vaihdossa, jossa Ilves sai Petr Tenkrátin. Aluksi Peltolalla sujui HPK:ssa hyvin, mutta loukkaantumissuman helpotettua hän löysi itsensä neloskentästä vähällä peliajalla.

Seuraavaksi Peltola lähti Pelicansiin, jossa hän sai valmentaja Kari Elorannalta paljon vastuuta. Peltola tekikin kahdella kaudella 105 tehopistettä. Pelicans pääsi kummallakin kaudella playoffeihin, mutta se putosi molemmilla kausilla ensimmäisellä kierroksella. Joukkueen hajotessa Peltola siirtyi Sveitsiin mestaruussarjan Rapperswilin joukkueeseen. Hän ei kuitenkaan viipynyt Sveitsissä pitkään vaan teki toisen visiitin Ruotsiin. Ruotsissa hän pelasi Linköpings HC:n riveissä. Linköpingissä hän pelasi kolme kautta, joiden jälkeen hän siirtyi takaisin SM-liigaan Ilveksen joukkueeseen. Hän siirtyi tammikuun lopussa 2008 Ilveksestä Örebrohon jäätyään vähäiselle peliajalle Ilveksessä. Örebrossa Peltola sai seitsemän tehopistettä seitsemässä ottelussa. 

Kauden 2008–2009 Peltola pelasi Ranskan Ligue Magnusin Rouenissa ja lopetti siellä uransa.

Tilastot

Lähteet
 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Albanian vaakuna

Albanian vaakuna on Albanian tunnus lipun ja hymnin ohella. Se on suunniteltu Albanian lipun pohjalta. Vaakunan keskellä on Skanderbegin symboli kaksipäinen kotka ja sen yläpuolella on Skanderbegin kypärä.

vaakuna
Valtioiden vaakunat
Raytheon

Raytheon Company oli yhdysvaltalainen, pääasiassa sotateollisuuden yritys. Vuonna 2013 konserni oli ruotsalaisen rauhantutkimuslaitos Siprin mukaan maailman neljänneksi suurin aseteollisuusyhtiö. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2013 yhteensä 23,706 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tästä aseteollisuuden osuus oli 93,0 % (22,0 mrd USD). Yhtiön toimitusjohtajana toimii Thomas Kennedy. Vuoden 2014 myynniksi yhtiö ilmoitti 22,8 miljardia dollaria ja työntekijämääräksi 61 000. Huhtikuussa 2020 yritys sulautui United Technologies Corporationin kanssa perustaen yhtiön Raytheon Technologies.

Historia 
Vuonna 1964 yritys osti Packard Bellin tietokoneisiin liittyvän liiketoiminnan sekä pienempiä elektroniikkayrityksiä aikomuksena monipuolistaa yrityksen toimintaa. Vuonna 1965 yritys osti Amana Refrigeration Company, jonka se tarvitsi kaupallistaakseen keksimänsä mikroaaltouunin.
Vuonna 1971 yritys loi Data Systems osaston, joka myytiin Telexille vuonna 1984.
1990-luvun alusta lähtien yritys on keskittynyt enemmän aseteollisuuteen.

Tuotteet 
Raytheon valmisti pääasiassa tutkajärjestelmiä, ohjuksia ja ohjusjärjestelmiä sekä näihin läheisesti liittyviä asioita, kuten ohjuspuolustusjärjestelmiä ja vastaavia.

Raytheon valmisti pitkän kantaman risteilyohjuksia, joita voidaan ampua sukellusveneistä tai valtamereltä taistelualuksista. Tunnetuimpia Raytheonin risteilyohjuksia on Tomahawk-ohjus. Tämä, kuten osa pienemmistäkin Raytheonin valmistamista ohjuksista, oli aiemmin sotateollisuusyhtiö General Dynamicsin tuote.

Pienemmän luokan ohjuksista mainittakoon esimerkiksi torjuntahävittäjissä käytettäviä ilmasta-ilmaan sekä ilmasta-maahan ammuttavia ohjuksia. AIM-7 Sparrow, AIM-9 Sidewinder ja AIM-120 AMRAAM lienevät tunnetuimpia Raytheonin pienempiä ohjuksia. Suomessa Ilmavoimat käyttää Sidewinder ja AMRAAM-ohjuksia Hornet -hävittäjissä ja maavoimat on ottamassa käyttöön norjalais-yhdysvaltalaisen NASAMS-ilmatorjuntajärjestelmän, jonka ohjuksena on AMRAAMin maasta laukaistava versio.

Raytheon valmisti myös jonkin verran tutkia ja tutkajärjestelmiä, mutta se on selvästi erikoistunut lähinnä ohjuksiin. Muuta sotateollisuuden toimintaa Raytheonilla ei juuri ole, ainakaan verrattuna sen isompiin kilpailijoihin kuten Boeingiin ja Lockheediin. Vuoteen 2006 asti Raytheon omisti myös yleisilmailu- ja liikelentokoneita valmistavat Beechcraftin ja Hawkerin.

Aiemmin yhtiö oli osallistunut muun muassa Yhdysvaltain Apollo-ohjelmaan, esimerkiksi rakentamalla Kuuhun laskeutuneelle Apollo 11 -lennolle ohjaustietokoneen sekä mikroaaltoputken, jota käytettiin radio- ja tv-yhteyden lähettämiseksi maahan.

Tutkimus ja tuotekehitys 

Yhtiö valmisti ja kehitti Galliumnitridi (GaN) ja Galliumarsenidi (GaAs) puolijohteita käytettäväksi korkean energian laitteissa kuten tutkajärjestelmissä.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla
The Pick of Destiny

The Pick of Destiny on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen, Tenacious D:n soundtrack-albumi. Albumin kappaleet on tehty elokuvaan Tenacious D: Maailman paras rokkibändi (Tenacious D in: The Pick of Destiny). Albumi julkaistiin vuonna 2006 ja se saavutti sijan kahdeksan Billboardin listalla.

Albumista yleensä 
The Pick of Destiny on yhtyeen toinen albumijulkaisu sitten heidän vuonna 2001 julkaistun esikoisalbumin. Albumista julkaistiin sekä sensuroitu, että sensuroimattomaksi jäänyt, alkuperäinen versio. Molemmissa versioissa kuullaan dialoginpätkiä elokuvasta, joita tosin jouduttiin muokkaamaan sensuroituun versioon. Albumista julkaistiin myös rajoitettu erikoispainos, joka sisälsi levyn lisäksi julisteen, kahdeksan tarot-korttia, kolmiulotteisen kannen, sekä  muovisen plektran, joka esiintyy elokuvassa. Mikäli kyseisen erikoispainoksen tilasi yhtyeen viralliselta sivustolta, sai mukaan vielä t-paidan.

Yhtyeen jäsenten, Jack Blackin ja Kyle Gassin lisäksi levyllä esiintyvät muun muassa Meat Loaf, Ronnie James Dio sekä Dave Grohl.

Ensimmäinen singlejulkaisu albumilta on "POD", jonka nimi on lyhenne sanoista "Pick of Destiny". Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo. Kappaleesta "Classico" animoitiin Flashillä piirretty video. "Classicon" videon on tehnyt sama ryhmä, joka teki videon yhtyeen kappaleelle "Fuck Her Gently".

"The Government Totally Sucks" on ainoa kappale albumilta, joka ei esiinny itse elokuvassa. Sekin on kuitenkin nähtävissä elokuvan ekstroissa, poistetuissa kohtauksissa.

Kappaleet

Singlet

POD

CD 
 "Pick of Destiny"
 "Master Exploder"
 "Training Medley"
 "Pick of Destiny" (musiikkivideo)

Vinyyli 
 "Pick of Destiny"
 "Kong"

Kokoonpano

Tenacious D 
 Jack Black - laulu, akustinen kitara
 Kyle Gass - taustalaulu, akustinen- ja sähkökitara, nokkahuilu kappaleessa "Papagenu (He's My Sassafrass)"

Vierailevat muusikot 
 Dave Grohl - rummut, demoni laulu kappaleessa "Beelzeboss (Final Showdown)"
 John Spiker - basso, taustalaulu kappaleessa "Car Chase City", klavinetti kappaleessa "Papagenu (He's My Sassafrass)"
 John Konesky - sähkökitara
 Liam Lynch - kitara kappaleessa "Beelzeboss (Final Showdown)" ja "Break In-City (Storm Gate!)"
 John King - rumpuohjelmointi kappaleessa "Papagenu (He's My Sassafrass)"
 Meat Loaf -  vieraslaulu kappaleessa "Kickapoo"
 Ronnie James Dio - vieraslaulu "Kickapoo"

Arvostelut 
 Metacritic: 52/100
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: B+
 Rolling Stone: 
 Sputnikmusic:

Aiheesta muualla 
 Tenacious D:n virallinen sivusto 
 Tenacious D:n videot Sony BMG:n MusicBox-sivustolla

Lähteet 

Tenacious D:n albumit
Vuoden 2006 soundtrackit