joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stéphane Denève

Stéphane Denève (s. 24. marraskuuta 1971 Tourcoing) on ranskalainen kapellimestari. Hän on erikoistunut varsinkin ranskalaiseen ohjelmistoon. Denève on toiminut Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina, Skotlannin kuninkaallisen kansallisorkesterin musiikillisena johtajana ja Brysselin filharmonikkojen musiikillisena johtajana. Hänet nimitettiin vuodesta 2019 alkaen St. Louisin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Hän on myös johtanut Centre for Future Orchestral Repertoirea (CffOR).

Denève valmistui Pariisin konservatoriossa ja teki varhaisella urallaan läheistä yhteistyötä Georg Soltin, Georges Prêtren ja Seiji Ozawan kanssa. 

Denève on johtanut myös muiden muassa Philadelphian orkesteria päävierailijana, Clevelandin orkesteria, New Yorkin filharmonikkoja, Los Angelesin filharmonikkoja, San Franciscon sinfoniaorkesteria, Toronton sinfoniaorkesteria, Concertgebouw-orkesteria, Wienin sinfoniaorkesteria, NHK:n sinfoniaorkesteria, Münchenin filharmonikkoja, Ranskan kansallisorkesteria, Tšekin filharmonikkoja ja Rotterdamin filharmonikkoja. Hän teki Carnegie Hall -debyyttinsä vuonna 2012 Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Saman orkesterin kanssa hän on esiintynyt useasti Bostonissa ja Tanglewoodissa. Oopperatuotantoja Denève on johtanut Royal Opera Housessa, Glyndebournen festivaalilla, La Scalassa, Deutsche Oper Berlinissä, Saito Kinen -festivaalilla, Gran Teatre del Liceussa, Alankomaiden kansallisoopperassa, La Monnaiessa, Deutsche Oper am Rheinissä ja Pariisin oopperassa.

Muusikoita, joiden kanssa Denève on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Jean-Yves Thibaudet, Yo-Yo Ma, Nikolaj Znaider, James Ehnes, Leif Ove Andsnes, Leonidas Kavakos, Nicholas Angelich, Lang Lang, Frank Peter Zimmermann, Gil Shaham, Emanuel Ax, Renaud ja Gautier Capuçon, Lars Vogt, Nikolai Luganski, Paul Lewis, Joshua Bell, Hilary Hahn ja Augustin Hadelich. 

Denève on saanut kriittistä suosiota levytyksillään Francis Poulencin, Claude Debussyn, Maurice Ravelin, Albert Rousselin, César Franckin ja Guillaume Connessonin teoksista. Hän on voittanut kolmesti Diapason d'Orin ja tullut ICMA-palkituksi.

Lähteet 
 

Ranskalaiset kapellimestarit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Georg Henriksson

Georg Edvin Henriksson (1901–1963) oli tamperelainen arkkitehti. Hän avusti Bertel Strömmeriä valtakunnallisesti merkittävän hotelli Tammerin (1929) suunnittelussa. 

Vuonna 1926, ollessaan vielä arkkitehtiopiskelija, Henriksson voitti Jyväskylän suojeluskuntatalon suunnittelusta järjestetyn arkkitehtuurikilpailun. Alvar Aalto tuli kilpailussa toiseksi. Lopulta talon suunnittelijaksi valittiin Aalto.

Henriksson perusti Tampereelle oman toimiston 1930-luvulla, mutta seuraavan vuosikymmenen lopulla hän muutti Ruotsiin.

Suunnittelutöitä

 Hotelli Tammer, Tampere (1929) – yhdessä Bertel Strömmerin kanssa 
 Kaukajärven kartanon huvimaja, Tampere (1933) 
 Asuin- ja liikerakennus, Kauppakatu 3b, Tampere (1934) 
 Hjorthin talo, Hämeenkatu 33 – Hämeenpuisto 31, Tampere (1937) 
 Suolahden kirkko, Äänekoski (1940) 
 Jääkauden muistomerkki, Pyynikki, Tampere (1945)

Lähteet

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1963 kuolleet
Fear Inoculum

Fear Inoculum on Toolin viides studioalbumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 2019.

Kappaleet

Digitaalinen versio

Kokoonpano 
 Maynard James Keenan – laulu
 Danny Carey – rummut
 Justin Chancellor – basso
 Adam Jones – kitara
 Lustmord – ääniefektit

Arvostelut 

 Imperiumi.net: 7-/10
 Kaaoszine: 6/10
 V2.fi: 
 Rumba: 6,7

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Toolin viralliset sivut 
 Fear Inoculum allmusic.comissa 

Toolin albumit
Vuoden 2019 albumit
David Casa

David Casa (s. 16. marraskuuta 1968) on maltalainen poliitikko, joka on toiminut maansa pitkäaikaisimpana europarlamentaarikkona vuodesta 2004 alkaen. Vuonna 2019 hänet äänestettiin kvestoriksi, jonka myötä hän on korkea-arvoisimmassa Euroopan parlamentin virassa toimiva maltalainen. Aikaisemmin hän on toiminut Euroopan kansanpuolueen koordinaattorina työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa. 

Vuonna 2018 Casasta esitettiin väitteitä, joiden mukaan hänen entinen avustajansa todisti Casan käyttäneen kokaiinia. Aikaisemmin hänen väitettiin väärinkäyttäneen Euroopan union rahoja, mutta kumpaakaan syytetty ei ole näytetty toteen. Casan mukaan väitteet ovat Maltan työväenpuolueen yritys tuhota hänen maineensa. 

Casa on moittinut maansa johtoa siitä, että kukaan ei ole ottanut vastuuta toimittaja Daphne Caruana Galizian murhasta. Hän on myös kritisoinut maansa pääministeri Joseph Muscatia korruption sulauttamisesta osaksi yhteiskuntajärjestelmää sekä maan demokratisten rakenteiden heikentämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Profiili europarlamentissa

Maltalaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Tapio Lokki

Tapio Lokki (s. 1971, Helsinki) on suomalainen akustiikan tutkija ja Aalto-yliopiston professori. Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta Euroopan tiedeneuvostolta (ERC), EU:n tiedeohjelmalta ja Suomen Akatemialta. Vuonna 2013 kansainvälinen akustiikan komissio ICA myönsi Tapio Lokille ICA Early Career -palkinnon hänen oivallisista ansioistaan huoneakustiikan tutkimuksessa ja erityisesti konserttisalien uusista subjektiivisista ja objektiivisista arviointimenetelmistä.

Lokki kirjoitti ylioppilaaksi  SYK:sta vuonna 1990. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1997 (sähkötekniikka) pääaineenaan akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka sekä tekniikan tohtoriksi TKK:sta vuonna 2002 (tietotekniikka). Lokin väitöskirja Physically-based Auralization – Design, Implementation, and Evaluation (2002) sisältää seitsemän tieteellistä artikkelia, jotka liittyvät auralisointiin. Hänen tuotantonsa, josta suurin osa on kirjoitettu yhteistyössä kollegojen ja opiskelijoiden kanssa, käsitti kevääseen 2019 mennessä yli 70 kansainvälistä tieteellistä lehtiartikkelia, kuusi kirjankappaletta, yli 130 kansainvälistä tieteellistä konferenssijulkaisua ja kuusi patenttia sekä lukuisia muita kirjoituksia. 

Professori Lokki on järjestänyt useita tieteellisiä tapahtumia ja konferensseja Suomessa, kuten vuosien 2002, 2012 ja 2014 Audio Engineering Society'n konferenssit. Lokki oli Suomen Akustinen Seuran puheenjohtaja vuosina 2004–2018 ja on osallistunut Akustiikkapäivät-tapahtuman järjestämiseen vuodesta 1999 lähtien. Vuonna 2019 hänet nimitettiin seuran kunniajäseneksi. Hän oli Espoon kaupungin lähettiläs, Espoo Ambassador, vuonna 2013.

Tapio Lokki on professori neljännessä polvessa: hänen isänsä on professori Juhani Lokki, isoisänsä on professori Olli Lokki ja isoisoisänsä on professori Karl Olof Lindeqvist.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 120 Osaajaa / Tekniikan kehittäjä (29.5.2016): Tapio Lokki täydellisen konserttisalin jäljillä.  (tek.fi)
 Sofia Virtanen, Tekniikka&Talous (31.5.2013): "Akustiikan Nobel" konserttisaleja tutkivalle suomalaisprofessorille. (www.tekniikkatalous.fi)
 Aalto-yliopisto: Aalto University Tenured Professors' Installation Lectures October 31 2012. Tapio Lokki, "Virtual Acoustics". (www.youtube.com) (englanniksi)
 Google Scholar: Tapio Lokki (scholar.google.com) (englanniksi)

Akustiikan suunnittelijat
Suomalaiset keksijät
Suomalaiset professorit
Aalto-yliopiston professorit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – miesten 10 metrin ilmapistooli

Miesten 10 metrin kilpailu ilmapistoolissa Tokion olympialaisissa 2020 käytiin Asakan ampumaradalla 24. heinäkuuta 2021. Kilpailuun osallistuu 29 urheilijaa.

Olympiakultaa voitti iranilainen Javad Foroughi, joka sai finaalissa 244,8 pistettä, joka oli uusi olympiaennätys. Hän voitti toiseksi tulleen serbialaisen Damir Mikecin 6,9 pisteellä. Kolmanneksi sijoittui Kiinan Pang Wei.

Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät ole yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnetään maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla on yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaetaan ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsutaan erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaetaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

Olympiaturnaukseen päässeet maat

Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Miesten 10 metrin ilmapistoolissa raja on 563.

Kilpailu
Kilpailu koostuu karsinta-ammunnoista ja loppukilpailusta. Karsinnoissa jokainen ampuu 60 laukausta 75 minuutin aikana. Karsinnoissa laukauksen maksmipisteet on 10. Karsintojen kahdeksan parasta urheilijaa pääsevät loppukilpailuun. Loppukilpailu aloitetaan kahdella viiden laukauksen sarjassa. Tämän jälkeen ammutaan 14 yksittäistä laukausta. 12. laukauksen jälkeen viimeisenä ollut urheilija putoaa kilpailusta. Tämän jälkeen aina kahden laukauksen välein viimeisenä oleva urheilija putoaa kilpailusta. Jos kaksi ampujaa on putoamassa samaan aikaan kilpailusta, ammutaan vähintään yksi lisälaukaus. Loppukilpailussa yhden laukauksen maksimipisteet on 10,9.

Karsinta-ammunnat

Loppukilpailu

Lähteet

miesten 10 metrin ilmapistooli
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – naisten 10 metrin ilmapistooli

Naisten 10 metrin kilpailu ilmapistoolissa Tokion olympialaisissa 2020 käydään Asakan ampumaradalla 25. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu 29 urheilijaa.

Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät ole yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnetään maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla on yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaetaan ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsutaan erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaetaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

Olympiaturnaukseen päässeet maat

Osallistuvat urheilijat
Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Naisten 10 metrin ilmapistoolissa raja on 550.

Kilpailu
Kilpailu koostuu karsinta-ammunnoista ja loppukilpailusta. Karsinnoissa jokainen ampuu 60 laukausta 75 minuutin aikana. Karsinnoissa laukauksen maksmipisteet on 10. Karsintojen kahdeksan parasta urheilijaa pääsevät loppukilpailuun. Loppukilpailu aloitetaan kahdella viiden laukauksen sarjassa. Tämän jälkeen ammutaan 14 yksittäistä laukausta. 12. laukauksen jälkeen viimeisenä ollut urheilija putoaa kilpailusta. Tämän jälkeen aina kahden laukauksen välein viimeisenä oleva urheilija putoaa kilpailusta. Jos kaksi ampujaa on putoamassa samaan aikaan kilpailusta, ammutaan vähintään yksi lisälaukaus. Loppukilpailussa yhden laukauksen maksimipisteet on 10,9.

Karsinta-ammunnat

Loppukilpailu

Lähteet

naisten 10 metrin ilmapistooli
The Red in the Sky Is Ours

The Red in the Sky Is Ours on At the Gatesin studioalbumi, joka julkaistiin 27. heinäkuuta 1992.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomas Lindberg - laulu
 Anders Björler - kitara
 Alf Svensson - kitara
 Adrian Erlandsson - rummut
 Jonas Björler - basso
 Tony Andersson - basso
 Jesper Jarold - viulu

Aiheesta muualla 
 The Red in the Sky Is Ours discogs.comissa 

At the Gatesin albumit
Vuoden 1992 albumit
With Fear I Kiss the Burning Darkness

With Fear I Kiss the Burning Darkness on At the Gatesin studioalbumi, joka julkaistiin 7. toukokuuta 1993.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomas Lindberg - laulu
 Anders Björler - kitara
 Alf Svensson - kitara
 Adrian Erlandsson - rummut
 Jonas Björler - basso
 Matti Kärki - laulu kappaleessa “Ever-Opening Flower”

Aiheesta muualla 
 With Fear I Kiss the Burning Darkness discogs.comissa 

At the Gatesin albumit
Vuoden 1993 albumit
Ratapölkkysieni

Ratapölkkysieni (Neolentinus lepideus) on ratapölkkysienten sukuun kuuluva sienilaji. Se kasvaa nimensä mukaisesti usein kreosootilla kyllästetyllä ratapölkyllä, mutta se voi kasvaa myös kannosta. Lakki on 5–15 senttimetriä leveä. Sen yläpinta on vaalea tai kellanruskea ja siinä on ruskehtavia suomuja. Jalka on melko lyhyt, 3–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Siinä on vaaleanruskeita suomuja. Malto on valkoista ja sitkeää. Heltat ovat johteisia ja valkoisia. Haju on voimakas. Sieni on syötävä, mutta ainoastaan luonnonpuusta kerätyt sienet ovat syötäviä, sillä ratapölkyillä kasvavissa sienissä voi olla myrkyllisiä kyllästysaineita, kuten kreosoottia. Ratapölkkysieni kasvaa havumetsissä, hakkuuaukeilla, joutomailla ja ratapölkyillä avoimilla paikoilla kannoissa ja puussa. Kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.

Ratapölkkysieni muistuttaa rengasvinokasta, joka kasvaa lehtipuiden rungoilla.

Lähteet 
 Mushroom Expert: Neolentinus lepideus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Ratapölkkysieni (Neolentinus lepideus)

Gloeophyllaceae
Suomalaiset ruokasienet
At War with Reality

At War with Reality on At the Gatesin studioalbumi, joka julkaistiin 28. lokakuuta 2014.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Tomas Lindberg - laulu
 Anders Björler - kitara
 Martin Larsson - kitara
 Adrian Erlandsson - rummut
 Jonas Björler - basso

Aiheesta muualla 
 At War with Reality discogs.comissa 

At the Gatesin albumit
Vuoden 2014 albumit
To Drink from the Night Itself

To Drink from the Night Itself on At the Gatesin studioalbumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2018.

Kappaleet 

'

Limited mediabook edition bonus CD

Limited mediabook edition bonus CD

Kokoonpano 
 Tomas Lindberg - laulu
 Jonas Stålhammar – kitara, mellotron, taustalaulu
 Martin Larsson – kitara, akustinen kitara
 Adrian Erlandsson - rummut
 Jonas Björler – basso, kosketinsoittimet, akustinen kitara, taustalaulu

Aiheesta muualla 
 To Drink From The Night Itself discogs.comissa 

At the Gatesin albumit
Vuoden 2018 albumit
Sikurimuseo

Sikurimuseo on tehdasmiljöö Pietarsaaressa Alholman kaupunginosassa. Sikurimuseo on Suomen ainoa säilynyt sikuritehdas. Alueella on tehtaan lisäksi sikurimestarin talo, kesäkonttori ja makasiini.

Tontti rekisteröitiin teollisuustontiksi vuonna 1941 pinta-alalla 12009 m2. Vuonna 2010 hyväksytyn asemakaavan mukaan tontti on kulttuurihistoriallisesti arvokkaana suojellun rakennusryhmän korttelialue (SR). Tehdasrakennus on merkitty teollisuushistorialliseksi museorakennukseksi (tm). Suojelu käsittää rakennusten ulkoasun, tm- merkinnällä osoitetun rakennuksen osalta lisäksi sisätilat irtaimistoineen, ulkoalueiden rakennelmat, pihajärjestelyt, kasvillisuuden ja puuston.

Historia
Vuonna 1883 vuorineuvos Wilhelm Schauman aloitti sikurin valmistuksen pienessä leivintuvassa Pietarsaaren keskustassa. Kysynnän kasvaessa 1800-luvun lopulla Schauman ryhtyi laajentamaan toimintaa ja rakennutti tehtaan.  Schaumanin tehtaasta kasvoi muutamassa vuodessa Suomen suurin sikurinvalmistaja ja se tuotti kaksi kolmasosaa Suomen sikurista. Vuonna 1892 tehdas tuhoutui tulipalossa. Saman vuoden syksyllä alettiin rakentaa uutta tehdasta Alholmaan. Tuotteita myytiin koko Suomessa. Uusi tehdas valmistui tammikuussa 1893. Tehtaan käyttövoimana oli 14 hevosvoiman höyrykone.

Suurimmillaan tehdas oli vuonna 1903, jolloin se työllisti 60 työntekijää, ja tuotti 1400 tonnia sikuria. Useimmat tehtaan koneista ovat säilyneet. Paahtouunit ovat edelleen jäljellä paahtohuoneessa. Sikuri jauhettiin ja pakattiin koneiden avulla. Oikean värin ja maun saamiseksi sikuripakkauksia säilytettiin kaksi päivää kosteassa 60 asteisessa höyryhuoneessa.

Tehdas oli osa Wilh. Schauman Oy:tä vuoteen 1938 asti, jolloin se muutettiin  Wilh. Schaumanin Sikuri Oy-nimiseksi erilliseksi yhtiöksi. Gustav Schutt toimi vuoteen 1953 asti hallituksen puheenjohtajana sekä toimitusjohtajana, ja tämän jälkeen perustajan pojanpoika Wilhelm Schauman. 

1950-luvulla sikurin menekin laskettua, tehtaassa yritettiin kehitellä uusia tuotteita ja alettiin muun muassa valmistaa paahdettuja suolapähkinöitä. Paahdetut suolapähkinät eivät kuitenkaan olleet kannattavia. 1960-luvulta 1980-luvulle tehtaassa valmistettiin lastuvillaa. Vuonna 1980 tehtaan nimeksi muutettiin Oy Botnia Ab:ksi, ja vuonna 1985 Oy BS Finance Ab:ksi. 1995 se sulautettiin Oy Wictoria Ab-nimiseen arvopaperikauppaa käyvään yhtiöön.

Museon toinen höyryhuoneista on kunnostettu taidegalleriaksi. Museossa ja sen pihapiirissä on järjestetty myös teattereita ja konsertteja. Jaakon päivillä heinäkuussa museolla pidetään sikurisunnuntai. Sikurimuseo oli avaoinna yleisölle vuodesta 1985 ja suljettiin kesällä 2017.

Lähteet
Sipilä, Jorma: Yhä jalompaa kahvi-juomaa!: Suomen kahvi- ja vastikepaahtimot sekä sikuritehtaat . Edita, 2007

Viitteet 

Pietarsaaren kulttuuri
Suomen museot
Pietarsaaren nähtävyydet
Federico Chiesa

Federico Chiesa (s. 25. lokakuuta 1997 Genova) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta lainalla saman sarjan Fiorentinasta.

Federico Chiesan isä Enrico Chiesa pelasi jalkapalloa ammattilaisena. Molemmat ovat tehneet maalin Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja ovat ensimmäinen tähän saavutukseen yltänyt isä-poika-pari. Molemmat tekivät maalinsa Englannissa, isä Liverpoolissa ja poika Lontoossa.

Seurajoukkueura 
Chiesa nousi Fiorentinan junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän pelasi avauskaudellaan Serie A:ssa 27 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2017–2018 hän pelasi liigassa 36 ottelua ja teki kuusi maalia. Kaudella 2018–2019 hän teki Serie A:n 37 ottelussaan jälleen kuusi maalia ja onnistui neljässä Italian cupin ottelussaan maalinteossa kuudesti; cupmaaleista kolme tuli puolivälieräottelussa Romaa vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 34 liigaottelua ja teki niissä kymmenen maalia, joista kolme syntyi kauden toiseksi viimeisessä ottelussa Bolognaa vastaan. Kauden 2020–2021 hän aloitti vielä Fiorentinassa mutta siirtyi lokakuussa kahden vuoden lainalle Juventukseen. Kauden aikana hän pelasi näissä joukkueissa yhteensä 33 Serie A -ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Juventuksen voittamassa Italian cupissa hän pelasi neljä ottelua ja teki kaksi maalia, joista toinen oli loppuottelun 2–1-voittomaali Atalantaa vastaan. Kotimaan otteluiden lisäksi Chiesa pelasi Mestarien liigaa, jossa hän kahdeksassa ottelussaan teki neljä maalia, muun muassa kolme joukkueensa neljästä maalista putoamiseen päättyneissä neljännesvälierissä Portoa vastaan.

Maajoukkueura 
Chiesa edusti Italiaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2019. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Italian A-maajoukkueessa maaliskuussa 2018. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle Italian kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ja pelasi kolmannen kokonaan. Neljännesvälierän hän aloitti jälleen vaihdossa ja pelasi puolivälierän kokonaan. Hän on pelannut 31 A-maaottelua ja teki ensimmäisen maalinsa marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan, toisen kesäkuussa 2021 EM-kilpailujen neljännesvälierässä Itävaltaa vastaan ja kolmannen välierässä Espanjaa vastaan.

Lähteet 

Italialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Trygg-suku

Trygg on vanha suomalainen sotilassuku, jonka kantaisä oli Suomen sodassa vuosina 1808-1809 taistellut korpraali Petter Trygg (1784–1841). Tryggin suvussa on nykyisin kolme päähaaraa, jotka ovat saaneet alkunsa Petter Tryggin pojan, Otto Walfrid Tryggin (1818–1881) kolmesta pojasta. Tryggin sukua asuu Suomen lisäksi muun muassa Ruotsissa ja Espanjassa, sekä yksi sukuhaara on asettunut kokonaan Yhdysvaltoihin. Trygg-suvun jäsenet ovat Petter Tryggin avioliiton myötä myös Procopé-suvun jälkeläisiä. Samannimisiä sukuja on muitakin.

Petter Trygg

Petter Trygg oli Suomen sodassa taistellut Savon rykmentin Henkikomppanian korpraali. Hän kuului Suomen armeijan viimeisiin rippeisiin, jotka Suomen sodan päätyttyä olivat kuuntelemassa kenraali Georg Carl von Döbelnin kuuluisaa ja tunteikasta jäähyväispuhetta Uumajan torilla 8. lokakuuta 1809.
Ruotsin kuninkaallinen miekkaritarikunta myönsi Petter Tryggille hopeisen mitalin urhoollisuudesta taistelukentillä. Trygg anoi lokakuussa 1809 eroa armeijan palveluksesta ja lupaa poistua Ruotsista Suomeen. Petter Tryggin vaimo oli Savon rykmentin Henkikomppanian varusmestarina ja lipunkantajana toimineen Gabriel Erik Procopén (1758–1790) ja Brita Christina Holtzmanin (1755–1808) tytär Maria Christina (1781–1859).

Lähteet 
 Katselmus 16.10.1809 (Grisbacka, Sverige): https://sok.riksarkivet.se/bildvisning/A0052214_00195#?c=&m=&s=&cv=194&xywh=-1400%2C-293%2C9110%2C5857
 http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=12365381
 http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=6885476
 http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=6885300
 Mikkelin maakunta-arkisto, Ristiinan perukirjat vuodelta 1841, asiakirja no 236.
 Geni-sukupuu: https://www.geni.com/family-tree/canvas/6000000088595854857
 Wirilander, Kaarlo (Helsinki 1953), Suomen armeijan upseeristo ja aliupseeristo 1718-1810: virkatalonhaltijain luettelot = Officerare och underofficerare vid Finlands armé 1718-1810 : förteckningar över boställsinnehavare, s.231
 Savon rykmentti: Henkikomppania, palkkausluettelo 14.10.1789 (Pirtimäcki Läger), miehistö

Suomalaiset suvut
Ratapölkkysienet

Ratapölkkysienet (Neolentinus) on helttasienisuku, johon kuuluu esimerkiksi ratapölkkysieni. Suvulle on ominaista, että sen lajit kasvavat puusta. Suvun lajeja kasvaa Australiassa, Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa. Ratapölkkysienten sukuun kuuluu 10 lajia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Neolentinus

Gloeophyllaceae
Rockin korkeat korot

Rockin korkeat korot on Arja Ahon ja Anne Taskisen kirjoittama vuonna 2003 ilmestynyt kirja. Teoksessa esitellään Suomessa julkisesti rock-musiikkia esittäneet naiset ja tyttöbändit 1950-luvulta 2000-luvun alkupuolelle. Tekijät haastattelivat kirjaa varten lähes 100 artistia vuosina 2002 ja 2003.

Kirja on osa Rockin Korkeat Korot -konseptia, joka sai alkunsa 1990-luvun lopussa, kun tekijät miettivät, miksi Suomi-rockissa on niin vähän naisia. Konseptiin sisältyi kirjan lisäksi konsertteja, 3-osaisen tv-sarja sekä kokoelma-albumi.

Lähteet 

Kirjat musiikista
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2003 kirjat
Hôpital André Mignot

Hôpital André Mignot () on Le Chesnaylainen sairaala. Osa Centre Hospitalier de Versailles ja Versailles’n yliopisto yliopiston opetuskeskuksesta.

Se on rakennettu vuonna 1981.

Lähteet 

Ranskan sairaalat
Yvelines
Sinisafiirikolibri

Sinisafiirikolibri (Hylocharis cyanus) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta.

Koko ja ulkonäkö

Sinisafiirikolibri kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiraan otsa, posket, kurkku ja rinta ovat väriltään safiirinsiniset. Poskissa voi myös olla muutamia valkoisia höyheniä. Selkä ja vatsa ovat kirkkaan kiiltävän vihreät. Sinisafiirikolibrikoiraan ylä- ja alaperä ovat pronssinruskeat. Pyrstö on väriltään sinertävän musta, pitkä ja hieman haarautunut. Sinisafiirikolibrinaaras on väritykseltään vaatiamttomampi. Sen pää ja selkä ovat vihreät, ja perä on pronssinvärinen. Kurkku ja vatsa ovat valkoiset ja kurkun reunoissa on sinistä. Sinisafiirikolibrin nokka on pitkä ja väriltään punainen. Naaraan nokka on koiraan nokkaa vaaleampi.

Levinneisyys ja elinympäristö
Sinisafiirikolibria tavataan Kolumbian ja Venezuelan pohjoisosista, laajalti Amazonin altaan alueelta ja Brasilian itärannikolta. Sinisafiirikolibrin elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reunamaat ja galleriametsät. Sinisafiirikolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi, mutta se syö myös hyönteisiä ja hämähäkkejä. Laji pesii lähes ympäri vuoden ja rakentaa pienen kuppimaisen pesän sammalista ja kasvimateriaalista.

Lähteet

Kolibrit
Shimabara

Shimabara () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Shimabaran niemimaan itäreunalla Ariakenmeren rannikolla. Lännessä kaupungin alue nousee Mayu- ja Unzenvuorille. Ariakenmeren rannikolla sijaitseva pienten Tsukumosaarten ryhmä syntyi vuonna 1792 Mayuvuoren räjähtävässä tulivuorenpurkauksessa sinkoutuneista kivistä. Shimabarassa on 45 006 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 82,97 neliökilometriä.

Shimabara kehittyi historiallisesti Shimabaran daimiokunnan linnanaluskaupukina. Se tunnetaan vuosien 1637–1638 Shimabaran kapinasta, jossa paikallinen kristitty väestö kapinoi Tokugawa-sotilashallintoa vastaan. Kapinasta ja vuoden 1792 suurta tuhoa aiheuttaneesta tulivuorenpurkauksesta huolimatta kaupungissa on jäljellä Edo-kauden kaupunkiympäristöä samurai-sotilasluokan asuintaloineen ja muine nähtävyyksineen, Shimabaran linna mukaan lukien. Matkailijoita Shimabaraan houkuttelee myös kuuma lähde Shimabara-onsen. Kaupunkioikeudet Shimabaralle myönnettiin kolmantena Nagasakin prefektuurissa vuonna 1940.

Merkittävimpiin elinkeinoihin kuuluvat turismin lisäksi elintarvike- ja alkoholiteollisuus, joka hyödyntää alueen runsaita vesivarantoja. Kaupungin koillisosa on prefektuurin hedelmällisintä aluetta ja tuottaa etenkin vihanneksia. Kaupunkia palvelee Shimabara-rautatien Shimabara-linja.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin internetsivut 

Nagasakin prefektuurin kaupungit
Empire of the Undead

Empire of the Undead on power metal -yhtye Gamma Rayn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2014.

Kappaleet

Japanin bonuskappale

Japanin bonuskappale

Digipack bonuskappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi: 8-/10
 Kaaoszine: 7/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Empire of the Undead discogs.com -sivustolla

Gamma Rayn albumit
Vuoden 2014 albumit
Venla Karttunen

Venla Karttunen (s. 1. syyskuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa kasvattajaseuraansa Jyväskylän Kirittäriä. Karttunen debytoi naisten Superpesiksessä kaudella 2018 ja löi toisessa ottelussaan kunnarin. Karttunen pelaa ulkopelissä kolmospolttajana tai ykkösvahtina ja sisäpelissä numerolla 2 tai jokerina. Venla Karttunen palkittiin vuoden 2020 parhaana tyttöpesäpalloilijana. Karttunen valittiin vuoden 2022 Itä-Länsi-otteluun.

Hänen isänsä Jukka Karttunen toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Kankaanpään Mailan pelinjohtajana ja isoveljensä Aleksi pelaa miesten Suomensarjassa Jyväskylän Lohen riveissä.

Lähteet

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Åkerlundinkatu

Åkerlundinkatu on Tampereen keskustassa Tullin alueella sijaitseva itä-länsisuuntainen katu, jonka pituus on noin 250 metriä. Sen itäpää sijaitsee Tampere-talon edustalla Yliopistonkadun risteyksessä, länsipää puolestaan vanhojen veturitallien vieressä Ratapihankadun risteyksessä. Muita poikkikatuja ovat Pinninkatu, Hammareninkatu ja Sumeliuksenkatu.

Katu on merkitty kaupungin asemakaavaan vuonna 1897, jolloin se sai aluksi nimen Pakkahuoneenkatu. Nimi perustui kadun länsipäässä sijainneeseen tullivarastoon eli pakkahuoneeseen. Kun uusi pakkahuone päätettiin rakentaa noin 300 metriä pohjoisemmaksi, alueen asemakaavaa ja kadunnimistöä muutettiin. Vuonna 1900 Pakkahuoneenkadun korvasi Åkerlundinkatu. Uusi nimi viittasi tamperelaiseen merkkihenkilöön, kauppias C. W. Åkerlundiin.

Tampereen Tähtikatu 
Åkerlundinkadulla sijaitsee Walk of Fame -tyyppinen Tähtikatu (), joka on kunnianosoitus suomalaiselle musiikille ja sen tekijöille. Kadun pintaan on upotettu tähtilaattoja, joissa on musiikkialalla ansioituneiden ihmisten ja yhtyeiden nimiä. Ensimmäiset tähdet sijoitettiin kadun itäosaan lokakuussa 2019. Silloin oman nimikkotähtensä saivat Cheek, Epe Helenius, Katri Helena, Juice Leskinen, Popeda, Kaija Saariaho ja Jean Sibelius. Lisäksi tähtiin pääsivät Tampere Music Award -tunnustuksen vuosina 2010–2018 saaneet henkilöt.

Syksyllä 2020 Tähtikatua täydennettiin Ismo Alangon, Eppu Normaalin, Paula Koivuniemen, Tapio Korjuksen, Karita Mattilan ja Nightwishin tähdillä. Seuraavana vuonna tähtiin ikuistettiin Mikko Alatalo, Kaija Koo ja Esa-Pekka Salonen sekä yhtyeet Yö ja Värttinä. Syyskuussa 2022 olivat vuorossa Hanoi Rocks, Jaakko Kuusisto, Erja Lyytinen, Marion Rung ja Heikki Salo.

Uusia tähtilaattoja on tarkoitus lisätä katuun vuosittain. Tähtikadun toteutuksesta vastaavat Tampereen kaupunki, Tampere-talo ja Musiikki & Media -tapahtuma.

Lähteet 

Tampereen kadut
Tulli (Tampere)
Musiikin kunniagalleriat
Sakina Jaffrey

Sakina Jaffrey (s. 1962  New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan elokuvasta Red Sparrow (2018).

Sakina Jaffrey on perheensä nuorin tytär. Hänen vanhempansa ovat intialaista syntymäperää.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Ammunta kesäolympialaisissa 2020 – miesten skeet

Miesten skeet Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan Asakan ampumaradalla 25. – 26. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu 29 urheilijaa.

Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 29 urheilijaa. Karsinnoissa ansaidut paikat eivät ole yksittäisten urheilijoiden, vaan paikat myönnetään maalle, joka nimeää kilpailijat. Isäntämaa Japanilla on yksi kiintiöpaikka. Yksi paikka jaetaan ISSF:n rankingin perusteella. Kaksi maata kutsutaan erillisellä kutsulla olympialaisiin. Loput paikat jaetaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa, maanosien mestaruusturnauksissa tai muissa maanosien kilpailuissa sekä ISSF:n World Cup -turnauksissa vuonna 2019. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa yhteen lajitapahtumaan.

Olympiaturnaukseen päässeet maat

Osallistuvat urheilijat
Olympialaisiin osallistuvan ampujan on pitänyt rikkoa ennalta määrätty pisteraja, jotta hän saa kilpailla olympialaisissa. Tulos pitää rikkoa 24. heinäkuuta 2018 – 31. toukokuuta 2020. Miesten skeetissä tulosraja on 114 pistettä.

Kilpailu
Kilpailu koostuu kahdesta osasta. Karsinta-ammuntoihin osallistuu kaikki kilpailijat. Karsinnoissa jokainen ampuja saa 125 kiekkoa. Loppukilpailuun pääsee kuusi karsinnan parasta. Loppukilpailu alkaa kahdella 10 laukauksen sarjalla. Tämän jälkeen viimeisenä kilpailussa oleva ampuja tippuu kilpailusta. Tämän jälkeen ammutaan yksittäisiä 10 kiekon sarjoja siten, että sarjan jälkeen viimeisenä oleva ampuja putoaa kilpailusta. Jos sijoilla 3. – 6. on putoamassa enemmän kuin yksi urheilija, putoaja ratkaistaan karsintojen tulosten perusteella. Hopea- ja kultamitalit ratkaistaan lisäsarjoin.

Karsinta-ammunnat

Loppukilpailu

Lähteet

miesten skeet
Vuosiloma

Vuosiloma on palkallista lomaa, jota kertyy joissain useissa maissa lainsäädännössä määritetty määrä vuosittain tehdystä työstä.

Suomessa vuosilomaa on 30 päivää, mutta käytännössä vuosilomaa on kuitenkin vain 25 päivää, sillä lomaviikko on kuusipäiväinen työviikon ollessa viisipäiväinen. Ruotsalaisilla lomaa ja yleisiä vapaapäiviä on keskimäärin 39, tanskalaisilla 38, norjalaisilla 37, saksalaisilla 38 ja englantilaisilla vain 29. 

Valtakunnallinen vuosilomaoikeus on kaikissa länsimaissa paitsi Yhdysvalloissa. Yhdysvallat ei tarjoa valtakunnallisella lainsäädännöllä työntekijöille lomaa. Sellaista lomaa, jollaista esim. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa kutsutaan vuosilomaksi, pidetään pikemminkin etuna kuin oikeutena, ja se riippuu useimmissa osavaltioissa vain työsopimuksesta. Noin neljännes työntekijöistä ei saa sellaista lainkaan. Joissakin osavaltioissa kuten Mainessa osavaltion lainsäädäntö kuitenkin edellyttää palkallisia vapaapäiviä.

Lähteet 

Työ
Vapaa-aika
Fuchsia OS

Fuchsia OS on Googlen vuodesta 2016 alkaen kehittämä avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmä. Käyttöjärjestelmä perustuu Zircon-mikroytimeen, joka tunnettiin aiemmin nimellä Magenta, ja on suunniteltu skaalautumaan reaaliaikaisesta mobiili- ja työpöytäkäyttöön.

Toukokuussa 2017 Fuchsia OS oli saatavilla Armadillo-käyttöliittymällä. Käyttöjärjestelmää voitiin suorittaa Googlen omilla Pixelbookeilla, mutta myös joitakin Huawein laitteita on onnistuttu Googlen taholta käynnistämään. Joulukuussa 2018 Googlen kerrottiin lopettaneen Armadillo-käyttöliittymän kehittämisen.

Toukokuussa 2021 ensimmäinen kuluttajille suunnattu versio ("Fuchsia 1.0") julkaistiin ensimmäisen sukupolven Googlen Nest Hub -laitteisiin. Päivitys korvaa aiemman Cast OS -käyttöjärjestelmän. 

Fuchsia on erillinen Googlen Android- ja Chrome OS -käyttöjärjestelmistä.

Lähteet 

Tulevat ohjelmistot
Reaaliaikaiset käyttöjärjestelmät
Googlen ohjelmistot
Pekka Toveri

Pekka Juhani Toveri (s. 6. huhtikuuta 1961 Kankaanpää) on suomalainen kenraalimajuri evp. Hän toimi puolustusvoimien pääesikunnan tiedustelupäällikkönä vuosina 2019–2020. Hän erosi vakituisesta palveluksesta vuoden 2020 lopussa.

Toveri valmistui ylioppilaaksi Helsingin I Normaalikoulusta 1980 ja suoritti varusmiespalveluksen Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1981–1982 sekä Kadettikoulun 1982–1985. Hän toimi urallaan muun muassa Panssarikoulun johtajana 2000–2002, Panssariprikaatin komentajana 2011–2013, Länsi-Suomen sotilasläänin komentajana 2014–2015, Kaartin jääkärirykmentin komentajana 2015–2016 sekä Suomen puolustusasiamiehenä Yhdysvaltoihin ja Kanadaan 2016–2019. 

Toverin vaimo on Floridasta kotoisin oleva Yhdysvaltain ilmavoimien everstiluutnantti evp ja työskentelee Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystössä.

Painonnostajat Kaarlo ja Kauko Kangasniemi ovat Toverin enoja.

Ura
Ylioppilas, Helsingin I Normaalikoulu 1980
Varusmies, Uudenmaan jääkäripataljoona 1981–1982
Kadettikoulu, kurssin 69 priimus 1982–1985
Panssarivaunukomppanian päällikkö 1989, 1990–1992
Vanhempi osastoesiupseeri, Pm:n prikaatin esikunta, IFOR/SFOR, Bosnia 1996–1997
Apulaissotilasasiamies, Tukholma 1997–2000
Panssarikoulun johtaja 2000–2002
Yhteysupseeri, US Joint Forces Command, Norfolk, USA 2005–2007
Vanhempi osastoesiupseeri, Pääesikunta 2007–2010
Apulaisoperaatiopäällikkö, Regional Command North esikunta, ISAF, Afganistan 2010–2011
Panssariprikaatin komentaja 2011–2013
Kaartin jääkärirykmentin komentaja 2015–2016
Puolustusasiamies, Yhdysvallat ja Kanada 2016–2019
Pääesikunnan tiedustelupäällikkö 2019–2020

Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Vallilan siirtolapuutarhamuseo

Vallilan siirtolapuutarhamuseo sijaitsee Helsingin Vallilanlaaksossa, Vallilan siirtolapuutarhan Mansikkapolulla. Se on siirtolapuutarhan ainoa alkuperäinen tyyppimökki vuodelta 1932, ja sen ovat suunnitelleet asemakaava-arkkitehti Birger Brunila ja arkkitehti Väinö Tuukkanen. Se oli alueen ainoa sallittu mökkityyppi 1930-luvulla.

Ajan mukaisesti kalustettu siirtolapuutarhamökki on yksi Suomen pienimmistä museoista, mutta 10 neliömetrin kokoisen mökin lisäksi museoon kuuluu myös piha-alue, joka on vuosina 2009–2010 palautettu 1930-luvun mallisuunnitelmia vastaavaan asuun. 

Palstan istutukset noudattavat kasvilajeja myöten puutarhakonsulentti Elisabeth Kochin alkuperäisiä Vallilan siirtolapuutarhalle tarkoitettuja istutussuunnitelmia. Vaikka 1930-luku oli pula-aikaa ja palstalla korostuu juuresten ja kasvisten hyötyviljely, oli koristekasveillakin merkittävä rooli viihtyisyyden lisääjinä.

Kesäsunnuntaisin yleisölle auki olevaa museomökkiä ylläpitää Vallilan siirtolapuutarhayhdistys, joka lunasti mökin museoksi vuonna 1977. Museon päätehtävä on nykyisin kertoa 1930-luvusta ja valottaa siirtolapuutarhan perustamiseen liittyviä yhteiskunnallisia ja aatteellisia virtauksia. 

Museon mökkielämään sekä puutarhan hoitoon ja muokkaukseen liittyvä esineistö on kerätty siirtolapuutarhan viljelijöiltä, ja esineistö on valokuvattu, numeroitu ja luetteloitu museoiden yleisten ohjeitten mukaan. Museorakennus on suojeltu.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvia aiheesta Vallilan siirtolapuutarha Helsinkikuvia.fi-palvelussa
Vallila
Siirtolapuutarhat
Helsingin museot
Suomen paikallismuseot
Red Before Black

Red Before Black on Cannibal Corpsen 14. studioalbumi, joka julkaistiin 3. marraskuuta 2017.

Kappaleet

Kokoonpano 
 George ”Corpsegrinder” Fisher – laulu
 Pat O’Brien – kitara
 Rob Barrett – kitara
 Alex Webster – bassokitara
 Paul Mazurkiewicz – rummut

Arvostelut 
 Kaaoszine: 8/10
 metalliluola: 7+/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Red Before Black discogs.com-sivustolla

Vuoden 2017 albumit
Cannibal Corpsen albumit
Fatickin alue

Fatickin alue () on hallintoalue Senegalin länsiosassa. Sen keskus on Fatickin kaupunki. Alueen pinta-ala on 6 849 neliökilometriä. Asukkaita on 870 400 henkeä (vuonna 2019, arvio).

Alue käsittää 3,7 prosenttia Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu luoteessa Thièsin, pohjoisessa Diourbelin ja idässä Kaffrinen ja Kaolackin alueisiin, etelässä Gambiaan ja lännessä Atlantin valtamereen. Maaperä on suolapitoista ja rannikko kärsii eroosiosta. Vesistöjä ovat Sine, Saloum ja Gambia sivujokineen.

Ilmasto on sudanilais-sahelilainen, mutta siihen vaikuttaa myös Atlantin valtameri. Kuukausien keskilämpötilat ovat 21–24 astetta joulu-helmikuussa ja 35–42 astetta maalis-kesäkuussa. Vuotuinen sademäärä on 400–1000 millimetriä.

Alue on muodostettu vuonna 1984 entisestä Sine-Saloumin alueesta. Siihen kuuluvat Fatickin, Foundiougnen ja Gossasin departementit, yhdeksän arrondissementtia ja 40 kuntaa. Kaupunkiväestön osuus on 15,5 prosenttia. Asukkaiden enemmistö on sererejä. Lisäksi on wolofeja, fulbeja, mandinkoja ja bambaroita.

Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, maissi ja lehmänpapu sekä myytäväksi kasvatettavat maapähkinä, seesami, vesimeloni, vihannekset ja hedelmät. Karjanhoito perustuu transhumanssiin ja kiinteään laiduntamiseen. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, hevoset, aasit ja siipikarja. Kalastusta harjoitetaan etupäässä Saloumjoen suistossa. Muita elinkeinoja ovat käsityöammatit, pienimuotoinen kaupankäynti ja liikenne. Hyvin vähäinen teollisuus jalostaa kalaa ja maataloustuotteita sekä valmistaa suolaa. Matkailijoita houkuttelee muun muassa Saloumjoen suiston kansallispuisto.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Senegalin alueet
Pelon laakso

Pelon laakso (The Valley of Fear) on  viimeinen neljästä Sir Arthur Conan Doylen kirjoittamasta pitkästä Shelock Holmes -romaanista. Ajallisesti se sijoittuu ennen Viimeisessä tapauksessa kerrottuja tapahtumia. Doylen romaani perustui löyhästi Molly Maguires -nimellä tunnetun salaliiton tapaukseen, jossa kaivosmiehet turvautuivat terrorismiin taistellessaan oikeuksiensa puolesta. Pelon laaksoa on sanottu ensimmäiseksi kovaksikeitetyksi rikosromaaniksi, sillä Holmes-romaaniksi se sisältää poikkeuksellisen paljon suorasukaista väkivaltaa. Teos on aiemmin ilmestynyt suomeksi vain kerran Timo Tuuran suomentamana nimellä Kauhun laakso vuonna 1915. Reijo Valta kävi Timo Tuuran käännöksen läpi ja julkaisi siitä 2017 uuden korjatun nykyaikaisemman version. Uuteen suomennokseen Valta kirjoitti myös jälkisanat.

Kirjan juoni 

Sherlock Holmes saa sisäpiirin agentiltaan salatun viestin, joka hänen onnistuu purkaa yhdessä tohtori Watsonin kanssa. He saavat selville, että Birlstonessa asuva John Douglas -niminen mies on vaarassa. Holmes epäilee, että suunnitelmien takana on professori Moriarty, jota lain silmissä pidetään syyttömänä kaikkiin miehen suunnittelemiin rikoksiin. Scotland Yard kuitenkin ilmoittaa pian samana aamuna, että Douglas on jo murhattu, jolloin Holmesin syyttävä sormi osoittaa "Rikosten Napoleoniin" ja epäilee tällä olleen vaikutusta asiaan. Holmes, Watson ja Scotland Yardin etsivä matkustavat Sussexiin John Douglasin murhapaikalle, joka on vanha Birlstonen kartano.

Talon muut asukkaat esittävät itselleen alibin, jonka mukaan he ovat olleet murhayönä muualla, kun herra Douglasia on ammuttu aseella päähän. Poliisi spekuloi, että murhaajan on täytynyt paeta kartanoa ympäröivän vallihaudan kautta, mutta jos asia on näin, jää edelleen mysteeriksi, miten murhaaja saattoi kiertää poliisit kulkiessaan märissä vaatteissaan kaupungin läpi. Haastatellessaan talon väkeä Holmes kuulee, miten "salainen järjestö" oli vainonnut Douglasia, ja miten Douglas oli ennen kuolemaansa maininnut paikan nimeltä Pelon laakso. John Douglas oli asunut aiemmin Amerikassa, mutta oli yllättäen muuttanut sieltä pois ja asettunut sitten asumaan Sussexiin.

Tapahtumien tausta on Yhdysvaltain Chicagossa, missä John Douglas - oikealta nimeltään  Birdy Edwards - työskenteli  yhtenä etsivätoimisto Pinkertonin agenttina. Birdy Edwards oli soluttautunut osaksi Vermissan laakson vaarallista rikollisjengiä, jonka vuoksi kyseistä seutua oli kutsuttu Pelon laaksoksi. Edwards oli onnistunut saattamaan jengin oikeuden eteen, mutta jotkut tuomituista olivat vapauduttuaan alkaneet vainota vasikkaa.

Holmes vakuuttuu siitä, että nimenomaan professori Moriarty on ilmiantanut Douglasia metsästäneille miehille tämän olinpaikan ja uuden henkilöllisyyden. Hän aikoo saada Moriartyn vielä kiinni ja upottaa tämän rikollisjärjestön, mutta huomauttaa Watsonille, että tavoitteen saavuttaminen vie aikaa.

Suomennos 
 

Sherlock Holmes
Salapoliisiromaanit
Vuoden 1915 kirjat
Vain elämää (10. tuotantokausi)

Vain elämää -sarjan kymmenes tuotantokausi esitettiin Nelosella syksyllä 2019. Sen kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa 4. kesäkuuta 2019. Kausi on sarjan historian toinen all stars -kausi, jossa kaikki artistit ovat osallistuneet ohjelman aiemmille kausille (ensimmäinen oli 7. tuotantokausi).

Toisin kuin aiempina vuosina, jolloin kullakin kaudella on ollut seitsemän artistia, kymmenennellä kaudella artisteja oli kahdeksan. Kauden artistit olivat Antti Tuisku, Elastinen, Erin, Lauri Tähkä, Maija Vilkkumaa, Samu Haber, Vesala ja VilleGalle.

Kauden päätteeksi esitettiin kolme joulujaksoa, joissa kauden artistit (Samu Haberia lukuun ottamatta) versioivat tunnettuja joululauluja.

Kaudella esitetyt kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson esityspäivänä. Lisäksi ne koottiin ensimmäinen ja toinen kattaus -albumeille, ja joulujaksojen laulut julkaistiin omalla Vain elämää – joulu -albumillaan. Kaikki kokoelmalevyt nousivat Suomen virallisen albumilistan kärkeen.

Jaksot 

1 Keskikatsojamäärä televisiossa jakson ensiesityspäivänä.

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
Tuotantokaudet
Kurkijärvi (Espoo)

Kurkijärvi on vajaan viiden hehtaarin laajuinen järvi koillisessa Espoossa Lahnuksen ja Kalajärven kaupunginosien rajalla. Kurkijärvi on järvisyydeltään runsaan Pohjois-Espoon itäisimpiä vakavesiä. Sen naapurijärviä ovat lounaassa sijaitsevat Luukinjärvi ja Kalajärvi. Länsiluoteessa on Lahnuksen Myllyjärvi. Vantaan raja kulkee Kurkijärven koillispuolitse.

Kurkijärveä ympäröi verraten luonnontilainen ja ekologisesti monimuotoinen metsäalue. Metsä on kuusivaltaista kangasmetsää ja kalliomännikköä. Siellä täällä on vaatimattomia räme- ja korpipainanteita. Kurkijärven pohjoispuolella on avoluhta. Metsäalueella on eräitä uhanalaisia lajeja, kuten punakarakääpä, valkorihmakääpä ja mesipillikääpä. Linnustoa edustavat muun muassa pohjantikka, pyy ja tiltaltti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Visitespoo.fi: Tremanskärrin luonnonsuojelualue
Suomen lintuatlas: Ruutu 669:337, Espoo Kurkijärvi
Ilmatieteenlaitos: Sääennuste Kurkijärvi, Espoo
Kurkijärvi, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset, and Daylength

Espoon järvet
Espoonjoen vesistö
Lahnus
Kalajärvi
Horsfjärdenin räjähdys

Horsfjärdenin räjähdys oli Märsgarnin saaren sotasatamassa Tukholman saaristossa 17. syyskuuta 1941 tapahtunut tuhoisa räjähdys, jossa kolme Ruotsin merivoimien hävittäjälaivaa tuhoutui ja 33 merivoimien sotilasta sai surmansa. Märsgarnin saari sijaitsee Horsfjärdenin aukean vesialueen eli selän kaakkoispuolella. Tuhoutuneet alukset olivat HMS Göteborg, HMS Klas Horn sekä HMS Klas Uggla.

Räjähdyksen syytä ei saatu selville. Rannikkolaivaston sotaoikeus piti sabotaasia mahdollisena, mutta asiasta ei ole varmuutta. Vain kolme päivää aiemmin oli Helsingissä tapahtunut Katajanokan räjähdys, jossa tuhoutui neljä saksalaista miinanraivaajaa miehistöineen. Ruotsin laivasto suojasi Itämerellä saksalaisten kauttakulkua sekä Ruotsin malmikuljetuksia Saksaan.

Lähteet

Räjähdysonnettomuudet
Vuoden 1941 onnettomuudet
Onnettomuudet Ruotsissa
Haningen kunta
Hilti

Hilti on liechtensteinilainen rakentamiseen liittyvien pienkoneiden valmistaja. Erityisesti yhtiö on tunnettu sähkökäyttöisistä iskuporakoneistaan. Yritys työllistää vajaat 30 000 ihmistä. Yhtiön liikevaihto on vajaat kuusi miljardia Sveitsin frangia. Yrityksen pääkonttori on Schaanissa.

Historiaa 
Hiltin (Maschinenbau Hilti oHG) perustivat Hiltin veljekset Martin ja Eugen vuonna 1941. Vuoteen 1945 yritys toimitti lähes yksinomaan sotatarvikkeita Saksaan. Toisen maailmansodan jälkeen Hilti erikoistui kiinnitystekniikoihin ja laajeni maailmanlaajuiseksi yritykseksi.

Martin Hilti 
Martin Hilti (1915–1997) oli opiskeluajoilta, 1930-luvun alkupuolelta alkaen mukana kansallissosialistisessa politiikassa. Hän toimi Liechtensteinissa poliittisen järjestön (Volksdeutschen Bewegung in Liechtenstein) aluejohtajana ja muun muassa suoritti Waffen-SS-koulutuksen Saksassa. Hän ei kuitenkaan osallistunut varsinaisiin sotatoimiin. Lokakuussa 1945 sveitsiläinen sotilastuomioistuin tuomitsi Hiltin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen vakoilusta natsi-Saksan hyväksi. Tuomio muutettiin myöhemmin maahantulokielloksi. Martin Hilti oli aktiivisesti mukana Hilti-yhtiön kehittämisessä ja Liechtensteinin liike-elämässä.

Eugen Hilti  
Eugen Hilti (1911–1964) aloitti työuransa perustamalla vuonna 1933 autokorjaamon Schaaniin. Hän oli mukana Hiltin toiminnassa kuolemaansa asti.

Hilti Suomessa 
Hiltillä on Suomessa myyntiyhtiö Hilti (Suomi) Oy. Yritys on aloittanut toimintansa vuonna 1953. Vuonna 2018 sen liikevaihto oli 51 miljoonaa euroa, ja yhtiön palveluksessa oli 191 henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Liechtenstein
Rakennustuotevalmistajat
Konevalmistajat
Simona Aebersold

Simona Aebersold (s. 13. huhtikuuta 1998 Brügg, Bernin kantoni) on sveitsiläinen suunnistaja. Seuratasolla hän on Suomessa edustanut Tampereen Pyrintöä. 

Vuoden 2018 suunnistuksen EM-kilpailuissa Aebersold oli keskimatkalla kolmas. Hän saavutti suunnistuksen MM-kilpailuissa 2019 hopeaa keskimatkalla ja viestissä sekä pronssia pitkällä matkalla. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Aebersold saavutti viestissä hopeaa sekä sprinttiviestissä, keskimatkalla ja pitkällä matkalla pronssia.   

Vuoden 2021 EM-kilpailuissa Aebersold oli voittaneessa sprinttiviestijoukkueessa. Lisäksi hän oli pudotussprintissä toinen ja sprintissä kolmas.

Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa Aebersold tuli sprintissä toiseksi. 

Aebersoldilla on nuorten maailmanmestaruuskilpailuista yhdeksän kultaa ja kaksi hopeaa. Hän oli mukana Tampereen Pyrinnön joukkueessa, joka voitti Tiomilan naisten viestin vuonna 2019.

Aebersoldin isä Christian Aebersold voitti MM-kisoissa kolme viestikultaa 1990-luvulla. Myös hän on edustanut Pyrintöä.

Lähteet

Sveitsiläiset suunnistajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Wilhelm Batz

Wilhelm "Willi" Batz (21. toukokuuta 1916 Bamberg – 11. syyskuuta 1988) oli saksalainen lentäjä. Bambergissa 1916 syntynyt Batz liittyi Luftwaffeen vuonna 1935. Jagdgeschwader 52:ssa taistellut Batz lensi Messerschmitt Me 109 Bf-taistelukonetta ja keräsi 223 ilmavoittoa. Sodan jälkeen everstiluutnantin arvoinen Batz oli 1960-luvulla Nord Noratlas-kuljetuskonein varustetun Lufttransportgeschwader 63:n komentajana uudelleen perustetuissa Saksan ilmavoimissa.

Lähteet 

Saksalaiset lentäjät
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Kasper Fosser

Kasper Fosser (s. 1999) on norjalainen suunnistaja. 

Sarpsborgin MM-kilpailuissa 2019 Fosser sai hopeaa pitkällä matkalla. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Fosser saavutti pitkän matkan maailmanmestaruuden  sekä hopeaa sprintissä, sprinttiviestissä. ja viestissä. Tanskan maailmanmestaruuskilpailuissa 2022 Fosser voitti sprintin ja oli Norjan kolmanneksi tulleessa sprinttiviestijoukkueessa.  

EM-kilpailuissa 2021 Fosser oli mukana Norjan kolmanneksi sijoittuneessa sprinttiviestijoukkueessa ja oli kolmas myös sekä sprintissä että pudotussprintissä. EM-kilpailuissa 2022 Fosser oli Norjan voittaneessa viestijoukkueessa. 

Nuorten MM-kilpailuista Fosserilla on kuusi kultaa ja yksi pronssi.

Seuratasolla Fosser edustaa IFK Göteborg Orienteringia. Hän oli voittamassa Tiomila-viestiä vuonna 2019.

Kasper Fosserin äidinisä Per Fosser voitti suunnistuksen maailmanmestaruuden viestissä vuonna 1970.

Lähteet

Norjalaiset suunnistajat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Rauman pitsi

Rauman pitsi tai raumanpitsi on Raumalla perinteisesti nyplättävä pitsityyppi. Pitsinnypläyksen historia ulottuu Raumalla useiden vuosisatojen taakse. Pitsin nyplääminen on ollut merkittävä ansiomahdollisuus varattomille naisille, mutta myös miehille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pakinaa Rauman pitseistä, Helsingin Sanomat, 06.01.1935, nro 5, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Rauma
Nypläys
Tekstiilit