joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Fred MacMurray

Fredrick Martin "Fred" MacMurray (30. elokuuta 1908 Kankakee, Illinois – 5. marraskuuta 1991 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lukuisista elokuvistaan sekä televisiosarjasta Kolme poikaani, jossa hän esitti perheen yksinhuoltajaisää vuosina 1960–1972<ref name =stjames>MacMurray, Fred (1908-1991) , St. James Encyclopedia of Popular Culture00, Gale 2000. Vaatii HighBeam-tilauksen.</ref>.

MacMurrayn tunnetuimpia elokuvia ovat Nainen ilman omaatuntoa (1944), Cainen kapina (1954) ja Poikamiesboksi'' (1960). Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet nimettiin Disney-legendaksi vuonna 1987. 

MacMurray oli kahdesti naimisissa, Lillian Lamontin kanssa vuodesta 1936 vuoteen 1953 ja näyttelijä June Haverin kanssa vuodesta 1954 aina kuolemaansa 1991. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Santa Monicassa, Kaliforniassa 83-vuotiaana sairastettuaan pitkään leukemiaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vaudeville-esiintyjät
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Noseaani

Noseaani eli noseliitti on foideihin kuuluva silikaattimineraali. Sen kemiallinen kaava on Na8Al6Si6O24(SO4). Se muodostaa isometrisiä kiteitä, joiden väri vaihtelee valkoisesta harmaaseen, vihreään, siniseen ja ruskeaan. Sen kovuus on 5,5–6 ja ominaispaino 2,3–2,4. Noseaani on fluoresoiva, ja sitä löytyy vähäpiisistä magmakivistä. Noseaani ja hauyniitti muodostavat erään kiinteän liuoksen, joka sisältää kalsiumia.

Havainto noseaanista kirjattiin ensimmäisen kerran vuonna 1815 Reininmaalta Saksasta, ja se nimettiin saksalaisen mineralogin Karl Wilhelm Nosen (1753–1835) mukaan. Mineraali on harvinainen, mutta sitä esiintyy laajalti aina valtamerisaarilta (esimerkiksi Tahiti) Utahiin.

Aiheesta muualla 
Webmineral: Nosean Mineral Data 
Mindat: Nosean 
Handbook of Mineralogy: Nosean (pdf) 

Silikaattimineraalit
Ace Ventura 3

Ace Ventura 3 - Lemmikkidekkarin poika (Ace Ventura Jr: Pet Detective) on yhdysvaltalainen elokuva. Se on Ace Ventura – lemmikkidekkari -elokuvan toinen jatko-osa. Elokuvan pääosassa näyttelee Josh Flitter. Aiemissa Ace Ventura -elokuvista tuttu Jim Carrey ei esiinny Ace Ventura 3 -elokuvassa. Elokuvan tuotanto alkoi syyskuussa 2007 ja se sai ensi-iltansa vuonna 2009.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset televisioelokuvat
Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Ace Ventura -elokuvat
David M. Evansin ohjaamat elokuvat
Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Suolavihvilä

Suolavihvilä  (Juncus gerardii) on merenrannoilla kasvava monivuotinen vihviläkasvi. Sitä tavataan varsinkin alueilla, joilla maa nousee nopeasti.

Suolavihvilän varret ovat pystyt, noin 40 cm korkeat. Sillä on lehtiruusuke maan rajassa ja joitakin varsilehtiä. Se kukkii heinä-elokuussa tummansävyisin vihvilöin.

Suolavihvilä kasvaa merenrannalla vyöhykkeenä alueella, jolla merivesi tekee maaperän suolaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Suolavihvilä (Juncus gerardii)
 Kasviatlas 2018: Suolavihvilän (Juncus gerardii) levinneisyys Suomessa
 Valokuvia (E. Nenonen)

Vihvilät
Charpentier

Charpentier (ransk. [šarpãtje], ruots. [šarpantieː]) on vanha ranskalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Ruotsin sekä Suomen ritarihuoneisiin, joista edeltävään numerolla 765 vuonna 1668 ja jälkimmäiseen numerolla 64 vuonna 1818. 

Normandialainen Toussaint Charpentier (s. 6.3.1611 Pavilly, Normandia) astui vuonna 1630 Ruotsin palvelukseen ja seurasi Axel Oxenstiernaa Erfurtiin, missä kuningas Kustaa II Adolf otti hänet palkkasoturikseen. Charpentier oli Savonlinnan komppaniansa vänrikki 1639, kapteeniluutnantti 1643, kapteeni 1646, majuri 1657 ja viimein 1660 everstiluutnantti Turun läänin ratsuväkirykmentissä. Hänet aateloitiin vuonna 1664 ja merkittiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 765. Charpentier erosi palveluksesta 1678 ja sai eläkettä vuodesta 1681. 1683 Charpentier vetäytyi omistamalleen Hahkialan kartanolle, missä eli kuolemaansa 4.10.1683 saakka. Hänet haudattiin vasta 20.6.1697 Hauhon kirkkoon, missä hänen vaakunansa myös on.

Toussaint Charpentier otti osaa 1648 taisteluihin Saksassa, 1656–1659 Puolassa sekä kunnostautui 1656 Riian piirityksessä vangitsemalla lukuisia venäläisiä. Sai 1651 Hahkialan kylän säterikseen.

Vuonna 1773 Claes Robert Charpentierin kuoltua aatelisarvo siirtyi naislinjan kautta sisarenpoikien  L'Eclair -suvulle.

Suomessa suku on hallinnut Hahkialan kartanoa Hauholla.

Suvun merkkihenkilöitä 
 Aatelisarvon saaja Toussaint Charpentier (1611–1683), Hahkialan kartanon omistaja
Robert Charpentier (1662–1710), everstiluutnantti, aateloidun Toussaint Charpentierin poika.
Claes Robert Charpentier, vapaaherra, everstiluutnantti Robert Charpentierin poika.
Robert Gustaf Carpentier L´Eclair (1727–1802), majuri, aateloitu 1773, everstiluutnantti Robert Charpentierin tyttärenpoika.
 Gustaf Robert Alfred Charpentier (1839–1914), senaattori, pankkimies
 Axel Fredrik Charpentier (1865–1949), oikeuskansleri (1918–1928), Gustaf Robert Alfred Charpentierin poika
 Pehr Charpentier (1931–2011), psykologi ja ryhmätyön lehtori, Axel Fredrik Charpentier'n pojanpoika
 Fredrik Vilhelm Charpentier (1849–1918), kenraalimajuri
 Theodor Charpentier (1874–1954), Fredrik Vilhelm Charpentierin poika, kenraalimajuri
 Claes Gustaf Robert Charpentier (1858–1918), kenraaliluutnantti

Lähteet 

Suomalaiset aatelissuvut
Ruotsin aateli
Ranskan aateli

ca:Charpentier
en:Charpentier
pl:Charpentier
Vilppulan Tähti

Vilppulan Tähti  on pirkanmaalainen urheiluseura entisestä Vilppulasta ja kuntaliitoksen jälkeen Mänttä-Vilppulasta. Seuran toiminta painottuu lentopalloon sekä jossain määrin myös yleisurheiluun ja nyrkkeilyyn. Lentopallossa Tähti kuuluu Lounais-Suomen alueeseen ja yleisurheilussa Hämeen seudun yleisurheiluun, HämSY:yn.

Historia 
Vilppulan Tähti on perustettu 1924. Sen historiaan mahtuu paljon tapahtumia tapahtumia ja lajeja. Eniten harrastajia löytyy lentopallosta, mutta myös yleisurheilu on toiminnassa mukana.

Saavutukset
Lentopallossa Tähti on saavuttanut kuusitoista SM-tason mitalia, suurin osa niistä 1990-luvulla ja muutamia 2000-luvulla. Menestyksekkäimmät vuodet olivat 1990-luvun alkupuolella, jolloin Tähti valittiin kaksi kertaa (1989 ja 1991) Suomen parhaaksi tyttöjunioriseuraksi. Tuorein SM-mitali on keväältä 2007, jolloin Tähden C-tytöt voittivat SM-hopeaa Littoisissa.

Harrastajat
Tähden lentopalloilu on painottunut enemmän tyttöjen kuin poikien puolelle, mutta mukaan on saatu hyvin myös poikajoukkueita. Kaudella 2009–2010 Tähdessä pelaa naisten edustusjoukkue sekä 9 tyttö- ja 7 poikajoukkuetta. Naisten edustusjoukkue pelaa edelleen naisten 1-sarjaa.

Yleisurheilussa harrastajia löytyy joka kesä. Tähden urheilukoulut keräävät kesäisin paljon varsinkin pieniä lapsia nauttimaan liikunnan ilosta.

Menestys 
Tähden nuorten menestykset SM-sarjassa 1981–2007 (listassa, jos sijoitus väh. finaalipaikka)

1981 B-pojat pronssi  
1983 A-pojat hopea
1984 A-pojat pronssi
1985 D-tytöt kulta, C-tytöt 5.sija
1986 C-tytöt pronssi
1987 C-tytöt kulta, D-tytöt 6.  B-tytöt 5
1989 B-tytöt hopea, C-tytöt 4. C-pojat 8.
1990 A-tytöt 4. B-pojat 7
1991 A-tytöt kulta, C-tytöt 4.
1992 21v. tytöt kulta, B-tytöt 4. C-tytöt 6.
1993 21v. tytöt 4. B-tytöt 4.
1994 C-tytöt hopea 
1995 B-tytöt 4. C-tytöt 7. 
1996 C-tytöt kulta, B-tytöt hopea 
1997 A-tytöt 7. 
1998 B-tytöt kulta
1999 A-tytöt 8.
2000 A-tytöt 10.
2001 B-tytöt hopea
2002 C-tytöt pronssi
2003 A-tytöt 8. B-tytöt 9.
2007 C-tytöt hopea

MV-Lentis  

Vilppulan Tähden ja Mäntän Valovolleyn yhteinen Mv-Lentis ry perustettiin 18.9.2006. Yhdistyksen toiminta on tällä hetkellä tauolla.

Tähti on kasvattanut pelaajia Suomen lentopalloilun huipulle. Tähden kasvatti on Matti Hietanen, joka pelaa Italiassa ja Suomen miesten maajoukkueessa.

Lähteet 
http://www.vilppulantahti.fi/lentopallo/index.htm 
http://www.mantta.fi/yhdistykset/valovolley/

Aiheesta muualla 
http://www.vilppulantahti.fi/
http://www.mantta.fi/yhdistykset/valovolley/
http://www.lentopalloliitto.fi/

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Mänttä-Vilppulalaiset urheiluseurat
Vilppula
Jeesuksen Kristuksen pyhä kirkko

Jeesuksen Kristuksen pyhä kirkko (, ) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Sen perustaja, ranskalainen Alexandre Caffiaux, kuului aikaisemmin strangiittien Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. 

Vuonna 1963 Caffiaux, joka oli tullut vakuuttuneeksi strangiittien yhteisön olevan Jeesuksen Kristuksen todellinen kirkko maan päällä, matkusti Ranskasta Wisconsiniin saadakseen kasteen kyseisen kirkon jäseneksi. Hänet kastettiin ja asetettiin pappeuteen. Caffiaux kertoi saaneensa lennolla takaisin Ranskaan ilmestyksen, jonka mukaan hän olisi Joseph Smithin ja James J. Strangin oikea seuraaja ja näin ollen Jumalan kutsuma Kristuksen kirkon johtajaksi.  

Vuonna 1964 Caffiaux vieraili Iranissa. Hänen kertomansa mukaan hänen luonaan vieraili matkan aikana enkeli, joka asetti hänet profeetaksi, näkijäksi ja ilmestyksensaajaksi sekä antoi hänelle Melkisedekin pappeuden täyteyden. Joukko Ranskassa asuvia strangiitteja asettui tukemaan hänen vaatimuksiaan. 

Caffiaux sanoi kutsuvansa koolle kirkon yleiskonferenssin vahvistamaan hänen nimityksensä kirkon pääksi. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Caffiauxin seuraajat järjestäytyivät kuitenkin uskonnolliseksi yhdyskunnaksi nimellä "Église sainte de Jésus Christ" — "Jeesuksen Kristuksen pyhä kirkko". Strangiittikirkko torjui muodollisesti Caffiauxin vaatimukset 1978 ja erotti tämän kirkon jäsenyydestä. 

Nykyään Jeesuksen Kristuksen pyhällä kirkolla on seurakuntia Ranskassa ja New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa.

Mormonismi
Sonkakosken voimalaitos

Sonkakosken vesivoimalaitos on Sonkajärven kunnan Sonkakosken kylässä sijaitseva pieni vesivoimalaitos, joka toimii Sonkakosken myllyn yhteydessä. Vuonna 1941 Kalle Edvard Mustonen (s. 1900) rakennutti myllyn viereen sähkögeneraattorin ja samalla sähköisti myllyn. Alkuperäisenä voimanlähteenä oli 75 hevosvoiman vesiturbiini. Turbiinin teho riitti seitsemän talon tarpeisiin. Lisäksi voimalaitos antoi käyttövoiman sirkkelisahalle ja myllylle sekä puimakoneelle. Myllyn toiminta lopetettiin vuonna 1969. 

1980-luvun lopulla nykyinen omistaja kunnalispoliitikko Mikko Mustonen aloitti myllyn turbiinin ja konehuoneen kunnostuksen. Itä-Suomen vesioikeus myönsi luvan voimalaitoksen perustamiselle uudelleen vuonna 1988. Mylly ja voimalaitos käynnistyivät 20 vuoden tauon jälkeen 2.10.1989. Nykyisin myllyn voimanlähteenä on turbiini, joka tuottaa sähköä myllyn toimintaan ja Mustosen tilalle. Ylijäämäsähkö myydään Savon Voimalle. 

Myllyn pohjoispuolella on ollut 1940-luvulla rakennettu myllytupa piharakennuksineen, mutta se on purettu 1970-luvun puolivälissä.

Tekniset tiedot

 Toiminnassa: 1941–1969, otettu uudelleen käyttöön vuonna 1989
 Putouskorkeus: 4,5 m
 Teho: n. 30 kW

Lähteet

 Sonkakosken voimalaitos
 Haavikko, Jari: Sonkajärven rakennusperinnettä, 1992.

Sonkajärven rakennukset ja rakennelmat
Suomen vesivoimalat
Suomen padot
Nilsiän reitin valuma-alue
Jeff Agoos

Jeffrey ("Jeff") Alan Agoos (s. 2. toukokuuta 1968 Geneve, Sveitsi) on yhdysvaltalainen, entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän on myös yksi eniten maaotteluita Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa pelanneista.

Agoos syntyi Sveitsissä, kun hänen isänsä, joka oli yhdysvaltalainen diplomaatti, oli siellä työasioissa. Hän kuitenkin varttui Texasissa, ja voitti uransa aikana ennätykselliset viisi MLS-mestaruutta, joista kolme pelatessaan D.C. Unitedissa ja kaksi pelatessaan San Jose Earthquakesissa.

Maajoukkuedebyyttinsä Agoos teki tammikuussa 1988 Guatemalaa vastaan. Hän edusti Yhdysvaltoja kolmissa MM-kisoissa vuosina 1994, 1998 ja 2002. Viimeisen maaottelunsa Agoos pelasi Walesia vastaan toukokuussa 2003, ja kaikkiaan hänelle kertyi 134 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.

Agoos oli myös mukana Yhdysvaltojen vuoden 1992 futsal-maajoukkueessa, joka voitti hopeaa. Yhteensä futsalotteluita Agoosille kertyi 10, joissa hän teki kaksi maalia.

Uransa jälkeen Agoos on ollut New York Red Bullsin taustavoimissa Bruce Arenan apulaisena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Agoos Dallas Sidekicksin sivuilla

Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat
Yhdysvaltalaiset futsalpelaajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Notos

Notos () oli kreikkalaisessa mytologiassa etelätuulen henkilöitymä ja jumaluus, yksi kahdeksasta anemoksesta. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa oli Auster, sirokkotuuli, joka toi mukanaan tiiviin pilvipeitteen, sumun ja kuumankostean sään.

Notoksen vanhemmiksi nimetään Astraios ja Eos kuten muillekin kolmelle pääilmansuuntien tuulten jumaluudelle; nämä kolme hänen veljeään olivat Boreas, Zefyros ja Euros. 

Notos oli enimmäkseen leuto ja lauha tuuli, mutta syksyisin se muuttui puuskittaiseksi ja toi mukanaan myrskyjä aiheuttaen usein satojen menetyksiä.

Lähteet 

Antiikin Kreikan jumalat
Antti Halme

Antti Alarik Halme (4. maaliskuuta 1923 Akaa – 10. kesäkuuta 1996 Viiala) oli suomalainen tiedotussihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja 1960- ja 1970-luvuilla.

Halmeen vanhemmat olivat ulosottomies Aarne Nikolai Halme ja Martta Johanna Vilén. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1938 kemian laboranttikurssin Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa. Halme työskenteli Viialan nahkatehtaalla laboranttina 1938–1945 ja työnjohtajana 1945–1956. Halme siirtyi tämän jälkeen politiikan pariin toimien Pohjois-Hämeen sos.dem. piirin piirisihteerinä Tampereella vuosina 1956–1966, Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän tiedotussihteerinä 1970–1973 sekä maa- ja metsätalousministerin poliittisena sihteerinä 1972 ja työministerin poliittisena sihteerinä 1972–1973. Vuodesta 1976 alkaen Halme toimi Eläkkeensaajien keskusliiton tiedotussihteerinä.

Halme oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1966–1970 ja 1973–1975 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli jälkimmäiselle edustajakaudelleen 11. syyskuuta 1973 Hämeen läänin maaherraksi valitun Valdemar Sandelinin tilalle. Halme oli myös mukana kunnallispolitiikassa Viialan kunnanvaltuuston jäsenenä.

Halme oli naimisissa vuodesta 1944 Taimi Tuulikki Peltosen kanssa.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Viialan kunnanvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Mike van de Goor

Mike Willem Frank van de Goor (s. 14. maaliskuuta 1973) on hollantilainen lentopalloilija. 

Van de Goor oli mukana voittamassa Hollannille olympiakultaa arvokisadebyytissään Atlantasta 1996. Hän oli mukana myös kaksissa muissa olympialaisissa (Sydney 2000, Ateena 2004). Jossa sijoitukset olivat viides ja yhdeksäs. Vuonna 1997 hän joukkueineen voitti Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan.

Alankomaalaiset lentopalloilijat
Alankomaalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Diabolical Fullmoon Mysticism

Diabolical Fullmoon Mysticism on Immortal -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se valmistui vuonna 1992.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Abbath ja Demonaz, sanoittanut Demonaz.

Kokoonpano
 Demonaz Doom Occulta - kitara
 Abbath Doom Occulta- basso, laulu
 Armagedda - rummut

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1992 albumit
Vuoden 1992 esikoisalbumit
Immortalin albumit
Saago

Saago on hiilihydraattipitoista jauhoa, jota saadaan saagopalmujen ytimestä. Saagopalmulajeja on useita, mutta kaksi käytetyintä niistä ovat M. sagu ja M. rumphii. Nimi on aiemmin kirjoitettu myös sago. Saago on tärkeä osa Uuden-Guinean ja Molukkien asukkaiden perinteistä ruokavaliota. Siitä paistetaan rieskankaltaisia leipäsiä, joita syödään kalamuhennoksen kanssa. Saago muistuttaa maniokki-kasvista saatavaa tapiokaa. Saagoa muistuttavia perunasta tehtyjä helmiryynejä on kutsuttu myös perunasaagoksi.

Saagopalmut 
Saagopalmujen kaksi käytetyintä lajia ovat Metroxylon-sukuun kuuluvat M. sagu ja M. rumphii. Muita saagopalmusukuja ovat Arecastrum, Arenga, Caryota, Corypha, Eugeissona, Mauritia ja Roystonea. Kaikkiaan saagopalmulajeja on noin 15, ja niitä esiintyy sekä itäisellä että läntisellä pallonpuoliskoilla. Merkittävin näistä, M. sagu, esiintyy lähinnä Malaijien saaristossa ja Uudessa-Guineassa. Saago on koko maailman mittakaavassa kuitenkin suhteellisen merkityksetön ravinnon lähde. Koko saagontuotanto vastaa vain 1,5 prosenttia maailman tärkkelyksen tuotannosta. Saagoa saadaan 27-metrisestä palmusta 130–180 kiloa.

Raaka saago Metroxylon-suvun palmusta sisältää 285–355 kaloria 100 grammaa kohti. 70–90 prosenttia siitä on hiilihydraatteja, 0,3 prosenttia kuituja ja 0,2 prosenttia proteiineja. Se sisältää myös useita mineraaleja, kuten kalsiumia, fosforia ja rautaa.

Historia 

Saagon käytön historia on epäselvä. Joidenkin tutkijoiden mukaan saago on ollut osa Tyynenmeren saarten asukkaiden ruokavaliota esihistoriallisista ajoista lähtien, ehkä jo jopa neoliittiselta kivikaudelta lähtien. Jotkut tutkijat sijoittavat saagon käyttöönoton vasta paljon myöhemmälle ajalle. Saagopalmut olivat todennäköisesti joka tapauksessa varhaisten Kaakkois-Aasian asukkaiden tärkeimpiä ravintokasveja. Maantieteilijä Carl O. Sauerin mukaan saagopalmujen viljely alkoi tältä alueelta. Sittemmin saagolla on ollut tärkeä osa ravintona osittain myös muuallakin. Sitä tiedetään käytetyn laajasti esimerkiksi Tang-dynastian aikaisessa Kiinassa. Läntisellä pallonpuoliskolla saagon käyttö on ollut selvästi harvinaisempaa. Tosin esimerkiksi kolmoisliiton sodan jälkeen paraguaylaisten maanviljelijöiden on sanottu selvinneen nälänhädästä paljolti saagon avulla. Myös eräät intiaaniheimot, kuten Venezuelan waraot, käyttävät saagoa ravintonaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruoka-ainekset
Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde

Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde (Lara Croft Tomb Raider: The Cradle of Life) on vuonna 2003 valmistunut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, joka perustuu Tomb Raider -videopelisarjaan. Elokuvan on ohjannut Jan de Bont ja pääosassa Lara Croftia näyttelee Angelina Jolie. Elämän lähde on jatkoa vuoden 2001 elokuvalle Lara Croft: Tomb Raiderille.

Vaikka elokuva menestyi taloudellisesti heikommin kuin edeltäjänsä ja sai kriitikoilta lähes yhtä kriittisen tuomion, tuottajat olisivat olleet valmiita jatkamaan sarjaa kolmannella elokuvalla. Angelina Jolie ei kuitenkaan halunnut enää palata Lara Croftin rooliin.

Näyttelijät

Kuvauspaikat
 Hongkong
 Kreikka – useita kohtauksia on kuvattu Santorinilla
 Pohjois-Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
 Kenia

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Tomb Raider -elokuvat
Vuoden 2003 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jan de Bontin ohjaamat elokuvat
Paramount Picturesin elokuvat
So (kana)

そ hiraganalla tai ソ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 15. sijalla se- ja ta-tavujen välissä.

Alkuperä 
Hiragana そ ja katakana ソ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 曽.

Tarkkeet 
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぞ et ゾ, jotka lausutaan .

Latinisaatio 
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « so », ja niiden soinnilliset vastineet « zo ».

Kirjoitus 

Hiragana そ kirjoitetaan yhdellä vedolla:
 Vaakaveto vasemmalta oikealle, käännös viistoon alas vasemmalle, jälleen vaakaveto oikealle ja lopuksi alas laaja, oikealle avoinna oleva kaari.

Katakana ソ kirjoitetaan kahdella vedolla:
 Lyhyt diagonaalinen veto vasemmalta oikealle ja ylhäältä alas.
 Pitkä diagonaalinen veto edellisen alapuolelle, ylhäältä oikealta vasemmalle alas.

Tietotekniikassa 
 Unicode-merkinnät:
 そ: U+305D
 ソ: U+30BD
 ぞ: U+305E
 ゾ: U+30BE

Lähteet 
 
 
 
 

Kanat
John Alvbåge

John Alvbåge (s. 10. elokuuta 1982 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelaa tällä hetkellä Tanskan Superliigan Viborgissa.

Alvbåge kuului Ruotsin vuoden 2006 MM-kisajoukkueeseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Alvbåge Viborg FF:n sivuilla 

Ruotsalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Idja

Idja, suomeksi Yö, on Shaman-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1999. Levyllä kuullaan myös saamelaista joikulaulua. Albumin tuotti Roope Latvala.

Kappaleet

Kokoonpano
 Jonne Järvelä - laulu, kitarat, lyömäsoittimet
 Tero Piirainen - kitarat, kosketinsoittimet, taustalaulu
 Juke Eräkangas - rummut, kosketinsoittimet, taustalaulu
 Ilkka Kilpeläinen - basso, taustalaulu

Lähteet

Vuoden 1999 esikoisalbumit
Korpiklaanin albumit
Pektoliitti

Pektoliitti on pyroksenoidiryhmään kuuluva silikaattimineraali. Sen kemiallinen kaava on NaCa2Si3O8(OH), ja se on väriltään valkoisesta harmaaseen. Se on kidejärjestelmältään trikliininen, jota esiintyy tyypillisesti säteittäisissä ja säkeisissä kidemassoissa. Pektoliitin kovuus on Mohsin asteikolla 4,5–5 ja sen ominaispaino on 2,7–2,9. Pektoliitin jalokivimuunnos, larimar, on väriltään vaaleansinisestä taivaansiniseen.

Havainto pektoliitista kirjattiin ensimmäisen kerran vuonna 1828 Mt. Baldolla, Italiassa. Pektoliittia esiintyy lukuisissa basalttikivissä.

Lähteet 
 Mindat.org: Pectolite 
 Webmineral.com: Pectolite 
 Mineral.Galleries.com: Pektoliitti

Jalokivet
Silikaattimineraalit
Strindbergin taidesalonki

Strindbergin taidesalonki oli Helsingissä vuosina 1898–1992 toiminut taidesalonki ja taidegalleria, jonka perusti ruotsalaissyntyinen Sven Strindberg.

Taidesalonki ja -galleria
Salongin taustalla oli Strindbergin 1898 perustama Ab Sven Strindberg Oy, joka valmisti kehyslistoja ja kehyksiä. 1900-luvun alkuvuosina se alkoi tuoda maahan taidejäljennöksiä. Strindbergin taidesalonki on Suomen ensimmäisiä gallerioita. Vuonna 1919 se oli alallaan Suomen suurin.

Taidesalongin toiminta aloitettiin 1913, ja 1914 siellä oli esillä saksalaisten ekspressionististen Der Blaue Reiter- ja Die Brücke -ryhmien taidetta. Vuonna 1916 salongissa oli laaja Wassily Kandinskyn teosten näyttely. Sven Strindberg palasi Tukholmaan ja myi pääosan yrityksestään Arvid Lydeckenille. Liike laajeni niin että sillä oli salonki ja lisäksi kolme myymälää eri puolilla kaupunkia. Salonki toimi useissa paikoissa ennen kuin se vihdoin päätyi Pohjoisesplanadille, jossa se toimi loppuun asti. 1920–1930-luvulla salongissa oli taattujen vanhojen realistien ohella nuoria modernisteja, mutta myös keskipolven taiteilijoiden teoksia.

Liikkeissä oli kehysten ja taiteilijatarvikkeiden ohella myynnissä taideteollisuustuotteita, joissa yritys oli yhteistoiminnassa Kupittaan Saven ja Riihimäen Lasin kanssa. Lisäksi myynnissä oli muun muassa mitaleita, pienoisveistoksia ja jossakin vaiheessa jopa leluja. Hyvin menivät kaupaksi Albin Kaasisen ja Albin Ikosen puuveistokset.

Lydecken johti salonkia kuolemaansa 1961 asti, ja hänen työtään jatkoi hänen vaimonsa Maj-Lis Lydecken. Vuodesta 1940 yrityksellä oli enää ainoastaan Pohjoisesplanadin tilat. Pauli Murtomäki aloitti Strindbergillä 1961. Maj-Lis Lydecken (Stenbom) myi 1970 yrityksen taidekauppias Jaakko Viljakaiselle, joka luopui siitä 1975, ja pian myös Murtomäki siirtyi muualle. Salongin omisti 1980-luvulla Naim Sadik (1938–2015), ja johtajana toimi Matti Honkala (1981–1985). Tänä aikana salongilla oli lyhyt kukoistuskausi ja salongin nimi muuttui Galleria Strindbergiksi. Kun Honkala luopui galleriasta, sen toiminta hiipui ja päättyi kokonaan 1992, kun Kansallis-Osake-Pankki otti tilat ja koko muun kiinteistön haltuunsa. Strindbergin nimen osti 1998 Juhani Palmu, joka luovutti haltuunsa joutuneen arkiston 2002 Kuvataiteen keskusarkistoon säilytettäväksi kymmeneksi vuodeksi.

Tilojen myöhempi käyttö
Taidesalongin entisissä tiloissa Galleria Esplanadissa ovat toimineet Café Strindberg ja Marimekon myymälä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta
Salon Strindberg – Helsinkiläisen taidegallerian vaiheita, toim. Erkki Anttonen, Valtion taidemuseo, kuvataiteen keskusarkisto, 2004; Kuvataiteen keskusarkiston julkaisusarja 10.

Helsingin taidegalleriat
Kluuvi
Shamániac

Shamániac on Shaman yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2002. Tämän levyn jälkeen yhtye alkoi esiintyä nimellä Korpiklaani.

Kappaleet

Kokoonpano

 Jonne Järvelä – laulu, joiku, kitarat, shamaanirumpu
 Samu Ruotsalainen – rummut, muu basso
 Hosse Latvala – lyömäsoittimet
 Veera Muhli – kosketinsoitin
 Toni Nãykki – kitara
 Henri "Trollhorn" Sorvali (Henri Trollhorn Urpon poika Sorvali) – kosketinsoitin
 Janne G'thau – basso

Lähteet

Korpiklaanin albumit
Vuoden 2002 albumit
Suomen Maajoukkueen Kannattajat

Suomen Maajoukkueen Kannattajat (lyhyemmin SMJK) on vuonna 2002 perustettu yhdistys, jonka toiminta-ajatuksena on edistää Suomen jalkapallomaajoukkueiden kannatusta. Yhdistys toimii yhteistyössä Suomen Palloliiton kanssa. Vuoden 2020 lopussa yhdistyksen jäsenmäärä oli 3595 jäsentä. Yhdistys järjestää bussimatkoja muilta paikkakunnilta kotiotteluihin ja vierasmatkoja jalkapallomaajoukkueen vierasotteluihin ympäri Eurooppaa. Myös tasavallan presidentti Sauli Niinistö, Palloliiton entinen puheenjohtaja, on yhdistyksen jäsen.

Pohjoiskaarre

A-maajoukkueen kotiotteluissa Palloliitto varaa yhdistyksen käyttöön oman fanikatsomon. Olympiastadionilla pelattavissa otteluissa fanikatsomo on vuodesta 2008 lähtien ollut pohjoispäädyn katsomot E52–E53 eli niin sanottu Pohjoiskaarre. Tampereen Stadionilla SMJK:n paikat olivat C-katsomossa. Veritas Stadionilla ja Telia 5G-Areenalla katsomojärjestelyistä on sovittu tapauskohtaisesti. Suurin määrä faneja Pohjoiskaarteessa nähtiin 10. kesäkuuta 2009 pelatussa MM-karsintaottelussa Venäjää vastaan. Tällöin paikalla oli 1 200 yhdistyksen jäsentä. Vuoden 2019 EM-karsintaotteluissa SMJK:n katsomo oli loppuunmyyty ja kaikki halukkaat eivät mahtuneet fanikatsomoon.

Pohjoiskaarteen kannattajakatsomo ja Palloliitto ajautuivat avoimeen riitaan syyskuussa 2011 Palloliiton kiellettyä suurien kannatuslakanoiden (overhead-Tifo) käytön katsomossa paloturvallisuuteen vedoten. Lakanat eivät läpäisseet julkisissa tiloissa vaadittuja paloturvatestejä (luokitus alempi kuin SL1). Osa kannattajista protestoi kieltoa vastaan soihduin ja paukkupommein Moldovaa vastaan pelatussa ottelussa, jolloin poliisi päätti rynnätä katsomoon poistaakseen oletetut uhkatekijät. Tästä aiheutui tappeluita, joiden johdosta ainakin 10 ihmistä vietiin putkaan. Yhtä henkilöä vastaan nostettiin syyte virkavallan väkivaltaisesta vastustamisesta. Tämän jälkeen Palloliiton ja SMJK:n yhteistyö on jatkunut positiivisemmissa merkeissä.

Muu toiminta
SMJK on pelannut maaotteluiden alla kannattajien omia maaotteluita vastustajajoukkueen kannattajaryhmiä vastaan. Yhdistyksen verkkokaupassa myydään fanituotteita, kuten huiveja ja t-paitoja. Käytännössä tuotemyynnin hoitaa tarkoitusta verten perustettu ja  SMJK:n omistama yhtiö Pohjoiskaarre Oy.

Yhdistyksellä on oma jäsenlehti HuSe! (aiemmin Huikee Setti!). Lehden ilmestysmisaikataulu ja painosmäärä ovat vaihdellet riippuen jäsenmäärästä ja tekijöiden innokkudesta ja halukkuudesta. Vuoden 2020 ensimmäisestä numerosta oli tarkoitus ottaa yli 7000 kappaleen painos.

Katso myös 
FutisForum

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhdistyksen kotisivut

Suomalaiset järjestöt
Suomen jalkapallo
Sinj

Sinj on kaupunki Split-Dalmatian piirikunnassa Kroatian eteläosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Sinjin kunnassa asui 24 826 asukasta. Itse kaupungissa asui 11 478 asukasta.

Kaupunki on Cetinska krajina -nimisen alueen keskus. Se sijaitsee hedelmällisellä karstialueella (Sinjsko polje), jonka läpi virtaa Cetina-joki. Kaupunki kasvoi osmanien 1500–1600-luvuilla hallitseman linnoituksen ja fransiskaaniluostarin ympärille. Luostarin kirkko on pyhiinvaelluskohde (Sinjin Madonna, Gospa Sinjska). Kaupunki tunnetaan myös Alka-hevoskilpailuista, jotka järjestetään vuosittain osmanien armeijan tappion kunniaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin kotisivut 

Kroatian kaupungit
Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Lienz

Lienz on kaupunki Tirolissa, Itävallassa. Se on Lienzin piirin hallinnollinen keskus. Siellä on noin 12 000 asukasta (2014). Kaupunki sijaitsee kahden joen, Drau ja Isel, yhtymäkohdassa.

Lienz sai kaupunkioikeudet vuonna 1242. Alueella on ollut asutusta jo tuhansia vuosia aikaisemminkin, tulvaniityiltä on löytynyt kaksi neoliittistä kirvestä. Ajanlaskumme alussa alue oli kelttien hallinnassa. Roomalaisajalla alueella oli Aguntumin kaupunki. Kristinusko levisi seudulle 400-luvulla. Kansainvaellusten aikana baijerilaiset ja slaavit taistelivat siellä. Kaarle Suuri asetti Drau-joen rajaksi Aquileian ja Salzburgin välille. Pyhän Andrean kirkon ympärille syntyi asutusta, joka sai 1000-luvun alussa nimiä, joista kehittyi muoto Lienz. Jokien välille rakennettiin kaupunginmuuri ja Burgum-niminen paikkaa, jolle siirtyi Lienzin nimi.

Pusterian rautatie yhdisti Lienzin pääkaupunki Wieniin vuonna 1871. Liberaalit ajatukset toivat parannuksia tavallisten kaupunkilaisten elämään. Ennen ensimmäistä maailmansotaa kaupunkiin vedettiin vesijohto, rakennettiin hautausmaa ja perustettiin uimakoulu. Toisessa maailmansodassa kaupunkiin pudotettiin noin tuhat pommia. Pakenevat kasakat saarrettiin Drava-joen varteen ja surmattiin säälimättömästi. 1950-luvulla Lienzistä kehittyi merkittävä yliopistokaupunki.

Kaupunki on aikojen saatossa kasvanut siten, että sen läheisyydessä olleet pienet kylät tunnetaan nyt Lienzin esikaupunkeina. Näitä ovat Thurn, Gaimberg, Nußdorf, Debant, Tristach, Amlach ja Leisach.

Lienzissä on järjestetty alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja useina vuosina. Pyöräilyn Italian ympäriajon etappi on päättynyt kaupunkiin vuosina 1994 ja 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Virallinen sivusto
Hriňová

Hriňová (, ) on Slovakian kaupunki Banská Bystrican alueella. Se sijaitsee alueen keskiosassa Zvolenin itäpuolella Detvan piirissä. Kaupungissa on arviolta 7 568 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 126,48 neliökilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin internetsivut

Hriňová
Pipsa

Pipsa on suomalainen naisen etunimi. Alkujaan se on lempinimimuoto joistakin P-kirjaimella alkavista naisennimistä, kuten Pirjo tai Pirkko. Pipsan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 7. lokakuuta.

Virallisena etunimenä Pipsa tuli käyttöön viimeistään 1900-luvun alussa, mutta se pysyi hyvin harvinaisena vuosisadan loppupuolelle saakka. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli rekisteröity noin 880 henkilölle.

Tunnettuja Pipsa-nimisiä 
 Pipsa Eko (s. 2004), salibandyn pelaaja
 Pipsa Hurmerinta (s. 1978), juontaja, keittokirjailija, kokki ja malli
 Pipsa Lonka (s. 1977), kirjailija ja dramaturgi
 Pipsa Pentti (s. 1976), lastenkirjailija
 Pipsa Saarilahti (s. 1999), jalkapalloilija

Kuvitteellisia henkilöitä
 Pipsa Possu, brittiläisen animaatiosarjan päähenkilö
 Pipsa Tiilikainen, kunto-ohjaaja televisiosarjassa Salatut elämät
 Piparminttu-Pipsa (), hahmo Tenavat-sarjakuvassa
 Mankeli-sketsisarjan Pipsa-hahmo Unelmista totta -sketseissä
 Satu Silvon näyttelemä Pipsa-roolihahmo suomalaisista Timo Koivusalon Pekko Aikamiespoika -elokuvista
 Pipsa, Maire Suvannon esittämä Ollin sisko Suomisen perhe -elokuvissa

Lähteet

Viitteet

Etunimet
Batmobile

Batmobile on Batmanin auto, joista on monia eri versioita. Batman käyttää tunnetuinta kulkuvälinettään useasti suorittaessaan tehtäviään.

Vuoden 1966 alkuperäiseen Batman-elokuvaan Batmobile-auton suunnitteli George Barris (1926-2015). 1960-luvun alussa mies osti Lincoln Futuran, jonka hän muokkasi Batmobileksi kolme viikkoa ennen elokuvan kuvauksia.

Elokuvissa käytetyt Batmobilet ovat usein olleet näytillä muun muassa kaupoissa ja useissa kaupungeissa, kuten Helsingissä, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Christopher Nolanin ohjaamassa Yön ritari -elokuvassa Batmobile tuhoutuu, ja sen eturenkaista muodostuu nimillä Batpod ja Batcycle tunnettu moottoripyörä.

Varustus ja rakenne
Batmobilen yleisimpiin varusteisiin kuuluu jättimäinen tulipakoputki, sisäänkäyntinä toimiva itsestään aukeneva katto sekä hätäkytkin, joka piippaa Batmanin painaessa sitä ollessaan tiukassa paikassa tai tarvitessaan autoa johonkin muuhun tarkoitukseen ja tykki, joka on konepeltiin piiloutunut ohjus.

Tim Burtonin Batman -elokuvissa Batmobilen varustukseen kuuluivat muun muassa suojakilvet, kauko-ohjaus sekä pilari, jonka avulla auto pystyy tekemään 180 asteen käännöksen paikallaan. 

Pituudeltaan auto on yleensä vähän yli viisi metriä pitkä ja rakenteeltaan erittäin vankka. Batmobile kulkee paljon nopeammin, kuin esimerkiksi Ferrari tai F1-auto.

Batmobileita

Tehdastekoisiin perustuvia 
 Lincoln Futura (1960-luvun Batman-TV-sarja)
 Chevrolet Corvette (2010-2020-luvun Batwoman-TV-sarja)

Lähteet 

Batman
Autot
Friedrich von Gebler

Friedrich August von Gebler (15. joulukuuta 1782 Zeulenroda, Sachsen–9. maaliskuuta 1850 Barnaul) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.

16-vuotiaana Gebler meni opiskelemaan lääketiedettä ja luonnonhistoriaa Jenan yliopistoon. Hän suoritti tohtorin tutkinnon 1802, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä Zeulenrodassa, Greizissa ja Dresdenissä.

1809 Gebler muutti lääkäriksi Pietariin. 1810 hän sai lääkärin viran Barnaulista, Altain aluepiiristä. Lääkärintyön ohella hän teki pitkän päivätyön luonnontutkimuksen parissa.

1826 organisoivat professori Carl Christian Friedrich von Ledebour (1785–1851), Carl Anton Meyer ja Alexander von Bunge (1803–1890) tutkimusretken Altaille. Ledebour kirjoitti retkestä teoksen Reise durch das Altai-Gebirge und die soongorische Kirgisensteppe (Berliini 1829). Gebler oli mukana retkellä. 1829 tekivät Alexander von Humboldt (1769–1859), Gustav Rose (1798–1873) ja Christian Gottfried Ehrenberg (1795–1876) tutkimusretken Venäjän Aasian puoleiseen osaan. Humboldt tapasi Geblerin Barnaulissa.

Gebler nimesi useita uusia kasvilajeja ja linnuista muun muassa altainlumikanan (Tetraogallus altaicus).

Lähteet 
 Ott Kurs: Friedrich von Gebler als Altaiforscher

Saksalaiset ornitologit
Vuonna 1782 syntyneet
Vuonna 1850 kuolleet
Antti Nylén

Antti Mikael Nylén (s. 2. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija, esseisti ja suomentaja. Hän on suomentajana erikoistunut 1800-luvun ranskalaiseen kirjallisuuteen.

Nylén valmistui filosofian maisteriksi yleisestä kirjallisuustieteestä Helsingin yliopistosta vuonna 2002. Hän oli Etsijä-lehden päätoimittaja 1998–2000. Nylén esikoisteos Vihan ja katkeruuden esseet (2007) sai Kalevi Jäntin palkinnon. Vuonna 2012 Nylén sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon tunnustuksena merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 Maurice de Coppet -palkinto Charles Baudelairen Pahan kukat -runokokoelman suomennoksesta. Vuonna 2020 Nylén sai kirjallisuuden valtionpalkinnon muun muassa esseistiikastaan.

Nylén on katolilainen, feministi ja vegaani.

Teokset

Suomennokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Nylénin verkkosivut
 Antti Nylén Kirjasampo.fi:ssä
 Huhtanen, Ann-Mari: Anti-Nylén Ylioppilaslehti 3.9.2010.
 Leukumaavaara, Jenni: Itselleen kääntäjä Vihreä Lanka 17.12.2010.
 Antti Nylén Prosak-proosaklubilla 11.2.2014, Kirjastokaista-video

Suomalaiset esseistit
Suomentajat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Suomalaiset feministit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
GBP

GBP tarkoittaa seuraavia:

 Englannin punta, Britannian rahayksikkö
 Game Boy Player, Nintendon pelikonsolin lisälaite
 Game Boy Pocket, Nintendon pelikonsoli
Drava

Drava (saks. Drau, unk. Dráva) on joki eteläisessä Keski-Euroopassa. Se on Tonavan sivujoki ja pituudeltaan 725 kilometriä.

Drava alkaa Italian Etelä-Tirolista ja virtaa Itävaltaan Itä-Tiroliin ja Kärnteniin. Se virtaa läpi Lienzin, Spittal an der Draun ja Villachin jatkaen Sloveniaan, jossa se ohittaa muun muassa Dravogradin, Mariborin ja Ptuj'n. Drava virtaa Kroatian puolella muun muassa Varaždinin läpi ja muodostaa suurimman osan Kroatian ja Unkarin rajasta ennen kuin liittyy Tonavaan lähellä Osijekiä. 

Dravan merkittävimpiä sivujokia ovat Gail ja Gurk Itävallassa, Meža ja Dravinja Sloveniassa sekä Bednja ja Itävallan puolelta alkunsa saava Mur Kroatiassa.

Antiikin aikaan Drava tunnettiin nimellä Dravos tai Dravus, mikä oli luultavasti illyyrin tai traakian kieltä ja peräisin indoeurooppalaisesta virtaavaa vettä merkitsevästä sanasta drowos.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian joet
Itävallan joet
Slovenian joet
Kroatian joet
Unkarin joet
Tonavan vesistö
Itävallan ja Slovenian raja
Kroatian ja Slovenian raja
Kroatian ja Unkarin raja
Rajajoet
Sloughi

Sloughi (berberiksi ⵚⴽⴰⵢ, oṣkay tai ⵛⵛⴰⵢ, oššay) on marokkolainen vinttikoirarotu.

Yleisimpiä harrastuksia Sloughilla ovat maasto- ja ratajuoksukilpailut sekä koiranäyttelyt.

Ulkonäkö 
Sloughi on linjakas ja tyylikäs vinttikoira. Sillä on kolmionmuotoiset hieman kärjestä pyöristyneet ja riippuvat korvat. Ensivaikutelma on ylväs Sloughista on ainoastaan lyhytkarvainen muunnos. Hyväksyttyjä värejä ovat kaikki hiekan värit tummasta vaaleaan sekä brindle. Sloughilla voi olla musta maski tai musta mantteli. Urosten säkäkorkeus on 66–72 senttimetriä ja narttujen 61–68 senttimetriä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Sloughi on hyvin itsenäinen koira, mutta se kiintyy omaan perheeseensä syvästi ja puolustaa näitä tarpeen vaatiessa. Vieraita kohtaan se voi olla pidättyväinen. Sloughilla on vahva metsästysvietti, joskin sisätiloissa se on rauhallinen ja mukavuudenhaluinen. Sloughi vaatii melko paljon liikuntaa, tärkeimpänä liikuntamuotona on muiden vinttikoirien tavoin vapaana juoksutus. Perustottelevaisuuden opettamisesta tulee huolehtia, vaikkei rotu tottelevaisuuskilpailuihin sovellukaan. Pennusta pitäen se on hyvä totuttaa erilaisiin tilanteisiin, ihmisiin ja kulkuneuvoihin.

Alkuperä 

Sloughin kantarotu oli kotoisin Aasian aroalueilta, mutta kulkeutui Pohjois-Afrikkaan arabien tekemän invaasion myötä. Slougheja on ollut Pohjois-Afrikassa jo vuosisatojen ajan, missä niiden alkuperäisiin tehtäviin on kuulunut näön avulla tapahtuva metsästys. Koska niitä esiintyi laajalla alueella, ne tunnettiin aiemmin englanniksi nimellä Arabian Greyhound eli "arabianvinttikoira" ilman tarkemman kotimaan määrittämistä. Nykyisin niitä on eniten juuri Marokossa, joka on tämän johdosta nimetty rodun viralliseksi kotimaaksi. Suomessa sloughi on harvinainen, ja ensimmäinen yksilö tuotiin Suomeen vuonna 1970 Ruotsista.

Lähteet 
Helsingin vinttikoirakerho ry 
Sloughi Fanciers Association of America

Viitteet

Aiheesta muualla 

Afrikkalaiset koirarodut
FCI 10 Vinttikoirat
Vinttikoirat
Robert Dudley

Robert Dudley (24. kesäkuuta 1532 – 4. syyskuuta 1588) oli ensimmäinen Leicesterin jaarli ja Englannin kuningatar Elisabet I:n pitkäaikainen suosikki. Hän syntyi nuorempana poikana ensimmäiselle Northumberlandin herttualle (the 1st Duke of Northumberland), joka teloitettiin 1553 osallisuudestaan salajuoneen, jolla yritettiin nostaa Lady Jane Grey Englannin valtaistuimelle. Lady Jane oli naimisissa Robertin nuorimman veljen, Guilford Dudleyn kanssa. Robert Dudley oli väliaikaisesti vangittuna isänsä ja veljiensä Guilfordin, Johnin, Ambrosen ja Henryn kanssa Lontoon Toweriin, jossa hän oli samaan aikaan kuin vanha lapsuudenystävänsä, prinsessa Elizabeth Tudor. Elisabetin katolinen sisarpuoli, kuningatar Maria I oli vanginnut Elisabetin vaarallisena kilpailijana. Siihen aikaan Robert Dudley oli naimisissa Amy Robsartin kanssa. 

Hänen vaimonsa kuoli pudottuaan alas portaita oudoissa olosuhteissa, ja Dudleytä syytettiin hänen murhansa järjestämisestä. Motiivina olisi ollut järjestää itsensä vapaaksi naidakseen kuningatar Elisabetin. 

Elisabet ei suostunut suhteeseen, saatikka sitten liittoon. Hän sopi lähettävänsä Dudleyn toiseksi aviomieheksi leskeksi jääneelle Skotlannin kuningattarelle, Marialle. Maria kuitenkin uhmasi Elisabetia, eikä suostunut avioliittoon.

Robert Dudley kuoli lähellä Oxfordia syksyllä 1588. Kuoleman syyksi on arvailtu muun muassa vatsasyöpää.

Lähteet 
 Elizabethi.org 
 Britannia.com/jaarlit/leicester 

Jaarlit
Vuonna 1532 syntyneet
Vuonna 1588 kuolleet
Hornblendiitti

Hornblendiitti on plutoninen kivilaji, joka koostuu pääasiassa sarvivälkkeestä. Se on väriltään tumman vihreää, melkein mustaa. Runsaasti sarvivälkettä sisältävät kivet ovat harvinaisia, ja sarvivälkkeen ollessa hallitseva mineraali ne luokitellaan hornblendiiteiksi. Hornblendiitteihin kuuluu muun muassa granaattihornblendiitti, jossa granaatti on toinen hallitseva mineraali.

Lähteet 

Mafiset kivilajit
Syväkivilajit
Bartınin maakunta

Bartınin maakunta on pieni maakunta Turkissa Mustanmeren rannalla.  Maakunnan pääkaupunki on Bartın. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 190 708.

Piirikunnat 
Bartınin maakunta on jaettu neljään piirikuntaan.
Amasra
Bartın
Kurucaşile
Ulus

Lähteet

Aiheesta muualla 

Turkin maakunnat
Kööpenhaminan päärautatieasema

Kööpenhaminan päärautatieasema () on Tanskan suurin rautatieasema. Se sijaitsee Kööpenhaminan ydinkeskustassa Tivolin sisäänkäynnin vieressä.

Asemalta on lähi- ja kaukojunayhteyksiä eri puolille Tanskaa sekä kansainvälisiä yhteyksiä Ruotsiin ja Saksaan. Aseman kautta kulkee myös lähes kaikki S-tog -linjat. Asemahallissa on useita pikkukauppoja sekä pikaruokapaikkoja.

Historia
Kööpenhaminan ensimmäinen rautatieasema avattiin vuonna 1847. Se palveli Roskildeen vievää rataa ja oli rakennettu puusta. Tämän korvannut asema avattiin vuonna 1864.

Toinenkin asema osoittautui liian pieneksi, varsinkin, koska vain yksi raide kulki sieltä kaupungin ulkopuolelle. Uusi ja nykyinen asema, tunneli Østerportin rautatieasemalle sekä uudet raiteet kaupungista etelään valmistuivat joulukuussa 1911.

Asema kunnostettiin vuonna 1980. Laitureille vievät liukuportaat ja hissit rakennettiin sekä aseman sisätilat uusittiin täysin. Viimeisin remontti alkoi 2004 ja se päättyy 2008. Aseman katto korjattiin ja laiturit 3–6 parannettiin kansainvälisiin standardeihin. Myös aseman muita osia on remontoitu.

Asemalta ei ole yhteyttä Kööpenhaminan metroon, mutta tilanne muuttuu uuden kehälinjan valmistuessa noin vuonna 2017.

Aiheesta muualla
 DSB 

Tanskan rautatieliikennepaikat
Päärautatieasema
S/2003 J 19

S/2003 J 19 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä astronomeja vuonna 2003.

S/2003 J 19 on läpimitaltaan noin kaksi kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 22 709 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 699,125. Radan inklinaatio on 165° ja eksentrisyys 0,1961.

Jupiterin kuut
Maastohiihdon maailmancup 2005–2006

Maastohiihdon maailmancup 2005–2006 oli historian 25. virallinen maastohiihdon maailmancup -kausi. Se alkoi 22. lokakuuta 2005 Düsseldorfissa ja päättyi 19. maaliskuuta 2006 Sapporossa.

Henkilökohtaiset kilpailut

Miehet

Naiset

Viestit

Miehet

Naiset

Loppupisteet

Miesten kokonaiscup

Naisten kokonaiscup

Miesten sprintticup

Naisten sprintticup

Lähteet
Tulokset FIS:n tietokannassa 
Miesten maailmancup-pisteet FIS:n tietokannassa 
Naisten maailmancup-pisteet FIS:n tietokannassa  

2006
Vuoden 2005 urheilu
Vuoden 2006 urheilu
Topeliuspriset

Topeliuspriset on suomenruotsalaisille toimittajille vuosittain myönnettävä palkinto, jota on vuodesta 1991 jakaneet kaksi järjestöä, Svenska folkskolans vänner ja Finlands svenska publicistförbund. Sakari Topeliuksen mukaan nimetty palkinto pyrkii nostamaan esiin journalisteja, jotka ovat edistäneet suomenruotsalaista kulttuuria ja ruotsinkielistä journalismia Suomessa. Palkinto jaetaan vuosittain Topeliuksen syntymäpäivänä 14. tammikuuta ja on nykyisin suuruudeltaan 5 000 euroa.

Ennen Topeliuspalkinnon perustamista Finlands svenska publicistförbund jakoi vuodesta 1957 alkaen toimittajapalkintoa.

Vuosien 1957–1990 palkitut

1957: Ole Torvalds
1958: Henrik von Bonsdorff
1959: Frank Jernström
1961: Harry Elg
1962: Enzio Sevón
1964: Nils-Börje Stormbom
1965: Benedict Zilliacus
1967: Erik Appel
1968: Kaj Hagman
1970: Juhani Westman
1971: Birger Thölix
1972: Hasse Svensson
1973: Karl Sahlgren
1974: Kerstin Hanf
1975: Meta Torvalds
1976: Pelle Kevin
1977: Tor Högnäs
1979: Anita Höglund ja Knud Möller
1980: Eva Nyberg
1981: Gustaf Widén
1982: Nya Åland
1983: Astrid Gartz
1984: Leif Salmén
1985: Stig Kankkonen
1986: Carita Backström
1987: Göran Wallén
1988: Studentbladet
1989: Erik Wahlström
1990: Melita Tulikoura

Topeliuspriset-palkitut

1991: Lena Selén
1992: Leif Sjöström
1993: Olga Gustafsson
1994: Mayvor Stagnäs
1995: Peter Lodenius
1996: Henning Ahlskog
1997: Peik Österholm
1998: Olav S. Melin
1999: Mardy Lindqvist
2000: Nils Torvalds
2001: Torbjörn Kevin
2002: Cita Reuter
2003: Anna-Lena Laurén
2004: Kjell Lindroos
2005: Sven Strandén
2006: Kerstin Kronvall
2007: Jan Granberg ja Ann-Kristin Schevelew
2008: Jonas Jungar
2009: Staffan Bruun
2010: Camilla Berggren
2011: Viveca Dahl
2012: Minna Knus-Galán
2013: Annika Orre
2014: Jessica Stolzmann
2015: Marcus Rosenlund
2016: Henrik Othman
2017: Jeanette Björkqvist
2018: Marko Hietikko
 2019: Annvi Gardberg
 2020: Wilhelm Kvist
 2021 Liselott Lindström
 2022 Peter Buchert

Lähteet

Suomalaiset palkinnot
Low

Low tai LOW voi tarkoittaa seuraavia:

Musiikki 
 Low (yhtye)
 Low, David Bowien albumi vuodelta 1977
 Low, Testamentin albumi vuodelta 1994
 "Low", Crackerin kappale vuodelta 1993
 "Low", Foo Fightersin kappale vuodelta 2002
 "Low", Kelly Clarksonin kappale vuodelta 2003
 "Low", Juicy J:n kappale vuodelta 2004
 "Low", Flo Ridan kappale vuodelta 2007
 "Low", Camp Mullan kappale vuodelta 2009
 "Low", kappale Coldplayn albumilta X&Y
 "Low", kappale R.E.M.:n albumilta Out of Time
 "Low", kappale Silverchairin albumilta Young Modern

Ihmiset 
 Abiel Abbot Low (1811–1893), yhdysvaltalainen yrittäjä ja hyväntekijä
 Albert Peter Low (1861–1942), kanadalainen geologi ja urheilija
 Archibald Low (1888–1956), brittiläinen tiedemies ja keksijä
 Dave Low (kuollut 1916), australialainen jalkapalloilija
 David Low (1786–1859), skottilainen maanviljelysneuvos
 David Low (1891–1963), uusiseelantilainen poliittinen sarjakuvataiteilija
 Edward Low (noin. 1690, k. 1724), englantilainen merirosvo
 Frank J. Low (1933–2009), yhdysvaltalainen fyysikko
 Frederick Low (1828–1894), yhdysvaltalainen poliitikko, kuvernööri ja suurlähettiläs
 G. David Low (1956–2008), yhdysvaltalainen astronautti
 Hugh Low (1824–1905), Britannian siirtomaiden ylläpitäjä ja luonnontieteilijä
 Mary Fairchild MacMonnies Low (1858–1946), yhdysvaltalainen taidemaalari
 Norman Low (1914–1994), skotlantilainen jalkapalloilija ja manageri
 Rochelle Low (s. 1969), kanadalainen maahockeyn pelaaja
 Seth Low (1850–1916), yhdysvaltalainen kouluttaja ja poliitikko
 Stephen Low (s. 1950), kanadalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Muuta 
 Low (Quebec), Kanada
 LOW Festival, kulttuurifestivaali
 Lo Wu Station, juna-asema

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Jackass: The Movie

Jackass: The Movie on 25. lokakuuta 2002 ensi-ltansa saanut komediaelokuva. Elokuva perustuu samannimiseen televisiosarjaan Jackass, ja elokuvassa ovat mukana kaikki ryhmän alkuperäiset jäsenet. Myös muita televisiosarjassa esiintyneitä henkilöitä nähdään elokuvassa. Tähän kastiin kuuluvat Rake Yohn, Manny Puig, Phil Margera ja April Margera. 

Elokuvassa ei ole keskeistä juonta, vaan se koostuu yksittäisistä stunteista ja piloista. Kuitenkin yksi ns. juoni on saada Bam Margeran äiti sanomaan "vittu" ennen elokuvan loppua.

Epäonnistunut lopetus 

Jackass-elokuva päättyi fiktiiviseen Son of Jackass -traileriin, mutta alun perin lopetus piti olla Rube Goldberg-laite, jossa Preston Lacy heilauttaa itsensä päin ulkohuussia, jossa Ehren McGhehey on sisällä. Ehren tippui alas WC-paperille ja laukaisi nyrkkeilyhanskan, joka löi Ryan Dunnia ja tipauttaa tämän tervaan ja höyheniin. Keilapallo tippuu alas ja Steve-O putoaa mädäntyvään liha-veteen, jossa on miljoonittain bakteereita. Steve-O nousee ylös ja oksensi ämpäriin. Jalka potkaisee Wee-Manin alas fortunaseinää. Alhaalla raketti laukeaa ja lähettää Dave Englandin ramppia pitkin alas keilapallojen kanssa pukeutuneena penikseksi. Dave laskeutuu patjalle, joka työntää Bam Margeran kolmelle trampoliinille ja Bam osuu vihreään lautaan, joka lähettää Chris Pontiuksen ramppia pitkin alas mutaan alligaattorien keskelle. Pontius hyppäsi verkkoon, joka pudotti pianon ja Johnny Knoxville lensi järveen ja Trip Taylor veti liipaisimesta, jossa lukee "The End".

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Vuoden 2002 yhdysvaltalaiset elokuvat
Jeff Tremainen ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat