joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Magnavox

Magnavox oli Edvin Pridhamin ja Peter Jensenin perustama elektroniikkayritys. He kehittivät ensimmäisen kaiuttimen vuonna 1915 ja nimesivät sen Magnavoxiksi. Yritys perustettiin vuonna 1917 markkinoimaan keksintöä. Nimi on latinaa ja tarkoittaa ”kovaa ääntä”.

Esitellessään vuonna 1972 pelikonsolinsa Odysseyn Magnavox aloitti videopelimarkkinat, sillä Odyssey oli ensimmäinen kotikonsoli. Philips hankki Magnavoxin kuluttajaelektroniikka-osaston vuonna 1974. 1990-luvun lopulla joitakin Philipsin tuotteita markkinoitiin nimen ”Philips Magnavox” alla Philips-bränditietoisuuden lisäämiseksi Yhdysvalloissa. Vaikka se toimi, ero ”Philips Magnavoxin” ja ”Philipsin” tuotteissa herätti hämmennystä kuluttajissa. Sittemmin Philips markkinoi tuotemerkkejä taas erikseen, kunnes luopui kaikesta kulutuselektroniikastaan 2010-luvun alkupuolella. Sen jälkeen Magnavox- ja Philips-kulutustavaroita on valmistanut japanilainen Funai.

Lähteet

Aiheesta muualla
Magnavoxin verkkosivut

Elektroniikkayhtiöt
Yhdysvaltalaiset videopeliyritykset
Viihde-elektroniikan tuotemerkit
Six Feet Under

Six Feet Under (lyhennetään usein SFU) on death metal -yhtye, joka sai alkunsa yhtenä laulaja Chris Barnesin (ex-Cannibal Corpse) sivuprojekteista. Yhtyeen musiikki vaihtelee nopeatempoisesta grindcoresta svengaavaan ja sointukuluiltaan jopa rock’n’rollin tyyppiseen death metaliin.

Chris Barnesin sanoitukset käsittelevät death metalille tyypilliseen tapaan lähinnä apokalyptisia aiheita, sotaa, väkivaltaa ja kuolemaa, mutta yhä useammin uudet kappaleet sisältävät hyvinkin suoria poliittisia ja yhteiskunnallisia kannanottoja. Aiheina ovat erityisesti olleet marijuanan laillistaminen, kapitalismin kukistuminen ja sodanvastaiset teemat. Eräs suorimmista Barnesin henkilökohtaisista viesteistä on Warpath-albumin kannabiskulttuuria ja siinä tunnettua numeroa (420) myönteisesti kuvaava raita "4:20". Kappaleen kesto on 4 minuuttia ja 20 sekuntia ja se on äänitetty huhtikuun 20. päivä 1997.

Six Feet Under on julkaissut kolme cover-albumia. Ensimmäinen, Graveyard Classics sisältää hyvin vaihtelevan kokoelman rock-hittejä, kuten Dead Kennedysin "California Über Alles", Black Sabbathin "Sweet Leaf", Jimi Hendrixin "Purple Haze" ja Scorpionsin "Blackout". Toinen cover-albumi, Graveyard Classics II, on suora uudelleenlevytys AC/DC:n klassikkoalbumista Back in Black tyypillisillä SFU-soundeilla eli Chris Barnesin örinälaululla, "dropped c"-viritetyillä kitaroilla ja moninkertaisen säröefektin läpi soitetulla bassolla. Kolmas albumi Graveyard Classics 3 sisältää sekalaisen valikoiman heavy metal -yhtyeiden lainakappaleita sekä punkyhtye Ramonesin kappaleen Psycho Therapy.

Six Feet Under nauttii suosiota Euroopassa ja erityisesti Saksassa, jonka markkinoille SFU julkaisi saksankielisen version kappaleesta "Bringer of Blood" (). Six Feet Under on saavuttanut death metal -piireissä kohtuullista maailmanlaajuista menestystä, vaikka yhtye ei genrelle tyypilliseen tapaan saa paljon radiosoittoaikaa. Maximum Violence (1999) on edelleen SFU:n eniten myyty albumi.

Yhtyeen kokoonpano on ollut sama vuodesta 1999, jolloin Obituary-yhtyeessä aiemmin soittanut kitaristi Allen West vaihtui Steve Swansoniin, ex-Massacre -kitaristiin.

Jäsenet

Nykyiset
Chris Barnes - laulu
Steve Swanson - kitara
Ola Englund - kitara
Jeff Hughell - basso
Kevin Talley - rummut

Entiset
Allen West - kitara
Terry Butler - basso
Matt DeVries - basso
Greg Gall - rummut

Diskografia

Studioalbumit
Haunted (1995)
Warpath (1997)
Maximum Violence (1999)
True Carnage (2001)
Bringer of Blood (2003)
13 (2005)
Commandment (2007)
Death Rituals (2008)
Undead (2012)
Unborn (2013)
Crypt of the Devil (2015)
Torment (2017)

Cover-albumit
Graveyard Classics (2000)
Graveyard Classics II (2004)
Graveyard Classics III (2010)
Graveyard Classics IV: The Number of the Priest (2016)

Livealbumit
Double Dead (2003)

EP:t
Alive and Dead (1996)
Unburied (2018)

Musiikkiboksit
A Decade in the Grave (2005)

Videot
Double Dead Redux (2003)
Live With Full Force (2004)

Aiheesta muualla 

 Yhtyeen virallinen kotisivu 
 
 

Yhdysvaltalaiset death metal -yhtyeet
Internet Archive

Internet Archive on yleishyödyllinen yhteisö ja verkkokirjasto, joka on omistautunut multimedian säilyttämiseen. Se sijaitsee fyysisesti San Franciscossa, lähellä Presidiota, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Internet Archiven kokoelmasta on olemassa kopio peilipalvelimella Bibliotheca Alexandrina -kirjastossa Egyptissä vakauden ja kestävyyden takaamiseksi. Arkistossa on arkistoituja kopioita World Wide Webistä useilta eri ajan hetkiltä. Tietokanta sisältää myös ohjelmistoja, elokuvia, kirjoja sekä äänitallenteita. Arkisto on kaikkien käytettävissä ilmaiseksi. Arkiston perusti Brewster Kahle vuonna 1996.

Wayback Machine on Internet Archiven käyttöliittymä, johon syötetään jokin URL ja joka sen jälkeen näyttää kaikki tietokantaan eri ajanhetkillä kyseisestä sivusta tallennetut versiot.

Katso myös 
 Archive.today
 Digitaalinen pitkäaikaissäilytys
 Gutenberg-projekti
 Heritrix
 LibriVox
 Open Library
 WebCite

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Internet Archive

Internetin historia
Arkistot
Sisäministeri

Sisäministeri on hallituksen jäsen, joka vastaa tyypillisesti kansallisesta turvallisuudesta, mukaan lukien poliisi, salainen poliisi, rajavartiolaitos ja mahdolliset terrorismin vastaiset erikoisjoukot. Oikeuslaitos on joskus erillisen oikeusministerin vastuulla. Sisäministerillä on merkittävä voima-asema, koska ministerillä on alaisuudessaan aseistettuja joukkoja.

Suomessa virkanimikkeenä oli sisäasiainministeri vuoden 2013 loppuun saakka, ja vuoden 2014 alusta alkaen sisäministeri.

Yhdysvalloissa sisäministeri on vastuussa lähinnä liittovaltion hallituksen omistuksessa olevista maista, luonnonvaroista ja kansallispuistoista, kun taas turvallisuus on kotimaan turvallisuusministerin (Secretary of Homeland Security) vastuulla.

Neuvostoliitossa sisäasiainkomissariaatista käytettiin lyhennettä NKVD vuosina 1934–1946.

Huomattavia sisäministereitä
 Robert Peel, Yhdistynyt kuningaskunta (1822–1827, 1828–1830)
 Arthur Seyss-Inquart, Itävalta (1938)
 Lavrenti Berija, Neuvostoliitto (1938–1953, vuoteen 1946 asti sisäasiain kansankomissaari)
 Heinrich Himmler, Saksa (1943–1945) Gestapon johtaja sekä Adolf Hitlerin henkivartiojoukko SS:n päällikkö.
 Heikki Ritavuori, edityspuolueen kansanedustaja ja sisäministeri, jonka Ernst Tandefelt murhasi Töölössä 1922. Ritavuoren murha on itsenäisen Suomen tunnetuin poliittinen murha.
 Urho Kekkonen, sisäministerikaudellansa Cajanderin punamultahallituksessa (1937-1939) Kekkonen yritti lakkauttaa oikeistoradikaalin IKL:n.
 Yrjö Leino, Suomi (1944–1948) itsenäisen Suomen ensimmäinen kommunistitaustainen sisäministeri, "Vaaran vuosina" pelättiin kommunistien vallankaappausta, koska sisäministeriö oli kommunistien hallussa.
 Gerhard Schröder, Saksa (1953–1961)
 Boris Pugo, Neuvostoliitto (1990–1991)
 Nicolas Sarkozy, Ranska 2002–2004, 2005–2007

Hallitukset
Ministerit
5-metoksidimetyylitryptamiini

5-metoksidimetyylitryptamiini (5-MeO-DMT, N,N-dimetyyli-5-metoksitryptamiini) on hyvin voimakas psykedeelinen tryptamiini, jota esiintyy luonnossa kasvikunnassa ja muutamissa sammakkolajeissa.

5-metoksidimetyylitryptamiiniä valmistettiin synteettisesti ensimmäisen kerran vuonna 1936. Vuonna 1959 sitä eristettiin Anadenanthera peregrinan siemenistä, joita käytetään Yopo-nuuskan yhtenä valmistusaineena.

5-metoksidimetyylitryptamiini metabolisoituu bufoteniiniksi.

Annostus ja vaikutukset 

Puhtaassa muodossa 5-metoksidimetyylitryptamiini nautitaan polttamalla, nuuskaamalla tai injektoimalla, ja se on aktiivinen jopa 2 milligramman annoksilla. 5-metoksidimetyylitryptamiini on aktiivinen myös oraalisesti, jos sitä nautitaan samanaikaisesti monoamiinioksidaasi-inhibiittoreiden kanssa. Tutkija Jonathan Ottin mukaan 5-metoksidimetyylitryptamiini on aktiivinen oraalisesti myös ilman MAO-estäjiä, jos annostus on yli 30 milligrammaa.

Vaikutukset alkavat poltettaessa tai injektoidessa muutamassa sekunnissa, nuuskatessa minuuteissa. Kokemuksen kuvataan usein muistuttavan kuolemanrajakokemusta. Pääasialliset vaikutukset kestävät poltettaessa 5–10 minuuttia. Nuuskatessa varsinaiset vaikutukset ovat huomattavasti vähemmän intensiivisiä, ja ne kestävät keskimäärin 15–25 minuuttia.

Kemia 
Yhdysvaltalainen tutkija Hamilton Morris kehitti menetelmän valmistaa 5-MeO-DMT:tä 5-metoksitryptamiinin vapaaemäksestä pelkistävän aminoinnin myötä.

Laki 
5-MeO-DMT on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.

Katso myös 

 Dimetyylitryptamiini (DMT)
 Psilosybiini (4-PO-DMT)
 Psilosiini (4-HO-DMT)
 O-Asetyylipsilosiini (4-AcO-DMT)
 Bufoteniini (5-HO-DMT)
 2C
 NBOMe
 Psykedeeliset fenetyyliamiinit
 Lysergihapon amidit
 Luettelo YK:n yleissopimusten mukaisista huumeista

Lähteet

Aiheesta muualla 
 PubChem: N,N-Dimethyl-5-methoxytryptamine 
 Human Metabolome Database (HMDB): 5-Methoxydimethyltryptamine 
 Food Component Database (FooDB): 5-Methoxydimethyltryptamine 
 PheroBase: Semiochemical - o-methylbufotenine 
 Erowid-portaali
 TiHKAL-kirja osoitteessa Erowid
 isomerdesign.com
 KEGG: 5-Methoxy-N,N-dimethyltryptamine 
 PubChem: Methoxydimethyltryptamines 
 5-MeO-DMT:n synteesi

Psykedeeliset tryptamiinit
Saltsjöbaden

Saltsjöbaden on taajama Nackan kunnassa Tukholman läänissä. Se sijaitsee Itämeren rannikolla ja kuuluu Södermanlandin historialliseen maakuntaan. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 9 491 asukasta.

Saltsjöbadenin voidaan sanoa syntyneen 4. heinäkuuta 1889, jolloin liikemies Knut A. Wallenberg osti alueen perustaakseen sinne kylpyläalueen, mutta siitä kehittyi pian huvilakaupunginosa. Vuonna 1908 Saltsjöbaden erotettiin Nackan kunnasta ja siitä tuli kauppala. Oma seurakunta perustettiin vuonna 1913. Ferdinand Bobergin piirtämä ja Carl Milleksen ja Olle Hjortzbergin koristama Ilmestyskirkko vihittiin käyttöön samana vuonna. Saltsjöbaden oli kauppalana vuoteen 1971 asti, jolloin Ruotsissa siirryttiin yhtenäiseen kuntamuotoon. Tuolloin Saltsjöbaden liitettiin takaisin Nackan kuntaan. 

Saltsjöbadenin rautatieverkosto, Saltsjöbanan, rakennettiin Wallenbergin johdolla ja se valmistui vuonna 1893. Rautatie yhdistää Saltsjöbadenin Tukholman keskustaan. Luksushotelleja ja solariumeja ruvettiin rakentamaan vuonna 1893 arkkitehti Erik Josephsonin johdolla. Saltsjöbaden oli yläluokan suosima alue. Monet huviloista ovat aikansa suosittujen arkkitehtien suunnittelemia, piirustuksia tekivät esimerkiksi Fredrik Boberg, Carl Westman, Gustaf Lindgren ja Erik Josephson.

Saltsjöbadenin Grand hotel on avattu vuonna 1893. 

Alexis Bradeker löysi vuonna 2000 asteroidin, joka sai nimekseen 36614 Saltis, Saltsjöbadenin mukaan.

Vaakuna

Väestönkehitys

Lähteet

Aiheesta muualla

 Saltsjöbadenin esittely Nackan kunnan sivuilla 
 Stockholms läns museum 

Nackan kunta
Ruotsin taajamat
Ruotsin kauppalat
Luettelo Aasian joista

Luettelo Aasian joista sisältää niiden Aasiassa sijaitsevien valtioiden alueella virtaavien jokien nimet, joista on artikkeli ja jotka on luokiteltu. Joet on merkitty niiden maiden kohdalle, jossa ne päättyvät. Luettelo alkaa Uraljoesta ja se kiertää Aasian mantereen reunavaltiot vastapäivään. Sivujoet on merkitty pääuomien alle, ja valtio jossa ne yhdistyvät on merkitty. Luettelo ei ole täydellinen ja pääuomien järjestämistä maittain ei joka kohdassa ole tehty.

Valtameriin laskevat joet

Sisämeriin ja järviin laskevat joet

Kaspianmeri

Venäjä 
 Volga (kokonaan Euroopan puoleisella Venäjällä)
 Terek

Kazakstan 
 Ural

Turkmenistan 
Murgap

Azerbaidžan 
Araks
Kura
 Alazani (Georgia)

Araljärvi

Kazakstan 
 Syrdarja

Uzbekistan 
Amu-Darja

Kuollut meri

Israel ja Jordania 
Jordan

Aasian joet
Liturgi

Liturgi tai selebrantti on messua tai jumalanpalvelusta johtava pappi.  Usein jumalanpalvelusjärjestyksessä ja mahdollisessa käsiohjelmassa "agendassa" erotetaan liturgi (tai selebrantti), saarnaaja ja avustavat papit.

Liturgiksi nimitetään sitä pappia, joka on messun pääasiallinen toimittaja, ja jolle kuuluu joukko määrättyjä tehtäviä. Nykyään esim. Suomen ev. lut.kirkossa pyritään siihen, että jumalanpalvelusen viettämisessä ei puhuta "toimittamsesta", vaan"viettämisestä"; jota liturgi, johtaa. Läntisten kirkkojen perinteen mukaan on luontevaa, että hän myös saarnaa jumalanpalveluksessa.  Muut papit avustavat häntä messun viettämisessä hoitaen eri tehtäviä. Seurakunnan yhteinen jumalanpalvelus tarvitsee johtajan, ja seurakunta viettää sitä yhdessä. Selkeä johtajuus ja seurakunnan aktiivinen osallistuminen jumalanpalvelukseen eivät ole vastakohtia, vaan kuuluvat yhteen. Liturgin erottaa usein avustavista papeista siinä, että vain liturgi pukeutuu kasukkaan.

Katso myös 
 Liturgia
 Messu

Lähteet 

Jumalanpalvelukset
Kristillinen papisto
Napolitano

Napolitano on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:

Danilo Napolitano (s. 1981), italialainen maantiepyöräilijä
Giorgio Napolitano (s. 1925), Italian presidentti 2006–2015
Janet Napolitano (s. 1957), yhdysvaltalainen poliitikko ja ministeri, Arizonan ent. kuvernööri
Joe Napolitano (1948–2016), yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja
Johnette Napolitano (s. 1957), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja basisti
Rakkautta ja anarkiaa

Helsinki International Film Festival – Rakkautta & Anarkiaa on suomalainen vuosittain syyskuussa järjestettävä elokuvafestivaali.

Tapahtuma sai alkunsa maaliskuussa 1988, kun Kulttuuriyhdistys Image ry järjesti Lina Wertmüllerin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvan mukaan nimetyn elokuvaviikon Helsingissä. Näytännöt pidettiin Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan elokuvateatteri Illusionissa. Tapahtuman menestyttyä se päätettiin laajentaa festivaaliksi.

Suurin osa näytöksistä on Helsingissä, mutta Rakkautta ja anarkiaa järjestää näytöksiä myös muun muassa Tampereella, Lahdessa ja Jyväskylässä. Festivaalilla esitetään vuosittain yli sata elokuvaa. Rakkautta ja anarkiaa on kävijämäärältään Suomen suurin elokuva-alan tapahtuma. Vuonna 2013 festivaaleilla oli 470 näytöstä. Vuonna 2014 lippuja lunastettiin järjestäjien mukaan yli 61 500 kappaletta, mikä oli tapahtuman uusi yleisöennätys.

Festivaalin ohjelmistossa on elokuvia ympäri maailman bollywoodista art houseen. Vuodesta 2008 alkaen tapahtumassa on jaettu Finnkino-palkinto yhdessä Finnkinon kanssa. Yleisöäänestyksen voittaja saa valtakunnallisen elokuvateatterilevityksen sekä mainostilaa Episodi-elokuvalehdessä.

Festivaalin historiasta kertova, Kalle Kinnusen ja Lauri Lehtisen kirjoittama 30 vuotta rakkautta ja anarkiaa -kirja ilmestyi Like-kustantamon kustantamana vuonna 2017. ISBN 978-952-01-1584-5.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 R&A:n kotisivut
 Rimpiläinen, Elina: Lempeä ja kapinahenkeä elokuvafestivaaleilla Yle Elävä arkisto. 13.9.2011.
 Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2006 Elitisti.net. 8.10.2006.
 Rautsi, Ilja & Piispanen, Tatu: Festivaaliraportti 2007 Elitisti.net. 6.10.2007.
 Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2008 Elitisti.net. 3.10.2008.

Suomalaiset elokuvajuhlat
Whippet

Whippet on maailmalla vinttikoirista yleisin, myös "köyhän miehen greyhoundiksi", "köyhän miehen ravihevoseksi" (Poor Man's Race Horse) sekä "salamannopeaksi riepukoiraksi" (Lightning Rag Dog)  kutsuttu keskikokoinen koira. Kaksi ensimmäistä nimitystä ovat peräisin 1800-luvulta, jolloin vähävaraisemmilla ei ollut varaa greyhoundeihin ja he hankkivat sen sijaan whippetejä. Rotu on vinttikoirista yleisin myös Suomessa.

Ulkonäkö 
Whippet on vinttikoiraroduista toiseksi pienin. Se on lyhytkarvainen ja syvärintainen. Koiran korvat ovat laskostuneet, niin sanotut ruusukorvat. Kaikki värit ja väriyhdistelmät ovat sallittuja. Turkki on lyhyt, sileä ja tiivis.

Luonne ja käyttäytyminen 
Whippetin saalisvietti on voimakas. Se on vilkkaampi ja osallistuvampi kuin muut vinttikoirat eikä yhtä pidättyväinen. Se ei vaadi yhtä paljon liikuntaa kuin suuremmat vinttikoirarodut, mutta senkin tulee saada juosta vapaana mahdollisimman paljon. Se ei yleensä juurikaan hauku.

Whippet sopii sekä näyttelyihin, agilityyn että rata- ja maastojuoksuun. Rodulla ei ole yleisenä esiintyviä perinnöllisiä sairauksia, mutta kuten monet muutkin vinttikoirat ne ovat metsästysviettinsä ja nopeutensa vuoksi jokseenkin onnettomuusalttiita. Näyttely- ja juoksulinjat ovat melko voimakkaasti eriytyneet; tämä näkyy erityisesti ratajuoksussa ja näyttelymenestyksessä. Maastojuoksussa sen sijaan molempien linjojen edustajat voivat kilpailla tasapäisesti hyvistä sijoituksista, koska laji ei perustu pelkästään nopeuteen.

Alkuperä 
Whippet polveutuu roomalaisten Britanniaan tuomista koirista. Siinä on risteytetty englanninvinttikoiraa, italianvinttikoiraa ja mahdollisesti myös bedlingtoninterrieriä. 1800-luvulla englantilaiset kaivostyöläiset alkoivat juoksuttaa kilpaa kaniinijahtiin käyttämiään pieniä vinttikoiria, ja whippettien juoksuominaisuudet osoittautuivat niin hyviksi, että rotu hyväksyttiin nopeasti mukaan virallisiin kilpailuihin. Rotu virallistettiin vuonna 1890.

Etymologia 
Rodun nimi on todennäköisesti johdettu sanasta whappet, joka tarkoittaa "pientä räksyttävää koiraa".

Lähteet 
Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen. WSOY 2004.
Whippet-Harrastajat ry

Viitteet

Aiheesta muualla 

Englantilaiset koirarodut
FCI 10 Vinttikoirat
Vinttikoirat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Douglas (Mansaari)

Douglas (manksiksi Doolish) on Britannian kruunun alaisuuteen kuuluvan erillisalueen Mansaaren suurin kaupunki ja hallinnollinen keskus. Siellä on 27 938 asukasta (2011), joka on noin kolmasosa koko saaren väkiluvusta.

Douglas sijaitsee lahdella Mansaaren itärannikolla. Se on kahden joen (Dhoo ja Glass) yhtymäkohdalla. Douglasta ympäröiviä pienempiä kaupunkeja ja kyliä ovat muiden muassa Onchan ja Union Mills.

Aiheesta muualla

Mansaaren kaupungit
Castletown

Castletown (manksiksi Balley Chashtal) on kaupunki Mansaaren eteläosassa. Se on saaren entinen pääkaupunki, mikä näkyy muun muassa Mansaaren lentoaseman sijoittelussa sinne. 

Kaupungissa oli vuonna 2006 noin 3 100 asukasta.

Castletownin merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Rushenin linna ja King William's College.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Castletown Isle of Man Guide

Mansaaren kaupungit
Ramsey (Mansaari)

Ramsey (manksiksi Rhumsaa) on Mansaaren kolmanneksi suurin kaupunki Douglasin ja Onchanin jälkeen. Sen asukasluku on 7 309 (2006). Kaupungissa on yksi Mansaaren suurimmista satamista.

Kaupungin nimi tulee muinaisnorjan "valkosipulisaarta" tai "valkosipulijokea" merkitsevästä sanasta.

Aiheesta muualla

Mansaaren kaupungit
Egyptin historia Persian vallan alla

Persian valtakunta hallitsi Egyptiä kahteen otteeseen 525–402 eaa. ja 343–332 eaa. Ensimmäinen kausi lasketaan Egyptin 27. dynastiaksi ja toinen kausi lasketaan 31. dynastia.

Ensimmäinen persialaiskausi (525–402 eaa.)
Persian suurkuningas Kambyses II valtasi Egyptin vuonna 525 eaa. Egyptin kuningas Psammetik III kukistui Pelusionissa Niilin suistolla käydyssä taistelussa. Egypti liitettiin Kyproksen ja Foinikian kanssa Persian kuudenneksi maakunnaksi. Kambyses teki kolme epäonnistunutta sotaretkeä muualle Afrikkaan, Karthagoa ja Nubiaa vastaan sekä Libyan aavikon keitaita vastaan. Kambyses viipyi Egyptissä vuoteen 522 eaa., ja kuoli matkallaan kotiin.

Dareios I antoi kirjoittaa ylös Egyptin lait ja antoi rakennuttaa kanavan Niilin ja Punaisenmeren välille. Kanavasta todisti aikoinaan neljä steeleä kanavan varrella. Niistä on säilynyt kolme, tosin epätäydellisessä kunnossa.  Hän myös antoi teettää itsestään patsaan Elamin vanhassa pääkaupungissa Susassa olevaan palatsiin, joka patsas löydettiin jouluna vuonna 1972 ja jossa on hieroglyfikirjoitusta. Mahdollisesti se teetettiin Egyptissä. Vähän ennen Dareioksen kuolemaa vuonna 486 eaa. Egyptissä puhkesi kapina, mutta Kserkses I kukisti sen. Vuonna 460 eaa. tapahtui uusi kapina, jota muun muassa ateenalaiset avustivat 200 laivalla. Artakserkses II:n aikana egyptiläiset nousivat uudelleen kapinaan ja Amyrtaioksesta tuli uusi faarao.

Egyptin hallitsijat 525–402 eaa. 
 Kambyses II, Kyyroksen poika (530–521 eaa.),
 Smerdis, Kyyroksen poika? (521 eaa.),
 Dareios I, Arsameksen pojanpoika, (521–486 eaa.),
 Kserkses I, Dareioksen poika, (486–465 eaa.),
 Artakserkses I, Kserkseen poika, (464–424 eaa.),
 Kserkses II, Artakserkseen poika (424–423 eaa.),
 Sogdianus, Artakserkseen poika (424–423 eaa.)
 Dareios II, Artakserkseen poika (424–404 eaa.)
 Artakserkses II, Dareioksen poika (404–358 eaa.)

Egyptin satraapit 525–402 eaa. 
Persian vallan alla Egyptiä hallitsi persialainen satraappi, jonka hallituspaikka oli Memfis. Kaikkien satraappien nimiä ei tunneta.

 Ariandes (noin 519 eaa.)
 Akhaemenes, Kserkses I:n veli (noin 486–460 eaa.), kuoli kapinassa vuonna 460 eaa.
 Arsames, kuului Akemenidien hallitsijasukuun (noin 454 eaa.)

Toinen persialaiskausi (343–332 eaa.)
Vuonna 343 eaa. Artakserkses III:n ollessa kuningas Persia valtasi taas Egyptin. Persia ei osoittanut yhtään kunnioitusta Egyptiä kohtaan. Kolmesta hallitsijasta vain Dareios III:n kirjoitti nimensä kartussiin. Kun Aleksanteri Suuren joukot saapuivat Egyptiin vuonna 332 eaa., kukistettuaan kuningas Dareios III:n, ottivat egyptiläiset heidät vastaan vapauttajina.

Egyptin hallitsijat 343–332 eaa. 
 Artakserkses III Ochos, Artakserkseen poika (358–338 eaa.),
 Artakserkses IV Arses, Artakserkseen III:n poika, (338–336 eaa.),
 Dareios III Codomannus, Dareios II:n pojanpojanpoika, (336–330 eaa.)

Egyptin satraapit 343–332 eaa. 
 Sabakes (– 333 eaa.), satraappina Dareios III:n aikana. Hän kuoli Issoksen taistelussa.
 Mazakes (333–332 eaa.), taisteli myös Issoksen taistelussa. Luovutti Egyptin Aleksanteri Suurelle ilman taistelua.

Muinaisen Egyptin historia
LSA

LSA (myös D-lysergihapon amidi, D-lysergamidi, ergiini tai LA-111) on ergoliinipohjainen alkaloidi, jota esiintyy esimerkiksi päivänsinen (Ipomoea tricolor), ruusunorsukierron (Argyreia nervosa)  ja atsteekkilumokierron (Turbina corymbosa) siemenissä.

Vaikutukset 

LSA:n annospotenssi on kymmenesosan lysergihapon dietyyli-amidin (LSD) voimakkuudesta, eli tyypillinen annos on 1–2 mg suun kautta. LSA alkaa vaikuttaa nauttimisesta noin 1–2 tunnin kuluessa ja saavuttaa huippunsa noin 4–5 tunnin tienoilla. Kokemuksiin saattaa liittyä mietoja tai vahvoja visuaalisia harhoja sekä auraalisia eroavaisuuksia. LSA:ta nauttinut saattaa kokea myös vahvoja emotionaalisia tiloja, jotka voivat henkilöstä riippuen vaikuttaa psyykeen myös negatiivisesti. LSA:n emotionaaliset vaikutukset voivat olla lähes samanlaiset kuin pienen ekstaasiannoksen.

Terveysvaikutukset 

LSA:ta ei suositella etenkään raskaana oleville naisille tai ihmisille, joilla on geneettistä taipumusta skitsofreniaan tai muihin mielenterveydellisiin sairauksiin. LSA on erityisen vaarallinen syntymättömän lapsen terveydelle koska se supistaa verisuonia.

Kemia 

Kemiallisista samanlaisuuksista johtuen LSA:stä voidaan valmistaa LSD:tä, muttei tämä ole yleinen tapa syntetisoida LSD:tä käytännöllisistä syistä. Ensin LSA eristetään siemenistä esimerkiksi pylväskromatografian avulla. Sitten LSA kohdistetaan emäksen kuten kaliumhydroksidin katalysoimaan hydrolyysireaktioon, minkä johdosta syntyy lysergihappoa. Siemenistä voidaan lisäksi eristää LSA:n isomeeri iso-LSA, joka voidaan kohdistaa isomerisaatioreaktioon muodostaen LSA:ta, jotta kemiallisen prosessin tuotto olisi mahdollisimman suuri. Tämän jälkeen lysergihappo deprotonoidaan käyttäen esimerkiksi DEMA- tai DIPEA-emästä ja kohdistetaan sitten kondensaatioreaktioon dietyyliamiinin kanssa esimerkiksi PyBOP:n tai HATU:n avulla, jonka tuotteena syntyy LSD:tä. Yleensä LSD muutetaan tämän jälkeen vielä viinihapon suolaksi.

Lainsäädäntö 

LSA:ta sisältävät siemenet ovat laillisia, paitsi ruusunorsukierron siemenet, jotka ovat lääkeainelistalla. Silti päihtymistarkoitukseen murskattujen siemenien hallussapito ja nauttiminen on laitonta. Henkilöä, joka syyllistyy hallussapito- tai käyttörikokseen, voidaan syyttää lääkeainerikoksesta.

Testit 

LSA:n voi havaita virtsanäytteen kautta, mutta LSA:ta ei kuitenkaan seulota normaaleissa tai laajennetuissa huumetesteissä.

LSA voi myös laukaista positiivisen tuloksen LSD:n havaitsevissa testeissä. Kuitenkaan ei ole tarkkaa tietoa, kuinka kauan LSA näkyy virtsatesteissä.

Katso myös 
 2C
 NBOMe
 Psykedeeliset fenetyyliamiinit
 Lysergihapon amidit
 Luettelo YK:n yleissopimusten mukaisista huumeista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Erowid-portaali 
 isomerdesign.com 
 LSD:n synteesi LSA:sta 

Psykedeeliset tryptamiinit
Alkaloidit
Kakadun kansallispuisto

Kakadun kansallispuisto on Australian Pohjoisterritoriossa sijaitseva laaja luonnonsuojelualue. Se sijaitsee noin 171 kilometriä Pohjoisterritorion pääkaupungista Darwinista itään. Puiston pinta-ala on 19 804 neliökilometriä. Luonnonpuisto on UNESCOn maailmanperintöluettelossa eräs harvoista kohteista, joka on mainittu sekä kulttuurisen että ympäristöllisen arvonsa vuoksi. Maailmanperintöluetteloon se valittiin vuonna 1981.

Ympäristölliset arvot:
 Erinomainen esimerkki meneillään olevasta ekologisesta ja biologisesta prosessista
 Mahtavat luonnonilmiöt
 Biodiversiteetin suojelu alueella

Kulttuuriset arvot:
 Alueen ainutlaatuiset taiteelliset arvot
 Suora yhteys olemassa olevaan elävään merkitykselliseen kulttuuriperintöön

Kakadun alueelta löytyneet rikkaat mineraaliesiintymät ovat aiheuttaneet ristiriitoja alueen käytöstä. Kakadun alueen itärajan tuntumassa on Rangerin uraanikaivos. Kaivos sijaitsee puiston rajojen sisäpuolella, mutta on laillisin perustein erotettu omaksi alueekseen.
Kakadun luonnonpuiston alueen hallinnoinnista on vastuussa lautakunta, jossa enemmistönä ovat Australian alkuperäiskansojen edustajat.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen kotisivu 

Australian kansallispuistot
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Pohjoisterritorio
Veronmaksajain Keskusliitto

Veronmaksajain Keskusliitto ry (puhekielessä Veronmaksajat) on vuonna 1947 perustettu poliittisesti sitoutumaton kotitalouksien, yritysten ja yhteisöjen riippumaton järjestö. Se auttaa ja neuvoo suomalaisia verotukseen liittyvissä kysymyksissä.

Veronmaksajissa on noin 235 000 jäsentä, joista henkilöjäseniä 191 000 ja yritysjäseniä 44 000. Veronmaksajien toiminnan perustana ovat jäsenmaksut. Liitto ei ota vastaan julkisia avustuksia.

Veronmaksajat osallistuu aktiivisesti verokeskusteluun ja tekee omia ehdotuksia verotuksen kehittämiseksi. Veronmaksajain Keskusliitto otti esimerkiksi vuonna 2012 kantaa valtiovarainministeriön esitykseen leikata kaikkien työssään ajavien kilometrikorvauksia kahdella sentillä. Liitto esitti, että hallitus luopuisi kilometrikorvauksiin kaavailluista leikkauksista.

Liitto tuottaa taustatietoa päättäjille, tiedotusvälineille ja suurelle yleisölle. Järjestö myös opastaa suomalaisia verotuksen arjessa muun muassa veroilmoitusten jättöaikana. Veronmaksajien verojuristit antavat liiton jäsenille puhelimitse henkilökohtaista veroneuvontaa. Liitolla on eri puolilla Suomea 34 paikallisyhdistystä, joiden järjestämissä veroilloissa jaetaan käytännön vero- ja talousneuvoja kotitalouksille ja yrittäjille.

Veronmaksajat julkaisee verotukseen ja talousasioihin keskittyvää Taloustaitoa, joka on Suomen suurin talousaikakauslehti. Liiton jäsenet saavat Taloustaidon kotiinsa jäsenetuna.

Veronmaksajien ylin päättävä elin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous. Järjestön toimintaa ohjaa ja valvoo valtuuskunta, johon kuuluvat liiton puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä 45 jäsentä. Liiton toimintaa johtaa 12-jäseninen hallitus. Liiton ja sen valtuuskunnan puheenjohtaja on professori Seppo Penttilä, ja hallituksen puheenjohtaja on Kirsti Auranen. Liiton toimitusjohtaja on Teemu Lehtinen.

Katso myös
 Iloiset veronmaksajat
 Lauluja verotuksesta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Veronmaksajain Keskusliitto

Suomalaiset järjestöt
Neuvontajärjestöt
Verotus Suomessa
Splinter

Splinter on The Offspringin seitsemäs albumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jossa ei ole mukana rumpali Ron Welty. Albumi ei yltänyt The Offspringin 90-luvun myyntilukuihin, mutta myi silti Yhdysvalloissa platinaa.

Albumi alkuperäinen nimi oli Chinese Democracy, sama nimi kuin Guns N' Rosesin vuosia tekeillä ollella albumilla. Yhteen keulahahmo Dexter Holland kommentoi asiaa sanoen, että se oli hauskinta mitä vain voi keksiä: "Axl ripped off my braids, so I ripped off his album title", joka vapaasti käännettynä tarkoittaa: "Axl vei lettini, joten minä vein hänen levynsä nimen". Kommentilla viitattiin Axl Rosen uuteen hiustyyliin, joka muistutti Hollandin tyyliä 90-luvulla. Rosen ryhdyttyä oikeustoimiin The Offspring muutti nimen Splinteriksi, jottei julkaisu myöhästyisi.

Kappaleet "Hit That" ja "(Can't Get My) Head Around You" julkaistiin singleinä.

Kappaleet

Kokoonpano

The Offspring 
 Dexter Holland - laulu, kitara
 Noodles - soolokitara, taustalaulu
 Greg K. - basso, taustalaulu

Muita muusikota 
 Josh Freese - rummut
 Ronnie Kuningas - koskettimet kappaleessa "Hit That"
 Jim Lindberg - taustalaulu
 Jack Grisham - taustalaulu
 Chris Higgins - taustalaulu

Lähteet

Vuoden 2003 albumit
The Offspringin albumit
Brendan O’Brienin tuottamat albumit
Sampo (nimi)

Sampo on suomalaisen miehen etunimi. Nimi on saatu suomalaisessa kansanrunoudessa ja Kalevalassa esiintyvästä ihme-esineestä, sammosta. Nimipäivää Sampot viettävät 3. huhtikuuta, jolloin on myös Veetin nimipäivä. Vuoden 2019 loppuun mennessä 3 716 suomalaista miestä oli saanut nimen Sampo, heistä noin kolmasosa 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä.

Tunnettuja Sampoja 
Sampo Ahto, yliesikuntaeversti ja sotahistorioitsija
Sampo Ala, jalkapalloilija
Sampo Aunio, nyrkkeilijä 
Sampo Axelsson eli tiskijukka DJ Anonymous
Sampo Eskelinen, kenraalimajuri ja ilmavoimien ent. komentaja
Sampo Haahtela, kirjailija, Turun normaalilyseon rehtori 1957–1971
Sampo Haapamäki, säveltäjä
Sampo Haapaniemi, Egotrip-yhtyeen rumpali
Sampo Joro, jääkiekkoilija
Sampo Karjalainen, Sulake Corporation'in perustaja
Sampo Karpo, toimittaja, Raita ja Hannu Karpon poika
Sampo Kaulanen, kauppias
Sampo Koskinen, jalkapalloilija
Sampo Lassila, kontrabasisti, säveltäjä ja musiikkituottaja
Sampo Lehtola, keihäänheittäjä
Sampo Marjomaa, televisiotoimittaja ja juontaja
Sampo Ranta, jääkiekkoilija
Sampo Sarkola, elokuvanäyttelijä
Sampo Suihko, Espoon kaupungin ent. sivistystoimenjohtaja
Sampo Terho, tietokirjailija, poliitikko ja ministeri
Sampo-Ilmari Tuhkalehto, rocklaulaja
Sampo Vesterinen, antiikin kirjallisuuden kääntäjä

Kuvitteellisia Sampoja 

 Sampo Kaukovaara tv-sarjassa Salatut elämät
 Sampo Lappalainen, henkilö samannimisessä tarinassa Sakari Topeliuksen satukokoelmassa Lukemista lapsille

Lähteet
Väinämö

Väinämö on suomalainen miehen etunimi ja myös suomalainen sukunimi.

Väinämö on lyhentymä Kalevalan pääsankarin Väinämöisen nimestä, jonka kantasanana on ollut 'väinä' (leveä, syvä, tyynesti virtaava joki).

Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien. 

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1 721 miestä saanut nimekseen Väinämö. Ensimmäiseksi etunimeksi sitä kuitenkaan ei ole annettu kenellekään ainakaan vuoden 1965 jälkeen.

Tunnettuja Väinämöitä 

 Seikko Aarne Väinämö Eskola, historiantutkija, professori
 Pertti Väinämö Hemánus, tiedotusopin professori
 Väinämö Killinen, arkkitehti ja insinöörikapteeni
 Rauno Väinämö Lehtinen, kapellimestari
 Sauli Väinämö Niinistö, Suomen tasavallan presidentti
 Aaro Veli Väinämö Niinistö, tasavallan presidentti Sauli Niinistön ja Jenni Haukion poika
 Pekka Väinämö Pirilä, energiatalouden professori

Väinämö sukunimenä
 Panu Väinämö, vesipalloilija

Lähteet

Viitteet

Etunimet
Otto Kotilainen

Otto Kotilainen (5. helmikuuta 1868 Heinävesi – 9. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimpia laulelmiaan ovat muun muassa joululaulut Varpunen jouluaamuna (san. Sakari Topelius) ja Kun joulu on (san. Alpo Noponen) sekä monia muita lauluja, kuten Kyyhkynen kylpee, Laulu oravasta, Pilvitanssi. Näiden lisäksi Kotilainen sävelsi musiikkia torvelle, viululle ja pianolle, lukuisia kuorolauluja kuten Väinölän väki (san. Eino Leino) sekä näytelmämusiikkia. Hän myös edesauttoi Heinäveden laulu- soitto- ja urheilujuhlien järjestämistä.

Kotilainen rakasti Heinävettä ja erityisesti sen virtoja ja koskia. Hänellä oli kesäasunto Varisselällä Varisvedellä. Hän oli innokas kalastaja. Muun muassa Eino Leino ja Juhani Aho olivat usein vieraina hänen kesäasunnollaan. Kotilaisesta on käytetty nimeä "Heinäveden Otto Suuri."

Elämä ja ura
Kotilainen oli musikaalisesta perheestä ja harrasti laulua pienestä pitäen. Hän kävi Kerman kansakoulua, jota myös runoilija Alpo Noponen kävi. He olivat lapsuudenystäviä. Myöhemmin Noponen sanoitti joitakin Kotilaisen sävellyksiä.

Kotilainen valmistui opettajaksi Jyväskylästä 1890. Vuonna 1893 Kotilainen pääsi Helsinkiin opettajaksi. Samalla hän opiskeli säveltämistä Helsingin musiikkiopistossa ja myöhemmin Jean Sibeliuksen oppilaana.

Opinnäytteitä
Kotilaisesta ja hänen sävellystuotannostaan on kirjoitettu ainakin kaksi opinnäytetyötä, Laulumusiikin mestari: Otto Kotilaisen elämänvaiheiden ja sävellystuotannon tarkastelua Jyväskylän yliopiston musiikkitieteen laitokseen ja Laulun lähteillä: Säveltäjä Otto Kotilainen (1868–1936) Metropolia-ammattikorkeakoulun musiikkipedagogian opintolinjalle.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla  

 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Yhtenäistetty Otto Kotilainen (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
 Nuottirannan säveltäjä, Suomen Kuvalehti, 04.02.1928, nro 6, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Otto Suuri eli Otto Kotilainen, Seura, 18.03.1936, nro 12, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet
Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Tämä on luettelo Suomen Natura 2000 -alueista. SCI-alue (Sites of Community Importance) on Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti yhteisön tärkeänä pitämä alue. SPA -alue (Special Protection Area) on Euroopan unionin lintudirektiivin tarkoittama erityissuojelualue.

Luettelossa kohteet ovat virallisen Natura-nimen mukaisia. Usein samaan Natura-alueeseen kuuluu useita eri kohteita maastossa ja Natura-nimi on annettu jonkin maastokohteen mukaisesti, esimerkiksi Rauvolanlahti-nimiseen Natura-alueeseen FI0200060 kuuluu Rauvolanlahden lisäksi Friskalanlahti ja Kulhon saari.

Lähteet
Euroopan unionin komission päätös: Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/2005 s. 0001 - 0181
www.ymparisto.fi - Suomen Natura 2000 -alueet
http://www.ls.aland.fi - Natura2000
http://eunis.eea.europa.eu

Natura 2000 -alueista
Sabrina, teininoita

Sabrina, teininoita (Sabrina, the Teenage Witch) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Televisiosarjan pohjalta on tehty myös muutama elokuva sekä piirrossarja Sabrina.

Näyttelijät

Sarjakuva 
Sabrina esiintyi ensimmäisen kerran Archie's Madhouse -sarjakuvalehden numerossa 22 vuonna 1962. Hahmon pohjalta luodun sarjakuvan muita henkilöitä olivat alun perin täti Hilda, poikaystävä Harvey ja suippokorvainen Ambrose-serkku. Zelda-täti esiintyi huomattavasti harvemmin. Tädit näyttivät perinteisemmiltä noidilta hattuineen, syylineen ja taikapatoineen. Myös muita tätejä on esiintynyt silloin tällöin. Salem-kissa tuli myöhemmin mukaan taustalle. 1990-luvulla sarjan henkilöitä päivitettiin TV-sarjaa vastaaviksi. 

Sabrina tapaa usein Archie-kustantamon sarjakuvien muita hahmoja, kuten Justusta ystävineen, vaikka nämä eivät esiinny TV-sarjassa.

Aiheesta muualla 
 
 

Tilannekomediat
1990-luvun televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
The CW:n televisio-ohjelmat
Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat
Hyvä lehtimiestapa

Hyvä lehtimiestapa on termi, jolla kuvataan niitä eettisiä ohjeita, jotka on tarkoitettu lehdistön itsesäätelyä varten. Näistä eettisistä ohjeista poikkeavia julkaisuja kutsutaan usein nimellä keltainen lehdistö.

Hyvän lehtimiestavan pääkohtia
 Journalisti on vastuussa lukijoillensa tai kuulijoillensa, joiden katsotaan olevan oikeutettuja tietämään mitä yhteiskunnassa tapahtuu.
 Tiedonvälityksen sisältö päätetään journalistisin perustein, päätösvaltaa ei missään oloissa luovuteta toimituksen ulkopuolisille.
 Journalistilla on oikeus torjua painostus tai houkuttelu jolla pyritään muokkaamaan tiedonvälitystä.
 Journalisti ei saa käyttää asemaansa esimerkiksi hyödyn tavoitteluun tai ottaa vastaan etuja jotka vaarantavat hänen riippumattomuutensa.
 Journalisti saa kieltäytyä tehtävästä joka on lain tai etiikan vastainen.
 Toisen työtä käyttäessä lähde tulee mainita
 Journalistin tulee pitäytyä totuudenmukaisuudessa
 Tiedot tulee hankkia avoimesti ja journalistin on suositeltavaa ilmoittaa ammattinsa.
 Tiedot on tarkistettava mahdollisimman hyvin – myös silloin kun ne ovat jo julkaistuista lähteistä.
 Lukijan on voitava erottaa tosiasiat sepitteellisestä aineistosta.
 Lähteisiin tulee suhtautua kriittisesti.
 Uutisen voi julkaista vajaillakin tiedoilla, raporttia tulee täydentää heti kun uutta tietoa on saatavissa.
 Journalistilla on oikeus pitää lähde salassa jos käsitellään arkaluontoisia asioita.
 Otsikoille, ingresseille, kansi- ja kuvateksteille ja myyntijulisteille löydyttävä sisällöstä kate.
 Haastateltavan tulee saada tarkistaa aineisto ennen julkaisua ja hänellä on oikeus kieltää sen käyttö mikäli tilanne sen jälkeen on muuttunut olennaisesti.
 Toimituksellinen aineisto tulee pitää erossa ilmoitusmateriaalista.
 Olennaiset virheet tulee korjata välittömästi.
 Mikäli jutusta on tunnistettavissa henkilö hänen on annettava esittää oma kantansa.
 Henkilöihin liittyvissä asioissa tulee huolehtia hienotunteisuudesta.

Katso myös  
 Journalistin ohje
Julkisen sanan neuvosto
 Toimittaja

Aiheesta muualla
Journalistiliitto 

Lehdistö
Aliupseerikoulu

Aliupseerikoulu tai -kurssi (AUK) on Suomen puolustusvoimissa koulu, jonka tarkoitus on kouluttaa reservin aliupseereja. Aliupseerit koulutetaan ryhmänjohtajiksi. Opintoihin sisältyy 30 opintoviikon johtajakoulutus ja käytännön harjoittelu.

Kun aliupseereja vielä koulutettiin myös Kanta-aliupseerikoulussa, varusmiesten käymän koulun nimitys oli Reservialiupseerikoulu tai Reservialiupseerikurssi (RAUK).

Aliupseerikouluun mennään tavallisesti sotamiehen arvoisena peruskoulutuskauden jälkeen, mutta myös miehistötehtävissä varusmiespalveluksen jo loppuun käyneiden tai sitä suorittavien on erikoistapauksessa mahdollisuus päästä niin sanottuun jälki-AUK:hon. Usein "santsareiksi" kutsutaan aliupseereita, jotka toimivat kouluttajatehtävissä tuleville ryhmänjohtajille aliupseerikoulussa.

Aliupseerikoulussa varusmiesten palvelusarvona on (aliupseeri)oppilas ja sotilasarvossa AUK:n kuluessa oppilas tavallisesti ylennetään korpraaliksi. Jälki-AUK:ssa saattaa oppilas olla jo ennen kouluun tuloaan korpraali. AUK:n suoritettuaan oppilaat ylennetään alikersantiksi. 

Aliupseerikoulun käyneiden kokonaispalvelusajaksi tulee  347 päivää, ja tavallisin tehtävä koulun jälkeen on ryhmänjohtajana toimiminen. Parhaat alikersantit voidaan palvelusaikanaan ylentää kersanteiksi. Jälki-AUK:n käyneet kotiutuvat AUK:n jälkeen, he siis eivät jää enää palvelemaan johtajakautta.

Historiaa
Varusmiespalvelus sai vuonna 1919 uuden aikajaksottelun. Aliupseerikoulutukseen valitut siirtyivät aliupseerikouluun (AUK) kahden kuukauden kuluttua palvelukseen astumisestaan ja 17-viikkoisen koulutuksen päätyttyä heistä tuli ryhmänjohtajia ja uuden saapumiserän  kouluttajia. Vuoden 1922 uudistuksessa perustettiin korpraalikurssit, joiden suorittaneiden koulutus jatkui joko aliupseerikoulussa tai reserviupseerikoulussa.

Kanta-aliupseerikoulutus oli sisällissodan jälkeen tilapäisjärjestelyiden varassa. Saksalaisten kouluttajien johdolla järjestettiin sekä yleisiä että erikoisalojen aliupseerikursseja. Toukokuussa 1921 annetulla asetuksella määrättiin Jalkaväen aliupseerikoulun perustamisesta. Sijoituspaikaksi tuli Viipurin Markovilla. 11 kuukautta kestäneille kursseille ensimmäisiä oppilaita otettiin myös suoraan siviilistä, myöhemmin edellytettiin vähintään vuoden joukko-osastopalvelusta.

Lähteet

Viitteet

Varusmiespalvelus Suomessa
Peruskoulutuskausi

Peruskoulutuskausi eli P-kausi on Suomen puolustusvoimissa varusmiespalveluksen kahdeksan ensimmäistä viikkoa, joiden aikana opetetaan sotilaan perustaidot. P-kaudella palvelusarvo on ennen sotilasvalaa alokas, valan jälkeen saa nimityksen aselajista riippuen johonkin sotamiestasoiseen arvoon, kuten jääkäriksi tai tykkimieheksi, merivoimissa matruusiksi, ilmavoimissa lentosotamieheksi. Peruskoulutuskauden tavoitteena olevat sotilaan tiedot ja taitojen hallitseminen osoitetaan ja arvioidaan käytännön kokeessa, ampumataitotestillä, fyysisen kunnon testeillä ja osallistumalla taistelukoulutuksen harjoituksiin.

Lähteet

Sotilaskoulutus
Varusmiespalvelus Suomessa
Pylväskilvoittelija

Pylväskilvoittelija eli styliitta (joskus myös vanhentuneesti pylväspyhimys) oli kristitty askeetti, joka seisoi pitkät ajat rintasuojuksellisen pylvään päässä paastoten ja rukoillen. Kilvoittelu pylvään päällä oli elinikäinen sitoumus, ja osa pylväskilvoittelijoista vihittiin papeiksi, että he voisivat toimittaa liturgian pylvään päällä.  Heitä oli varsinkin Bysantin valtakunnassa Syyrian ja Palestiinan provinsseissa 400- ja 500-luvuilla, mutta kilvoittelutapa hiipui pois mongoli-invaasion aikoihin 1200-luvulla. Viimeisimmät tunnetut tapaukset ovat 1800-luvulta Georgiasta ja Romaniasta. Pylväskilvoittelu on alkuaan syyrialainen ilmiö. Tätä hartaudenharjoitusmuotoa esiintyi varsinkin Palestiinassa ja Syyriassa ja sen perustaja ja tunnetuin edustaja oli Simeon Styliitta vanhempi. Hänen kerrotaan eläneen pylvään päässä 30 vuotta Antiokian läheisyydessä ja harjoittaneen laajalti vaikuttanutta saarnatoimintaa. Pylväskilvoittelijoita tunnetaan historiassa  150. Eräitä pylväskilvoittelijoita ovat:

 Simeon Styliitta, vanhempi (388–459)
 Daniel Styliitta (409–493)
 Simeon Styliitta (nuorempi) (521-592)
 Johannes Atarebilainen, (k. 737), tunnetaan myös kirjailijana
 Theodulos Oksas (800-luku), bysanttilainen styliitta ja houkka-ikonimaalari
 Abraham Tel ʿAdanalainen, (900-luku) styliitta, joka valittiin piispaksi
Pylväskilvoittelijoina oli myös naisia ja eräät heistä perustivat pylväskilvoittelijoiden yhteisön.

150 pylväskilvoittelijoista 9 valittiin piispoiksi. Kaksi Syyrialais-ortodoksisen kirkon patriarkoista ovat olleet pylväskilvoittelijoita ennen valintaansa piispuuteen.

Kirjallisuutta

Lähteet

Pyhimykset
Pyhät
Erakot
Lippuautomaatti

Lippuautomaatti on automaatti, josta voi ostaa matkalippuja. Automaatteja on käytössä useissa maissa, joissa on kattava juna- ja metroverkosto. Automaatit sijaitsevat tyypillisimmin metroasemilla, mutta myös useiden liikennevälineiden yhteisautomaatteja on käytössä eri puolilla maailmaa. Itävallan Wienistä liikennöivään höyryjunaan tiedetään voineen ostaa lipun automaatista jo vuonna 1899. Suomessa on käytössä VR:n ja HSL:n lippuautomaatteja. VR:n lippuautomaateista pystyi aikaisemmin myös lunastamaan ja tulostamaan verkkokaupasta ostettuja junalippuja. Automaateille syntyi tarve junalippujen myynnin loputtua radikaalisti juna-asemilla. Koronapandemian kiihdyttämä lippujen junassa myynnin poisto ja käteisen käytön vähentyminen lisäsi automaattien tarvetta entisestään. Automaatit ovat sijoitettuina joko asemalaitureille, odotussaleihin tai asemarakennusten välittömään yhteyteen.

Myytävät lipputyypit
VR-automaatista ostettavat liput ovat  kauko- ja lähiliikenteen kertalippuja mukaan lukien eri alennusluokat. HSL-automaatista ostettavat liput ovat puolestaan bussi-, raitiovaunu-, lähijuna-, metro- ja lauttalippuja. Maailmalla tyypillisiä automaattien myymiä lippuja ovat lentokenttä- ja esikaupunkijunaliput.

Maksumenettely
Automaatista ostettavat liput maksetaan joko käteisellä, useimmiten kolikoilla, pankkikortilla ja yleisimmillä luottokorteilla, mukaan lukien Visa Electron. Suomessa VR:n Veturi-kanta-asiakkaat voivat tunnistautua automaatilla viivakoodilla varustetulla henkilökortilla. Ilman maksukorttia automaateilla voi selata aikataulu- ja hintatietoja. Huomattavaa on, että Suomessa laitteet eivät myy kaukojunien lippuja kello 1.30–4.00 välisenä aikana. Maksamisen jälkeen automaatti antaa paperisen kertalipun, etäluettavan vuorokausilipun tai tallentaa matkustusoikeuden etäluettavalle matkakortille.

Muuta
Osa Suomessa käytössä olevista automaateista huomioi myös heikkonäköiset ja rullatuolilla liikkuvat. Uusia lippuautomaatteja alettiin asentaa vuonna 2018.

Tekniikka 
Tunnettuja automaattivalmistajia ovat muun muassa Corvia, Flowbird, Vix ja Xerox. Automaateille on luonteenomaista kosketusnäyttö ja integroitu maksupääte. Matka-ajan tai arvon tallennukseen matkakortille käytetään RFID-tekniikkaa. Suomessa VR:n lippuautomaattien valmistaja on yhdysvaltalainen Conduent Inc. ja VR:n ja HSL:n maksupäätteiden ja lähimaksulukijoiden valmistaja ranskalainen Ingenico. Automaatit uusittiin vuonna 2019, jolloin huomattavasti suuremmat kosketusnäytöt tulivat käyttöön. Automaatit osaavat itse ilmoittaa vikaantumisestaan VR:lle. Automaatin teknisiä osia ovat keskusyksikkö, lipputulostin, (kosketus)näyttö, etälukija ja -tallennin, maksupääte, kolikkotunnistin, turvakamera ja tietoliikennemoduuli.

Lähteet 

Joukkoliikenne
Katukalusteet
Juoksumatto

Juoksumatto on sisätiloihin tarkoitettu kuntoilulaite. On olemassa mekaanisia juoksumattoja, joissa juoksu tapahtuu ylämäkeen ja käyttäjän paino itse pyörittää mattoa. Ne on kuitenkin tarkoitettu lähinnä kävelyyn ja kevyeen hölkkään. Valtaosa juoksumatoista on sähkökäyttöisiä. Juoksumatossa käytetään joko DC- tai AC-moottoria: DC-moottori sopii kotikuntoiluun, kun taas AC-moottori soveltuu myös vaativaan ammattimaiseen käyttöön, kuten kuntosaleille.

Juoksumattojen perustoimintoja ovat nopeuden säätö ja maton kaltevuuden muuttaminen. Tavallisimmat mittarit ovat ajan, matkan, sykkeen ja kalorinkulutuksen mittarit. Usein matoista löytyy myös valmiita juoksuohjelmia tai uusia voi itse ohjelmoida. Näissä ohjelmissa matto muuttelee juoksun kuluessa automaattisesti nopeutta ja kaltevuuskulmaa.

Juoksumattoa käyttävät monet kilpaurheilijat, ja se on yleistynyt myös tavallisilla kuntosaleilla ja kuntokeskuksissa. Juoksumatto on suhteellisen kallis ja tilaa vievä, joten kotikäytössä sitä ei monella kuntoilijalla ole; tosin nykyään on saatavissa niin kutsuttuja foldaway-malleja, jotka voi nostaa pystyasentoon.

Lähteet

Kuntoilulaitteet

fr:Ergomètre#Le tapis roulant d'exercice
James Galway

James Galway (s. 1939) on Pohjois-Irlannissa syntynyt huilisti. Hän oli yksi ensimmäisistä huilisteista joka teki merkittävää soolouraa.

Hän oli Berliinin filharmonikoiden ykköshuilisti vuosina 1969–1975 eli Herbert von Karajanin kapellimestarikaudella. Karajanin hämmästykseksi Galway lähti soolouralle. Hän on levyttänyt yli 65 CD:tä BMG Sony Classics-sarjaan ja Deutsche Grammophonille.

Huilulle sävelletyn klassisen musiikin lisäksi hän on levyttänyt irlantilaista kansanmusiikkia ja erilaisia ikivihreitä, esiintynyt Pink Floydin kanssa ja osallistunut Taru sormusten herrasta -elokuvien taustamusiikin levyttämiseen.

James Galway asuu Sveitsissä ja soittaa nykyisin hänelle varta vasten tehtyä 20K ‘Galway’ Nagahara -huilua.

Levytyksiä 
 The Wayward Wind (1982)
 James Galway Plays Giuliani (1988)
 The Magic Flute (1992)
 Seasons (1993)
 Bach Sonatas (1993)
 The Lark In The Clear Air (1994)
 Tango Del Fuego (1998)
 Winter's Crossing (1998) - irlantilaista kansanmusiikkia
 Unbreak My Heart (1999) - mm. Elton Johnin ja Willie Nelsonin kappaleita 
 Sixty Years--60--Sixty Flute Masterpieces Collection (1999)
 Hommage a Rampal (2001)
 The Very Best Of James Galway
 A Song Of Home: An American Musical Journey (2002)
 Music for my Little Friends (2002)
 Wings of Song (2004)
 Ich war ein Berliner (2006)

Lähteet 

Huilistit
Grammy-palkinnon saajat
Pohjoisirlantilaiset henkilöt
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Mike Campbell

Michael ”Mike” Campbell (s. 1. helmikuuta 1950 Panama City, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja äänilevytuottaja. Hän oli Tom Petty & the Heartbreakers -yhtyeen pitkäaikainen jäsen, ja vuodesta 2018 alkaen hän on ollut Fleetwood Macin jäsen.

Campbell varttui Jacksonvillessä Floridassa. High schoolista valmistuttuaan vuonna 1968 hän perusti yhtyeen nimeltään Dead or Alive, mutta se ei menestynyt. Campbell tapasi kitaristia etsineen Tom Pettyn vuonna 1970 ja sai paikan Pettyn silloisessa yhtyeessä. Muutama vuosi sen jälkeen Campbell liittyi Pettyn perustamaan Heartbreakersiin. Kitaransoiton lisäksi Campbell kirjoitti lauluja Heartbreakersille ja tuotti yhtyeen albumeja yhdessä Pettyn kanssa. Pettyn kuoltua vuonna 2017 myös Heartbreakers lopetti.

Vuodesta 2018 alkaen Campbell on ollut Fleetwood Macin kitaristi.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Fleetwood Mac
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt