Sarajevon laukaukset

Sarajevon laukaukset oli kesäkuussa 1914 tehty poliittinen salamurha, josta käynnistynyt tapahtumaketju johti kuukautta myöhemmin ensimmäisen maailmansodan syttymiseen. 

Serbialaisten tukema separatisti Gavrilo Princip ampui Itävallan miehittämässä, slaavien asuttamassa Bosniassa Itävallan kruununprinssin Frans Ferdinandin 28. kesäkuuta 1914. Sarajevon laukaukset käynnistivät Itävallan ja Serbian välille niin sanotun heinäkuun kriisin, koska Princip kuului Nuori Bosnia -nimiseen serbien tukemaan salaseuraan.

Sarajevon laukausten taustaa 
Serbian salainen palvelu oli vuonna 1911 perustanut ”Musta käsi” -terroristijärjestön (serbiaksi Црна рука, kroatiaksi Crna ruka). Järjestön virallinen nimi oli ”Yhdistyminen tai kuolema”. Vuoteen 1914 mennessä seuraan oli liittynyt satoja jäseniä, kenties jopa 2 500, joukossa monia serbialaisia upseereita. Järjestö (Serbian salainen palvelu) koulutti sissejä ja järjesti poliittisia murhia. Se organisoitui pieniksi soluiksi, joissa jokainen tunsi vain lähimmät miehensä. Seuraa johti kymmenen jäsenen komitea, jonka puheenjohtaja oli eversti Dragutin Dimitrijević.

”Nuori Bosnia” (serbiaksi Млада Босна, kroaatiksi Mlada Bosna) oli bosnialainen radikaali järjestö, jonka tavoitteena oli vapauttaa Bosnia Itävalta-Unkarin vallasta. Gavrilo Princip liittyi siihen vuonna 1908, kun Bosnia liitettiin Itävalta-Unkariin. Hän pyrki Serbian armeijaan, mutta ei päässyt. Sen sijaan hänet värvättiin Mustaan käteen vuonna 1912.

Sarajevon laukaukset 

Nuori Bosnia -järjestöön kuuluva bosnialainen opiskelija Gavrilo Princip ampui arkkiherttua Frans Ferdinandin ja tämän vaimon Sophien 28. kesäkuuta 1914 Sarajevossa.

Kun ”Musta käsi” -järjestö sai tietää kruununprinssin vierailevan Sarajevossa, se alkoi suunnitella salamurhaa. Kolme nuorta bosnialaista koulutettiin ja varustettiin suorittamaan murha. Heillä oli tuberkuloosi, johon he tiesivät kuolevansa joka tapauksessa. Jokainen sai pistoolin, kaksi pommia ja syanidikapselin, jolla heidän piti tehdä itsemurha iskun jälkeen. Serbian pääministeri Nikola Pašić sai kuulla suunnitelmasta ja määräsi miehet pidätettäviksi heidän yrittäessään mennä rajan yli Serbiasta Bosniaan, mutta hänen määräystään ei noudatettu, ja salaliittolaiset pääsivät helposti livahtamaan Sarajevoon.

Yksi kolmesta, Nedeljko Čabrinović, yritti heittää pommin arkkiherttuan avoautoon, mutta se kimposi autosta ja tuhosi toisen auton, jonka matkustajat haavoittuivat vakavasti. Čabrinović pidätettiin. Jäljelle jäänyt autosaattue jatkoi ajoa eteenpäin kaupungintalolle viralliseen vastaanottotilaisuuteen, jossa vihainen Ferdinand keskeyttäen vastaanottotilaisuuden puheen totesi: ”Me tulemme tänne ja ihmiset heittelevät pommeja päällemme.”

Frans Ferdinand päätti vierailla pommin uhrien luona sairaalassa. Gavrilo Princip näki kahviossa ollessaan hämmästyksekseen arkkiherttuan ja tämän puolison autossa. Kuljettaja oli ajanut harhaan, ja alkoi hitaasti peruuttaa korjatakseen kääntymisensä väärälle kadulle.

Princip ampui molempia FN Browning M1910 -pistoolillaan kymmenen askeleen päästä. Ensimmäinen luoti osui Sophieta vatsaan, toinen Ferdinandia niskaan.

Ferdinandin viimeiset sanat puolisolleen olivat ”Sophie kulta, älä kuole! Elä lastemme vuoksi!”. Princip yritti ensin tappaa itsensä syanidilla, sitten aseella, jonka lähellä seisoneet ihmiset repivät hänen käsistään ennen laukausta.

Laukausten jälkeinen kriisi ja laajeneminen maailmansodaksi

Itävalta-Unkari vaati Principin ja muiden hankkeeseen osallistuneiden luovuttamista. Serbia kieltäytyi, ja Itävalta julisti sille sodan. Serbiaa tukenut Venäjä aloitti täyden liikekannallepanon, jonka seurauksena Saksa julisti sodan Venäjälle. Kahden rintaman sotaa pelännyt Saksa hyökkäsi Belgian kautta Ranskaan, jolloin Belgiaa tukenut Iso-Britannia vuorostaan julisti sodan Saksalle. Maailmansota oli puhjennut.

Princip tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan. Hän kuoli tuberkuloosiin vuonna 1918. Mustan käden johtaja Dragutin Dimitrijevic teloitettiin yhdessä kolmen toverinsa kanssa vuonna 1917.

Lähteet 
Hannula J. O.: Maailmansodan historia I, Helsinki: Otava 1938.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Sarajevon laukaukset Ylen Elävässä arkistossa
 Armas J. Pulla : Sarajewo 28. VI. 1914, Hakkapeliitta, 19.06.1934, nro 25-26, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 J. J. Mikkola : Vielä kerran Sarajevon laukaus. Hieman mitalin toisestakin puolesta, Hakkapeliitta, 11.09.1934, nro 37, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Sarajevossa 25 vuotta sitten, Kuva, 19.07.1939, nro 15, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Murhat
Ensimmäinen maailmansota
1914
Itävalta-Unkari
Laukaukset 1914
Seulonnan keskeiset artikkelit