joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katerína Sakellaropoúlou

Aikateríni ”Katerína” Sakellaropoúlou (; s. 30. toukokuuta 1956 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen juristi ja tuomari sekä nykyinen Kreikan presidentti vuodesta 2020. Hän toimi vuosina 2018–2020 Kreikan korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä. Sakellaropoúlou astui presidentinvirkaan 13. maaliskuuta 2020.

Elämä ja ura

Tausta ja yksityiselämä 

Sakellaropoúlou syntyi vuonna 1956, ja hän opiskeli Ateenan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, mistä hän valmistui vuonna 1978.

Sakellaropoúlou valittiin vuonna 1982 Kreikan korkeimman hallinto-oikeuden apulaistuomariksi. Hän oli sapattivapaalla 1989–1990, jolloin hän suoritti jatko-opintoja Université Paris-Panthéon-Assas'ssa Ranskassa. Hän opiskeli Pariisissa perustuslaillista ja hallinnollista oikeutta. Sakellaropoúlou ylennettiin vuonna 2000 korkeimman hallinto-oikeuden viidennen kamarin tuomariksi.

Sakellaropoúlou toimi vuosina 1993–1995 ja 2000–2001 hallinto-oikeuden tuomarien järjestön puheenjohtajana ja 2006–2008 sen varajohtajana. Hän opetti vuosina 2005–2014 ympäristöoikeutta kansallisessa tuomarien koulussa. Ulkoasiainministeriön valvontalautakunnan puheenjohtajana hän oli 2013–2015.

Sakellaropoúlou asuu avoliitossa juristi Pávlos Kotsónisin kanssa. Hänellä on aiemmasta liitosta yksi lapsi.

Presidenttinä 

Sakellaropoúlou valittiin vuonna 2018 korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi. Hän oli ensimmäinen nainen tehtävässä. Pääministeri Kyriákos Mitsotákis ehdotti Sakellaropoúlouta presidentiksi tammikuussa 2020. Sakellaropoúlou sai tukea yli puoluerajojen, ja hänet valittiin tehtävään presidentinvaalissa 22. tammikuuta. Hän on ensimmäinen nainen Kreikan presidenttinä, joka on kuitenkin pitkälti seremoniallinen virka. Parlamenttiäänestyksessä Sakellaropoúloun taakse tuli parlamentin 300:sta jäsenestä 261 kansanedustajaa. Kannatus parlamentissa oli historiallisen suuri.

Kunnianosoituksia 

  Vapahtajan ritarikunta (Kreikka, 2020)
  Kunniaritarikunta (Kreikka, 2020)
  Feeniksin ritarikunta (Kreikka, 2020)
  Hyväntekijän ritarikunta (Kreikka, 2020)
  Makarios III:n ritarikunta (Kypros, 2020)
  Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2020)
  Niilin ritarikunta (Egypti, 2020)
  Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Η Πρόεδρος Κατερίνα Ν. Σακελλαροπούλου. Προεδρία της Ελληνικής Δημοκρατίας. 

Kreikan presidentit
Kreikkalaiset tuomarit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Jonne Kuivala

Juho (Jonne) Kuivala (27. heinäkuuta 1902 Oulu – 24. marraskuuta 1956 Moskova) oli suomalainen toimittaja ja kommunistisen liikkeen aktivisti.

Kuivala syntyi kirvesmiehen perheeseen. Hän osallistui työväen järjestötoimintaan ja liittyi vuonna 1925 Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon ja vuonna 1926 kommunistiseen puolueeseen. Kuivala työskenteli Oulun työväen vaalikomitean sihteerinä vuodesta 1927, sanomalehti Pohjan Voiman vastaavana toimittajana vuosina 1929–1930 ja Suomen Kuljetustyöläisten Liiton toimitsijana vuonna 1930. Hän siirtyi syksyllä 1930 Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Petroskoin ja Leningradin suomenkielisten lehtien toimittajana. Talvisodan aikana Kuivala työskenteli Terijoen hallituksen äänenkannattajan Kansan Vallan toimittajana yhdessä Antti Hyvösen kanssa.

Kuivala palasi vuonna 1946 Ouluun, jossa hän työskenteli Kansan Tahdon toimittajana. Hän siirtyi vuonna 1949 Helsinkiin, jossa hän toimi muun muassa Suomi–Neuvostoliitto-Seurassa. Sairastuttuaan vakavasti vuonna 1953 Kuivala siirtyi Neuvostoliittoon.

Lähteet

SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Suomalaiset toimittajat
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Punaupseerit
Inna Tähkänen

Inna Eerika Minttu Tähkänen (s. 10. maaliskuuta 1991 Heinola) on suomalainen näyttelijä, joka on näyttellyt Elina Taalasmaan roolia suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät keväästä 2020 alkaen. Hän korvasi roolia aiemmin näytelleen Sanna Liuksen, joka ei halunnut palata enää rooliinsa.

Tähkänen on kotoisin Tampereelta ja hän on valmistunut musiikkiteatterin maisteriksi Royal Conservatoire of Scotlandista, Skotlannissa. Ennen maisteriopintojaan, Tähkänen opiskeli Tampereen Ammattikorkeakoulun musiikkiteatteri -linjalla. Tampereella hän on työskennellyt Tampereen Työväen Teatterissa vuosina 2015–2017.

Tähkänen avioitui syksyllä 2022 Julius Martikaisen kanssa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Nodulipanssariselät

Nodulipanssariselät (Nodosauridae) olivat Ankylosauria-heimoon kuuluvia dinosauruksia, myöhäisjurakaudelta aina myöhäisliitukaudelle asti. Niitä eli Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa, Afrikassa ja jopa Etelämantereella.

Kuvaus 

Toisin kuin nuijahäntäpanssariselillä (Ankylosauridae) nodulipanssariselillä oli panssari, pieniä piikkejä ihossaan, mutta niillä oli molemmilla puoli yksi suuri piikki ruumiin sivuilla, joita tukivat lapaluiden erityiset luunupit. Näitä eri lajit käyttivät muun muassa puolustautuakseen saalistajilta. Muiden ankylosaurien tavoin nodulipanssariselät olivat keskikokoisia tai suuria, voimakkaita kasvinsyöjädinosauruksia, joilla oli pienet lehdenmuotoiset hampaat.

Luokittelu 
Nodulipanssariselät heimon muodosti Othniel Charles Marsh vuonna 1890 Nodosauruksen mukaan. Alla oleva kladogrammi perustuu paleontologien Richard S. Thompsonin, Jolyon C. Parishin, Susannah C. R. Maidmentin ja Paul M. Barrettin vuoden 2011 analyysiin. Polacanthinaen sijoitus noudattaa Kenneth Carpenterin alkuperäistä määritelmää vuonna 2001.

Lähteet 

Ankylosauria
Yesh Atid

Yesh Atid (hep. יֵשׁ עָתִיד) on israelilainen liberaali puolue, joka on perustettu vuonna 2012.

Ensimmäisissä parlamenttivaaleissaan vuonna 2013 Yesh Atid voitti 19 paikkaa ja nousi heti Knessetin toiseksi suurimmaksi puolueeksi.

Vuonna 2019 se oli perustamassa Israelin kestävyys -puolueen kanssa Sininen ja valkoinen -allianssia, johon nykyään kuuluvat myös Telem sekä sitoutumaton edustaja Gabriel Ashkenazi.

Vuoden 2022 vaaleissa puolue sai 24 paikkaa Knessetissä ja siitä tuli sen toiseksi suurin puolue.

Ideologia ja näkemyksiä 
Yesh Atid katsoo, että Israelin tulisi olla kotimaa kaikille juutalaisille, mutta turvata uskonnosta riippumatta kaikkien kansalaisten oikeudet. Mitä tulee sionismiin, puolue edustaa liberaalia sionismia. 

Lisäksi puolue kannattaa mm.: 

 Sapatin sääntöjen lieventämistä sallien esim. julkisen liikenteen sallimista sapatin aikana.
 Vähemmistöjen oikeuksien turvaamista.
 Korruption vastaista työtä lisärahoituksella ja erillisen yksikön perustamista.
 Vihreän talouden lisäämistä.
 Toimivaa neuvotteluyhteyttä Palestiinan kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelilaiset puolueet
Liberaalit puolueet
Tuuli Mattila

Tuuli Mattila (s. 1985 tai 1986) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Presidentti, Koskinen, Harjunpää, Kentän laidalla ja Salatut elämät, jossa hänen esittämänsä hahmo lääkäri Susu Honkanen esiintyi toukokuusta 2020 alkaen elokuuhun 2022 saakka. Vuosina 2016–2017 hän juonsi Radio Helsinki -radiokanavalla Onnellinen loppu -nimistä ohjelmaa.

Mattila on opiskellut East 15 Acting Schoolissa vuosina 2016–2019. Hän valmistui sieltä näyttelijäksi (BA Acting) vuonna 2019. Vuosina 2014–2016 hän opiskeli näyttelemistä myös Laajasalon opistossa ja Työväen Akatemiassa. Aiemmin hän on opiskellut myös oikeustieteitä Helsingin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken opiskellakseen luovaa alaa.

Mattila on avoliitossa ohjaaja-näyttelijä Lauri Nurksen kanssa. Parin esikoislapsi syntyi kesäkuussa 2022.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Tuuli Mattilan profiili Näyttelijäliiton sivuilla
 Tuuli Mattila Actors in Helsinki -sivustolla

Suomalaiset näyttelijät
1980-luvulla syntyneet
Elävät henkilöt
Israelin kestävyys

Israelin kestävyys (hep. חוסן לישראל, Hosen L'Yisrael) on israelilainen keskustalainen puolue.

Huhtikuussa 2019 pidetyissä parlamenttivaaleissa Israelin kestävyys liittoutui Telem-puolueen kanssa, jota luotsasi niin ikään myöskin armeijassa uran tehnyt Moshe Ya'alon. Myöhemmin mukaan tuli myös Yesh Atid, minkä pohjalta muodostettiin Sininen ja valkoinen -allianssi. Allianssi sai näissä vaaleissa 35 paikkaa.

Lähteet 

Israelilaiset puolueet
liberaalit puolueet
Carl Constantin de Carnall

Carl Constantin de Carnall (2. syyskuuta 1757 Kemi – 6. elokuuta 1832 Noormarkku) oli suomalainen sotilas ja Vaasan läänin maaherra vuosina 1808–1822. Hän myös perusti Noormarkun ruukin.

Elämä 
De Carnall kuului ruotsalaiseen de Carnallin aatelissukuun. Hänen isänsä, kenraalimajuri Carl Constantin de Carnallin saama vapaaherran arvo jäi introdusoimatta Ruotsin ritarihuoneeseen eikä siten periytynyt, mutta de Carnall korotettiin vuonna 1778 ritariluokkaan. Hänen äitinsä oli Catarina Elisabet von Knorring. De Carnall aloitti sotilasuransa faanjunkkarina Suomen kevyessä rakuunarykmentissä vuonna 1771. Vuosina 1772–1791 hän palveli Porin rykmentissä ja yleni majuriksi. Sen jälkeen hän palveli Kajaanin pataljoonassa, vuosina 1793–1796 sen komentajana. Hän sai 1793 everstiluutnantin ja 1796 kenraaliadjutantin arvon. De Carnall osti Porin seudulta vuonna 1793 Lyttylän ja vuonna 1795 Herrgårdin kartanon. Vuonna 1806 hän sai kuninkaallisen privilegion kankivasaran ja ahjon rakentamiseen Herrgårdin maille Makkarakosken rannalle, jolloin syntyi Noormarkun rautaruukki. Hän erosi samana vuonna armeijasta.

Suomen sodan aikana vuonna 1808 de Carnall ryhtyi nopeasti yhteistoimintaan venäläisten miehittäjien kanssa ja matkusti Pietariin, jossa hän sai samana vuonna nimityksen Vaasan läänin maaherraksi. Hän osallistui seuraavana vuonna sukunsa edustajana Porvoon valtiopäiville. Hän jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 1822 ja palasi hoitamaan ruukkiaan Noormarkkuun, jossa kuoli vuonna 1832. De Carnallin puolisona oli vuodesta 1784 Ulrika Charlotta Rehnström.

Lähteet

Vaasan läänin maaherrat
Suomalaiset ruukinpatruunat
Suomalaiset everstit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Porvoon valtiopäivät
Vuonna 1757 syntyneet
Vuonna 1832 kuolleet
Loimaan taidetalo

Loimaan Taidetalo on yksi Loimaan Taidemuseon näyttelytiloista. Se sijaitsee Loimijoen varrella aivan Loimaan keskustan tuntumassa. Taidetalo on saanut alkunsa Eino (1924-2010) ja Meeri Haapasen (1921-1996) tekemän testamenttilahjoituksen pohjalta. Eino Haapanen oli metsämaalaissyntyinen taiteenkerääjä, joka teki elämäntyönsä pääkaupunkiseudulla. Haapasten lahjoittamaan taidekokoelmaan kuuluu 150 maalausta, pääpainona suomalainen kulta-ajan maisemamaalaus 1800-luvun loppuvuosikymmeniltä 1900-luvun alkuun. Kokoelman pohjalta kootaan vuosittain vaihtuva perusnäyttely.

Loimaan kaupungin taidekokoelma koostuu etenkin paikallisten taiteilijoiden teoksista. Kokoelmaan kuuluu mm. Alpo Jaakolan kokoelma, Elias Anttilan lahjoituksena saatu kipsiveistoskokoelma sekä Elias Hollon ja Jaakko Tervasmäen valokuvakokoelmat. Kaupungin taidekokoelman töitä on esillä kaupungin virastorakennuksissa, kouluissa ja laitoksissa, Taidetalon vaihtuvien näyttelyiden lisäksi.

Loimaan Taidetalossa järjestetään myös konsertteja noin kerran kuukaudessa tiistaisin kesätaukoa lukuun ottamatta.

Loimaan Taidetalo pyrkii olemaan muutakin kuin kaupungin kokoelmien esittelyä: se kertoo paikallisesta perinteestä, koulutuksesta ja vaikutelmasta, jonka kuvataide luo paikkakunnasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Loimaan taidemuseo

Loimaan rakennukset ja rakennelmat
Loimaan historia
Suomen taidemuseot
Mihail Avdejev

Mihail Vasiljevitš Avdejev (1821−1876) oli venäläinen kirjailija, jonka huomattavimmat teokset ovat Tamarin-trilogia (1849–1852) ja Podvodni kamen  (1860 'Salakari').

Lähteet 

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1821 syntyneet
Vuonna 1876 kuolleet
XFL

XFL on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon ammattiliiga. Liigassa on kahdeksan joukkuetta, jotka on jaettu Itäiseen ja Läntiseen divisioonaan. Joukkueet pelaavat kymmennen ottelun runkosarjan helmikuusta huhtikuuhun, ja neljä parasta pääsee pudotuspeleihin. Liiga on saanut nimensä aikaisemmasta XFL-liigasta, joka pelasi ainoan kautensa vuonna 2001.

Vuonna 2018 WWE:n johtokunnan puheenjohtaja Vince McMahon perusti sarjan uudelleen, luvaten kaudeksi 2020 vakavemmin otettavaa jalkapalloa kuin edellisellä kerralla. XFL-kausi pelattiin alkuvuodesta 2020, mutta se keskeytyi COVID-19-pandemian vuoksi.

Uusi XFL alkoi 8. helmikuuta 2020. Ensimmäinen peli oli DC Defendersin ja Seattle Dragonsin ottelu Defendersin kotiareenalla Audi Fieldillä, Washington, D.C.:ssä. 13. maaliskuuta 2020 sarja ilmoitti, ettei se pelaa loppukauden pelejään koronavirusuhan vuoksi.

Heinäkuussa 2021 liiga julkisti, että se tekee paluun kaudeksi 2023.

Joukkueet 

Itäinen divisioona
 DC Defenders
 New York Guardians
 St. Louis BattleHawks
 Tampa Bay Vipers

Läntinen divisioona 
 Dallas Renegades
 Houston Roughnecks
 Los Angeles Wildcats
 Seattle Dragons

Lähteet
Erik Gustav von Fieandt

Erik Gustav von Fieandt (9. huhtikuuta 1807 Pälkjärvi – 11. marraskuuta 1888 Pälkjärvi) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa  palvellut kenraalimajuri.

Erik Gustav von Fieandtin vanhemmat olivat varamaaherra, eversti Erik Johan von Fieandt ja Catarina Charlotta Duncan ja puoliso vuodesta 1849 Anna Elisabeth Hallonblad. Von Fieandt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1824 ja määrättiin sieltä 1828 valmistuttuaan vänrikkinä ensin 2. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 4. Heinolan tarkk’ampujapataljoonaan ja sitten 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 1. Turun tarkk’ampujapataljoonaan. Kornettina hänet siirrettiin 1831 H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin. Hän suoritti 1833–1835 Sota-akatemian kurssin Pietarissa, jonka aikana vuonna 1834 hänet ylennettiin luutnantiksi. Von Fieandt määrättiin 1839 yleisesikunta-asioista vastaavaksi vanhemmaksi adjutantiksi krenatöörijoukkoihin ja ylennettiin alikapteeniksi 1840 ja kapteeniksi 1844. Haminan kadettikoulun palvelukseen von Fieandt tuli 1847. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi. Everstiksi Von Fieandt ylennettiin 1852 ja kenraalimajuriksi 1862, eron sotapalveluksesta hän sai elokuussa 1870.

Lähteet

Suomalaiset kenraalit
 Suomalaiset aateliset
Vuonna 1807 syntyneet
Vuonna 1888 kuolleet
Dmitri Averkijev

Dmitri Vasiljevitš Averkijev (1836−1905) oli venäläinen kirjailija. Hän kirjoitti näytelmiä muinaisvenäläisestä elämästä, kuten Frol Skorbejev (Фрол Скорбеев, 1869) ja Kaširskaja starina (Каширская старина, 1872, 'Kasiran muinaisuus'). Hän oli muissa kirjoituksissaan vanhoillis-aitovenäläisyyden puolustaja.

Averkijev kirjoitti yli 20 murhe- ja huvinäytelmää, etupäässä vanhavenäläisistä aiheista, kuten Kaširskaja starina, jota on esitetty venäläisissä teattereissa. Näytelmiensä tyylissä hän muistuttaa Aleksandr Ostrovskia. Averkijev kirjoitti myös hienon tutkielman Shakespearesta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Formosanpuuleopardi

Formosanpuuleopardi (Neofelis nebulosa brachyura) on sukupuuttoon kuolleena pidetty puuleopardin Taiwanilla esiintynyt alalaji. Viimeisenä varmana havaintoavuonna on pidetty vuotta 1983 ja virallisesti alalaji julistettiin sukupuuttoon kuolleksi vuonna 2013. Varmentamattomia havaintoja on tosin tehty tämän jälkeenkin.

Taksonomia

Formosanpuuleopardin määritteli omaksi alalajikseen luonnontieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1862. Koska formosanpuuleopardista tiedetään kuitenkin varmasti vain hyvin vähän, on myös sen luokitus omaksi alalajikseen joskus kyseenalaistettu.  Useimmat biologit uskovat kuitenkin kyseessä olleen oman alalajinsa.

Koko ja ulkonäkö
Formosanpuuleopardi oli kooltaan hieman pienempi, kuin muualla tavattavat puuleopardit. Sen ruumiilla oli pituutta 60–100 cm ja hännällä 50–90 cm. Formosanleopardilla oli muille puuleopardeille tyypillinen kellanruskea turkki ja pilvenhattaran muotoiset täpläkuviot.

Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat
Formosanpuuleopardin levinneisyysalue käsitti aikanaan Taiwanin saaren etelä- ja itäosien vuoristoalueet. Sitä tavattiin aina 2 000:n metrin korkeuteen saakka ja se suosi elinympäristönään lehtimetsiä. Sen saaliseläimiin lienevät kuuluneet eri sorkkaeläimet, taiwaninmakakit, sekä pienemmät saaliseläimet, kuten oravat ja fasaanit.

Historia ja häviäminen

Ensimmäiset epäsuorat viittaukset formosanpuuleopardiin historiallisissa lähteissä tehtiin puuleopardinnahoista 1200-luvulla, joita lähteiden mukaan vietiin Taiwanilta ulkomaille. Nahkoja myytiin esimerkiksi Japaniin. Täysin selvää ei kuitenkaan ole, olivatko nahat peräisin Taiwanilta, vai kuljetettiinko muualta hankittuja nahkoja Taiwanin kautta. 

Tieteelisesti alalajin kuvaili englantilainen luonnontieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1862. Swinhoe itse kuvaili lajin Taiwanin alkuperäiskansojen jäsenten satamakaupunkeihin, kuten Tainaniin tuomien nahkojen perusteella. Tieteilijöistä elävänä formosanpuuleopardin näki ilmeisesti vain Taiwanilla 1900-luvun puolella työskennellyt japanilainen antropologi Tori Ryūzō. Muut havainnot elävästä eläimestä ovat alkuperäiskansojen tekemiä.

Monissa lähteissä formosanpuuleopardin viimeiseksi havaintovuodeksi annetaan vuosi 1983. Puuleopardeja on sittemmin yritetty etsiä esimerkiksi vuodesta 2001 vuoteen 2013 kestäneessä tutkimuksessa, jossa todisteita lajin olemassaolosta ei kuitenkaan saatu. Formosanleopardi julistettiin virallisesti sukupuuttoon kuolleeksi tutkimuksen jälkeen vuonna 2013. Lajista on kuitenkin sittemmin tehty useita varmentamattomia havaintoja, jotka perustuvat silminnäkijäkertomuksiin.

Lähteet

Sukupuuttoon kuolleet nisäkkäät
Kissaeläimet
Mouvement démocrate

Mouvement démocrate (demokraattinen liike, lyh. MoDem) on ranskalainen keskustalainen ja EU-myönteinen puolue. Vuodesta 2017 se on tehnyt yhteistyötä En Marche! -liikkeen kanssa.

Euroopan parlamentissa puolueen mepit istuvat Uudistuva Eurooppa -ryhmässä.

Ideologia ja näkemyksiä 
MoDem katsoo poliittisen pluralismin olevan demokratian ensimmäinen vaatimus ja kannattaa siksi monipuoluejärjestelmää. Puolueen keskeisiä arvoja ovat vapaus, humanismi ja vastuu. Kaikkien kansalaisten katsotaan olevan yhteiskunnan aktiivisia toimijoita.  

Puolue kannattaa mm.:

 EU:n presidentin viran perustamista ja virkaan valittavan valitsemista suorilla vaaleilla. 
 Tyhjää äänestämisen mahdollistamista kaikissa vaaleissa. 
 Hiiliveroa
 Lakisääteistä yritysten minimiveroa.

Lähteet 

Ranskan puolueet
Kesäkorvasieni

Kesäkorvasieni (Gyromitra sphaerospora) on Suomessa kasvava hyvin harvinainen sienilaji. Se muistuttaa korvasientä ja on korvasienen tavoin keittämisen jälkeen syötävä. Kesäkorvasienen lakki on harvapoimuinen ja sen lakki on irrallaan jalasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
MushroomExpert: Gyromitra sphaerospora 

Maljasienet
Jani Alkio

Jani Alkio (s. 11. kesäkuuta 1976 Helsinki) on suomalainen urheiluselostaja ja entinen salibandymaalivahti. Hän työskentelee nykyisin Telian jääkiekkolähetysten selostajana. Alkio on aikaisemmin työskennellyt MTV:llä sekä Nelosella ja selostanut Liigan lisäksi myös muun muassa NHL:ää, salibandya ja rallin MM-sarjaa. Alkio on toiminut myös kommentaattorina MTV:n Gladiaattorit-ohjelmassa. Alkiota pidetään yhtenä Suomen suosituimmista selostajista.

Salibandy-ura 
Ennen selostajan uraansa Alkio pelasi salibandya Suomen pääsarjatasolla Salibandyliigassa. Alkio oli pelipaikaltaan maalivahti. Ennen pääsarjauraansa Alkio voitti junioritasolla Tapanilan Erässä B-junioreiden SM-kultaa ja hopeaa sekä A-junioreissa SM-pronssia. Salibandy-urallaan Alkio edusti Tapanilan Erän lisäksi myös HIFK:ta, jonka riveissä hän vuoden 1998 SM-pronssin lisäksi voitti myös Suomen mestaruuden vuonna 2000.

Selostajana 
Alkion ura selostajana alkoi, kun Salibandyliitto pyysi häntä selostamaan salibandyotteluita. Alkio siirtyi pian jääkiekon perässä selostajaksi MTV3-kanavan Hockey Night-ohjelmaan. Myöhemmin jääkiekon SM-liigan TV-oikeuksien siirryttyä Alkio itse siirtyi myös Neloselle töihin ja työskenteli siellä vuoteen 2018 asti. Elokuussa 2018 Telia tiedotti palkanneensa Alkion selostajakseen.

Muuta 
Alkio on TV-töiden ohella tuottanut Veikkauksen YouTube-kanavalle Haastemiehet-sarjaa yhdessä Ari Vallinin kanssa. Alkio on myös esiintynyt rock-muusikkona ja soittanut esimerkiksi Pietarinkadun Oilersin oman yhtyeen Oilers Bandin keikoilla sekä Popedan kappaleita tulkitsevassa cover-yhtyeessä Svopoda Plays Popeda.

Lähteet 

Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset salibandymaalivahdit
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Proxyon

Proxyon oli hollantilainen synthpop-ryhmä, jonka takana on muutamista muista
Synthpop-yhtyeistä tuttu Michiel van der Kuy. Proxyonin ensisingle oli
sen vuonna 1987 julkaisema "Space Hopper".

Diskografia
Proxyon (myös nimellä The Big Bang Album) (1989)
The Interplanetary Mission (1992)
The Return of Tarah (1993)
Space Intermission (yhdistelmä The Interplanetary Mission  ja The Return of Tarah) (1995)
Hypersound Outta Space (kokoelma-abumu) (2005)

Lähteet 

Synthpop-yhtyeet
Alankomaalaiset elektronisen musiikin yhtyeet
Maljasienet

Maljasienet eli maljakkaat (Pezizales) on kotelosienten lahko. Siihen kuuluu 16 heimoa, 199 sukua ja 1683 lajia maailmanlaajuisesti. Maljasienet ovat lahottajia, juurisieniä tai kasvien loisia.

Heimot
Ascobolaceae
Ascodesmidaceae
Caloscyphaceae
Carbomycetaceae
Chorioactidaceae
Discinaceae
Glaziellaceae
Helvellaceae
Karstenellaceae
Morchellaceae
Pezizaceae
Pyronemataceae
Rhizinaceae
Sarcoscyphaceae
Sarcosomataceae
Tuberaceae

Lähteet
Johan Fredrik Baeck

Johan Fredrik Baeck (1799–1838) oli suomalainen lahjoittaja ja virkamies. Baeck tuli ylioppilaaksi 1816, Turun hovioikeuden auskultantiksi 1819, senaatin talousosaston reistraattoriksi 1836 ja kollegiasessoriksi 1845. Baeckin kuolinvuoteella lausuman toivomuksen mukaan hänen puolisonsa Augusta Vilhelmina Munck määräsi perustettavaksi yliopistolle stipendirahaston.

Baeckin vanhemmat olivat Oulun kappalainen Johan Fredrik Baeck (1766–1807) ja Brita Nylander.

Yliopistollinen Baeckin stipendirahasto oli apurahasto, joka alkuaan nousi, saatuna tarkoitukseen lahjoitetusta Helsingissä olleesta talosta Liisankatu 13, 27 000 markaksi ja oli vuoden 1909 tienoilla 31 078 markkaa 82 penniä. Lahjoittajain määräysten mukaan oli vuotuisesta korosta jaettava kolmannes yhdelle varattomalle lääketieteen ylioppilaalle ja kaksi kolmannesta 2−3:lle varattomimmalle lainopinylioppilaalle. Apurahat oli annettava asianomaisten tiedekuntain harkinnan mukaan, mutta stipendinsaajain tuli ehdottomasti olla kotoisin Oulun läänistä ja olla tunnetut ahkeriksi ja elämässään siivoiksi.

Lähteet 

Suomalaiset lahjoittajat
Vuonna 1799 syntyneet
Vuonna 1838 kuolleet
Walter Bagehot

Walter Bagehot (1826−1877) oli englantilainen taloustieteilijä ja valtiollinen kirjailija. Oltuaan ensin pankkiirina Bagehot tuli 1860 viikkolehti The Economistin päätoimittajaksi. Hänen tärkein valtiollinen teoksensa on The English Constitution (1867), jossa hän esittelee Britannian valtiomuodon. Yhteiskuntafilosofiaansa hän esitti kirjassa Physics and Politics, jossa näkyy darvinismin vaikutus. Suurimman merkityksen Bagehot kuitenkin on saavuttanut taloustieteilijänä siksi, että hänessä yhtyi harvinaisella tavalla tutkijan lahjoihin käytännön kokemus. Hänen huomattavin teoksensa tällä alalla on Lombard Street, jossa hän valaisee silloisia Lontoon rahamarkkinoita ja niiden kansainvälistä merkitystä. Hänen pienet kirjoitelmansa ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen (1879–1881) kokoelmina Literary Studies, Economic Studies, Biographical Studies.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Mika Pekurinen, "Luonto politiikan oppikirjana: Walter Bagehotin evolutionistinen yhteiskuntafilosofia", teoksessa: Aatteiden kamppailu elintilasta: viktoriaanisen ajan näkemyksiä ihmisestä ja yhteiskunnasta, s. 13−50. Kampus kustannus 1999 ISBN 951-9113-48-7

Aiheesta muualla

Brittiläiset taloustieteilijät
Brittiläiset päätoimittajat
Vuonna 1826 syntyneet
Vuonna 1877 kuolleet
Carl Bagger

Carl Christian Bagger (1. toukokuuta 1807 Kööpenhamina, Tanska − 25. lokakuuta 1846 Odense, Tanska) oli tanskalainen runoilija, levoton, epävakaa luonne, kirjoittanut tulisia, lämpimiä runoja, erinomaisen romaanin Min broders levned ja murhenäytelmän Dronning Christine og Monaldeschi. Hänen kaksiosainen kootut teoksensa Samlede skrifter ilmestyi 1866−1867.

Bagger valmistui Sorøn akatemiasta 1828 ja muutti 1836 Kööpenhaminasta Odenseen Fyens stifts avisin toimittajaksi. Hänen syntymänsä avioliiton ulkopuolella näyttää leimanneen hänen elämäänsä. Juopottelu ja levoton elämä tuhosivat hänen lahjakkuutensa.

Teokset
 Dronning Christine og Monaldeschi 1833 näytelmä
 Smaadigte 1834 runokokoelma 
 Min broders levned 1835 romaani
 Digtninger 1836 runokokoelma
 Øjeblikkets Børn 1845 runokokoelma
 Samlede skrifter 1866−1867

Lähteet

Aiheesta muualla

 Carl Christian Bagger teokset verkossa 

Tanskalaiset kirjailijat
Vuonna 1807 syntyneet
Vuonna 1846 kuolleet
Ōda

Ōda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Shimanen prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa. Sisämaassa sen alue nousee Chūgokuvuorille ja käsittääkin pääasiassa metsäisiä vuoristoseutuja. Kaupungin keskusta on rakentunut Sanbejoen alajuoksun varrelle. Ōdassa on 34 349 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 435,71 neliökilometriä.

Keskiajalla Ōda kehittyi markkinapaikkana ja San’indō-tien varren postiasemana (shukuba). Se sijaitsi San’indōn sekä Izumoon ja Bingon provinssiin johtavien teiden risteyskohdassa. Edo-kaudella seutu oli merkittävän hopeakaivostoimintansa vuoksi suoraan bakufun eli maan keskushallinnon alaisuudessa. Rautatien (1915) ja kaupunkiin johtavan moottoritien (1966) valmistumisen myötä kaupungin keskusta on laajentunut niiden suuntaan pohjoiseen päin. Merkittäviä elinkeinoja ovat nykyisin maitotalous, riisin viljely, kalastus, wakame-merilevän ja kattotiilten tuotanto sekä turismi. Kaupunkioikeudet Ōdalle myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Ōdan maaseutukaupunkiin liitettiin useita muita ympäristön kuntia. Viimeksi kaupunki laajeni vuoden 2005 kuntaliitoksessa, kun siihen yhdistettiin Niman ja Yunotsun maaseutukaupungit. 

Matkailijoita Ōdaan houkuttelevat esimerkiksi Iwamin hopeakaivoksen rauniot ja kaivostoimintaan liittyvät historialliset nähtävyydet. Kaivos sijaitsee Ōmorin alueella, jonka historiallinen keskusta on suojeltu, kuten myös kaivoksen satamana toimineen Yunotsun vanha kaupunginosa. Yunotsu tunnetaan myös Yunotsu-onsenin kuumasta lähteestä. Vuonna 2007 Iwamin kaivos siihen liittyvine kaivoskaupunkeineen, satamineen ja muine muistomerkkeineen lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu myös esimerkiksi Mononobe-jinjan pyhäkkö, joka toimi Iwamin provinssin pääpyhäkkönä (ichinomiya). Luonnonnähtävyyksiä ovat Daisen-Okin kansallispuistossa sijaitseva Sanbevuori ja ”laulavasta hiekastaan” tunnettu Kotogahaman hiekkaranta. Ōdaa palvelee JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin internetsivut 

Shimanen prefektuurin kaupungit
Radio City Joensuu

Radio City Joensuu oli Pohjois-Karjalassa toimiva paikallisradio, jonka kuuluvuusalueita olivat Joensuun ja Kiteen seutu. Se lähetti pääosin Radio Cityn valtakunnallista ohjelmaa. Radio City Joensuu aloitti lähetykset 5. tammikuuta 2015 Oi fm:n taajuuksilla. Kanavan lähetykset loppuivat Sanomalehti Karjalaisen ja Bauer Median välisen yhteistyösopimuksen loputtua toukokuun alussa 2020.

Lähteet 

Joensuun media
Suomalaiset radioasemat
Santtu Raitala

Santtu Raitala (s. 18. marraskuuta 1991) on 2020-luvun alun menestynein suomalainen raviohjastaja. Raitala on ollut useana vuotena peräkkäin eniten vuodessa voittoja ajanut ohjastaja, hän on voittanut lukuisia suurkilpailuja niin lämminverisillä kuin suomenhevosilla sekä ravikuninkuuden kolme kertaa peräkkäisinä vuosina. Hänet on myös palkittu alansa parhaana.

Raitala on palkittu vuoden ohjastajana vuosina 2019, 2020 ja 2021 ja urheilutoimittajat ovat valinneet hänet samoina vuosina vuoden parhaaksi raviurheilijaksi.

Uran alku 

Raitala suoritti raviohjastajan kurssin 16-vuotiaana. Hän aloitti kilpailemisen poniohjastana vuonna 2006. Ponikuninkuusraveissa Raitala voitti kuningatarkilpailun vuonna 2009 Zilvia-ponin ohjastajana.

Voittomäärät 

Raitala on viides ja nuorin raviohjastaja Suomessa, joka on voittanut yli 300 lähtöä vuodessa. Vuonna 2022 Raitala saavutti 300 vuosittaisen voiton rajan toisen kerran peräkkäin. Hän on Jorma Kontion lisäksi toinen suomalainen ohjastaja, joka on ohjastanut yli 300 voittoa useampana kuin yhtenä vuotena. Raitala saavutti 300 vuosittaisen voiton rajan nuorimpana ohjastajana vuonna 2021, kun hän oli voittajan ohjastajana maalissa 357 kertaa. Hän oli Suomen voitokkain ohjastaja vuonna 2019 voittaen 279 lähtöä ja 277 voitolla vuonna 2020, jolloin ravikilpailut olivat Suomessa tauolla noin kaksi kuukautta.

Raitala ohjasti tuhannennen voittonsa 25. lokakuuta 2019 Kuopiossa Cognap-ruunalla. 2000. voittonsa hän saavutti Jyväskylän raviradalla 4. lokakuuta 2022 Sweet Gold -tammalla.

Kilpailusaavutuksia 

Pihtiputaalla asuva Raitala on ohjastajana voittanut kolme kansainvälistä suurkilpailua, joista ensimmäisen vuonna 2019 Seinäjoki Racessa Atupemilla, toisen vuonna 2020 Finlandia-ajossa italialaisori Zarenne Fasilla ja kolmannen vuonna 2022 Seinäjoki Racessa Willow Pridella. Ravikuninkuuden Raitala on voittanut kolmesti Evartin ohjastajana, vuosina 2020 ja 2021 Seinäjoella sekä Forssassa 2022. Vuonna 2019 hän voitti Lämminveristen Kriteriumin Markku Niemisen valmentamalla Raskolnikov Fridolla.  Suur-Hollola-ajon Raitala voitti kylmäveristen kilpailussa Evartilla vuonna 2020 ja lämminveristen kilpailussa MAS Champilla 2021. Raitala on voittanut suurkilpailuista Killerin Eliitin kolme kertaa ja St. Legerin kahdesti MAS Champilla sekä Willow Pridella. Ensimmäisen suurkilpailuvoiton ulkomailla Raitala ohjasti 20. elokuuta 2022 Ruotsissa, kun hän voitti Dea Grifin ohjastajana tammojen E3-kilpailun lyhyellä matkalla.

Santtu Raitala osallistui ohjastajien EM-kilpailuun ensimmäistä kertaa syksyllä 2022. Belgiassa käydyssä kilpailussa Raitala oli viides.

Lähteet 

Suomalaiset raviohjastajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiibetinmakaki

Tiibetinmakaki (Macaca thibetana) on laajalla alueella Kiinassa tavattava makaki. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen silmälläpidettäväksi lajiksi.

Koko ja ulkonäkö

Tiibetinmakaki on makakiksi suhteellisen suurikokoinen ja ruumiinrakenteeltaan roteva. Urokset voivat painaa 30 kiloa, mutta naaraat ovat niitä pienempiä. Sillä on pitkä ja tiheä tummanharvaa karvoitus, joka on tummempi selkäpuolelta ja vaaleampi vatspuolelta. Vatsanseudulla on valkoista karvoitusta. Naamassa ei ole karvoitusta. Naaman väri on vaaleanpunainen ja aikuisilla uroksilla naaraita punaisempi. Tiibetinmakakin häntä on makakiksi lyhyt, vain noin 10 cm pitkä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Tiibetinmakakia tavataan Kiinassa ja sen levinneisyysalue käsittää osia Anhuin, Fujianin, Gansun, Guangdongin, Guangxin Guizhoun, Jiangxin, Shaanxin, Sichuanin, Tiibetin, Yunnanin ja Zhejiangin maakunnista. Joissakin lähteissä makakin sanotaan esiintyvän myös Intian puolella Arunachal Pradeshin osavaltiossa, mutta kyseessä lienee pikemminkin lajin sekoittaminen muihin makakilajeihin.

Tiibetinmakakia esiintyy ikivihantaisissa ja kesävihantaisissa lehtimetsissä alueilta noin 1 000 korkeudelta aina 2 500 metrin korkeuteen saakka. Paksu turkki suojaa makakia hyvinkin kylmillä alueilla.

Elintavat
Tiibetinmakakit ovat pääasiassa päiväaktiivisia ja ne viettävät suuren osan ajastaan maassa. Makakit nukkuvat usein esiintymisalueensa luolissa. Makakit elävät suurikokoisissa ryhmissä, joissa on useampia uroksia. Hallitsevassa asemassa on kuitenkin vain yksi uros. Lisääntyminen tapahtuu useimmiten maaliskuun ja huhtikuun välisenjä aikana. Noin 4-vuoden ikäisinä sukukypsuksi tulevat naaraat synnyttävät yleensä yhden poikasen kerrallaan kahden vuoden välein. Tiineys kestää suurin piirtein 70 päivää. Myös urokset osallistuvat jälkikasvusta huolehtimiseen.

Makakit käyttävät ravinnokseen esimerkiksi hedelmiä, lehtiä, hyönteisiä, linnunmunia ja jopa pieniä lintuja. Tietyillä paikoilla makakit ovat oppineet myös kerjäämään ruokaa turisteilta.

Uhat, suojelu ja ihminen
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt tiibetinmakakin silmälläpidettäväksi lajiksi. Lajia tavataan suurella alueella, mutta toisaalta se on menettänyt huomattavan osan elinympäristöstään viime vuosikymmenten aikana. Monet metsät ovat kadonneet, mutta toisaalta metsien katoaminen on hidastunut selvästi pahimmasta vaiheestaan.

Tiibetiläisessä mytologiassa esiintyvän tarinan mukaan bodhisattva Tara sai kuusi lasta makakin kanssa ja heistä polveutui tiibetiläisten alkuperäiset kuusi sukua.

Lähteet

Marakattiapinat
Uuno Suni

Uuno Ensio Suni (14. toukokuuta 1926 – 25. syyskuuta 1962) oli suomalainen murhaaja, joka murhasi vaimonsa ja viisi lastaan kirveellä 25. syyskuuta 1962. Teon jälkeen Suni teki itsemurhan hirttäytymällä.

Tapahtumat 
25. syyskuuta 1962, Uuno Suni surmasi vaimonsa ja viisi lastaan kirveellä, teon jälkeen Suni viilsi toisen ranteensa auki partaterällä ja hirttäytyi talon ullakolle.

Lähteet 

Suomalaiset joukkomurhaajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 1962 kuolleet
Bernhard Freedericksz

Bernhard (Boris) Freedericksz (5. huhtikuuta 1797 Pietari – 10. kesäkuuta 1874 Pietari) oli venäläinen jalkaväenkenraali, jonka suku merkittiin Suomen aateliin.

Bernhard Freederickszin vanhemmat olivat kapteeni Andreas Freedericksz ja vapaaherratar Maria Katarina Möller-Sakomelski ja puoliso vuodesta 1834 Emma Matilda Helene von Wulff. Myös heidän poikansa Woldemar Freedericksz oli kenraali. Bernhard Freedericksz tuli kollegiregistraattorina Venäjän metsäministeriön palvelukseen 1812 ja toimi valtiotilusten hallinnossa ja Pietarin metsänhoitopiirissä, kunnes hänet siirrettiin lokakuussa 1813 Grodnon kuvernementtiin Puolaan. Vänrikiksi ylennettynä hänet komennettiin Kozlovin jalkaväkirykmenttiin, jossa hän osallistui Napoleonin vastaiseen sotaan. Aliluutnantiksi 1814 ylennettynä hänet siirrettiin Irkutskin jalkaväkirykmenttiin 1816, ylennettiin samana vuonna luutnantiksi ja komennettiin kenraali Lobanov-Rostovskin adjutantiksi. 

Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1818, kapteeniksi 1819 ja everstiksi 1821. Freedericksz määrättiin Tiflisin jalkaväkirykmenttiin 1826 ja Jerevanin karabinieerirykmentin komentajaksi seuraavana vuonna. Hän osallistui Venäjän–Persian sotaan 1826–1827 ja Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829. Kenraalimajuriksi 1829 ylennettynä hänet määrättiin seuraavana vuonna 15. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Hän osallistui prikaateineen Puolan kapinan kukistamiseen. Freedericksz toimi vielä  1. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajanavuodesta 1833, mutta erosi sotapalveluksesta 1835. Hänet nimitettiin Pietarin sotilaskuvernööriksi vuonna 1846, mutta hän palasi takaisin aktiivipalvelukseen vuonna 1856. 

Freedericksz määrättiin palvelukseen uudestaan tultuaan Pietarin löytölastenkodin kunniakuraattoriksi ja hän toimi 1856–1862 naisten oppilaitosten ylikonseljin puheenjohtajana Pietarissa sekä Pietarin sairaanhoitajaoppilaitoksen kuraattorina. Kenraaliluutnantiksi 1858 ylennettynä Freedericksz nimitettiin 1861 keisarin kanslian 4. osaston johtajan apulaiseksi, korotettiin 1864 keisarin kenraaliadjutantiksi ja ylennettiin 1867 jalkaväenkenraaliksi. Eron tehtävistään ja sotapalveluksesta hän sai toukokuussa 1869.

Freederickszin venäläinen vapaaherrallinen arvo naturalisoitiin Suomen ritarihuoneessa vuonna 1853,  jonne hänen sukunsa kirjattiin vapaaherrallisena sukuna numero 36.

Lähteet 

Venäläiset kenraalit
Venäläiset virkamiehet
Suomalaiset aateliset
Venäläiset aateliset
Vuonna 1797 syntyneet
Vuonna 1874 kuolleet
Penelope Keith

Dame Penelope Anne Constance Keith (alkuaan Hatfield, s. 2. huhtikuuta 1940 Sutton, Surrey) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan teatterikomediennenä sekä brittitelevision komediasarjoista kuten Täyttä elämää (The Good Life, 1975), Private Lives (1976), To the Manor Born (1979–1981) (esitettiin 1981 lähtien ruotsinkielisellä kanavalla nimellä Född till ett finare liv) , Johtajan tauti (Executive Stress, 1988) ja Next of Kin (1995–1997). Hänen elokuvatöitään ovat muun muassa Marty Feldmanin tähdittämä seksikomedia Jokaisella pitäisi olla se... (1970) ja kirjailija D. H. Lawrencen elämästä kertova Rakkauden apostoli (1981).

Penelope Keith on palkittu kahdesti Baftalla, minkä lisäksi hän on ollut kolmasti Bafta-ehdokkaana.

Penelope Keithin upseeri-isä jätti perheen jo varhain, ja tyttö varttui yksinhuoltajaäitinsä hoivissa ensin Clacton-on-Sean rantakaupungissa Essexissä ja sitten Lontoon Claphamissä. Pitkiä työpäiviä tehnyt äiti laittoi tytön kuusivuotiaana katoliseen sisäoppilaitokseen, jossa hän omaksui yläluokkaisen puhetavan ja kiinnostui teatterista. 

Hoikka tyttö venähti 178 senttimetrin mittaiseksi, minkä eräs teatterikoulu näki esteeksi alalla, koska valtaosa miespuolisista vastanäyttelijöistä olisi häntä lyhyempiä. Penelope Keith pääsi kuitenkin lontoolaiseen Webber Douglas Academy of Dramatic Art -oppilaitokseen ja ansaitsi samalla opiskelurahoja työskentelemällä hotellissa Hyde Parkissa. Hän näytteli ensin kiertueteatterissa, kunnes 1963 hänet kiinnitettiin Royal Shakespeare Companyyn, joka toimi Stratford-upon-Avonissa ja Lontoon Aldwych-teatterissa.

Keithin televisioura oli alkanut jo 1960-luvun sivuosista ja vierailuista muun muassa sarjassa Herrasmiesagentti (The Avengers), mutta suureen suosioon hän nousi sarjan Täyttä elämää pienestä roolista, josta vähitellen käsikirjoitettiin sarjan keskeinen hahmo Margo. 

Yläluokkainen romanttinen komediasarja To the Manor Born luotiin erityisesti Penelope Keithiä ajatellen, ja sarjasta tuli valtavan suosittu: jokainen jakso sai parikymmentä miljoonaa katsojaa. Hän esittää siinä taloudellisiin vaikeuksiin joutunutta yläluokan leskeä Audrey fforbes-Hamiltonia, joka joutuu myymään kartanonsa nousukas liikemiehelle.

Jo ennen tv-suosiotaan Penelope Keith tunnettiin 1970-luvun puolenvälin brittiläisissä teatteripiireissä komediennenä epiteetillä ”Lontoon hauskin nainen”.

Dame Penelope sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen 1990, CBE-arvonimen 2007 ja DBE-arvonimen 2014.

2010-luvulla Penelope Keith on juontanut Britanniaa esitteleviä televisiosarjoja, kuten Suomessa AlfaTV:n vuonna 2020 esittämä Hovin palveluksessa (At Her Majesty’s Service).

Lähteet

Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Englantilaiset näyttelijät
Brittiläisen imperiumin komentajat
Sippolan surmatyö 1938

Sippolan surmatyö 1938 oli tapaus, jossa Toivo Hohti, suomalainen viinatrokari, ampui neljä henkilöä kuoliaaksi ja haavoitti ampumalla yhtä ihmistä Sippolassa, nykyisen Kouvolaa alueella, perjantaina 16. syyskuuta 1938. Aiemmin tekopäivänä Hohti oli tuomittu seitsemän kuukauden vankeuteen luvattomasta viinan hallussapidosta. Syynä veritekoon oli kosto. Surmaaja oli epäillyt, että kahdessa lähitalossa asuneet naiset olisivat ilmiantaneet hänen viinanmyyntinsä viranomaisille. Ilmiantoepäily osoittautui tutkimuksissa aiheettomaksi. Hohti meni ensimmäiseen taloon, jossa ampumisen seurauksena talon noin 60-vuotias emäntä haavoittui; hän kuoli sairaalassa Kotkassa viiden päivän kuluttua, 21. syyskuuta. Talon noin 20-vuotias tytär kuoli tapahtumapaikalle. Toisessa talossa Hohti ampui ensimmäisen talon emännän toisen tyttären, joka kuoli heti. Hohti haavoitti ampumalla myös sattumalta paikalla ollutta omaa sisartaan. Hohti ampui vielä surmapaikalle lähdössä olleen konstaapelin. Teon päätteeksi, lauantaina 17.9. aamuyöllä viranomaisten ja heitä avustaneiden siviilien tuolloin piirittämä Hohti ampui itsensä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kauhea verityö. Pirtutrokari surmaa kolme ja haavoittaa yhtä, ampuu poliisimiehen ja lopuksi itsensä, Suomen poliisilehti, 01.10.1938, nro 19, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Murhat Suomessa
Vuoden 1938 rikokset
Etujärjestö

Etujärjestö on ryhmä, joka pyrkii ajamaan oman jäsenistönsä tai viiteryhmänsä etuja. Usein sanalla tarkoitetaan taloudellisia etujärjestöjä, kuten työnantaja- ja työntekijäjärjestöjä. Etujärjestöjen asema ja rooli poliittisessa järjestelmässä vaihtelevat eri yhteiskunnissa ja eri aikoina. Suomessa vuoden 1968 jälkeen tehdyissä tulopoliittisissa kokonaisratkaisuissa työntekijöiden ja työnantajien etujärjestöt neuvottelivat hallituksen kanssa valtakunnallisen taso ratkaisuista. 

Monien etujärjestöjen toiminnan keskeinen osa on päätöksentekijöiden lobbaaminen. Vuonna 2015 laskettiin, että Brysselissä toimii yli 600 kaupankäynnin ja ammattilaisten etujärjestöä, jotka pyrkivät vaikuttamaan Euroopan unionin päätöksentekijöihin.

Lähteet 

Järjestöt
Hallituskatu (Helsinki)

Hallituskatu  (), on itä–länsisuuntainen katu Helsingin keskustassa, Kruununhaan  kaupunginosassa. Se johtaa Mariankadulta  Unioninkadulle Senaatintorin nurkalle. Aikaisemmin se ulottui Mikonkadulle saakka, mutta Unioninkadun länsipuolinen osa Hallituskatua nimettiin Yliopistonkaduksi vuonna 1995.

Mariankadun jälkeen ensimmäinen poikkikatu on Ritarikatu. Seuraavana tulee Snellmaninkatu, jonka kohdalla Hallituskatu tekee pienen mutkan etelään. Sen jälkeen Hallituskatu jatkuu vielä Senaatintorin pohjoisreunaa pitkin Tuomiokirkon portaikon editse, ennen kuin se päättyy Unioninkatuun. Senaatintorin kohdalla oleva osa Hallituskatua on hieman etelämpänä kuin muut osat Hallituskatua ja sen jatkeena olevaa Yliopistonkatua.

Hallituskadun itäpäässä sijaitsevat Ritarihuone ja Suomalaisen kirjallisuuden seuran tilat. Hallituskatu-niminen raitiovaunupysäkki on Snellmaninkadun varrella hiukan katujen risteyksestä pohjoiseen. 

Katu on saanut nimensä vuonna 1836 sen eteläpuolella sijaitsevan Senaatin rakennuksen, nykyisen Valtioneuvoston linnan mukaan. Sen nimi oli Ruotsin vallan aikana Skolgatan ("Koulukatu", Helsingin triviaalikoulun mukaan), vuosina 1820–1836 Slottsgatan ("Linnakatu", Kruununhakaan suunnitellun keisarillisen linnan mukaan). Suomenkielistä nimeä käytettiin jo 1866, mutta siitä tuli virallinen 1909.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin kadut
Kruununhaka
Magnus Hovila

Magnus Aleksander Hovila, sukunimi vuoteen 1906 Hunnelin (18. maaliskuuta 1878 Janakkala − 20. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Hovilan vanhemmat olivat tehtaankasööri Magnus Bernhard Hunnelin ja Aleksandra Lukin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Hämeenlinnan lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1901 ja oikeustutkinnon 1903. Hovila sai varatuomarin arvon 1906.

Hovila oli eri viroissa senaatin prokuraattorintoimituskunnassa vuodesta 1906 alkaen ja oli toimituskunnan sihteerinä 1912−1922. Hän oli vanhempana oikeuskanslerinsihteerinä 1922−1932. vt. apulaisoikeuskanslerina useita kertoja 1928−1930 ja 1932 sekä korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1932−1946. Hovila toimi laki-ja talousvaliokunnan sihteerinä 1910 ja 1911 sekä merisotasaalisoikeuden lainoppineena jäsenenä vuodesta 1922 alkaen. Hovila sai laamannin arvon 1927. Hän suomensi R. F. Hermansonin Suomen finanssihallinto-oikeuden luennot ja hänen julkaistaviksi kootut lausuntonsa ja mietintönsä.

Lähteet 

Suomalaiset juristit
Suomalaiset virkamiehet
Korkeimman oikeuden jäsenet
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1946 kuolleet
O. T. Fagbenle

Olatunde Olateju Olaolorun "O. T." Fagbenle (s. 22. tammikuuta 1981 Lontoo), tunnettu myös nimellä O-T, on englantilainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Fagbenle on ollut mukana monissa elokuva-, televisio- ja teatterituotannoissa. Hän näyttelee vuonna 2021 ensi-iltansa saavassa supersankarielokuvassa Black Widow.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Detalji

Krista Myllyviita, taiteilijanimeltään Detalji, on suomalainen elektronista musiikkia tuottava artisti. Detalji oli ehdolla Emma-palkinnon saajaksi Elektronisen musiikin kategoriassa vuonna 2020.

Diskografia

 Forever (single, 2019)
 Ravenous (EP, 2019)
 Hot Problems (single, 2019)
 Enemy (single, 2018)
 SEX (EP, 2017)
 Cry For You (single, 2017)

Lähteet

Suomalaiset elektronisen musiikin artistit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Oittaan kartano

Oittaan kartano (ruots. Oitans) sijaitsee Bodominjärven lounaispäässä Oittaanjoen suussa Espoossa. 

Tila esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1549 suomenkielisellä nimellä Oittila (Oyttila). Ruotsinkielinen nimi Oitans (Åjtans, Åytans) esiintyy 1580-luvulta lähtien aina 1950-luvun karttoihin asti. 

Kartano on yksi kolmesta Bodominjärven ympärille syntyneestä historiallisesta kartanosta. Kokonaisuuteen kuuluvat myös Backbyn ja Bodomin kartanot. Tilan sivuitse kulkee 1700-luvulla linjattu Bembölestä Pakankylään johtava tie.

Historia
Oittaa oli 1500-luvun alussa vauras tila, jonka omistaja noin vuonna 1510 oli Mårten Persson. Tila toimi ratsutilana 1600-luvulta 1800-luvun alkuun asti. 

Oittaan omistajia 1800- ja 1900-luvuilla ovat olleet tupakkakauppias Konstantin von Fieandt (1868–1886), vapaaherra Rabbe Gustav Otto Wrede (1895–1902), eversti Georg Didrik von Essen (1902–1908), eläinlääkäri Magnus Leopold Kjöllerfelt (1908–1914) ja pankinjohtaja Anders Ismael Wiksten (1914–1936). Vuonna 1939 tila mainitaan ensimmäisen kerran kartanona, ja sillä oli maata 440 hehtaaria, josta 100 hehtaaria oli viljeltynä.

Kartano siirtyi Wikstenin perikunnalta vuonna 1963 Espoon kauppalan (nyk. Espoon kaupunki) omistukseen.

Rakennukset
Aiempi noin 1870-1880 -luvulta ollut huvilamainen päärakennus tuhoutui 1911 tulipalossa ja Anders Wiksten rakennutti Oittaan nykyisen, rakennusmestari Heikki Kaartisen suunnitteleman, päärakennuksen vuonna 1914-1916 entisen kivijalalle. Alun perin 55 lehmää varten rakennettu kivinavetta on vuodelta 1905.

Toiminta
Ulkoilukeskustoiminta Oittaalla alkoi 1970-luvulla, jolloin suurin osa ulkorakennuksista purettiin. Päärakennusta ja kivinavettaa on kunnostettu useaan otteeseen ja viimeksi vuonna 2013. Useimmissa asuinhuoneissa on jäljellä alkuperäiset jugend-tyyliset kaakeliuunit. Päärakennus, jossa oli ravintolatoimintaa, on ollut suljettuna vuoden 2017 lopun jälkeen. Ulkoilukeskukseksi saneeratussa kivinavetassa toimii kahvila-ravintola ja lisäksi rakennuksessa on saunatilat sekä vintillä iso juhlatila.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ravintola & Ulkoilukeskus Oittaa
Oittaan ulkoilualue

Espoon kartanot
Karhusuo
Mathieu Herbaut

Mathieu "ZywOo" Herbaut (s. 9. marraskuuta 2000) on ranskalainen Counter-Strike: Global Offensive -pelin ammattilaispelaaja. Hän pelaa joukkueessa Team Vitality. HLTV nimesi Mathieun vuoden 2019 parhaaksi pelaajaksi.

Saavutukset 
 1. sija, 2019: EPICENTER 2019
 1. sija, 2019: ECS Season 7 - Finals
 1. sija, 2019: cs_summit 4
 1. sija, 2018: Dreamhack Open Atlanta 2018

Lähteet

Viitteet 

Vuonna 2000 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskalaiset elektronisen urheilun ammattilaiset
Kaitakorvasieni

Kaitakorvasieni (Gyromitra longipes) on Suomessa kasvava sienilaji. Se on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Kaitakorvasienen lakki on himmeäpintainen, loivapoimuinen ja hyvin tummanruskea. Sen jalka on pitkä suhteessa lakkiosaan. Kaitakorvasieni muistuttaa korvasientä (Gyromitra esculenta), mutta on sen tavoin keittämisen jälkeen syötävä.

Lähteet 

Maljasienet
AirPods

Airpodit ovat Applen luomat langattomat Bluetooth-nappikuulokkeet. Ne julkaistiin ensimmäisen kerran 13. joulukuuta 2016. Vuonna 2019 kuulokkeista julkaistiin uusi Airpods Pro-malli ja 2020 Airpods Max-malli. 

Äänentoiston lisäksi Airpodeissa on sisäänrakenettu mikrofoni. Mikrofoni eristää taustaääniä ja mahdollistaa puheluiden puhumisen sekä Applen digitaaliselle henkilökohtaiselle avustajalle, Sirille puhumisen.

Apple
Ryväsorakas

Ryväsorakas (Hydnum ellipsosporum) on vahvero-orakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Se on simaorakkaan (Hydnum umbilicatum) kanssa erotettu hiljattain rusko-orakkaasta (Hydnum rufescens coll.), mutta on kuitenkin rusko-orakkaan tavoin syötävä.

Lähteet 

Orakkaat