joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond

Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond on ranskalaisen St. Chamondin tykkitehtaan valmistama raskas haupitsi. Suomi osti aikanaan 24 tämäntyyppistä haupitsia Ranskasta. Ne toimitettiin maaliskuun 1940 alkupäivinä Suomeen. Alun perin haupitsi oli Ranskassa suunniteltu vientiä varten, mutta sen pääasialliseksi käyttäjäksi tuli ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskan maa-armeija. Haupitseja valmistettiin Ranskassa kaikkiaan vain 360. 155 mm:n väljyys kehitettiin Ranskassa 1874.

Suomen ostamat haupitsit osoitettiin Raskas patteristo 8:lle, mutta niitä ei ehditty käyttää ennen talvisodan aselepoa. Jatkosodassa tykeillä ammuttiin 42 094 laukausta, mikä tekee laukausten määräksi 24 haupitsia kohden keskimäärin miltei 1 754 laukausta.

Suomeen ostettiin Saksasta samankaltaisia sotasaalishaupitseja Canon de 155 C Mle 1917 Schneidereita 151 kappaletta kolmessa erässä. Nillä kyettiin ampumaan 9,0 km:n asemesta 11,0 km:n kantamalla.

Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond:n putken pituus on 17,8 kertaa kaliiperi (L/17,8) ja massa 3 040 kg. Ammuksen lähtönopeus on 265 m/s –367 m/s ja kääntökulma ± 2,7 astetta. Tykin korotus on –5 astetta ... +40 astetta ja suurin kantama 6,9 km –9,0 km. Ammuksen massa on 43,0 kg –43,5 kg.

Museohaupitseja

Ainakin yksi Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond on Suomen Tykistömuseossa ja toinen Salpalinja-museoalueella, kolmas Artjärven Vuorenmäen alueella päällikön talon pihalla. Artjärven haupitsin osti Artjärven kunta vuonna 1993 Lievestuoreelta puolustusvoimien varikolta.

Muuta

Suomessa Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond:sta on käytetty merkintää 155 H/15 eli 155 mm:n haupitsi vuosimallia 1915. Nykyään Suomen puolustusvoimissa merkinnän vuotta tarkoittava osa ei tule valmistusvuodesta, vaan Suomen puolustusvoimien käyttöönottovuodesta, esimerkiksi 155 K 98, jossa 155 tarkoittaa 155 mm:n kaliiperia, "K" kanuunaa ja "98" käyttöönottovuotta 1998.

Ranskassa 155 mm:n raskaita haupitseja käytettiin divisioonan tykistönä vuonna 1940 siten, että neljä tykkiä muodosti patterin ja kolme patteria patteriston.

Lähteet

155 
Haupitsit
Ruut Kiiski

Ruut Kiiski (s. 1984) on suomalainen kapellimestari. 

Kiiski on johtanut muun muassa Radion sinfoniaorkesteria, Turun filharmonista orkesteria, Malmön sinfoniaorkesteria ja Orchestre national des Pays de la Loirea. Tammikuussa 2022 hän debytoi kapellimestarina Norrlandsoperassa, Umeåssa. Monipuolisena muusikkona ja lauluinstrumentin kanssa pitkään työskennelleenä Ruut viihtyy parhaiten oopperamusiikin parissa, mutta hänen vahvuuksiinsa kuuluu myös kiinnostus uuteen musiikkiin. Ruutin töistä mainittakoonkin naissäveltäjien nykyooppera- ja -oratorioteokset. Vuonna 2017 hän johti ensiesitykset Pauliina Isomäen oratoriosta Vuorisaarna (Turun filharmoninen orkesteri) sekä Riikka Talvitien poikkeuksellisesta radio-oopperasta Kylmän maan kuningatar (Radion sinfoniaorkesteri). Samana vuonna hän toimi myös Leif Segerstamin assistenttina Turun musiikkijuhlien Die Kalewainen in Pochjola -oopperaproduktiossa. 

Ruut Kiiski on valmistunut kapellimestariksi Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta vuonna 2015. Hän on aikaisemmin valmistunut Sibelius-Akatemiasta kirkkomuusikoksi ja kuoronjohtajaksi. Ruut on kehittänyt osaamistaan osallistumalla kansainvälisille mestarikursseille muun muassa Valeri iGergievin (Turku, 2016) ja Herbert Blomstedtin (Tukholma, 2015) johdolla.

Ruut Kiiski aloitti viisivuotiaana viuluopinnot Luoteis-Uudenmaan musiikkiopistossa mutta siirtyi pian viulusta pianoon. Espoon musiikkiopistossa hän opiskeli myös yhtyelaulua Uli Korhosen ja Pasi Hyökin johdolla ja lauloi pitkään Pasi Hyökin johtamassa EMO Ensemble -kamarikuorossa. Kiiski valmistui Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osastolta musiikin maisteriksi vuonna 2008 pääinstrumenttinaan musiikinjohto. Opettajinaan hänellä on ollut muun muassa Timo Nuoranne, Seppo Murto ja Hannu Norjanen. Kiiski jatkoi kuoronjohdon opintojaan Matti Hyökin johdolla. Syksyllä 2010 hän suoritti kuoronjohdon A-tutkinnon erinomaisin arvosanoin. Ennen kapellimestariopintojaan Kiiski johti Helsingissä muun muassa Akateemista Laulua ja Cantabile-kuoroa. Tukholmassa Kiiski opiskeli kapellimestariksi B. Tommy Anderssonin johdolla. 

Syyskuusta 2020 alkaen hän toimii Tampereen Filharmonisen Kuoron taiteellisena johtajana.Kiisken isä on sellisti Hannu Kiiski.

Lähteet

Suomalaiset kuoronjohtajat
Suomalaiset kirkkomuusikot
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kapellimestarit
Costa Crociere

Costa Crociere S.p.A () on italialainen risteily-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1854. Yhtiö siirtyi kokonaan risteilytoimintaan 31. maaliskuuta 1948; sitä ennen se oli toiminut rahtiliikenteessä. Costa Crocieren kotisatama sijaitsee Savonassa Pohjois-Italiassa. Yhtiö vaihtoi kotisataman sinne vuonna 2005, mikä on lisännyt turistien määrää kaupungissa.

Costa Crociere on Euroopan suurin risteily-yhtiö 14 aluksellaan. Kaikki alukset on sisustettu italialaisella tyylillä. Laivoilla on voimassa pukeutumissäännöt. Yhtiön toiminta-alueeseen kuuluvat Välimeri, Pohjois-Eurooppa, Karibia, Intian valtameri, Lähi-itä, Kaakkois-Aasia ja Etelä-Amerikka. Costa Crociere kuuluu maailman suurimpaan risteilyvarustamoon Carnival Corporation & PLC:hen.

Nykyinen laivasto
 Costa Classica (1991)
 Costa neoRomantica (1993)
 Costa Victoria (1996)
 Costa neoRiviera (1999)
 Costa Atlantica (2000)
 Costa Mediterranea (2003)
 Costa Fortuna (2003)
 Costa Magica (2004)
 Costa Serena (2007) 
 Costa Luminosa (2009)
 Costa Pacifica (2009)
 Costa Deliziosa (2010)
 Costa Favolosa (2011)
 Costa Fascinosa (2012)
 Costa Diadema (2014) (lippulaiva)

Tulevat alukset
 Costa Celebration 2014 – siirretään Iberocrucerosilta
Costa Smeralda 2019 (Meyer Turku)

Entiset alukset
 Andrea C (1948–1981)
 Anna C (1948–1971) 
 Amerikanis (vuokralla 1980–1984)
 Angelina Lauro (vuokralla 1978–1979) 
 Bianca C (1959–1961) 
 Carla C / Carla Costa (1967–1985, 1986–1992) 
 Columbus C (1981–1984)
 Costa Allegra (1990–2012)
 Costa Marina (1988–2011)
 Costa Concordia (2006–2012)  
 Costa Europa (2002–2010)
 Costa Playa / Joy Wave (1995–1998, 1999–2000) 
 Costa Tropicale (2001–2005) 
 Costa Riviera (1981–2002) 
 Danae (1979–1992) 
 Daphne (1979–1997)
 Enrico C / Enrico Costa (1965–1994) (aiemmin Provence (1951)) 
 Eugenio C / Eugenio Costa (1966–1996) 
 Flavia (1968–1982) 
 Frederico C (1958–1983) 
 Franca C (1952–1977) 
 Fulvia (1969–1970) 
 Giovanna C (1947–1953) 
 Italia (1974–1983 ) 
 Luisa C (1947–1951) 
 Maria C (1947–1953)
 Costa Voyager (2011–2013)

Suomessa käyneet alukset

 Costa Marina
 Costa Classica
 Costa Victoria
 Costa Atlantica
 Costa Mediterranea
 Costa Magica
 Costa Luminosa
 Costa Deliziosa
 Costa Pacifica
 Costa Fortuna
 Costa Voyager

Aiheesta muualla
 Costa Crocieren viralliset kotisivut 
 Costa Crocieren suomenkieliset kotisivut
 Laivojen vertailutaulukko englanniksi
Kolme oppisuuntaa

Kolme oppisuuntaa (三式 sānshì) ovat kiinalaisten metafyysisten oppien huipentuma, koska niiden taitaminen edellyttää kiinalaisen kosmologian keskeisten teorioiden hallitsemisen käytännön työssä.  Kolme oppisuuntaa ovat:

Taiyishenshu (太乙神數 tàiyǐshénshù, "Pohjantähden hengen laskeminen")
Qimendunjia (奇門遁甲 qíméndùnjiǎ, "ihmeet [ja] ovet kätkevät jian")
Liuren (六壬 liùrén, "kuusi reniä")

Taiyi edustaa lähinnä taivaan toimintaa (天元 tiānyuán).
Qimen edustaa lähinnä maan toimintaa (地元 dìyuán).
Liuren edustaa lähinnä ihmisen toimintaa (人元 rényuán).

Oppisuuntien vaatima oppineisuuden taso merkitsi sitä, että vain harvat korkeasti koulutetut oppineet, virkamiehet ja upseeriston jäsenet pystyivät käyttämään niitä ammattimaisesti. Kolme oppisuuntaa olivat alun perin osa sotastrategista osaamista. 

Vasta vuodesta 2005 lähtien oppisuuntien opetusta on ollut tarjolla lännessä.  Niitä käytetään nykyään tavallisen ihmisen tarpeisiin soveltaen. Erityisesti qimen on pitkälle koulutetun fengshui-ammattilaisen työkalu.

Katso myös
 Viisi oppia

Kiinalainen kosmologia
Kiinalainen sodankäynti
Kiinalaiset ennusmenetelmät
Pragmatismi
Rolf de Maré

Rolf de Maré (1888–1964) oli ruotsalainen taiteenkeräilijä ja balettiseurue Ballet Suédois'n luoja. 

de Marén äidinpuoleinen suku oli Ruotsin rikkaimpia, joten hänellä oli varallisuutta taiteenkeräilyyn ja balettiseurueen ylläpitoon. Hänen äitinsä oli taiteilija Ellen Roosval von Hallwyl ja hänen isoäitinsä oli taiteenkerääjä Wilhelmina von Hallwyl. Hänen isänsä oli diplomaatti Henrik de Maré ja isäpuolensa taidehistorioitsija Johnny Roosval, joka toimi pojan kotiopettajana. de Maré vietti suuren osan nuoruuttaan Berliinissä, jossa hänen isänsä oli sotilasattaseana sekä Sveitsissä ja Ranskassa tuberkuloosiparantoloissa. Hän matkusti laajalle matkalle Aasiaan ensimmäisen kerran 1911-1912.

de Marén ystävä ja myöhemmin rakastettu, taidemaalari Nils Dardel auttoi de Maréta taiteenkeräilyssä 1912 lähtien ja oli myös balettiseurueen lavastaja. He matkustelivat yhdessä laajasti ympäri maailmaa 1914-1917. Dardel esitteli hänelle 1918 tanssija Jean Börlinin (1893—1930), josta tuli de Marén rakastettu, balettiseurueen ensitanssija ja pääkoreografi. 
Vuonna 1920 oikeistolehdissä alkanut loanheittokampan sai de Marén lähtemään balettiryhmänsä kanssa Pariisiin, jossa hän asui loppuelämänsä.  

Hän keräsi tanssiaiheisen arkiston ja tanssiin liittyvien esineiden kokoelman, joka avautui 1933 maailman ensimmäisenä tanssimuseona ja tutkimuslaitoksena Les Archives Internationales de la Danse. Osan kokoelmasta hän lahjoitti myöhemmin Ranskan valtiolle, ja se sijoitettiin Pariisin oopperan museoon ja kirjastoon. 
Omaa balettiseuruettaan ja Euroopan ulkopuolista tanssia koskevan aineiston hän lahjoitti kotimaahansa ja perusti 1952 Tukholmaan Dansmuseetin, jolle hän myös testamenttasi koko omaisuutensa.
Hän lahjoitti kokoelmastaan taidetta myös Moderna museetille.

Lähteet
Jukka O. Miettinen, Tukholmassa tasa-arvokysymys on muistettu tanssimaailmassakin, Helsingin Sanomat 21.10.2008 s. C2
Dansmuseet

Kirjallisuutta
Erik Näslund: Rolf de Maré, konstsamlare, balettledare, museiskapare, Langenskjöld, 2008
Pascale De Groote: Ballets Suédois, Studies in Performing Arts and Film 4, University of Ghent, Belgium, Academia Press, 2002

Taiteen keräilijät
Ruotsalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet

Viitteet
Aitomahongit

Aitomahongit (Swietenia) on mahonkikasveihin (Meliaceae) heimoon kuuluva trooppinen puusuku, johon kuuluu kolme lajia. Lajit kasvavat luontaisina Karibialla, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Mahongeista saadaan hyvin kovaa, kestävää ja arvostettua mahonkia. Puuntuotannollisesti tärkeimmät lajit ovat karibianmahonki ja hondurasinmahonki. Nykyään mahongin sijasta kaupoissa myydään usein mahongin nimellä Khaya-suvun puista, erityisesti bassaminkaijamahongista saatua puutavaraa.

Suojelu 
Kaikki kolme mahonkilajia ovat CITES-listattuja. Amerikasta tulevan mahongin kauppa on tiukassa valvonnassa, mutta Kaakkois-Aasiasta tulevan viljellyn puutavaran rajoitukset ovat höllempiä. Kansainväliset luonnonsuojelujärjestöt kuten Greenpeace, Maan ystävät ja Rainforest action network haluavat että mahonkilajien tuhoutuminen ja harvinaistuminen saadaan pysäytettyä tiukoilla rajoituksilla.

Lajit 
 Karibianaitomahonki (Swietenia mahagoni) Kasvaa eteläisessä Floridassa, Kuubassa, Jamaikalla ja Haitilla. IUCN-luokituksen mukaan erittäin uhanalainen laji.
 Amerikanaitomahonki (Swietenia macrophylla) Kasvaa Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa Boliviaan saakka. IUCN-luokituksen mukaan vaarantunut laji.
 Meksikonaitomahonki (Swietenia humilis) Kasvaa Väli-Amerikan ja Meksikon Tyynen valtameren puoleisella alueella. IUCN-luokituksen mukaan vaarantunut laji.

Lähteet
Dardanit

Dardanit () olivat traakialais-illyrialainen heimo, joka asutti antiikin Makedonian pohjoispuolella olevaa Dardaniaa, suunnilleen nykyisen Kosovon alueella. Dardanien kaupunkeja olivat muun muassa Ulpiana (Pristina), Naissus (Niš), Vicianum (Vučitrn) ja Scupi. Heimon pääkaupunkina toimi Damastion.

Dardanit olivat usein uhkana makedonialaisille, jotka joutuivatkin usein sotaan dardaneja vastaan. Makedonian kuningas Perseus teki onnistuneen sotaretken heitä vastaan vuonna 170 eaa. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. dardanit hyökkäsivät yhdessä Scordiscien ja Maedien kanssa Rooman Macedonian provinssiin. Roomalaiset kukistivat dardanit 6 jaa. ja vuonna 87 Dardania liitettiin Moesia Superiorin provinssiin. Keisari Diocletianus erotti Dardanian Moesia Superiorista vuonna 284 ja teki siitä erillisen provinssin.

Dardanian hallitsijoita 
 Bardyllis, 300-luku eaa.
 Longarus, 200-luku eaa.
 Bato, 200-100-luku eaa.
 Monunius, 200-luku eaa.
 Teuta, 200-luku eaa.

Lähteet

Viitteet 

Dardania

jv:Dardania
es:Dardanios
it:Dardani
he:דרדניה
lt:Dardanai
pl:Dardanowie
Vinyyli (albumi)

Vinyyli on 2. Maanantain vuonna 1996 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Jääkärin barbara", ja "Kännykkämies".

Kappaleet
 Intro
 Ei tänään
 Jääkärin barbara
 Alakkonä mua
 Grooven tappaja
 Kännykkämies
 Saanko luvan
 Natasha ja Angela
 Vieraisiin
 Tatuoitu sydämeen
 Ortni
 Grooven tappaja (Groove hukassa mix)
 Jääkärin barbara (Mettäkeikka mix)

Muuta
Albumi on klassikoksi muodostunut palkinto Matti Airaksisen Ylex-kanavan radio-ohjelman Parasta ennen "Mikä Hitti" -kilpailussa. Levyä on jaettu jo useamman vuoden ajan viikoittain. 

Vuoden 1996 albumit
2. Maanantain albumit
Hordes of Chaos

Hordes of Chaos on Kreatorin studioalbumi, joka julkaistiin 13. tammikuuta 2009.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mille Petrozza – laulu, kitarat
 Sami Yli-Sirniö – kitarat
 Christian Giesler – basso
 Jürgen Reil – rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Blabbermouth:

Lähteet 

Kreatorin albumit
Vuoden 2009 albumit
Brighton & Hove Albion FC

Brighton & Hove Albion FC on jalkapalloseura Brighton & Hoven kaupungista, East Sussexista, Englannista. Se pelaa Englannin korkeimmalla sarjatasolla, valioliigassa.

Brighton & Hove Albion perustettiin vuonna 1901 ja se pelasi aluksi Eteläisessä liigassa. Vuonna 1910 seura saavutti toistaiseksi ainoan kansallisen mestaruutensa voitettuaan FA Charity Shield -ottelussa Englannin liigan mestarin Aston Villan.

Brighton hyväksyttiin Englannin liigan 3. divisioonaan vuonna 1920. Seura nousi ensimmäisen kerran maan pääsarjaan, tuolloiseen 1. divisioonaan, sijoituttuaan toiseksi 2. divisioonassa kaudella 1978–1979. Se pelasi 1. divisioonassa kaikkiaan neljä kautta sijoittuen parhaimmillaan 13:nneksi kaudella 1981–1982. Brighton putosi 2. divisioonaan keväällä 1983, jolloin se kuitenkin selviytyi toistaiseksi ainoan kerran FA Cupin loppuotteluun: se pelasi Manchester Unitedia vastaan ensin 2–2-tasapelin, mutta hävisi uusintaottelun 0–4.

Brighton putosi 3. divisioonaan keväällä 1987, mutta palasi takaisin 2. divisioonaan vuotta myöhemmin. Se yritti paluuta pääsarjaan kaudella 1990–1991 selviytyen nousukarsintafinaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Notts Countylle 1–3. Seuraavalla kaudella seura putosi sarjatasoa alemmaksi, uudelleen nimettyyn 2. divisioonaan. Kauden 1995–1996 päätteeksi Brighton putosi 3. divisioonaan ja oli seuraavalla kaudella lähellä pudota pois Englannin liigasta: vasta viime hetken tasoitusmaali kauden päätösottelussa Herefordia vastaan varmisti sarjapaikan.

Brightonin vanha kotikenttä Goldstone Ground myytiin vuonna 1997. Seura pelasi seuraavat kaksi vuotta kotiottelunsa Gillinghamissa. Vuodesta 1999 se pelasi jälleen Brightonissa, Withdean Stadiumilla, kunnes uusi kotiareena Falmer Stadium valmistui toukokuussa 2011. Seura nousi 2. divisioonaan keväällä 2001 ja 1. divisioonaan seuraavan kauden päätteeksi. Kaudella 2002–2003 edessä oli taas putoaminen, mutta paluu mestaruussarjaksi nimensä vaihtaneelle toiseksi korkeimmalle sarjatasolle tapahtui seuraavana keväänä. Brighton putosi ykkösliigaan kauden 2005–2006 päätteeksi ja nousi takaisin mestaruussarjaan keväällä 2011.

Kaudella 2016–2017 Brighton sijoittui Mestaruussarjan toiseksi ja nousi takaisin Valioliigaan 34 vuoden tauon jälkeen.

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

Brighton and Hove
Englantilaiset jalkapalloseurat
SEO

SEO, Seo tai SE-O voivat tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Hakukoneoptimointi, engl. Search Engine Optimization
Länsi-Götanmaan lääni (SE-O) Ruotsissa
Séguélan lentokentän IATA-koodi
Suomalainen Energiaosuuskunta (SEO)
Seo de Urgel, La Seu d'Urgell, kaupunki Kataloniassa, Espanjassa
Seo-nimisiä henkilöitä:
 Kazunori Seo (s. 1974), japanilainen huilisti
 Seo Eun-kwang (s. 1990), eteläkorealainen laulaja ja viihdetaiteilija
 Seo Hyo-seon (s. 1968), eteläkorealainen maahockeypelaaja
 Seo Jae-pil (1864–1951), korealainen aktivisti, poliitikko ja toimittaja
 Seo Ji-hye (s. 1984), eteläkorealainen näyttelijä
 Seo Ju-hyun, Seohyun (s. 1991), eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä
 Seo Jung-won (s. 1970), eteläkorealainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Seo Tai-ji (s. 1972), eteläkorealainen laulaja
 Seo Yeong-jun (s 1995), eteläkorealainen jääkiekkoilija
Burn (energiajuoma)

Burn on The Coca-Cola Companyn runsaasti sokeria ja kofeiinia sisältävä energiajuoma, jolla on marjainen maku. Juomaa ei myydä Suomessa, mutta sitä myydään esimerkiksi autolauttojen verovapaista myymälöistä, Virossa, Espanjassa ja Ruotsissa. Juoma on saanut Suomessa suuren kannatuksen. Burn-energiajuomassa on noin 78 milligrammaa kofeiinia tölkkiä kohden, mikä ei poikkea suuresti muista energiajuomista. 

Burnilla on monia erilaisia makuja. Niitä on Original, Zero, Lemon Ice, Apple Kiwi, Passion Punch, Sour Twist, ja Mango.

Lähteet 

Energiajuomamerkit
Osmaninturkki

Osmaninturkki (turkiksi: Osmanlıca eli Osmanlı Türkçesi, osmaniksi: لسان عثمانی‎ lisân-ı Osmânî)  on Turkin vanhempi kirjakieli Osmanien valtakunnan ajalta. Se kuuluu turkkilaisten kielten kielikuntaan, eteläturkkilaisten kielten ryhmään.  Joidenkin kielitieteilijöiden mukaan turkkilaiset kielet kuuluvat altailaiseen kielikuntaan. 

Osmaninturkkia kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla, ja siinä oli niin paljon arabialaisia, kreikkalaisia ja persialaisia lainasanoja, että tavallisen kansalaisen oli vaikea ymmärtää sitä. Vuonna 1928, Turkin tasavallan perustamisen myötä (1923), vaihdettiin käyttöön latinalaiset aakkoset, ja lainasanoista pyrittiin eroon; tosin niitä on edelleen paljon arkisanastossa.

Lähteet

Turkin kielet
Osmanien valtakunta
Aasian kuolleet kielet
Tunisian kielet
Adolf von Seckendorff

Franz Adolf von Seckendorff (17. maaliskuuta 1857 Gera, Thüringen, Saksa – 8. toukokuuta 1941) oli saksalainen vapaaherra ja jalkaväenkenraali, joka komensi kenraaliluutnanttina vuonna 1918 Saksan keisarikunnan LXVIII armeijakuntaa ja oli Brest-Litovskin rauhan jälkeen Viron saksalainen sotilaskuvernööri 16. maaliskuuta – 11. marraskuuta 1918. 

Pakottaakseen neuvostovenäläiset osapuolet Brest-Litovskin rauhaan oli Saksan valtakunta ryhtynyt hyökkäämään Latvian ja Viron kautta kohti Petrogradia ja saksalaiset joukot olivat vallanneet 22. helmikuuta 1918 Valgan, 24. helmikuuta Tarton ja Jõgevan sekä 25. helmikuuta Pärnun, Viljandin sekä Tallinnan. Viro oli julistautunut itsenäiseksi 24. helmikuuta. Adolf von Seckendorff kieltäytyi tunnustamasta Viron itsenäisyysjulistusta ja valtiollisia instituutioita. Virolaiset olivat halunneet johtajaksi kenraalimajuri Andres Larkan.

Adolf von Seckendorffin esikunta sai tehtäväkseen 1. huhtikuuta 1918 suunnitella osasto Brandensteinin tulon Suomeen Suomen kansanvaltuuskunnan joukkojen yhteyksien katkaisemiseksi Petrogradiin katkaisemalla ratayhteys Kouvolaan. Tämä onnistui joksikin ajaksi Uudenkylän rautatieaseman kohdalla.

Saksalaiset kenraalit
Saksalaiset aateliset
Viron historia
Vuonna 1857 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Pyhä Matteus ja enkeli

Pyhä Matteus ja enkeli oli Michelangelo Merisi da Caravaggion maalaus, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa pommisuojan tulipalossa.

Caravaggio teki maalauksen tilaustyönä roomalaisen kirkon San Luigi de Francesin Contarelli-kappeliin. Matteus-sarjan kolmas teos ei kuitenkaan saanut ranskalaiskirkon pappien hyväksyntää, ja se siirtyi Caravaggion suojelijalle Vincenzio Giustinianille, ja Caravaggio maalasi tilalle uuden Matteus-aiheisen taulun. 1800-luvulla alkuperäinen maalaus siirtyi Preussin kuninkaan haltuun. Se tuhoutui 1945 Berliinissä Kaiser-Friedrich-Museumin Gemäldegalerien tulipalossa, jossa tuhoutui yhteensä 400 teosta.

Taidemaalari Antero Kahila on maalannut Caravaggion maalauksesta rekonstruktion. Mustavalkoisten kuvien ja taustatutkimusten perusteella toteutettu rekonstruktio valmistui 2008, ja se oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon näyttelyssä, jossa oli mukana työhön liittyvää materiaalia.

Caravaggion teoksesta on mustavalkoisen valokuvan lisäksi runsaasti sanallista kuvausta, samoin hänen tekniikkaansa on tutkittu hyvin paljon. Tutkija Hans Posse on tehnyt Caravaggion väreistä tarkat kuvaukset.

Lähteet

Italialaiset maalaukset
Barokki
Caravaggion maalaukset
Sami Eerola

Sami Eerola (s. 19. elokuuta 1969) on tiettävästi Suomen pisin elossa oleva mies sekä näyttelijä ja entinen koripalloilija. Hänen pituutensa on 218 senttimetriä. Eerola asuu Tampereen Jankassa ja on ammatiltaan rakennusmies. 

Eerola edusti koripallon SM-sarjassa Uudenkaupungin Korihaita vuosina 1987–1990. Hän on yhdessä samanpituisen tanskalaisen Chris Christoffersenin kanssa kautta aikain pisin pelaaja koripallon SM-sarjassa.

Eerola on näytellyt Tampereen työväen teatterin näytelmässä The Addams Family, jossa hän esitti hovimestari Lurkkia. Eerolalla ei ollut näytelmässä juurikaan vuorosanoja.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sami Eerolan haastattelu Pirkanmaan Sanomissa 3.1.2008
 Sami Eerola Efter Nio -ohjelman vieraana 3.9.2018 (ennakkomainos Twitterissä)

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Tamara Karsavina

Tamara Platonovna Karsavina (; 9. maaliskuuta (J: 25. helmikuuta) 1885 Pietari, Venäjä – 26. toukokuuta 1978 Beackonsfield, Englanti) oli venäläinen balettitanssija. 

Karsavina opiskeli Pietarin Keisarillisessa balettikoulussa mm. Ceccettin, Christian Johnssonin ja Paul Gerdtin johdolla valmistuen vuonna 1902. Mariinski-teatterin ballerinana hän esiintyi muun muassa Gisellen ja Joutsenlammen Odette-Odillen rooleissa. Parhaiten hänet muistetaan Sergei Djagilevin venäläisen baletin Ballets russesin ballerinana sen alusta vuonna 1909 aina vuoteen 1922. Hän asettui myöhemmin Englantiin, missä oli mukana perustamassa kuuluisaa tanssikoulua, Royal Academy of Dancea vuonna 1920.

Katso myös 
 Kulkukoiran kellari
 Kulkukoira -kabareen (Brodiachaya Sobaka) Tamara Karsavinalle omistama julkaisu vuodelta 1914 , viitattu 23.3.2009

Lähteet
http://www.aha.ru/~vladmo/karsavina.html

Aiheesta muualla

Iltasanomat 19.3.2008: Mannerheimin naiset

Brittiläiset balettitanssijat
Venäläiset balettitanssijat
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Simo Riikonen

Simo Armas Riikonen (s. 3. tammikuuta 1949 Ulvila) on suomalainen ruiskutaidemaalari.

Simo Riikosta voidaan pitää yhtenä autotaidemaalauksen uranuurtajana. Hän on maalannut kuvia ajoneuvoihin 1970-luvulta lähtien, joskin ensimmäiset kokeilut ovat 1960-luvulta. Riikonen on maalannut yli tuhat erikoismaalattua ajoneuvoa ja muotokuvamaalausta. Riikosen työt ovat voittaneet paljon palkintoja eri puolilla Eurooppaa. Riikosen töistä on myös kirjoitettu runsaasti lehdissä ja hänestä on tehty tv-dokumentteja.

Maalaukset tehdään kynäruiskulla. Aiheet syntyvät yhteistyössä tilaajan kanssa. Ne liittyvät useimmiten auton omistajan ammattiin, harrastuksiin tai muihin mieltymyksiin. Riikonen on tehnyt retussiruiskulla myös muotokuvia muun muassa moottoriurheilijoista, kuten Markku Alén, Juha Kankkunen, Hannu Mikkola, Keke Rosberg ja Didier Auriol.

2010-luvun alussa Riikosella todettiin Parkinsonin tauti. Tauti aiheutti vapinan, joka lopulta esti maalaamisen kokonaan, ja Riikonen päätti maalarin uransa vuonna 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Simo Riikosen kotisivut
Kotitaidenäyttely

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Raúl García

Raúl García Escudero (s. 11. heinäkuuta 1986 Pamplona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Athletic Bilbaota. Hän siirtyi kesällä 2007 Atlético Madridiin 13 miljoonan euron siirtosummalla ja teki viisivuotisen sopimuksen. Aiemmin García on edustanut Osasunaa, jossa hän aloitti myös ammattilaisuransa. García on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

García pelasi ensimmäisen alle 21-vuotiaiden maaottelunsa Espanjan paidassa helmikuussa 2006 Puolaa vastaan. Kesällä 2009 Ruotsissa pelatuissa alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa hän toimi maansa joukkueen kapteenina. EM-karsinnassa García pelasi yhteensä kahdeksan ottelua, joissahän teki yhden maalin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Raúl Garcían tilastot LFP:n sivustolla

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Ruutulippu (televisio-ohjelma)

Ruutulippu  oli Suomen pitkäikäisin yhtäjaksoinen moottoriurheiluun keskittyvä televisio-ohjelma. Sitä tehtiin vuosina 1990–2007 eli 17 vuotta. Ruutulippu alkoi Kolmoskanavalla, mutta kanavauudistuksen vuoksi se siirtyi MTV3-kanavalle vuonna 1993. Vuoden 2001 alussa Ruutulippu siirtyi Yleisradion Yle TV2 -kanavalle, jossa nähtiin myös sen viimeinen jakso helmikuussa 2007. Ruutulippu henkilöityi vahvasti moottoriurheilutoimittaja Matti Kyllöseen, joka toimi myös ohjelman tuottajana.

Juontajat

 Olli Koivusalo
 Matti Kyllönen
 Satu Lehtonen
 Jukka Mildh
 Sanna Mönkkönen
 Minna Perovuo
 Marko Terva-aho (2004-2006)
 Satu Tuominen (o.s. Lehtonen) (1996-2000)
 Tomi Tuominen (2000)
 Erkki Vanhanen

Kuvaajat

 Kari Salminen (1990-2007)

Makasiiniohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
1990-luvun suomalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Absurdi teatteri

Absurdi teatteri on teatterin tyylilaji, joka rakentuu absurdeille tilanteille ja ilmentää absurdia maailmankuvaa.

Sana ”absurdi” viittaa musiikkiterminologisen käytön tavoin epäharmoniseen, ja absurdi teatteri onkin vakava teatterin muoto, ei naurettava tai älytön. Absurdin teatterin taustalla on metafyysinen tuska ja tyhjyys. Siihen vaikutti suuresti eksistentialistinen filosofia, joka pohtii ihmiselämän merkityksettömyyttä. Absurdi teatteri on nähty ihmisen olemassaolon todellisuuden kuvaajana toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa, jossa perinteiset arvot, uskomukset ja merkitykset ovat kadonneet.

Absurdi teatteri käsittelee usein viestinnän vaikeutta tai mahdottomuutta. Näytelmän tyypillinen muoto on kehä, eli näytelmä päättyy sinne missä alkoikin. Lineaarisesti etenevää aikaa, tilaa tai totutun kaltaista rakennetta absurdissa näytelmässä harvoin esiintyy.

Absurdi näytelmä ei kerro kenestäkään tietystä henkilöstä, vaan se kertoo kenestä tahansa. Roolihahmot ovat käsitteellisiä ja kuvaavat inhimillisyyden eri vivahteita. Hahmoja on melko vähän. Keskiössä on usein kaksi roolihenkilöä, jotka ovat toisistaan riippuvaisia ja täydentävät toisiaan. Roolihenkilöt näkevät usein paljon vaivaa sellaisten asioiden eteen, jotka eivät koskaan tapahdu tai onnistu. Usein henkilöt myös pysähtyvät näyttämölle. Näyttelijät esittävät hahmojaan tarkasti mutta eivät naturalistisesti.

Tyylillisesti absurdi teatteri hyödyntää klovneriaa, kielellisiä järjettömyyksiä sekä unia ja fantasioita. Valo- ja ääniefektejä käytetään säästeliäästi. Puheella on epätavallinen funktio, sillä kielen ei uskota pystyvän ilmaisemaan sellaista, mikä ei ollut ilmaistavissa. Absurdeissa näytelmissä esiintyykin tyhjänpäiväisiä keskusteluja, järjenvastaisia lauseita, näennäisen merkityksettömiä sana-assosiaatioita sekä leikkiä kielen rytmillä, mielleyhtymillä ja hiljaisuudella. Näytelmän henkilöt toimivat usein sanomisiaan vastaan, minkä avulla pyritään vähentämään kielen sisällöllisen merkityksen painoarvoa. Joskus dialogissa tärkeää on muoto ja rakenne, ei vain sanojen tarkoitus. Taukoja on paljon.

Absurdismi ei ollut tietoinen tai yhtenäinen liike, vaan temiä alkoi käyttää vasta vuonna 1961 teatterintutkija Martin Esslin viittaamaan 1940- ja 1960-lukujen välillä vaikuttaneisiin kirjailijoihin. Absurdin näytelmän tyyppiesimerkki on Samuel Beckettin näytelmä Huomenna hän tulee (1949). Toinen merkittävä tyylin edustaja on Eugène Ionesco. Esslinin mukaan tyylin keskeisiä kirjailijoita Beckettin ja Ionescon ohella ovat Arthur Adamov, Jean Genet ja Harold Pinter, ja muita siihen liittyviä nimiä ovat Tom Stoppard, Friedrich Dürrenmatt, Fernando Arrabal, Edward Albee ja Jean Tardieu.

Lähteet 

Absurdismi
Teatteri
Kristiina Lyytinen

Kristiina Maria Lyytinen (o.s. Häikiö, 11. elokuuta 1943 Helsinki – 9. heinäkuuta 2006 Juva) oli suomalainen dramaturgi, joka teki elämäntyönsä Helsingin Kaupunginteatterin dramaturgina (1969–1997) ja suomentajana.

Lyytinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion tyttölyseossa 1962 ja valmistui suomen kielen (filosofian) maisteriksi Helsingin yliopistosta 1968.

Lyytinen toimitti Viljo Kajavan muistelmat Aika rakastaa, aika laulaa, Runoilija muistelee (Otava 1990). Hän toimitti ja taittoi myös teatterin käsiohjelmia. Lyytinen kirjoitti Bo Carpelanin tekstin pohjalta näytelmän Kesäkuu 1981 ja suomensi muun muassa Ralf Långbackan Kohtaamisia Tšehovin kanssa 1987.

Lyytisen puoliso oli dosentti Eino Lyytinen, ja hänen poikansa toimittaja Jaakko Lyytinen. Lyytisen isä oli Juuso Häikiö ja veli Martti Häikiö.

Lähteet 
 Viikko-Savo muistokirjoitus Martti Häikiö, Kuopiolainen kulttuuriteini on poissa Html-versio

Suomalaiset dramaturgit
Suomentajat
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Martti Häikiö

Martti Johannes Häikiö (s. 1. lokakuuta 1949 Mikkeli) on dosentti ja historiantutkija. Hän on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi 5. joulukuuta 2008. 

Häikiö on ollut Uuden Suomen ja Kanava-lehden toimittaja ja vuodesta 1978 Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti. Hän on kirjoittanut useita yrityshistoriikkeja, muun muassa Alkon ja Nokian historiikit sekä Tampereen teknillisen yliopiston historiateoksen ja ollut Suomen kansallisbiografian tasavallan ajan päätoimittaja. Tammikuussa 2010 julkaistiin hänen kirjoittamansa kaksiosaisen V. A. Koskenniemen elämäkerta. Häikiön vuonna 2017 julkaisema P. E. Svinhufvud -elämäkerta Suomen leijona on saanut Veli-Pekka Leppäseltä kovaa kritiikkiä: Häikiö lupaa "välttää arvoarvostelmia ja kuvata tapahtumia sellaisina kuin ne olivat", mihin Leppänen huomauttaa: "Historiankirjoitus koostuu arvovalinnoista ja tulkinnoista – eikä tämäkään teos ole poikkeus" ja osoittaa useita kohtia, joissa tämä hänen mukaansa ilmenee. 

Häikiö toimi Helsingin kokoomuksen puheenjohtajana 2004–2009. Vuosina 1986–1988 Häikiö oli Suomalaisuuden liiton puheenjohtaja. Liiton kunniajäsenyyden hän sai vuonna 1996. Vuoden 2011 alussa Häikiö aloitti Paasikivi-seuran puheenjohtajana.

Martti Häikiön isä on Juuso Häikiö ja sisar dramaturgi Kristiina Lyytinen. Häikiön puoliso on filosofian lisensiaatti Tytti Varmavuo-Häikiö (2000–). Edellisestä avioliitosta (1969–2000) valtiotieteen maisteri Kristiina Häikiö, o.s. Erholan kanssa hänellä on kolme poikaa.

Häikiö on kirjoittanut lääkeyhtiö Orionin 90-vuotishistoriikin. Se kuitenkin hyllytettiin ja sitä luvattiin käyttää tulevan satavuotishistoriikin yhteydessä. Orionin silloinen pääjohtaja Jukka Viinanen on kiistänyt, että syynä olisi teoksen mahdollisesti kiusallinen sisältö mutta todennut että voi olla "viisasta, että otetaan pientä aikaperspektiiviä erilaisiin tapahtumiin". Juha Seppälä on tuonut esille seikkoja, jotka ovat kuitenkin saattaneet vaikuttaa käsikirjoituksen hyllyttämiseen, esimerkiksi yhtiön jakautumisen lääkeyhtiöksi ja tukkuyhtiöksi tai osakesarjojen yhdistämispyrkimykset. Satavuotishistoriikin Hyvinvointia rakentamassa – Orionin vuosisata (2017) lähteissä Häikiön teosta ei kuitenkaan mainita.

Palkinnot ja tunnustukset 
Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto, 2008
 Jenny ja Antti Wihurin rahaston 30 000 euron kunniapalkinto, 2011

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Hyöty ja tiede: Tampereen teknillisen yliopiston historia 1965–2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2015 ISBN 978-952-222-631-0
 Suomen leijona: Svinhufvud itsenäisyysmiehenä, Docendo, 2017 ISBN 978-952-291-339-5

Lähteet 
 Martti Häikiön kotisivu

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Seppo Häkkinen

Seppo Auvo Antero Häkkinen (s. 2. kesäkuuta 1958 Kuopio) on Mikkelin hiippakunnan piispa helmikuusta 2009 lähtien. 
Aiemmin Häkkinen työskenteli Kirkkohallituksen toiminnallisen osaston johtajana 2002–2009, Heinolan maaseurakunnan kappalaisena 1987–2001 ja Imatran seurakunnan virallisena apulaisena 1983–1987. 

Koulutukseltaan Häkkinen on teologian tohtori. Hänen vuonna 2010 hyväksytty väitöskirjansa Ihanne ja todellisuus käsitteli kirkon jäsenyyteen sitoutumista ja kirkosta eroamista.

Häkkisen perheeseen kuuluvat vaimo Maria sekä neljä lasta.

Julkaisut

Aiheesta muualla 
 Seppo Häkkinen - arkkipiispanvaalin ehdokas Henkilökohtaiset sivut, päivitys lopetettu
 Mikkelin hiippakunnan piispan viralliset sivut

Lähteet 

Mikkelin piispat
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Mäntyankeroinen

Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus) on sukkulamatoihin kuuluva ankeroislaji. Se elää havupuissa ja voi sopivissa olosuhteissa lopulta tappaa puut. Mäntyankeroinen on kasvinterveyden suojelemisesta annetun lain mukaan luokiteltu Suomessa vaaralliseksi kasvintuhoojaksi, jonka esiintymistä epäiltäessä on viipymättä otettava yhteyttä Ruokavirastoon.

Mäntyankeroinen on läpikuultava pieni mato, joka on aikuisenakin alle millimetrin pituinen. Se voi elää puussa vuosikausia, mutta puusta toiseen siirtyäkseen se tarvitsee siirtäjähyönteisen. Tällaisina kuljettajina voivat toimia esimerkiksi Monochamus-suvun tukkijäärät: suutari (Monochamus sutor) ja ranskanräätäli (Monochamus galloprovincialis).

Mäntyankeroisia tavataan Pohjois-Amerikassa, Aasiassa ja Portugalissa. Syyskuussa 2008 myös Suomessa poltettiin portugalilaisia pakkauslaatikoita mäntyankeroisien vuoksi. EU:n komissio on julistanut Portugalin saastuneeksi alueeksi ja maan havupuunvientiä on rajoitettu.

Jos olosuhteet ovat hyvät, mäntyankeroisen määrä voi kasvaa kymmentuhatkertaiseksi parissa viikossa. Mäntyankeroisen vaivaavat männyt kuolevat nopeasti. Niiden pihkaneritys tyrehtyy ja latvus muuttuu punaruskeaksi, kun neulaset kuolevat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
Vieraslajit: Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
Valmiussuunnitelma mäntyankeroisen varalle (2011)
Usein kysyttyä mäntyankeroisesta 
EPPO Data Sheets on Quarantine Pests Bursaphelenchus xylophilus
Europe-aliens.org: Bursaphelenchus xylophilus  (pdf) 
UniProt, Taxonomy: Bursaphelenchus xylophilus 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bursaphelenchus xylophilus (pine wilt nematode) 

Sukkulamadot
Tuholaiset
Pro Estonia

Pro Estonia on suomalainen ja suomenkielinen aikakauslehti, joka on perustettu vuonna 1989. Lehti ilmestyy nykyisin neljä kertaa vuodessa, painos on keskimäärin 3 000 kpl. Lehti kertoo muun muassa Viron kulttuurista, historiasta, matkailusta ja taloudesta.

Yhteistyökumppaneita ovat Suomalais-Eestiläinen kauppayhdistys ry., Suomen Viro-yhdistysten liitto ja Tuglas-seura. 

Pro Estonian ja sen verkkolehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 1997 alkaen Matti Niiranen. Hän on myös lehden kustantaja.

Helmikuussa 2009 Pro Estonian paperipainoksen ilmestyminen päätettiin keskeyttää toistaiseksi. Kustannus Pro Estonia Oy ilmoitti samalla keskittyvänsä vuonna 2000 perustetun Pro Estonian verkkolehden kehittämiseen.

Aiheesta muualla 

 Pro Estonian verkkolehti

Suomalaiset talouslehdet
Suomalaiset kulttuurilehdet
Suomalaiset verkkolehdet
Allomyrina

Allomyrina tai Trypoxylus on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.

Lajeja 
 Allomyrina davidis
 Allomyrina dichotoma dichotoma
 Allomyrina dichotoma inchachina
 Allomyrina dichotoma politus
 Allomyrina dichotoma septentrionalis
 Allomyrina dichotoma tsunobosonis
 Allomyrina dichotoma takarai
 Allomyrina pfeifferi

Aiheesta muualla
 Allomyrina dichotomus politus -kuvia, InsectaCulture.com (englanniksi)
 Allomyrina dichotomus tsunobosonus -kuvia, InsectaCulture.com (englanniksi)
 Allomyrina pfeifferi -kuvia, InsectaCulture.com (englanniksi)

Lehtisarviset
The Anna Nicole Show

The Anna Nicole Show oli Anna Nicole Smithin elämään perustunut yhdysvaltalainen tosi-TV-sarja. Se näytettiin ensi kertaa 4. elokuuta 2002 ja lopetettiin vuonna 2004. Smithin itsensä lisäksi sarjassa esiintyi muiden muassa hänen poikansa Daniel Wayne Smith.

Jaksot esitti E! Entertainment. Suomessa sarja tuli Neloselta.

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
E!:n televisio-ohjelmat
Verta käsissämme

Verta käsissämme on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu Mika Waltarin pienoisromaaniin Ei koskaan huomispäivää. Sensuuri kielsi elokuvan esittämisen sen alkuperäisessä muodossa. Perusteluna oli rikosten esitteleminen niitä tuomitsematta. Uusi Suomi -lehden uutisen mukaan  "Ulkopolitiikalla ei elokuvan kieltämisessä ollut minkäänlaista osaa."

Elokuva on kolmiodraama, jonka henkilöinä ovat sotavankeudesta palannut upseeri, tämän rintamatoveri ja tämän vaimo.

Lähteet 

Mika Waltarin teoksiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1958 suomalaiset elokuvat
William Markuksen ohjaamat elokuvat
Elena Fanchini

Elena Fanchini (s. 30. huhtikuuta 1985 Lovere, Italia) on italialainen alppihiihtäjä, joka on parhaimmillaan vauhtilajeissa.

Fanchini saavutti hopeaa Santa Caterinan MM-kisojen 2005 syöksylaskussa Janica Kostelicin jälkeen. Samana vuonna hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa Bardonecchiassa hopeaa syöksylaskussa ja pronssía supersuurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli supersuurpujottelussa neljästoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja alppiyhdistetyssä 15:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 syöksylaskussa 12:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli syöksylaskussa 14:s.

Fanchini on urallaan voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua, syöksylaskut Lake Louisessa joulukuussa 2005 sekä Cortina d’Ampezzossa tammikuussa 2015. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui kolmanneksi Beaver Creekin sekä Lake Louisen syöksylaskussa. Syöksylaskun maailmancupissa hän oli viides kaudella 2014–2015. Syöksylaskun Italian mestaruuden hän on voittanut vuosina 2005, 2007, 2010, 2011 ja 2012.

Myös Elena Fanchinin sisaret Nadia ja Sabrina ovat alppihiihtäjiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Fanchinien virallinen sivusto 

Italialaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Hoffrén

Hoffrén (Ruotsissa myös Hofrén) on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
 Anu Hoffrén, (s. 1986), suomalainen jalkapalloilija
 Elina Hoffrén, (1927–2020), suomalainen näyttelijä
 Lennart Hoffrén (1919–1976), suomalainen kirjailija
 Pietari Hoffrén (1755–1820), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies
 Taito Hoffrén (s. 1974), suomalainen laulaja
 Tommi Hoffren, suomalainen kitaristi
 Veikko Hoffrén (1931–1988), suomalainen moukarinheittäjä
 Viljo Hoffrén (1930–2001), suomalainen kirjailija.

Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Hóffrén:
 Eero Hiekkala (e. Hoffrén, 1893–1942) Savon Sanomien päätoimittaja
 Elsa Soini (e. Hoffrén, 1893–1952), suomalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja
 Lassi Hiekkala (vuoteen 1907 Hoffrén, 1888–1951), suomalainen toimittaja ja kansanedustaja
 Wilho Soini (e. Hoffrén, 1854–1934), suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja
 Yrjö Soini (e. Hoffrén, 1896–1975), suomalainen kirjailija.
Viisi oppia

Viisi oppia muodostavat kiinalaisessa kulttuurissa ammattiryhmän, joka perustuu kiinalaisen kosmologian periaatteisiin. Viisi oppia ovat shan (山 shān, vuori), yi (醫 yī, lääkintä), ming (命 mìng, kohtalo), bu (卜 bǔ, ennustaminen) ja xiang (相 xiāng, ulkonäkö).

Shan kattaa henkisen opiskelun ja harjoitukset. Ennen vanhaan ihmiset ryhtyivät vuorilla asuviksi erakoiksi harjoitellakseen yksin, eristyksissä ulkomaailmasta.

Ensimmäisessä vaiheessa opiskellaan yleensä daolaisten kirjoja (esimerkiksi Laozi ja Zhuangzi). Seuraavan askelen muodostavat fyysiset ja hengitysharjoitukset (qigong, wushu). Kolmas vaihe on talismaanien laatiminen, pyhien sanojen (mantrojen) ja tekstien lausuminen sekä pitkäikäisyyttä tuovien alkemististen pillereiden käyttö.

Yi on lääketieteellisten menetelmien harjoitus. Siihen sisältyy yrttien, moksibustion ja akupunktion käyttö.

Ming on henkilön syntymäaikaan perustuva kohtalon tutkiminen. Siihen sisältyy viiden tähden astrologia, qizheng siyu, ziping bazi (4 pilarin astrologia) ja ziweidoushu.

Bu tarkoittaa kommunikointia taivaan kanssa, jotta saataisiin kuva tulevaisuuden tapahtumista.  Tärkeimmät ennusmenetelmät ovat yijing, meihua, najia yigua sekä kolme oppisuuntaa.  Yksi fengshuin esimuoto oli buzhai - talon arviointi ennustamalla.

Xiang käsittää kasvojen lukemisen, käsien lukemisen, luiden tunnustelun, fengshuin ja astronomian.

Kaikki viisi oppia liittyvät toisiinsa. Yleensä ihminen erikoistuu yhteen niistä, mutta hänen oletetaan hallitsevan ainakin alkeita muista.

Kun länsimainen tieteellinen näkemys haastoi perinteisen kiinalaisen maailmankatsomuksen, kiinalaiset pyrkivät määrittelemään viiden opin edustamien käytäntöjen kokonaisuutta tavalla, joka luonnehtii sekä niiden keskeistä ajatusta että tapaa, jolla ne eroavat länsimaisesta aineeseen keskittyvästä tutkimuksesta ja käytännöstä.  1900-luvulla luotiin termi "elämän oppi".  2000-luvulla jotkut kiinalaiset ovat alkaneet käyttää termiä "qiologia" eli oppi qistä.  Tällöin viisi oppia jaetaan kolmeen ryhmään kiinalaisen kolmen aarteen (sancai) mukaan:
Taivas kattaa mingin ja bun.
Maa kattaa xiangin
Ihminen käyttää shaniä ja yitä.

Lähteet 

Kiinalainen kosmologia
Perinteinen kiinalainen lääkintä
Kiinalaiset ennusmenetelmät
Meditaatio
Taolaisuus
Suomalaiset historiapäivät

Suomalaiset historianpäivät on Lahdessa vuosittain toistuva historianluentotapahtuma, jossa käsitellään istorian aiheita eri näkökulmista. Ensimmäisen kerran päivät järjestettiin vuonna 2000. Suomalaisilla historianpäivillä on julkaistu vuodesta 2003 Vuoden historiateoksen voittaja.  

Suomalaisilla historiapäivillä ovat luennoineet muun muassa Max Jakobson, Matti Klinge, Jussi T. Lappalainen, Harri Holkeri, Mauno Koivisto, Mart Laar,  Panu Rajala, Päiviö Tommila, Martti Turtola, Seppo Zetterberg,  Henrik Meinander,  Heikki Talvitie, Laura Kolbe, Heleena Savela, Päivi Lipponen,  Markku Kuisma,Timo Soikkanen,Hannu Soikkanen, Jussi Pakkasvirta, Hannu Juusola, Jaakko Hämeen-Anttila, Jussi Nuorteva,  Kustaa H. J. Vilkunan, Seikko Eskola,  Erkki Tuomioja, Pekka Visuri, Jarmo Virmavirta, Seppo Zetterberg, Jyrki Vesikansa, Laura Kolbe,  Tapio Bergholm, Henrika Tandefelt, Seppo Hentilä, Risto Alapuro, Pertti Haapala,  Martti Häikiö, Jukka Tarkka, Juhani Suomi, Lasse Lehtinen, Hannu Rautkallio, Juhana Aunesluoma, Markku Jokisipilä, Simo Heininen ja Kimmo Rentola.

Tapahtuma  järjestettiin aluksi Asikkalassa Johan Richard Danielson-Kalmarin Suviniemi-huvilalla, tilaisuudet on pääasiassa järjetetty Lahden keskustassa oppimiskeskus Fellmanniassa. Vuoden 2009 historianpäivät aloitettiin Vääksyn seurakuntakeskuksessa. Vuodesta 2011 ne on järjestetty Lahden Sibeliustalossa.

Historiapäivien ajankohtia

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomalaiset historiapäivät -verkkosivusto
Suomalaiset historiapäivät 2000-2011  

Lahden tapahtumat
Yleisöluennot
Valkosalava

Valkosalava eli valkopaju (Salix alba) on pajulaji, joka esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa ja Aasian länsi- ja keskiosissa. Siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön useita lajikkeita.

Kuvaus 
Valkosalava on kesävihanta, pitkä- ja vahvarunkoinen puu, jonka latvus on leveän kartiomainen. Lehtilapa on 4–9 cm pitkä, muodoltaan tasasoukan suikea ja ehyt- tai nystylaitainen. Lehdet ovat nuorina molemmin puolin karvaisia, myöhemmin päältä kaljuja. Hopeasalavalla lehdet ovat myöhemminkin päältä hopeanharmaan karvoituksen peitossa. Valkosalava kukkii lehtien puhjettua. Kukinto on 2–5 cm pitkä, lähes haaran myötäinen norkko.

Lajikkeita ja risteymiä 
 Salix alba 'Caerulea' (Salix alba var. caerulea)
 Salix alba var. sericea 'Sibirica' ("Argentea", "Sericea") – hopeasalava eli hopeapaju
 Salix alba 'Vitellina' (Salix alba var. vitellina) – keltasalava
 Salix alba 'Vitellina Tristis' – riippakeltasalava
 Salix × ehrhartiana (alba × pentandra Sm.) – puistohalava, valkosalavan ja halavan risteymä
 Salix × rubens (alba × fragilis Schrank) – kujasalava, valkosalavan ja salavan risteymä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Valkosalava (Salix alba)
 Den virtuella floran: Vitpil (Salix alba) 
 ITIS: Salix alba 
 United States Department of Agriculture (USDA): Salix alba 
 Flora of China: Salix alba 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Salix alba 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Salix alba (white willow) 

Pajut
Puolustusvoimien Kuvakeskus

Puolustusvoimien Kuvakeskus (PvKuvaK) on Suomen puolustusvoimien yksikkö, joka vastaa puolustusvoimien valo- ja videokuvaustoiminnasta.  Kuvakeskus valokuvaa puolustusvoimien toimintaa, välineistöä ja henkilöstöä. Se myös valmistaa valokuvia, ylläpitää valokuva- ja videoarkistoa sekä antaa puolustusvoimien yksiköille teknistä tukea  valokuvausalaa koskevissa asioissa.

Keskus sulautui Maanpuolustuskorkeakoulun täydennyskoulutus- ja kehittämiskeskukseen (TKKK) vuonna 2006.

Keskus tuottaa myös puolustusvoimille oppi- ja tiedotusmateriaalia sekä mm. opetuselokuvia.

Sen toiminnot sijaitsevat Tuusulassa Tuusulan Rantatien varrella ns. Taistelukoulun kampuksella sekä Helsingin Pasilassa.

Keskuksen pitkäaikainen johtaja on ollut mm. kapteeni (myöh. evl) Jyri Paulaharju. Vuonna 2006 johtajana aloitti eversti (Antti) Tapio Myyryläinen.

Suurelle yleisölle kuvakeskus on tuttu  tasavallan presidenttien virallisien valokuvien ottajana.

Keskuksen ottamat kuvat tunnistaa merkinnöisä Kuva: SA-kuva tai Kuva: Puolustusvoimien Kuvakeskus.

Aiheesta muualla
 
 SA-kuva.fi

Suomen puolustusvoimat
Maanpuolustuskorkeakoulu
Tuusula
Vamma

Vamma voi tarkoittaa:

elämänlaatua rajoittavaa pysyvää vammaisuutta
fyysistä traumaa

Seulonnan keskeiset artikkelit
Silver Side Up

Silver Side Up on Nickelback yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 2001.

Kappaleet

Kokoonpano
Chad Kroeger - laulu, kitara 
Ryan Peake - kitara, taustalaulu 
Mike Kroeger - basso 
Daniel Adair - rummut, taustalaulu

Arviot 
 Allmusic:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Silver Side Up discogs.com -sivustolla

Vuoden 2001 albumit
Nickelbackin albumit