joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ketveleen kanava

Ketveleen kanava on Rantasalmella sijaitseva kanava, joka valmistui 1997. Kanava yhdistää Haukiveden Raudanveteen. Kanava on 250 metriä pitkä ja siinä on yksi itsepalvelusulku jonka pituus on 25,0 metriä, leveys 5,0 metriä ja syväys 1,6 metriä.  Sulan putouskorkeus on vain 0,1 metriä joten sulkuportteja voidaan pitää usein avoinna.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rantasalmen kunnan sivut 

Suomen kanavat
Iisalmen reitin valuma-alue
Haukivesi
Rantasalmen liikenne
Rantasalmen rakennukset ja rakennelmat
Terhi 10

Terhi 10 (1969-1977) on 10-hevosvoimainen yksisuksinen kaksitelainen kaksitahtinen (Husqvarna 150 cc tai Valmet 160 cc) moottorikelkka, joka on ikänsä ja pienen valmistusmäärän takia harvinainen. Sitä valmistettiin kaikkiaan 100 kelkkaa. Terhi-moottorikelkan suunnittelutyö annettiin 1969 Oulun yliopistolle, jossa valmistettiin prototyyppi. Valmistus tapahtui Valmetin Jyskän tehtaalla vuosina 1972–1974 ja Velsan tehtaalla 1974–1977. Myynti ja markkinointi oli annettu  Korpivaara Oy:lle

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Moottorikelkkamuseon Terhi 10 kelkat.
Youtube: Tekniikkakatsaus Terhi 10.

Moottorikelkat
Vladimir Šmeljov

Vladimir Konstantinovitš Šmeljov (; s. 31. elokuuta 1946 Magadan) on Neuvostoliittoa edustanut nykyaikainen viisiottelija. Hän kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja jäi yksilökilpailussa viidennelle sijalle, mutta kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen.

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset nykyaikaiset viisiottelijat
Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen aluelennonjohto

Suomen aluelennonjohto (ATCC Finland ACC) johtaa ja koordinoi Suomen ylilentoja, lentoja Suomesta ulkomaille ja ulkomailta Suomeen sekä lentoliikennettä Suomen eri lentoasemien välillä. Helsinki-Vantaan lentoasemalla sijaitseva Suomen aluelennonjohto hoitaa koko Suomen lentotiedotusaluetta, johon kuuluu kolmetoista ilmatilasektoria: A, B, C, D, E, F, H, J, K, L, M, N ja V. Kirjaimia I, O, P, Q, R, S, T tai U ei käytetä.

Suomen lentotiedotusalue on nimeltään Finland FIR () eli EFIN.

Suomen lentoasemien ja -paikkojen ilmatilasektorit 

Lennonvarmistuskeskuksessa toimii myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (, lyh. RCC).

Nykytila 
Suomen aluelennonjohto käsittelee noin 270 000 lentoa vuodessa, joista noin 33 000 on ylilentoja.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Air Navigation Services Finland: Lennonvarmistus Suomessa 
 YLE - Aluelennonjohto siirtymässä Tampereelta Helsinki-Vantaalle

Suomen ilmailu
Olkahinen
Reborn…

Reborn… on puolalaisen death metal -yhtye Damnationin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1995.

Kappaleet

Kokoonpano
 Les – laulu, kitara, basso
 Bart – kitara
 Varien – rummut

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1995 albumit
Vuoden 1995 esikoisalbumit
Damnationin albumit
Owen

Owen voi tarkoittaa seuraavia:

 Owen, miehen etunimi
 Owen, Ouen, pyhimys
 Owen-konepistooli, australialainen konepistooli
 Owen, seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Arthur Owen (1915–2000), brittiläinen Formula 1 -kuljettaja
 Beverley Owen (1937–2019), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Bill Owen (1914–1999), englantilainen näyttelijä
 Chris Owen (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Clive Owen (s. 1964), englantilainen näyttelijä
 Cris Owen (s. 1960), ruotsalainen muusikko
 David Owen (s. 1938), brittiläinen poliitikko
 John Owen (1827–1901), englantilainen pappi ja shakinpelaaja
 Kai Owen (s. 1975), walesilainen näyttelijä
 Ken Owen (s. 1970), englantilainen rumpali
 Laurence Owen (1944–1961), yhdysvaltalainen taitoluistelija
 Mark Owen (s. 1972), brittiläinen popmuusikko
 Michael Owen (s. 1979), englantilainen jalkapalloilija
 Michael Owen, muutaman australialaisen kirjailijan yhteinen nimimerkki
 Richard Owen (1804–1892), brittiläinen eläintieteilijä, anatomi ja paleontologi
 Robert Owen (1771–1858), brittiläinen sosiaalipolitiikan ja osuustoiminnan uranuurtaja
 Wilfred Owen (1893–1918), brittiläinen runoilija.
Sisu-à-go-go

Sisu-à-go-go on suomalaisen Olli Heikkilän orkesterin studioalbumi vuodelta 1974. Se ilmestyi Scandia-levymerkillä (SLP 611). Albumin kappaleet ovat perinteisiä suomalaisia iskelmiä ja kansanlauluja, jotka Olli Heikkilä on sovittanut minuutin parin mittaisiksi poptyylisiksi instrumentaaliesityksiksi.

Kansitaiteen ja sovitusten samankaltaisuuden perusteella albumi on ilmeisesti jatkoa Jaakko Salon Scandialle levyttämille instrumentaalialbumeille Koskis-à-go-go (1970) ja Sauna-à-go-go (1972). Levykannen kuvassa on järvimaisemaa halkova tie, jolla tiukkoihin shortseihin pukeutunut tyttö liftaa Sisu-merkkiseen rekka-autoon. Takakannen alalaidassa on teksti Sisu trucks are of Finnish first-rate quality. Takakannessa on myös Tim Andrewsin allekirjoittama englanninkielinen kansiteksti, jossa selvitetään suomalaista sisu-käsitettä. Siinäkin viitataan Sisu-kuorma-autoihin.

Sarjan muiden albumien tapaan tämänkään kansitiedoissa ei mainita levyllä esiintyviä muusikoita.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Lähteet

Vuoden 1974 albumit
Suomalaiset albumit
Power Balance

Power Balance oli yhdysvaltalainen urheilurannekkeita valmistanut yhtiö. Sen perustivat veljekset Josh Rodarmel ja Troy Rodarmel vuonna 2007. Tuote koostui muovirannekkeesta, johon oli kiinnitetty tinasta valmistettu hologrammi. Yhtiö väitti rannekkeen tuottavan käyttäjälleen enemmän voimaa, joustavuutta ja tasapainoa. Sitä mainostivat kansainväliset urheilutähdet kuten Rubens Barrichello ja Shaquille O'Neal sekä suomalainen jääkiekkotähti Teemu Selänne. Urheilukanava ESPN:n mukaan yhtiö myi ranneketta arvionsa mukaan yli sadan miljoonan euron arvosta vuonna 2010.

Skepsis ry myönsi vuoden 2010 Huuhaa-palkinnon ranneketta maahan tuovalle Pryme Sports Oy:lle ja erikoismaininnan S-ryhmälle tuotteen markkinoinnista asiakaslehdessään ja Internet-sivuillaan. Yhdistyksen mukaan rannekkeeseen sijoitettu tinapaperi on vaaraton, mutta koko tuote on hyödytön ja sitä markkinoidaan valheellisilla väittämillä. Samaten kritisoidaan tieteelle täysin tuntemattomia käsitteitä kuten ”sähkömagneettinen taajuus”, jonka väitetään tallentuvan rannekkeen hologrammiin. Lisäksi yhdistys pitää väitettä tasapainon lisääntymisestä outona, sillä ihmisen tasapainoaistielimet sijaitsevat korvassa. 

Power Balance -yhtiö myönsi Australiassa, etteivät väitteet rannekkeen väitetyistä tasapaino-ominaisuuksista pidä paikkaansa. Yhtiö lupasi australialaisille asiakkailleen rahansa takaisin, mikäli kokevat tulleensa huijatuiksi.

Yhtiö meni konkurssiin syksyllä 2011.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset yritykset
Näennäistiede
Paini kesäolympialaisissa 1952 – vapaapainin 79 kg

Vapaapainin sarjaan 79 kg osallistui 17 painijaa, jokaisen edustaessa eri maata. Kilpailut käytiin 20.-23. heinäkuuta.

1.kierros

Belgian Everaerts jätti leikin kesken 1.kierroksen jälkeen.

2.kierros

3.kierros

4.kierros

5.kierros

Mitaliottelut

Lopullinen järjestys

Lähteet
 http://www.olympic.neostrada.pl/ols/1952HELnr5.pdf
 http://www.sports-reference.com/olympics/summer/1952/WRE/mens-middleweight-freestyle.html 

Paini kesäolympialaisissa 1952
Haiskiaismaiset

Haiskiaismaiset (Staphylinoidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.

Yläheimoon kuuluu lukuisia heimoja, joiden joukkoon kuuluu ulkonäöllisesti varsin erilaisia kuoriaisia. Tämän vuoksi yläheimoa on melko vaikea rajoittaa helppojen ja kaikille yhteisten tuntomerkkien perusteella. Ryhmän kuoriaisten tuntosarvet ovat yleensä nuijamaiset, mutta myös täysin rihmamaisiakin tuntosarvia esiintyy eräissä ryhmän heimoissa. Myös elintavat vaihtelevat suuresti jopa yksittäisten heimojen sisällä.

Taksonomia 
 Viiruhaiskiaiset (Agyrtidae), C.G. Thomson, 1859
 Kääpiövesiäiset (Hydraenidae), Mulsant, 1844
 Sienipallokkaat (Leiodidae), Fleming, 1821 = Anisotomidae
 Platypsyllinae, Ritsema, 1869 or Leptinidae
 Kääpiökuoriaiset (Ptiliidae), Erichson, 1845
 Cephaloplectinae tai Limulodidae, Sharp, 1883
 Scydmaenidae, Leach, 1815
 Raatokuoriaiset, ent. nimi: haiskiaiset (Silphidae), Latreille, 1807
 Lyhytsiipiset (Staphylinidae), Latreille, 1802
 Scaphidiinae tai Scaphidiidae, Latreille, 1807
 Valelyhytsiipiset (Pselaphinae tai Pselaphidae), Latreille, 1802

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Haiskiaismaiset (Staphylinoidea)
ITIS: Staphylinoidea 

Erilaisruokaiset
Itä-Saksan tiedustelupalvelu

Itä-Saksan tiedustelupalvelu (, HVA) oli vuosina 1955–1990 toiminut entisen Itä-Saksan ulkomaantiedustelupalvelu ja osa Itä-Saksan turvallisuusministeriötä (Stasi).

Saksan tiedusteluorganisaatiot
Stasi
WOW64

WOW64 (Windows On Windows 64-bit) on Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän 64-bittisissä versioissa oleva emulaattori, jolla 32-bittisiä ohjelmia voidaan edelleen suorittaa. Ohjelma toimii rajapintana 32-bittisen ja Ntdll.dll kirjaston ja käyttöjärjestelmän ytimen välillä kaapaten järjestelmäkutsut.

WOW64 koostuu seuraavista komponenteista:
 Wow64.dll toteuttaa emulaation ytimen ja liitäntäkohdat Ntoskrnl.exe-toiminnoille
 Wow64win.dll liitäntäkohdat Win32k.sys toiminnoille
 (x86) Wow64Cpu.dll x86-tuki ohjelmien ajamiseen x86-64-suorittimella
 (Itanium) IA32Exec.bin ja Wowia32x.dll
 (ARM64) xtajit.dll ja wowarmw.dll

Käynnistysvaiheessa Wow64.dll lataa x86-version Ntdll.dll:stä ja alustaa sen, joka lataa tarvittavat 32-bittiset kirjastot. Jotkin kirjastoista ovat muokattuja versioita ja toimivat eri tavalla koska jakavat muistia 64-bittisten komponenttien kanssa. 32-bittisten ohjelmien tapaa kutsua ytimen järjestelmäkutsuja on muokattu, jolloin suoritin vaihdetaan 64-bittiseen moodiin ja takaisin järjestelmäkutsun jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Running 32-bit Applications 

Microsoft Windows
Yhteensopivuuskerrokset
Aavikkoilmasto

Aavikkoilmasto (aridi ilmasto) on aavikoilla vallitseva kuiva, mantereinen ilmasto. Sitä luonnehtivat muun muassa alhainen sademäärä, voimakkaat lämpötilan vaihtelut, vähäinen pilvisyys ja pieni ilman kosteus. 

Aridin ilmaston määrittelyperusteena on, että siinä haihdunta on suurempi kuin sadanta. Sen vastakohtana on humidi ilmasto, jossa sadanta on suurempi kuin haihdunta, ja vettä jää yli muodostamaan valumaa. 

Aavikkoilmasto on aridi ilmasto, joka ei ole napa-alueen kylmä arktisen aavikon ilmasto. Köppenin luokitus sille on BWh, BWk, BWn. Kuumat trooppiset ja subtrooppiset aavikot ovat luokassa BWh. Näitä ovat muun muassa Sahara, Kalahari ja Australian aavikot. Lauhkean alueen "kylmiä" aavikoita BWk ovat muun muassa Taklamakan, Gobi ja Suuren altaan aavikko.

Kuumassa aridissa ilmastossa valumaa ei yleensä lopulta muodostu, vaan joet kuivuvat aavikolle saavuttamatta merta kuten Okavangon suistossa Afrikassa tai laskevat umpijärviin jotka toimivat sisäisten valuma-alueiden keskuksina, joista vesi poistuu haihtumalla. Mereen kuuman aridin alueen joki voi laskea vain jos aridin alueen halki virtaava joki alkaa humidilta alueelta eikä kaikki vesi ehdi haihtua ennen merta tai joen ulottumista uudelleen humidille alueelle niin kuin on Nigerin ja Niilin tapauksessa Afrikassa.

Aavikot
Ilmasto
Ihmisen jälkeen

Ihmisen jälkeen: Tulevaisuuden eläinkunta (engl. After Man: A Zoology of the Future) on Dougal Dixonin vuonna 1981 julkaistu teos. Sen on suomentanut Ilona Sevelius. Esipuheen on kirjoittanut Desmond Morris. Teoksessa esitetään teoriaa, millainen maailmasta tulee ajan myötä.

Kirjassa Dixon olettaa, että Eurooppa ja Afrikka lähenevät lopulta toisiaan ja Välimeri katoaa. Myös Aasia ja Pohjois-Amerikka törmäävät toisiinsa. Kirjassa Etelä-Amerikka irtaantuu Väli-Amerikasta. Australian ja Etelä-Aasian törmäyksessä syntyy aivan uusi vuorijono. Myös uusia saaria syntyy, kun osa Itä-Afrikkaa irtoaa ja muodostaa uuden Lemurian saaren, sekä tulivuoren purkauksissa syntyy uusia saaria kuten Bacaus ja Batavia.

Aiheesta muualla
 Johannes Blom, Tulevaisuuden eläinkunta Yle 25.12.2021
Risingshadow.net: Ihmisen jälkeen: Tulevaisuuden eläinkunta

Kirjat evoluutiosta
Vuoden 1981 kirjat
Imatra Big Band

Imatra Big Band on imatralainen big band -orkesteri. Orkesteri on ollut koossa vuodesta 1973 ja vieläkin mukana on alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluneita muusikoita. Orkesteri toimi aluksi Imatran Muusikot ry:n alaisuudessa, mutta vuodesta 1983 lähtien orkesteria on ylläpitänyt oma yhdistys, Imatra Big Band ry.

Orkesterin kapellimestareina ovat toimineet Hannu Sopanen 1973-2004 ja Antti Rissanen 2004-edelleen.

Imatra Big Band Festival 

Imatran big band -soittokursseja pidettiin vuodesta 1975 alkaen joka kesä Imatra-viikolla, ja ne huipentuivat viikon lopussa tapahtuneeseen big band -konserttiin. Näistä kursseista ja konserteista kehittyi Imatran ensimmäinen big band -festivaali 1983. Alkuperäisen idean esitti Aarno Raninen 1976. Imatra Big Band Festival ry perustettiin 1989. Kesäkurssin järjestävät nykyisin yhteistyössä IBBF ry ja Suomen Big Band -yhdistys. Imatra Big Band -festivaali järjestettiin viimeisen kerran vuonna 2014. Kesäkurssi jatkuu edelleen.

Kokoonpano

Kapellimestari: Antti Rissanen

1. alttosaksofoni:
2. alttosaksofoni:
1. tenorisaksofoni: Kari Vaittiniemi
2. tenorisaksofoni:
Baritonisaksofoni: Stina Myllys

1. trumpetti: Ismo Varis
2. trumpetti: Pertti Ranta, Misa Hattunen
3. trumpetti: Harri Pulkkinen
4. trumpetti: Tapani Puustinen

1. pasuuna: Vladimir Sgurev
2. pasuuna: Markku Nykänen
3. pasuuna: Petri Könönen
4. pasuuna: Pentti Hietamäki

Piano:
Kitara: Ari Valtonen
Basso: Jorma Nissilä
Rummut: Esa Pellinen

Levytykset 

 Imatra Laulaa ja Soi (1978)
 Imatra Big Band (1983)
 Stream (1988)
 Dance Party (1993)
 Aurinko ja Energiaa (1998)
 Happiness (2003)
 Sunrise, Wine And You (2008)

Aiheesta muualla 
 Imatra Big Bandin kotisivu
 Imatra Big Band Camp

Imatran kulttuuri
Suomalaiset jazzyhtyeet
North American A-5 Vigilante

North American A-5 Vigilante oli Yhdysvaltain laivaston raskas pommikone. A-etuliite () viittaa rynnäköintiin. Koneen alkuperäinen tyyppitunnus oli A-3J.

Konetyyppi suunniteltiin korvaamaan aiemman keskiraskaan strategisen pommikoneen, Douglas A-3 Skywarriorin. Vigilante oli Skywarrioriin nähden kaksin verroin nopeampi. Se käytti samanlaisia suihkumoottoreita, kuin McDonnell Douglas F-4 Phantom II. Vigilante kykeni 2,0 Machin huippunopeuteen, ja sen lakikorkeus oli 15 880 metriä. Vigilante oli Skywarriorin pois lukien, raskain laivaston käyttämä sotilaslentokone. Vigilanten tyhjäpaino on 17 240 kg ja enimmäispaino lentoonlähdössä (MTOW) 36 285 kg.

Vigilante ehti saapumaan etulinjan keskiraskaaksi strategiseksi pommikoneeksi Kuuban ohjuskriisiin mennessä vuonna 1962. Se kykeni kuljettamaan myös strategisia lämpöydinaseita (Mark 27, B28 ja B43). Yllättävästi juuri koneen pomminpudotusjärjestelmässä esiintyi vakavia toimintavaikeuksia.

57 kappaletta A-5 -tyypin taistelukonetta muunnettiin RA-5C -tiedustelukoneiksi. 2 230 km/h huippunopeuden ja 20 400 m lakikorkeuden saavuttanut tyyppi osallistui Vietnamin sotaan.

Koneen siipiprofiilissa yhdistyivät sekä deltasiipi että nuolimuotoinen siipi. Joitain koneeseen liittyviä ominaisuuksia koetettiin hyödyntää uutta strategista  B-1B Lancer -pommikonetta kehiteltäessä. Vigilante poistettiin palveluskäytöstä vuoteen 1980 mennessä.

Tekniset tiedot

Lähteet 
 http://www.boeing.com/history/bna/ra5c.htm 
 http://www.history.navy.mil/museums/paxmuseum/a5/ra5c.htm 
 Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (englanniksi, s. 223–224) ISBN 1-84013-335-X
 Tiedon Portaat 3 (osio: Ilmailu, oppitunti 18: kirj. Jaakko Kaskia), WSOY, Porvoo, 1969 (s. 609)

Viitteet

Aiheesta muualla 

 http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=268 
 http://vietnam.warbirdsresourcegroup.org/a5vigilante.html 
 Hallen hävittäjäsivu: A-5 Vigilante

A-5 Vigilante
Yhdysvaltalaiset rynnäkkökoneet
1950-luvun rynnäkkökoneet
Vought F-8 Crusader

Chance Vought (myöhemmin LTV) F-8 (F8U) Crusader on yhdysvaltalaisvalmisteinen, laivaston käyttöön suunniteltu keskiraskas suihkuhävittäjä, joka kykeni myös rynnäkköpommituksiin.

Vought F-8 Crusaderin ensilento lennettiin vuonna 1955, ja se otettiin palveluskäyttöön vuonna 1957. Kone oli Kuuban ohjuskriisin aikana merkittävä valokuvaus- ja tiedustelukone, joka kykeni lentämään suhteellisen nopeasti matalalla. Konetyypin konstruktio on yksimoottorinen nuolisiipinen ylätaso. Crusader vedettiin pois hävittäjätoiminnan palveluskäytöstä Yhdysvalloissa vuonna 1976 ja tiedustelutoiminta-käytöstä 1987. Ranska poisti sen käytöstään  vuonna 1999.

Astuessaan palvelukseen kone oli kohtalaisen nopea, maksiminopeudeltaan luokkaa 1,6–1,8 Machia yläkorkeuksissa. Konetyypin lakikorkeus oli 17 700 metriä eli 58 000 jalkaa. Varsin pian F-8 Crusaderin käyttöönoton jälkeen palveluskäyttöön otettiin raskas (laivasto)hävittäjä McDonnell Douglas F-4 Phantom II, jonka suorituskyky oli parempi sekä nopeudessa että hieman myös lakikorkeudessa. F-4 Phantom II:n asekuorma (max. 8 450 kg) oli noin neljä kertaa suurempi kuin Crusaderin.

F-8 Crusaderin perusaseistukseen kuului 4x20 mm lentokonetykkiä. Koneen ulkopuolisiin ripustuksiin voitiin kiinnittää asekuormaa 2 300 kg saakka, mm. rakettipodeja sekä pommeja ja ohjuksia, kuten esim. AIM-9 Sidewinder. Sidewinderit ripustettiin koneen runkoon. Koneella saavutettiin ilmavoittoja useista MiG-17 sekä harvoista MiG-21 -hävittäjäkoneista ja sitä käytettiin Vietnamin sodassa.

Ranskalaiset käyttivät omissa 42 tämän tyypin laivastohävittäjissään, Foch:lla sekä Clémenceau:lla omia ranskalaisvalmisteisia Matra R.530 ja R.550 Magic -ilmataisteluohjuksiaan. Ranskan meri-ilmavoimien ohella, oli Filippiinit tämän konetyypin käyttäjä. Filippiinien ilmavoimat lopetti konetyypin käytön vuonna 1991, Ranska vuonna 1999.

Vought F-8 Crusader saavutti joitain lentoennätyksiä, mm. tunnettu amerikkalainen NASA:n astronautti John Glenn lensi koneella nopeusennätyksen Yhdysvaltojen poikki. NASA käytti konetta tieteellisiin tutkimuksiinsa liittyen. Jatkokehitystyönä valmistui F-8 Crusader III, jonka huippunopeus oli n. 2,4 Machia. Crusader III ei tullut sarjavalmistukseen.

Tekniset tiedot

Lähteet 

 Alha, Antti et al (toim.): Tiedon Portaat 3 (osio: Ilmailu, kirj. Kaskia, Jaakko), WSOY, 1969 (s. 608–609)

Viitteet

Aiheesta muualla 
GlobalSecurity.org: F-8 Crusader 
Air Vectors: F-8 Crusader 
http://www.saunalahti.fi/~halle/planes/usa/f-8.htm 
http://www.saunalahti.fi/tvakkama/F-8.htm 

Yhdysvaltalaiset hävittäjälentokoneet
1950-luvun hävittäjälentokoneet
Voughtin ilma-alukset
Pirhonen

Pirhonen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Heli Pirhonen (s. 1974), Miss Suomi 1995
 Hessu Pirhonen (s. 1963), näyttelijä, muusikko ja toimittaja
 Jouko Pirhonen (1915–1996), vara-amiraali, merivoimien komentaja ja Mannerheim-ristin ritari
 Lauri Pirhonen (s. 1984), jalkapallomaalivahti
 Leanaliisa Pirhonen-Kornhauser (s. 1962), pianisti, säveltäjä, sanoittaja ja stand up -koomikko
 Marko Pirhonen (s. 1966), koripalloilija
 Mikko Pirhonen (1873–1904), näytelmäkirjailija
 Pentti Pirhonen (1928–1994), toimittaja ja kirjailija
 Petter Pirhonen (1904–1984), opettaja, rehtori ja museonhoitaja, maanviljelysneuvos
 Seppo Pirhonen (s. 1941), iskelmälaulaja
 Tiina Pirhonen (s. 1960), näyttelijä
 Valdemar Pirhonen (1887–1963), jääkäriluutnantti
 Valter Pirhonen (1897–1966), kirjailija.

Katso myös 

 Pohjolan-Pirhonen
Commander: Conquest of the Americas

Commander: Conquest of the Americas on kotkalaisen Nitro Gamesin kehittämä videopeli. Sen on julkaissut vuonna  Paradox Interactive.

Pelaaminen 

Pelaaminen muistuttaa tekijöiden aiempaa peliä East India Company.

Pelissä on strateginen puoli kaupankäyntiin ja taloudenhallintaan liittyen sekä reaaliaikaiset meritaistelut.

Vastaanotto 

Peli on saanut 6.5/10 pistettä GameSpotin arvostelussa.

Vaatimukset 
 Suoritin: Intel Core 2 Duo tai parempi
 Muistimäärä: 2Gt RAM
 Tallennustila: 4Gt vapaata tilaa
 Äänilaite: DirectX 9.0c yhteensopiva
 Grafiikkasuoritin: tuki Pixel Shader 3.0:lle (NVIDIA 7800 tai parempi)
 Näyttömuistimäärä: 256Mt
 Käyttöjärjestelmä: Microsoft Windows XP, Vista tai 7

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Pelin virallinen kotisivu 

Vuoden 2010 videopelit
Suomessa kehitetyt videopelit
Windows-pelit
Nokia C6-00

Nokia C6-00 on 13. huhtikuuta 2010 julkistettu Nokian älypuhelin, joka käyttää Symbian S60 5th Edition-käyttöjärjestelmää. Puhelimessa on liukuva QWERTY-näppäimistö. Sen ohjelmisto ja elektroniikka on samankaltainen Nokia N97 Minin kanssa. Nokia C6 ja N97 Mini eroavat toisistaan liukunäppäimistön asennon osalta; C6:ssa liukunäppäimistö on suora ja N97 Minissä taittuva. Eroavaisuuden ansiosta C6-malliin mahtuu neljän rivin täysmittainen QWERTY-näppäimistö, joka tekee puhelimella kirjoittamisesta helpompaa. C6:ssa on viiden megapikselin kamera sekä kakkoskamera videopuheluja varten, mutta siinä ei ole Carl Zeiss -optiikkaa kuten N97 Minissä. 
Kaikki sovellukset ja pelit, jotka on suunniteltu puhelimille, joissa on sama käyttöjärjestelmä (N97, N97 Mini, 5800 Xpressmusic, 5230, 5228) toimivat myös tässä mallissa.

Tietoja

Toimintataajuudet 
Nokia C6-00 on nelitaajuuspuhelin, mikä tarkoittaa sitä, että se toimii sekä eurooppalaisissa GSM 900 ja 1800 MHz verkoissa että amerikkalaisissa GSM 850 ja 1900 MHz verkoissa. Se toimii myös 900 ja 1900 MHz sekä uudemmassa 2100 MHz WCDMA-verkossa.

Näyttö 
C6-00:ssa on resistiivinen eli painalluksen tunnistava 16 miljoonan värin kosketusnäyttö, jonka resoluutio on 640x360 pikseliä (nHD).

Muistikorttipaikka 
C6-00:ssa on MicroSD-muistikorttipaikka, ja muistikorttituki on jopa 16 gigatavun muistikortille. Sisäistä muistia puhelimessa on noin 200 megatavua.

Virtalähde 
C6-00:ssa on 1200 milliampeeritunnin litium-ioni-akku.

Hintaluokka 
Noin 130-160€

Arvioita 
Cnet kritisoi, että “C6-malli kärsii N97-mallin ylijääneistä ominaisuuksista, eikä siinä ole N97:n pelastavaa laitteistoa. Tuloksena on pettymyksen tuottava puhelin, oli hinta mikä hyvänsä.”
Cnet Asia kirjoitti, että huolimatta vanhentuneesta ja hitaasta käyttöjärjestelmästä, se pitää parantuneista yhteysominaisuuksista, reaaliaikaisesta navigoinnista Ovi Kartta -palvelun avulla sekä yleisesti puhelimen mallista.

T3-lehden arvostelussa sanottiin, että ”Nokia C6 on kelpo puhelin, mutta sen vuoksi kukaan tuskin siirtyy käyttämään Symbian-käyttöjärjestelmän puhelinta. C6 on siis Nokian faneja varten, jotka arvostavat tekstiviesti- ja sähköpostiominaisuuksia.” Techradar.com antoi puhelimelle viidestä tähdestä kolme. Sen mukaan puhelimessa on näppäriä sovelluksia ja hieno näyttö, mutta yleinen käytettävyysongelma pilaa vaikutelmaa. Stuff.TV antoi myös puhelimelle kolme tähteä viidestä ja arvioi, että C6 on ”sangen toimiva”, mutta sen teknologia vaikuttaa vanhentuneelta. Electricpig antoi puhelimelle kaksi tähteä ja kehui puhelimen jämäkkää mallia sekä N-sarjalle tuttua tekniikkaa, mutta ei liiemmin hurrannut hitaalle kosketusnäytölle eikä huonolle näppäimien suunnittelulle.

Lähteet 
Kloet, Charles. CNET UK
Koh, Damian. CNET Asia 
Minihane, Joe. T3 Retrieved 25 August 2010
techradar.com Retrieved 25 August 2010
Sillis, Ben. electricpig.co.uk  Retrieved 25 August 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Käyttöohjeet 
 Nokia C6 ominaisuudet 

 Nokia C6 Nokian sivuilla (englanniksi)
 Nokia C6-00 - Tuki

C6-00
Wi-Fi-laitteet
QWERTY-matkapuhelimet
Vuoden 2010 matkapuhelimet

hi:नोकिया C6
Artur Mas

Artur Mas i Gavarró (s. 31. tammikuuta 1956 Barcelona, Espanja) on espanjalainen poliitikko.
Mas oli Katalonian itsehallintoalueen aluejohtaja vuosina 2010–2016. Hän oli Convergència-puolueen puoluesihteeri vuodesta 2001 lähtien ja sen puheenjohtaja vuodesta 2012. Puolue hajotettiin 2016 ja sen tilalle perustettiin demokraattinen puolue, jota Mas johtaa.

Lähteet

Katalonian aluejohtajat
Espanjalaiset poliitikot
Espanjalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Venäläinen tikka

Venäläinen tikka eli Duga () oli Neuvostoliiton tutkajärjestelmä, jonka oli tarkoitus antaa ennakkovaroitus mannertenvälisestä ohjusiskusta. Tutkasta tuli kuuluisa nimellä ”Tikka” ( tai Russian Woodpecker) sen eri puolilla Eurooppaa aiheuttaman voimakkaan nakuttavan radiohäiriön vuoksi. Duga-järjestelmää rakennettiin ensin kaksi prototyyppiä, joista käytettiin pelkästään nimeä Duga (ilman numeroa, koodinimi 5H77) Ukrainan Mykolajivissa. Prototyypin perusteella rakennettiin Duga-1 (5H32-West), joka sijaitsi Tšernobylin ydinvoimalan lähellä ja on nyt säteilyn vuoksi suljetulla alueella.  Tšernobylin alueella järjestetään jonkin verran ohjattuja turistikierroksia, joiden yhteydessä voi vierailla Duga-1-asemalla. Toinen, itäinen Duga-2-asema sijaitsi Amurin Komsomolskissa. Populaarikulttuurissa mainitaan virheellisesti usein "Duga-3", mutta sellaista ei koskaan rakennettu johtuen Duga-asemien heikosta suorituskyvystä ja virheellisistä havainnoista. 

Häiritsevä signaali oli maailmanlaajuinen ja häiritsi HF-radiotaajuusaluetta vuosina 1976–1989. Signaalilla ei ollut mitään tiettyä vakiotaajuutta vaan taajuus vaihteli satunnaisesti. Signaali kuulosti lyhytaaltoradion kautta kuultuna kymmenen hertsin taajuiselta tikan rummutukselta. Signaalin uskottiin olevan neuvostoliittolaisen OTH-tutkajärjestelmän signaali – tämä teoria varmistui vasta Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen. Signaali oli Neuvostoliiton mannertenvälisten ohjusten torjuntaan liittyvän Duga-järjestelmän tutkalähete.

Häiriöt 

Venäläinen tikka aiheutti häiriötä muun muassa radioamatöörien ja lentokoneiden viestinnälle. Yhdysvaltain hallitus valitti asiasta Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ei edes myöntänyt signaalin olevan heidän tuottamansa. Jotkut radioamatöörit suunnittelivat häätävänsä tutkan pois radioamatöörialueilta lähettämällä tutkaheijastuksia häiritseviä signaaleja.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kylmä sota
Radioamatööritoiminta
DX-kuuntelu
Neuvostoliiton asevoimat
Eila Nevalainen

Eila Nevalainen (s. 10. helmikuuta 1948 Juuka) on suomalainen tiedottaja ja toimittaja.
 
Nevalainen toimi marraskuusta 2007 helmikuuhun 2012 tasavallan presidentin kanslian lehdistöpäällikkönä. Tätä ennen hän toimi Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattisen ryhmän neuvonantajana vuodesta 1996 sekä Euroopan komission jäsenenä toimineen Erkki Liikasen tiedottajana vuosina 1997–1999 ja kabinetin jäsenenä vuosina 2001–2004.
  
Nevalainen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1971 Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli toimittajanurallaan 1970–1973 toimittajana Kansan Lehdessä, 1973–1978 toimittajana ja toimitussihteerinä Me-lehdessä ja Maanmiehessä, 1978–1987 toimittajana ja toimituspäällikkönä Talouselämässä ja 1988–1994 päätoimittajana Markkinointi & Mainonnan edeltäjälehdessä Mainosuutisissa. Hän on työskennellyt myös Espoon tiedotussihteerinä vuosina 1977–1978 ja Pirkko Työläjärven poliittisena sihteerinä vuosina 1980–1982, Työläjärven toimiessa ensin ministerinä valtiovarainministeriössä ja myöhemmin kauppa- ja teollisuusministerinä Koiviston II hallituksessa.

Nevalainen on toimittanut kaksi kirjaa, teoksen Naisen luokkakuva – 8 otosta vuonna 1978 ja Erkki Liikasen Brysselin päiväkirjat 1990–1994 vuonna 1995. 

Nevalainen on puoluekannaltaan sosialidemokraatti. Hän liittyi SDP:n jäseneksi työskennellessään Kansan Lehden toimittajana.

Lähteet 

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset tiedottajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
David Alderton

David Alderton (syntynyt 1956) on englantilainen luontokirjailija, joka on kirjoittanut lukuisia kirjoja eläimistä, etenkin lemmikkieläimistä.

Alderton opiskeli eläinlääketiedettä Cambridgen yliopistossa. Opiskelunsa loppuvaiheessa hän allergisoitui ja joutui vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi kirjoittamaan kirjoja koirista, linnuista sekä lemmikkieläimistä ja niiden hoidosta. Kirjoja on käännetty 30 kielelle, ja niitä on myyty yli kuusi miljoonaa kappaletta. Kirjat ovat voittaneet kansainvälisiä palkintoja. Alderton on johtanut brittiläistä lemmikkilintukerhojen ja -yhdistysten kattojärjestöä National Council for Aviculture. Hän on Kennel Clubin jäsen ja toimittaa kuukausittain ilmestyvää Practical Reptile Keeping-lehteä.

Vuonna 2010 Alderton perusti Pet Info Club-nimisen verkkosivuston, jolta löytää asiantuntevaa neuvontaa lemmikkien hoitoon ja hankintaan.

Teoksia 
 Animals, Amber Books LTD, 2009
 Encyclopedia of Aquarium and Pond Fish, Dorling Kindersley, 2008
 Your Dog Interpreter, Readers Digest, 2007
 Firefly Encyclopedia of the Vivarium, Firefly Books, 2007
 Chinchillas (Animal Planet Pet Care Library), TFH Publications, 2007
 Young at Heart (Caring for the Older Dog), Readers Digest, 2007
 Your Cat Interpreter, Readers Digest, 2006
 The Illustrated Encyclopedia of Birds of the World, kuvitus Peter Barrett, Southwater, 2004
 Horses (DK Pockets), Dorling Kindersley, 2003
 Smithsonian Handbook : Dogs, Dorling Kindersley, 2002
 Smithsonian Handbook : Cats, Dorling Kindersley, 2002
 Hamster (Collins Family Pet Guides), Collins, 2002
 Budgerigar (Collins Family Pet Guides), Collins, 2002
 The Small Animals Question and Answer Manual, Barron’s Educational, 2001
 Hounds of the World, kuvitus Bruce Tanner, Swan Hill Press, 2000
 Rodents of the World, kuvitus Bruce Tanner, Cassell, 1999
 Foxes, Wolves & Wild Dogs of the World, kuvitus Bruce Tanner, Cassell, 1998
 Opi tuntemaan kissasi, Mäkelä, 1999
 Opi tuntemaan koirasi, Mäkelä, 1999
 Caring for Your Small Pets, (suomeksi Pienet lemmikkieläimet - Omistajan opas, Gummerus Kustannus, 2004)
 Kanit ja marsut, Gummerus, 1991
 Pikkujyrsijöiden hoito. Hamsterit, gerbiilit, rotat, hiiret ja chinchillat, Gummerus, 1992
 Kissan valinta ja hoito, Gummerus, 1991
 A Birdkeeper's guide to pet birds, Salamander Books Ltd, 1987, (suomeksi: Häkkilinnut, Gummerus Kustannus Oy, 1991).
 Kotona on koira, 1988

Lähteet 
http://petinfoclub.com/About_David.aspx

Aiheesta muualla 
Luettelo David Aldertonin kirjoista 

Englantilaiset kirjailijat
Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1956 syntyneet
Elävät henkilöt
Antony Beevor

Antony James Beevor (s. 14. joulukuuta 1946) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia elämäkertoja ja teoksia toisesta maailmansodasta ja Espanjan sisällissodasta. Beevorin tunnetuimmat julkaisut ovat Stalingrad ja Berliini 1945. Beevor on ollut aiemmin sotilas. Hän on opiskellut Winchester Collegessa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.

Beevorin suomennetut teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Venäjän vallankumous ja sisällissota. (Alkuteos Russia: Revolution and Civil War 1917–1921, 2022. Suomentanut Markku Päkkilä.) WSOY, 2022. ISBN 9789510482193

Aiheesta muualla 
Antony Beevorin kotisivut 
Radio 1: Antony Beevor ja Hitlerin yllätys Yle Areena.

Brittiläiset tietokirjailijat
Brittiläiset historioitsijat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Puupiirtäjämäiset

Puupiirtäjämäiset (Lymexyloidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.

Ryhmä käsittää ainoastaan yhden heimon, puupiirtäjät (Lymexylidae). Tästä heimosta tunnetaan Suomessa kaksi lajia, joista yleisemmin tavataan lehtipuun puupiirtäjää (Hylecoetus dermestoides). Toinen Suomessa esiintyvä heimon laji on havupuupiirtäjä (Elateroides flabellicornis tai Hylecoetus flabellicornis). Puupiirtäjät ovat rakenteeltaan varsin hoikkia ja pehmeitä kovakuoriaisia, joiden koirailla on hyvin tunnusomaiset palpit. Kuoriaisten toukat kaivavat puuhun käytäviä. Aikana, jolloin puisia laivoja käytettiin yleisemmin, keskieurooppalaista, silti Ruotsissakin tavattua, telakkapuupiirtäjää (Lymexylon navale) pidettiin haitallisena tuholaislajina.

Taksonomia 
Ryhmä käsittää vain yhden heimon:
 Puupiirtäjät Lymexylidae

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Puupiirtäjämäiset (Lymexyloidea)
ITIS: Lymexyloidea 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lymexyloidea 
Iowa State University, Bug Guide: Superfamily Lymexyloidea - Ship-timber Beetles 

Erilaisruokaiset
Joni Lehtonen

Joni Lehtonen (s. 30. syyskuuta 1973 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 

Lehtonen on Tampereen Ilveksen kasvatti, joka nousi edustusjoukkueen miehistöön kaudella 1992. Hän debytoi Veikkausliigassa 3. toukokuuta 1992 Ilveksen hävitessä kotonaan FC Jazzille. Ensimmäisen liigamaalinsa Lehtonen teki kaudella syksyllä 1993 Finnairin Palloilijoiden verkkoon.. Lehtonen edusti Ilvestä aina vuoteen 1998 jolloin hän siirtyi loppukaudeksi Rovaniemen Palloseuraan. Kaudella 1999 hän pelasi vastaperustetussa Tampere Unitedissa kuudessa ottelussa ja tehden yhden maalin Ykkösessä. Tampere Unitedin noustessa Veikkausliigaan Lehtonen siirtyi Tampereen Pallo-Veikkoihin ja myöhemmin Tampereen Peli-Pojat-70:n rinkiin. Viimeksi hän pelasi Ilveksen kakkosjoukkueessa Vitosessa. Lehtonen on pelannut seitsemän poikien maaottelua.

Lehtonen on ollut pelaamassa myös Ilveksen hyväntekeväisyysotteluissa Tammelan stadionilla.

Lähteet
 
 FC Ilves: Kausikirja 1997. Tampere: Ilves ry / FC Ilves ry, 1997
 FC Ilves: Kausikirja 1995. Tampere: Ilves ry / FC Ilves ry, 1995

Viitteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Jostein Grindhaug

Jostein Grindhaug (s. 20. helmikuuta 1973) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.

Ura pelaajana

Grindhaug aloitti pelaajauransa kotikaupunkinsa Åkran paikallisjoukkue Åkra IL:ssä, josta siirtyi 1990 SK Djerviin. Joukkue pelasi tuolloin Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta putosi kauden 1993 päätteeksi. Grindhaug missasi kauden päätösottelussa rangaistuspotkun. Seuraavana vuonna Djerv yhdisti toimintansa FK Haugarin kanssa ja Grindhaug jatkoi uraansa uudessa FK Haugesundin joukkueessa. Hän teki seuran ensimmäisen maalin ja oli mukana seuran noustessa Tippeligaeniin kaudeksi 1997. 

Grindhaug kuului Haugesundin vakiopelaajistoon, kunnes polvivammat pudottivat hänet 1998 pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle. Hänelle tehtiin viisi operaatiota ja paluu kentille oli mahdollista vasta loppuvuodesta 1999. Grindhaug sai tarjouksia mm. Kiinasta, mutta ennen sopimuksen allekirjoittamista hän loukkaantui harjoitusottelussa. Kauden 2000 Grindhaug pelasi kolmannen sarjatason SK Nordissa. Hän palasi vielä Haugesundiin, mutta joutui lopettamaan uransa kauden 2007 jälkeen. Kaikkiaan Grindhaug pelasi Haugesundissa ottelua, mikä on toiseksi eniten seuran historiassa.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Grindhaug aloitti kasvattajaseurassaan Åkra IL:ssä 2008.  Kaudeksi 2009 hän siirtyi FK Haugesundin päävalmentajaksi Rune Skarsfjordin lähdettyä SK Branniin.  Grindhaugin debyyttikausi oli menestyksekäs ja Haugesund nousi Adecco-liigan voittajana pääsarjaan. Ensimmäisellä päävalmentajakaudellaan pääsarjatasolla Grindhaug jatkoi hienoa työtään luotsaamalla Haugesundin kuudenneksi. Marraskuussa Grindhaug sai vuoden valmentajan palkinnon.  Kaudella 2013 Haugesund sijoittui Tippeligaenissa sensaatiomaisesti kolmanneksi ja eteni cupissakin välieriin saakka. Grindhaug jätti Haugesundin lopulta kauden 2015 jälkeen valmennettuaan seuraa seitsemän vuotta.

Meriitit valmentajana

 Adecco-liiga: 2009
 Norjan vuoden valmentaja: 2010

Lähteet

Norjalaiset jalkapallovalmentajat
Norjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Nicole

Nicole tarkoittaa seuraavaa:

 Nicole, naisen etunimi 
 Nicole, taiteilijanimenä:
 Nicole (oik. Denisse Lilian Laval Soza), chileläinen laulaja
 Nicole (oik. Nicole Hochloch), saksalainen laulaja ja euroviisuvoittaja
 Nicole, sukunimenä:
 Jayde Nicole, kanadalainen valokuvamalli
 Pierre Nicole, ranskalainen teologi ja filosofi
 Remi Nicole, brittiläinen indie pop -laulaja, kitaristi ja näyttelijä
 Musiikissa:
 Her Name Is Nicole, Nicole Scherzingerin sooloalbumi
 Nicole, suomalainen yhtye
 The Anna Nicole Show, Anna Nicole Smith in elämään perustunut yhdysvaltalainen tosi-TV-sarja
Michael Hayböck

Michael Hayböck (s. 5. maaliskuuta 1991 Linz, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä.

Ensimmäisen kerran Hayböck kilpaili mäkihypyn maailmancupissa kaudella 2009–2010 Innsbruckissa, sijoittuen 17:nneksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Bischofshofenissa tammikuussa 2015. Lisäksi hän on voittanut Lahdessa kaksi kilpailua ja Kuopion kilpailun helmikuussa 2016 sekä Engelbergissä joulukuussa 2016, sijoittunut toiseksi Oberstdorfissa joulukuussa 2014, Nižni Tagilissa, Engelbergissä ja Oberstdorfissa joulukuussa 2015, Zakopanessa tammikuussa 2016, Almatyssa helmikuussa 2016 ja Bischofshofenissa tammikuussa 2017 sekä kolmanneksi Wisłassa tammikuussa 2014, kahdesti niin Lillehammerissa kuin Engelbergissä joulukuussa 2014, Bischofshofenissa tammikuussa 2016, Oberstdorfissa joulukuussa 2016, Vikersundissa maaliskuussa 2017, Oslossa maaliskuussa 2018 ja Lahdessa maaliskuussa 2020. Mäkiviikon 2014–2015 lopputuloksissa hän oli toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa samalla kaudella viides. Mäkiviikolla 2015–2016 hän oli kolmas ja saman kauden maailmancupissa neljäs. Kaudella 2016–2017 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs. 

Sotšin olympialaisissa 2014 Hayböck sijoittui normaalimäen kilpailussa viidenneksi ja suurmäessä kahdeksanneksi sekä oli mukana Itävallan hopeajoukkueessa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja oli suurmäessä neljästoista. Lentomäen MM-kilpailuissa Kulmissa 2016 hän oli henkilökohtaisen kilpailun yhdestoista ja oli mukana Itävallan pronssijoukkueessa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai sekajoukkuemäessä hopeaa ja joukkuemäessä pronssia sekä sijoittui normaalimäessä kuudenneksi ja suurmäessä 11:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäessä kuudes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Hayböck voitti hopeaa joukkuemäessä sekä sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi ja suurmäen kilpailussa 14:nneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän oli henkilökohtaisen kilpailun neljäs. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti sekajoukkuemäessä pronssia ja sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 hän oli seitsemäs.

Hayböck on myös nelinkertainen nuorten maailmanmestari; vuonna 2010 hän voitti henkilökohtaisen kilpailun ja joukkuekisan vuosina 2009, 2010 ja 2011.

Maailmancupin osakilpailuvoitot

Maailmancupin joukkuekilpailujen voitot

Lähteet 

Itävaltalaiset mäkihyppääjät
itävaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Bruce Campbell (ornitologi)

Bruce Campbell (15. kesäkuuta 1912 Southsea, Hampshire - 9. tammikuuta 1993 Witney, Oxfordshire) oli englantilainen lintutieteilijä, kirjailija ja radiotoimittaja.

Bruce Campbell kiinnostui linnuista lapsena upseeri-isänsä kannustamana. Isä oli innokas linnunpesien etsijä ja munien keräilijä. Campbell opiskeli Winchester Collegessa, jonka jälkeen hän meni Edinburghin yliopistoon lukemaan metsätieteitä. Vuosina 1936–1948 Campbell toimi oepttajana ja luennoi yliopistossa. 1948 hänet nimitettiin British Trust for Ornithologyn (BTO) sihteeriksi. Hän työskenteli kymmenen seuraavaa vuotta BTO:ssa. 1959–1962 hän toimi BBC:n luontotoimituksessa Bristolissa.

Vuonna 1938 Campbell avioitui Margaret Gibson-Hillin, siten Campbell, kanssa, joka myös oli kirjailija. Heille syntyi kaksi poikaa ja tytär.

Campbell osallistui useiden lintukirjojen kirjoittamiseen.

Teoksia 
 1953: Finding nests
 1967: The Pictorial Encyclopedia of Birds, yhdessä Jan Hanzákin kanssa
 1969: British & European birds in colour, yhdessä Bertel Bruunin ja Arthur Singerin kanssa
 1970: The Hamlyn guide to birds of Britain and Europe, yhdessä Bertel Bruunin ja Arthur Singerin kanssa
 1971: Birds in colour, kuvitus Karl Aage Tinggaard
 1972: A field guide to birds' nests, yhdessä James Ferguson-Leesin kanssa
 1973: The Countryman animal book, yhdessä Margaret Campbellin kanssa
 1974: The Dictionary of Birds in Colour‎, yhdessä Richard T. Holmesin kanssa
 1974: The Countryman bird book, yhdessä Margaret Campbellin kanssa
 1976: The bird paintings of Henry Jones
 1977: Birds of coast and sea : Britain and Northern Europe, kuvitus Raymond Watson
 1979: The Natural History of Britain and Northern Europe
 1985: A Dictionary of Birds

Lähteet 
National Library of Australia 

Brittiläiset tietokirjailijat
Brittiläiset ornitologit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Taking a Chance on Love

”Taking a Chance on Love” on Vernon Duken säveltämä ja Ted Fetterin ja John Latouchen sanoittama musiikkikappale vuoden 1940 Broadway-näytelmästä Cabin in the Sky. Kappaleen lauloi näytelmässä Ethel Waters.

Kappaleen sanoittajaksi merkittiin sekä Fetter että Latouche, mutta tosiasiassa Fetter kirjoitti aikaisemman sanoituksen ja uusi versio oli kokonaan Latouchen kirjoittama.

Kappale on suosittu jazzstandardi ja yksi Duken nauhoitetuimmista sävellyksistä. Sen nauhoittivat vuonna 1940 Benny Goodmanin orkesteri ja laulaja Helen Forrest. Vuonna 1943 julkaistu Ethel Watersin tähdittämä elokuvaversio Cabin in the Sky -näytelmästä (suomeksi Tupa taivaassa) nosti kappaleen listaykköseksi kolmeksi viikoksi. Samana vuonna singlelistoille Sammy Kayen nauhoitus vuodelta 1940.

Lähteet 

Vuoden 1940 kappaleet
Vernon Duken säveltämät kappaleet
Jazzstandardit
Saksan piraattipuolue

Saksan piraattipuolue (, lyhyemmin Piraten), on saksalainen vuonna 2006 perustettu puolue. Puolue perustuu Ruotsin piraattipuolueeseen tietoyhteiskuntapuolueena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset puolueet
Piraattipuolueet
Lehtikankaan koulu

Lehtikankaan koulu (entinen Hauholan koulu) oli Kajaanissa Lehtikankaan kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, joka käsitti luokka-asteet 6–9. Hauholan koulun vanha rakennus purettiin ja paikalle on rakennettu monitoimitalo, jossa on päiväkoti, peruskoulu, kirjasto, tuotantokeittiö ja aamu- ja iltapäivätoiminta.

Aiheesta muualla 
 http://www.kajaani.fi/fi/hauholan-koulu 
 Monitoimitalo yli tuhannelle käyttäjälle  Kainuun Sanomat

Kajaanin peruskoulut
Alassane Ouattara

Alassane Ouattara (s. 1. tammikuuta 1942) on norsunluurannikkolainen poliitikko ja taloustieteilijä. Hän on opiskellut taloustiedettä Yhdysvalloissa ja väitellyt tohtoriksi vuonna 1972. Valmistuttuaan hän työskenteli IMF:ssä ja Länsi-Afrikan Keskuspankissa. Vuonna 1990 hänet nimitettiin Norsunluurannikon taloudellista vakauttamista koordinoivan komitean puheenjohtajaksi, ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli maansa pääministeri. Hän toimi myös presidentin sijaisena Félix Houphouët-Boignyn sairauden aikana. 1990-luvun lopussa hän palasi vielä viisivuotiskaudelle IMF:ään. Vuonna 1999 hänestä tuli Rassemblement des Républicains (RDR) -puolueen johtaja.

Ouattara oli ehdokkaana vuoden 2010 presidentin­vaaleissa, ja sai toisella kierroksella keskusvaalilautakunnan mukaan 54 % äänistä. Istuvaa presidenttiä Laurent Gbagboa tukeva perustuslakituomioistuin mitätöi kuitenkin tuloksen.

Vaalien jälkeen tilanne maassa kiristyi. 28. maaliskuuta Ouattaraa tukevat joukot (FRCI, , Norsunluurannikon Ouattaraa tukevat tasavaltalaisjoukot) aloittivat hyökkäyksen ja valloittivat Bondoukoun Ghanan rajalla. Sotilaat ovat pääasiassa samoja kuin Forces nouvellesissa. 30. maaliskuuta joukot valtasivat maan poliittisen pääkaupungin Yamoussoukron maan keskiosissa.

Norsunluurannikon perustuslakineuvosto julisti 5. toukokuuta 2011 Alassane Ouattaran maan presidentiksi.

Lähteet 

Norsunluurannikon presidentit
Taloustieteilijät
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Andreas Reischek

Andreas Reischek (15. syyskuuta 1845 Linz − 3. huhtikuuta 1902 Linz) oli itävaltalainen tutkimusmatkailija, kansatieteilijä ja lintutieteilijä.

Reischek kävi koulua vain muutaman vuoden, toimien sitten muun muassa leipurin oppipoikana. Hän kiinnostui intohimoisesti luonnon tutkimisesta, ja varsinkin eliöiden luokittelusta. Hän joutui mukaan sotatoimiin ja palveli Tirolissa Preussin–Itävallan sodassa 1866. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa riistanhoitajana ja eräoppaana, sekä taksonomina Wienissä. Vuonna 1875 hän avioitui Adelheid Hawlicekin kanssa.

Vuonna 1877 museon johtaja Ferdinand von Hochstetter nimitti Reischekin kahden vuoden komennukselle Uuteen-Seelantiin avustamaan Julius von Haastia Canterburyn museon näyttelyiden ylöspanossa Christchurchissa. Kahden vuoden museotyön päätyttyä Reischek teki seuraavan kymmenen vuoden aikana useita pitkiä tutkimusretkiä suurimpaan osaa Uutta-Seelantia ja sen eteläisille saarille. Hän keräsi suuren määrän biologisia näytteitä sekä kansatieteellistä aineistoa. Hän ryösti maorien hautoja keräten pääkalloja ja muumioituneita vainajia. Reischek keräsi näytteitä paitsi museoille myös itselleen. Häntä syytettiin, paitsi haudanryöstöistä, myös muun muassa siitä, että hän ampui noin 150 uudenseelanninmesikkoa (Notiomystis cincta) Little Barrier Islandilta, vaikka laji oli jo tuolloin hävinnyt muilta elinpaikoiltaan.

Reischek palasi Itävaltaan 1889 mukanaan yli 14 000 näytteen kokoelma. Yksistään lintuja oli kolme tuhatta, joukossa useita nyt hävinneitä lajeja, kuten huia (Heteralocha acutirostris). Kokoelma on eräs täydellisimmistä Uuden-Seelannin linnuista kerätyistä. Reischekin ystävät ostivat kokoelman ja lahjoittivat sen Wienin luonnontieteelliselle museolle. 1885 Reischek valittiin Linnean Society of Londonin jäseneksi. 1892 hänet pyydettiin perustamaan Linziin Francis-Caroline museota.

Reischek nimesi linnuista uudenseelanninviherkaijan (Cyanoramphus novaezelandiae) alalajin hochstetteri entisen johtajansa kunniaksi.

Lähteet 

Itävaltalaiset ornitologit
Folkloristit
Kansatieteilijät
Itävaltalaiset tutkimusmatkailijat
Vuonna 1845 syntyneet
Vuonna 1902 kuolleet
Heikki Urmas

Heikki Urmas (15. kesäkuuta 1935 Koski Tl – 16. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lentokapteeni ja kauppatieteiden tohtori. Urmas aloitti työuransa liikennelentäjänä Finnairin palveluksessa, opiskeli kauppatieteitä työn ohella ja suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1976. Hän toimi opettajana muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulussa ja oli myös Helsingin kauppakorkeakoulun Mikkelin yksikön rehtorina.

Teoksessaan Raadolliset toverit ja vallan väärinkäyttäjät Urmas väittää, että SDP:n johtohahmot Kalevi Sorsa ja Mauno Koivisto olivat KGB:n palveluksessa. Urmas väitti kirjassaan että KGB järjesti Kalevi Sorsan SDP:n puoluesihteeriksi Turun puoluekokouksessa vuonna 1969, lisäksi Urmaksen kirjan mukaan vuonna 1975 Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford kieltäytyi saapumasta Helsingissä kesällä 1975 järjestettyyn ETYK-huippukokoukseen jos KGB:n pääministeriksi junailema Sorsa olisi kokouksen aikana tässä tehtävässä. Presidentti Kekkonen joutui sen vuoksi hajottamaan toukokuussa 1975 eduskunnan ja Sorsan tilalle pääministeriksi tuli kesäkuussa Keijo Liinamaa.

Urmas väittää myös vakiintuneen historiankirjoituksen vastaisesti Neuvostoliiton tukeneen Koivistoa Kekkosen seuraajaksi Ahti Karjalaisen sijaan. Urmas kertoo perustavansa tietonsa ay-johtajien Jaakko Rantasen ja Olavi Järvelän, Keijo Liinamaan ja Suomen Pankin johtajan Päiviö Hetemäen muistioihin sekä heidän kanssa käymiinsä keskusteluihin.

Hetemäen elämäkerran kirjoittaja Jukka Tarkka sanoo, ettei ole kertaakaan törmännyt Urmaksen nimeen.

Urmas on myös väittänyt seminaarissaan syyskuussa 2011 Koiviston kanssa presidenttiehdokkuudesta kilpailleiden Väinö Leskisen ja Paul Paavelan tulleen murhatuiksi samoin kuin Keijo Liinamaan, jonka Urmas sanoo paljastaneen hänelle kyseisen salaliiton.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset siviililentäjät
Vuonna 1935 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Suomalaiset kauppatieteilijät
Roadside Romeo

Roadside Romeo  () on vuonna 2008 ilmestynyt intialainen animaatioelokuva. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi Jugal Hansraj. Sen tuottivat Aditya ja Yash Chopra Yash Raj Films -tuotantoyhtiöstä.

Juoni 

Elokuva kertoo Romeo-nimisestä koirasta, joka asui luksuskartanossa Mumbaissa. Romeon onni kuitenkin kääntyi, kun hänen perheensä myi kartanon ja muutti Lontooseen. Perheen tytär oli tylsistynyt koiraansa, eikä siksi halunnut ottaa Romeota mukaan Lontooseen. Kun perhe muutti pois,  he hylkäsivät lemmikkinsä kaduille ja Romeosta tuli kulkukoira. Piakkoin Romeo ystävystyy muiden kulkukoirieb kanssa ja perustaa Hius- ja muotisalongin, jossa hän trimmaa muita kulkukoiria luupalkalla. Romeo myös rakastuu ensisilmäyksellä Laila-nimiseen koiraan, jolla kuitenkin on jo ihailijanaan seudun pahamaineisin koira nimeltään Charlie Anna. Ihastuksensa takia Romeo joutuu usein nokikkain tuon pahamaineisen gangsterin kanssa ja joutuu htehdä Lailasta hänelle tyttöystävä. Laila kuitenkin saa tietää myöhemmin Romeon aikeista kun Chainu-niminen koira paljastaa asian. Pettyneenä Laila hylkää Romeon. Tarinan loppupuolella Romeosta tulee erityiskansalainen pelastettuaan Charlie Annan rankkurin kynsistä. Hän jää itse rankkurin vangiksi, mutta Charlie Anna vapauttaa hänet ja kertoo Lailalle totuuden aiemmista tapahtumista. Tämän kuultuaab Laila palaa Romeon luo.

Lähteet

Intialaiset komediaelokuvat
Animaatioelokuvat
Perhe-elokuvat
Vuoden 2008 intialaiset elokuvat
Elokuvat koirista
Hindinkieliset elokuvat