joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
751



Tapahtumia 
 Kaarle Martelin poika Pipin Pieni valitaan frankkien kuninkaaksi; merovingiaika päättyy ja karolingiaika alkaa.
 Langobardien kuningas Aistulf valloittaa Ravennan ja Bysantin hallussa pitämän Ravennan eksarkaatin.
 Kiinaa hallitseva Tang-dynastia alkaa heiketä hävittyään Talasin taistelun arabeille.

Syntyneitä 
 Kaarloman, frankkien kuningas.

700-luku
756



Tapahtumia 
 Pipin Pieni voitti langobardit Italiassa ja lahjoitti voittomaat kirkolle.

Syntyneitä

Kuolleita 
Aistulf, langobardien kuningas.
 Shōmu, Japanin keisari
700-luku
757



Tapahtumia 
 Palestiinassa ja Syyriassa tapahtuu suuri maanjäristys.

Syntyneitä

Kuolleita 
 27. huhtikuuta Paavi Stefanus II
700-luku
Christoffer Taxell

Lars Evald Christoffer Taxell (s. 14. helmikuuta 1948 Turku) on suomenruotsalainen yritysjohtaja, poliitikko ja Åbo Akademin entinen kansleri. Suomessa hänet tunnetaan ruotsinkielisen politiikan, talouden ja kulttuurin harmaana eminenssinä.

Iltalehti valitsi Taxellin loppuvuodesta 2009 Suomen talouselämän kolmanneksi vaikutusvaltaisimmaksi päättäjäksi Björn Wahlroosin ja Antti Herlinin jälkeen.

Poliittinen ura 
Taxell toimi yhtäjaksoisesti RKP:n kansanedustajana 1975–1991 ja puolueen puheenjohtajana vuosina 1985–1990. Taxell toimi oikeusministerinä 1979–1987 Mauno Koiviston ja Kalevi Sorsan hallituksissa, minkä jälkeen hän oli vielä Holkerin hallituksen opetusministerinä 1987–1990. Taxellin ministerikausi kesti yhtäjaksoisesti 4 037 päivää, eli 11 vuotta.

Lokakuusta 2008 Taxell johti komiteaa, joka valmisteli Suomen perustuslain uudistusta.

Elinkeino- ja kulttuurielämässä 
Vuosina 1990–2002 Taxell oli Partekin toimitusjohtaja ja vuosina 2005–2006 Elinkeinoelämän keskusliiton puheenjohtaja. Taxell on istunut myös Finnairin hallituksen puheenjohtajana sekä Elinkeinoelämän valtuuskunnan, Boliden Borgsöe AB:n, Sampon, Luvata International Oy:n ja Nordkalkin hallitusten jäsenenä.

Yritysmaailman ulkopuolella Taxell on toiminut muun muassa Åbo Akademin kanslerina. Lisäksi hän on Stiftelsen för Åbo Akademi ja Föreningen Konstsamfundet rf:n hallitusten puheenjohtaja. Taxell toimii Yliopistoallianssin hallituksen puheenjohtajana ja johti Euroopan kulttuuripääkaupunkihanketta hallinnoivaa Turku 2011 -säätiötä.

Vuoden 2012 kevätkaudella Taxellin nimi on tullut julkisuudessa esiin useiden niin sanottujen hyvä veli -asuntojärjestelyiden yhteydessä. Taxell on ollut mukana Finnairin Mika Vehviläisen, puolustusministeri Stefan Wallinin ja Veritasin Kjell Sundströmin asuntojärjestelyissä.

Tausta ja yksityiselämä 
Taxellin isä Lars Erik Taxell on toiminut myös RKP:n puheenjohtajana. Taxell valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1972. Hän on ollut naimisissa Rachel Nygård-Taxellin kanssa vuodesta 1974, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kansanedustajat
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Suomalaiset juristit
Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet
Suomen oikeusministerit
Suomen opetusministerit
Suomen rakennusalan vaikuttajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat
Svensk Ungdomin puheenjohtajat
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Paternalismi

Paternalismi eli holhoaminen on toimintamalli, joka pyrkii ehkäisemään muita tekemästä vahinkoa itselleen. Paternalismi tarkoittaa myös tällaisten toimintamallien kannattamista.

Esimerkkinä paternalistisesta filosofiasta on voimakeinojen käyttö tai rankaiseminen juridisesti toisen ihmisen itsemurhan, addiktiivisten tai vahingollisten päihteiden käytön tai muun paternalistin näkökulmasta haitallisen toiminnan estämiseksi.

Hyvinvoinnin lisäämiseen tähtäävässä toiminnassa puhutaan hyvinvointipaternalismista ja ajateltaessa kolmannen osapuolen etua (esimerkiksi yhteiskunnan etu, yleinen etu tai huostaanotossa lapsen etu) käytetään kurinpidollista paternalismia.

Sosiaalityössä paternalistinen puuttuminen perustellaan yleensä joko henkilön itsensä tai muiden hyvinvoinnin vaarantumisella, harvemmin puuttumisen syynä on hyvinvoinnin lisääminen.

Katso myös 
 Libertaristinen paternalismi

Filosofiset opit
Sensuuri

Sensuuri on valtion viranomaisten tai muun tahon suorittama suullisten, kirjallisten tai kuvallisten esitysten tarkastus, jonka läpäisy on edellytys julkaisun levitykselle tai julkiselle esittämiselle. Sensuurilla voidaan tarkoittaa myös jonkin tietyn tekstin, kuvan tai vastaavan jättämistä julkaisematta.

Historia 
Euroopassa sensuuri yleistyi kirjapainotaidon myötä, ja ensimmäisenä sen otti käyttöön katolinen kirkko. Sen jälkeen myös valtiovalta otti käyttöön ennakkotarkastusjärjestelmän hallitsijoiden kannalta epämieluisten ajatusten ilmaisun estämiseksi. Sensuuria myös vastustettiin valistuneissa piireissä. Englannissa ennakkosensuuri poistettiin jo vuonna 1695.

Neuvostoliitossa ennakkosensuuri poistettiin vuonna 1961, mikä oli helpotus ulkomaankirjeenvaihtajille, koska heidän ei enää tarvinnut odottaa uutiselleen tarkastajan julkaisulupaa.

Internet-sensuuri voi kohdistua esimerkiksi pornografiaan, torrenteihin, sosiaaliseen mediaan, uutismediaan tai ulkomaisiin verkkosivustoihin.

Itsesensuuri 

Itsesensuurissa kustantamot rajoittavat itse toimintaansa. Sanalla viitataan myös pidättymiseen sellaisten ajatusten ilmaisemisesta, joita pidetään valtion kannalta arkaluonteisina. Laajempi itsesensuurin määritelmä on omien tekojen tai lausuntojen rajoittaminen välttyäkseen muiden loukkaamiselta tai ärsyttämiseltä ilman, että tätä olisi virallisesti ilmoitettu välttämättömäksi.

Katso myös 

 Kielletyt kirjat
 Laki lapsipornografian levittämisen estotoimista
 Musiikkisensuuri
 Sananvapaus
 Painovapaus
 Sensuuri Suomessa
 Jatkosodan jälkeinen kirjasensuuri Suomessa
 Valtion tiedoituslaitos
 Valtion elokuvatarkastamo

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Digitaalinen maastomalli

Maastomallina käsitetään tarkka pintamalli, joka sisältää pistemäistä geometriatietoa x-, y- ja z-koordinaattien muodossa. Maastomallista saadaan tyypillisesti esimerkiksi tietoja maaston korkeuksien vaihteluista. Maastomallit sisältävät useita päällekkäisiä ja keinotekoisia rakenteita, joista esimerkkejä ovat maalajit tai metsäluokitukset. 

Nykyään maastomaalit ovat digitaalisia maastomalleja (DTM, Digital Terrain Model). Tällainen maaston ominaisuuksia kuvaava ja käsittelevä malli perustuu siihen, että tietokoneen muistissa olevia, esimerkiksi fotogrammetrisestä aineistosta tuotuja, tasokoordinaattien pisteitä järjestellään tietyllä tavalla, jotta malli saadaan aikaiseksi. 

Maastomalli pyrkii kuvaamaan maastoa sellaisenaan kuin tämä luonnossa esittäytyy, joten sen takia mallissa voi olla mukana erilaisia kohteita, joita luonnossa esiintyy, kuten taloja tai puita. Vaikka malli kuvaakin luontoa, on se varsin pelkistetty esitys luonnosta, koska se perustuu pelkkiin viivoihin sen sijaan, että se kuvaisi luontoa pintojen avulla.

Digitaalinen korkeusmalli 

Siinä missä maastomalli sisältää informaatiota maan eri kerroksista, antaa maastomallin erikoismuoto, korkeusmalli (DEM, Digital Elevation Model), tietoa pelkästään maan korkeuseroista maaston muotojen esityksenä. Korkeusmalli korvaa korkeuskäyrien mittaamisen, koska korkeusmallin avulla mallinnetaan maaston korkeuden vaihteluita. Ulottuvuuksina korkeusmallissa käytetään x-, y- ja z-koordinaatteja, joita yhdistetään säännöllisellä ruutu- tai kolmioverkolla. Korkeusmallin avulla voidaan maastosta saada uusia tietoja esimerkiksi kaltevuuksien ja kaarevuuksien muodossa.

Katso myös 

 Geodesia

Geodesia
Tietokoneavusteinen suunnittelu
Majavat

Majavat (heimo Castoridae) ovat isoja, litteähäntäisiä, ruskeaturkkisia jyrsijöitä. Ne kokoavat kaatamistaan puista patoja ja asuvat ja hankkivat ruokaa näin rakentamistaan tekoaltaista. Majavat ovat norsujen (ja ihmisen) lisäksi ainoita eläimiä, jotka pystyvät kaatamaan täysikasvuisen puun.

Majavan kyky kaataa puita perustuu sen rautaa sisältävään hammaskiilteeseen, joka tekee hampaista poikkeuksellisen lujat ja väriltään oranssinruskeat. Euroopanmajavan hampaat kasvavavat 0,39 cm kuukaudessa ja majavan on pakko käyttää niitä jatkuvasti niiden kulumiseksi.

Majavien heimoon kuuluu nykyisin vain yksi suku, majavat (Castor), ja kaksi lajia, euroopanmajava (Castor fiber) ja kanadanmajava (Castor canadensis). Esihistoriallisella ajalla eli muitakin sukuja ja lajeja, esimerkiksi jättiläismajava (Castoroides ohioensis), jotka tunnetaan vain fossiililöytöjen perusteella.

Sana majava esiintyy myös kahden majavien heimoon kuulumattoman jyrsijälajin, vuorimajavan ja rämemajavan eli nutrian, nimessä.

Majavat ovat ekosysteeminsä insinöörejä, jotka auttavat muita eliöitä , esimerkiksi vesilintuja ja nisäkkäitä.

Katso myös
Hauste

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Metsästäjäliitto: Tietoa majavista
 Yle Oppiminen: Majava on metsän taitava arkkitehti
 Miksi hävitimme majavakannan ja miksi tahdomme sen takaisin, Suomen Kuvalehti, 25.01.1936, nro 4, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Kirjallisuutta 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Nagasaki

Nagasaki ( ) on satamakaupunki Kyūshūn länsirannikolla Nagasakin prefektuurissa Japanissa. Kaupungissa on 437 636 asukasta (vuonna 2014). Nagasaki on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.

Maantiede 
Kaupunki sijaitsee Urakami-joen suulla, missä kapeaan lahteen laskeva joki muodostaa suojaisan luonnonsataman. Kaupunki on rakennettu lahtea ympäröiville rinteille amfiteatterin muotoon, tasaista maata on vain siellä missä sitä on vallattu vesialueita täyttämällä joko Nagasakinlahdessa tai Urakamijoesta.

Vuoden kuumin kuukausi on elokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on yli 30 astetta. Tammi- ja helmikuussa vuorokauden alin lämpötila jää lähelle nollaa. Eniten sataa kesä- ja heinäkuussa, yli 300 mm.

Historia 
Vuosina 1640–1859 Nagasakissa oli Japanin ainut eurooppalaisille avoin satama ja sekin oli avoin vain hollantilaisille. 1900-luvun alussa kaupungista kehittyi merkittävä laivanrakennuskeskus. Nykyisin Mitsubishin hallissa oleva telakka perustettiin 1857, ja se oli Japanin ensimmäinen sotalaivojen korjauksia varten tehty telakka.

Yhdysvallat pudotti ydinpommin Nagasakiin kolme päivää Hiroshiman ydinpommin jälkeen 9. elokuuta 1945. Ydinpommi tuhosi yli puolet Nagasakin rakennuksista ja tappoi arviolta 75 000 ihmistä. Noin 40 000 nagasakilaista vammautui.

Talous 
Nagasakissa on myös huomattavaa lentokone-, silkki- ja puuvillateollisuutta sekä useita terästehtaita. Nagasakin yliopisto on perustettu vuonna 1949.

Liikenne 
Nagasakin lentoasemalta on lentoja Tokioon ja Osakaan sekä muihin Kiushun kaupunkeihin. Osakaan pääsee myös linja-autolla, matka kestää 10 tuntia. Kaupungin sisäistä liikennettä hoitavat bussit ja viisi raitiovaunulinjaa.

Valokuvia

Katso myös 
 Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Nagasakin viralliset sivut  
 Nagasakin atomipommimuseo  

Seulonnan keskeiset artikkelit
Rotten Sound

Rotten Sound on vuonna 1993 perustettu vaasalainen grindcore-yhtye, jonka musiikissa on myös vivahteita death metallista. Yhtyeen tyyli oli sen alkuaikoina erilainen kuin nykyään, ja he itse pitävätkin vuonna 2002 julkaistua Murderworks-albumia ensimmäisenä albuminaan.

Monien grindcore-yhtyeiden tapaan myös Rotten Sound on kantaa ottava yhtye, joka kritisoi sanoituksissaan länsimaalaista elämäntapaa: esimerkiksi Cycles-albumin sanoitukset käsittelevät muun muassa kulutusyhteiskuntaa ja globalisaatiota sekä ihmisten ahneutta.

Kokoonpano
 Keijo Niinimaa – laulu (Medeia)
 Mika Aalto – kitara (...and Oceans, Havoc Unit, Deathbound, O, Malev6, Epäjärjestys, Isäpuoli, The D-Beat Gangsters, Vomiturition, President)
 Sami Latva – rummut (Havoc Unit (entinen ...and Oceans), Deathbound, O sekä Ghost Guard)
 Matti Raappana – basso

Entiset jäsenet
 Toni Pihlaja – basso 
 Ville Väisänen – rummut
 Kai Hahto – rummut (Erosi perhesyiden ja Wintersunin vuoksi)
 Masa Kovero – basso
 Jani "Jorma" Hirvonen – basso / kitara
 Pekka Ranta – basso
 Mika Häkki – basso
 Juha Yli-Koski – kitara
Kristian Toivainen – basso

Diskografia 

Studioalbumit
 
 
 
 
 
 
 

Kokoelma-albumit
 

Singlet
 

EP:t
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Split-albumit

Videografia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Virallinen kotisivu
 Keskustelualue
 Spinefarm Records 
 ent. rumpalin Kai Hahdon virallinen kotisivu
 Nykyisen rumpalin Sami Latvan toinen Grindcore-yhtye 
 

Suomalaiset grindcoreyhtyeet
Deathgrind-yhtyeet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Henri Matisse

Henri Émile Benoît Matisse (31. joulukuuta 1869 Le Cateau-Cambrésis, Nord – 3. marraskuuta 1954 Nizza, Alpes-Maritimes) oli ranskalainen taidemaalari. Hän perusti André Derainin kanssa fauvismin nimellä tunnetun ekspressionistisen taidesuunnan ja oli vuodesta 1904 sen johtohahmo.

Matisse kehitti värikylläisen, koristeellisen ja sommittelua korostavan maalaustyylin. Hänen teoksissaan näkyvää on kukoistava ja rikas väritys.

Elämä 
Matisse syntyi Le Cateau-Cambrésissa Pohjois-Ranskassa. Hän aloitti oikeustieteen opinnot, mutta innostui maalausharrastuksesta maatessaan leikkauksen jälkeen vuoteenomana vuonna 1890. Hän vaihtoi lakikirjat taideopintoihin, ensin Académie Julianissa ja sitten Gustave Moreaun oppilaana École des Beaux-Artsissa. Matissen varhaisissa töissä näkyy impressionistien vaikutus. Hänen nuoruusvuosiensa sankareita olivat Eduard Manet ja Paul Cézanne.

Vuoden 1904 paikkeilla Matisse tutustui pointillismiin, etenkin Georges Seuratin ja Paul Signacin töihin. Hän vietti aikaa Ranskan eteläosassa maalaamassa, ja siellä hänen värinkäyttönsä muuttui rohkeammaksi. Vuosina 1905–1906 Matissen teokset yhdessä André Derainin, Georges Rouaultin ja Maurice de Vlaminckin kanssa Syyssalongissa (Salon d’Automne) ja Salon des Indépendantsissä herättivät keskustelua. Ryhmää kutsuttiin pilkkanimellä Les fauves eli Pedot. 

1910-luvun alussa Matisse matkusteli ulkomailla (Saksassa, Venäjällä ja Marokossa). Vuonna 1918 hän järjesti yhteisnäyttelyn Pablo Picasson kanssa. 1920-luvulla hän suunnitteli puvut ja lavasteet  Djagilevin baletille.

Toisen maailmansodan aikana Matisse asui Etelä-Ranskassa. Hän oli sairaana ja teki siksi pienikokoisia töitä, muun muassa kirjankuvituksia. Sodan jälkeen hän pääsi toteuttamaan suurempia teoksia. Kuuluisia tämän ajan teoksia on Vencen kappeli (1951), jonka arkkitehtuuri, lasimaalaukset ja sisustus ovat kokonaan Matissen käsialaa. Viimeinen suurikokoinen maalaus on vuonna 1948 maalattu punasävyinen sisäkuva. Matisse kuoli vuonna 1954.

Teoksia 
Tanssi 1909 ja 1910
Odaliski-maalaukset

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 
 

Ranskalaiset taidemaalarit
Ekspressionistit
Lasimaalarit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Victoria (jumalatar)

Victoria on roomalaisessa mytologiassa voiton jumalatar. Hänen kreikkalainen vastineensa on Nike. Hänet yhdistettiin Bellonaan, sodan jumalattareen. Victorian myytti on luultavasti kehittynyt sabiinien maanviljelysjumalattaresta Vacunasta. Victorialla oli temppeli Rooman keskuskukkulalla.

Antiikin Rooman jumalattaret
4H-järjestö

4H-järjestö on useissa maissa toimiva lasten- ja nuortenjärjestö, jonka toimintaan kuuluvat esimerkiksi kerhot. Järjestön tunnussanat tulevat alun perin sanoista "hands, head, heart and health", jotka on suomeksi sovitettu muotoon "harkinta, harjaannus, hyvyys ja hyvinvointi".

Historia

4H on alkujaan yhdysvaltalainen nuorisojärjestö. Yhdysvalloissa sitä hallinnoi maatalousministeriö (Department of Agriculture). 4H-toiminta käynnistyi 1900-luvun alussa Yhdysvalloissa vastauksena nuorten työttömyyteen, pahoinvointiin ja näihin kytkeytyneisiin muuttoaaltoihin maaseudulta kaupunkeihin. Toiminnan tavoitteena oli tuolloin tarjota nuorille sellaisia käytännön yrittämisen, työnteon ja arkielämän taitoja, että nuoret voisivat pärjätä yhteiskunnassa ja erityisesti maaseudulla omalla työllään. Samalla tavoitteena oli levittää maaseudun nuorille tietoa maatilatalouden nykyaikaisista työmenetelmistä.

Järjestön tunnus, apilanlehti, patentoitiin kerhotyön tunnukseksi vuonna 1924.

Toimintaperiaate
4H:n toimintamenetelmä ”Learning by doing” (tekemällä oppiminen) pohjautuu amerikkalaisen kasvatusfilosofin John Deweyn teoriaan, jossa korostetaan omaa kokemusta ja yhteisöllisyyttä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Etusivu

4H
Kuoro

Kuoro () on yksi- tai moniääninen laulajista koostuva kokoonpano, jossa jokaista ääntä laulaa useampi laulaja. Yleisimmässä muodossaan kuoro jakautuu neljään stemmaan: sopraanoon, alttoon, tenoriin ja bassoon. Kuoro voi laulaa orkesterin säestyksellä tai ilman orkesteria (a cappella).

Antiikin Kreikan klassisessa draamassa kuoron tarkoituksena oli seurata ja osallistua näytelmän juoneen ja jopa tanssia näyttämön ympärillä. Kirkon hallitsemalla keskiajalla kuoron merkitys muuttui ja side tanssiin katosi. Nykyään tunnetun kuoromusiikin kehitys alkoi gregoriaanisesta laulusta. 1500-luvulla italialainen Giovanni Pierluigi da Palestrina kehitti kuorolaulusta tarkkaa moniäänistä polyfoniaa. Nykyisessä merkityksessään sanaa kuoro on käytetty käsitteenä 1600-luvulta lähtien. Ennen sitä kuoro tarkoitti paitsi lauluyhtyettä myös soitinyhtyettä. 1800-luvulla kirkko menetti valtaansa. Tärkeimmäksi kuorotyypiksi nousi sekakuoro. 

Kuoron taiteellisesta johdosta vastaa kuoronjohtaja.

Kuorotyypit 

Kuoron koot vaihtelevat suuresti pienemmistä kamarikuoroista yli 100-henkisiin suurkuoroihin. Kuorotyyppien nimeämiseen on monta kriteeriä, kuten
Kokoonpano:
Sekakuoro, jossa on sekä miehiä että naisia ja kaikki äänialat ovat edustettuina. Tähän kuuluvat myös poikakuorot, joissa on tenoreita ja bassoja
Diskanttikuoro eli naiskuoro tai lapsikuoro
Mieskuoro
Koko, kuten kamarikuoro (noin 16-30 laulajaa) tai suurkuoro. Jos jokaista stemmaa edustaa vain kaksi tai vähemmän laulajaa, puhutaan lauluyhtyeestä.

Kuorot jakautuvat selkeimmin ammattikuoroihin, joihin kuuluvat esimerkiksi Suomen kansallisoopperan kuoro, ja amatöörikuoroihin, joita ovat esimerkiksi opiskelijakuorot. Edelleen voidaan erotella vaikka eläkeläiskuorot, koulujen kuorot ja kirkkokuorot.

Kuoromusiikki 

Säveltäjät ovat käyttäneet kuoroa instrumenttina hyvin vaihteleviin tarkoituksiin. Kuoromusiikki käsittääkin musiikkia a cappella -lauluista orkesterisäestyksellisiin teoksiin (joihin kuuluvat esimerkiksi oratoriot). Sävellyksissä käytettyjen tekstien skaala on laaja ja jakautuu suurpiirteisimmin hengelliseen ja maalliseen materiaaliin.

Tyypillisesti kuoromusiikki on neli-, viisi- tai kuusiäänistä, mutta poikkeuksia on valtavasti, ja esimerkiksi Thomas Tallisin vuonna 1570 säveltämä motetti Spem in alium on kirjoitettu 40 stemmalle. Yksi tyypillisistä kokoonpanoista erityisesti hengellisessä musiikissa on kaksoiskuoro, eli kahdesta neliäänisestä kuorosta koostuva suurkuoro.

Aiheesta muualla 

 Kuorosuomi 
 YLE - Kuoroon!

 
Seulonnan keskeiset artikkelit
Basso

Basso on matalin miesääni. Tyypillisesti bassolaulajan ääniala on välillä E2-E4, mutta jotkut bassot pääsevät jopa B1:een asti. Basso on harvinainen miesten äänityyppi, ja bassoja on miehistä vain noin viisi prosenttia. Basso on erityisen tarpeellinen äänityyppi kuorossa ja oopperassa, mutta kuorossa baritonit laulavat basson äänialan osuuksia sillä bassoja on vaikea löytää. Miesten äänissä on korrelaatio kehon pituuden ja äänen mataluuden välillä, joten bassot ovat todennäköisemmin pitkiä miehiä. Hieman bassoa korkeampaa äänialaa kutsutaan bassobaritoniksi.

Bassolla on suuri ääni ja laaja ääniala. Monet bassolaulajat pystyvät laulamaan yhtä korkealle kuin baritonit tai jopa tenorit, mutta eivät pysty pysyttelemään niin korkealla.

Bassojen äänityypit

Etenkin oopperamaailmassa käytetään tarkempaa luokitusta äänityypeistä. Myös bassot voidaan luokitella äänenvärin perusteella eri äänityyppeihin.

Basso buffo (Spielbass)

Bassobaritoni (Charakterbass, Basso cantante)

Basso profondo (Seriöser Bass)

Tunnettuja bassolaulajia

Klassinen musiikki 

 Ain Anger
 Kim Borg
 Paata Burchuladze
 Boris Christoff
 Nicolai Ghiaurov
 Yrjö Ikonen
 Jyrki Korhonen
 Kurt Moll
 Jevgeni Nesterenko
 René Pape
 Ezio Pinza
 Thomas Quasthoff
 Samuel Ramey
 Jaakko Ryhänen
 Fjodor Šaljapin
 Matti Salminen
 Cesare Siepi
 Martti Talvela
 Johann Tilli
 John Tomlinson
 Rene Romppanen
 Juho Tiirola

Rytmimusiikki / a cappella -yhtyeet 
 Paul Robeson
 Barry White
 Lee Gaines
 Kauko Käyhkö
 Tuukka Haapaniemi
 Jussi Chydenius
 Juha Suomalainen
 Avi Kaplan
 Tim Foust
 Geoff Castellucci

Katso myös
Luettelo bassoista

Lähteet

Aiheesta muualla

Äänialat
Italiankieliset sanat ja sanonnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
FAMAS

FAMAS (lyhenne Fusil d'Assaut de la Manufacture d'Armes de Saint-Étienne) on Ranskan armeijan käyttämä rynnäkkökivääri.  Aseen lempinimi on sen ulkomuodon vuoksi 'Le Clairon' (trumpetti). Sen sarjatuotanto alkoi vuonna 1977; vuodesta 1994 valmistettu G2-versio käyttää STANAG-standardin (NATO Standardisation Agreement) mukaista M-16 lipasta. Tullessaan käyttöön 1980 ase oli samalla ensimmäinen Nato-maan armeijan ase, jossa otettiin käyttöön puolustusliiton tuolloin uusi standardikaliperi.

Asetta valmistava Saint Étiennen asetehdas kuuluu valtion omistamaan Nexter -kompleksiin (entisiltä nimiltään GIAT Industries ja Groupement des Industries de l'Armée de Terre) ja valmistaa myös Leclerc-panssarivaunua.
 
Ase edustaa ns. bullpup-tyyppiä, jossa lipas ja laukaisumekanismi sijaitsevat kahvan takana. Aseen tähtäimet sijaitsevat pitkän kantokahvan sisällä, jossa myös latausvipu sijaitsee. Lukon toimintaperiaatteena on hidastettu massasulku. Toimintaperiaate on tämän tehoisella patruunalla harvinainen, ja aseen toleranssi patruunalle on kapea. Naton standardipatruunan hylsyjen on havaittu pullistuneen ja repeytyneen, mikä johtuu lukon aikaisesta ja nopeasta avautumisesta. Nämä syyt ovat pakottaneet käyttämään standardipatruunan messinkihylsyn sijaan ei-standardeja teräshylsyjä varman ja turvallisen toiminnan takaamiseksi. Teräshylsyisten patruunoiden valmistus Ranskassa on lopetettu, ja tuontipatruuna on luonnollisesti edelleen standardin perusajatuksen vastainen.
Aseen seuraajaksi on valittu 2017 saksalaisvalmisteinen Heckler & Koch HK 416.

Famasilla voi ampua kerta-, purske- ja sarjatulta, aseen teoreettinen tulinopeus on noin 1 000 laukausta minuutissa, minkä vuoksi aseessa on kolmen laukauksen sarjoja ampuva pursketulimahdollisuus. 25 patruunan lippaassa olevista rei'istä patruunamäärän saa selville nopeasti.

FAMASin vakiovarusteena on kiinteä aseen sivuille taittuva haaratuki ja sen voi varustaa 40 mm M203-kranaatinheittimellä.  Pistoolikahvan sisässä on tila puhdistusvälineille.
 
FAMAS vaatii huolellista puhdistusta ja huoltoa. Ase soveltuu parhaiten kaupunkitaisteluun, sillä jumiutumisia tapahtuu usein pölyisissä ja aavikko-olosuhteissa, kuten Persianlahdella. Luultavasti pahin suunnitteluvirhe on pieni muovinen poskituki (Appui joue), joka myös ohjaa tyhjän hylsyn patruunapesästä. Osa on vain painettu paikoilleen ja sen kadotessa asetta ei voi turvallisesti laukaista.

Useimmat bullpup-kiväärit eivät ole muutettavissa vasenkätisille, mutta edellä mainitun poskituen, ja hylsyn ulosvetäjän puolta vaihtamalla FAMAS voidaan muuttaa joko oikea- tai vasenkätiseksi parissa minuutissa ilman työkaluja. Latausvivun sijoituksen ansiosta sitä voi käyttää kummalla kädellä tahansa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 FAMAS upgrade

Rynnäkkökiväärit
Bullpup
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mezzosopraano

Mezzosopraano [metso-] () on ääniala sopraanon ja kontra-alton välissä. Mezzosopraano on naisten keskikorkea äänityyppi. Mezzosopraanon sävelalue ulottuu pienestä a:sta kaksiviivaiseen a:han tai b:hen, mutta äänenväri on yleensä tummempi, alttomaisempi kuin sopraanolla. Kuoroissa mezzosopraanot laulavatkin usein ylempää alttostemmaa, jotta kutsutaan ykkösaltoksi. Korkeaäänisemmälle mezzosopraanolle on kuorossa kakkossopraanon stemma.

Ääniala
Mezzosopraanon ääniala on matalampi kuin sopraanolla. Mezzosopraano laulaa säveliä A3-A5 jotka kuuluvat äänityypin vahvuusalueeseen. Kuorossa korkein mezzosopraanon sävel on usein F5. Mezzosopraanolla on enemmän matalia säveliä kuin sopraanolla ja matalat sävelet onnistuvat tyypillisesti paremmin kuin sopraanolta. Mezzosopraano kykenee laulamaan 3. oktaavissa rintaäänellä. Mezzosopraanon äänen sointiväri on tummempi ja rikkaampi kuin sopraanolla, sillä yläsävelsarja on runsas. Mezzosopraanot kykenevät usein laulamaan samoja säveliä kuin sopraano eli A5 ei ole mezzosopraanon korkein sävel, vaan myös B5 ja C6 tyypillisesti onnistuvat harjaantuneilta mezzosopraanoilta. Mezzosopraano voi siis kyetä laulamaan yhtä korkealta kuin sopraano, mutta ei kuitenkaan viihdy korkealla kuten sopraano vaan väsyy korkealla laulamiseen.

Musikaaleissa ja musiikkiteatterissa mezzosopraanon tulisi olla kykenevä laulamaan vahva G5-sävel, joka kuuluu Nettien rooliin Carousel-musikaalissa. Mezzosopraanon belttausväli alkaa sävelestä F4/G4 ja ulottuu C5:een tai D5:een. Mezzosopraanon belttausääni on tummempi ja paksumpi kuin sopraanolla.

Tunnettuja mezzosopraanoja 

 Janet Baker
 Cecilia Bartoli
 Mary J. Blige
 Elīna Garanča
 Monica Groop
 Arja Havakka
 Lady Gaga
 Amy Winehouse
 Annie Lennox
 Adele
 Floor Jansen
 Sia
 Lea Laven
 Paula Koivuniemi

 Demi Lovato
 Anni-Frid Lyngstad
 Bette Midler
 Rita Ora
 Anne Sofie von Otter
 Lilli Paasikivi

Katso myös 

 Luettelo mezzosopraanoista
 Ääniala

Lähteet

Aiheesta muualla 

Äänialat
Seulonnan keskeiset artikkelit
François Rabelais

François Rabelais (n. 1483–1494 Chinon, Ranska – 1553 Pariisi) oli ranskalainen renessanssiajan humanisti ja kriittis-humoristinen kirjailija. 

Rabelais oli asianajajan poika. Hän opiskeli fransiskaaniluostarissa noviisina keskiajan teologiaa ja antiikin kieliä. Hän kääntyi benediktiiniksi ja jätti lopulta luostarielämän siirtyen maallistuneeksi papiksi. Rabelais opiskeli ja vaikutti useissa yliopistoissa kuten Poitiers’ssa, Pariisissa, Montpellier’ssa ja Lyonissa ja vieraili Itävallassa sekä Torinossa, Italiassa. Hän vaikutti lääkärinä ja tunsi esimerkiksi anatoomikko Andreas Vesaliuksen sekä Ambroise Parén.

Rabelais suututti kirjoituksillaan sekä katolisen kirkon edustajat että Sorbonnen akateemikot. Vuodesta 1532 alkaen ilmestyneen viisiosaisen teossarjansa kaksi ensimmäistä osaa, Gargantua ja Pantagruel, hän julkaisi salanimellä Alcofribas Nasier (anagrammi nimestä François Rabelais). Julkaistuaan seuraavan osan (Kolmas kirja) omalla nimellään hänet julistettiin pannaan. Viides kirja ilmestyi postuumisti ja sen tekijyys on osittain kiistanalainen. Rabelais käsitteli aikaansa nähden epäsovinnaisesti muun muassa kuolemaa. Teossarja on osittain suomennettu nimellä Suuren Gargantuan hirmuinen elämä, Ville Keynäs on suomentanut kolmannen ja neljännen kirjan.

Suomennetut teokset

Katso myös 
 Gargantua
 Mihail Bahtin

Lähteet

Aiheesta muualla 

Biografia Bibliografia 
Pantagruel, dipsodien kuningas. Suomennos 1989 (pdf)
 Arno Forsius: François Rabelais (n. 1490–1553) – lääkäri ja kirjailija.

Ranskalaiset kirjailijat
1400-luvulla syntyneet
Vuonna 1553 kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
YleQ

YleQ (joskus myös YleKuu) oli pääkaupunkiseudulla perinteisessä analogisessa verkossa ja digitaalisesti koko valtakunnassa kuulunut Yleisradion radiokanava. Aikaisemmin taajuudella oli kuultavissa Radio Aino, mutta tämä lakkautettiin vuoden 2003 alussa Yleisradion radiouudistuksen myötä. Lopettamiseen oli todennäköisenä syynä digiradiovastaanotinten huono menekki. 

YleQ uudistui ensimmäisen vuotensa jälkeen keväällä 2004 muuttamalla merkittävästi musiikillista profiiliaan. Kanavan viimeisimpiä erityispiirteitä olivat toimitetun radiopuheen ja laajan musiikkitarjonnan ohjelmaradio, jolle tunnusomaista oli kiireettömyys ja keskittyneisyys. Tarjonnassa korostui populaarimusiikki ja -kulttuuri.

Yleisradio ilmoitti 6. kesäkuuta 2006 lopettavansa YleQ-kanavan. Lähetys loppui keskiyöllä 17.–18.9.2006. Kanavan ohjelmia siirtyi YleX-, YLE Radio Suomi ja YLE Radio 1 -kanaville. YleQ:n tilalle perustettiin puheradiokanava Yle Radio Peili (nykyisin Yle Puhe).

Toimittajia 

Tuomas Enbuske, Marko Gustafsson, Tero Liete, Susanna Korhonen, Kai Ulmanen, Olga K, Norppa, Laura Airaksinen, Eve Mantu, Jake Nyman, Ivan Puopolo (Thank God It's Puopolo), Markus Turunen, Pekka Vitikka ja Jani Juntunen.

Muu henkilökunta 
 Tero Halonen, tekninen tuottaja
 Heikki Hilamaa, musiikkipäällikkö
 Markus Hippi, tuottaja (viikonloppu)
 Tommy Huovinen, tuottaja (Aamu Kuussa)
 Anna Juutilainen, tiedottaja
 Olli Kangassalo, elokuvatoimittaja
 Juhani Kansi, tuottaja (Popstudio)
 Ritva Kaukoranta, assistentti
 Jani Kortti, music editor
 Esa Kuloniemi, bluestoimittaja
 Pekka Laine, tuottaja (Musiikin erikoisohjelmat)
 Pia Ljungman, tiedottaja, markkinointi
 Elina Majakari, ohjelmapäällikkö
 Raimo Mäkelä, internet-toimittaja
 Minna Peltomäki, ohjelmajohtaja
 Marce Rendic, juontaja-toimittaja
 Seppo Rokka, internet-tuottaja
 Pasi Räihä, sound designer
 Mira Selander, tuottaja (Päivä Kuussa)
 Pekka Toikka, tuottaja (Tuomas Enbuske]], Eve Mantu, Olga K)
 Mika Niva, elokuvatoimittaja
 Pertti Ylikojola, tuottaja (Miten minusta tuli minä, Peltirumpu, Kino Kangassalo, Passikuva)

Aiheesta muualla
 YleQ-sivusto siirrettynä Ylen Vinttiin 
 HS:n uutinen YleQ:n hiljenemisestä

Ylen radiokanavat
Polkuyhtenäisyys

Polkuyhtenäisyys on matemaattinen termi. Se on topologinen käsite vastaavasti kuin yhtenäisyyskin on. Polkuyhtenäinen avaruus
 on sellainen topologinen avaruus, jossa avaruuden mitä tahansa pistepareja voidaan yhdistää polulla kyseisessä avaruudessa . Topologiassa polku on jatkuva kuvaus suljetulta väliltä  avaruuteen .

Polkuyhtenäisyyden määritelmä
Polku  yhdistää  pisteet  ja , joita sanotaan maaliavaruudessa polun  päätepisteiksi.
Topologinen avaruus  on polkuyhtenäinen, jos sen jokainen pistepari  voidaan yhdistää polulla avaruudessa .

Lauseita

Polkuyhtenäisyys vs. yhtenäisyys
Polkuyhtenäinen avaruus on yhtenäinen. Yhtenäistä avaruutta ei voida jakaa kahteen erilliseen, epätyhjään, avoimeen osajoukkoon. Polkuyhtenäisyys on vahvempi avaruuden ominaisuus kuin yhtenäisyys. Polkuyhtenäisyydestä välttämättä seuraa heti yhtenäisyys.

Yhtenäinen avaruus ei aina ole polkuyhtenäinen. On avaruuksia, jotka ovat kyllä yhtenäisiä, mutta eivät ole kuitenkaan polkuyhtenäisiä. Sellainen on esimerkiksi topologin sinikäyrä, jonka muodostavat origo sekä funktion  kuvaajan y-akselin oikealla puolella oleva osa.

Jatkuva kuvaus
Polkuyhtenäisyys on topologinen ominaisuus, joka säilyy jatkuvissa kuvauksissa. Jotkut avaruuksien ominaisuuksista eivät muutu lainkaan jatkuvassa kuvauksessa.

Polkuyhtenäinen ympäristö
Polkuyhtenäisessä avaruudessa  on sellainen ominaisuus, että sen jokaisella pisteellä on polkuyhtenäinen ympäristö .

Väli  on polkuyhtenäinen. Silloin jokaisella kyseisen välin pisteellä  on olemassa polkuyhtenäinen ympäristö . Ympäristö on topologiassa määritelty avoimeksi joukoksi.

Lisäesimerkkejä
Polkuyhtenäinen avaruus "Kampa" koostuu seuraavista osajoukoista: y-akselilta väli , x-akselilta väli  sekä x-akselin suuntaiset janat , kun n on luonnollinen luku ja 

Suljettu väli  on polkuyhtenäinen  osajoukko.

Yksiö  ei ole polkuyhtenäinen. Se on yhtenäinen avaruuden  osajoukko.

 ei ole polkuyhtenäinen, eikä yhtenäinen. Se on epäyhtenäinen avaruuden  osajoukko.

Avaruus  on yhtenäinen, mutta ei ole polkuyhtenäinen.

Muutetaan vähän äskeisen esimerkin avaruutta :

Avaruus  on yhtenäinen ja erityisesti se on polkuyhtenäinen.

Katso myös
 Yhtenäisyys

Lähteet
 Martio, Olli: Vektorianalyysi. Helsinki: Limes ry, 2004.
 Väisälä, Jussi: Topologia I. Helsinki: Limes ry, 2004.
 Väisälä, Jussi: Topologia II. Helsinki: Limes ry, 2005.

Kirjallisuutta
 
 
Topologia
Maslow’n tarvehierarkia

Maslow’n tarvehierarkia () on psykologinen teoria, jonka yhdysvaltalainen psykologi Abraham Maslow julkaisi vuonna 1943 tutkimuksessaan A Theory of Human Motivation. 

Maslow’n mukaan ihmisellä on perustarpeet, jotka tulee tyydyttää riittävässä määrin – ei välttämättä täydellisesti – ennen kuin ihminen alkaa etsiä tyydytystä ”korkeammille” tarpeille.  . Maslow’n teoria lasketaan kuuluvaksi humanistiseen psykologiaan. Maslow keskittyi tutkimuksissaan esimerkillisiin (exemplary) ihmisiin, kuten Albert Einstein, Jane Addams, Eleanor Roosevelt ja Frederick Douglass, joiden hän katsoi onnistuneen toteuttamaan inhimillisen potentiaalinsa.   

Maslow’n mukaan ihmisen tarpeiden hierarkkinen järjestys on:
fysiologiset tarpeet (hengissä säilymisen fyysiset edellytykset, kuten ruoka, juoma, hengitysilma)
turvallisuuden tarpeet (suojautuminen erilaisilta vaaroilta)
yhteenkuuluvuuden ja rakkauden tarpeet (ystävyys, rakkaus, ryhmään kuuluminen)
arvonannon tarpeet (itsearvostus, kunnioituksen saaminen muilta).
itsensä toteuttamisen tarpeet (omien kykyjen saaminen täyteen käyttöön esimerkiksi työssä tai vanhemmuudessa).
Näistä ensimmäinen on perustavin ja viimeinen korkein tarve. Myöhempinä vuosinaan Maslow lisäsi hierarkiaan vielä yhden tason, itsensä ylittämisen (self-transcendence) tarpeet. Itsensä ylittämisellä tarkoitetaan yhteyden saamista johonkin omaa minää suurempaan: keinoina tähän voivat olla esimerkiksi hengellisyys, taide tai altruismi. Useimmat Maslow’n tarvehierarkian esitykset eivät kuitenkaan huomioi tätä kuudetta tasoa. 

Maslow’n tarvehierarkia kuvataan usein pyramidina, jossa pohjimmaisina ovat perustarpeet ja huipulla korkeimmat tarpeet. Tosin Maslow itse ei kirjoituksissaan esittänyt tarvehierarkiaa minkäänlaisen pyramidin tai portaikon muodossa.

Maslow’n teoriaa on kritisoitu mm. siitä, että yleismaailmallisen, kaikille ihmisille kaikissa tilanteissa pätevän tarvehierarkian olemassaololle ei ole löytynyt paljonkaan tutkimusnäyttöä. Teorian käsitteitä on luonnehdittu epäselvästi määritellyiksi ja vaikeasti mitattaviksi. Tästä huolimatta tarvehierarkiaa hyödynnetään paljon esimerkiksi markkinoinnissa, työpsykologiassa ja johtajakoulutuksessa. Maslow'n teoria korostaa kysymyksiä mitä eikä miten: esimerkiksi mitä ihminen tarvitsee hengissäpysymiseen ei sitä miten ihminen pysyy hengissä

Katso myös
Tarveteoria

Lähteet

Aiheesta muualla 

, Lyhyt suomenkielinen esitys Maslow’n teoriasta Internetix-sivustolla.
, McLeod, Saul A. (2014). Maslow’s Hierarchy of Needs. Englanninkielinen artikkeli Simply psychology -sivustolla.

Ihmissuhteet
Psykologiset teoriat
Seulonnan keskeiset artikkelit

it:Bisogno#La piramide di Maslow
Lauri Törhönen

Lauri Ilmari Törhönen (s. 16. elokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, joka on toiminut myös elokuvataiteen professorina.  Hänet palkittiin vuosina 1989 ja 2007 elokuvataiteen valtionpalkinnolla. Törhönen on ohjannut 13 pitkää elokuvaa.

Ohjaaja
Törhönen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1976. Ennen ensimmäistä pitkän elokuvan ohjausta (Palava enkeli, 1984) hän toimi muun muassa apulaisohjaajana Helsingissä kuvatuissa amerikkalaiselokuvissa, kuten Warren Beattyn Punaiset (1981) ja Michael Aptedin Gorkin puisto (1983). Hollywoodilaista agentti- ja trilleri-teemaa Törhönen on myös itse viljellyt omissa elokuvissaan (Tropic of Ice – Jään kääntöpiiri, 1986; Kasvoton mies, 1995). Törhönen ohjasi neljä Vares-elokuvaa vuosina 2011–2012.

Törhönen on ohjannut Salatut elämät -televisiosarjan jaksoja, ja hänen poikansa Risto Törhönen esitti sarjassa Niko Vainiota vuosina 2004–2007.

Muut työt

Törhönen on toiminut elokuvaohjauksen ja -tuotannon opettajana eri oppilaitoksissa vuodesta 1975 lähtien. Vuosina 1995–2006 hän toimi Taideteollisen Korkeakoulun elokuvataiteen professorina.

Törhönen on julkaissut viisi romaania. Vuonna 2010 hänen palkittiin Topelius-palkinnolla nuortenromaanista Sello&Pallo. 

Vuosina 1993–2000 Törhönen oli kokoomuksen kaupunginvaltuutettu Helsingissä.

Syytökset seksuaalisesta häirinnästä
Tammikuussa 2018 Yle julkaisi uutisen, jossa noin 20 haastateltua naista kertoi Törhösen käyttäytyneen häiritsevästi. Käytös näyttää jatkuneen ainakin 1980-luvulta 2000-luvulle. Monet naiset kertoivat Ylelle, että opiskelu elokuvataiteen ja lavastustaiteen osastolla oli ahdistavaa Törhösen käytöksen vuoksi. Törhönen kieltäytyi aluksi kommentoimasta asiaa. Hän esitti julkisen anteeksipyynnön käytöksestään STT:n kautta 1. helmikuuta 2018. 18. helmikuuta Arto Nybergin haastattelussa Törhönen myönsi käyttäytyneensä tyhmästi ja harkitsemattomasti, mutta kiisti vakavimmat häirintäsyytökset ja sanoi syyttäjiensä erehtyneen henkilöstä.

Syytösten jälkeen Törhönen erosi Helsingin kaupungin omistaman Kaapelitalo-kiinteistöyhtiön hallituksen puheenjohtajan tehtävästä.

Filmografia
 Palava enkeli (1984)
 Riisuminen (1986)
 Tropic of Ice – Jään kääntöpiiri (1987) 
 Insiders (1989)
 Ameriikan raitti (1990)
 Requiem (1991)
 Kasvoton mies (1995)
 Hylätyt talot, autiot pihat (2000)
 Raja 1918 (2007)
 Vares – Huhtikuun tytöt (2011)
 Vares – Sukkanauhakäärme (2011) 
 Vares – Uhkapelimerkki (2012)
 Vares – Pimeyden tango (2012)

Lähteet

Kirjallisuutta
”Kansallisen tabun purkaja”, Lauri Törhösen haastattelu. Filmihullu 2/2000.
”Överiteorian äärellä”, Lauri Törhösen haastattelu. Filmihullu 2/2008.

Aiheesta muualla

 
 Lauri Törhösen haastattelu, Kirjastokaista-video
 Osa elokuvataiteen opiskelijoista vastustaa Törhösen jatkoa, Hs.fi 

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Taideteollisen korkeakoulun professorit
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset professorit
Suomalaiset kirjailijat
Efebofilia

Efebofilia (kr. ἔφηβος 'nuorukainen' + φιλία 'rakkaus') tarkoittaa aikuisen pääsääntöisesti myöhäismurrosikäisiin tai murrosiän vastikään ohittaneisiin (noin 15–19-vuotiaisiin) nuoriin kohdistuvaa seksuaalista kiinnostusta. Nuoriin kohdistuva seksuaalinen halu on miehillä yleistä, mutta varsinaisesta efebofiliasta puhutaan vain silloin kuin tällainen halu on ensisijainen tai yksinomainen.

Efebofilia ja pedofilia sekoitetaan usein. Efebofilia on psykologiassa kiistanalainen käsite ja sitä ei ole pedofilian tapaan hyväksytty ICD-10 tautiluokitukseen, koska efebofiilinen halu on lisääntymistä ajatellen luonnollista , toisin kuin pedofiilinen halu, joka kohdistuu lisääntymiskyvyttömiin lapsiin. Efebofilian, toisin kuin pedofilian, kuulumisesta parafilioihin ("perversioihin") ei vallitse yksimielisyyttä. Efebofiiliset teot, toisin kuin pedofiiliset teot, eivät useimmissa maissa ole itsestään selvästi laittomia, koska ikä, jonka ikäiseen asti kiinnostus ehkä on efebofiliaa, jatkuu noin 19:ään ja suojaikäraja on useimmissa maissa 15, 16 tai 18 vuotta.

Katso myös
Pederastia

Lähteet

Seksuaalisuus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Silmälasikäärme

Silmälasikäärme eli intiankobra, joskus myös pelkkä kobra (Naja naja) on erittäin myrkyllinen käärme, joka elää Etelä-Aasian savanneilla. Nimi silmälasikäärme tulee sen niskassa olevasta silmälaseja muistuttavasta kuviosta. Kobra on pohjaväriltään musta, lisäksi nahassa on valkoisia ja harmaita täpliä.

Kobranaaras munii munat maassa olevaan kuoppaan tai onttoon puuhun, ja jää sitten vartioimaan niitä niiden kuoriutumiseen asti. Silmälasikäärme syö piennisäkkäitä, kaloja, sammakoita ja liskoja.

Uhkaavassa tilanteessa kobra levittää kaulansa ja kohottaa eturuumiinsa. Tällöin se voi purra ahdistelijaansa. Jos käärme puree ihmistä, niin tämä saattaa menehtyä muutamassa tunnissa ilman vastamyrkkyä. Kobra ei yleensä pure ihmistä vaan lähtee karkuun, mutta jos ihminen häiritsee sitä tai käyttäytyy muuten uhkaavasti, niin kobra voi hyökätä. Silmälasikäärme tappaa vuosittain tuhansia ihmisiä laajalla alueella Pakistanista Bangladeshiin, mikä tekee kobrasta yhden vaarallisimmista käärmeistä.

Silmälasikäärme saattaa joutua toisen käärmeen, kuten kuningaskobran saaliiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The University of Adelaide, Australia, Clinical Toxinology Resources: Naja naja 

Kobrat
Kobra

Kobra tai Cobra voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Kobra 

 Kobrat, myrkkytarhakäärmeiden suku
 Kobrat Lapua, suomalainen koripallojoukkue
 Kobra, Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto
 Kobra, Mortal Kombat -videopelisarjan hahmo
 Arbok, kobramainen pokemon

Cobra 

 CoBrA, taiteilijaryhmä
 Cobra, vuonna 1986 tehty Sylvester Stallonen toimintaelokuva
 Cobra, vuoden 1986 videopeli, joka perustuu Stallonen elokuvaan
 Cobra, vuoden 1991 videopeli
 Cobra Commander, sarjakuvahahmo
 Cobra Command, Cobra Commanderin johtama kuvitteellinen terroristijärjestö
 Cobra Records, suomalainen levy-yhtiö
 AC Cobra, brittiläinen urheiluauto
 HMS Cobra, Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjä
 Cobra, vuoristorata Etelä-Pohjanmaalla Alahärmän kunnassa sijaitsevassa Powerpark-monitoimipuistossa.
 Space Adventure Cobra, manga- ja animesarja
 Taifuuni Cobra, Filippiinienmerellä vuonna 1944 riehunut pyörremyrsky
 COBRA, vastatykistötutka
Anaksimenes

Anaksimenes (, n. 585–525 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi. Hän oli kotoisin Joonian Miletoksesta, ja hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Anaksimenes oli Anaksimandroksen oppilas ja Anaksagoraan opettaja.

Ajattelu 

Anaksimeneen mukaan kaiken olevaisen alkusyy tai -perusta (arkhē) oli äärettömässä ilmassa – kaikki olevainen on ilmaa vaihtelevalla tiheydellä. Kuumuus laajentaa ja kylmyys tiivistää ilmaa, synnyttäen sille erilaisia olomuotoja. Tiheyden vaihtelu on asteittainen, ja tapahtuu kumpaankiin suuntaan, riippuen siitä saako kuuma vai kylmä voiton. Kun ilma tiivistyy kylmyyden seurauksena, siitä muodostuvat vaiheittain pilvet, vesi ja maa. Kun ilma harvenee kuumuuden seurauksena, siitä muodostuu lopulta tuli.

Tällä tavoin on syntynyt myös maan muodostava levy, joka kelluu ilmassa. Samanlainen tiivistyminen on synnyttänyt myös auringon, tähdet ja kaiken muun olevan. Anaksimenes ei kieltänyt jumalia, mutta uskoi myös niiden syntyneen ilmasta, sen sijaan että jumalat olisivat luoneet ilman.

Anaksimeneen mukaan maa oli siis litteä ja sen sekä ylä- että alapuolella oli ilmaa. Hänen mukaansa juuri maan litteys esti sitä putomasta alaspäin. Tähän ei sisältynyt erityistä ajatusta siitä, että maa olisi kuitenkaan ollut kaiken keskuksessa: Anaksimeneen mallissa taivaankappaleet eivät pyörineet maan ympärillä, vaan kiersivät kehässä sen yläpuolella. Esimerkiksi aurinko ei kadonnut näkyvistä siksi, että se olisi mennyt maan alapuolelle, vaan koska se jäi maan korkeampien osien peittoon ja pieneni kasvaneen etäisyyden vuoksi. Myös aurinko oli litteä.

Anaksimeneen ajatus oli kenties tarkoituksella suunnattu vastaamaan Anaksimandrokselle, joka oli ehdottanut alkusyyn olevan rajaton apeiron. Anaksimandroksen ajatukseen ei kuitenkaan kuulunut apeironin tarkempi määritelly. Anaksimeneen ilmalla on monia apeironin piirteitä, mutta päinvastoin kuin Anaksimandros hän määritteli alkusyynsä täsmällisesti yhdeksi klassisista alkuaineista.

Anaksimeneen ajattelu eroaa edeltäjiensä Thaleen ja Anaksimandroksen ajattelusta siinä, että hänelle ilma oli sekä kaiken alkuperä että se aine, mistä kaikki lopulta muodostuu. Thaleelle vesi oli lähinnä kaiken alkuperä, mutta hän ei tarkoittanut väittää, että kaikki olisi lopulta muodostunut vedestä. Sama pätee Anaksimandroksen ajatukseen apeironista.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit:
 Anaksimeneen elämäkerta. 
 Anaksimeneen elämäkerta. 
 

Esisokraatikot
Naturalismi (filosofia)
Arkhelaos

Arkhelaos (, 400-luku eaa.) oli eräs antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista, hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Hän oli kotoisin joko Ateenasta tai Miletoksesta. Hän oli Anaksagoraan oppilas ja Sokrateen opettaja.

Diogenes Laertioksen mukaan Arkhelaos oli se, joka toi luonnonfilosofian Jooniasta Ateenaan. Kuitenkin yleisesti ajatellaan jo Anaksagoraan tehneen sen. Arkhelaokseen luonnonfilosofia joka tapauksessa päättyy, sillä hänen jälkeensä Sokrates aloitti etiikan tutkimisen ja siirsi näin filosofian painopisteen hyvään elämään. Sokrates kuitenkin omaksui etiikan tutkimuksen Anaksagoraalta, mutta sai kunnian sen keksimisestä. Arkhelaos oli kuitenkin käsitellyt etiikkaa jo jossain määrin, sillä hän pohti filosofiassaan lakeja, sekä sitä, mitkä asiat ovat hyviä ja oikeudenmukaisia. Hänen mukaansa oikeudenmukaiset ja häpeälliset asiat eivät ole olemassa luonnostaan, vaan ne perustuvat siihen mitä yhteiskunnassa on sovittu. 

Arkhelaos jakoi Anaksagoraan näkemyksen siitä, että maailma on saanut alkunsa äärettömästä aineesta, joka koostuu keskenään samanlaisista ainesosasista, ja että kaikki yksittäiset osaset puolestaan syntyvät näistä. Kuitenkin tämän yhdistymisen saa hänen mukaansa aikaan näissä ainesosasissa oleva sielu jumalan (tai Järjen, nous) sijasta. Se panee mainitut ikuiset osaset liikkeelle yhdistelemällä ja erottelemalla niitä, aivan kuten Anaksagoras opetti.

Arkhelaos opetti myös, että kosmoksen syntymisellä on kaksi syytä, lämpö ja kylmyys. Lämmön vaikutuksesta vesi synnyttää joko ilmaa tai maata, sen mukaan pääseekö se valumaan vapaasti vai sakeutuuko se. Näin maata siis rajoittaa ensin ilma, ja ilman yläpuolella tuli. Kaikki eläimet, mukaan lukien ihmiset, ovat syntyneet lämpimästä maasta, kun se erittää limaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Diogenes Laertios: Arkhelaoksen elämäkerta 
 Diogenes Laertios: Arkhelaoksen elämäkerta 

Esisokraatikot
Pontifex maximus

Pontifex maximus oli Rooman valtakunnan pontifex-papiston johtaja eli pontifex-kollegion esimies. Hänellä oli niin uskonnollista kuin poliittistakin valtaa. Pontifex tarkoittaa sillanrakentajaa ja viittaa papin välitystehtävään tämän ja tuonpuoleisen maailman välillä.

Yksi pontifex maximuksen tehtävistä oli tarvittaessa lisätä karkauspäiviä roomalaiseen kalenteriin. Ollessaan pontifex maximus Julius Caesar loi uuden Juliaanisen kalenterin.

Caesarin murhan jälkeen Marcus Aemilius Lepidus valittiin pontifex maximukseksi. Hän sai pitää virkansa sen jälkeenkin kun Augustus ajoi hänet maanpakoon. Lepiduksen kuoltua Augustus valittiin uudeksi pontifex maximukseksi ja tämän jälkeen uudet keisarit saivat myös tämän viran.

Nykyään paavit kantavat tätä nimikettä. Arvonimi otettiin ilmeisesti käyttöön keskiajalla takautuvasti.

Annales maximi olivat pontifex maximuksen pitämiä aikakirjoja.

Luettelo pontifex maximuksista 
753 eaa. – 712 eaa. – Rooman kuninkailla oli pontifex maximusta vastaava valta
712 eaa. – Numa Marcius
...
509 eaa. – Papirius
...
449 eaa. – Furius
431 eaa. – Cornelius Cossus
420 eaa. – Minucius
390 eaa. – Follius Flaccinator
...
332 eaa. – Cornelius Callissa
304 eaa. – Cornelius Scipio Barbatus
...
254 eaa. – Tiberius Coruncanius
243 eaa. – Lucius Caecilius Metellus
237 eaa. – Lucius Cornelius Lentulus Caudinus
212 eaa. – Publius Licinius Crassus Dives
183 eaa. – Gaius Servilius Geminus
180 eaa. – Marcus Aemilius Lepidus
152 eaa. – 
150 eaa. – Publius Cornelius Scipio Nasica Corculum
141 eaa. – Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio
132 eaa. – Publius Licinius Crassus Mucianus
130 eaa. – Publius Mucius Scaevola
115 eaa. – Lucius Caecilius Metellus Dalmaticus
103 eaa. – Gnaeus Domitius Ahenobarbus
89 eaa. – Quintus Mucius Scaevola
81 eaa. – Quintus Caecilius Metellus Pius
63 eaa. – Gaius Julius Caesar
44 eaa. – Marcus Aemilius Lepidus
12 eaa. – Caesar Augustus
12 eaa. – 382 jaa.. – Rooman keisarit
382 jaa.. – nykypäivä – paavit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Antiikin Rooman uskonto
Roomalaiset virat ja arvonimet
Rotuaari

Rotuaari on Oulun ydinkeskustan kävelykatu. Kirkkokadun osa välillä Saaristonkatu–Pakkahuoneenkatu muutettiin kävelykaduksi kesällä 1987. Kadun nimestä järjestetyn nimikilpailun voitti Matti Kessin nimiehdotus Rotuaari. Rotuaari on vanha oululainen murresana ranskan kielen jalkakäytävää (trottoir) tarkoittavasta sanasta. Kävelykatuideaa oli kokeiltu Kirkkokadulla aiemminkin, syksyllä 1967, jolloin kadun nimenä oli Viisristi, mutta kauppiaiden vastustuksen vuoksi kokeilua ei tuolloin jatkettu.

Rotuaarin pallo on Seppo Valjuksen suunnittelema keskusaukion kaivohuoneveistos.

Aiemmin Rotuaari tunnettiin useilla eri nimillä. Nimitys Lihatiski katosi, kun tästä alun perin Saaristonkadun ja Pakkahuoneenkadun välillä kulkevasta Kirkkokadun osasta lanseerattiin kävelykatu.

Nykyään Rotuaariin kuuluu myös osa Kauppurienkadusta ja osa Isokadusta. Vuonna 2020 Rotuaari laajeni Heinäpäähän päin, kun Albertinkadun ja Saaristonkadun välinen osuus muuttui kävelykaduksi.

Katso myös
Rotuaari Piknik

Lähteet

Aiheesta muualla

 Ylen Elävä arkisto: Oulun Kirkkokatu (ennen Rotuaarin avaamista tehty dokumentti)

Oulun kadut
Oulun nähtävyydet
Pokkinen