joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Diplomatarium Fennicum

Diplomatarium Fennicum on Suomen keskiaikaa koskevien asiakirjojen verkkopalvelu. Kansallisarkiston kehittämä järjestelmä perustuu Reinhold Hausenin teokseen Finlands medeltidsurkunder I–VIII (1910–1935), mutta tietoja on täydennetty uudemmilla tutkimuksilla ja linkeillä digitoituihin alkuperäisiin asiakirjoihin.

Katso myös 
 Turun tuomiokirkon Mustakirja

Lähteet 
 Turun Sanomat 28.11.2017, Liki 7 000 keskiaikaista asiakirjaa vapaaseen käyttöön – mukana Turun tuomiokirkon Musta kirja

Aiheesta muualla 
 Diplomatarium Fennicum

Suomen keskiaika
Kansallisarkisto
Keskiajan tutkimus
Historialliset asiakirjat
Adrienne (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Adrienne, Blekingen herttuatar (Adrienne Josephine Alice Bernadotte; s. 9. maaliskuuta 2018) on  Ruotsin prinsessa Madeleinen ja Christopher O’Neillin kolmas lapsi. Hän on kruununperimysjärjestyksessä kymmenentenä.

Kuningas Kaarle XVI Kustaa päätti syksyllä 2019, että prinsessa Adriennella ja hänen sisaruksillaan prinsessa Leonorella ja prinssi Nicolaksella ei ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia, eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuattarien ja herttuan tittelit kuitenkin säilyvät.

Elämä

Syntymä 
Prinsessa Adrienne syntyi 9. maaliskuuta 2018 kello 00.41 Danderydin sairaalassa. Hän painoi 3465 grammaa ja oli 50 cm pitkä. Kello 12 samana päivänä Ruotsin puolustusvoimat ampui Tukholman Skeppsholmenista, Bodenista, Karlskronasta, Göteborgista ja Harnösandista 21 kunnialaukausta. kuningas Kaarle XVI Kustaa ilmoitti prinsessan nimen 12. maaliskuuta herttuakunnan linnassa pidetyssä konseljissa. Adrienne on ensimmäinen kuninkaallinen, jonka herttuakunta Blekinge on ollut. Myöhemmin samana päivänä Tukholman linnankirkossa pidettiin prinsessan kunniaksi Te Deum -kiitosjumalanpalvelus, johon osallistuivat lähinten perheenjäsenten lisäksi Ruotsin eduskunnan edustajat.

Nimi 
Nimellä Adrienne ei ole tiettävästi historiallista merkistystä prinsessa Madeleinen tai Chistopher O'Neillin suvuissa. Prinsessan toinen nimi Josephine annettiin hänen isänisänäitinsä Josephine Cesarion mukaan ja se on myös yksi prinsessa Madeleinen etunimistä. Nimi Alice annettiin hänen äidinäidinäitinsä Alice Sommerlathin mukaan.

Kaste 
Arkkipiispa Antje Jackelén kastoi prinsessan 8. kesäkuuta 2018 Drottningholmin linnankirkossa, jossa hänen isosisaruksensakin oli kastettu. Kastetilaisuudessa avustivat ylihovisaarnaaja Johan Dalman ja kuninkaallisen hoviseurakunnan pastori Michael Bjerkhagen. Prinsessa Adriennen kummeja ovat hänen serkkunsa Anouska d'Abo ja hänen vanhempiensa ystävät Coralie Charriol Paul, Nader Panahpour, Gustav Thott, Charlotte Kreuger Cederlund ja Natalie Werner. Kastetilaisuuden jälkeen Skeppsholmenissa ja Drottningholmin linnan ulkopuolella olevasta laivasta HMS Kullenista ammuttiin 21 kunnialaukausta.

Lähteet

Prinsessat
Ruotsin kuninkaalliset
Vuonna 2018 syntyneet
Elävät henkilöt
Naisten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1955

Naisten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1955 kilpailtiin 12.–13. helmikuuta 1955 Kuopiossa, Suomessa. Kilpailupaikkana oli Linnanlahden rata. Kilpailuun osallistui 17 luistelijaa viidestä maasta. Mestaruuden voitti Neuvostoliiton Rimma Žukova, joka oli nopein kahdella pisimmällä matkalla.

Tulokset

Lähteet 

 
 
 Helsingin Sanomat 13.2.1955

Vuoden 1955 urheilu
Pikaluistelun maailmanmestaruuskilpailut
Kuopion urheilutapahtumat
Dodekapolis

Dodekapolis (, ”Kaksitoista kaupunkia”) oli antiikin Kreikassa ja muualla antiikin maailmassa nimitys kahdentoista kaupungin tai poliksen eli kaupunkivaltion liitolle. Tunnetuimmat dodekapoliit olivat:

 Aioliin dodekapolis: Aigai, Aigiroessa, Gryneion, Killa, Kyme, Larissa, Myrina, Neonteikhos, Notion, Pitane, Smyrna ja Temnos (Smyrna vaihtoi myöhemmin Jooniaan)
 Akhaian dodekapolis: Aigai, Aigeira, Aigion, Bura, Dyme, Farai, Helike, Olenos, Patrai, Pellene, Rhypai ja Tritaia
 Etruskien dodekapolis: Arretium, Caere, Clusium, Cortona, Perusia, Populonia, Tarquinia, Veji, Vetulonia, Volaterrae, Volsinii ja Vulci (Rusellae liittyi mukaan Vejin tilalle)
 Joonian dodekapolis: Efesos, Erythrai, Fokaia, Khios, Klazomenai, Kolofon, Lebedos, Miletos, Myus, Priene, Samos ja Teos (Smyrna liittyi myöhemmin 13. jäseneksi)

Lähteet 

Antiikin Kreikan alueet
Antiikin Kreikan kaupunkien liitot
Kuurmanjoki

Kuurmanjoki () on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Leningradin alueella Venäjällä lähellä Suomen rajaa. 

Kuurmanjoen sivujoki Venäjän puolella on Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsevasta Suokumaanjärvestä alkunsa saava Hiirenjoki (). 

Kuurmanjoen latvahaaroista ulottuvat Suomen puolelle Venäjällä lähellä Suomen rajaa Kuurmanjoen yläjuoksuksi yhtyvät Saarenoja ja Holmanjoki sekä Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsevaan Suokumaanjärveen laskeva, kokonaan Suomen puolella virtaava  Suokumaanjoki.

Kuurmanjoen leventymänä sen alajuoksulla on järvenselkiä, joiden laajuuteen on saattanut vaikuttaa Sakkolan Kiviniemen kannaksen puhkaisemisen vuonna 1857 aiheuttama Vuoksen pinnan lasku. 

Suomen vesistöaluejaossa Kuurmanjoen valuma-alue (04.13) esiintyy nimellä "Saarenojan valuma-alue". Tämä luetaan osaksi Vuoksen vesistöön (04) kuuluvaa Suur-Saimaan aluetta (04.01). Muu osa Vuokseen Vuoksen niskan alapuolella laskevista vesistöalueista luetaan Suur-Saimaan alueen sisällä Vuoksen alueeseen (04.19). 

Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella entisen Jääsken kunnan alueella.

Lähteet

Leningradin alueen joet
Suur-Saimaan alue
Luovutettujen alueiden joet
Wilhelm Fredrik von Nottbeck

Wilhelm Friedrich (Fredrik) von Nottbeck (6. maaliskuuta 1850 Tampere – 10. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja Finlayson & Co:n johtokunnan puheenjohtaja.

Von Nottbeckin vanhemmat olivat tehtailija Wilhelm von Nottbeck ja kreivitär Marie von Mengden. Hän opiskeli Tarton yliopistossa valmistuen sieltä kemian maisteriksi ja sen jälkeen hän opiskeli matematiikkaa Ranskassa ja taloutta ja tekniikkaa Englannissa. Hän tuli Finlaysonin perheyhtiön johtoon isänsä kuoltua. Kun Finlaysonista muodostettiin osakeyhtiö 1907 von Nottbeckista tuli yhtiön johtokunnan puheenjohtaja ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Von Nottbeck asui suurimman osan elämästään Tampereella mutta hän asui myös Pietarissa ja viimeiset kymmenen vuotta elämästään Helsingissä. Von Nottbeckilla oli laaja geologinen kokoelma ja hänellä oli nimissään 10 patenttia. 

Von Nottbeck omisti Tampereen lähellä Lielahden kartanon vuosina 1890–1904. Kartanon uusrenessanssityylinen päärakennus valmistui tänä aikana vuonna 1893. Kartanon peltoja salaojitettiin ja alettiin lannoittaa luujauholla, suota kuivattiin pelloiksi ja kartanon alueella oli oma kapearaiteinen rautatie. Kartanossa toimi myös perunajauhotehdas. Von Nottbeck myi kartanon 1904 turkulaiselle liikemiehelle K. J. Dahlströmmille ja sen jälkeen kartano siirtyi 1910 sijoitusyhtiö Lielahti Oy:lle ja 1913 metsäteollisuusyhtiö J. W. Enqvist & Co:lle. 

Von Nottbeck oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882.

Wilhelm Fredrik von Nottbeck oli naimisissa 1882–1906 Maria Lydia von Tobiesenin (1851–1906) kanssa ja vuodesta 1911 edesmenneen puolisonsa kamarineidin Anna Wilhelmina Schultenin kanssa. Hänellä oli kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan.

Lähteet 

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Finlayson
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1928 kuolleet
Aleksandr Drevin

Aleksandr Drevin eli Aleksandr Davidovitš Drevin, latviaksi Aleksandrs Rūdolfs Drēviṇs (3. kesäkuuta 1889 Cēsis, Latvia – 26. heinäkuuta 1938 Neuvostoliitto) oli latvialainen taidemaalari.

Elämä 
Drevin opiskeli aluksi taidetta Riiassa Vilhelms Purvītisin oppilaana. Hän muutti vuonna 1914 Moskovaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli opetuksen kansankomissariaatin taideosastolla. Vuonna 1922 hänet nimitettiin opettajaksi Vhutemas (ВХУТЕМАС) -oppilaitokseen eli tekniikan ja taiteen oppilaitokseen.

Drevinin maalausten tyyliä on kuvattu ”brutaaliksi primitivismiksi”. Niistä ei löydä mitään poliittista sanomaa tai yleensä tarkoitusta, miksi ne on maalattu. Ne ovat vailla koristeita ja illuusioita. Hänen tyylinsä muuttui realistisemmaksi 1920-luvulla.

Drevin solmi avioliiton Nadežda Udaltsovan kanssa, joka myös oli kuvataiteilija. Heidän pojastaan Andrei Drevinista tuli kuvanveistäjä.

NKVD pidätti Drevinin 17. tammikuuta 1938. Hänet teloitettiin lähellä Moskovaa sijaitsevalla Butovon ampumaradalla 26. heinäkuuta samana vuonna. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1957.

Maalauksia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Latvialaiset taidemaalarit
Stalinin vainoissa kuolleet
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet
Ranskan ilma- ja avaruusvoimat

Ranskan ilma- ja avaruusvoimat () ovat Ranskan asevoimien ilmavoimat. Ilmavoimat perustettiin vuonna 1909 nimellä Service Aéronautique. Ranskan ilmavoimilla on palveluksessa 217 taistelulentokonetta, joista suuri osa on Dassault Mirage 2000 -lentokoneita ja Dassault Rafale -lentokoneita. Sen riveissä palveli 40 800 sotilasta ja 5 200 siviiliä heinäkuussa 2019. Sen koneilla lennetään yhteensä 170 000 lentotuntia vuodessa. Vuonna 2020 ilmavoimien budjetti oli 7,5 miljardia euroa, mikä on 20 % Ranskan puolustusvoimien ministeriön budjetista.

Ranskan ilmavoimien kokonaisvahvuus vuonna 2020 on 578 ilma-alusta, josta 217 ovat taistelukoneita.

Nykyinen lentokalusto

Lähteet

Aiheesta muualla
Jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin muistomerkki

Jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin muistomerkki on kuvanveistäjä Herman Joutsenen teos. Kyseessä on pronssireliefi, joka on kiinnitetty punagraniittikiveen. Reliefin aiheena on Ehrnrooth tarkastamassa rykmenttiään JR 7:ää Karjalan kannaksella 4. kesäkuuta 1944. Teos kuvaa todellista tapahtumaa, ja vain muutama päivä myöhemmin tapahtui Karjalan kannaksella suurhyökkäys.  

Veistos paljastettiin yleisölle Turussa Itsenäisyyden aukiolla 27. toukokuuta 2005. Muistomerkkitoimikunta halusi muistomerkin ensin Tuomiokirkon läheisyyteen, mutta museovirasto oli eri mieltä. Itsenäisyyden aukio sijaitsee Aurajoen rannan tuntumassa Turun kaupunginteatterin vieressä. Muistomerkin julkistamistilaisuuteen osallistuivat muun muassa kunniaosastot Saaristomeren Meripuolustusalueelta, Satakunnan Lennostosta, Porin Prikaatista sekä Laivaston soittokunta ja Maanpuolustusjärjestöjen lippulinna.

Lähteet 

Turun patsaat ja veistokset
Suomen muistomerkit
III kaupunginosa
Naga (taruolento)

Nāga (sanskriitiksi käärme) on intialaisten uskomusten mukaan demoninen olento, joista jotkut ovat kuolemattomia. Ne ovat omaksuneet käärmeen muodon ja niillä on yleensä viisi tai seitsemän päätä. Kuvataiteessa nagat ovat yleensä ihmisen muotoisia napaan asti ja siitä alaspäin käärmemäisiä. Käärme Ananta on ikuisuuden symboli – Fesa-nimisenä se kantaa koko maailmaa. Toinen naga, Vasuki, toimi naruna, joka auttoi aikojen alussa kirnuamaan maitomaisen valtameren, ja sen jälkeen Shiva käytti sitä vyönä, jolla sai demonit karkotettua. Intian kansanuskossa nagoja kunnioitetaan hedelemällisyyden tuojina, ja talojen kivijalat on usein koristeltu käärmekuvioin. Buddhalaisuudessa nagoilla on osuus Gautaman elämäntarinassa.

Lähteet 
 Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

Viitteet

Aiheesta muualla 

Hindulaisuus
Buddhalainen usko ja doktriini
Demonit
Kettumäen kotiseututalo

Kettumäen kotiseututalo on Kuusankoskella Kettumäen rinteessä sijaitseva Lars Sonckin suunnittelema hirsitalo. Se on alkujaan rakennettu Pienten lasten kouluksi 1897 Kymintehtaalle jyrkän kallion reunalle ja tunnettiin lempinimellä Norjalaiskoulu tai Mäkikoulu.

Rakennus siirrettiin 1957 Kettumäelle ja avattiin seuraavana vuonna yleisölle. 

Kuusankosken kotiseutuyhdistys on ylläpitänyt rakennusta ja siinä toimivaa museota vuodesta 1995.

Lähistöllä on siirrettynä työläistaloja ja Kettumäen kansanpuisto.

Lähteet 

 http://www.kuusankoskiseura.fi/kotiseututalo-3/

Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset
Kuusankoski
Kouvolan rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Asko Ojamäki

Asko Tapio Ojamäki (s. 21. syyskuuta 1946 Himanka) on suomalainen kunnallismies, joka toimi Oulaisten ja Ylivieskan kaupunginjohtajana.  

Asko Ojamäki syntyi maanviljelijä Sakari Ojamäen ja emäntä Fanni Isopahkalan perheeseen. Hänen puolisonsa on kasvatustieteiden maisteri Irma Kankaanpää. Ojamäki tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui taloustieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta 1972. Hän oli Asikkalan taloussihteeri 1973–1974 ja Iitin kunnansihteeri 1974–1980. Kuhmoisten kunnanjohtajana Ojamäki toimi 1980–1989 ja Sievin 1989–1996. Hän oli Oulaisten kaupunginjohtaja 1996–2004 ja Ylivieskan 2004–2010.  Eläkkeelle Ojamäki jäi syksyllä 2010, jolloin hänen seuraajakseen Ylivieskan kaupunginjohtajaksi valittiin Terho Ojanperä.

Lähteet 

Ylivieskan kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajat
Oulaisten kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajat
Sievin kunnanjohtajat
Kuhmoisten kunnanjohtajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Fragmenta membranea

Fragmenta membranea on Kansalliskirjaston Suomessa keskiajalla käytettyjen kirjojen jäänteitä sisältävä kokoelma. Kirjoista on jäljellä irtolehtiä, joita on käytetty 1500-luvulta alkaen voudintilien kansimateriaalina. 1800-luvulla puretuista kansista muodostuva kokoelma on digitoitu ja sitä voi selata verkkopalvelussa.

Katso myös
Codex Aboensis
Turun tuomiokirkon Mustakirja
Missale Aboense

Lähteet 
Voudintilit. Arkistojen portti.

Aiheesta muualla 
 Fragmenta membranea. Kansalliskirjasto.

Suomen keskiaika
Kansallisarkisto
Kansalliskirjasto (Suomi)
Laos (kaupunki)

Laos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi Italian eteläkärjen länsirannikolla lähellä nykyistä Santa Maria del Cedron kunnan Marcellinan kylää Cosenzan maakunnassa Calabriassa.

Laos oli kreikkalaisten siirtokunta. Sen perustivat Sybariin jäljellä olleet asukkaat kaupungin tuhon vuonna 510 eaa. jälkeen, vuoteen 494 eaa. mennessä. Näin perustaminen ajoittuu arkaaisen kauden lopulle. Sybaris sijaitsi saman niemimaan itärannalla Tarantonlahden puolella. Toisaalta Laos mainitaan antiikin lähteissä myös Thurioin siirtokunnaksi, mikä voi kertoa Thurioin vaikutuksesta kaupungin historiassa. Laoslaiset saattoivat osallistua Sybariin uudelleenperustamiseen vuonna 453 eaa. Kaupunki löi omaa rahaa. 

Laos sijaitsi ilmeisesti alun perin arkaaisella ja myöhemmin klassisella kaudella hieman eri paikassa. Ainoastaan jälkimmäisen paikka tunnetaan, mutta varhaisemman paikan oletetaan olleen lähistöllä. Laoksen lähellä sijaitsi samanniminen joki. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100 neliökilometriä. Kaupungin alueella on suoritettu kaivauksia, ja paikalla on arkeologinen puisto vuodesta 1994.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Lainos (), alun perin digammalla Lawinos ().

Lähteet 

Cosenzan maakunta
Magna Graecian kaupungit
Synthwave

Synthwave (kutsutaan myös nimillä outrun, retrowave ja futuresynth) on elektronisen musiikin tyylilaji, joka on ottanut vahvasti vaikutteita 1980-luvun populaarimusiikista, sekä elokuva- ja videopelimusiikista. 2000-vuosikymmenen puolivälissä syntynyt tyylilaji kehittyi useista Internet-yhteisöistä, saaden laajempaa suosiota 2010-luvun alkupuolella. Synthwave on musiikissaan ja kansikuvataiteessaan retrofuturistista, emuloiden 1980-luvun science fictionia, toimintaelokuvia ja kauhuelokuvia cyberpunkin tapaan. Tyylilaji ilmaisee nostalgiaa 1980-luvun kulttuuria kohtaan ja pyrkii tavoittamaan aikakauden tunnelman.

Lähteet

Aiheesta muualla
Paavolan kansakoulu (Halikko)

Paavolan kansakoulu oli Halikossa vuosina 1900–1971 toiminut kansakoulu. Se sijaitsi kunnan keskiosassa Paavolan koulupiirissä.

Kaninkolan kylän asukkaat ehdottivat kunnalle oman kansakoulun saamista vuonna 1895. Paavolan isäntä Kaarlo Immala lupasi lahjoittaa tontin koulua varten kunnalle ja koulurakennus valmistui vuonna 1900. Ensimmäiseksi opettajaksi palkattiin Eevertti Ailio. Vuonna 1901 Paavolasta tuli piirijakoasetuksen mukainen koulupiiri. Vuonna 1908 Paavolan koulupiiriä ehdotettiin jaettavaksi, sillä Vartsala oli kasvanut huomattavasti. Koulupiirin jako tapahtui virallisesti vasta vuonna 1921. Paavolan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1971 ja sen oppilaat siirtyivät koulukuljetuksen piiriin.

Lähteet

Varsinais-Suomen kansakoulut
Halikko
Deep web

Deep web (”syväverkko”) tarkoittaa niitä World Wide Webin osia, joita Internetin hakukoneet eivät näytä. Deep webin vastakohta on surface web (”pintaverkko”), se Internetin osa, jossa liikkumista ei ole mitenkään rajoitettu. Termin deep web keksijänä pidetään tietojenkäsittelytieteilijä Michael K. Bergmania, joka keksi termin vuonna 2001.

Deep webiä ei pidä sekoittaa dark webiin eli pimeään verkkoon, joka muodostaa vain osan deep webistä.

Vaikka deep web ei näy hakukonepalveluissa, siihen kuuluu suuri määrä täysin julkisia ja tavallisilla selaimilla helposti saavutettavia verkkosivuja, esimerkiksi Suomen julkisten kirjastojen virtuaalisten kortistojen sisältö. Samoin tyypillisiä deep webin osia ovat monet maksumuurein suojatut verkkosivut kuten sanomalehtien vain tilaajille suunnattu verkkosisältö. Tämänkaltaiset kohteet eivät missään nimessä ole osa pimeää verkkoa. Deep webiin kuuluvat myös esimerkiksi sellaiset verkkokeskustelufoorumien alueet, jotka eivät ole lainkaan selattavissa ilman jäseneksi rekisteröitymistä ja sisäänkirjautumista.

Pimeä verkko, dark web, on työläämmin saavutettavissa ja vaatii yleensä erillisen ohjelmiston käyttämistä. Pimeän verkon käyttötarkoitukset vaihtelevat tutkivasta journalismista neutraaliin yksityisyydenhaluun, totalitarististen maiden toisinajattelijoiden keskinäisestä viestinnästä terroristiryhmien verkostoitumiseen ja valtiollisesta tiedustelutoiminnasta rikollisjärjestöjen harjoittamaan liiketoimintaan. Suuri osa Internetin huume- ja asekaupasta käydään pimeässä verkossa.

Tavallisessa deep webissä tapahtuvat tiedonsiirrot ovat jokseenkin yhtä helposti jäljitettävissä kuin surface webissäkin. Tosin deep webiin kuuluvat verkkosivut käyttävät useammin erilaisia salauksia, jolloin tiedonsiirtojen sisältö ei välttämättä ole jäljittäjien helposti luettavissa. Pimeässä verkossa tiedonsiirtojen seuraaminen ja käyttäjien tunnistaminen on lähtökohtaisesti huomattavan vaikeaa, joskaan ei mahdotonta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hakukoneet
World Wide Web
Sun Yaoting

Sun Yaoting (, 29. syyskuuta 1902 Tianjin – 17. joulukuuta 1996 Peking) oli Kiinan viimeinen eunukki. Hänet kastroitiin 8-vuotiaana hänen isänsä toimesta, joka toivoi poikansa pääsevän keisarilliseen hoviin ja pelastavan isänsä konkurssilta. Keisari Pu Yi kuitenkin menetti asemansa ennen toiveen toteutumista.

Vuoden 1988 elokuva Zhong Guo zui hou yi ge tai jian perustuu Sun Yaotingin elämään.

Lähteet

Kiinalaiset henkilöt
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Bernin Jura

Bernin Jura (, ) on sveitsiläisen Bernin kantonin ranskankielinen osa ja hallinnollinen alue. Alun perin Bernin Jura syntyi vuonna 1815, kun entinen Baselin hiippakunta jaettiin Wienin kongressissa Bernin ja Baselin kantoneiden kesken. Bernin kantoniin siirtyneen alueen pohjoisesta osasta muodostettiin vuonna 1979 Juran kantoni eteläosan jäädessä Bernin kantoniin.

Juran kantonin erkaantuminen vuonna 1979 
Juran kantonin perustamisen taustalla vaikuttivat kulttuuriset, kielelliset ja uskonnolliset syyt: nykyisen Juran kantonin alueen asukkaat ovat valtaosin katolisia ja ranskankielisiä, kun taas Bernin kantonin väki on pääosin saksankielisiä ja reformoituja. 1800-luvulta jatkuneiden itsenäistymiskeskustelujen jälkeen Bernin kantonissa järjestettiin vuonna 1959 kansanäänestys, jonka tuloksena enemmistö (52 %) halusi säilyttää kantonin yhtenä. 1970-luvulla järjestettiin useita kansanäänestyksiä, niin paikallisesti, kantonin alueella kuin valtakunnallisestikin:
 Vuonna 1970 Bernin kantonin kansanäänestyksessä hyväksyttiin malli, jonka mukaan erkaantumisesta päätetään vaiheittain: ensin Bernin Juran alueella, sitten hallintoaluetasolla ja lopuksi kuntatasolla.
 Aluetason kansanäänestys järjestettiin vuonna 1974: 52 prosenttia kannatti erkaantumista.
 Hallintoaluetason äänestys järjestettiin keväällä 1975: kolme hallintoaluetta (Delémont, Porrentruy ja Franches-Montagnes) kannatti erkaantumista, neljä (Laufen, Courtelary, Moutier ja La Neuveville) pysymistä Bernin kantonissa.
 Kuntatason äänestyksessä syksyllä 1975 tulokset noudattivat pääsääntöisesti hallintoaluerajoja.
 Vuonna 1978 järjestettiin liittovaltiotason kansanäänestys Juran kantonin perustamisesta. 82 prosenttia äänestäjistä kannatti uuden kantonin perustamista.

Juran kantoni aloitti toimintansa Sveitsin valaliiton 26:ntena kantonina 1. tammikuuta 1979. Kantonin hallintokieli on ranska ja pääpaikka Delèmont.

Bernin Juran muut aluemuutokset 
Juran kantonin syntymisen myötä Laufenin hallintoalueesta tuli Bernin kantonin eksklaavi eikä sitä enää laskettu kuuluvaksi Bernin Juran alueeseen. Laufenin alue siirtyi usean kansanäänestyksen jälkeen Basel-Landschaftin kantoniin vuoden 1994 alusta alkaen.

Juran kantonin syntymisen jälkeenkin alueelliset keskustelut kuulumisesta Bernin kantoniin ovat jatkuneet. Vuonna 2013 Bernin Juran hallintoalueen kansanäänestyksessä enemmistö äänestäjistä (72 %) ei halunnut liittyä Juran kantoniin
. Myös kuntatason äänestyksiä on ollut useita:
 Vuonna 2017 Moutierin kunta päätti kansanäänestyksessä siirtyä Juran kantoniin.
 Vuonna 2017 Belprahonin und Sorvilierin kunnat päättivät pysyä Bernin kantonissa.

Lähteet 

Bernin kantoni
Juran kantoni
Sveitsin historia
Kuoleman Galleria

Kuoleman Galleria on vuonna 2012 perustettu tamperelainen metalliyhtye.

Historia
Kuoleman Galleria alkoi vuonna 2012 yhden miehen projektina. Muiden soittajien löydyttyä vuonna 2014 yhtye alkoi säveltää ensimmäistä albumiaan. Debyyttialbumi Kärsimys kunniaan julkaistiin vuoden 2016 helmikuussa ja se koettiin lupaavana rockiin ja metalliin keskittyneissä julkaisuissa (mm. Kaaoszine, Soundscape).

Levyn julkaisun jälkeen bändi teki kymmenkunta keikkaa Suomessa. Huhtikuussa 2017 bändi teki kahdeksan esiintymisen kiertueen Unkariin, Romaniaan ja Bulgariaan. 

Kesäkuussa 2017 Kuoleman Galleria aloitti Pimeys saapuu pohjoiseen -levyn äänitykset. 

Vuonna 2018 yhtye esiintyi Virossa, Latviassa, Venäjällä ja Suomessa ja vuonna 2019 myös Norjassa.

Jäsenet
 Jankkari – laulu & basso (2012–2019), laulu (2019–)
 Matinlompolo – kitara (2014–)
 Väinölä – kitara (2018–)
 Anttonen – rummut (2013–)
 Tarvainen – basso, sessio (2021–)

Entiset jäsenet
 Kolehmainen – kitara (2014–2016)
 Nevalainen – kitara (2016–2017)
 Mattila – basso, sessio (2019–2020)

Diskografia
Studioalbumit

Yhtyeen musiikki
Kuoleman Galleria soittaa synkän rokkaavaa metallia, jossa vaikutteita metallin eri alalajeista yhdistetään black metal tyyppiseen lauluun. Musiikissa on käytetty vaikutteita muun muassa thrash metallista, black metallista, death metallista ja folk metallista.

Aiheesta muualla
Kuoleman Gallerian virallinen kotisivu
Inverse Recordsin kotisivu
Raging Cannonin kotisivu
Kuoleman Galleria Encyclopaedia Metallum -sivustolla

Suomalaiset metalliyhtyeet
Häntäheinät

Häntäheinät (Dinebra) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi nykyisin kolme tai neljä lajia.

Lajeja 
 Dinebra perrieri
 Dinebra polycarpha
 Dinebra retroflexa – afrikanhäntäheinä eli häntäheinä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Häntäheinät – Dinebra

Heinäkasvit
Pilvi Takala

Pilvi Takala (s. 1981 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa ja Istanbulissa. 

Takala valmistui kuvataiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta 2006. Lisäksi hän on opiskellut ympäristötaidetta Glasgow School of Artsissa. Takalan keskeisinä työskentelymuotoina on video ja performanssi. Hänen taiteessaan kommentoidaan erilaisia yhteisöllisiä ja yhteiskunnallisia todellisuuksia. Vuonna 2013 hän oli Ars Fennica -palkintoehdokkaana.

Takala sai hollantilaisen Prix de Rome -palkinnon vuonna 2011 sekä Emdash Award -palkinnon ja kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2013. Hänet valittiin Suomen edustajaksi Venetsian biennaaliin vuonna 2021.

Keskeisiä teoksia 
 Trainee (Harjoittelija), 2008, installaatio interventiosta  
 Real Snow White, 2009, 9:19 video
 The Committee (Komitea), 2014, 15:00 video
 Invisible Friend (Näkymätön ystävä), 2016, tekstiviestipalvelu

Palkintoja 
 Kettupäivät, Paras kokeellinen elokuva, 2010
 Prix de Rome, 2011
 Emdash Award, 2013
Kuvataiteen valtionpalkinto, 2013

Lähteet 

Suomalaiset ympäristötaiteilijat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Jordan Fish

Jordan Fish (s. 26. kesäkuuta 1986 Englanti) on Bring Me the Horizonin (BMTH) kosketinsoittaja ja taustalaulaja. Fish liittyi yhtyeeseen vuonna 2012.

Ura

Bring Me The Horizon
Ennen uraansa Bring Me The Horizonissa hän toimi Worship-yhtyeessä, josta hän liittyi Bring Me The Horizoniin Oliver Sykesin pyynnöstä vuonna 2012. Hänen jäsenyytensö julkistettiin virallisesti tammikuussa vuonna 2013. 

Yhtyeen neljäs studioalbumi Sempiternal (2013) on ensimmäinen, jolla Fish on mukana. Fish ja laulaja Oliver Sykes tuottivat yhdessä yhtyeen viidennen studioalbumin That’s the Spirit. Kaikki BMTH:n albumit, joilla Fish on ollut mukana ovat myyneet kultaa Briteissä. 

Vuonna 2013 Fish valittiin Alternative Press -lehden lukijaäänestyksessä vuoden kosketinsoittajaksi.

Yksityiselämä 
Fish on naimisissa vaimonsa Emma Fishin kanssa. Avioparin esikoinen Eliot George Fish syntyi vuonna 2016. 

Yhdessä Bring Me The Horizonin vokalisti Oliver Sykesin kanssa Fish kiipesi Kilimanjaro-vuorelle kerätäkseen lahjoituksia Englannin Southamptonissa sijaitsevalle Pediatric Intensive Care Unit -lastensairaalalle. He päättivät kiivetä kerätäkseen kyseiselle sairaalalle rahaa, koska Jordan Fishin poika kärsi aivoverenvuodosta aikaisemmin samassa kuussa ja häntä hoidettiin kyseisessä sairaalassa.

Avioparin toinen lapsi Eden Aria Elizabeth Fish syntyi 31. tammikuuta 2019.

Diskografia

Bring Me the Horizon 
 
 
amo (2019)

Lähteet 

Brittiläiset kosketinsoittajat
Brittiläiset musiikkituottajat
Rockmuusikot
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Antiokheia

Antiokheia (usein vakiintuneesti Antiokia, ,  tai Antiochia) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin, hellenistisiin kaupunkeihin:

 Antiokia eli Antiokheia, kaupunki Orontes-joen varrella Syyriassa, tunnetuin kaupungeista
 Antiokia eli Antiokheia, kaupunki Pisidiassa
 Antiokheia, kaupunki Maiandros-joen varrella Kaariassa
 Antiokheia, kaupunki Kragos-vuorella Kilikiassa
 Antiokheia, kaupunki Pyramos-joen varrella Kilikiassa
 Antiokheia, kaupunki Tauros-vuorella Kilikiassa
 Antiokheia, kaupunki Margianassa

 Edessa eli Antiokheia Kallirrhoen luona, kaupunki Mesopotamiassa
 Gadara eli Antiokheia Semiramis, kaupunki Palestiinassa
 Hippos eli Hippoksen Antiokheia (Antiokheia tū Hippū), kaupunki Palestiinassa
 Nisibis eli Antiokheia Mygdonia, kaupunki Mesopotamiassa

Lähteet
Otto Berger

Otto ”Attila” Berger (s. 5. maaliskuuta 1941 Wien) on suomalainen kitaristi. Itävallassa syntynyt Berger muutti Lahteen vuonna 1968 ja on sen jälkeen soittanut lukuisissa suomalaisissa iskelmä-, jazz- ja rockyhtyeissä.

Bergerin ensimmäisiä yhtyeitä Suomessa olivat Olavi Kivikosken ja Kari Raution kokoonpanot. Lisäksi hänellä oli 1960–1970-lukujen vaihteessa oma yhtye Attila Berger & Hand, joka toimi myös Markku Aron taustayhtyeenä. UMO:ssa Berger soitti yhtyeen alkuajoista vuosista 1974–1975 lähtien 1980-luvun loppuun saakka. 1980-luvun alussa hän oli mukana myös kahdella Sleepy Sleepersin albumilla. Lisäksi Berger on soittanut muun muassa Eero Koivistoisen, Heikki Sarmannon ja Juha Watt Vainion levyillä sekä toiminut musiikinopettajana kotikaupungissaan Lahdessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Otto Bergerin diskografia Discogsissa

Suomalaiset kitaristit
Suomalaiset jazzkitaristit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Medma

Medma (, myös Medmē, , Mesma, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyisen Rosarnon kaupungin paikalle.

Maantiede  

Medma sijaitsi Apenniinien niemimaan ”saappaankärjen” eli Bruttiumin niemimaan ja myöhemmän Calabrian alueen länsirannikolla eli Tyrrhenanmeren puolella. Se oli rakennettu Hipponionin kaupungin ja Metauros-joen (nyk. Petrace) suun väliselle alueelle noin 43 kilometriä pohjoiseen Rhegionin kaupungista ja nykyisestä Reggio di Calabriasta. Kaupungin lähellä sijaitsi samanniminen lähde, josta sen sanottiin saaneen nimensä. Strabonin kuvauksen perusteella kaupunki sijaitsi hieman sisämaassa, kun taas rannikolla sillä oli erillinen satama nimeltä Emporion. Se on joskus sijoitettu nykyisen Nicoteran paikalle.

Medman kaupunkivaltion vallassa olleeseen alueeseen kuului nykyisen Rosarnon tasanko sekä Aspromonte-vuorten alarinteet, ja sen pinta-alaksi on arvioitu noin 100 neliökilometriä.

Historia 

Medma perustettiin varhaisemman suurkreikkalaisen kreikkalaiskaupungin Lokroi Epizefyrioin siirtokuntana. Sen perustaminen ajoitetaan varhaiselle arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa. Kaupungin historia tunnetaan antiikin lähteistä melko huonosti, eikä se vaikuta nousseen alueen suurten kaupunkien joukkoon. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Medmaios () ja Mesmaios ().

Vuonna 422 eaa. Medma oli Hipponionin tavoin sodassa emäkaupunkiaan Lokroita vastaan. Sisilian Syrakusan tyranni Dionysios asutti vuonna 396 eaa.  medmalaista Messenen paikalle. Tätä on kuitenkin epäilty, koska sen on arvioitu vastanneen kaupungin koko tuonaikaista väestöä, mutta arkeologia ei tue sitä käsitystä, että kaupunki olisi lakannut olemasta jo tuolloin. Medman tiedetään lyöneen omaa rahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Aiemmat rahat olivat kaupungin 400-luvulta eaa. lähtien yhdessä Krotonin kassa lyömiä.

Roomalaisella kaudella kaupunki vaikuttaa selvinneen suhteellisen hyvin muita alueen kaupunkeja kohdanneesta taantumisesta, ja se oli olemassa vielä Strabonin ja Pliniuksen aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja jaa. Kaupungin nimi ei kuitenkaan esiinny enää Ptolemaioksella.

Rakennukset ja löydökset 

Medman varsinaisen kaupunkialueen kooksi on arvioitu noin 30–35 hehtaaria. Kaupungin paikalta on löydetty jäänteitä hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta, mukaan lukien useiden pyhäkköjen rauniot sekä lukuisia hautoja. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa terrakottaisia votiivilahjoiksi tarkoitettuja pienoispatsaita. Ne on omistettu ennen kaikkea Persefonelle (Korelle) ja Athenelle (Hippia, Promakhos).

Rosarnossa on nykyisin Medman arkeologinen alue, jonka yhteydessä toimii pieni museo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arkeologiset kohteet Italiassa
Magna Graecian kaupungit
Reggio Calabrian metropolikaupunki
Aitomonikirjaaja

Aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus) on kaarnakuoriaisten (Scolytinae) alaheimoon kuuluva monikirjaajalaji. Aitomonikirjaaja on tumma himmeiden suomujen peittämä ja noin 2,2-3,0 mm pitkä kaarnakuoriainen. 

Aitomonikirjaaja esiintyy pääasiassa kuusissa, mutta lajia on tavattu myös männyistä ja muistakin havupuista. Aitomonikirjaaja ilmestyy ensisijaisesti heikentyneisiin pystypuihin, jotka kärsivät tilapäisesti esim. kuivuudesta, mutta joskus myös terveisiin puihin. Laji tekee puun kaarnaan tähtimäisen syömäkuvion ja toukkakäytävien päät ulottuvat nilaan saakka. Aitomonikirjaajan toukkien syönti vähentää puun nestevirtauksia ja saa runsaana tai useina vuosina jatkuessaan aikaan puun kuivumisen. Tuhot ovat useimmiten kuitenkin pienialaisia. Aitomonikirjaaja on levinnyt koko maahan ja on yleinen Etelä-Suomessa.

Aitomonikirjaajan luonnollisia saalistajia ovat ainakin hukkakartukas (Nudobius lentus) ja kämäräpihkalude (Scoloposcelis pulchella). Aitomonikirjaajassa loisivat ainakin punkkeihin kuuluva Pyemotes dryas ja vainopistiäisiin kuuluva Ropalophorus polygraphus.

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus)
Pherobase: Semiochemicals of Polygraphus poligraphus 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Polygraphus poligraphus  

Kaarnakuoriaiset
Manuel Candamo

Manuel González de Candamo e Iriarte (14. heinäkuuta 1841 – 7. toukokuuta 1904) oli perulainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä syyskuusta 1903 toukokuussa 1904 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.

Candamo oli varakkaan perheen poika, joka opiskeli oikeustiedettä ja matkusteli sitten Kaukoidässä ja Euroopassa. Palattuaan Peruun hän liittyi Civilismo-puolueeseen ja osallistui Perun keskuspankin perustamiseen. Hän nousi Liman pormestariksi ja senaatin puhemieheksi. Kun sisällissota pakotti Andrés Avelino Cáceresin eroamaan, Candamo johti väliaikaishallitusta joka järjesti uudet vaalit, jotka Nicolás de Piérola voitti.

Vuonna 1904 hän oli Civilismo-puolueen presidenttiehdokkaana ja sai 99% äänistä. Seuraavana keväänä hänen terveytensä kuitenkein heikkeni, ja hän lähti sairaslomalle, ja kuoli kuukautta myöhemmin. Valtaan nousi varapresidentti Serapio Calderón, joka järjesti uudet vaalit, jotka voitti Civilismo-puolueen ehdokas José Pardo y Barreda.

Candamon valtakausi osui jaksolle, jota on kutsuttu "aristokraattien tasavallaksi". Civilismo-puolue hallitsi vaaleja, äänioikeutta rajoitettiin lukutaidon ja omaisuuden mukaan. Talouskasvu oli nopeaa ja yhteiskunta modernisoitui vauhdilla.

Lähteet 

Perun presidentit
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1904 kuolleet
Ionis Education Group

Ionis Education Group (aiemmin Groupe Ionis) on eräs yksityisten korkeakoulun tai täydennyskoulutusta antavan oppilaitosten ryhmä Ranskassa. 

Oppilaitosrypäs sai alkunsa vuonna 1980 Marc Sellanin perustamasta ISEG-kauppakorkeakoulusta; useita oppilaitoksia kokoava Ionis Education Group perustettiin vuonna 2002. Ryhmittymään kuuluu noin 26 oppilaitosta (vuonna 2021).

Oppilaitokset

Tekniikan ala 
 École pour l'informatique et les techniques avancées
 École pour l'informatique et les nouvelles technologies
 ESME Sudria
 IA Institut
 Institut Polytechnique des Sciences Avancées
 Institut Sup'Biotech de Paris
 E-Artsup
 Epitech Digital
 IONIS School of Technology and Management
 Coding Academy
 SecureSphere by EPITA
 Supinfo
 Supinfo Digital
 Web@cademie

Kaupan ja liiketoiminnan ala 
 Institut supérieur de gestion (ISG)
 ISG Luxury Management
 ISG Sport Business Management
 Institut supérieur européen de gestion group (ISEG)
 ISTH
 ICS Bégué
 Institut supérieur européen de formation par l'action
 MOD'SPE Paris
 XP, the international esport & gaming school

Muut 
 École des technologies numériques appliquées
 Fondation IONIS
 IONISx
 IONIS 361
 PHG Academy

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Groupe Ionis

Ranskan koulutus
Pariisi
Thirty Thousand Feet Over China

Thirty Thousand Feet Over China on brittiläisen post-punkin ja uuden aallon yhtyeen The Passionsin toinen studioalbumi, jonka Polydor Records -levy-yhtiö julkaisi 18. syyskuuta 1981. Albumi sijoittui Britannian albumilistan 92. sijalle. Se sisältää yhtyeen hittisinglen ”I’m in Love with a German Film Star”.

Kappaleet
I’m in Love with a German Film Star (tuottanut Peter Wilson)
Someone Special
The Swimmer (tuottanut The Passions ja Peter Wilson)
Strange Affair
Small Stones
Runaway
The Square
Alice’s Song
Bachelor Girls
Skin Deep

Kokoonpano

The Passions
Barbara Grogan – laulu, kitara; piano kappaleessa ”Small Stones” 
Clive Timperley – kitara, laulu; piano kappaleessa ”Someone Special” 
David Agar – bassokitara, laulu; kitara kappaleessa ”Small Stones”, lyömäsoittimet kappaleessa ”Skin Deep”
Richard Williams – lyömäsoittimet

Muut tekijät
Martin Moss, Pete Buhlmann – äänisuunnittelu
Jeff Veitch – kansikuvan valokuvaus

Arvostelut
AllMusic:

Lähteet

The Passionsin albumit
Vuoden 1981 albumit
Knapperskär

Knapperskär on saari Espoon Suvisaaristossa. Se on uloin Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Knapperskär sijaitsee runsaat puoli kilometriä Gåsgrundista lounaaseen ja noin kolme kilometriä Suvisaariston pääsaarista kaakkoon.

Knapperskärin pinta-ala on viitisen hehtaaria. Sen maasto on suhteellisen matalaa silokalliota. Mäntymetsää on jonkin verran saaren länsiosassa ja koilliskulmalla. Etelärannalta avautuu Suomenlahden ulappa. Knapperskärin pohjoisrannalla on pieni venesatama.

Knapperskär on osa Uudenmaan maakunnallista virkistysalueverkostoa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Knapperskär, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt))
Geocaching.com
 Retkipaikka.fi
Splitpot.loki.fi: Strateginen saari-invaasio Espooseen

Espoon saaret
Suvisaaristo
Velasco

Velasco voi tarkoittaa seuraavia asioita tai henkilöitä:

Acisclo Antonio Palomino de Castro y Velasco, Antonio Palomino (1653–1726), espanjalainen taidemaalari ja -kirjailija
Ángel Velasco Marugán, Lin (s. 1986), espanjalainen futsalpelaaja
Antonio Ignacio Velasco García (1929–2003), venezuelalainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali
Carlos Velasco Carballo (s. 1971), espanjalainen jalkapalloerotuomari
Francisco Javier Vergara y Velasco (1860–1914), kolumbialainen maantieteilijä, kartanpiirtäjä ja historioitsija
José María Velasco Ibarra (1893–1979), Ecuadorin presidentti
José Trinidad Sepúlveda Ruiz-Velasco (1921–2017), meksikolainen katolinen piispa
Julio Velasco (s. 1952), argentiinalainen lentopallovalmentaja
Juan Velasco Alvarado (1910–1977), perulainen kenraali, Perun presidentti 1968–1975
Luis Vicente de Velasco (1711–1762), espanjalainen amiraali
Mansueto Velasco (s. 1974), filippiiniläinen nyrkkeilijä
Pedro Velasco, Jr. (s. 1973), yhdysvaltalainen lentopalloilija
Roel Velasco (s. 1972), filippiiniläinen nyrkkeilijä
Roger Velasco (s. 1977), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
Tomás de Torrejón y Velasco (1644–1728), espanjalais-perulainen säveltäjä

Espanjan laivasto
Velasco (1764), 68-tykkinen linjalaiva
Velasco (1818), linjalaiva, entinen Venäjän keisarikunnan laivaston Tryoch Svuatitley
Velasco-luokka, kahden panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka
Velasco (1881), Velasco-luokan panssarikansiristeilijä
Velasco (1923), Alsedo-luokan hävittäjä.
Velasco (L11), maihinnousualus (LST), entinen Yhdysvaltain laivaston USS Terrebonne Parish (LST-1156).
Juhani Ojala (yrittäjä)

Juhani Antero Ojala (s. 19. toukokuuta 1946 Jämsänkoski) on Himoksen laskettelukeskuksen toinen perustaja ja Hiihtokeskus Himosvuori Oy:n toinen omistaja vaimonsa Päivi Kuokkasen kanssa.

Ojala toimi 1980-luvun alkupuolella Rukan laskettelukeskuksen paikallisjohtajana ja harkitsi oman hiihtokeskuksen perustamista. Himosvuori Oy perustettiin kesäkuussa 1983 ja toiminta aloitettiin vuoden 1984 lopussa. Suurinvestointi Länsi-Himoksen alueelle tehtiin 1987 ja Himoksen mökkirakentaminen vilkastui. Alueen markkinointi Viroon ja Venäjälle aloitettiin 1990-luvun lopulla ja samaan aikaan käynnistettiin Himoksella freestylen valmennuskeskus. Vuonna 2005 Jämsän kaupunki ja Himosvuori Oy neuvottelivat ja tekivät kaupungin omistamista Himoksen osayleiskaavan rinnealueista maanvuokrasopimuksen ja myöhemmin vuokrattavaksi tarkoitetuista samoista alueista optiosopimuksen. Samaan aikaan 2005 julkistettiin alueen masterplan, johon sisältyi huomattavia aluelaajennuksia lasketteluun, majoitukseen ja palveluihin. Kaavoituksen ja laajentumisen takia Himosvuori ajautui Jämsän kaupungin kanssa erimielisyyksiin vuokra-alueen asemakaavoituksesta ja optioalueen laajuudesta. Vuonna 2007 saatiin kuitenkin valmiiksi kyseisen alueen asemakaava, vaikkakaan kaupunki ei kaavoittanut vuokra-alueita eikä vuokrannut yhtiölle kaikkia optiosopimuksen maa-alueita. Vuonna 2014 Himoksen alue käsitti 21 rinnettä, siirtymäreittejä ja 15 hissiä.

Lähteet

Vuonna 1946 syntyneet
Suomalaiset yrittäjät
Elävät henkilöt
Päivi Kuokkanen

Päivi Kuokkanen (s. 1962 Oulu) on Himoksen laskettelukeskuksen toinen perustaja ja Hiihtokeskus Himosvuori Oy:n toinen omistaja miehensä Juhani Ojalan kanssa.

Kuokkanen tuli mukaan hiihtokeskustoimintaan miehensä mukana. Himosvuori Oy perustettiin kesäkuussa 1983 ja toiminta aloitettiin vuoden 1984 lopussa. Suurinvestointi Länsi-Himoksen alueelle tehtiin 1987 ja Himoksen mökkirakentaminen vilkastui. Alueen markkinointi Viroon ja Venäjälle aloitettiin 1990-luvun lopulla ja samaan aikaan käynnistettiin Himoksella freestylen valmennuskeskus. Vuonna 2005 julkistettiin alueen masterplan, johon sisältyi huomattavia laajennuksia alueen lasketteluun, majoitukseen ja palveluihin. Toisaalta Himosvuori ajautui Jämsän kaupungin kanssa erimielisyyksiin asemakaavoituksesta. Vuonna 2012 saatiin kuitenkin valmiiksi alueen asemakaava, vaikkakaan kaupunki ei myynyt yhtiölle kaikkia sen havittelemia maa-alueita. Vuonna 2014 Himoksen alue käsitti 21 rinnettä, siirtymäreittejä ja 15 hissiä.

Lähteet

Vuonna 1962 syntyneet
Suomalaiset yrittäjät
Elävät henkilöt
Ympäristönhoito

Ympäristönhoito (tai ympäristön hoitaminen) on laaja ammattiala, jonka edustajien tehtävänä on hoitaa luonnon-, viher- ja ulkoiluympäristöjä sekä ehkäistä ympäristöongelmien syntymistä.

Ympäristönhoitajan tehtäviin kuuluvat esimerkiksi
 ympäristön tilan ja ympäristövaikutusten arviointi
 näytteiden otto ja tietojen kerääminen maastossa
 jätehuolto
 lähiympäristöjen hoitaminen
 maisemanhoito
 ulkoilu- ja retkeilyreittien rakentaminen
 metsien luonnonhoito sekä metsien ja soiden ennallistaminen
 perinnemaisemien ja -biotooppien hoitaminen
 vesistöjen ja kalakantojen hoitotyöt
 pesimäpaikkojen rakentaminen
 riistanhoito.

Lähteet 

Ammatit
Ympäristö
Luettelo maailman rikkaimmista naisista Forbesin mukaan

Luettelo maailman 20 varakkaimmasta naisesta perustuu Forbesin  vuosittain julkaisemaan miljardöörien listaukseen.

Vuonna 2021

Vuonna 2018 

Forbesin dollarimiljardöörien vuoden 2018 listalla oli 256 naista (6. maaliskuuta 2018). 
 

Huomaa, että päiväkohtaiseen (reaaliaikaiseen) osake-arvoihin perustuvilla omaisuuserien arvostuksilla listan järjestys ja omistusten arvo saattaa poiketa edellä esitetystä.

Katso myös
Luettelo maailman rikkaimmista ihmisistä Forbesin mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bloomberg Billionaires Index (Forbesin reaaliaikaisen miljardöörilistan kanssa kilpaileva päiväkohtainen miljardöörien top-500 -lista)  (bloomberg.com)
 Richest Businesswomen  (therichest.com)

Luettelot naisista

Forbes
Luettelot henkilöistä varallisuuden mukaan
Megakirkko

Megakirkolla () tarkoitetaan yleensä protestanttista seurakuntaa, jonka palvelustilaisuuksiin osallistuu viikoittain yli 2000 henkilöä. Kävijämäärään lasketaan mukaan kaiken ikäiset osallistujat. Protestanttisia megakirkkoja on eniten Yhdysvalloissa, jossa niitä lasketaan olevan noin 1750. Megakirkkoja on myös muualla maailmassa, erityisesti Etelä-Koreassa, Brasiliassa ja useissa Afrikan maissa. 

Megakirkkoja yhdistäviä piirteitä ovat koon lisäksi erottuva organisaatiomalli, suunnitellut palvelutehtävät sekä jäsensuhteet. Vuonna 2020 suurin osa megakirkoista oli itsenäisiä tunnustuskuntiin sitoutumattomia. Sitoutumattomat megakirkot muodostavat noin 40 prosentin osuuden kaikista megakirkoista. Muita merkittäviä suuntautumisia edustavat baptismi ja helluntaiherätys. Teologisesti suurin osa megakirkoista on evankelikalistisia.

Suurin osa Yhdysvaltain megakirkoista sijaitsee aurinkovyöhykkeellä: Texasissa, Kaliforniassa, Floridassa ja Georgiassa. Monet megakirkoista sijaitsevat nopeasti laajenevien kaupunkien esikaupunkialueilla. Megakirkkoja on esimerkiksi Los Angelesissa, Dallasissa, Atlantassa, Houstonissa, Orlandossa, Phoenixissa ja Seattlessa. Megakirkot sijaitsevat usein suurilla maa-alueilla lähellä merkittäviä liikenneväyliä.

Nykyisiä megakirkkoja on perustettu aktiivisesti 1980-luvulta lähtien, mutta varsinainen konsepti on peräisin 1800-luvulta.

Historia 
Megakirkot ovat uusi ilmiö. Hyvin suuret seurakunnat eivät silti ole harvinaisuus kristinuskon historiassa. Tällaisia seurakuntia on kuitenkin vain muutamia, eivätkä ne vastanneet samalla tavalla yhteiskunnallisista toiminnoista, kuin megakirkot. Megakirkkojen nopea leviäminen on tapahtunut erityisesti viime vuosikymmenten aikana.

Lähes kaikki nykyiset megakirkot on perustettu vuoden 1955 jälkeen. Megakirkkojen todellinen kasvu on alkanut kuitenkin 1980-luvun puolivälin jälkeen. Vuonna 1992 megakirkkoja arvioitiin olevan yli 350. Vuonna 1993 John Vaughan arvioi megakirkkojen kasvutahdiksi 5 prosenttia vuodessa. Vuonna 2000 megakirkkoja oli Yhdysvalloissa yli 600 ja 2020-luvulla noin 1700.

Toiminta 
Perustavalla tasolla megakirkkona pidetään seurakuntaa, jonka palvelustilaisuudet keräävät yli 2000 osallistujaa viikoittain. Scott Thumma pitää pelkkään kokoon liittyvää määrittelyä liian kapeana. Hänen mukaansa megakirkossa on kysymys enemmänkin kollektiivisesta sosiaalisesta ilmiöstä.

Megakirkkoja on useita erilaisia. Yhdistäviksi piirteiksi useille megakirkoille on laskettu samankaltainen malli sekä yhteisesti jaettu ajatus organisoitumisesta ja johtamisdynamiikasta. Satojen megakirkkojen kasvun on tulkittu tarkoittavan, että tämä seurakuntamalli on erityisesti kohdannut modernin yhteiskunnan ja kulttuurin muutosten kanssa.

Megakirkon toimintaan kuuluu usein erilaisia palvelutehtäviä liittyen sosiaalihuoltoon, virkistykseen ja avustuksiin. Useat megakirkot pyrkivät edistämään seurakuntayhteisön toimintaa esimerkiksi kotien yhteistoiminnalla ja pienryhmätoiminnalla.

Lähteet 

Kristinusko Yhdysvalloissa
Sameli Sivonen

Sameli Sivonen (s. 23. huhtikuuta 1991 Imatra) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko ja Vihreiden nuorten puheenjohtaja vuosina 2018–2019. Sivonen on toiminut myös vuodesta 2017 Helsingin kaupungin varavaltuutettuna.

Tausta 
Sivonen vietti lapsuutensa Imatralla, Lieksassa ja Kuopiossa. Nuoruutensa Sivonen asui Vantaalla sekä Helsingissä. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin kuvataidelukiosta 2011. Lukuvuoden 2008–2009 Sivonen oli vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa McLean High Schoolissa. Sivonen opiskelee arkkitehtuuria Aalto-yliopistossa sekä taloustiedettä Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Sivonen on ollut  perustamassa Suomen arkkitehtiliitto SAFA:n opiskelija-alajaostoa Opiskelija-SAFAa, ja hän toimi O-SAFAn ensimmäisessä johtokunnassa vuonna 2016.

Poliittinen ura 
Sivonen on toiminut opiskelijapolitiikassa vuodesta 2015 lähtien, jolloin hänet valittiin vaalien suurimmalla äänimäärällä Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon Vihreämpi Aalto -listalta. Vuonna 2016 Sivonen toimi edustajiston varapuheenjohtajana. Sivonen toimii myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa ja edustaa HYY:n vihreitä.

Vuoden 2017 kuntavaaleissa Sivonen valittiin varavaltuutetuksi Helsingin kaupunginvaltuustoon 546 äänellä. Loppuvuodesta 2017 Sivonen valittiin Vihreiden nuorten puheenjohtajaksi vuosiksi 2018–2019. Hän toimi ensimmäisen vuoden tamperelaisen Iiris Suomelan puheenjohtajaparina. Vihreillä nuorilla on kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.

Sivonen on toiminut myös Vihreiden nuorten hallituksessa vuonna 2016  ja vihreiden puoluevaltuuskunnassa 2017–2019 sekä varajäsenenä 2016.

Lähteet 

Vihreiden nuorten puheenjohtajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt