joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Viiriäiskoira

Viiriäiskoira (saks. Deutscher Wachtelhund) eli "saksanspanieli" (eng. German Spaniel) on Saksassa kehitetty koirarotu, jota käytetään erityisesti ylösajavana metsästyskoirana. Se on Suomessa melko harvinainen rotu, mutta melko yleinen muun muassa Ruotsissa, Tanskassa, Saksassa ja muualla Keski-Euroopassa.

Historia 

Saksalainen koiranjalostaja Frederick Roberth jalosti viiriäiskoiran vuoden 1890 paikkeilla löydettyään Baijerista vesikoirien ja spanielien kanssa risteytyneitä stoeberer-rotuisia koiria. Stoebererit tunnettiin erityisen hyvinä metsästyskoirina ja uskottiin, että niillä on yhtä hyvä vainu kuin vihikoirilla. Rotu tunnustettiin vuonna 1903 ja pian sen jälkeen Saksassa perustettiin Viiriäiskoirayhdistys eli VDW (saks. Verein für Deutsche Wachtelhund). 

Stoeberer-koirarotu on nykyään jo kuollut sukupuuttoon, mutta yksi metsästyskoirakategoria on nimetty sen mukaan Saksassa. Ainoa kyseiseen kategoriaan kuuluva koira on viiriäiskoira. 

Vuonna 1910 VDW teki viiriäiskoiran rotumääritelmän neljän uros- ja seitsemän narttukoiran pohjalta. Koirat haluttiin valita eri puolilta Saksaa, joten jokaiselta alueelta valittiin yksi koira lukuun ottamatta Hannoveria, josta valittiin kaksi koiraa. Kaikki nykyään rekisteröidyt viiriäiskoirat polveutuvat kyseisistä yhdestätoista koirasta.

Ulkonäkö 
Viiriäiskoira on vahvaluustoinen, lihaksikas ja keskikokoinen metsästyskoira, jolla on paksu aaltoileva karva. Se on rakenteeltaan vankka, joten se jaksaa noutaa painavaa riistaa, kuten jäniksiä ja kettuja. Korvat ovat jokseenkin pitkät, ja niiden tulisi yltää vähintään puoleen väliin kuonoa tai kuonon kärkeenkin. Säkäkorkeus on suunnilleen 45–55 cm. Vartalon pituus kuononkärjestä hännänjuureen on kaksi kertaa säkäkorkeus. Se on vähän suurempi kuin springerspanieli. Karva on päässä lyhyttä ja pehmeää, ja pitkähköä vartalossa, missä se on vahvaa, paksua, aaltoilevaa tai kiharaa, ja siinä on riittävästi aluskarvaa.

Koko 
Uros: 46–54 cm.
Narttu: 44–52 cm.
Paino: 18–25 kg. Nartut ovat hieman uroksia kevyempiä.

Käyttö 
Viiriäiskoira on erityisen monipuolinen metsästyskoira. Niitä käytetään kuivanmaan riistan metsästykseen, ja ne sopivat noutajiksi yhtä hyvin kuin mikä tahansa muu rotu. Ne ovat loistavia suurriistan jäljestyksessä. Ne ovat yleislintukoiria ja soveltuvat kaikenlaisen riistan metsästykseen. Ne ovat vilkkaita, ystävällisiä, älykkäitä ja tarmokkaita metsästäjiä ja ne nauttivat vesityöskentelystä. Niillä on vihikoiran vainu ja innostus on takuuvarmaa.

Lähteet 
Viiriäiskoiran rotumääritelmä

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Viiriäiskoirakerho ry 

FCI 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat
Spanielit
Saksalaiset koirarodut
Kaikkeuden kivi

Kaikkeuden kivi on Margaret Weisin ja Tracy Hickmanin kirjoittama fantasiatrilogia. Sen tapahtumat sijoittuvat Larry Elmoren kehittämään Sovereign Stone -roolipelimaailmaan. Kaikkeuden kiven on suomeksi julkaissut Otava.

Sarjan osat 
 Pimeyden kaivo, Suom. Tero Kuittinen, Otava. 2002. (alkuteos Well of Darkness on julkaistu 2000)
 Kadonneen vartijat, Suom. Tero Kuittinen, Otava, 2003. (alkuteos Guardians of the Lost on julkaistu 2001)
 Matka tyhjiöön, Suom. Tero Kuittinen, Otava, 2005. (alkuteos Journey into the Void on julkaistu 2003)

Aiheesta muualla 
 Vesa Sisättö: Kliseinen fantasiatiiliskivi. Helsingin sanomat 8.4.2003.

Kaikkeuden kivi
David Johansen

David Johansen (s. 9. tammikuuta 1950) on yhdysvaltalainen rocklaulaja. Johansen on New York Dolls -yhtyeen alkuperäinen jäsen ja laulaja. Yhtye toimi vuosina 1971–1977, mutta perustettiin uudelleen 2004. Tänä väliaikana Johansen oli soolouralla ja hänellä oli yhteisiä projekteja muiden artistien sekä New York Dollsin jäsenten kanssa.

Johansen on tehnyt jazz-lounge-huumorilevytyksiä myös nimellä Buster Poindexter.

Diskografia

New York Dolls

Demolevyt
 Actress – "Birth of the New York Dolls" 1972
 Lipstick Killers - The Mercer Street Sessions 1972 1981
 Seven Day Weekend 1992
 Private World - The Complete Early Studio Demos 1972-1973 2006

Studiolevyt
 New York Dolls 1973
 Too Much Too Soon 1974
 One Day It Will Please Us to Remember Even This 2006
 Cause I Sez So 2009
 Dancing Backward in High Heels 2011

Livealbumit
 Red Patent Leather 1984
 Paris Le Trash 1993
 Live In Concert, Paris 1974 1998
 From Paris With Love (L.U.V.) 2002
 Morrissey Presents: The Return Of New York Dolls Live From Royal Festival Hall 2004
 Live At the Filmore East 2008

Kokoelma-albumit
 New York Dolls / Too Much Too Soon 1977
 Very Best of New York Dolls 1977
 Night of the Living Dolls 1985
 The Best of the New York Dolls 1985
 New York Dolls + Too Much Too Soon 1987
 Super Best Collection 1990
 Rock'n Roll 1994
 Hootchie Kootchie Dolls 1998
 The Glam Rock Hits 1999
 The Glamorous Life Live 1999
 Actress: Birth of The New York Dolls 2000
 Endless Party 2000
 New York Tapes 72/73 2000
 Great Big Kiss (reissue of Seven Day Weekend and Red Patent Leather, 2002)
 Looking For A Kiss 2003
 Manhattan Mayhem 2003
 20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of New York Dolls 2003

Singlet
 "Bad Girl" / "Subway Train" 1973
 "Jet Boy" / "Babylon" / "Who Are the Mystery Girls" 1973
 "Personality Crisis" / "Looking for a Kiss" 1973
 "Trash" / "Personality Crisis" 1973
 "Stranded in the Jungle" / "Don't Start Me Talkin'" 1974
 "(There's Gonna Be A) Showdown" / "Puss 'n' Boots" 1974
 "Gimme Luv and Turn On the Light" 2006

Buster Poindexter
 Buster Poindexter 1987
 Buster Goes Berserk 1989
 Buster's Happy Hour 1994
 Buster's Spanish Rocketship 1997

Soolotuotanto
 David Johansen 1978
 The David Johansen Group Live 1978
 In Style 1979
 Here Comes the Night 1981
 Live It Up 1982
 Sweet Revenge 1984
 David Johansen and the Harry Smiths 2000
 Shaker 2002

Aiheesta muualla

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
SEPECAT Jaguar

SEPECAT Jaguar on englantilais-ranskalainen rynnäkkökone, jota käyttää RAF ja Ranskan Armée de l'Air ja mm. Intian ilmavoimat. Jaguar-ohjelma alkoi 1960-luvun alussa. Se korvasi RAF:n Hawker Hunterit ja Armee de l'Airin F-100 Super Sabret. Koneen 8 prototyyppiä lensivät 8. syyskuuta 1968.

SEPECAT (Société Européenne de Production de l'Avion d'Ecole de Combat et d'Appui Tactique-eurooppayhtiö) yhteistyön muodosti 1966 ranskalainen Bréguet (joka johti suunnittelua) ja englantilainen British Aircraft Corporation eli BAC.

Tekniikkaa
Jaguar on yksipaikkainen kaksimoottorinen rynnäkkökone, jonka lentoonlähtöpaino on noin 15 tonnia. Koneen huippunopeus on Mach 1,6. (1,1 merenpinnan tasolla).

Käyttö
Armee de l'Air otti 1973 käyttöönsä 160 Jaguar A-tyyppiä ja koulutukseen 40 B-tyyppistä. RAF otti 1974 käyttöönsä Jaguar GR.1 eli Jaguar S-tyyppejä ja 35 Jaguar T2 eli Jaguar B-koulukonetta.

Jaguaria käytettiin Persianlahden sodassa ja Kosovon NATO-operaatoissa. RAF korvasi Jaguarit Panavia Tornadoilla ja Eurofighter Typhooneilla huhtikuussa 2007 ja Ranska Dassault Rafalella 2005. Myös Omanin ilmavoimat luopuivat konetyypin käytöstä vuonna 2014. Konetyyppi on ollut aktiivikäytössä myös Intian ilmavoimilla.

Lähteet

Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets - 300 of the world's greatest military jet aircraft, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 250–252) ISBN 1-84013-335-X (englanniksi)

Aiheesta muualla
http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/jaguar.htm 
http://www.airforce-technology.com/projects/sepecat-jaguar/
http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=92
http://sepecat.info/b/
http://www.bharat-rakshak.com/IAF/Images/Current/Fighters/JaguarIS/  (sivusto koskee Intian ilmavoimien koneita)

1970-luvun rynnäkkökoneet
William Butler Yeats

William Butler Yeats (13. kesäkuuta 1865 Sandymount, Irlanti – 28. tammikuuta 1939 Menton, Ranska) oli irlantilainen runoilija. Yeats oli merkittävä voima perinteisen irlantilaisen kulttuurin elvyttämisessä ja yksi Irlannin kansallisteatterin perustajista. Yeats sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1923.

Elämä 
Yeats syntyi vuonna 1865 Sandymountissa, lähellä Dublinia. Hänen isänsä John Yeats oli muotokuvamaalari. Myös hänen veljensä Jack Butler Yeats oli taiteilija. Hänen sisarensa Elizabeth ja Lily avustivat Dun Emer (myöh. Cuala) Pressin perustamisessa.

Suurimman osan lapsuuttaan Yeats vietti Lontoossa, missä hän kävi Godolphin Schoolia Hammersmithissa. Hän vietti kuitenkin aikaansa myös Dublinissa ja Länsi-Irlannissa Sligossa. Viisitoistavuotiaana hän haki Dubliniin Erasmus Smith Schooliin, missä hän opiskeli taidetta kolme vuotta. 21-vuotiaana hän kiinnostui kirjallisuudesta. Hänen esikoisteoksensa on 1886 ilmestynyt lyhyt näytelmä Mosada.

Yeatsin uran alkuaikojen teokset ovat romanttisia ja fantasianomaisia, mitä kuvastaa hänen vuonna 1893 julkaistu kokoelmansa The Celtic Twilight. Keski-iässä hän siirtyi kohti kovempaa ja modernimpaa tyyliä, joihin hän sai innoitusta tuttavuudestaan Ezra Poundiin ja osallistumisestaan Irlannin kansallismieliseen politiikkaan.

Yeats oli Abbey Theatren hallituksen jäsen ja lisäksi senaattori. Hän otti roolinsa julkisuuden hahmona vakavasti ja oli kohtalaisen ahkera jäsen Irlannin parlamentin ylähuoneessa. Hän sai vuonna 1923 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 1934 hän sai runouden Gothenburg-palkinnon Rudyard Kiplingin kanssa.

Yeats oli kiinnostunut muun muassa kelttimenneisyyden riiteistä, okkultismista, teosofiasta, uusplatonismista, swedenborgilaisuudesta, idän uskonnoista sekä alkemiasta.

Yeats kokosi ja julkaisi irlantilaisia satuja ja kansatarinoita kokoelmaksi Fairy and Folk Tales of the Irish Peasantry (1888), joka on julkaistu 1986 yhteisniteessä A Treasury of Irish Myth, Legend, and Folklore, jossa toisena on Isabella Augusta Gregoryn Cuchulain of Muirthemne.

Aale Tynni on suomentanut Yeatsilta valikoiman Runoja vuonna 1966. Jyrki Vainosen suomentama valikoima Torni ja kierreportaat ilmestyi vuonna 2015.

Lähteet

Teos
 W. B. Yeats: Fairy and Folk Tales of the Irish Peasantry teoksessa: ; verkossa: Open Library

Suomennetut teokset

Kirjallisuutta 

 
 Luettelo William Butler Yeatsin suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta. 

Irlantilaiset kirjailijat
Irlantilaiset runoilijat
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Cindy Breakspeare

Cindy Breakspeare on jamaikalainen jazzlaulaja ja vuoden 1976 Miss Maailma. Hän on muusikko Damian Marleyn äiti.

Breakspeare syntyi Torontossa kanadalaiselle äidille ja jamaikalaiselle isälle. Hän muutti Jamaikan Kingstoniin neljävuotiaana ja pitää itseään jamaikalaisena. Hänen vanhempiensa erottua vuonna 1975 hän muutti omaan asuuntonsa ja rakastui toiseen paikalliseen kuuluisuuteen, Bob Marleyyn. Seuraavana vuonna Breakspearesta tuli Miss Maailma 1976.

Voitettuaan Miss Maailma -tittelin Breakspeare asui Lontoossa jonkin aikaa Marleyn kanssa. Jouduttuaan ammutuksi Jamaikalla Marley lähti Bahamalle. Nassaussa hän levytti kappaleen "Is This Love", joka todennäköisesti kertoo hänen ja Breakspearen suhteesta. 21. heinäkuuta 1978 Breakspeare synnytti Bobille pojan, Damian Marleyn.

Breakspeare on levyttänyt laulajana ja esiintynyt vuonna 1993 Reggae Sunsplash -konsertissa. Hän myös näytteli elokuvassa Kla$h. Hän on perustanut Ital Craft -nimisen rastafarilaisen käsityöliikkeen Kingstonissa.

Miss Maailma -kilpailun voittajat
Kanadalaiset laulajat
Kyberpunk

Kyberpunk () on tieteiskirjallisuuden alalaji, jossa yhdistyvät korkea tekniikka ja yhteiskunnan pohjasakka. Kyberpunkia ovat myös sellainen popmusiikki, anime, manga ja videopelit, joissa punk-ideologia yhdistyy tieteisseikkailujen kauhukuvitelmiin.

Historia

Kyberpunk syntyi 1980-luvulla. Nimitystä cyberpunk käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen Bruce Bethke kertomuksessaan Cyberpunk (1980). Nimitys on yhdistelmä sanoista kybernetiikka ja punk. William Gibsonin niin sanottu kyberavaruustrilogia Neurovelho (1984), Kreivi Nolla (1986) ja Mona Lisa (1988) oli suuntauksen keskeinen käynnistäjä. Muita merkittäviä kyberpunk-kirjailijoita ovat esimerkiksi K. W. Jeter, Philip K. Dick, Walter Jon Williams ja Bruce Sterling. Kyberpunkin ennakoijiksi on kutsuttu muun muassa Mary Shelleyn Frankensteinia, Aldous Huxleyn Uljasta uutta maailmaa ja George Orwellin Vuotta 1984.

Teemat ja piirteet

Kyberpunkin keskeisiä aiheita ovat tietoverkot, väestöräjähdys, yhteiskunnan pirstotuminen, ekologiset kriisit, ihmisen toiminta kyberavaruudessa, tekoäly ja suuryhtiöt. Kertomusten tapahtumapaikkana on yleensä lähitulevaisuus ja siellä uhkaava dystopia, joka liittyy teknologian kehitykseen, ympäristökysymyksiin tai poliittisiin järjestelmiin. Tarinoissa esiintyy usein urbaania väkivaltaa ja korruptiota.

Kyberpunkissa sankari on outsider-tyyppinen. Tyypillisiä hahmoja ovat jengiläiset ja katujen elätit, palkkasoturit sekä dekkerit, jotka tuntevat virtuaalimaailman ja tietokoneet. Henkilöhahmoihin kuuluu myös kyborgeja eli koneen ja ihmisen yhteenliittymiä.

Alamuodot

Kyberpunkissa on useita alamuotoja, kuten myyttipunk, kellopelipunk, atomipunk, steampunk, decopunk, dieselpunk, dreampunk, elfpunk, nowpunk, solarpunk, stonepunk, nanopunk ja biopunk. Myyttipunk käsittelee kuvitteellista myyttistä menneisyyttä. Kellopelipunk kuvaa tulevaisuutta tai vaihtoehtohistoriaa, jossa käytetään kellopeliteknologiaa. Atomipunkissa kuvataan atomienergian hyödyntämistä 1950-luvun atomiuskon hengessä. Solarpunkissa nähdään luonnon ja ihmisen harmonia sekä vapautuminen ilmaston saastumisongelmista.

Elokuvat 
Elokuvista Blade Runner, Ruohonleikkaaja, Terminator, Ghost in the Shell, Total Recall, Nirvana ja Matrix-elokuvasarja sisältävät kyberpunk-aineksia. Myös televisiosarja Dark Angel on saanut vaikutteita kyberpunkista. Valkokankaalle William Gibsonin tuotannosta ovat päässeet novellit Johnny Mnemonic (Johnny Mnemonic – kuoleman kuriiri, 1995) ja New Rose Hotel (New Rose Hotel - Tuomiopäivän salaliitto, 1998).

Musiikki 
Billy Idolin albumi Cyberpunk on saanut inspiraatiota William Gibsonin kirjasta Neurovelho.

Pelit 
Vuonna 1990 julkaistu Cyberpunk 2020 on kyberpunk-maailmaan sijoittuva roolipeli synkästä lähitulevaisuudesta. Kyberpunk-tyylisiä tarinoita ja ympäristöjä on myös videopeleissä Snatcher, Flashback, Syndicate, Deus Ex, Shin Megami Tensei ii, Shin Megami Tensei Devil Summoner Soul Hackers, Shadowrun ja Cyberpunk 2077.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Intel 8080

Intel 8080 oli Intelin suunnittelema ja valmistama 8-bittinen mikroprosessori. Se julkaistiin huhtikuussa 1974, jolloin se toimi 2 megahertsin kellotaajuudella.

Intel palkkasi Masatoshi Shiman suunnittelemaan 8080:n.

8080 oli Intel 8008:n seuraaja. Se oli konekielisesti yhteensopiva 8008:n kanssa, sillä ne käyttivät samaa Computer Terminal Corporationin suunnittelemaa käskykantaa. 8080:ssa oli 16-bittinen osoiteväylä ja 8-bittinen dataväylä, joten sillä pystyttiin osoittamaan 64 kilotavun muistiavaruutta. Siinä oli seitsemän 8-bittistä rekisteriä (niistä kuusi voitiin yhdistää kolmeksi 16-bittiseksi rekisteriksi), 16-bittinen pino-osoitinrekisteri ja 16-bittinen ohjelmalaskuri. 8080:ssa oli 256 I/O-porttia.

8080:aa käytettiin useissa tietokoneissa. Niissä oli usein käytössä CP/M-käyttöjärjestelmä. 8080:n seuraaja oli yhteensopiva, mutta elektronisesti elegantimpi Intel 8085. Suosittu 8080-klooni on Zilog Z80, joka oli suosituimpia 8-bittisten mikrotietokoneiden suorittimia.

Lähteet

8080
Fausta

Fausta oli Rooman keisari Maximianuksen tytär. Maximianus ja Konstantinus Suuri tekivät liiton ja Fausta meni naimisiin Konstantinuksen kanssa vuonna 307. 

Konstantinuksella oli ollut avioliitossa tätä ennen Minervinan kanssa ja saanut yhden pojan, Crispuksen. Konstantinuksen kanssa Fausta sai viisi lasta:
 Konstantinus II — keisari vuosina 324 — 337.
 Constans — keisari vuosina 337 — 340.
 Constantius II — keisari vuosina 337 — 350.
 Constantina — Konstantinuksen veljenpojan Hannibalianuksen vaimo.
 Helena — Julianus Apostatan vaimo.

Vuonna 326 Konstantinus antoi teloittaa Faustan ja Crispuksen. Eusebius Kesarealainen epäili jälkeenpäin että Faustalla ja Crispuksella olisi ollut suhde.

Rooman keisarinnat
200-luvulla syntyneet
320-luvulla kuolleet
Rooman valtakunnan teloittamat
Veljekset Karhumäki

Veljekset Karhumäki olivat Niilo (1902–1978), Valto (1905–1985) ja Uuno (1914–1991), syntyisin Multialta. Heidän setiään olivat muun muassa lastenkirjailija Waldemar Karhumäki ja olympiavoittaja (XI olympiadin kisat 1936 Berliini), kirjailija Urho Karhumäki.

Lentäjäveljekset rakensivat Jyväskylän maalaiskunnan Keljossa 1920-luvulla neljä lentokonetta: Karhu 1, Karhu 2, Karhu 3 ja Tiira. Harrastus laajeni pian ilmailualan yritykseksi, jonka toimintaan kuuluivat 1930-luvulla lentokoulutus, yleisölennätykset, lentokoneiden korjaus ja ilmavalokuvaus sekä tilauslennot. Ilmavoimien kanssa tehdyn sopimuksen pohjalta he rakensivat Kuorevedelle lentokonetehtaan 1940.

Veljekset perustivat vuonna 1947 osakeyhtiön Veljekset Karhumäki, jonka toiminta päättyi Finnairin tytäryhtiönä nimellä Karair vuonna 1996.

Karhumäki populaarikulttuurissa 

Veljeksistä vanhin Niilo Karhumäki oli aikanaan merkittävä lentäjäsankari ja julkisuuden henkilö, joka kirjoitti lentotoimintaa eloisasti kuvaavat teokset Karhunahas (1959) ja Lentopoikia (1960). Hän vilahtaa kirjailija Pauli Hirvosen nuortenkirjan Mikko Nuoli suihkulentäjänä loppusivuilla tarjoamassa lentoperämiehen paikkaa päähenkilölle.

Eväjärven rannalla Hallissa, Jämsässä on Karhumäen veljesten elämäntyölle omistettu Lentäjäveljestenaukio.

Katso myös 

 Viri

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Keljossakin lennetään, Suomen Kuvalehti, 21.05.1927, nro 21, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Keljon lentävät veljekset, Hakkapeliitta, 07.08.1934, nro 32, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Karhumäki
Suomalaiset lentokonevalmistajat
Ilmavalokuvaus
Nikolai Rimski-Korsakov

Nikolai Andrejevitš Rimski-Korsakov ( 18. maaliskuuta (j: 6. maaliskuuta) 1844 Tihvinä – 21. kesäkuuta (j: 8. kesäkuuta) 1908 Ljubensk) oli venäläinen taidemusiikin säveltäjä, joka muistetaan muun muassa mestarillisena soitintajana. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluvat Kimalaisen lento, Šeherazade ja Espanjalainen kapriisi.

Elämä 

Rimski-Korsakov syntyi aatelisperheeseen Pietarin läänin Tihvinässä ja osoitti musiikillista lahjakkuutta jo hyvin nuorena. Hän sai meriupseerin koulutuksen Pietarin laivastoakatemiassa ja osallistui muun muassa kolme vuotta kestäneeseen maailmanympäripurjehdukseen. Mili Balakirev kehotti häntä kokeilemaan sinfonian säveltämistä, ja Rimski-Korsakov kirjoittikin sellaisen laivastossa ollessaan. Teoksesta tuli ensimmäinen merkittävä venäläinen sinfonia.

Vuonna 1871 Rimski-Korsakovista tuli Pietarin konservatorion sävellyksen ja orkestroinnin professori. Hän erosi laivastosta ja paneutui itsekin musiikkitietämyksensä laajentamiseen. Rimski-Korsakov kuului venäläisten säveltäjien muodostamaan kansallismieliseen Viiden ryhmään ja otti vaikutteita venäläisistä saduista ja kansanlauluista. Hänen teoksensa, Taru tsaari Saltanista, johon Kimalaisen lento kuuluu, perustuu Aleksandr Puškinin satuun.

Rimski-Korsakov kulutti huomattavan osan energiastaan kollegoidensa, kuten Modest Musorgskin ja Aleksandr Borodinin töiden viimeistelyyn ja järjestämiseen. Musorgskin kuoleman jälkeen 1881 hän hioi säveltäjän sekavaan tilaan jäänyttä tuotantoa julkaisua ja esitystä varten. Rimski-Korsakovia on joskus moitittu teosten sävyn liiallisesta muuttamisesta, mutta todennäköisesti niistä ei koskaan olisi tullut tunnettuja ilman hänen työpanostaan.

Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen Rimski-Korsakov erotettiin konservatorion professuurista hänen poliittisten kantojensa vuoksi. Hänen vuoden 1907 oopperansa, Zolotoi petušok (Kultainen kukko), hyökkäsi suoraan yksinvaltiutta vastaan, ja se kiellettiin ensi-iltansa jälkeen. Rimski-Korsakov kuoli vuonna 1908 angina pectoris -kohtaukseen Ljubenskissa lähellä Pietaria.

Rimski-Korsakov kirjoitti sointuopin ja laajan soitinnusopin sekä useimpien oopperoidensa tekstit. Myöhemmistä venäläisistä säveltäjistä hänen oppilainaan olivat muiden muassa Anatoli Ljadov, Anton Arenski, Aleksandr Glazunov, Mihail Ippolitov-Ivanov ja Igor Stravinsky. Myös italialainen Ottorino Respighi kuului Rimski-Korsakovin oppilaisiin.

Pietarissa on hänen neuvostoaikana pystytetty patsaansa, jossa hänet on kuvattu istuvana, tutkimassa polvilleen levitettyä partituuria.

Sävellykset

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Nikolai Rimski-Korsakov (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
  
 Vapaasti käytettävissä olevia Rimski-Korsakovin partituureja — Mutopia Project

Venäläiset säveltäjät
Venäläiset oopperasäveltäjät
Viiden ryhmä
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1844 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mandoliini

Mandoliini on Italiassa ja Saksassa 1700-luvun alussa kehittynyt kielisoitin.

Kielet ja viritys
Mandoliinin tyypillinen kielten määrä on vaihdellut eri aikoina. Nykyään yleisin mandoliini on napolilainen mandoliini, jossa on neljä kieliparia eli kahdeksan kieltä. Mandoliinissa voi myös olla kaksitoista tai jopa kuusitoista kieltä, joista kolme (12-kielisessä) ja neljä (16-kielisessä) on aina viritetty samaan vireeseen. Kahdeksankielisessä on kieliparit samassa vireessä. Mandoliinin viritys on samanlainen kuin viululla (G–D–A–E).

Soittaminen
Mandoliinin ääni ei ole kantava, ja jos sitä soitetaan samaan aikaan esimerkiksi viulun kanssa, ääni hukkuu lähes täysin. Mandoliinia soitetaan yleensä plektralla.

Tyypillisesti mandoliinilla soitetaan melodioita tai perusmelodian toista ääntä. Plektralla aikaansaadaan yhtenäinen tremolo-äänimatto, jonka syntyä parikielet auttavat. Soittajilla näyttää oikea käsi tärisevän sen heiluessa niin nopeasti ylös-alas ja sivulle. Mandoliini on myös erinomainen sointusäestyksessä, kitaran tai banjon tapaan, sen ääni soi kuuluvasti, soittimen pienestä koosta huolimatta. Tämä vaatii usein plektran käyttöä.

Versiot
Mandoliinista on kehittynyt erilaisia versioita, kuten mandola, oktaavimandoliini ja mandosello. Mandola on isokokoisempi kuin mandoliini ja sen ääniala on hieman matalampi kuin tavallisen mandoliinin. Se viritetään yleensä C3-G3-D4-A4, eli kvinttiä alemmas kuin mandoliini. Oktaavimandoliini eroaa tavallisesta mandoliinista suuremmalla koollaan ja oktaavin matalammalla äänialallaan (vire on G2-D3-A3-E4). Mandosellon ääniala on vielä matalampi kuin oktaavimandoliinin (vire on C2-G2-D3-A3 eli sama kuin sellolla). On olemassa myös sähkömandoliineja.

Historia
Mandoliini kehittyi suuremmasta mandora-soittimesta, jota oli käytetty noin 1500-luvulla.

Mandoliinia on käytetty useissa erilaisissa musiikin tyylilajeissa. Tunnetuimpia mandoliinille säveltäneitä klassisia säveltäjiä ovat olleet Antonio Vivaldi (1678–1741), Johann Nepomuk Hummel (1778–1837) ja Raffaele Calace (1863–1934). Sergei Prokofjevin (1891–1953) baletin Romeo ja Julia osissa 25 ("Mandoliinitanssi") ja 48 ("Aamuserenadi") mandoliinilla on tärkeä osa. Mandoliinia alettiin käyttää 1900-luvulla bluegrass- ja jazz-musiikissa. 

Suomalaisessa pelimannimusiikissa mandoliini oli pitkään vähemmän arvostettu kuin viulu, klarinetti tai haitari, mutta arvostus on noussut 1900-luvun loppuvuosikymmeninä.  

Populaarimusiikissa mandoliinia on käytetty muun muassa kappaleissa "Teuvo, Maanteiden kuningas" (ja useissa muissa Leevi and the Leavingsin kappaleissa), "Perutaan häät" (Anne Mattila), "Losing My Religion" (R.E.M., soittajana Peter Buck) ja "Battle of the Evermore" (Led Zeppelin).

Tunnettuja mandoliinivirtuooseja on nykyään vähän. Erityistä mainetta on saavuttanut Alison Stephens, joka on omistautunut nimenomaan klassiselle mandoliinille.

Katso myös
 Mandoliinikonsertto

Lähteet 

Sormintasoittimet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Damnatio memoriae

Damnatio memoriae () oli roomalainen käytäntö, jolla osoitettiin halveksuntaa pettureina ja häpeän tuojina pidettyjä kohtaan. Se tarkoittaa suomeksi suunnilleen muiston kiroamista. Jokainen jälki ihmisestä poistettiin, ikään kuin ihmistä ei ikinä olisi ollutkaan.

Tunnetuimpia esimerkkejä damnatio memoriaesta ovat epäsuosittujen keisarien kiroamiset heidän kuoltuaan. Ensimmäisenä kirottiin Caligula, sitten Nero. Keisari Caracalla kirosi veljensä Getan murhattuaan tämän.

Tuomion julistamisen jälkeen tuomitun nimi poistettiin kaikista kirjakääröistä, keisarien tapauksessa myös piirtokirjoituksista. Myös patsaat tuhottiin. Roomalainen elämä perustui kunnialle ja kasvot piti säilyttää kaikissa tilanteissa. Tällainen kunnian menetys oli hyvin kova rangaistus.

Vastaavia käytäntöjä muissa kulttuureissa 

Samanlaisia käytäntöjä tai tapauksia on ollut myös muissa kulttuureissa. Esimerkiksi muinaisessa Egyptissä faarao Akhenatenin seuraajat koettivat hävittää kaikki häneen liittyvät nimikartussit ja muistomerkit. Antiikin Kreikassa Efesoksen Artemiin temppelin polttajan Herostratoksen nimi määrättiin hävitettäväksi. Myös nykyaikana on tapahtunut vastaavia tapauksia, esimerkiksi Stalinin vainojen aikana epäsuosioon joutuneet ihmiset jopa retusoitiin pois valokuvista.

Esimerkkejä

Katso myös 
 Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa
 Monumentaalinen propaganda
 Muistomerkki
 Persona non grata

Aiheesta muualla 
 
 

Latinankieliset fraasit
Rooman valtakunta
LAB

LAB on suomalainen rockyhtye, joka aloitti vuonna 1997 ja oli ensimmäisiä yhtyeitä Suomessa, jotka yhdistelivät koneita rock-musiikkiin. Labin muusikot ovat vaikuttaneet muissakin yhtyeissä, esimerkiksi Kirka Airdashissa ja Splendid muun muassa 45 Degree Womanissa.  

LAB julkaisi 2000-luvulla kolme studioalbumia, joista kaksi julkaistiin myös Saksassa. Vuonna 2005 yhtyeen albumilta Where Heaven Ends julkaistu single ”When Heaven Gets Dirty” oli Suomen kaupallisissa radioissa kymmenenneksi soitetuin kappale sekä soitetuin kotimainen kappale. Yhtyeen tunnetuin kappale maailmalla lienee kuitenkin "Beat the Boys" joka oli mukana "Flat Out"-nimisessä rallipelissä. 

LAB palasi levyttämään syksyllä 2022 ja julkaisi singlen ja musiikkivideon "The Pianist 1910–2016" marraskuussa 2022.

Jäsenet 
 Ana – laulu
 Splendid (Pekka Laine) – kitara
 Alec Hirst-Gee – rummut

Entiset jäsenet 
 Johannes – kitara
 Kirka Sainio – basso
 Masa – rummut

Diskografia

Studioalbumit

Singlet 
 ”Get Me a Name” (kesäkuu 1999)
 ”’Til You’re Numb” (syyskuu 1999)
 ”Isn’t He Beautiful” (helmikuu 2000)
 ”Killing Me” (kesäkuu 2000)
 ”Beat the Boys” (lokakuu 2002)
 ”Machine Girl” (heinäkuu 2003)
 ”When Heaven Gets Dirty” (tammikuu 2005)
 ”Love Like Hell!” (huhtikuu 2005)
 "The Pianist 1910–2016" (marraskuu 2022)

Musiikkivideot 
 ”'Til You're Numb”
 ”Beat the Boys”
 ”Machine Girl”
 ”When Heaven Gets Dirty”
 "The Pianist 1910–2016" (marraskuu 2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen kotisivut
 LABmusicOfficial-Facebook-sivu
Suomalaiset alternative rock -yhtyeet
Intel Pentium Pro

Intel Pentium Pro on Intelin valmistama kuudennen sukupolven x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin marraskuussa 1995. Intelin oli tarkoitus korvata Intel Pentium Pentium Pro:lla, mutta lopulta suoritin sai jalansijaa vain palvelinkäytössä. Suorittimen korvasi Intel Xeon.

Nimestään huolimatta Pentium Pro on hyvin erilainen kuin Pentium. Se perustui täysin uuteen P6-ytimeen, josta muokattua versiota käytettiin myöhemmin Intel Pentium II:ssa, Intel Pentium III:ssa ja Intel Pentium M:ssä. P6-ydin pilkkoo monimutkaiset CISC-tyyppiset x86-käskyt pienemmiksi RISC-tyyppisiksi käskyiksi, jotka se sitten suorittaa. P6 pystyy suorittamaan kolmea käskyä rinnakkain Pentiumin kahden sijaan ja se pystyy myös uudelleenjärjestelemään käskyjä lennossa.

Suorittimen liukuhihnaa oli myös selvästi pidennetty, noin 14-vaiheiseksi pentiumin 5-vaiheisesta. Tämä mahdollisti suuremmat kellotaajuudet samalla valmistustekniikalla, tosin suurempi hyöty tästä tuli vasta myöhäisempien P6-pohjaisten suorittimien kuten Pentium IIn myötä.

Pentium Pro sisälsi lukuisia parannuksia haarautumisen ennakointiin. Siinä oli uusi käsky, CMOV, jota käyttämällä jossain tilanteissa pystyttiin välttämään haarautuminen kokonaan. Pentium Pro:n suorituskyky ajettaessa 32-bittistä koodia oli erinomainen, mutta 16-bittistä koodia ajettaessa se hävisi jopa tavalliselle Pentiumille. Koska siihen aikaan suurin osa kotikäyttäjien käyttämistä ohjelmista oli 16-bittistä, Pentium Pro ei saavuttanut suosiota kotikäyttäjien keskuudessa. Intel täytti tämän aukon tuotevalikoimassaan julkistamalla Pentium MMX:n.

Pentium Pro käytti jättimäistä Socket 8 -suoritinkantaa. Siinä oli 256 tai 512 kilotavua välimuistia, erillisellä piirillä kuin suoritin mutta silti samassa pakkauksessa. Myöhemmin julkaistiin yhden megatavun välimuistia käyttävä malli. Kaikki mallit olivat kalliita, sillä kehittymättömistä tuotantotekniikoista johtuen Pentium Pro:n saanti oli huono ja tuotantokustannukset siten korkeat. Suoritin toimi 150, 166, 180 tai 200 megahertsin kellotaajuudella. Ulkoinen väylä oli 60 tai 66 MHz. Pentium Pro:ta käytettiin usein monisuoritinkokoonpanoissa.

Pentium Pro:n seuraajaksi sanotaan usein Pentium IIsta, joka oli käytännössä Pentium Pro, johon oli lisätty MMX-käskyt sekä 16-bittistä suorituskykyä oli paranneltu, ja välimuistirakennetta muutettu, mutta tosiasiassa varsinainen Pentium Pron seuraaja oli Pentium IIn pohjalta tehty kalliimpi Pentium II Xeon; Pentium II ei kyennyt toimimaan neljän suorittimen monisuoritinkokoonpanoissa ja se  oli enemmän lähinnä Pentium MMXn korvaaja.

Pentium Pro
Vuoden 1995 tekniikka
Silmukointi

Silmukointi on eukaryoottisoluissa geenin transkription (DNA:sta esi-mRNA:ksi) ja translaation (mRNA:sta proteiiniksi) välissä tapahtuva prosessi. Silmukoinnissa geenistä poistetaan transkriptoidussa esi-mRNA:ssa olevat jaksot, jotka eivät vaikuta proteiinin sekvenssiin (intronit), jolloin jäljelle jäävät vain geenin koodaavat osat eli eksonit.

Silmukointi

Useimmat korkeimpien eukaryoottien geeneistä ovat DNA:ssa epäjatkuvina. Eksoneiden, joiden sekvenssi määrää proteiinien rakenteen, välissä on introneita, jotka poistetaan ennen proteiinisynteesiä. Proteiinisynteesi alkaa kuitenkin koko geenin – eksoneiden ja introneiden – transkriptiolla esi-mRNA:ksi.

Esi-mRNA:sta poistetaan tumassa intronit, jolloin syntyy valmiita mRNA-juosteita (lähetti-RNA:ta), jotka siirretään tumasta solulimaan proteiinisynteesiä varten.

Silmukointikohdan tunnistus perustuu introneiden päissä oleviin konservoituneisiin jaksoihin. RNA:n 5'-päässä ovat nukleotidit GU ja 3'-päässä AG. Silmukointireaktiossa esi-mRNA katkeaa ensin intronin 5'-päästä, kun intronissa oleva adeniinin -OH-ryhmä hyökkää intronin 5'-pään fosforisidokseen. Molekyyli muodostaa tällöin lasson (). Toisessa vaiheessa 5'-päässä ollut eksoni hyökkää 3'-pään eksonin fosfaattiryhmään.

Yleensä silmukointiin osallistuu spliseosomi, joka koostuu lyhyistä RNA-molekyyleistä ja proteiineista. Tietyt silmukoinnit tapahtuvat RNA:n itsensä katalysoimana eikä reaktio tällöin vaadi energiaa.

Vaihtoehtoinen silmukointi

Esi-mRNA:n silmukointi voi tapahtua vain yhdellä tavalla, mutta usein samasta geenistä voidaan silmukoinnin avulla luoda erilaisia mRNA-molekyylejä ja siten erilaisia proteiineja. Tämä mahdollistaa eliöiden kasvavan monimutkaisuuden ja nopeamman evoluution. Vaikka silmukoinnin lopputuotteet voivat olla erilaisia, eksonit ovat niissä aina samassa järjestyksessä kuin esi-mRNA:ssa.

Vaihtoehtoisen silmukoinnin säätelyjärjestelmää ei tunneta hyvin.

Aiheesta muualla 

 Solunetti: RNA:n silmukointi 
 Solunetti: Vaihtoehtoinen silmukointi 
Molekyylibiologia
Ludvig XIII

Ludvig XIII Oikeudenmukainen (ranskaksi Louis XIII le Juste, 27. syyskuuta 1601 – 14. toukokuuta 1643) oli Ranskan ja Navarran kuningas vuosina 1610–1643. Hän oli Henrik IV:n ja hänen toisen vaimonsa Maria de’ Medicin ensimmäinen poika ja Ludvig XIV:n isä sekä toinen Bourbon-sukuinen kuningas.

Elämäkerta 
Ludvig XIII:sta tuli isänsä Henrik IV:n kuoltua vuonna 1610 Ranskan kuningas. Henrik IV oli lopettanut uskonsodat ja saanut rauhan aikaiseksi Ranskassa, joten hänen kuolemansa oli kova kolaus Ranskan kuningashuoneelle. Alkoivat taas rauhattomuudet ja sisäiset epävakaudet. Aina vuoteen 1614 Ranskaa hallitsi sijaishallitsijana Ludvigin äiti Maria de’ Medici, joka oli itserakas hallitsija ja monien suosikkien, etenkin Concino Concinin vaikutusalaisena. Maria de’ Medici ei suostunut luovuttamaan valtiota Ludvigille, mutta vuonna 1617 nuori Ludvig otti vallan itselleen ja murhautti Concinin. Katolisen Ludvigin aikana jatkuivat sodat katolisten ja protestanttien (hugenotit) välillä. Vuonna 1624 kuninkaallisen neuvoston johtoon nousi kardinaali Richelieu, joka toimi vuoteen 1642 asti hänen pääministerinään. Richelieu oli nerokas poliitikko ja hän otti Ranskan hallinnan omiin käsiinsä.

Ludvigin hallituskauden pääpiirteenä oli Richelieun dominoima Ranska. Ludvig ei ollut taitava hallitsija ja hänellä oli huono terveys. Siksi häntä ja myös Richelieuta vastaan tehtiin salaliittoja, joiden päämääränä oli hänen veljensä Gastonin nousu valtaistuimelle ja Richelieun syökseminen vallasta. Richelieu oli mahtava hallitsija, ja hänen kukistamisekseen pyydettiin apua valtion ulkopuolelta. Se ei kuitenkaan onnistunut. Ludvig XIII:n vastustajiin kuuluivat muun muassa hänen veljensä ja vaimonsa, joten Ludvig tarvitsi kiperästi Richelieun apua asemansa puolustamisessa. Ludvig XIII olikin, kiitos Richelieun, joka puolusti vankasti absolutismia, Ranskan alkavan itsevaltiuden eli absolutismin ensimmäinen hallitsija. 

Ludvig piiritti protestanttien La Rochellea vuosina 1627–1628 ja soti Espanjaa vastaan 1635–1642.

Ludvig nai Habsburgin prinsessan Anna Itävaltalaisen, Espanjan kuninkaan Filip III:n tyttären. Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, he vihasivat toisiaan silmittömästi ja elivät suurimman osan ajastaan erillään ja olivat kauan lapsettomina. 23 vuoden odotuksen jälkeen Anna synnytti vihdoinkin lapsen, Ludvigin. Kaksi vuotta myöhemmin syntyi toinen poika Filip. 

Ludvig XIII:lla oli koko elämänsä huono terveys ja hän kuoli heti Richelieun jälkeen vuonna 1643. Kerrotaan, että hänelle tehdyn ruumiinavauksen yhteydessä todettiin erään sairauden vieneen häneltä kyvyn saada lapsia ja nousi kohu Ludvig XIV:n oikeasta isästä. Väitetään myös, että Filipin isä olisi ollut oikeasti kardinaali Mazarin, joka avioitui Ludvigin kuoltua salaa Anna Itävaltalaisen kanssa.

Ludvig XIII:n kuoltua Annasta tuli viisivuotiaan Ludvig XIV:n sijaishallitsija yhdessä Mazarinin kanssa.

Avioliitot 
Ludvig nai 24. marraskuuta 1615 Anna Itävaltalaisen (22. syyskuuta 1601 – 20. tammikuuta 1666)

Lapset 
 Ludvig XIV (1638–1715)
 Filip I, Orléansin herttua (1640–1701)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan hallitsijat
Vuonna 1601 syntyneet
Vuonna 1643 kuolleet
Maynard James Keenan

Maynard James Keenan (s. 17. huhtikuuta 1964, Yhdysvallat) on tullut tunnetuksi muun muassa yhtyeiden Tool, A Perfect Circle sekä Puscifer laulajana. 

Keenan syntyi baptistiperheeseen Ravennassa, Ohion osavaltiossa. Hän liittyi armeijaan vuonna 1982 ja palveli tulenjohdossa. Erottuaan armeijasta 1984 Keenan opiskeli taidetta Michiganin Grand Rapidsissä. Ennen uraansa Toolissa hän lauloi yhtyeissä Green Jellÿ ja Children of the Anachronistic Dynasty sekä soitti bassoa Tex A. N. S. -yhtyeessä.

Keenan oli kihlattuna Jennifer Fergusonin kanssa, mutta pari on sittemmin eronnut. Heillä on Devo-niminen poika (s. 5. elokuuta 1995).

A Perfect Circlen kappale "Breña" levyltä Mer de Noms on nimetty Fergusonin toisen nimen mukaan ja levyllä oleva toinen kappale "Judith" puolestaan Keenanin äidin mukaan. Hänen äitinsä on ollut myös innoituksena Toolin albumin 10,000 Days kaksiosaisessa kappaleessa "Wings for Marie". Keenan toimii tällä hetkellä Toolin, A Perfect Circlen sekä Pusciferin laulajana sekä pitää viinitilaa Arizonassa.

Diskografia

Tool

  (EP)
 
 
 
 
 
Fear Inoculum (2019)

A Perfect Circle

 
 
 
  (DVD)
Eat the Elephant (2018)

Puscifer

  (EP)
 
 
 
  (EP)

Muut

Children of the Anachronistic Dynasty: 
Tex A. N. S.:

Vierailut 
Rage Against the Machine: 
Kappaleessa "Know Your Enemy"
Green Jellÿ:  (VHS)
Kappaleessa "Three Little Pigs"
Green Jellÿ: 
Kappaleessa "Three Little Pigs"
 (tribuuttialbumi)
Shandi's Addiction -yhtyeen Kiss-coverissa "Calling Dr. Love"
Replicants: 
Kappaleessa "Silly Love Songs" (Wings-cover)
Tim Alexander & Mike Bordin: 
Kappaleessa "Choked"
Tori Amos:  (VHS)
Kappaleessa "Muhammad My Friend"
Deftones: 
Kappaleessa "Passenger"
Turtle Bend: 
Kappaleessa "Who Leads You"
Varjojen valtakunta -elokuvan soundtrack (2003)
David Bowien kappaleessa "Bring Me the Disco King (Danny Lohner Mix)"
 (kokoelma-albumi)
Kappaleessa "Where the Streets Have No Name" (U2-cover)

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut
 Toolin viralliset sivut
 A Perfect Circlen viralliset sivut
 Pusciferin viralliset sivut
 Toolille omistetut fanisivut

Yhdysvaltalaiset rocklaulajat
Brasilialaisen jujutsun harjoittajat
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaskiluoto

Vaskiluoto () on saari Vaasan keskustan edustalla. Sen koko on 2,5 neliökilometriä. Vaasan kaupunki pakkolunasti alueen Klemetsön suvulta. Nykyisin siellä on Vaasan ulkosatama, leirintäalue, hotelleja ja vesipuisto Tropiclandia, sekä aiemmin huvipuisto Wasalandia. Vaskiluodossa on lisäksi Cultor Oy:n tuotantolaitoksia ja Vaskiluodon voimalaitos. Vaskiluodossa sijaitsee myös yksi Vaasan kolmesta aidatusta koirapuistosta.

Vaskiluodon saari on myös yksi Vaasan kahdestatoista suuralueesta. Suuralueella asuu 338 (31.12.2017) asukasta. Vaskiluoto muodostaa oman tilastollisen taajamansa, eikä täten ole osa Vaasan keskustaajamaa.

Vaskiluodon yhdistää Vaasan kaupungin mantereeseen Vaskiluodon silta.

Wärtsilä perustaa Vaskiluotoon Smart Technology Hubin. Kaikki Vaasan keskusta-alueella sijainneet toiminnot siirtyvät Vaskiluotoon.

Vaskiluotoon suunnitellaan 21-kerroksista korkeaa asuinrakennusta YIT:n toimesta.

Kaupunginosat 

 Satama
 Sokeri
 Niemeläntie

Satama 
Vaasan ulkosatama toimii Vaskiluodossa. Vaasanlaivat harjoittaa sieltä ympärivuotista reittiliikennettä Uumajaan, Ruotsiin.

Lähteet

Vaasan saaret

Vaasan taajamat
Latvian presidentti

Latvian presidentti on Latvian valtionpäämies, jonka tehtävä on ensisijaisesti seremoniallinen. Nykyinen presidentti on vuonna 2019 virkaan astunut Egils Levits. Presidentti on muun muassa valtion päämies ja asevoimien ylipäällikkö. Latviassa presidenttiä ei valita suoralla kansanvaalilla, vaan hänet valitsee parlamentti eli Saeima neljän vuoden virkakaudelle, joita voi olla korkeintaan kaksi peräkkäin. Ennen vuotta 1997 kauden pituus oli vain kolme vuotta. Presidentin tulee olla Latvian kansalainen ja vähintään 40−vuotias.

Luettelo

Ensimmäinen tasavalta

Toinen tasavalta

Lähteet

Aiheesta muualla
Luettelo Suomen kansallispuistoista

Tämä artikkeli on luettelo Suomen kansallispuistoista. Suomen luonnonsuojelulaki määrittää kansallispuiston yhdeksi tyypiksi Suomen luonnonsuojelualueista. Lain mukaan kansallispuisto voidaan perustaa vain valtion omistamalle alueelle, mutta puistoon liittyvä, muun julkisoikeudellisen yhteisön kuin valtion omistama alue voidaan yhteisön suostumuksella liittää kansallispuistoon. Kansallispuiston pinta-alan on oltava vähintään 1 000 hehtaaria. Alueella on oltava merkitystä yleisenä luonnonnähtävyytenä tai muutoin luonnontuntemuksen lisäämisen tai yleisen luonnonharrastuksen kannalta.

Suomessa on 41 kansallispuistoa.

Lähteet

Katso myös 
 Metsähallituksen retkikohteiden tunnukset

Aiheesta muualla

 Metsähallitus: Luonnonsuojelua ja virkistyskäyttöä

Suomi

Kansallispuistot
Lp

Lp, lp tai LP voivat tarkoittaa seuraavia:

 long playing, LP, äänilevy, jonka nopeus on 33⅓ kierrosta minuutissa
 LP-nimisiä albumeja:
 LP, The Rembrandtsin albumi vuodelta 1995
 LP, Herra Sopan albumi vuodelta 2011
 LP, Elias Gouldin albumi vuodelta 2019
 lineaarinen ohjelmointi, LP, , matemaattinen optimointimenetelmä
 lipoproteiini, LP, proteiini
 Työväenpuolue, LP, englanninkielisestä nimestä Labour Party, brittiläinen puolue
 Australian liberaalinen puolue, LP, englanninkielisestä nimestä Liberal Party of Australia, australialainen puolue
 Loimaan Palloilijat, LP, suomalainen urheiluseura
 Lohjan Purjehtijat, LP, suomalainen urheiluseura
 lippue, lp, kolmesta kuuteen laivueesta ja niiden huoltoyksiköistä koostuva merivoimien yksikkö
 lentopiiri, lp, ilmavalvonta-alue
 Liikkuva poliisi, LP, koko maan alueella toimiva poliisiosasto
 Lonely Planet, LP, matkaopaskirjasarja
 Gibson Les Paul, LP, kitaramerkki
 Linkin Park, LP, yhdysvaltalainen yhtye
 LP-avaruus, eräänlainen funktioavaruus matematiikassa
 Lampuoti, Lp, vuokraviljelijä
 LP, Lavastus- ja pukusuunnittelijat, Suomen lavastajien ja pukusuunnittelijoiden yhdistys
 LP, Laura Pergolizzi, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä

Katso myös 
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
 LPMud, tietokonepelisarja.

Lähteet
Lyly

Lyly tarkoittaa seuraavia asioita:

 lyly, vinossa kasvavaan puuvarteen syntyvän puusolukon tyyppi
 lyly, vasemman jalan suksi
 Lyly, suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä etu- että sukunimenä
 Lyly, kylä Juupajoella
 Lyly, rautatieasema Juupajoella.
 Teuvo Lyly, sarjakuva

Henkilöt

Sukunimenä 
 Alice Lyly (1899–1976), suomalainen näyttelijä
 Erik Lyly (1914–1990), suomalainen hävittäjälentäjä
 John Lyly (1554–1606), englantilainen kirjailija
 Julius Anselm Lyly (1856–1903), suomalainen toimittaja ja poliitikko
 Kaarina Lyly (1907–1978), suomalainen lausuntataiteilija ja yrittäjä
 Lauri Lyly (s. 1953), SAK:n puheenjohtaja
 Robert Lyly (1880/1881–1933), suomalainen rakennusmestari ja rakennusurakoitsija
 Sulevi Lyly (s. 1933), suomalainen diplomi-insinööri, tekniikan tutkija ja professori

Etunimenä 
 Lyly Rajala (s. 1951), kansanedustaja (KD, Kokoomus), toimittaja ja muusikko
241 eaa.



Tapahtumia  
 Ensimmäinen puunilaissota päättyi.

Syntyneitä 
 Antiokhos III, seleukidien kuningas

Kuolleita 
 Eumenes I, Pergamonin hallitsija
 Arkesilaos, kreikkalainen filosofi
242 eaa.



Tapahtumia  
 15. kesäkuuta - Assyriassa merkittiin muistiin täydellinen auringonpimennys

Syntyneitä

Kuolleita
243 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
244 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
245 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
246 eaa.



Tapahtumia  
 Egyptissä valtaan nousee Ptolemaios III ja Seleukidien valtakunnassa Seleukos II Kallinikos. 
 Uudet valtiaat aloittavat kolmannen Syyrian sodan.

Syntyneitä

Kuolleita 
 Egyptin kuningas Ptolemaios II
 Seleukidien valtakunnan kuningas Antiokhos II Theos

Lähteet
247 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
248 eaa.



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita
249 eaa.



Tapahtumia  
 Zhou Huiwang, Zhou-dynastian viimeinen varjohallitsija erotetaan.

Syntyneitä

Kuolleita

Lähteet
722



Tapahtumia

Syntyneitä

Kuolleita 

700-luku
Sophie Mannerheim

Eva Charlotta Lovisa Sofia (Sophie) Mannerheim (21. joulukuuta 1863 Askainen – 9. tammikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen sairaanhoitaja ja Helsingin kirurgisen sairaalan ylihoitaja. Hän oli Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheimin sisar ja vapaaherratar.

Elämäkerta 
Sophie Mannerheim työskenteli kuusi vuotta pankissa, kunnes avioitui kamariherra Hjalmar Linderin kanssa vuonna 1896. Avioliitto päättyi eroon 1899, jonka jälkeen hän opiskeli sairaanhoitoa Florence Nightingalen perustamassa Nightingale Training School for Nurses -oppilaitoksessa St. Thomas Hospitalissa Lontoossa. Hän valmistui vuonna 1902, ja palattuaan kotimaahan hänet nimitettiin ylihoitajaksi Helsingin kirurgiseen sairaalaan. Myöhemmin 1905 hänet valittiin Suomen sairaanhoitajataryhdistyksen puheenjohtajaksi, ja siinä luottamustoimessa hän toimi aina vuoteen 1926 saakka. Hän toimi myös Kansainvälisen sairaanhoitajaliiton puheenjohtajana. Hän oli mukana sairaanhoitajakoulutuksen uudistamisessa. Hän julkaisi teoksen Sairaanhoitajan maailmasta (1920).

Vuonna 1917 Sophie Mannerheim perusti yhdistyksen auttamaan yksinäisiä äitejä ja heidän lapsiaan. Äitien turvakoti aloitti toimintansa Helsingin Kallion Toisella Linjalla vuonna 1918, ja sen toiminnasta muodostui yhteistyössä lääkäri Arvo Ylpön kanssa lasten hoitoon keskittyvä sairaala Lastenlinna. 

Yhteistyössä kouluneuvos Erik Mandelinin kanssa syntyi ajatus lastensuojelun edistämiseksi mm. luomalla maahan neuvolaverkosto. Sophie Mannerheim toivoi veljensä Carl Gustaf Mannerheimin lähtevän hankkeen keulakuvaksi, jotta suunnitelmille saataisiin mahdollisimman hyvä näkyvyys ja rahoitus. Arvo Ylpön liityttyä hankkeen johtoon, kenraali Mannerheim suostui.  Lokakuussa 1920 perustettiin Mannerheimin Lastensuojeluliitto, jonka ensimmäiseksi hallituksen puheenjohtajaksi Sophie Mannerheim valittiin.  Hän toimi MLL:n liittoneuvoston varapuheenjohtajana kuolemaansa asti .

Sophie Mannerheim osallistui aktiivisesti myös mielenterveystyön kehittämiseen ja toimi Suomen Mielenterveysseuran hallituksessa 1917–1925. 

Mannerheim palkittiin ensimmäisenä suomalaisena Florence Nightingale -mitalilla työstään sairaanhoidon hyväksi.

Sophie Mannerheimin nimeä kantava koulu sijaitsee Töölössä, Helsingissä (entinen Sairaalakoulu).

Katso myös
 Mannerheim (suku)

Lähteet

Kirjallisuus
 Forsius, Arno: Sophie Mannerheim, suomalaisen sairaanhoidon uranuurtaja.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Sophie Mannerheimin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

Suomalaiset sairaanhoitajat
Suomalaiset järjestöjohtajat
Sosiaalityön kehittäjät
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1928 kuolleet
Pariluistelu

Pariluistelu on taitoluistelun laji, jossa kilpaillaan pareina, jotka koostuvat miehestä ja naisesta. Laji eroaa jäätanssista ja yksinluistelusta elementtien osalta, mitkä sisältävät päänyläpuoliset nostot, kuolemanspiraalin ja heittohypyt. Joukkue eli pari suorittaa elementit yhdenmukaisesti ja yhtäaikaa. Tarkoituksena on luoda illuusio "kahdesta luistelijasta yhtenä".

Pariluistelu oli ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa Pietarissa vuonna 1908, jolloin siihen otti osaa kolme joukkuetta, Saksa, Iso-Britannia ja Venäjä. Olympialajiksi se otettiin saman vuoden lokakuussa Lontoossa, jolloin kilpailijoina oli yksi pari Saksasta ja kaksi Iso-Britanniasta. Pariluistelu on muuttunut hyvin paljon näistä alkuajoista ja jotkin nykypäivän elementit tulivat mukaan vasta vuosikymmeniä myöhemmin.

Kilpailu 
Pariluistelukilpailut koostuvat kahdesta osasta, lyhyt- ja vapaaohjelmasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Taitoluistelu
Liuksialan kartano

Liuksialan kartano on Kangasalla sijaitseva kartano.

Liuksialasta, joka oli Kangasalan vanha kirkonkylä, muodostettiin vuonna 1566 kuninkaankartano. Ruotsin entinen kuningatar Kaarina Maununtytär asui kartanossa miehensä Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n kuoltua vuodesta 1577 lähtien. Hänen jälkeensä sen omistivat muun muassa hänen tyttärensä Sigrid Vaasa sekä tämän jälkeläiset Åke Tott ja Klaus Tott. Sitten Liuksialan kartano siirtyi Creutzeille. Vuodesta 1821 se on ollut Meurman-suvun omistuksessa. Kartanon osti tuolloin tykistökapteeni Karl Otto Meurman, tunnetun suomalaisuusmies Agathon Meurmanin isä. Osa suvusta suomensi nimensäkin Liuksialaksi. Kartano siirtyi aikanaan Agathon Meurmanin nuorimmalle pojalle, kunnallisneuvos Jalmari Meurmanille.

Kartanon päärakennuksen runko on vuodelta 1804 ja Berndt Blomin suunnittelema nykyinen ulkoasu vuodelta 1902. Kivikellarin arvellaan kuitenkin olevan jo 1500-luvulta. Kartanoon johtaa yli kilometrin pituinen koivukuja.

Kartanon alueella on ollut mahdollisesti 1300-luvulla rakennettu Kangasalan ensimmäinen kirkkorakennus, joka on kuitenkin tuhoutunut. Sen paikalla on Josef Stenbäckin suunnittelema kappeli, jonka Jalmari Meurman rakennutti vuosina 1917–1932.

Lähteet

Kirjallisuutta
 
 

Kangasalan rakennukset ja rakennelmat
Suomen kartanot
Ranta-Koivisto
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Suomen 1500-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat