Euroopan unionin perussopimukset

Euroopan unionin perussopimukset muodostavat ylimmän tason Euroopan unionin lainsäädännöstä eli ns. acquis'sta. Hallitustenvälinen konferenssi (HVK) valmistelee muutokset perussopimuksiin. 

Euroopan unionin lainsäädäntö tarkoittaa kaikkia jäsenmaita sitovaa ja velvoittavaa normistoa. Tämä säännöstö muodostuu kolmella tasolla:
 perussopimukset (alkuperäinen oikeus eli primäärioikeus), joilla jäsenvaltiot siirtävät valtaa keskuselimille
 perussopimusten mukaisilla päätöksentekomenettelyillä EU:n toimielimet luovat asetuksia, direktiivejä, suosituksia sekä antavat lausuntoja. Toimielimet voivat myös tehdä päätöksiä, jotka velvoittavat jäsenmaita tai yksittäisiä oikeushenkilöitä (johdannainen oikeus eli sekundäärioikeus)
 Euroopan yhteisöjen tuomioistuinten antamat päätökset

Perussopimukset aikajärjestyksessä
1951 Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimus
1957 Rooman sopimukset
Euroopan talousyhteisön perustamissopimus
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimus
Yleissopimus tietyistä Euroopan yhteisölle yhteisistä toimielimistä
1965 Toimielinten sulautumissopimus
1970 Talousarviosopimus
sovittiin kolmesta päätulolähteestä: maatalousmaksut, tullit ja tulot jäsenvaltioissa perittävästä arvonlisäverosta (ALV).
1972 Irlannin, Tanskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan liittymissopimus
1975 Varainhoitosopimus
1975 Sopimus Euroopan investointipankin perussäännön muuttamisesta
1976 Parlamentin suoria vaaleja koskeva päätös
1979 Kreikan liittymissopimus
1979 Euroopan valuuttajärjestelmän perustamissopimus
1984 Grönlannin erosopimus 
1985 Espanjan ja Portugalin liittymissopimus
1986 Euroopan yhtenäisasiakirja
Euroopan yhtenäisasiakirjalla tarkennettiin Rooman sopimuksia Euroopan yhdentymisen edistämiseksi ja sisämarkkinoiden toteuttamisen loppuun saattamiseksi. Sillä muutettiin Euroopan yhteisön toimielinten toimintasääntöjä ja laajennettiin yhteisön toimivaltaa erityisesti tutkimuksen ja kehityksen, ympäristöasioiden ja yhteisen ulkopolitiikan aloilla.
1990 Saksojen yhdistämisessä aikaisemman Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) alue liittyi Euroopan yhteisöön.
1992 Sopimus Euroopan unionista
Maastrichtissa hyväksytty sopimus Euroopan unionista on laajin Rooman sopimusten uudistus. Se sisältää muun muassa tarkan talous- ja rahaliittoon (EMU) siirtymisen aikataulun. Maastrichtin sopimus loi edellytykset myös eurooppalaisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan uudistamiselle sekä muun muassa unionin kansalaisuuden perustamiselle.
1992 Euroopan talousalueen perustamissopimus
1994 Itävallan, Ruotsin ja Suomen liittymissopimus
1997 Amsterdamin sopimus
Amsterdamin sopimus kehittää unionia vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueena (muun muassa henkilöiden vapaan liikkuvuuden ns. Schengenin sopimus osaksi perussopimuksia); unionin ja kansalaisten lähentäminen; unionin ulkosuhteiden vahvistaminen (muun muassa kriisinhallinta - kuten humanitaariset ja pelastustehtävät, rauhanturvaaminen ja rauhanpalauttaminen); määräenemmistöpäätökset neuvostossa.
2001 Nizzan sopimus
Nizzan sopimuksen keskeisimmät uudistukset koskevat neuvoston äänten uudelleenpainotusta, komission kokoa ja sen työn organisointia, määräenemmistöpäätösten lisäämistä sekä Euroopan parlamentin paikkajakoa. Nizzan sopimus antoi unionille valmiudet laajentumiseen.
2004 Kyproksen, Latvian, Liettuan, Maltan, Puolan, Slovakian, Slovenian, Tšekin, Unkarin ja Viron liittymissopimus
2007 Bulgarian ja Romanian liittymissopimus
2009 Lissabonin sopimus