Paradise Lost

Paradise Lost on brittiläinen metalliyhtye, joka perustettiin Halifaxissa, Englannissa vuonna 1988. Yhtyettä pidetään goottimetallin pioneerina, ja yhtyeestä on tehty Diran Noubarin ohjaama dokumenttielokuva Over the Madness (2007), joka käsittelee Paradise Lostin vaikutusta goottimetalligenreen. Dokumentin mukaan yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa albumia.

Yhtyeen historia

Death/doom-vuodet (1988–1992) 

Yhtye teki levytyssopimuksen Peaceville Recordsin kanssa vuonna 1990 ja julkaisi debyyttialbuminsa Lost Paradise samana vuonna. Albumi edusti brutaalia ja hiomatonta death metalia, joka ei eronnut ratkaisevasti aikalaisistaan. Seuraavana vuonna ilmestynyt Gothic-albumi osoittautui kuitenkin yhtyeen läpimurroksi, kun yhtye lisäsi death metal -äänimaailmaansa naislaulua ja orkesterisovituksia, toimien pioneerina goottimetallille aina albumin nimeä myöten.

Vuoden 1992 albumi Shades of God jatkoi kuolonmetallin elementtien yhdistämistä muihin tyylilajeihin, tällä kertaa pääasiassa doom metaliin. Music for Nationsin julkaisema levy toi yhtyeelle paljon uusia kannattajia Euroopasta, ja levyä edeltäneen EP:n ”As I Die” -kappale nousi suoranaiseksi hitiksi, jota esitettiin myös Music Televisionilla. Kappale on edelleen yksi yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Shades of Godin aikana yhtye myös konsertoi runsaasti, myös Suomessa 16. maaliskuuta 1992.

Goottimetallin vuodet (1993–1996) 

Paradise Lostin neljäs albumi Icon jätti death metalin taakseen, laulaja Nick Holmesin muuttaessa laulutyylinsäkin murinasta puhtaammaksi, matalaksi lauluksi. Entistä ”yleisöystävällisempi” albumi osoittautui goottimetallin tärkeäksi vaikuttajaksi, ja kasvanut suosio toi yhtyeelle entistä enemmän kuulijakuntaa. Yhtye vieraili jälleen Suomessa, 27. lokakuuta 1993. Alkuperäisrumpali Matthew Archer kuitenkin erosi yhtyeestä, ja hänet korvasi Lee Morris.

Vuoden 1995 albumi Draconian Times jatkoi kehitystä poispäin raskaammasta metallista, kohti kevyempää ja entistä melodisempaa goottimetallia. Sekä yleisön että kriitikoiden arvostamaa albumia pidetään yhtenä Paradise Lostin tärkeimmistä levyistä.

Syntikkapopin ja goottirockin vuodet (1997–2004) 

One Second -albumi (1997) yllätti kuulijat, sillä yhtye oli vaihtanut liki täydellisesti tyyliä. Hiukset oli leikattu, kitaravallit poistettu ja tilalle oli tullut Depeche Mode -henkistä syntikkapoppia ja -rokkia. Muutos ei ollut kaikkien mieleen, mutta Paradise Lost sai jalansijaa eritoten Yhdysvalloissa, ja albumi on edelleen yhtyeen myydyin.

Goottirockin ja syntikkapopin yhdistelmät jatkuivat vielä albumeilla Host (1999) ja Believe in Nothing (2001), Paradise Lostin päästessä entistä isommille levy-yhtiöille kuten EMI:lle ja BMG:lle. Myynti ja kuulijapalaute eivät kuitenkaan olleet toivotut. Yhtye julkaisi 2002 goottirockalbumin Symbol of Life, jossa popvaikutteita oli jätetty hieman taka-alalle. Albumi ei kuitenkaan menestynyt, ja Suomessakin levy jäi albumilistan ulkopuolelle, ensimmäistä kertaa sitten Shades of God -albumin.

Vuonna 2004 rumpali Lee Morris jätti yhtyeen.

Paluu goottimetalliin (2005–2013) 

Vuonna 2005 julkaistu, yhtyeen kymmenes albumi kantoi yhtyeen nimeä. Paradise Lost -levy oli paluu goottimetallijuuria kohti, ja selvästi raskaamman kuuloinen kuin muutama edeltänyt albumi. Albumi sai aiempaa innostuneemman vastaanoton, ja yhtye kiersi jälleen Eurooppaa, muun muassa Ruisrockissa 2006. Rumpali Jeff Singer toimi sessiomuusikkona, kunnes hänen pestinsä vakinaistettiin vuonna 2007.

Vuonna 2007 julkaistu yhdestoista studioalbumi In Requiem jatkoi ”kunnianpalautusta” palaten raskaampiin, paikoin miltei doom metal -maisiin äänimaisemiin, joita yhtyeeltä kuultiin viimeksi Icon-albumin aikoihin vuonna 1993. Yhtye pääsi pitkästä aikaa myös pidemmälle Yhdysvaltain-kiertueelle, tällä kertaa suomalaisen Nightwishin lämmittelijänä.

Vuoden 2008 elokuussa rumpali Jeff Singer jätti yhtyeen, keskittyen uuteen työhönsä ja perheeseensä. Yhtye joutui tämän takia aluksi keskeyttämään suunnitellun Etelä-Amerikan-kiertueen, mutta saatuaan Mark Heronin Oceansize-yhtyeestä väliaikaiseksi rumpalikseen, pystyi yhtye soittamaan kiertueen.

Vuoden 2009 alussa yhtye alkoi äänittää kahdettatoista studioalbumiaan Örebrossa Ruotsissa, tuottajanaan Jens Bogren. Peter Damin toimi sessiorumpalina levyn äänityksissä, mutta nauhoitusten jälkeen yhtyeen viralliseksi rumpaliksi kiinnitettiin Adrian Erlandsson, joka on soittanut aiemmin muun muassa Cradle of Filth- ja At the Gates -yhtyeissä.

18. kesäkuuta 2009 yhtye ilmoitti uuden levyn kantavan nimeä Faith Divides Us – Death Unites Us. Levy julkaistiin syyskuun 25. päivä 2009 Saksassa, syyskuun 28. päivä muualla Euroopassa sekä lokakuun 6. päivä Yhdysvalloissa. Julkaisijana toimi Century Media Records.

Yhtyeen kolmannentoista studioalbumin Tragic Idolin julkaisijana toimi taas Century Media Records. Albumi julkaistiin 23 huhtikuuta 2012 Euroopassa ja 24 huhtikuuta 2012 Yhdysvalloissa.

Paluu death metal -juurille (2014–) 

Kesäkuussa 2014 Paradise Lost aloitti neljännentoista studioalbuminsa äänitykset. Nick Holmes kertoi albumin nojaavan enemmän yhtyeen alkupään tuotantoon ja sisältävän death metal -elementtejä. Albumin äänitysten jälkeen rumpali Adrian Erlandsson jätti yhtyeen keskittyäkseen muihin nykyisiin yhtyeisiinsä. Tilalle kiinnitettiin sessiojäseneksi suomalainen Waltteri Väyrynen.

Yhtye julkaisi neljännentoista, The Plague Within -nimisen pitkäsoittonsa 2. kesäkuuta 2015.

Sessiojäsenenä vuoden toiminut rumpali Waltteri Väyrynen kiinnitettiin yhtyeen vakituiseksi jäseneksi vuonna 2016.

Paradise Lost julkaisi viidennentoista studioalbuminsa nimeltään Medusa 1. syyskuuta 2017.
Albumi on bändin alkuvuosien tavoin raskasta materiaalia, yhdistäen murskaavaa doomia Nick Holmesin örähtelyyn sekä raakaan orgaaniseen soundiin ja yhtyeelle tunnusomaiseen synkistelyyn. Albumin kuvailtiin olevan yhtyeen synkin 25 vuoteen, jolloin julkaistiin yhtyeen Shades of God -albumi.

Yhtyeen rumpali Waltteri Väyrynen erosi yhtyeestä syyskussa 2022.

Jäsenet 

 Nick Holmes – laulu (1988–)
 Gregor Mackintosh – kitara (1988–)
 Aaron Aedy – kitara (1988–)
 Steve Edmondson – basso (1988–)

Entiset jäsenet 
 Jeff Singer – rummut (2004–2008)
 Lee Morris – rummut (1994–2004)
 Matthew Archer – rummut (1988–1994)
 Adrian Erlandsson – rummut (2009–2015)
 Waltteri Väyrynen – rummut (2015–2022)

Aikajana

Sessiomuusikot 

 Mark Heron – rummut (2008)
 Peter Damin – rummut (2009)

Diskografia

Albumit

Lähteet 
 Yhtyeen virallinen sivusto 
 Encyclopaedia Metallum: Paradise Lost
 Diran Noubarin Over the Madness -dokumentti IMDB:ssä

Viitteet

Aiheesta muualla