joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Shirasaya

Shirasaya  () on japanilainen huotra, jota käytetään miekanterän säilytykseen. Nimitys tarkoittaa ”korutonta tuppea”, mikä juontuu esineen koristelemattomasta ulkomuodosta. Shirasayalla on ollut osansa japanilaisessa miekanvalmistuksessa taidon alkuajoista lähtien.

Shirasayan perimmäinen tehtävä on suojata terää korroosiolta silloin, kun tämä ei ole käytössä. Pitkän tauon aikana on siis terän kannalta suotuisinta pitää sitä ennemmin shirasayassa kuin koshiraessa, jota käytetään miekkailtaessa. Koska koshirae ei pinnoitettuna hengitä samoin kuin shirasaya, se ei ehkäise ruostumista yhtä tehokkaasti.

Nykypäivänä shirasayalla on keskeinen merkitys antiikkisille miekoille, sillä parempaa tapaa suojata niitä hapettumiselta läpi vuosisatojen ei juuri ole. Sen vuoksi miekat myydäänkin useimmiten shirasaya mukanaan. Huotran kylkeen laadittu kirjoitus, sayagaki, sisältää ensisijaisia tietoja terän taustasta, kuten pituus, sepän nimi ja valmistuspäivämäärä, ja toimii siksi miekan arvon määrittäjänä.

Rakenne ja materiaalit
Shirasaya koostuu etupäässä ainoastaan neljästä eri osasta. Niitä ovat saya eli huotra, tsuka eli kourain, terän ja kahvan välinen kiila habaki sekä meguki, joka on säilän ruodon ja kouraimen yhteen liittävä bambusta valmistettu sokka. Osien kiinnittämiseen käytetään riisistä saatua sokui-liimaa. Se takaa sekä pienemmän riskin terän ruostumiselle että tupen uudelleenavaamisen, kun se on puhdistettava sisäpuolelta. 

Usean osan (lähinnä tsuban eli väistimen) puute tekee shirasayasta epäkäytännöllisen taistelemiseen, varsinkin verratessa koshiraeen, johon lukeutuu noin 15 osaa. Toisaalta on ollut tapauksia, joissa shirasayan tapaisilla yksioikoisilla huotrilla on pyritty kätkemään miekanterä aavistamattomia hyökkäyksiä varten.

Parhaiten shirasayan huotran ja kahvan tekoon soveltuva raaka-aine on magnolia-puu. Syynä tähän on magnolian alhainen pihkapitoisuus muihin vastaaviin puulajeihin nähden, mikä mahdollistaa helpon höylättävyyden. Koska puu on hyvin elävää ja haittaa siksi työn täsmällisyyttä, se vaatii usean vuoden kuivatuksen ennen käsittelyn aloittamista. Meguki taas valmistetaan tavalliseen tapaan bambusta ja habaki joko hopeasta tai messingistä.

Katso myös
 Katana
 Wakizashi  
 Tantō
 Tachi

Lähteet

 About Koshirae and Shirasaya 
 Japanese Sword Visual Glossary

Aiheesta muualla
 Shirasayan teko-ohjeet 

Japanilaiset teräaseet
Miekat

en:Japanese sword mountings#Shirasaya
ja:鞘#日本刀の鞘
Hyypiö

Hyypiö voi tarkoittaa ainakin:

huuhkajaa
 haukkumasanaa
 Hyypiö, kylä Keminmaalla
 Hyypiö, kylä Kemijärvellä
 kummajaista
Virtamittari

Virtamittari eli ampeerimittari on mittari, jolla mitataan sähkövirran hetkellistä suuruutta. On olemassa digitaalisia ja analogisia virtamittareita. 

Sähkövirran suuruus havaitaan tavallisesti joko virran synnyttämän magneettikentän perusteella tai virta voidaan ohjata pienen vastuksen (shunttivastuksen) läpi ja mitata vastuksen ylitse syntyvä jännite; virta saadaan sitten selville jännitteestä Ohmin lain mukaisesti.

Mittarityypit 

Tavallisin mittarityyppi on sellainen, jossa mitattava virta kulkee mittarin läpi. Tällainen mittari kytketään virtapiirissä aina sarjaan - virtapiirin osaksi - jolloin mitattava virtapiiri katkeaa aina mittaria kytkettäessä tai irrotettaessa. Jotta mittari ei vaikuttaisi virran suuruuteen mittauksen aikana, sen impedanssin on oltava hyvin pieni. Piiriteknisesti ideaalinen virtamittari onkin oikosulku. Mitattaessa on siksi syytä aluksi laittaa mittarin mittausalue suurimmalle arvolle ja pienentää sitä, kunnes saadaan oikea lukema.

Perinteinen analoginen virtamittari on yleensä kiertokäämimittari, joka perustuu virran aiheuttamaan magneettikenttään. 

Yleismittari sisältää yleensä myös virtamittarin ja virta mitataan shunttivastuksen yli syntyvän jännitteen avulla. Koska virtamittausasennossa yleismittari muodostaa lähes oikosulun, sen suojaksi on usein mittarin sisällä kytketty sulake sarjaan mittajohtimien kanssa. Jos muuten ehjän yleismittarin virtamittaus ei toimi, syyksi paljastuu usein, että sulake on palanut väärän asteikkovalinnan tai virheellisen mittauskytkennän vuoksi.

Pihtivirtamittarilla virran aiheuttama magneettikenttä voidaan mitata katkaisematta virtapiiriä mittarin liittämiseksi.

Katso myös 
 Pihtivirtamittari 
 Galvanometri
 Ampeeri

Lähteet

Aiheesta muualla 

elektroniset mittarit
Sukuelinherpes

Sukuelinherpes on viruksen aiheuttama seksitauti. Sukuelinherpes tarttuu seksikontaktissa ja aiheuttaa rakkulaista tulehtumista sukuelinten alueille. Sairaudesta ei voi parantua, koska virus jää elimistöön loppuelämän ajaksi. Tautiin on kuitenkin olemassa lääkitys, joka lieventää kipuja ja kestoa. Sukuelinherpes tarttuu, mutta se ei ole suvussa periytyvä sairaus. Viime vuosien aikana nuorten vaara saada sukuelinherpes on lisääntynyt.
Henkilön mahdollinen sairaus selvitetään virusviljelyllä, PAPA-näytteellä eli irtosolunäytteellä, antigeeninosoitusmenetelmällä tai kliinisellä kuvalla.

Aiheuttaja 
Sairauden aiheuttaa virus nimeltä Herpes Simplex Virus 2 (HSV 2) tai Herpes Simplex Virus 1 (HSV 1). Yleisemmin sairauden aiheuttaa HSV 2, sillä se aiheuttaa sairastumisista noin 70-90 %. Ne jäävät pysyvästi elimistöön, tuntohermosolmukkeisiin.

Sukuelinherpeksen tarttumiskohteet ovat limakalvot ja iho, joihin sairaus tarttuu seksuaalisen kosketustartunnan kautta. Herpestä vastaan on yritetty kehittää rokotteita, mutta ne eivät nykyisellään ole tehokkaita herpestartunnan estämiseksi.

Oireet 
ryhmittäin esiintyvät rakkulat
haavaumat rakkula-alueilla
kuume
pahoinvointi
nivustaipeen imusolmukkeiden suurentuminen
arkuus
kirvely virtsatessa
uusiutumismahdollisuus (ei varsinainen oire)

Hoito 
Tautia hoidetaan lääkkeillä, joista yleisin on asikloviiri, mutta myös valasikloviiri ja femsikloviiri ovat tautiin auttavia lääkkeitä. Lääkkeet otetaan suun kautta, vaikka vakavammissa tilanteissa voidaan käyttää myös suonensisäistä hoitoa. Jos sairaus uusiutuu eikä uusiutuminen lopu millään, otetaan käyttöön estohoito, jossa asikloviiria käytetään joka päivä. Sairaus ei vaadi seurantaa.

Aiheesta muualla 
 Terveyskirjasto – Sukuelinherpes naisella
 Terveyskirjasto – Sukuelinherpes miehellä
 Terve.fi – Sukuelinherpeksen hoito
 RFSU – Herpes

Seksitaudit
Virustaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kantatie 82

Kantatie 82 on Rovaniemen Vikajärveltä Kemijärven kautta Sallan Kelloselkään ja edelleen Sallan rajanylityspaikalle kulkeva kantatie. Tien pituus on noin 150 kilometriä. Kemijärven ja Joutsijärven välinen osuus on yhteistä valtatien 5 kanssa. Kemijärvellä olevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta lukuun ottamatta tie on kaksikaistainen ja tasoltaan vaihteleva. Tie kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon. Venäjän puolella tie jatkuu Alakurttiin ja edelleen Murmanskiin.

Reitti ja merkittävimmät tieyhteydet
Rovaniemi
Vikajärvi (vt 4 E75)
Kemijärvi
Hyypiö
Kemijärvi (vt 5 E63, st 944)
Isokylä (st 945)
Joutsijärvi (vt 5 E63)
Salla
Salla (st 950)
Kelloselkä (st 965)
Sallan rajanylityspaikka

Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 82 oli Kemijärven Joutsijärven ja Sallan tuolloisen hallintokeskuksen, Kuolajärven välinen tie. Jatkosodan jälkeisten alueluovutusten jälkeen tie katkesi nykyiselle rajalle Kelloselkään. Vikajärven ja Kemijärven välinen tie nimettiin vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatieksi 80.

Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa kantatienumero 80 siirrettiin Sodankylän ja Kittilän väliselle tielle ja koko Vikajärven ja Kelloselän välinen osuus numeroitiin kantatieksi 82. Sallan rajanylityspaikka avattiin kesällä 2002.

Lähteet

Aiheesta muualla

82
Rovaniemen liikenne
Kemijärven liikenne
Sallan liikenne
Six Flags

Six Flags on yhdysvaltalainen huvipuistojen ja teemapuistojen ketju, jonka pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. Ketjulla on 40 puistoa, joista 24 on nimellä Six Flags. Ensimmäinen Six Flags -puisto, Six Flags Over Texas, rakennettiin Texasiin, Yhdysvaltoihin. Puisto sai nimensä niistä kuudesta lipusta, jotka ovat liehuneet Texasissa osavaltion historian aikana: Espanja, Ranska, Meksiko, Texasin tasavalta, Amerikan Yhdysvallat ja Amerikan valtioliitto (Confederate States of America).

Puistot

Yhdysvallat
Six Flags Great America

Colorado
Six Flags Elitch Gardens

Georgia
Six Flags Over Georgia (yhtiön toinen puisto)
Six Flags White Water

Illinois
Six Flags Great America
Six Flags Hurricane Harbor (osa Six Flags Great Americaa)

Kalifornia
Six Flags Magic Mountain
Six Flags Hurricane Harbor (osa Six Flags Magic Mountainia)
Six Flags Marine World

Kentucky
Six Flags Kentucky Kingdom and Hurricane Bay

Maryland
Six Flags America
Six Flags Hurricane Harbor (osa Six Flags Americaa)

Massachusetts
Six Flags New England

Missouri
Six Flags St. Louis (entinen Six Flags Over Mid-America)

New Jersey
Six Flags Great Adventure
Six Flags Hurricane Harbor (osa Six Flags Great Adventurea)
Six Flags Wild Safari (osa Six Flags Great Adventurea)

New York
Six Flags Darien Lake
The Great Escape & Splashwater Kingdom

Ohio
Six Flags Wyandot Lake (puisto myytiin kauden 2006 päätyttyä)

Oklahoma
Frontier City ja White Water Bay (puistot myydään kauden 2006 päätyttyä)

Texas
Six Flags Over Texas (ensimmäinen Six Flags -puisto)
Six Flags Fiesta Texas
Six Flags Hurricane Harbor
Six Flags Splashtown

Washington
Enchanted Parks

Meksiko
Six Flags México

Kanada

Quebec
La Ronde

Entiset puistot

Yhdysvallat

Florida
Six Flags Atlantis (myytiin 1989; hurrikaani Andrew tuhosi puiston vuonna 1992)

Louisiana
Six Flags New Orleans (vahingoittunut hurrikaani Katrinassa vuonna 2005; Six Flags on ilmoittanut ettei aio avata puistoa uudelleen)

Maryland
Six Flags Powerplant (suljettiin 1989)

Michigan
Six Flags AutoWorld (suljettiin 1985)

Ohio
Six Flags Worlds of Adventure (myytiin Cedar Fairille vuonna 2004)

Texas
Six Flags AstroWorld (suljettiin vuonna 2005)

Eurooppa
(Six Flagsin Euroopan puistot, lukuun ottamatta Parque Warner Madridia, myytiin ryhmälle yksityisiä yrityksiä 10. maaliskuuta 2004)

Belgia
Bellewaerde Park
Walibi Belgium (entinen Six Flags Belgium)

Espanja
Parque Warner Madrid (entinen Warner Bros. Movie World Madrid)

Alankomaat
Walibi World (entinen Six Flags Holland)

Ranska
Walibi Aquitaine
Walibi Lorraine
Walibi Rhône-Alpes

Saksa
Movie Park Germany (entinen Warner Bros. Movie World Germany)

Aiheesta muualla

Six Flags -ketjun virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset yritykset
Yhdysvaltain huvipuistot
Spinaakkeripuomi

Spinaakkeripuomi (spinnupuomi) pitää spinaakkerin tuulen puoleista alakulmaa paikallaan. Puomin toinen pää on kiinni mastoa keulan puolella ja toinen spinaakkerin alakulmassa. Puomin asentoa voidaan säätää spinaakkerin jaluksesta (skuutista) vaakasuunnassa sekä ylä- ja alagaijasta pystysuunnassa. Tavallisesti spinaakkeripuomia säilytetään kannella, käytäntö vaihtelee veneittäin.

Purjealuksen rakenne
KfW

KfW (alun perin , "jälleenrakentamisen luottolaitos") on saksalainen valtio-omisteinen pankkikonserni ja kehityspankki, jonka pääkonttori on Frankfurtissa. Pankki rahoittaa muun muassa yritysten ja teollisuuden ympäristönsuojeluinvestointeja ja neuvoo asiakkaitaan.  Pankki toimii ensisijaisesti Saksan valtion hankkeiden edistäjänä. Tärkein asiakas on Saksan taloudellisen yhteistyön ja kehityksen ministeriö (BMZ) ja sen hankkeiden rahoitus. Myös monet muut Saksan ministeriöt sekä Euroopan unionin kehityshankkeet ovat KfW:n asiakkaita. 

KfW perustettiin vuonna 1948. Perustaminen liittyi toisen maailmansodan jälkeiseen Euroopan jälleenrakennusohjelmaan eli Marshall-apuun.

Vuonna 2016 Global Finance Magazine -aikakauslehti luokitteli KfW:n Saksan turvallisimmaksi pankiksi. Pankin tase oli vuoden 2015 lopussa 547,603 miljardia Yhdysvaltain dollaria (503,0 mrd. EUR) ja suurten luottoluokittajien antamat luottoluokitukset olivat AAA (Fitch), Aaa (Moody's) ja AAA (S&P).

Hyvän luottoluokituksensa vuoksi kehityspankki saa kerätykai edullista lainarahaa markkinoilta. Vuonna 2015 tällaista rahaa haettiin 4,3 miljardia euroa. Lisäksi KfW:n kehityspankki sai vuonna 2015 Saksan valtiolta yhteensä 2,2 miljardia euroa budjettirahaa. Pankki voi näin välittää suhteellisen matalakorkoisia luottoja edelleen omille luotonsaajilleen. Osa toiminnasta on Saksan kehitysaputoimintaa, jota ei peritä avunsaajilta takaisin. Pankki kertoi, että vuonna 2015 se ohjasi yhteensä 6,7 miljardia euroa (pääosin lainarahaa) maailmanlaajuisesti lähes 70 maahan ja kaikkiaan 307 eri hankkeeseen ja ohjelmaan. Noin 44 prosenttia sen budjetista meni Saharan eteläpuoleisen Afrikan kohteisiin.

Lähteet 

Saksalaiset pankit
Valtionyhtiöt
Frankfurt am Main
Hanna Partanen (ravitsemusterapeutti)

Hanna Reeta Partanen (s. 22. maaliskuuta 1979 Kuopio) on suomalainen ravitsemusterapeutti. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi MTV3-televisiokanavan Olet mitä syöt -ohjelmasta, jossa hän pyrki saamaan ylipainoisia ihmisiä noudattamaan terveellistä ruokavaliota.

Partanen on valmistunut Kuopion yliopiston kliinisen ravitsemustieteen laitokselta (nyk. yksikkö) terveystieteiden maisteriksi. Opiskeluaikana hän oli aktiivinen sekä Kuopion yliopiston ravitsemustieteen opiskelijayhdistys Retikka ry:ssä että Kuopion yliopiston ylioppilaskunnassa.

Partanen oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, Pohjois-Savon vaalipiiristä.

Partanen on Benecol-tuotemerkin yhteistyökumppani.

Teokset
 Olet mitä syöt (2005)
 Kyytiä kiloille (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nutrifilia
 Hannan herkuton vuosi

Ravintoasiantuntijat
Suomalaiset televisiojuontajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Simon Baron-Cohen

Simon Baron-Cohen on brittiläinen kehityspsykopatologian ja kokeellisen psykologian professori sekä Cambridgen yliopiston alaisen autismin tutkimuskeskuksen johtaja. Baron-Cohen on tehnyt urauurtavaa tutkimusta autismin kirjon alalla. Vuonna 2004 ilmestyneessä teoksessaan Olennainen ero Baron-Cohen käsittelee miesten ja naisten aivojen erilaisuutta.

Hän on koomikko Sacha Baron Cohenin serkku.

Teoksia 
 Olennainen ero: Totuus miehen ja naisen aivoista. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 2004.

Katso myös 
 Aspergerin oireyhtymä
 Aspergerin oireyhtymän historia
 Kansainvälinen Aspergerin päivä

Lähteet 

Brittiläiset psykologit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Huopaohdake

Huopaohdake (Cirsium helenioides) on asterikasveihin kuuluva Suomessa tavallinen ohdakelaji. Lehtien ulkonäkö vaihtelee, joskus ne ovat liuskaiset, joskus ehyet ja hyvin leveät. Tyvilehdet ovat kuitenkin aina ehyen kielimäisiä ja voivat kasvaa jopa puolimetrisiksi. Lehtien yläpinta on samean tummahkon vihreän värinen. Lehtien alapuolella on valkoisenharmaata karvaa. Kukinnot ovat sinipunaisia "puuterisuteja".

Kasvi on 50–150 cm korkea. Se on yleinen kosteilla, viljavilla paikoilla, tienpientareilla koko maassa. Huopaohdakkeella on syvällä kasvava vaakasuora juuri, johon maanmuokkauskoneet eivät yllä.

Huopaohdake voi risteytyä Etelä-Suomessa keltaohdakkeen (Cirsium oleraceum) ja Etelä- ja Keski-Suomessa suo-ohdakkeen (Cirsium palustre) kanssa.

Levinneisyys 
Huopaohdaketta tavataan Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Skotlannissa ja Venäjällä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Huopaohdakkeen (Cirsium heterophyllum) levinneisyys Suomessa.
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cirsium heterophyllum - huopaohdake
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Huopaohdake (Cirsium heterophyllum)
 Luontoportti: Huopaohdake (Cirsium heterophyllum)
 ITIS: Cirsium helenioides 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cirsium helenioides 

Ohdakkeet
Ramachandran-kuvaaja

Ramachandran-kuvaaja (eli Ramachandran-diagrammi, phi-psi-kuvaaja tai kiertokulmadiagrammi) kuvaa proteiinin pääketjun φ (phi)-kiertokulmia ψ (psi)-kiertokulmiin nähden. Kuvaajan x-akselilla on φ-kulmat ja y-akselilla ψ-kulmat. Kuvaajan kehitti intialainen Gopalasamudram Narayana Ramachandran.

Ramachandran-kuvaajasta nähdään esimerkiksi proteiinin sisältämiä sekundäärirakenteita, sillä eri sekundäärirakenteet (alfa-kierre ja beta-laskos) sijoittuvat eri kohtiin Ramachandran -kuvaajaa. Kuvaajan avulla voidaan myös arvioida kolmiulotteisesti mallinnetun proteiinimallin onnistuneisuutta. 

Eri aminohapot näkyvät Ramachandran-kuvaajassa eri tavalla rakenne-erojensa vuoksi. Pienimpien aminohappojen glysiinin ja alaniinin lyhyillä sivuketjuilla on suuri kiertymismahdollisuus, ja niiden sijoittuminen Ramachandran kuvaajassa vaihtelee. Proliini taas on konservatiivisin sijoittumisessaan kuvaajaan.

Aiheesta muualla 
  Uppsalan yliopiston Ramachandran-sivu, jossa voi valmistaa Ramachandran-kuvaajan
  Esimerkki Ramachandran-kuvaajasta
  Lisätietoa Ramachandran-kuvaajasta

Rakennebiologia
Outsiders – kolmen jengi

Outsiders – kolmen jengi (The Outsiders) on Francis Ford Coppolan ohjaama elokuva vuodelta 1983. Se perustuu S. E. Hintonin romaaniin Me kolme ja jengi. Elokuva kertoo Ponyboy Curtisin elämästä hänen paetessaan ystävänsä Johnny Caden kanssa kaupungin hälinää.

Elokuvan jatkoksi Coppola tuotti 1980-luvun lopulla televisiosarjan The Outsiders, jonka pilottijakso julkaistiin Suomessa samannimisenä VHS-videona. Heti tämän elokuvan jälkeen Coppola ohjasi toisen Hintonin romaaniin perustuvan nuorisokuvauksen, Taistelukalan (1983).

Juoni 

Ponyboy Curtis on 14-vuotias rasvaletti. Hän elää veljiensä Darrel "Darry" Curtisin ja Sodapop Curtisin kanssa kaupungissa, jossa snobbarit ja rasvaletit hyökkäilevät toistensa kimppuun. Eräänä päivänä Ponyboy nukahtaa tyhjälle tontille ja herää myöhään. Hän menee kotiin, jossa isoveli Darry odottaa häntä ja suuttuu hänen oltuaan pitkään poissa. Darry lyö Ponya ja tämä lähtee pakomatkalle Johnnyn kanssa. He pysähtyvät puistossa ja tapaavat siellä viisi snobbaria. Snobbarit yrittävät hukuttaa Ponyn suihkulähteeseen mutta Johnny puukottaa peloissaan yhden snobbareista hengiltä pelastaen Ponyn, minkä vuoksi he lähtevät karkuun poliiseja kaverinsa, vankilassakin olleen Dallas "Dally" Winstonin neuvomaan piilopaikkaan.

Näyttelijöitä

Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii elokuvaa tyylitellyksi, fantasiamaiseksi ja vaisuksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Lähteet

Francis Ford Coppolan ohjaamat elokuvat
Vuoden 1983 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Yhdysvaltalaiset nuortenelokuvat
Arçan piiri

Arskin eli Arçan piiri (, tataariksi Арча районы, Arça rayonı) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan luoteisosassa Marin tasavallan vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 844 neliökilometriä ja asukkaita on 51 000 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Arskin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu 29 maalaiskuntaa: Apazovo, Janga-Sala, Katšelino, Kazanbaš, Košlautš, Kuperbaš, Nalasa, Novyi Kiner, Novyi Kišit, Novyi Kyrlai, Nusa, Sikertan, Siza, Sjurda, Smak-Korsa, Sredni Pšalym, Srednije Aty, Srednjaja Korsa, Staroje Tšurilino, Staryi Ašit, Staryi Kyrlai, Šurabaš, Šušmabaš, Taškitšu, Tjubjak-Tšekurtša, Urnjak, Utar-Aty, Utšili ja Veneta.

Väestöstä 92,7 % on tataareja, 6,3 % venäläisiä ja 0,5 % mareja.

Piirin kautta kulkee Kazanin ja Iževskin välinen rautatie sekä Kazanin ja Kirovin välinen maantie.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien ja perunan viljelyyn. Seudulla on elintarvike- ja metsäteollisuutta.

Nähtävyyksiä ovat Arskin kirjallisuus- ja taidemuseo, seudulle syntyneelle runoilija Ğabdulla Tuqaylle omistettu museo Novyi Kyrlain kylässä sekä Arskin opettajaopiston aapismuseo.

Piirilehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen Arça häbärläre – Arski vestnik.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Arskin piirin sivusto 

Arçan piiri
Toronton yliopisto

Toronton yliopisto () Toronton kaupungissa, Ontarion provinssissa, on Kanadan suurin, julkinen yliopisto. Se perustettiin 15. maaliskuuta vuonna 1827 King’s College -nimisenä. Se oli aluksi brittien siirtomaahallinnon ja Englannin kirkon ohjauksessa, mikä vähesi yliopiston suosiota. Kirkollinen kytkentä purettiin vuoden 1849 lopussa ja yliopisto sai nykyisen nimensä vuoden 1850 alussa.

Sillä on yli 85 000 koko- tai osa-aikaista opiskelijaa kolmella kampuksellaan, ja se työllistää opetusassistentit mukaanluettuna yli 20 000 henkilöä. Lukuvuonna 2016–2017 yliopistolle oli kirjoittautunut yhteensä 88 766 opiskelijaa, joista 71 314 oli kanadalaisia ja 17 452 ulkomaalaisia opiskelijoita. Erityisesti kiinalaisia opiskelijoita on yliopistoon hakeutunut runsaasti (yli 10 000).

Toronton yliopisto on yksi Pohjois-Amerikan eniten tutkimustyötä harjoittavista yliopistoista. Sen sijoitus kansainvälisissä yliopistorankingeissa on korkea. Esimerkiksi Shanghain Jiao Tong -yliopiston rankingissa yliopisto sijoittui vuonna 2016 maailmanlaajuisesti sijalle 27 ja Times Higher Educationin listalla sijalle 22. Muun muassa neljä Kanadan pääministeriä ja kaksi kenraalikuvernööriä ovat opiskelleet Toronton yliopistossa. Kanadan yliopistoista Toronton yliopistosta on myös valmistunut eniten Nobel-palkittuja henkilöitä.

Tiedekunnat 
Yliopistossa on 15 tiedekuntaa: 
 Soveltavien tieteiden ja tekniikan tiedekunta
 Arkkitehtuurin, maisemoinnin ja muotoilun tiedekunta
 Humanistinen ja luonnontieteellinen tiedekunta
 Hammaslääketieteellinen tiedekunta
 Metsätieteellinen tiedekunta
 School of Graduate Studies
 Kirjasto- ja informaatiotietellinen tiedekunta
 Oikeustieteellinen tiedekunta
 Lääketieteellinen tiedekunta
 Musiikillinen tiedekunta
 Sairaanhoitoalan tiedekunta
 Kasvatustieteellinen tiedekunta
 Farmasian tiedekunta
 Liikuntatieteellinen tiedekunta
 Rotman School of Management

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Toronton yliopiston kotisivut. 

Kanadan yliopistot ja korkeakoulut
Yliopisto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Montreal Wanderers

Montreal Wanderers oli yksi viidestä National Hockey Leaguen perustajaseurasta. Joukkue pelasi vain kuusi ottelua NHL:ssa ja hävisi kaikki paitsi yhden. 2. tammikuuta 1918 Wanderersien kotihalli paloi, ja joukkue lopetti toimintansa.

Ennen NHL:n syntymistä joukkue pelasi Federal Amateur Hockey Leaguea vuodet 1903—1905, Eastern Canada Amateur Hockey Associationia vuodet 1906–1909 ja National Hockey Associationia vuodet 1909–1917. Joukkue voitti näiden kausien aikana Stanley Cupin seitsemän kertaa.

Entiset NHL-seurat
Kanadalaiset jääkiekkoseurat
Montréalin urheilu
Jorma Katrama

Jorma Kalevi Katrama (5. kesäkuuta 1936 Helsinki – 2. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kontrabasisti.

Katrama aloitti musiikkiopinnot viulistina mutta vaihtoi myöhemmin kontrabassoon, jota hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Oiva Nummelinin johdolla. Hän suoritti Suomen ensimmäisen kontrabassodiplomin. Vuodet 1964–1967 hän jatkoi opintojaan Pariisissa Gaston Logerot’n johdolla. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1968. Katrama konsertoi orkesterisolistina ja resitaalein Skandinavian maiden lisäksi Saksassa, Ranskassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Italiassa, Britanniassa, Puolassa, Virossa, Kreikassa, Etelä-Koreassa, Taiwanilla, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.

Katraman kuusi soololevyä herättivät kansainvälistä huomiota ja soittoa luonnehdittiin muun muassa seuraavasti: "Kontrabasso kuin satakieli" (Helsingin Sanomat), "The tone is liquid sunshine" (International Bassist Magazine). Lisäksi hän osallistui monien kansainvälisten kontrabassokilpailujen tuomaristoon (Rooma, Parma, Cremona, Geneve, Mittendald, Markneukirchen, Edinburgh, Crema, Reims).

Katrama soitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuodesta 1959 asti, ryhmän äänenjohtajana hän toimi vuodesta 1967 aina eläkkeelle siirtymiseensä, vuoteen 1999 asti. Tämän lisäksi Katrama opetti kontrabassonsoittoa Helsingin konservatoriossa 1974–1990 ja toimi sittemmin Sibelius-Akatemian kontrabassonsoiton lehtorina vuoteen 2001. Katrama piti säännöllisesti mestarikursseja ympäri maailman. Hän oli Suomen Kontrabassoklubin perustajajäsen ja sen ensimmäinen puheenjohtaja.

Suomen Muusikkojen Liitto, Suomen Kontrabassoklubi, Danish Doublebass Club, Kyousho Bass Society sekä Scottish Bass Trust kutsuivat Katraman kunniajäsenekseen.

Katramalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2000.

Katrama tunnettiin myös taitavana säkkipillinsoittajana. Hän oli The Midnight Sun Pipers ry:n perustajajäsen ja yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.

Jorma Katraman isä oli käyrätorvensoittaja Kalle Katrama (ent. Duktig).

Soololevyjä
Contrabbasso con amore. Finlandia Records (Warner) 4509-95605-2
Contrabbasso con bravura. Finlandia Records (Warner) 4509-95864-2
Contrabbasso con sentimento. Finlandia Records (Warner) 4509-97894-2
Contrabbasso concertante. Finlandia Records (Warner) 3984-21450-2
 Contrabass! Warner Korea 3984-21355-2
 Le charme de la contrebasse. Erato 39842-27082

Lähteet

Aiheesta muualla
 Jorma Katraman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset kontrabasistit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Gemini (avaruusohjelma)

Gemini-avaruusohjelma oli Yhdysvaltojen järjestyksessään toinen miehitetty avaruusohjelma Mercury-avaruusohjelman jälkeen. Vuosina 1963–1966 toimineen avaruusohjelman tarkoituksena oli kehittää edistyneempiä menetelmiä avaruuden tutkimiseksi, joista osa näytteli suurta osaa Apollo-ohjelman onnistumisessa. Gemini-lennoilla harjoiteltiin muun muassa avaruuskävelyä ja avaruusaluksiin telakoitumista.

Ohjelma suunniteltiin sillaksi Mercury- ja Apollo-ohjelmien välillä ja siinä koeteltiin välineitä ja menetelmiä tuleville tehtäville.

Gemini-ohjelma on saanut nimensä Kaksosten tähdistön mukaan. Nimen valintaan vaikutti myös sen osuvuus: jokaisella lennolla oli kaksi astronauttia.

Astronautit 
Seitsemästä Mercury-ohjelmassa toimineesta lentäjästä vain kolme (Grissom, Schirra, Cooper) toimi vielä Geminissä. Shepardilla todettiin Menieren tauti ja hän oli lentokiellossa Gemini-ohjelman ajan, vaikka sai palata vielä mukaan Apollo-ohjelmaan myöhemmin. Nasa tarvitsi siis lisää astronautteja miehitettyjen lentojen lisääntyessä.  

Astronautit koostuivat Yhdysvaltain ilmavoimien ja laivaston lentäjistä. Poikkeuksena oli Neil Armstrong, joka oli toiminut taistelulentäjänä laivastossa, mutta ollut siviili erottuaan reservistä vuonna 1960 jatkaakseen opintojaan ilmailualan insinööriksi. 

Jokaisella lennolla oli ensisijainen miehistö sekä varamiehistö, joka toimi ensisijaisena miehistönä jollakin seuraavista lennoista. Jokaisen lennon miehistöön kuului kaksi astronauttia, komentaja (command pilot) sekä lentäjä (pilot).

Lennot

Avaruusalukset 

Kantoraketteina käytettiin Titan II GLV:ta, jotka nostivat McDonnellilta tilatut miehistökapselit eli niin sanotut paluumoduulit kiertoradalle. Kapseli oli päivitetty versio aiemmassa Mercury-ohjelmassa käytetystä mallista. Eri järjestelmien paikkoja vaihdettiin ja niistä tehtiin modulaarisia, eli ne voitiin asentaa paikalleen helposti tai vaihtaa ilman muiden järjestelmien irrottamista.

Toinen suuri muutos oli korvata lähdössä käytetty pelastustorni heittoistuimilla. Torni ei ollut käytännöllinen, koska se lisäsi massaa ja oli järjestelmänä epävarma. Aluksen kaksi ovea kuitenkin mahdollistivat heittoistuinten käyttämisen, ja näiden katsottiin olevan turvallisemmat.

Telakointialukset 
Useilla lennoilla käytettiin Agena target vehicle -nimisiä telakointialuksia. Telakointi oli merkittävä tekninen virstanpylväs ottaen huomioon sen tarpeellisuus tulevissa Apollo-lennoissa ja esimerkiksi avaruusasemien rakentamisessa.

Epäonnistuneiden laukaisujen johdosta Nasa kehitti kevyemmän telakointimaalin, ATDA:n (Augmented Target Docking Adapter) jossa ei ollut kiertoradan muutoksiin käytettyä suurempaa moottoria. ATDA:ta käytettiin myöhäistetyllä Gemini 9A-lennolla Agenan tuhouduttua nousuvaiheessa. Telakoituminen kuitenkin epäonnistui, koska aluksen kotelo ei avautunut.

Katso myös
MOL-ohjelma
Avaruuskilpa

Lähteet

Aiheesta muualla

On The Shoulders of Titans: A History of Project Gemini
 Project Gemini Nasan sivuilla 

Gemini-ohjelma
Miehitetyt avaruuslennot
Kansanradio

Kansanradio on Yleisradion vuodesta 1979 toiminut yleisönosastotyyppinen radio-ohjelma, johon kuuntelijat voivat osallistua soittamalla puhelinpäivystykseen tai -vastaajaan, sähköpostitse tai kirjeitse. Ohjelma lähetetään sunnuntaisin puoleltapäivin Yle Radio Suomessa. Ohjelmat löytyvät myös Yle Areenasta.

Kansalaisten viestit käsittelevät usein yhteiskunnallisia epäkohtia ja arki-elämän ongelmia, mutta välillä ”tosikoille ja veitikoille” tarkoitetussa ohjelmassa kuullaan myös laulua, vitsejä ja runoja. Kansanradio on tehnyt myös dokumenttityyppisiä ohjelmia, jossa toimittajat ovat käyneet tutustumassa aiheisiin paikanpäällä. Juhlapyhinä kuten uutenavuotena ja juhannuksena Kansanradion lähetykset ovat niin sanottuja cocktail-jaksoja, koosteita vanhan materiaalin kiinnostavimmista paloista.

Kansanradion ideoivat vuonna 1979 Yleisradion työmarkkinatoimittaja Tuomo Talvi ja toimituspäällikkö Seija Wallius. Alkuvuosina toimittajat myös vierailivat kirjeitä lähettäneiden kansalaisten luona ja haastattelivat heitä. Ohjelma on ajan saatossa hieman lyhentynyt ja sen rytmi nopeutunut muun ohjelmiston tavoin. Ohjelmaan tulee viikon aikana satoja puheluita, joista lähetykseen mahtuu korkeintaan parikymmentä.

Vuosina 2005–2019 Kansanradiota toimitti useimmiten Jaana Selin. Nykyään toimittajina ovat Airi Saastamoinen, Petri Rinne ja Aleksi Pöytäkangas.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yle Areena - Kansanradio

Suomalaiset radio-ohjelmat
Yle Radio Suomen ohjelmat
Avaruusromua

Avaruusromua oli kokeellisen ja elektronisen musiikin erikoisohjelma, jota lähetettiin Yleisradion eri radiokanavilla vuosina 1990–2020.

Vuosina 1990–2002 Avaruusromua lähetettiin Radiomafiassa, vuosina 2003–2004 YleQ:ssa, ja vuodesta 2005 vuoteen 2020 ohjelmaa lähetettiin Yle Radio 1:ssä. 25-vuotisjuhlalähetys 7. kesäkuuta 2015 lähetettiin myös televisiosta, Yle Teema -kanavalla. Avaruusromun ensimmäinen lähetys oli sunnuntaina 3. kesäkuuta 1990. Ohjelman toimittajana oli Jukka Mikkola. 

Avaruusromua oli juonnettu musiikkiohjelma, jossa vuosien mittaan kuultiin myös haastatteluja, esimerkiksi Bob Moog, Morton Subotnick, Brian Eno, Edgar Froese (Tangerine Dream), Ralf Hütter (Kraftwerk), Alex Paterson (The Orb), Esa Kotilainen, Nemesis, Pan Sonic, Pekka Airaksinen ja Erkki Kurenniemi. Avaruusromussa soitettiin myös säännöllisesti kuuntelijoiden lähettämiä demoja.

Avaruusromussa soitettua musiikkia voi kutsua ambientiksi, mutta myös elektroniseksi musiikiksi tai nykymusiikiksi, joskus myös kokeelliseksi musiikiksi, undergroundiksi tai avantgardeksi.

Avaruusromua lähetettiin sunnuntaisin klo 22.05–23.05 Yle Radio 1:ssä.

Ohjelman 30-vuotisjuhlalähetys ja samalla viimeinen lähetys oli 7. kesäkuuta 2020.

Katso myös 

 Moods-ilta

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Yle Radio 1: Avaruusromua.
 Yle Areena: Avaruusromua.
 yle.fi/musiikki: Avaruusromua-ohjelma 25 vuotta
 Radiomafia: Avaruusromua.
 Avaruusromun lyhyt luonnehdinta (englanniksi).

Radiomafian ohjelmat
Yle Radio 1:n ohjelmat
Ambient
Suomalaiset radion musiikkiohjelmat
Yöklassinen

Yöklassinen on Yle Radio 1:n yöaikaan lähetettävä musiikkiohjelma, joka on osa Yle Klassista. Yle Klassisen digitaaliset lähetykset kuuluvat tauotta vuorokauden ympäri. Yöklassisessa lähetetään nimensä mukaisesti klassista musiikkia. Yöklassisen ja Yle Klassisen kuuluttaja on kanavan tuottaja Jari Rantschukoff. Kappaleet ovat yleensä kokonaisia teoksia. Osa levytyksistä on vanhoja, jopa 1920-luvulta, ja osa taas tuoreita levytyksiä. Yöklassisen ohjelmisto käsittää jokseenkin kaikki klassisen musiikin lajit soolosoitinmusiikista lauluihin, orkesterimusiikkiin ja oopperaan. Perjantain ja lauantain välisenä yönä kuullaan ensimmäiseksi kokonainen ooppera.

Sävellysten aikajana Yöklassisessa ulottuu keskiajalta 1900-luvun alkupuolen musiikkiin, joskaan kovin modernistisia 1900-luvun teoksia ei normaalisti esitetä. Kunkin yön ohjelmisto tarjoaa yleensä monipuolisesti eri musiikinlajeja ja eri ikäisiä sävellyksiä.

Yöklassinen alkaa kello 23.10, kuuluttaja Jari Rantschukoff kertoo yön säveltäjänimet, teosten nimet ja esittäjät aina ennen ja jälkeen kappaleen. Kuulutukset on tehty niin Yöklassiseen kuin Yle Klassisen aamu-, päivä- ja iltaklassiseenkin noin kahta kuukautta aiemmin kuin ohjelmat tulevat radiosta. Kokonaisesta oopperasta kerrotaan yleensä myös päätapahtumat.

Aluksi Yöklassinen oli Radiomafian ohjelma, jonka nimi oli Eine Kleine Nachtmafia, joka tarkoittaa saksaksi pientä yömafiaa. Ohjelma alkoi Radiomafialla syyskuussa 1990. Ohjelma alkoi silloisella Ylen Ykkösellä 1. kesäkuuta 1994, jolloin se korvasi Maamme-laulun, joka soitettiin tätä ennen Ylen Ykkösellä (vuoteen 1985 asti Yleisohjelmalla ja vuosina 1985–1990 radion ykkösverkossa) aina klo 0.05. Maamme-laulua seurasi lähettimien sammutus. Ohjelman nimeksi vaihtui samalla Yöklassinen. Vuosina 1994–2003 Yöklassinen lähetettiin yhtä aikaa Ylen Ykkösellä ja Radiomafialla. YleX:n korvattua Radiomafian Yöklassinen jäi ainoastaan Yle Radio 1:n ohjelmaksi. Viimeisen kerran Yöklassinen kuultiin Radiomafialla 13.1.2003 kello 0.05–6.30.

Yöklassista kuullaan joka yö Yle Radio 1:ssä kello 23.10 alkaen, maanantaista lauantaihin kello 6:een asti ja sunnuntaisin kello 7:ään asti. Yle Radio 1 soi yöllä Yle Teeman taustalla ennen kuin se yhdistettiin Yle Femin kanssa samalle kanavapaikalle.

Yle Vegan Nattklassiskt on eri ohjelma kuin Yöklassinen.

Lähteet

Yle Radio 1:n ohjelmat
Suomalaiset radion musiikkiohjelmat
Kunnallisvaalit 1972

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 1.–2. lokakuuta 1972. Äänioikeuden ikärajaa laskettiin ennen vaaleja 20 vuodesta 18 vuoteen. Vuoden 1973 alussa tapahtui Suomen siihenastinen ennätysmäärä kuntaliitoksia, minkä vuoksi valtuustopaikkoja oli jaossa huomattavasti edellisvaaleja vähemmän. Kauppalan ja ympäröivän maalaiskunnan synnyttämien Kemijärven ja Lieksan kaupunkien lisäksi Kuusankosken, Mäntän ja Äänekosken kauppalanvaltuustot muuttuivat kuntamuodon muutoksen myötä kaupunginvaltuustoiksi. Eniten kannatustaan lisäsivät sosialidemokraatit ja Kokoomus, kun taas pahimmat tappiot kärsivät Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto sekä vakavien sisäisten kiistojen repimä Suomen Maaseudun Puolue. 

Enontekiöllä vaalit jouduttiin uusimaan leimaamatta jääneistä äänestyslipuista tehdyn valituksen vuoksi. Heinäkuun lopussa 1973 suoritetun uusintavaalin tuloksena Keskusta voitti yhden paikan SMP:lta.

Kuntaliitosten vuoksi järjestettiin Anjalan ja Sippolan kunnissa, Uudenkaarlepyyn kaupungissa sekä Uudenkaarlepyyn maalaiskunnassa ja Jepuan ja Munsalan kunnissa ylimääräiset kunnallisvaalit 6. lokakuuta 1974. Anjala ja Sippola yhdistettiin uudeksi Anjalankosken kauppalaksi, ja Uudenkaarlepyyn mlk, Jepua ja Munsala liitettiin Uudenkaarlepyyn kaupunkiin vuoden 1975 alussa.

Tulokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Doria.fi − Kunnallisvaalit 1972 tilastokeskuksen julkaisu

Vuoden 1972 vaalit
Kunnallisvaalit
Kymmenen pientä minuuttia

Kymmenen pientä minuuttia on Yle Radio 1:n radiodokumenttisarja keskiviikkoisin. Se kertoo lyhytdokumentin keinoin aiheestaan kymmenen minuutin aikana. Lähetysaika on keskiviikkoisin klo 9.45 - 9.55, toinen lähetys samana iltana klo 18.15 - 18.25.

Yle Radio 1:n ohjelmat
Kesämaa (albumi)

Kesämaa on Pekka Strengin toinen, viimeiseksi jäänyt albumi, joka julkaistiin vuonna 1972. Siinä, missä Magneettimiehen kuolema -albumin taustalla oli soittanut Tasavallan Presidentti -yhtye, niin myös tämä albumi sai taustalleen Suomen kevyen musiikin eturivin muusikoita.

Kappaleet 

Kappaleiden sävellys ja sanoitus Pekka Streng, ellei toisin mainita. Sovitukset Streng ja Hasse Walli.

Vuoden 2003 painos

Muusikot 
 Pekka Streng – laulu, akustinen kitara, marakassit
 Hasse Walli – akustinen kitara, syntetisaattori
 Tommy Knif – sähkö- ja akustinen kitara
 Olli Ahvenlahti – piano, sähköpiano, urut, harmoni, celesta
 Markku Lievonen – bassokitara, celesta
 Ari Valtonen – rummut, bongorummut
 Pekka Pöyry – huilu
 Eero Koivistoinen – sopraanosaksofoni, sopranino
 Jukka Ruohomäki – syntetisaattori

Arvostelut 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 1972 albumit
Pekka Strengin albumit
Love Recordsin albumit
Måns Groundstroemin tuottamat albumit
Atte Blomin tuottamat albumit
Raikuun kanava

Raikuun kanava on avokanava, joka sijaitsee Saimaalla, Puruveden ja Oriveden Paasselän välillä, Savonlinnan kaupungissa, entisen Kerimäen kunnan alueella. Kanavan ovat kaivaneet seudun asukkaat 1750-luvulla. Kanavaa on perattu lisää vuonna 1858, ja sitä on käytetty pääasiassa uittoihin. Kanavan aluetta on linnoitettu sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan aikana. Kanavasta pääsee läpi ainoastaan hyvin pienillä veneillä.

Kanava koostuu kolmesta peräkkäin sijaitsevasta kaivetusta osasta, jotka ovat pääkanavan lisäksi nimeltään Nurmitaipaleen ja Pistalan kanavat.

Kanavan kautta kulkemalla voidaan kiertää useiden Saimaan selkien, kuten Enonveden, Pyyveden, Haukiveden, Pihlajaveden ja Puruveden rajaama yli tuhannen neliökilometrin maa-alue, jolla sijaitsevat muun muassa Kerimäen ja Savonrannan taajamat, sekä Enonkosken kuntakeskus. Aluetta kutsutaan Sääminginsaloksi tai Kerimäen saareksi. Jos kaivetun kanavan muodostama vesiyhteys hyväksytään saaren kriteeriksi, Sääminginsalo on Saimaan suurin ja määrittelytavasta riippuen Suomen suurin tai toiseksi suurin saari.

Raikuun kanava on yksi Museoviraston vuonna 1993 ja uudelleen 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kanava on ajettavissa rauhallisesti vesijetillä Saimaan vedenkorkeuden ollessa +100 cm (5.6.2021). Suurin vene, joka tällä vedenkorkeudella voi kanavan läpi mennä, on noin 6-metrinen (korkeus alle 180 cm vedenpinnasta ja leveys enintään 260 cm), mikä edellyttää keulamiestä puoshaan kanssa. Syväys tulee olla alle 100 cm.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Oriveden–Pyhäselän alue
Suur-Saimaan alue
Varsinainen Saimaa
Suomen kanavat
Kerimäki
Savonlinnan nähtävyydet
Savonlinnan luonto
Savonlinnan rakennukset ja rakennelmat
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Joensuun Elli

Joensuun Elli on fiktiivinen juukalainen naishahmo. Elli esiintyy Eino Kettusen samannimisessä laulussa. Käsinkirjoitetuissa teksteissä Eino Kettunen on kirjoittanut naisen nimeksi Selma. 

Vuosittain heinäkuun alussa Juuassa vietetään kotiseutuyhdistys Juuka-Seuran johdolla Ellin päiviä, jotka huipentuvat 11. heinäkuuta Ellin nimipäivään. Tuolloin valitaan myös vuosittainen Juuan Elli.  

Laulussa mainittu joensuu ei viittaa Joensuun kaupunkiin, vaan Juuan kirkonkylän keskustassa sijaitsevaan Juuanjoen ja Vepsänjoen suistoon eli joen suuhun, "missä uitiin ja leikittiin ain". Eino Kettusen isän suutarinverstas sijaitsi juuri sillä kohtaa ja sen vuoksi tuo määrite on myös laulussa.

Joensuun Elli -laulusta:

Sen päivän mie muistan niin nuukaan
kuin eilen se ollunna ois,
kun Ellin kanss’ seilattiin Juukaan,
Koli-laevalla Lieksasta pois.

Joensuun Elli muissa yhteyksissä
 Heikki Turusen kirja Joensuun Elli sijoittuu 1970-luvulle. Anssi Mänttäri ohjasi romaanista samannimisen elokuvan 2004, pääosissa Jenni Banerjee ja Reidar Palmgren. Elokuvasta on muokattu myös Joensuun Elli -niminen televisiosarja, joka esitettiin MTV3:lla elokuussa 2008.
 Joensuun Elli on Joensuun opiskelija-asuntoyhtiö. Yhtiön nimen taustalla on myös Reino Helismaan kappale "Ellin boksissa". 
 Kesähotelli Elli on Joensuun opiskelijataloissa toimiva kesähotelli.
 Joensuun Elli -nimi oli käytössä ravintola Wanhalla Jokelalla lyhyen aikaa.
 VR:lla on käytössä Elli-niminen radantarkastusvaunu, jonka nimi ilmeisesti viittaa Joensuun Elliin.
Pikku-Elli on päiväkoti Juuassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.juuka.fi/fi/cfmldocs/menu_oikea.cfm?ID=458 
 Vuokko Juurisoja: Joensuun Elli – totuus myytin takana (Kuka oli oikea Elli), Karjalainen 9.8.2001

Juuka
Kuvitteelliset henkilöt
Suomalaiset musiikkikappaleet
Agryz

Agryz () eli  Ägerce () on Tatarstanin tasavallan pohjoisin kaupunki Udmurtian rajan läheisyydessä 304 kilometriä pääkaupungista Kazanista koilliseen Venäjällä. Kaupunki, jonka väkiluku vuonna 2010 oli 19 300, on noin 36 600 asukkaan Agryzin piiriin hallinnollinen keskus.

Väestö 
Vuonna 1989 Agryzin asukkaista oli tataareja 50,1 prosenttia, venäläisiä 38,6 prosenttia ja udmurteja 7,2 prosenttia.

Asukasluvun kehitys:
2 340 (1859)
2 758 (1890)
4 543 (1920)
7 339 (1926)
12 376 (1938)
20 300 (1959)
18 900 (1979)
19 700 (1989)
19 300 (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla
Agryzski munitsipalnyi raion  (tatarstan.ru)

Agryzin piiri
Tatarstanin kaupungit
Fisher King

Fisher King on Terry Gilliamin ohjaama vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Sen pääosissa ovat Jeff Bridges, Robin Williams, Mercedes Ruehl ja Amanda Plummer. Elokuvan nimi tulee Graalin maljaan liittyvästä Kalastajakuninkaan legendasta Kuningas Arthurin tarinoista.

Elokuva oli ehdolla mm. viiteen Oscariin ja Golden Globeen. Mercedes Ruehl voitti sekä parhaan naissivuosan Oscarin että Globen. Lisäksi Robin Williams sai parhaan miespääosapalkinnon Golden Globen kategoriassa komedia- tai musikaalielokuvat.

Juoni 
Jack Lucas (Jeff Briges) on kyyninen ja pöyhkeä radion puheohjelman isäntä, joka masentuu lähes itsemurhan partaalle, kun hänen kommenttinsa ohjelmassa saavat psykoottisen soittajan tekemään manhattanilaisessa baarissa massamurhan.

Kolme vuotta myöhemmin Lucasin kimppuun hyökätään. Mielisairas koditon mies nimeltä Parry (Robin Williams) pelastaa Lucasin. Parry on etsimässä Graalin maljaa ja yrittää saada Lucasin mukaan auttamaan häntä. Parry tarvitsee Lucasin apua paitsi etsinnöissä, myös pelottavan hallusinaation, Punaisen ritarin karkottamisessa. Lucas suhtautuu ehdotukseen kielteisesti.

Lucasin ohjelmaan oli soittanut psykoottinen henkilö, joka oli luullut Lucasin kannustavan häntä verilöylyyn. Parry oli nähnyt massamurhan ja vaimonsa kuoleman. Kuultuaan tästä Lucasissa herää vastuuntunto ja hän päättää auttaa etsinnöissä.

Näyttelijät

Palkintoja

Oscarit 
 Paras naissivuosa: Mercedes Ruehl
Ehdokkaana:
 Paras miespääosa: Robin Williams
 Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Richard LaGravenese
 Paras lavastus: Mel Bourne, Cindy Carr
 Paras elokuvamusiikki: George Fenton

BAFTAt 
Ehdokkaana:
 Paras naissivuosa: Amanda Plummer
 Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Richard LaGravenese

Golden Globet 
 Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Robin Williams
 Paras naissivuosa: Mercedes Ruehl
Ehdokkaana:
 Paras komedia tai musikaali
 Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Jeff Bridges
 Paras ohjaaja: Terry Gilliam

Muita tunnustuksia 
The New York Timesin kriitikot valitsivat Fisher Kingin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Terry Gilliamin ohjaamat elokuvat
Vuoden 1991 yhdysvaltalaiset elokuvat
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat
Kotimaa

Kotimaa on kirkollinen, kristillis-yhteiskunnallinen viikkosanomalehti. Lehteä julkaisee Sacrum-Kotimaa Oy. Lehti ei kirkollisesta ja kristillisestä luonteestaan huolimatta ole kirkon eikä minkään muunkaan kristillisen yhteisön äänenkannattaja, ja se on 1990-luvulta lisääntyvästi ottanut kantaa yhteiskunnallisiin asioihin.

Historia 
Kotimaa perustettiin joulukuussa 1905. Sen ensimmäinen päätoimittaja, Juhani Ahon veli Pekka Brofeldt kertoi lehdessä muun muassa helluntailaisuudesta, jonka piirissä hän vaikutti aktiivisesti. Brofeldt erosi tehtävästä 1910 linja erimielisyyksien vuoksi, kun Kotimaa alkoi suuntautua enemmän yhteiskunnalliseksi ja kirkolliseksi julkaisuksi. Hän perusti Toivon Tähti -nimisen lehden.

Lehti alkoi muuttua yhteiskunnallisesti aktiivisemmaksi 1980-luvulta lähtien. Muun muassa 1990-luvun puolivälissä maan historian epäkristillisimmäksi hallitukseksi Ahon hallitusta nimittänyt päätoimittaja Tapani Ruokanen kutsuttiin pääministerin kansliaan puhutteluun. Jupakka suututti keskustalaiset. 

100-vuotiskirjoituksessaan Kotimaa pyysi lukijoiltaan anteeksi sitä, että oli vastustanut työväenaateetta, tukenut Lapuan liikettä ja iloinnut kansallissosialistien valtaannoususta Saksassa 1933.

Syyskuussa 2006 lehti alkoi ilmestyä perjantain sijasta torstaisin.

Kotimaa verkossa
Kotimaa luopui aktiivisesta uutistuotannosta verkossa kesäkuun alussa 2009 taloudellisiin syihin vedoten. Elokuussa verkkolehden tilalla aloitti yhteistyöseurakuntien ja kirkkohallituksen kanssa tuotettu Kotimaa24, joka on sosiaalisen median ominaisuuksia hyödyntävä blogeille perustuva palvelu. Nykyisin Kotimaa24 on Kotimaa-lehden verkkosivusto Kotimaa.fi.

Päätoimittajat 
 Mari Teinilä 2009– 
 Pauli Aalto-Setälä ja Mari Teinilä 2009
 Olav S. Melin, 2005–2008
 Jaakko Elenius, 1996–2005
 Tapani Ruokanen, 1987–1989, 1993–1996
 Tuomo Korteniemi, 1989–1992
 Pentti Lempiäinen, 1983–1987
 Erkki Kario, 1977–1983
 Leino Hassinen, 1969–1977
 Simo Talvitie, 1964–1968
 Aarre Lauha, 1958–1964
 Armo Nokkala, 1948–1958
 Yrjö J. E. Alanen ja Toivo Laitinen, 1943–1947
 Martti Ruuth, 1919–1943
 Aleksi Lehtonen, 1916–1918
 A. W. Kuusisto, 1910–1916
 Pekka Brofeldt (Aho), 1905–1910

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotimaa24.fi 

Suomalaiset uskonnolliset sanomalehdet
Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta

Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston 11 tiedekunnasta. Se on Suomen suurin ja vanhin teologinen tiedekunta ja yksi Turun akatemiaan vuonna 1640 perustetusta neljästä kantatiedekunnasta.

Teologisessa tiedekunnassa on opiskelijoita noin 2 100. Tiedekunnan dekaanina toimii professori Antti Räsänen ja varadekaaneina toimivat professorit Petri Luomanen, Tuula Sakaranaho ja Elina Vuola.

Tiedekunnassa toimii yksi tutkimuksen huippuyksikkö, akatemiaprofessori Simo Knuuttilan johtama Filosofisen psykologian, moraalin ja politiikan tutkimuksen tutkimusyksikkö (Suomen Akatemian huippuyksikkönä 2008–2013). Aikaisempia huippuyksikköjä ovat olleet muun muassa akatemiaprofessori Heikki Räisäsen johtama eksegetiikan alaa tutkinut Varhaisen juutalaisen ja kristillisen ideologian muotoutumisen tutkimusyksikkö (huippuyksikkönä 2000–2005) sekä Knuuttilan johtama antiikin, keskiajan ja uuden ajan alun aatehistoriaa tutkinut Mielen historian tutkimusyksikkö (huippuyksikkönä 2002–2007).

Osastot 

Teologisessa tiedekunnassa on oli viisi osastoa:
 Eksegetiikka 
 Kirkkohistoria
 Käytännöllinen teologia 
 Systemaattinen teologia
 Uskontotiede

Henkilöitä 

 Anneli Aejmelaeus, Vanhan testamentin eksegetiikan professori
 Lars Aejmelaeus, eksegetiikan emeritusprofessori
 Kaarlo Arffman, kirkkohistorian professori
 Ismo Dunderberg, Uuden testamentin eksegetiikan professori
 Jaana Hallamaa, sosiaalietiikan professori
 Markku Heikkilä, käytännöllisen teologian emeritusprofessori
 Simo Heininen, yleisen kirkkohistorian emeritusprofessori
 Eila Helander, kirkkososiologian professori
 Jyrki Knuutila, käytännöllisen teologian professori (ma.)
 Simo Knuuttila, teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professori
 Heikki Kotila, käytännöllisen teologian professori (k. 2010)
 Aila Lauha, kirkkohistorian, erityisesti uusimman ajan kirkkohistorian, professori
 Antti Marjanen, gnostilaisuuden ja varhaiskristillisen kirjallisuuden professori 
 Martti Nissinen, Raamatun ja muinaisitämaisen kirjallisuuden professori
 Miikka Ruokanen, dogmatiikan professori
 Heikki Räisänen, Uuden testamentin eksegetiikan dosentti
 Risto Saarinen, ekumeniikan professori
Jouko Sihvo, kirkkososiologian professori 1989–1996
 Raija Sollamo, Raamatun alkukielten professori emerita
 Jouko Talonen, kirkkohistorian professori
 Kirsi Tirri, uskonnonpedagogiikan professori
 Reijo Työrinoja, vs. teologisen etiikan ynnä uskonnonfilosofian professori, systemaattisen teologian professori

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta

Teologinen tiedekunta