joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mustatäplähiipijä

Mustatäplähiipijä (Carterocephalus silvicola) on Suomessa Rovaniemen eteläpuolella melko yleinen paksupääperhoslaji.

Ulkonäkö ja elintavat 
Mustatäplähiipijän siipien kärkiväli on 28–31 mm ja sukupuolet ovat melko erinäköiset. Koiraan siipien yläpinnoilla on kirkkaankeltaisella pohjalla neljä suurta tummaa laikkua ja siiven ulkoreunassa on rivi tummia täpliä. Takasiivet ovat hieman ruskeakehnäiset, mutta kehnä puuttuu paikoitellen muodostaen pyöreitä, kirkkaankeltaisten laikkuja. Naaraalla etusiipien suklaanruskeat täplät ovat tummempia, suurempia ja ne koskettavat toisiaan. Naaras muistuttaakin paljon keltatäplähiipijää. Keltaisen sävy on tummempi kuin koiraalla, mutta silti selvästi vaaleampi kuin keltatäplähiipijällä. Takasiivet ovat laajalti tasaisen tummanruskeat, pyöreähköjen keltaisten täplien kirjomat. Siipiripset ovat etusiivissä tummat, takasiivissä vaaleammat. Etusiipien alapinnat muistuttavat yläpintoja, mutta pohjaväri on ruskeampi. Takasiipien alapinnat ovat ruskeat ja niissä on laajoja ruskeankeltaisia laikkuja.

Levinneisyys ja lentoaika 
Mustatäplähiipijän levinneisyys ulottuu Pohjois-Saksasta ja Pohjois-Puolasta Skandinaviaan, Baltiaan ja idässä Venäjän ja Siperian poikki Mongoliaan ja Japaniin. Suomessa sitä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Rovaniemen korkeudelle, mutta laji harvinaistuu etenkin saaristoon mentäessä. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun loppupuoliskolta heinäkuun alkupuolelle huipun osuessa kesäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat 

Mustatäplähiipijän tyypillistä elinympäristöä ovat kosteat metsät ja etenkin niiden aukkopaikat, kuten metsäteiden ja polkujen varret sekä niityt ja jokilaaksot. Joskus elinpaikka voi olla hyvinkin pieni aukkopaikka, kunhan sinne tulee riittävästi valoa. Perhoset lentävät nopeasti, lepäävät siivet sivuille levitettyinä ja käyvät mielellään erityisesti metsäkurjenpolvien kukilla. Laji on varsin yleinen, mutta esiintymiseltään paikoittainen eivätkä yksilömäärät yleensä ole kovin suuria.

Naaras munii yksitellen heinille, etenkin puolivarjoisiin paikkoihin, kuten pensaiden ympärille. Toukka sitoo heinän lehden putkimaiseksi suojaksi, jonka sisällä se elää. Mustatäplähiipijä talvehtii täysikasvuisena tai keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu keväällä.

Ravintokasvi 
Toukka syö heinäkasveja, esimerkiksi juolavehnää ja kastikoita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Mustatäplähiipijä (Carterocephalus silvicola)
Suomen Perhoset: Mustatäplähiipijä
Keskisuomalainen: Mustatäplähiipijä
UniProt, Taxonomy: Carterocephalus silvicola 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Paksupäät
Keltatäplähiipijä

Keltatäplähiipijä (Carterocephalus palaemon) on Suomessa melko harvinainen paksupääperhoslaji.

Ulkonäkö ja elintavat
Keltatäplähiipijän siipien kärkiväli on 28–31 millimetriä, ja sukupuolet ovat jokseenkin samannäköiset. Laji muistuttaa paljon mustatäplähiipijänaarasta, mutta keltatäplähiipijällä on sekä etu- että takasiivissä tummanruskealla pohjalla hieman tummasävyisen oranssinkeltaisia läiskiä, kun mustatäplähiipijällä värit ovat päinvastoin. Läiskät ovat muodoltaan melko nelikulmaisia, ja etusiiven keltaisten täplien poikki kulkee tummia siipisuonia. Siipien alapinnat ovat kellanruskeat ja takasiivissä niillä on laajoja, vaaleankellertäviä laikkuja, joissa on tumma reunus.

Levinneisyys ja lentoaika 
Keltatäplähiipijän levinneisyys ulottuu vuoristoihin ja painottuu Keski-Euroopasta Fennoskandiaan, idässä Siperian poikki Japaniin ja Pohjois-Amerikassa Alaskasta Labradorin niemimaalle ja Kalliovuorrten kautta etelään Kalifornian pohjoisosiin. Lisäksi Skotlannissa ja Pyreneillä on erillisesiintymät. Euroopassa laji puuttuu Iberian niemimaalta ja Välimeren ympäristöstä. Suomessa laji on jonkin verran taantunut ja puuttuu käytännössä kokonaan maan eteläosista. Pääasiallinen levinneisyys on Pohjanmaa–Pohjois-Karjala-linjalta Keski-Lapin pohjoisosiin, pohjoisempaa havaintoja on vähemmän. Yleisin laji on Vaasan seudulta Kainuuseen ulottuvalla vyöhykkeellä. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin.

Elinympäristö ja elintavat 

Keltatäplähiipijää tavataan kosteilla niityillä, metsäaukeilla ja tienvarsilla. Koiraat partioivat reviirejään tai tarkkailevat niitä leväten korkealla kasvilla. Laji on paikkauskollinen, eivätkä naaraatkaan juuri liiku syntymäpaikoiltaan.

Naaras munii munat heinien lehdille yksitellen ja runsaan viikon kuluttua kuoriutuvat toukat sitovat lehden putkimaiseksi suojaksi. Toukka on hidaskasvuinen ja talvehtii täysikasvuisena. Se koteloitu varhain keväällä, ja kotelovaihe kestää noin kuukauden.

Ravintokasvi 
Keltatäplähiipijän ravintokasveja ovat erilaiset heinät, mutta tarkkaa lajivalikoimaa Pohjoismaissa ei tunneta.

Suomessa keltatäplähiipijä on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)

Lähteet

Aiheesta muualla
LuontoPortti: Keltatäplähiipijä (Carterocephalus palaemon)
Suomen Perhoset: Keltatäplähiipijä
UniProt, Taxonomy: Carterocephalus palaemon 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Vlindernet 

Paksupäät
Mitä maksaa?

Mitä maksaa? on vuosina 1998–2000 Nelosella esitetty tietokilpailuohjelma, joka perustui yhdysvaltalaiseen televisioformaattiin The Price Is Right. Ohjelmaa juonsi Petri Liski.

Kilpailun kulku
Jokaisessa jaksossa oli neljä kilpailijaa, joiden eteen tuotiin tuotteita, joiden hinnat heidän piti arvata. Oikein tai lähimmäksi arvannut kilpailija sai pisteen. Se, jolla oli ohjelman lopuksi eniten pisteitä, pääsi finaaliin, jossa oli kaksi pääpalkintovaihtoehtoa. Kilpailijan piti arvata niiden hinta, ja voittaja sai palkinnoksi sen tuotteen, jonka hinta osui lähemmäksi. Jos esimerkiksi pääpalkintoina on 5 500 markan stereot tai 8 000 markan moottoripyörä, ja kilpailija arvaa moottoripyörän hinnaksi 7 000 markkaa ja stereoiden hinnaksi 2 500 markkaa, niin lopulta hän voittaa moottoripyörän, sillä moottoripyörän oletettu hinta oli lähempänä oikeaa hintaa kuin stereoilla. Pääpalkintona oli yleensä uusi auto tai ulkomaanmatka.

Lähteet

Visailuohjelmat
Suomalaiset kilpailuohjelmat
Oberfranken

Oberfranken on yksi saksalaisen Baijerin osavaltion seitsemästä hallintopiiristä (). Se sijaitsee pohjoisen Baijerin alueella ja sen keskuskaupunkina toimii Bayreuth. Siellä on arviolta 1 059 358 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 7 231 neliökilometriä.

Oberfrankenin hallintopiiri on jaettu yhdeksään piirikuntaan () ja neljään piirivapaaseen kaupunkiin (). Piirivapaita eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja Oberfrankenissa ovat Bamberg, Bayreuth, Coburg ja Hof.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hallintopiirin internetsivut
 Piirin hallinnon internetsivut
Schwabenin hallintopiiri

Schwabenin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baijerin osavaltion seitsemästä hallintopiiristä (). Se sijaitsee lounaisen Baijerin alueella ja kattaa Schwabenin alueen Baijerin puoleisen itäosan. Hallintopiirin keskuskaupunkina toimii Augsburg. Hallintopiirissä on arviolta 1 846 020 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 9 993 neliökilometriä.

Schwabenin hallintopiiri on jaettu kymmeneen piirikuntaan () ja neljään piirivapaaseen kaupunkiin (). Piirivapaita eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja Schwabenissa ovat Augsburg, Kaufbeuren, Kempten ja Memmingen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Hallintopiirin internetsivut
 Piirin hallinnon internetsivut
Stuttgartin hallintopiiri

Stuttgartin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä (). Se sijaitsee koillisen Baden-Württembergin alueella ja sen keskuskaupunkina toimii Stuttgart. Siellä on arviolta 4 069 533 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 10 558 neliökilometriä.

Stuttgartin hallintopiiri on jaettu 11 piirikuntaan ja kahteen kaupunkipiiriin (). Hallintopiirin kaupunkipiirejä eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja ovat Heilbronn ja Stuttgart. Piirikunnat puolestaan on jaettu edelleen 343 kuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hallintopiirin internetsivut

Saksan hallintopiirit
Baden-Württemberg
Visa Ski Team Kemi

Visa Ski Team Kemi ry on vuonna 1951 perustettu kemiläinen urheiluseura. Seura perustettiin nimellä Voimistelu- ja Urheiluseura Karihaaran Visa r.y. Vuonna 1993 nimi lyhennettiin muotoon Karihaaran Visa ry ja 21.8.2020 nimi vaihdettiin muotoon Visa Ski Team Kemi ry.

Perustamisaikaan vuonna 1951 Voimistelu- ja Urheiluseura Karihaaran Visa r.y. oli perinteinen kaikkien lajien urheilu- ja liikuntaseura. Seura keskittyy nykyään hiihto- ja vapaa-ajan urheiluun. Juniorijalkapalloilusta vastaa seuran erillinen yhdistys ja joukkue Visan Pallo.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Visa Ski Team Kemin sivusto
 Esko Ryhtinen: Karihaaran Visa 25 vuotta. 8 sivua. 1976. 
 Jaakko Luotonen: Voimistelu- ja urheiluseura Karihaaran Visa ry:n 40-vuotishistoriikki. 23 sivua. 1991.

Suomalaiset hiihtoseurat
Kemiläiset urheiluseurat
Vuonna 1951 perustetut urheiluseurat
Jorma Tommila

Jorma Tommila (s. 1959) on suomalainen näyttelijä.

Tommila kuului Jumalan teatteriin, joka koostui neljästä Teatterikorkeakoulun oppilaasta. Tommilalla ja myös Jumalan teatteriin kuuluneella ohjaaja-näyttelijä Jari Halosella on ollut useita yhteisprojekteja. Tommilan ensimmäiset pitkät elokuvat olivat Jari Halosen 1990-luvulla ohjaamat Back to the USSR – takaisin Ryssiin, Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma ja Joulubileet, joista viimeksi mainitusta hän sai pääosan Jussi-palkinnon. 

2000-kymmenluvun alkupuolella Tommila esitti useissa pitkissä elokuvissa rikollista. Olli Saarelan ohjaamassa Bad Luck Lovessa Tommilan esittämä päähenkilö Ali on antisankari. Elokuvissa Raid ja Vares – yksityisetsivä Tommilan roolina on sivuosassa oleva paatunut konna.

Onni Tommila on Jorma Tommilan poika ja elokuvaohjaaja Jalmari Helander on Tommilan lanko.

Tommila työskentelee tällä hetkellä Vaasan kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomalaiset näyttelijät
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Debbie Allen

Deborrah Kaye "Debbie" Allen (s. 16. tammikuuta 1950 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, koreografi ja tanssija.  

Allenin vanhemmat ovat Pulitzer-palkintoehdokas Vivian Ayers ja hammaslääkäri Arthur Allen. Allenilla on kolme sisarusta: jazzmuusikko Andrew Arthur Allen Jr. eli Tex, näyttelijä Phylicia Rashād ja Hugh Allen. Allen asui lapsena hetken Meksikossa, sillä perheen äiti halusi näyttää lapsilleen, millaista elämä olisi ilman Texasissa vahvasti esiintyvää rasismia ja rotuerottelua. Allen puhuu sujuvasti espanjaa. 

Allen valmistui Howardin yliopistosta 1971. Hänellä on humanististen tieteiden kandidaatin tutkinto klassisen Kreikan kirjallisuudesta, puheesta ja teatterista. Allen avioitui kesäkuussa 1975 Wilfordin kanssa. He erosivat 1983. 

Allen ja entinen koripalloilija Norm Nixon avioituivat huhtikuussa 1984. Heillä on yhdessä kaksi lasta, Norman Jr. (s. 1987) ja Vivian (s. 1984). Parin molemmat lapset ovat näyttelijöitä. Vivian näytteli äitinsä tavoin Greyn anatomiassa vuodesta 2015 vuoteen 2020. Norman Jr. näytteli samassa sarjassa vuodesta 2017 vuoteen 2021.  

Allen esiintyi muun muassa Lydia Grantina elokuvassa Fame (1980) ja siitä tehdyssä televisiosarjassa vuosina 1982–1987. Hänet on palkittu viidellä Emmy-palkinnolla ja yhdellä Golden Globella.  

Allen ylennettiin vuonna 2015 Greyn anatomian vastaavaksi tuottajaksi. Allen on ohjannut sarjan jaksoja vuodesta 2010. Allen esiintyy myös satunnaisesti sarjassa näyttelijänä, esittäen Catherine Foxia.

Hän sai 1991 oman tähden Hollywoodin Walk of Famelle.

Allen kärsii nivelreumasta oikeassa olkapäässä ja oikeassa nilkassa.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Rohtosormustinkukka

Rohtosormustinkukka (Digitalis purpurea), joskus vain sormustinkukka, on ratamokasveihin (Plantaginaceae) kuuluva ruoho, joka on perinteinen koriste- ja lääkekasvi. Siitä saatiin sydänlääkkeisiin käytettyä digitalista. Kasvi on alkuperäinen Länsi-Norjassa, Britanniassa ja siitä etelään Marokkoon ja Sardiniaan asti. Sitä on vanhana viljelyjäänteenä lähes koko Euroopassa.

Ahvenanmaalla kasvaa harvinaisena rohtosormustinkukan sukulaislaji keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora).

Ulkonäkö ja koko 
Rohtosormustinkukka on kaksivuotinen. Ensimmäisenä vuonna se kasvattaa lehtiruusukkeen, joka talvehtii maata vasten. Toisena vuonna nousee komea kukkavana, joka voi olla jopa 150 cm korkea. Kukat ovat sormustimen muotoisia kelloja, yleensä purppuranpunaisia, mutta myös kellertäviä ja valkoisia. Rohtosormustinkukka leviää voimakkaasti siemenistä.

Myrkyllisyys 
Kaikki kasvin osat ovat ihmiselle ja eläimille myrkyllisiä, joten kasvia ei pitäisi käsitellä paljain käsin. Kasvi sisältää digitoksiinia (C41H64O13) ja digoksiinia (C41H64O14).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Suomen Lajitietokeskus: Rohtosormustinkukka (Digitalis purpurea)
Luontoportti: Rohtosormustinkukka (Digitalis purpurea)
Den virtuella floran: Fingerborgsblomma (Digitalis purpurea) 
ITIS: Digitalis purpurea 
United States Department of Agriculture (USDA): Digitalis purpurea 
Flora of China: Digitalis purpurea 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Digitalis purpurea 
Get To Know If Foxgloves Poisonous To Touch

Sormustinkukat
Myrkylliset kasvit
Berliinin maraton

Berliinin maraton on vuosittain Berliinissä juostava maratonkilpailu. Vuodesta 1974 lähtien järjestetty kilpailu juostaan tavallisesti syyskuussa. Kilpailun reitti on hyvin tasainen ja ajankohta kestävyysjuoksua suosiva, joten Berliinin maraton on yksi nopeimmista maratonkilpailuista. Siellä on juostu 11 maratonin maailmanennätystä. Syyskuussa 2021 kaikkien aikojen kymmenestä nopeimmasta ME-kelpoisella reitillä juostusta maratonajasta viisi oli juostu Berliinin maratonilla.

Berliinin maraton on osa World Marathon Majors -kilpailusarjaa.

Maailmanennätykset
Lähde: IAAF

Miehet
 1998 – Ronaldo da Costa (BRA) → 2.06.05
 2003 – Paul Tergat (KEN) → 2.04.55
 2007 – Haile Gebrselassie (ETH) → 2.04.26
 2008 – Haile Gebrselassie (ETH) → 2.03.59
 2011 – Patrick Makau (KEN) → 2.03.38
 2013 – Wilson Kipsang (KEN) → 2.03.23
 2014 – Dennis Kimetto (KEN) → 2.02.57
 2018 – Eliud Kipchoge (KEN) → 2.01.39
 2022 – Eliud Kipchoge (KEN) → 2.01.09 (ei vielä vahvistettu viralliseksi maailmanennätykseksi)

Naiset
 1999 – Tegla Loroupe (KEN) → 2.20.43
 2001 – Naoko Takahashi (JPN) → 2.19.46

Miesten voittajat

Naisten voittajat

Lähteet
 Presse-dokumentation – Media Guide (PDF). 2012. Viitattu 30.9.2012.  
 Tulosarkisto kisajärjestäjien sivuilla

Viitteet

Aiheesta muualla

 www.berlin-marathon.com

Maratonit
Berliinin urheilu
Centers

Centers on vuosina 1961–1992 ja jälleen vuodesta 2020 alkaen toiminut pietarsaarelainen jääkiekkoseura. Centersin parhaat ajat ajoittuvat 1990-luvun alkuun. Tuolloin se pelasi kaksi kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli tuolloisessa I-divisioonassa. Centersin ensimmäinen kausi I-divisioonassa oli 1992–1993, jolloin se sijoittui sarjassa kahdeksanneksi. Seuraava kausi toi sijan 11. Lepplax IFK ja Centers yhdistyivät kaudella 1991–1992 Hockey-Centers IFK:si. Tämän jälkeen Pietarsaaren jääkiekkotoimintaa alkoi pyörittää Jeppis.

5.kesäkuuta.2020 Jeppis Hockey lakkautettiin ja Centers perustettiin uudestaan melkein 40 vuoden tauon jälkeen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Centersin viralliset sivut
 Facebook
 Instagram

Jääkiekon II-divisioonaseurat
Pietarsaarelaiset urheiluseurat
Stairway to Fairyland

Stairway to Fairyland on saksalaisen power metal -yhtye Freedom Callin vuonna 1999 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.

Kappaleluettelo
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Kingdom Come (bonuskappale, julkaistu vain Japanissa ja Koreassa)

Kokoonpano
Chris Bay – laulu, kitara, kosketinsoittimet
Sascha Gerstner – kitara
Ilker Ersin – basso
Dan Zimmermann – rummut

Vuoden 1999 albumit
Vuoden 1999 esikoisalbumit
Freedom Callin albumit
Constance Towers

Constance Towers (s. 20. toukokuuta 1933) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Whitefishissä, Montanassa, ja on elänyt vuodesta 1974 avioliitossa näyttelijä John Gavinin kanssa. 

Towersin tunnetuimpia rooleja ovat Cathy Shokkikäytävässä (1963) ja Kelly Alastomassa suudelmassa (1964). Hän esiintyi kahdessa John Fordin elokuvassa, Ratsuväen urhoissa (1959) ja Mustassa kersantissa (1960).

Towers tunnetaan myös useista televisiosarjoista ja mm. musikaalista Anya (1965). Hänellä on ollut myöhemmällä urallaan rooleja sellaisissa elokuvissa kuin Karate Kid saa seuraajan (1994) ja Täydellinen murha (1998). 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Sotkamon kirkko

Sotkamon kirkko on Sotkamon seurakunnan kirkko. Kirkossa on noin 1 400 istumapaikkaa, ja se on näin ollen Kainuun kirkoista suurin.

Sotkamon seurakunta on Kainuun vanhoja seurakuntia, joka erotettiin Paltamon emäseurakunnasta vuonna 1647. Nykyinen kirkkorakennus on järjestyksessään jo viides kirkko seurakunnan historiassa. Vanhemmat kirkot tuhoutuivat tulipalossa tai ne purettiin huonokuntoisina.

Lääninarkkitehti Johan Oldenburgin vuonna 1854 suunnittelema kirkko rakennettiin vuosina 1860–1870. Rakentaminen sijoittui nälkävuosiin, jolloin neljäsosa Sotkamon väestöstä kuoli nälkään. Myös kirkkoherra ja rakennustöiden urakoitsija kuolivat. Kirkko vihittiin käyttöön vuoden 1870 elokuussa. Se on empiretyylinen päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkon alttaritaulun Kristuksen ylösnousemus on maalannut taiteilija Severin Falkman vuonna 1877.

Talvisodan aikana maaliskuussa 1940 kirkkoon osui kaksi lentokoneesta pudotettua pommia, joista toinen räjähti ja vaurioitti muun muassa alttaritaulua.

Kirkkoon mahtui alun perin 2 300 henkeä, mutta vuosien 1954–55 peruskorjauksen ja vuonna 1996 rakennettujen uusien urkujen asennuksen jälkeen tilat ovat pienentyneet noin tuhannella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kirkko
Suomen puiset pitkäkirkot
Kainuun kirkkorakennukset
Suomen 1870-luvulla rakennetut kirkot
It’s My Life – The Album

It’s My Life – The Album on Sashin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.

Albumilta löytyvät muun muassa artistin tunnetuimmat kappaleet "Encore Une Fois", "Ecuador", "Stay" ja "It’s My Life".

Albumi pysyi Suomen albumilistalla 13 viikkoa vuonna 1997, josta parhaat sijoitukset olivat viikoilla 28 ja 29 sija 4.

Kappaleet
 It’s My Life
 Encore Une Fois
 Ecuador (featuring Rodriguez)
 Mighty Break
 The Final Pizzi
 Cheating Twister
 Stay (featuring La Trec)
 Sweat (featuring La Trec)
 Hoopstar (feauturing Nonex)
 It’s My Life (NBG Remix)
 Encore Une Fois (Future Breeze Mix)
 Ecuador (Bruce Wayne Mix)

Lähteet

Vuoden 1997 esikoisalbumit
Sash!in albumit
Petri Keskitalo (muusikko)

Petri Keskitalo (s. 1972) on Helsingin Kaupunginorkesterin tuuban äänenjohtaja. Hän aloitti tuubansoiton opinnot Sotilasmusiikkikoulussa valmistuen sotilassoittajaksi 1992. Keskitalo on menestynyt sekä kotimaisissa että kansainvälisissä kilpailussa mm. voittamalla Puolustusvoimien soittomestaruuskilpailujen tuubasarjan 1991 ja 1996. Vuonna 1998 Lieksan Vaskiviikko valitsi hänet Vuoden Vaskisoittajaksi.

Lähteet
Lieksan vaskiviikko
 Pori Sinfonietta

Suomalaiset tuubistit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Argai

Argai () on ranskalainen 26-osainen animaatiosarja. Sarjan on käsikirjoittanut Sebastian Dorsey ja ohjannut Jean-César Suchorski. Argain ensimmäinen jakso esitettiin Ranskassa TF1-kanavalla 2. syyskuuta 2000.

Aiheesta muualla
 

Ranskalaiset animaatiosarjat
2000-vuosikymmenen piirrossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
TF1:n televisio-ohjelmat
Mary Tyler Moore

Mary Tyler Moore (29. joulukuuta 1936 Brooklyn, New York – 25. tammikuuta 2017 Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten vuosien 1970–1977 tv-sarjasta Mary Tyler Moore Show, mutta jo 1960-luvulla hän saavutti menestystä roolillaan Dick Van Dyke Show’ssa.

Ura
Vuonna 1970 alkanutta Mary Tyler Moore Show’ta pidetään merkkipaaluna amerikkalaisessa televisiohistoriassa. Siinä päähenkilö oli ensi kertaa itsenäinen, työssä käyvä nainen, joka työskenteli heikosti menestyvän televisioaseman uutistuottajana. Seitsemän tuotantokautensa mittaan se vaikutti muidenkin komediasarjojen tason paranemiseen ja tuotti ennätykselliset 29 Emmy-palkintoa.

Moorelle myönnettiin seitsemän Emmy-palkintoa, kolme Golden Globea ja lisäksi vuonna 1980 Tony-palkinto. Hän esiintyi vuosien varrella television ohella näyttämöllä ja elokuvissa. Hän näytteli hyvin toimeentulevan lähiöperheen rakkaudetonta äitiä elokuvassa Tavallisia ihmisiä (1980); rooli toi Moorelle Oscar-ehdokkuuden.

Screen Actors Guild antoi Moorelle elämäntyöpalkinnon vuonna 2012. Vuonna 2002 hänen kunniakseen paljastettiin veistos Minneapolisissa, joka oli Mary Tyler Moore Show’n tapahtumapaikka. Moorella on tähti Hollywood Walk of Famella. Häneltä on julkaistu omaelämäkerta After All (1996).

Yksityiselämä
Moore oli kolmesti naimisissa. Puolisot ovat aikajärjestyksessä Richard Meeker, Grant Tinker ja Robert Levine. Kolmas avioliitto Levinen kanssa kesti vuodesta 1983 Mooren kuolemaan saakka. Moore teki myös hyväntekeväisyystyötä mm. diabetestietoisuuden kasvattamiseksi; hän oli itse diabeetikko. Hänellä oli yksi poika, Richie, joka kuoli tapaturmaisesti vuonna 1980.

Valikoitu filmografia
 X-15 lähtövalmis (X-15, 1961)
 Moderni Millie (Thoroughly Modern Millie, 1967)
 Ei niin pahaa ettei jotain hyvääkin (What's So Bad About Feeling Good?, 1968)
 Tavallisia ihmisiä (Ordinary People, 1980)
 Vain kuusi viikkoa (Six Weeks, 1982)
 Ystävien kesken (Just Between Friends, 1986)
 Sikasiistit sukujuuret (Flirting with Disaster, 1996)
 Tulsa - valheiden kaupunki (Keys to Tulsa, 1997)
 Synnytystuskia (Labor Pains, 2000)
 Cheats - mestarihuijarit (Cheats, 2002)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Mary Tyler Moore NNDB:ssä

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
SAG-palkinnon saajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Petrus Aurifaber

Petrus Aurifaber on ensimmäinen nimeltä tunnettu, Suomessa työskennellyt kultaseppämestari. Hän vaikutti Turussa vuonna 1371.  Nimi Aurifaber merkitsee kultaseppää (latinan sanoista aurum, kulta ja faber, käsityöläinen,seppä).

Lähteet 

Suomalaiset kultasepät
Suomen keskiajan henkilöt
Turun historia
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Hjalmar Bergström

Hjalmar Bergström (19. tammikuuta 1907 – 30. maaliskuuta 2000) oli ruotsalainen hiihtäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1920- ja 1930-luvuille.

Bergström saavutti urallaan neljä arvokisamitalia. 1929 Zakopanen MM-hiihdoissa Bergström saavutti pronssia 18 kilometrillä. 1933 Innsbruckissa hän voitti viestikultaa ja saavutti 18 kilometrillä hopeaa sekä pronssia 50 kilometrillä. 1936 Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa hän varmisti ruotsalaisten neloisvoiton 50 kilometrillä sijoituttuaan neljänneksi maanmiestensä Elis Wiklundin, Axel Wikströmin ja Nils-Joel Englundin takana.

Aiheesta muualla
 Hjalmar Bergström FIS:n tietokannassa 

Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 2000 kuolleet
Birthe Wingren

Birthe Wingren (s. 1967 Basel, Sveitsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Suomen ruotsinkielisissä teattereissa keskeisiä rooleja kuten My Fair Ladyn Eliza Doolittle (Svenska Teatern 2003), Evitan Eva Perón (Åbo Svenska Teater 2008) ja Cabaret’n Sally Bowles (Svenska Teatern 2011). Hän teki Helsingin Svenskanissa Ulrikan roolin Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen musikaalissa Kristina från Duvemåla 2012 ja näytteli saman roolin Göteborgin oopperan tuotannossa syksyllä 2014.

Valkokankaalla Wingren on nähty muun muassa elokuvan Colorado Avenue (2007) pääosassa. Hänen äänensä on tuttu piirroselokuvista Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina, Rokkikukko ja Peppi Pitkätossu.

Wingren on naimisissa näyttelijä Ville Virtasen kanssa, jonka kanssa hänellä on myös tytär[3] ja he asuvat Ruotsissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Suomalaiset elokuvanäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Riitta Prusti

Riitta Anneli Prusti (o.s. Eveli)  (s. 10. syyskuuta 1941 Vaasa) on suomalainen entinen ammattiyhdistysjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Prusti nousi ensimmäisenä naisena palkansaajajärjestöjen keskusliiton puheenjohtajaksi hänen tultuaan valituksi Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen keskusliiton puheenjohtajaksi toukokuussa 1992, mutta Prustin puheenjohtajakausi jäi lyhyeksi TVK:n tehtyä konkurssin syyskuussa 1992.

Prustin vanhemmat olivat työmies Kaarlo Johannes Eveli ja siivooja Kerttu Maria Kultti. Hän työskenteli Osuusliike Vaasanseudun puhelunvälittäjänä 1957–1967 ja Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:n kustannuslaskijana 1969–1979. Tämän jälkeen Prusti toimi ammattiyhdistysliikkeessä Suomen teollisuustoimihenkilöiden liiton puheenjohtajana 1979–1984 sekä Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen keskusliiton TVK:n 2. puheenjohtajana 1984–1992 ja puheenjohtajana 1992.

Pian sen jälkeen kun Prusti oli toukokuussa 1992 valittu TVK:n puheenjohtajaksi teki TVK:n ja muutamien sen jäsenliittojen omistama sijoitusyhtiö Vendito Oy konkurssin 24. elokuuta 1992 sen jälkeen kun TVK:n eräät suuret jäsenliitot eivät olleet halukkaita sijoittamaan 60–90 miljoonan markan panosta yhtiön osakepääoman korotukseen. Vendito ja sen tytäryhtiö TVK-Invest Oy olivat joutuneet vaikeuksiin epäonnistuneen osake- ja kiinteistösijoitustoiminnan vuoksi ja TVK oli taannut Venditon lainoja 60 miljoonan markan edestä. Venditon joutuminen selvitystilaan johti siihen että myös keskusjärjestö TVK haettiin konkurssin 2. syyskuuta 1992 kun TVK:n terveydenhuoltoalan jäsenliitot Tehy ja SuPer (Suomen Perushoitajaliitto) eivät suostuneet päävelkojapankin SKOP:n esittämiin laina- ja omaisuusjärjestelyihin. TVK:n velat ja vastuut olivat konkurssihetkellä yhteensä 110 miljoonaa markkaa ja sen omaisuuden kirjanpitoarvo oli 61 miljoonaa markkaa; todellinen omaisuuden arvo oli kuitenkin pienempi. 

Konkurssin jälkeen TVK:n jäsenliitot siirtyivät pääosin STTK:n leiriin sen jälkeen kun valtakunnansovittelija Jorma Reinin ajama hanke uudesta toimihenkilöiden keskusjärjestöstä oli kariutunut keväällä 1993; vain muutama liitto siirtyi SAK:n jäsenliitoksi. Prustille järjestön taloussotkut tulivat hänen oman ilmoituksensa mukaan yllätyksenä; hän sai tietää niistä vasta kesäkuussa 1992 tilintarkastajilta. Prusti julkaisi näistä kokemuksistaan Kiirastuli-nimisen kirjan vuonna 1994.

Prusti oli SDP:n kansanedustajana 1995–2003 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan perustuslakivaliokunnan varapuheenjohtaja 1999–2003. Prusti toimi SDP:n puoluetoimikunnan varajäsenenä 1981–1984 ja puolueneuvoston 1. varapuheenjohtajana 1984–1987. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1982 presidentinvaaleissa.

Lähteet 
 
 Mitä Missä Milloin 1993 vuosikirja, s. 98
 Mitä Missä Milloin 1994 vuosikirja, s. 14

Kansanedustajat
Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vaasan kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Mahlanjuoksuttaja


Mahlanjuoksuttaja on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 2005 ilmestynyt kahdeksas studioalbumi. Albumilta julkaistiin single "Miten tässä vielä käy?".

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 17.

Albumin juoni on yhtyeen nuottivihkon marginaaliin kirjoitetun muistiinpanon mukaan seuraava: ”Lääkeriippuvainen matkamuistoyrittäjä riitelee kotonaan ja matkustaa maalle hankkimaan raaka-aineita. Perillä hän kohtaa omaansa suojelevan maanomistajan, joka aikoo kadota, nähdäkseen kaipaako joku.”

Kappaleet 
Kappaleet säveltänyt Liimatta ja Lääkkölä sekä sanoittanut Liimatta, ellei toisin mainittu. Sovitukset Lääkkölä, Krutsin, Hast, Otsala ja Ylianttila.

Kokoonpano 
 Janne Hast – kosketinsoittimet, trumpetti
 Tomi Krutsin – lyömäsoittimet
 Tommi Liimatta – laulu
 Aki Lääkkölä – kitara, lap steel
 Aake Otsala – bassokitara

Tuotanto 
 Juuso Nordlund – äänitys (Studio JJ)
 Marko Ylianttila ja Aake Otsala – äänitys (Studio Kuu) ja miksaus (Suneffects-tuotanto)
 Pauli Saastamoinen – masterointi (Finnvox)

 Tommi Liimatta – vesiväri
 Aki Lääkölä – nuottipiirros
 Japa Mattila, Tomi Krutsin ja Tommi Liimatta – kansitaitto

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Mahlanjuoksuttaja yhtyeen kotisivulla
 Levyn saate
 Levyn arvosteluita

Absoluuttisen Nollapisteen albumit
Vuoden 2005 albumit
Pedro López

Pedro Alonso López (s. 8. lokakuuta 1948 Santa Isabel, Kolumbia) surmasi ennen kiinni jäämistään yli 300 tyttöä useissa Etelä-Amerikan maissa, kuitenkin lähinnä Perussa, Ecuadorissa ja Kolumbiassa 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Siksi Lópezia kutsutaan Andien hirviöksi.

Hänen vanhempansa hylkäsivät hänet kun hän oli pieni. Häntä käytti myös nuorena hyväksi eräs lasten hyväksikäyttäjä. 19-vuotiaana hän joutui varkaudesta vankilaan. Siellä neljä sellitoveria pahoinpiteli hänet. Kostoksi Pedro tappoi heistä kolme. Vapauduttuaan hän matkusti Perusta Kolumbiaan. Siihen mennessä hän oli surmannut jo yli 150 tyttöä. Hän yleensä otti kadulta prostituoidun, kuristi tämän ja heitti ruumiin jokeen.

López pidätettiin vuonna 1980 murhasta epäiltynä. Kuulusteluissa hän kuitenkin kertoi yli 300 naisen murhasarjasta ja johdatti poliisit ruumiiden jättöpaikoille. Lopez tuomittiin eliniäksi vankilaan, mutta vapautettiin, ja Ecuadorin valtion karkotti hänet vuoden 1998 lopussa Kolumbiaan. 

Elinkautisvangit
Kolumbialaiset sarjamurhaajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Leonora Carrington

Leonora Carrington (6. huhtikuuta 1917 Clayton Green, Lancashire, Englanti – 25. toukokuuta 2011 México, Meksiko) oli brittiläinen kuvataiteilija ja kirjailija.

Carrington syntyi Lancashiressä, Englannissa, perheensä toiseksi lapseksi ja ainoaksi tyttäreksi. Hänen äitinsä oli irlantilainen. Hän tutustui surrealismiin jo lapsena, ja tälle taiteenalalle hän suuntautui myös ammattiurallaan. Hänellä ja Max Ernstillä oli 1930-luvun lopulla rakkaussuhde. Hän asui pitkään Meksikossa, jonka kansalaisuus hänelle myönnettiin vuonna 1942. Hän muutti vuonna 1985 Yhdysvaltoihin.

Carrington meni Meksikossa naimisiin Emericko Weiszin kanssa ja sai kaksi lasta. Häntä pidetään yhtenä keskeisimmistä surrealismin edustajista, ja hänen muutamia teoksiaan ovat Self-Portrait (1936), The Inn of Down Horse (1936–1937), Green Tea (1942), Down Below (1944) ja Big Badger Meets the Domino Boys (1986). Samanaikaisesti Carringtonin onnistui luoda menestyksekäs ura kirjailijana; tuotantoon kuuluu mm. romaani The Hearing Trumpet, joka kirjoitettiin alun perin jo 1960-luvulla.

Carrington kärsi toisen maailmansodan alussa Madridissa voimakkaan henkisen luhistumisen, joka aiheutti hänen joutumisensa sairaalahoitoon. Hän oli katolinen, ja häntä väitettiin viimeiseksi elossa olevaksi surrealistiksi, vaikka samanlainen väite oli tehty hänen lisäkseen mm. Enrico Donatista (s. 1909). Carrington jatkoi taiteellista uraansa vanhuutensa päiville saakka.

Lähteet 

Englantilaiset taidemaalarit
Brittiläiset kirjailijat
Meksikolaiset taidemaalarit
Meksikolaiset kirjailijat
Surrealistit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2011 kuolleet
Ellis Clarke

Sir Ellis Emmanuel Innocent Clarke TC GCMG (28. joulukuuta 1917 – 30. joulukuuta 2010) oli poliitikko, joka toimi vuosina 1973–1976 Trinidad ja Tobagon viimeisenä kenraalikuvernöörinä ja vuosina 1976–1987 maan ensimmäisenä presidenttinä.

Clarke syntyi Trinidad ja Tobagolla ja opiskeli Saint Mary's Collegessa Port-of-Spainissa. Myöhemmin hän lähti Englantiin ja valmistui Lontoon yliopistosta lakimieheksi. Hän pääsi Gray's Inniin, mutta palasi työskentelemään Port-of-Spainiin vuonna 1941.

Clarke oli vuonna 1962 käyttöön otetun Trinidad ja Tobagon perustuslain pääarkkitehteja. Maan saavutettua itsenäisyyden hän toimi sen suurlähettiläänä Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Meksikoon. Lisäksi hän edusti maataan YK:lle. Trinidad ja Tobagosta tuli tasavalta vuonna 1976, ja Clarke toimi sen presidenttinä, kunnes Michael J. Williams seurasi häntä vuonna 1986.

Clarke oli vuosikymmenten ajan naimisissa Lady Ermyntrude Clarken kanssa, mutta tämä kuoli vuonna 2002. Pari sai kolme yhteistä lasta.

Lähteet 

Trinidad ja Tobagon presidentit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Lewis Spratlan

Lewis Spratlan (s. 5. syyskuuta 1940, Miami) on yhdysvaltalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Mel Powellin johdolla.

Spratlan opetti Amherst Collegessa vuosina 1970–2006; hän on nykyisin sen musiikin emeritusprofessori. Hän myös johti Amherst Collegen orkesteria vuosien ajan. 

Spratlanin tunnetuin teos on ooppera Life Is A Dream. Se on sävelletty jo vuonna 1978, mutta kantaesitys nähtiin vasta vuonna 2000, jolloin säveltäjälle myös myönnettiin musiikin Pulitzer-palkinto. 

Yhdysvaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Musiikin Pulitzer-palkinnon saaneet
Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla

Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla (Friday the 13th: Jason Takes Manhattan) on Perjantai 13. -elokuvasarjan kahdeksas osa.

Juoni

Elokuva alkaa, kun Jason Voorhees saa sähköiskun veden alla ja herättää hänet henkiin. Jason tunkeutuu laivaan, joka on täynnä yliopiston oppilaita ja alkaa surmaa heitä kylmäverisesti. Kuitenkin osa oppilaista ja opettaja pääsee pakoon pelastusveneellä New Yorkiin. Jason kuitenkin seuraa heitä ja tappaa heistä melkein kaikki. Kaksi nuorta kuitenkin onnistuu sähköttämään Jasonin. He luulevat häntä kuolleeksi, mutta Jason jää henkiin ja alkaa vainota heitä uudelleen. Kaksikko pakenee viemäriin, mutta Jason kuitenkin yhyttää heidät sieltä. Nuoret yrittävät palata maan pinnalle, mutta viemärikansi on lukittu ja Jason tarttuu toista jalasta. Nestemäiset myrkkyjätteet kuitenkin vyöryvät viemariä pitkin ja Jasonille tulee mieleen kiusalliset lapsuusmuistot, kun hän hukkui. Nuoret suojautuvat jätteiltä, mutta Jason hukkuu. Mutta kun jätenesteet laskevat pohjalle, niin paljastuu Jason nuorena ja pinnalla kelluu Jasonin maski.

Roolit 

Vuoden 1989 yhdysvaltalaiset elokuvat
Perjantai 13. -elokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
James Wan

James Wan (s. 26. helmikuuta 1977 Kuching, Sarawak, Malesia) on australialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja.

Wan syntyi Kuchingissa, Malesiassa, ja hänellä on kiinalaista sukutaustaa. Hän kasvoi nuoresta iästä lähtien Perthissä ja menetti isänsä ollessaan 14-vuotias.

Wan valmistui Royal Melbourne Institute of Technologysta ja on yhteistyökumppaninsa Leigh Whannellin ystävä jo opiskeluajoilta.

Elokuvia

Ohjaajana 
 Saw (2004) 
 Dead Silence (2007)
 Death Sentence (2007)
 Riivattu (Insidious, 2011)
 Kirottu (The Conjuring, 2013)
 Insidious: Chapter 2 (2013)
 Fast & Furious 7 (Furious 7, 2015)
 Kirottu 2 (The Conjuring 2, 2016)
 Aquaman (2018)
 Aquaman and the Lost Kingdom (2023)

Tuottajana 
 Saw II (2005)
 Saw III (2006)
 Saw IV (2007)
 Saw V (2008)
 Saw VI (2009)
 Saw 3D (2010)
 Annabelle (2014)
 Demonic (2015)
 Insidious: Chapter 3 (2015)
 Lights Out (2016)
 Annabelle: Creation (2017)
 Jigsaw (2017)
 Insidious: Chapter 4 (2018)
 Nunna (The Nun, 2018)

Käsikirjoittajana 
 Saw (2004)
 Saw III (2006)
 Dead Silence (2007)

Aiheesta muualla 

Australialaiset elokuvaohjaajat
Australialaiset elokuvatuottajat
Australialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Lyngby BK

Lyngby BK on Tanskan Superliigassa pelaava jalkapallojoukkue. Vuonna 2002 superliigassa pelannut Lyngby FC haki konkurssia, ja putosi alempiin divisiooniin. Myöhemmin seura muutti nimensä Lyngby BK:ksi.

Joukkue

Nykyinen kokoonpano 
Päivitetty 1. helmikuuta 2021

Saavutukset 

Tanskan Superliiga

 Voitto 1983, 1992
 3. tila 1984, 1988, 1989

Tanskan cup

 Voitto 1984, 1985, 1990

Tanskan 1. divisioona

 Voitto 2007
 3. tila 2006

 23 kautta Tanskan ylimmällä sarjatasolla
 7 kautta Tanskan toiseksi ylimmällä sarjatasolla
 17 kautta Tanskan kolmanneksi ylimmällä sarjatasolla

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 Virallinen fanisivusto 

Tanskalaiset jalkapalloseurat
Lyngby-Taarbækin kunta
Navteq

Navteq Corporation oli itsenäinen yhdysvaltalainen paikkatietojärjestelmiä tuottava yritys. Se on yksi maailman johtavia digitaalisten karttojen toimittajista. Navteq integroitiin vuonna 2011 osaksi Nokia Oyj:tä.  Nokia myi HERE-yksikkönsä elokuussa 2015 saksalaisten autonvalmistajien yhteisyritykselle 2,8 miljardilla eurolla.

Vuonna 1985 perustetulla yrityksellä on noin 2 000 työntekijää 144 toimistossa yli 60 maassa. Joulukuussa 2006 päättyneellä tilikaudella Navteqin liikevaihto oli 582 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja liikevoitto verojen ja rahoituserien jälkeen 109 miljoonaa dollaria. Yrityksen taseen loppusumma vuoden 2006 lopussa oli 795 miljoonaa dollaria.
Navteq on yksi nopeimmin kasvavista tietotekniikka-alan yrityksistä maailmassa, vuonna 2010 tammi-syyskuun liikevaihto oli jo 693 miljoonaa euroa, ja liikevoittoprosentti oli parantunut jo 29,4 prosenttiin heinä-syyskuussa 2010.
Navteqin pääkonttori sijaitsee Chicagossa.  

Navteqin toimitusjohtajana toimi vuoden 2011 loppuun asti yhdysvaltalainen Larry Kaplan.

Yritys tuottaa karttatietoa esimerkiksi Bing Maps, Nokia Kartat, Yahoo Maps, LocalLive ja MapQuest -karttapalveluihin. Nokia ilmoitti 1. lokakuuta 2007 ostavansa New Yorkin pörssissä listatun Navteqin 5,7 miljardilla eurolla. Vuonna 2008 tapahtunut yrityskauppa oli Suomen taloushistorian suurin.

Navteq Suomessa 
Navteqin Suomen toimisto on avattu vuonna 2005. Nykyisin Helsingin Pasilassa sijaitsevassa toimistossa työskentelee seitsemän ihmistä, pääosin Suomen karttoja päivittämässä. Suomessa yhtiöllä on virallisesti yksi kuvausauto, joka tallentaa GPS-tietojen lisäksi tien korkeustietoja ja kuvaa kuudella kameralla ympäristöä. Kuvausmateriaalia ei kuitenkaan julkaista, vaan sitä käytetään vain sisäisessä käytössä esimerkiksi liikennemerkkien tarkistamiseksi.

Microsoft ja Navteq aloittivat yhteistyössä Googlen Street View -palvelun kaltaisen sisällön tuottamisen Suomessa pääkaupunkiseudulla toukokuussa 2012.

Suomessa Navteq käyttää karttoihinsa Maanmittauslaitoksen aineistoa, jota se muokkaa omiin tarpeisiinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Navteqin verkkosivut 

Yhdysvaltalaiset yritykset
Darren Lynn Bousman

Darren Lynn Bousman (s. 11. tammikuuta 1979 Overland Park, Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän valmistui Full Sail Real World Educationin elokuvakoulusta.

Bousman on syntyjään Kansasista. Australialaiset James Wan ja Leigh Whannell ottivat Bousmaniin yhteyttä Saw-elokuvan saatua ensi-iltansa vuonna 2004. Bousman päätyi ohjaamaan Sawille kolme jatko-osaa. Bousman käsikirjoitti Saw II:n (2005) yhdessä Leigh Whannellin kanssa.

Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Wendy Wu

Wendy Wu (Wendy Wu: Homecoming Warrior) on yhdysvaltalainen nuortenelokuva vuodelta 2006. Se tuotettiin tilaustyönä lapsille suunnatulle televisiokanava Disney Channelille. 

Elokuvan pääosassa on Brenda Song, joka on lisäksi näytellyt monissa Disney Channelin tuotannoissa. Wendy Wussa hänen hahmonsa on hieman hienosteleva, parin kaverinsa kanssa viihtyvä Wendy. Tuntuu, että hänen kaikki asiansa olisivat hyvin, mutta elämään astuukin yllättäen hämäräperäinen Shen (Shin Koyamada), joka sotkee Wendyn elämän. Wendy saakin tietää olevansa soturi, ja sen jälkeen Wendyn elämä menee uudelle raiteelle.

Tarina 

Wendyn veli Peter Wu (Justin Choin) alkaakin pian pitää Sheniä ihan kivana kaverina, mutta Wendy haluaa hänet pois elämästään.
Wendyn viisas isoäiti tietää Shenin salaisuudesta ja haluaisi Wendystä soturin, koska hänenkin oma äitinsäkin oli aikoinaan tuo sama soturi. Pian Wendy saa tietää Yan Losta, pahiksesta, jota vastaan hänen pitäisi taistella. Wendy alkaa treenata kovaa. Shenistä ja hänestä on alkanut tulla yhä läheisempiä. Niinpä Wendy järkyttyy, kun saa kuulla, että kohtalo on määrännyt Shenin kuolevan taistelussa.

Taisteluiltana, jona Wendy ei aiokaan taistella, vaan meneekin koulun juhliin, koska siellä hänet kruunattaisin tanssiaisten kuningattareksi. Wendyn isoäiti kuitenkin avaa hänen silmänsä ja pyytää häntä taistelemaan pahuutta vastaan, ja sen jälkeen taistelu alkaa. Taistelusta tulee kova, ja Wendy huomaa, että Yan Lo on ottanut hänen vihamiehensä hahmon. Hyvä kuitenkin voittaa pahan Yan Lon, joka kuolee. Shen saa jäädä Wendyn luo, ja kaikki päättyy lopulta onnellisesti.

Disney Channelin elokuvat
Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset nuortenelokuvat
Kungfuelokuvat
Ilolanjoki

Ilolanjoki () on Itä-Uudellamaalla sijaitseva pieni joki, joka on Ilolanjoen vesistöalueen laskujoki. Sen katsotaan saavan alkunsa Myrskylässä sijaitsevasta Järvelänjärvestä. Joki kulkee Askolan ja Porvoon alueella ja laskee Suomenlahteen Porvoossa Pienen Pernajanlahden pohjukkaan. Joen valuma-aluetta on myös Pukkilassa ja Loviisassa. Joen pituus Järvelänjärvestä Pieneen Pernajanlahteen on 37 kilometriä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 309 neliökilometriä. 

Ilolanjoessa ja sen sivupuroissa on ollut useita pieniä myllyjä, Postimäenkoskessa jo keskiajalta lähtien. Postimäenkoskessa on ollut myös saha, joka toimi 1960-luvulle. Joen koskia on perattu 1700-luvulta alkaen, viimeksi vuoden 1952 suuren tulvan johdosta vuonna 1955. Joessa on ollut myös pieni meritaimenkanta.

Katso myös
Ilolanjoen vesistö

Lähteet
   

Suomen joet
Myrskylän joet
Askolan joet
Porvoon joet
Uinti kesäolympialaisissa 1956

Vuoden 1956 kesäolympialaisissa, Australian Melbournessa,  uitiin yhteensä 13 uintimatkaa. Miehet kilpailivat seitsemässä ja naiset kuudessa lajissa. Uutena uintimuotona ohjelmassa oli rintauinnista omaksi lajikseen erotettu perhosuinti.

Mitalistit

Miehet

Naiset

Mitalitaulukko

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kesäolympialaiset 1956
1956
Olympialaiset 1956
Edmund Barton

Sir Edmund Barton, GCMG, QC, (18. tammikuuta 1849 – 7. tammikuuta 1920) oli australialainen poliitikko ja tuomari. Hän oli myös Australian korkeimman oikeuden ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1903–1920.

Barton toimi Australian ensimmäisenä pääministerinä 1901–1903, minkä myötä hänestä tuli kansallissankari. Hänen merkittävin saavutuksensa oli Australian itsenäistymisliikkeen johtaminen 1890-luvulla. Hänet valittiinkin maan ensimmäiseksi pääministeriksi, mutta hän jätti tehtävän siirtyäkseen Australian korkeimman oikeuden tuomariksi.

Varhaisvuodet
Barton syntyi Sydneyn esikaupungissa Glebessä. Hän oli pörssivälittäjä William Bartonin ja Mary Louise Bartonin yhdeksäs lapsi. Hän opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Hänestä tuli asianajaja vuonna 1871. Hän pelasi myös krikettiä ja eräällä pelimatkalla Newcastleen vuonna 1870 hän tapasi tulevan vaimonsa Jane Mason Rossin. He avioituivat vuonna 1877.

Vuonna 1879 Barton oli erotuomari Australian ja Englannin välisessä krikettiottelussa. Kiistanalaisen tuomion jälkeen katsojat ryntäsivät kentälle ja syntyi kansainvälisen kriketin ensimmäinen mellakka. Barton auttoi rauhoittamaan tilanteen ja sai runsaasti huomiota.

Aluepolitiikka
Vuonna 1876 Barton oli Sydneyn yliopiston vaalipiirissä ehdolla Uuden Etelä-Walesin parlamentin alahuoneeseen, mutta häntä ei kuitenkaan valittu kuin vasta kolmannella kerralla vuonna 1879. Vaalipiiri kuitenkin lakkautettiin jo heti seuraavana vuonna ja Bartonista tuli Wellingtonin vaalipiirin edustaja vuosiksi 1880–1882. Itä-Sydneyn vaalipiirin edustajana hän toimi vuosina 1882–1887. Tässä vaiheessa Barton ei pitänyt tarpeellisena korostaa vapaakauppamyönteisyyttään. Vuonna 1882 hänestä tuli parlamentin puhemies ja vuonna 1887 hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen. Tammikuussa 1889 hänestä tuli George Dibbsin hallituksen oikeuskansleri.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Australian pääministerit
Australian ulkoministerit
Vuonna 1849 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Sylvia Ruuska

Sylvia Eliina Ruuska (4. heinäkuuta 1942 – 7. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen uinnin olympiamitalisti. 

Ruuska voitti Melbournen olympialaisissa 1956, vain 14-vuotiaana, kaksi mitalia. Hän ui 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä hopealle ja henkilökohtaisessa 400 metrin vapaauintikilpailussa pronssille. Rooman olympialaisissa 1960 hän ui alkuerissä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Toisella kokoonpanolla loppukilpailussa uinut Yhdysvaltain joukkue voitti kultaa. Urallaan Ruuska ui sekauinnissa useita maailmanennätyksiä. 27. kesäkuuta 1958 hän ui 400 metrin sekauinnissa ajan 5.46,6, joka oli matkan ensimmäinen virallinen maailmanennätys.

Sylvia Ruuskan isä Weikko Ruuska oli suomalaissyntyinen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Time-lehden artikkeli Sylvia Ruuskasta vuodelta 1959 
 

Yhdysvaltalaiset uimarit
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Amerikansuomalaiset henkilöt
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2019 kuolleet
Vilho Askola

Vilho Askola (9. marraskuuta 1906 Pietari – 27. huhtikuuta 1994) oli nurmijärveläinen taidegraafikko. Hänet muistetaan muun muassa suomalaista maisemaa kuvaavista puupiirroksistaan. Askolan kotikieli oli suomi, ja suurimman osan elämästään hän asuikin Suomessa. 

Ollessaan 20-vuotias Askola aloitti opiskelunsa Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä, opiskeli siellä 1927–1929, ja sen jälkeen hän jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1929–1931.

Hänen ensimmäinen kansainvälinen näyttelynsä oli Moskovassa vuoden 1934 puolivälissä. Nurmijärvelle Askola lähti vuonna 1941, jossa asui myös hänen aviopuolisonsa Pirkko. Heillä oli yksi tytär. Vilho Askola on myös kirjoittanut kirjoja.

Vuonna 2006 tuli kuluneeksi sata vuotta Vilho Askolan syntymästä, ja Nurmijärven museo julkaisi juhlavuodesta internetsivut.

Lähteet
Kuvataiteilijamatrikkeli

Kirjallisuutta 

Jäntti, Y.A. & Vehmas, E.J. Suomen taiteen vuosikirja, 1946
Sormunen, Irja. Nurmijärven pitäjän historia 1900–1970, III osa, 1974
Askola, Vilho & Hervo, Erkki & Pietilä, Tuulikki. Puupiirros, 1982
Askola, Vilho & Oja, Onni. Puupiirtäjän taiteen taipaleelta, 1985

Aiheesta muualla
Vilho Askola Valtion taidemuseon kokoelmissa 
Vilho Askolan juhlavuoden sivut 

Suomalaiset taidegraafikot
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Aryeh Eldad

Aryeh Eldad (‎, s. 1. toukokuuta 1950) on israelilainen plastiikkakirurgi ja poliitikko. Hän edustaa knessetissä Kansallista uskontopuoluetta.

Eldad on väitellyt lääketieteen tohtoriksi Tel Avivin yliopistosta. Hän oli Israelin puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1997–2000.

Lähteet
Henkilötiedot knessetin virallisella sivulla

Knessetin jäsenet
Plastiikkakirurgit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Akvaariorakkaus

Akvaariorakkaus on vuonna 1993 valmistunut Claes Olssonin ohjaama suomalainen elokuva. Se perustuu Anna-Leena Härkösen romaaniin Akvaariorakkautta.

Juoni
Elokuva kertoo tarjoilijasta Saarasta, joka on seksuaalisuudestaan tietoinen ja sillä miehiä härnäävä. Saara tapaa toimittajan nimeltään Joni, jonka luokse hän muuttaa asumaan.

Näyttelijät
Tiina Lymi
Nicke Lignell
Minna Pirilä
Satu Silvo
Sanna Saarijärvi
Antti Virmavirta
Maria Sid

Palkinnot ja tunnustukset
Elokuva on saanut seuraavat Jussit:
naispääosa: Tiina Lymi
musiikki: Yari
lavastus: Minna Santakari

Lähteet

Aiheesta muualla
 Akvaariorakkaus. Yle Areena.

Vuoden 1993 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Claes Olssonin ohjaamat elokuvat
Seven Seals


Seven Seals on Primal Fearin kuude studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2005.

Kappaleet

Rajoitettu digipak 

Seven Seals (video)

Kokoonpano 
 Ralf Scheepers – laulu
 Stefan Leibing – kitara
 Tom Naumann – kitara
 Mat Sinner – basso, taustalaulu
 Randy Black – rummut

Arvostelut 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Primal Fearin albumit
Vuoden 2005 albumit
Hullu juttu

Hullu juttu on vuodesta 2007 esitetty suomalainen asiaohjelma. Ohjelma on Tarinatalon tuottama ja Yle TV2 -kanavan esittämä. Sarjassa käsitellään viikoittain vaihtelevia ajankohtaisia aiheita, usein tutkivan journalismin keinoin. Ohjelmaa juontaa ja tuottaa Esko Naskali sekä toimittaa Marjut Tervola ja Ina Mikkola.

Syksyllä 2013 ohjelma uudistui siten, että sen keskiössä on viikoittain "Hullun jutun matsi", kahden eri näkökulman tarkastelu erilaisissa nuorten aikuisten elämän valintatilanteissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hullun jutun viralliset sivut 
 Hullu juttu Yle Areenassa 

Suomalaiset dokumenttiohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat