joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Daniel Oberkofler

Daniel Oberkofler (s. 16. heinäkuuta 1988 Graz, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Erste Bank Eishockey Ligan EHC Linzissä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Oberkofler on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.

Ura

Seuraura
Oberkofler on EC Graz 99ersin kasvatti. Hän debytoi Erste Bank Eishockey Ligassa vain 17-vuotiaana kaudella 2005–2006, jolloin Oberkofler pelasi siellä 30 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla sarjatasoa alempana Nationalligan Kapfenberger SV:ssä. Kesken kauden 2006–2007 Oberkofler siirtyi Grazista seitsemän pelaamansa ottelun jälkeen EHC Linziin.

Kaudella 2010–2011 Oberkofler teki EBEL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+23=37, joilla hän oli Linzin kolmanneksi paras pistemies. Kauden 2011–2012 päätteeksi Oberkofler voitti Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän on nousi Linzin varakapteeniksi.

Maajoukkueura
Oberkofler edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2013. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014 voittaen molemmista turnauksista hopeaa. Oberkofler toimi jälkimmäisessä turnauksessa joukkueensa varakapteenina. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen karsinnoissa, joissa Oberkofler oli Itävallan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+2=5. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 7. helmikuuta 2008 Puolan Sanokissa Italiaa vastaan. Yhteensä Oberkofler on pelannut 76 A-maaottelua tehopistein 6+20=26.

Oberkofler pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008 voittaen molemmista turnauksista lohkohopeaa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi viidellä osumallaan Itävallan sisäisen maalipörssin voiton Michael Rafflin kanssa. Oberkofler pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän oli Itävallan paras maalintekijä neljällä osumallaan.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Itävaltalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksei Ovtšinin

Aleksei Nikolajevitš Ovtšinin (), (s. 28. syyskuuta 1971 Rybinsk, Venäjän SFNT) on venäläinen kosmonautti. Ovtšinin valittiin kosmonauttiohjelmaan vuonna 2006 ja hän suoritti ensilentonsa maaliskuussa 2016 lennolla Sojuz TMA-20M. Ovtšinin oli lennon Sojuz TMA-16M varamiehistön jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ovtšinin, Aleksei
Ovtšinin, Aleksei
Ovtšinin, Aleksei
Arktisia kertomuksia

Arktisia kertomuksia ISBN 978-952-93-6087-1 on suomalaisten arktisten alueiden retkeilijöiden ja tutkijoiden kirjoittama kirja. Kirjan on julkaisut Suomen Arktinen Klubi ry marraskuussa 2015. 

Suomen arktinen klubi on jo yli kolmenkymmenen vuoden ajan kerännyt yhteen suomalaisia arktisten alueiden kulkijoita ja tutkijoita. Ensimmäinen Grönlannin jäätikölle suuntautunut matka tehtiin jo viisikymmentä vuotta sitten ja se on myös tämän kirjan ensimmäinen tarina. Viisikymmentä vuotta myöhemmin kaksi suomalaista arktista retkeilijää olivat jälleen kulkemassa Grönlannin jäätiköllä samaisella reitillä ja tämän matkan kuvaus on tämän kirjan viimeinen tarina. Näiden matkojen väliin mahtuu mittava määrä tutkimusta ja kuljettuja kilometrejä kylmillä ja jäisillä seuduilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Klubin kotisivu

Arktis
MAP-kirkko (Turku)

MAP-kirkko on Turun Mäntymäessä sijaitseva Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon eli mormonien toimintakeskus. Se sijaitsee Betaniankadun päätteenä olevalla Mäntymäenaukion kumpareella. Vuonna 1966 käyttöön otetun ja 1967 vihityn rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Mirja ja Heikki Castrén.

MAP-kirkko rakennettiin talkoovoimin lukuun ottamatta LVIS-teknisiä erikoistöitä. Rakennuksen kokonaistilavuus on noin 9 000 kuutiometriä ja lattiapinta-ala noin 630 neliömetriä.

Kirkkorakennus on ulkoa ja juhlasalin sisäseinien osalta verhoiltu Kupittaan Saven ruskealla preeriatiilellä. Istuinpenkit ovat tammea. Juhlasali suunniteltiin monikäyttöiseksi niin, että siinä voidaan myös pelata pallopelejä.

Rakennuksessa oli alun perin lisäksi yhdeksän luokkahuonetta, kolme toimistoa, kirjasto ja väestönsuoja.

Lähteet
Sijainti
Turun kirkkorakennukset
Mormonismi
Ebba Jacobson-Lilius

Ebba Alma Naemi Jacobson-Lilius (o.s. Jacobson; 7. maaliskuuta 1888 Ii – 22. maaliskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen puhetekniikan ja lausunnan opettaja, Yleisradion varhaisimpia radiokuuluttajia ja Pohjoismaiden ensimmäinen naisradiokuuluttaja. Lilius työskenteli Yleisradiossa vuosina 1929–1948. 

Jacobson-Lilius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1908. Hän opiskeli lausuntaa Tukholmassa ja Helsingissä. Hän oli myös voimistelunopettaja. Lilius opetti lausuntaa ja puhetekniikkaa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1927.    

Jacobson-Lilius oli myös vuonna 1947 perustetun Suomen Puheopiston perustajajäseniä. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa laulaja ja muusikko Teijo Joutsela. Jacobson-Lilius opetti myös kuoronjohtajia. Suomen Kuoroliitto järjesti vuonna 1928 ensimmäisen kuoronjohtajakurssin, jonka yhtenä opettajana Jacobson-Lilius oli.

Jacobson-Lilius oli naimisissa Aleko Liliuksen kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Tyttären Birgit Liliuksen puoliso oli vuodesta 1940 lähtien Ville Zilliacus.


Lähteet

Kirjallisuus
 Ilmonen, Kari: Yleisradion historia. 3. osa, 1926–1996: Tekniikka, kaiken perusta. Yle, 1996, ISBN 951-43-0715-1.
 Kuka kukin on (Aikalaiskirja): 1954, s. 479.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Aleko Lilius seikkaili sukunsa mustaksi lampaaksi. Yle Elävä arkisto.
 Aleko Lilius – mannen med äventyr i portföljen. Yle Arkivet.

Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Ylen henkilöstö
Suomalaiset radiokuuluttajat
Mario Altmann

Mario Altmann (s. 4. marraskuuta 1986 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Erste Bank Eishockey Ligan EHC Linzissä. Isokokoinen Altmann on pelityyliltään puolustava puolustaja.

Ura

Seuraura
Altmann on Wiener EV:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalligassa kaudella 2003–2004. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Erste Bank Eishockey Ligaan Vienna Capitalsiin, jossa 17-vuotiaan Altmannin tulokaskausi toi 42 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden.

Viiden Capitalsissa vietetyn vuoden jälkeen Altmann siirtyi kaudeksi 2009–2010 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Örebro HK:n riveihin. Yhdeksän siellä pelaamansa ottelun jälkeen seura lainasi hänet loppukaudeksi sarjatasoa alemmas I-divisioonan Karlskrona HK:hon. Kaudeksi 2010–2011 Altmann palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Villacher SV:n paitaan. Helmikuussa 2011 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella Altmann pelasi EBEL:n ylivoimaisesti pisteiden valossa parhaan kautensa ja hän voitti tehoilla 14+31=45 koko liigan puolustajien piste- ja maalipörssin. Kaudella 2014–2015 Altmann toimi Villachin varakapteenina.

Kaudeksi 2015–2016 Altmann siirtyi EHC Linziin.

Maajoukkueura
Altmann edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2011, 2013 ja 2015. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014 voittaen molemmista turnauksista hopeaa. Altmann pelasi myös Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 7. helmikuuta 2008 Puolan Sanokissa Italiaa vastaan. Altmannin ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi IA-divisioonan MM-kilpailuissa 18. huhtikuuta 2012 Slovenian Ljubljanassa Japania vastaan. Yhteensä hän on pelannut 95 A-maaottelua tehopistein 5+7=12.

Altmann pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005 voittaen A-lohkon pronssia sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2004.

Muuta
Altmannin pikkusisko Denise on Itävallan naisten maajoukkuehyökkääjä ja hän pelaa Ruotsissa Riksserienin Linköpings HC:ssä.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Itävaltalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Nina Laurio

Nina Laurio (o.s. Koljonen, s. 10. elokuuta 1968 Tampere) on suomalainen elokuvatuottaja. Vuosina 2012–2019 Laurio työskenteli Solar Filmsillä. Nykyisin hän toimii tuottajana Dionysos Filmsillä.

Laurio on valmistunut Taideteollisen korkeakoulun taidekasvatuksen laitokselta taiteen maisteriksi 1995. Hän on suorittanut kansainvälisen EAVE-tuottajatutkinnon 2006.

Vuosina 2009–2012 Laurio toimi Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry:n toiminnanjohtajana. Hänellä on ollut useita elokuva-alan luottamustehtäviä.

Valikoitu filmografia 
(osassa nimellä  Nina Koljonen)
 Umur (tuotantopäällikkö, taloushallinto, 2002)
 Espoon viimeinen neitsyt (tuottaja, 2003)
 Mosku – lajinsa viimeinen (apulaistuottaja, 2003)
 Torjutut muistot (tuottaja, 2005)
 Lupaus (apulaistuottaja ja markkinointituottaja, 2005)
 Sooloilua (tuottaja, 2007)
 Hevisaurus-elokuva (tuottaja, 2015)
 Äkkilähtö (tuottaja ja toinen käsikirjoittaja, 2016)
 Fingerpori (tuottaja, 2019)
 70 on vain numero (tuottaja, 2021)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Nina Koljonen Elonetissä
 

 
Suomalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Tuija Pehkonen

Tuija Pehkonen (s. 4. elokuuta 1985 Iisalmi) on suomalainen radiotoimittaja, bloggaaja ja juontaja. 

Tuija Pehkonen on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineenaan puheviestintä. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa.

Tuija Pehkonen tuli tunnetuksi NRJ:n pitkäaikaisena radiojuontajana. Hän lopetti työt NRJ:llä syksyllä 2015 kuuden vuoden jälkeen ja aloitti radio-ohjelman Yle Puheella keväällä 2016. Myöhemmin hänet nähtiin kilpailijana MTV3:n ohjelmassa Huippujengi ja juonsi myös Suomen ihanimmat häät-ohjelman keväällä 2016. Hän esiintyi syksyllä 2017 esitetyssä ohjelmassa Rankat duunit yhdessä Viivi Pumpasen kanssa. 

Pehkonen juontaa MTV3-kanavalla esitettävää Siipan saappaissa -ohjelmaa.

Pehkonen on voittanut Vuoden radiotulokas -palkinnon vuonna 2011, Vuoden radiojuontaja- ja Positiivisin helsinkiläinen -palkinnot vuonna 2012.

Huhtikuussa 2021 Suplassa julkaistiin Pehkosen ja Anni Hautalan juontama Hautala & Pehkonen -podcast.

Yksityiselämä 
Pehkonen kihlautui lumilautailija Eero Ettalan kanssa elokuussa 2019. He avioituivat loppuvuodesta 2019. Parin esikoispoika syntyi syyskuussa 2020. Pehkonen on osallistunut lapsuudessaan kahdesti Ylä-Savon Tenavatähti-laulukilpailuun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ali show: Tuija Pehkonen

Suomalaiset juontajat
Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset bloginpitäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Erna Aaltonen

Erna Kaarina Aaltonen (s. 29. huhtikuuta 1951 Loimaa) on suomalainen keramiikkataiteilija, joka työskentelee Fiskarsissa.

Opiskelu 
Aaltonen valmistui keraamikoksi Kuopion Muotoiluakatemiasta vuonna 1987. Vuonna 1986 hän oli harjoittelijana Arabian tehtaiden värilaboratoriossa.

Toiminta taiteilijana 
Koulun jälkeen Arabian laboratorioita hoitanut insinööri Hilkka Hiltunen kutsui Aaltosen työskentelemään uuteen tuotekehityslaboratorioon. Siellä hän teki lasituksia muun muassa japanilaiselle taiteilijalle Jun Kanekolle. Hän toimi jäsenenä siinä kolmen keraamikon ryhmässä, joka käynnisti Arabian uuden Pro Arte -tuotannon työskennellen läheisessä yhteistyössä Arabian taiteilijoiden Inkeri Leivon, Heljä Liukko-Sundströmin, Heikki Orvolan ja Kati Tuominen-Niittylän kanssa. Vuosina 1988–1995 Erna Aaltonen ja Howard Smith valmistivat studio-keramiikkaa Tervakoskella Arteos-nimen alla. Ura uniikin keramiikkataiteen parissa alkoi vuonna 1995, kun hän muutti Fiskarsiin ja sai oman työpajan. Aaltosesta ja Smithistä tuli aviopari.

Aaltonen tunnetaan nauhatekniikalla käsirakennetuista pyöreistä ja plastisista ruukuista. Pelkistetyn muodon vastakohtana on rikas pinnan käsittely, joka syntyi aluksi käsin raaputtamalla. Vuonna 2001 Aaltonen kehitti oman engobe-tekniikan, jossa kerroksellinen saviliete yhdessä lasitteen kanssa muodostaa pintastruktuurin. Yksinkertaisen muodon ja epätasaisen pinnan ohella värillä on suuri rooli Aaltosen keramiikkataiteessa. Kuparioksideilla aikaansaadut erilaiset sinisen ja vihreän värit yhdessä muiden metallioksidien kanssa saavat niin valkoiset kuin mustatkin ruukut sädehtimään.

Aaltosella on ollut vuodesta 1997 tasaisesti sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Nykyisin hän on Helsinki Fat Clay -ryhmän jäsen, jonka kansainvälinen näyttelytoiminta käynnistyi vuonna 2010. Tuolloin se oli kutsuttuna Museo Internazionale delle Ceramicha -museoon (MIC) Italian Faenzassa.

Aaltonen kuuluu myös jäsenenä arvostettuun IAC:hen (International Academy of Ceramics, Geneva).

Palkinnot 
 2014  Valtion muotoilupalkinto
 2015  Premio Faenza 59, kunniamaininta ja kultamitali (International Ceramic Museum in Faenza, Italy)

Lähteet 
 CV Erna Aaltonen (arkistoitu versio)
 TD TaideDesign, 1/2012 artikkeli Teija Isohauta

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Erna Aaltonen – Puls Contemporary Ceramics, Bryssel, Belgia
Erna Aaltonen – Galerie de l’Ancienne Poste, Toucy, Ranska

Suomalaiset keramiikkataiteilijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Nelli Palomäki

Nelli Palomäki (o.s. Moisander) on suomalainen, kansainvälisesti tunnettu nuoren polven valokuvaaja. Palomäki tunnetaan erityisesti muotokuvistaan.

Henkilötiedot 
Nelli Palomäki (Moisander) on helsinkiläinen valokuvaaja. Palomäki on syntynyt vuonna 1981 Forssassa. 
Palomäki on naimisissa kuvataiteilija Juhana Moisanderin kanssa.

Opinnot 
Palomäki on opiskellut valokuvausta Turun Taideakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 2008. Palomäki on suorittanut maisterintutkinnon Aalto yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa sekä opiskellut Victor Fellowship-apurahan turvin London College of Communicationissa.

Taiteellinen työskentely 
Palomäki tunnetaan erityisesti suurikokoisista, usein mustavalkoisista muotokuvistaan. Palomäen kuvissa esiintyy usein lapsia ja nuoria. Kuvat käsittelevät ”kasvua, muistia ja sitä kuinka vaikeaa itsensä itsensä näkeminen on.” Yksi Palomäen keskeisiä teemoja on ”kuolevaisuus, josta valokuvat ovat kiistämätön todiste”.

Palomäen töitä on ollut esillä useissa näyttelyissä, muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa, Hasselblad Foundation-museossa Göteborgissa, Bruce Silverstein Galleryssa New Yorkissa, Daegun valokuva-biennalessa Etelä-Koreassa, Tanskan kansallisessa valokuvamuseossa Kööpenhaminassa, Galleria Vasli Souzassa Malmössä, Wapping Project Banksidessa ja Purdy Hicks Galleryssa Lontossa ja Aperture Galleryssa New Yorkissa. Palomäen kuvia julkaisseet myös lehdet: TIME, Bristish Journal of Photography, Independent Magazine, New Yorki Magazine, Zoom ja Exit. Palomäen kuvista on julkaistu myös useita kirjoja.

Palomäen töitä kuuluu muun muassa Moderna Museetin kokoelmiin Tukholmassa, Haagin valokuvataiteen museon kokoelmiin Alankomaissa, Hasselblad Foundationin kokoelmaan Göteborgissa sekä Suomen valokuvataiteen museon ja Helsingin kaupungin taidemuseon kokoelmaan.

Palkinnot ja kunnianosoitukset 
Keväällä 2010 Palomäki saavutti toisen sijan Sony World Photography Awardsin muotokuvien sarjassa. 2010 hän sai myös Hasselblad Foundationin myöntämän apurahan maisteriopintojen suorittamiseen London College of Communicationissa. Kesällä 2010 Palomäki oli ehdolla Discovery Awardsia varten Recontres d’Arlesissa Ranskassa.

Lähteet 

Suomalaiset valokuvaajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Raija-Sinikka Rantala

Raija-Sinikka Rantala (s. 1947) on suomalainen kirjailija ja teatteriohjaaja. Hän on ollut teatterinjohtaja Lahden ja Helsingin kaupunginteattereissa ja koulutuskeskuksen johtaja Teatterikorkeakoulussa, Kansainvälisen teatteri-Instituutin taiteellinen johtaja sekä hallituksen jäsen monissa teatterialan kansainvälisissä järjestöissä.

Rantala on toiminut ohjaajana useissa kaupunginteattereissa, Lilla teaternissa, Svenska Teaternissa, Koko-teatterissa,  ja lahtelaisessa Teatteri Vanhassa Jukossa

sekä ulkomailla mm Tabakov teatterissa ja Moskovan Taiteellisessa Teatterissa, Luxemburgin Théâtre des Capucins ja Théâtre du Centaure teattereissa, Puolassa, Perussa ja teatterialan kouluttajana Burkina Fasossa ja Norsunluurannikolla.

Kirjailijana Rantala on tehnyt kymmenittäin dramatisointeja ja julkaissut useita näytelmiä, Stanislavskin metodia esittelevän kirjan Näyttelijä – auteur (1988), työttömäksi jäävästä näyttelijästä perustuvan tosipohjaisen romaanin Optimisti (2005) sekä epäonnisesta teatteriprojektista kertovan teoksen Klovni (2009). Vuonna 2012 Rantalalta ilmestyi trillerimäinen rakkaustarina Miekkatanssi ja vuonna 2015 romaani Poliisin pojat, joka sijoittuu Rantalan lapsuusmaisemiin 1950-luvun Kotkaan.

Näytelmiä
Peltovalta (1971)
Aimo sankari (1998)
Supan Tomppa
Optimisti (2008)
Ravit eli tanssi henkesi edestä (2011)

Ohjauksia
 Reviisori, Helsingin Kaupunginteatteri 1992
	Niagaran ylitys, Helsingin Kaupunginteatteri 1992
	Pohjanmaan kautta, Helsingin Kaupunginteatteri 1993
	Huvipuisto, Helsingin Kaupunginteatteri 1993
 Iso Vaalee, Helsingin Kaupunginteatteri 1995
	West Side Story, Helsingin Kaupunginteatteri 1996
	Aimo Sankari, Kotkan kaupunginteatterin 1998
	Tyttö ja kuolema, Teatteri Jurkka 1999
	Hello, Dolly! Joensuun Kaupunginteatteri 1999
	Supan Tomppa, Kotkan kaupunginteatteri 2003
	Neekeri vai koirat, KokoTeatteri 2004
	Zorbas, Lahden kaupunginteatteri 2004
	Rakkauden lähde, Tampereen Työväen Teatteri 2006
	Kunnia – erotaan ystävinä? Lahden kaupunginteatteri 2006
 Höstsonaten, Svenska Teatern 2007
	Optimisti, Teatteri Vanha Juko 2008
	Suruttomat, Kotkan kaupunginteatteri 2010
	Ampuuhan ne hevosiakin, Teatteri Vanha Juko 2011

Kirjoja
Elämän viulut (novelleja, 1980)
Nimetön (romaani 1983)
Näyttelijä – auteur (tietokirja, 1988)
Optimisti (romaani, 2005)
Klovni (romaani, 2009)
Miekkatanssi (romaani, 2012)
Poliisin pojat (romaani, 2015)

Lähteet

Aiheesta muualla
Rantala kertoo Miekkatanssista MTV:n Huomenta Suomen haastattelussa

Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset teatteriohjaajat
Elisabeth Koch

Elisabeth Koch (9. heinäkuuta 1891 – 4. heinäkuuta 1982 Helsinki) oli suomenruotsalainen puutarha- ja pihasuunnittelija. 

Elisabeth Koch syntyi esikoisena ruotsinkieliseen perheeseen Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat Konstantin Koch, joka oli koulutukseltaan insinööri ja Aurora Lindgren.

Koch opiskeli puutarhuriksi naisille suunnatussa Högvallan hushålls- och trädgårdskolanissa Karjaalla ja puutarhasuunnittelua Jenny Elfvingin perustamassa Järvenlinnan puutarhakoulussa.

Koch työskenteli Helsingin kaupungin puutarhaneuvojana 1920-luvulta aina 1950-luvulle asti. Hän suunnitteli siirtolapuutarhoja Helsingin kaupungille ja sodan jälkeen istutuksia ja pihoja, joista kansainvälistä huomiota ovat saaneet Puu-Käpylä, Kallion Torkkelinmäki, Kone ja Siltaosakeyhtiön korttelipiha Vallilassa ja Olympiakylän ympäristö. Lähtökohtana hänen suunnittelutyölleen oli puutarhan tarkoituksenmukaisuus, luonnonmukainen ja kaunis puutarha ilahduttaisi kaikkina vuodenaikoina.

Koch oli perustamassa vuonna 1946 puutarha- ja puistosuunnittelijoiden ammatillista yhdistystä, Suomen puutarha-arkkitehdit ry:tä, jonka nimeksi muutettiin vuonna 1979 Suomen maisema-arkkitehdit – Finlands Landskapsarkitekter.

Työnsä ohessa Koch kirjoitti käytännönläheisiä puutarhakirjoja, joiden välityksellä hänen suunnittelemansa mallipihat levisivät puutarhaharrastajien parissa ympäri Suomen.

Julkaisuja
 Hemträdgården, Finlands svenska Marthaförbund, 1919 
 Oma puutarha, WSOY, 1942
 Oma puutarhani, WSOY, 1953 
 Brunakärr Koloniträdgård 1918- 1968, E. Koch, 1968

Katso myös 
 Jenny Elfving
 Kumpulan siirtolapuutarha

Lähteet 

Suomalaiset puutarhurit
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Suomalaiset maisema-arkkitehdit
Magnus Mali

Magnus Mali (s. 5. maaliskuuta 1982) on suomalainen tietokilpailukirjailija ja tietokilpailija. Hän on kirjoittanut kirjat Tietovisa 1 (2014), Tietovisa 2 (2015), Uusi tietovisa (2016), Haluatko miljonääriksi? (2017) ja Haluatko triviamestariksi? (2019). 2000-vuosikymmenellä hän osallistui useisiin television visailuohjelmiin, mukaan lukien Haluatko miljonääriksi? -ohjelmaan, josta hän voitti 45 000 euroa ollessaan 21-vuotias. Hän on yksi jahtaajista syksyllä 2018 alkaneessa Jahti-visailuohjelmassa.

Mali valmistui restonomiksi Haaga Instituutista 2006. Hänen isänsä Turkka Mali ja setänsä Mika Mali ovat muusikoita.

Tietovisailu 
Mali kiinnostui tietovisailusta jo lapsena. Hän pääsi välillä isänsä mukana visailuohjelmien kuvauksiin, ja perhe pelasi kotona muun muassa Trivial Pursuitia. Hän luki paljon, opetteli ulkoa maita ja pääkaupunkeja ja seurasi visailuohjelmia.

Mali osallistui 21-vuotiaana Haluatko miljonääriksi? -ohjelmaan vuonna 2003. Hän tiesi vastauksen 12 ensimmäiseen piinapenkkikysymykseen ja saavutti 45 000 euron potin. Hän jätti vastaamatta kysymykseen 13, jossa kysyttiin Pisan tornin kerrosten lukumäärää. Hän osallistui 2000-luvun alkupuolella myös muun muassa visailuohjelmiin Heikoin lenkki, Hermopeli, SF-studio, Jeopardy, Bonus, Oikea kysymys, Giljotiini ja G5.

Vuonna 2006 Mali valmistui restonomiksi ja työskenteli sen jälkeen hotelli- ja ravintola-alalla muun muassa hotelli Kämpissä, Levillä ja Dubaissa. Samalla hän jatkoi tietovisailua harrastuksena. Mali innostui visailukirjojen kirjoittamisesta saatuaan syntymäpäivälahjaksi englantilaisen pubivisakirjan. Hän keräsi kysymyksiä vapaa-ajallaan ja tarjosi lopulta visailukirjan käsikirjoitusta kustantamoille. Gummerus julkaisi kolme hänen kirjoittamaansa visailukirjaa vuosina 2014–2016. Hän jättäytyi pois hotellialalta ja ryhtyi visailuammattilaiseksi vuonna 2018.

Mali on yksi jahtaajista syksyllä 2018 alkaneessa Jahti-visailuohjelmassa, jossa hänen lempinimensä on "Terävä". Lisäksi hän laatii tietovisakysymyksiä muun muassa Seiska-lehteen,  televisio-ohjelmiin ja lautapeleihin. Nemo-kustantamo julkaisi hänen viidennen visailukirjansa Haluatko triviamestariksi? syyskuussa 2019.

Kirjat

Lähteet 

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset televisiokasvot
Suomalaiset tietokilpailijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1982 syntyneet
Hilkka Rahikainen

Hilkka Rahikainen (oik. Hilkka Rahikainen-Haapman) on designyhtiö Marimekossa työskennellyt yhtiön visuaalisesta ilmeestä vastannut taiteellinen johtaja. Rahikainen kuuluu designtalon historiassa vähemmälle huomiolle jääneisiin, vaikka hänen vaikutuksensa yhtiöön oli merkittävä.

Marimekon perustaja Armi Ratia palkkasi Hilkka Rahikaisen vuonna 1961. 

Ratian pojan Ristomatti Ratian mukaan Rahikainen loi Marimekon visuaalisen ilmeen ja vastasi siitä.  Lisäksi hän suunnitteli yritykselle kankaita ja pikkutavaroita. Eri yhteyksissä Rahikaista on tituleerattu niin taiteelliseksi johtajaksi kuin suunnittelujohtajaksi. 

Rahikaisesta sanottiin, että hän oli "yksi niistä harvoista, jonka tyylitajuun Ratia täysin luotti. Se on erityisansio, jonka muut muistavat edelleen mainita". Rahikaista kuvaillaan myös Ratian "luottonaiseksi". 

Armi Ratian jälkeen Marimekon johdossa ehti olla useampi lyhytaikainen toimitusjohtaja, kunnes vuonna 1991 rahoitusvaikeuksiin ajautuneen yhtiön osti Kirsti Paakkanen. Hänkin arvosti Rahikaista paljon Marimekko – suuria kuvioita -kirjan mukaan  Paakkanen antoi Rahikaiselle kunnian Marimekon klassikkokankaiden uudelleenkeksimisestä 1990-luvun lopulla.

Julkisuudessa Hilkka Rahikainen on ollut omasta halustaan esillä vain vähän. Esimerkiksi vuonna 2015 ilmestyneeseen Into-kustannuksen Marimekko – suuria kuvioita -teokseen Rahikainen ei antanut haastattelua.

Suomen Kuvalehteen Rahikainen antoi haastattelun vuonna 1991. Siinä hän luonnehti työtään Marimekossa kertomalla, että "se oli intuitiivista päivän ja tilanteen mukaan liikkuvaa tietoa. Se oli kuin nahkojen sisällä olevaa tietoa samalla tavalla kun ihminen on minä itse, mutta kasvaessaan, vanhetessaan, ympäristön muuttuessa täytyy sen minä itsen kulkea mukana kaikessa hukkaamatta sitä itseään". Vuonna 1986 Rahikainen oli mukana toimittamassa Marimekon siihenastista taivalta käsitellyttä teosta Marimekkoilmiö.

Lähteet 
Koivuranta Esa, Pehkonen Kati, Sorjonen Tuija ja Vainio Anniina: Marimekko - suuria kuvoita. Into-kustannus.
Marimekko - tarinan naisesta, yrityksestä ja kuolemasta. Suomen Kuvalehti 28/1991.
Rahikainen-Haapman Hilkka, Kaarakka Eeva ja Vuorimaa Marja-Terttu: Marimekkoilmiö. Amer-yhtymä.

Viitteet

Suomalaiset tekstiilitaiteilijat
Elävät henkilöt
Pirkko-Liisa Kalliomäki

Pirkko-Liisa Kalliomäki, o.s. Salonen, (18. maaliskuuta 1942 – 17. maaliskuuta 2002) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori (1977) ja tekniikan lisenssiaatti (1968). 

Kalliomäki työskenteli yli kymmenen vuotta Työterveyslaitoksella. Vuonna 1977 hän väitteli tohtoriksi lääketieteen alalta otsikkonaan Measurement of magnetic lung contamination in vivo: Evaluation of the method and its application to arc welders. Kalliomäki kirjoitti yhdessä aviopuolisonsa (vuodesta 1964) mittaustekniikan professori Kalevi Kalliomäen kanssa useita julkaisuja, jotka käsittelivät teollisuuden metallipölyn vaikutusta ja mittaamista keuhkoissa. Pirkko-Liisa Kalliomäellä on ollut kolme nyttemmin jo rauennutta patenttia, jotka liittyivät verianalysaattoriin.

Lähteet 

Suomalaiset professorit
Vuonna 1942 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Suomalaiset keksijät
Kirsi Kaulanen

Kirsi Elina Kaulanen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, joka asuu ja työskentelee Porvoossa. Kaulasen materiaalina on usein laserleikattu, kiillotettu ruostumaton teräs. Kaulasen teosten aihe ja muoto löytyvät luonnosta. Taiteilija on kuvannut teoksissaan muun muassa Suomen luonnon uhanalaisia kasveja.

Elämä 
Kirsi Kaulanen on syntynyt Helsingissä, mutta asunut lapsuutensa ja nuoruutensa Äkäslompolossa, Ylläksellä. Lapsuuteen ja nuoruuteen liittyvät vahvat luontokokemukset Äkäslompolon ympäristössä ovat vaikuttaneet taiteilijan tuotantoon ja aihevalintaan.

Kaulanen on opiskellut Lapin taidekoulussa (1988–1989), Kankaanpään taidekoulussa (1989–1993) sekä Tallinnan taidekorkeakoulussa (1993–1994). Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun Pallas-ohjelmasta vuonna 2004. Kaulanen on ollut myös kuvanveistäjä Tapio Junnon (1940–2006) assistenttina.

Taide 
Kaulanen tunnetaan erityisesti laserleikatuista ruostumattomasta teräksestä valmistetuista teoksistaan. Teräsveistosten kiillotettu ja heijastava pinta luo teoksiin aineettomuuden tuntua, joka luo kontrastin kovan ja painavan materiaalin olemukselle. Kaulanen on osallistunut näyttelyihin sekä Suomessa että ulkomailla vuodesta 1988.

Kirsi Kaulasen teosten aiheina ovat usein kasvit. Teosten teräksestä irtileikatut muodot kuvaavat kasveja, jotka tuovat mieleen kasvioihin kuivatut kasvit. Helsingin Musiikkitalon veistokseen Gaia, 2011 Kaulanen on luonut ornamentiikkaa 28:sta Suomen uhanalaisen kasvin silhueteista. Kaulasen julkisia teoksia ovat myös vuonna 2013 Kotkassa julkistettu Pylväspyhimykset ja Porvoossa sijaitseva Valtiopäivätriptyykki vuodelta 2009.

Kaulanen voitti presidentti Mauno Koiviston muistomerkin suunnittelukilpailun ehdotuksellaan Välittäjä; teoksen materiaali on kiilloitettu ruostumaton teräs. Muistomerkki tulee Pikkuparlamentin puistoon Helsinkiin ja se on tarkoitus paljastaa syksyllä 2023, jolloin Koiviston syntymästä on kulunut sata vuotta. Muistomerkkikilpailuun tuli 110 ehdotusta.

Kuvia julkisista veistoksista

Lähteet 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin Urheilijat -41

Helsingin Urheilijat -41 oli helsinkiläinen koripalloseura. Se pelasi miesten SM-sarjassa vuosina 1954–1959 yltäen parhaimmillaan neljänneksi kaudella 1955.

Joukkueen valmentajina SM-sarjassa toimivat kausilla 1955–1956 sekä 1959 Jaakko Pesonen ja kausilla 1957–1958 Tapio Pöyhönen. Vuonna 1954 ei merkittyä valmentajaa ollut. HU -41:stä edustivat SM-sarjapelaajina muun muassa Suomen maajoukkuepelaajat Kalevi Heinänen, Pauli Hill, Matti Köli ja Taisto Ravantti.

Lähteet 

Suomalaiset koripalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Ildikó Lehtinen

Filosofian tohtori Ildikó Lehtinen on kansatieteilijä ja Helsingin sekä Turun yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosentti. Hän on toiminut Suomen kansallismuseon (Kulttuurien museo) intendenttinä ja tutkijana. Hänen erikoisalaansa ovat suomalais-ugrilaiset historialliset korut ja kansanpuvut. Lehtinen on syntynyt Unkarissa, mutta hänellä on Suomen kansalaisuus. 

Lehtinen aloitti työt Suomen kansallismuseossa vuonna 1971. Siellä hän siirtyi kuva-arkiston kautta kansatieteelliselle osastolle. Lehtinen pääsi mukaan rakentamaan museon pysyvää suomalais-ugrilaista näyttelyä ja se sai Lehtisen kiinnostumaan kansanpuvuista sekä suomalais-ugrilaisesta kulttuurista. Aluksi hän tutki aihetta museokokoelmien kautta, mutta vuodesta 1981 lähtien hän on tehnyt myös kenttätöitä erityisesti marien, mutta myös muiden suomalais-ugrilaisten sukukansojen, kuten hantien, mordvalaisten ja udmurttien parissa. Myös naisten elämä on ollut Lehtistä kiinnostava aihe. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994 ja hänen väitöskirjansa Tscheremissicher Schmuck. Ethnographische Untersuchung  käsitteli marien koruja naisten näkökulmista sekä naisen aseman kautta. 

Lehtinen on julkaissut ja toimittanut runsaasti artikkeleita sekä teoksia esimerkiksi suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen kulttuurihistoriasta, marilaisista rakennuksista ja puvuista. Pohjoisten kansojen kulttuuriperinnöstä laajasti käsitteleviä museonäyttelyitä hän on ollut järjestämässä Kulttuurien museossa vuosina 2001–2012. Lisäksi hän on vetänyt erilaisia verkkonäyttelyhankkeita Venäjän suomalais-ugrilaisten museoiden kanssa. 

Lehtinen toimi pitkään M. A. Castrénin seuran puheenjohtajana. Seuran lukuisat projektit ovat edistäneet Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen kulttuuriperintöä sekä niiden nykyistä asemaa. Näiden toimien ansiosta Lehtinen on valittu muun muassa Marin tasavallan ja Hanti-Mansian kunniakansalaiseksi. Hän on myös ollut Suomalais-Ugrilaisen Seuran johtokunnan jäsen sekä mukana kansatieteilijöiden Ethnos ry:ssä. Vuonna 2015 Lehtinen nimitettiin Kalevalaisten Naisten Liiton puheenjohtajaksi.

Lähteet 

Suomalaiset kansatieteilijät
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Hilja Raviniemi

Lahja Hilja (Hili) Raviniemi (o.s. Sievänen, vuoteen 1946 Nieminen, 19. tammikuuta 1915 Lahti – 14. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen valokuvauksen harrastaja ja kemisti. Hän oli keskeinen vaikuttaja suomalaisen harrastajavalokuvauksen kentällä 1940–1950-luvulla. 

Raviniemi oli aloittanut valokuvausharrastuksen 1930-luvulla. Vuonna 1943 hän liittyi Helsingin Kameraseuraan  jossa toimi aktiivisesti kuolemaansa saakka. Raviniemi oli yksi harvoja naispuolisia valokuvayhdistysaktiiveja omana aikanaan. Hän kannusti aktiivisesti myös muita naisvalokuvaajia ja perusti vuonna 1963 Kameraseuran ”tyttöjen kerhon” tukemaan naisten valokuvausharrastusta. Helsingin Kameraseuran lisäksi Raviniemi toimi myös valokuvauksen harrastajayhdistysten valtakunnallisessa kattojärjestössä Suomen Kameraseurojen Liitossa. Hän toimi, ensimmäisenä naisena, liiton puheenjohtajana vuosina 1959–1960  ja varapuheenjohtajana 1961 alkaen. Hän vastasi muun muassa liiton ulkomaanasioista sekä käynnisti liiton kurssitoiminnan. Lisäksi Raviniemi toimi Kamera-lehden toimitussihteerinä 1951–1955, Suomen Kameraseurojen Liiton näyttelysihteerinä 1953 ja Suomen Valokuvaajan toimitussihteerinä 1956–1960 sekä Kameraseuran Uutisten päätoimittajana 1963–1965. 
Raviniemi opiskeli Helsingin yliopistossa kemiaa ja valmistui filosofian maisteriksi pääaineenaan fysikaalinen kemia. Hän oli työssä työssä Helsingin yliopiston kuvalaitoksen laboratoriossa ja saattoi työnsä ansiosta ottaa muun muassa röntgenkuvia kasveista.

Hilja Raviniemi oli naimisissa Kamera-lehden ensimmäisen päätoimittajan Eero Raviniemen kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset valokuvaajat
Suomalaiset kemistit
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Raakel Kuukka

Raakel Anne Kuukka (3. lokakuuta 1955 Anjala – 19. kesäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän teki valokuva- ja videoteoksia 1980-luvun alusta lähtien.


Ura
Kuukka syntyi Muhniemen kylässä Anjalassa. Hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta kuvataideopettajaksi 1979 ja valokuvaajaksi vuonna 1988, ja hänellä oli useita näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Kuukan taiteen keskeisiä aiheita ovat koti ja perheenjäsenet. Hän kuvasi sisaruksiaan, vanhempiaan ja lapsuudenkodin pihapiiriä Anjalankoskella. Kuvissa esiintyvät myös kodin tutut esineet, kankaat ja peitteet. Myöhemmin Kuukan tärkeäksi kuvauskohteeksi tuli hänen suomalais-ghanalainen tyttärensä Rebekka Kuukka (s. 1996), joka tunnetaan nykyään rap-artisti Yeboyahina.

Läheisten ja kotiympäristön kuvaaminen kasvaa Raakel Kuukan aiheena yksityisestä yleiseen. Teemoja ovat naisten elämänkaari ja identiteetti, siirtolaisuus, monikulttuurisuus ja läheisen kuolema. Eikä kysymys ole vain menneisyyden muistoista, kuten Raakel Kuukka itse huomautti, vaan nykyhetkestä: ”Olen ensimmäisen polven kaupunkilainen. Sielunmaisemani on maaseutu. Keskeinen kuvasto syntyy kotipihalla Muhniemellä, Anjalankoskella. Kysymys ei mielestäni ole pelkästään muistoista. Muisti ja se mikä olen ja mistä tulen ovat tässä hetkessä. Ihminen on muistinsa muodostama kokonaisuus.”

Teoksia kokoelmissa 
 Suomen valokuvataiteen museo, Helsinki
 Kiasma, Helsinki
 HAM, Helsingin taidemuseo, Helsinki
 Ranskan kansalliskirjasto, Pariisi, Ranska
 Jenny ja Antti Wihurin rahaston taidekokoelma, Rovaniemi

Julkaisuja 
 1997 Äidin kirja – Mother’s Book. Musta Taide, Helsinki.
 2011 Kirjeitä tyttärelle – Letters to a Daughter. Musta taide, Helsinki.
 2014 Mistä tulen, minne menen? Kouvolan taidemuseon julkaisuja 25, Lahti.

Palkintoja 
 1987 Finnfoto-palkinto
 1988 Taideteollinen korkeakoulu, Helsinki
 2004 Schakleton Fine Arts stipendi, Suomen Taiteilijaseuran ateljeesäätiö
 2005 Suomen taiteilijaseuran Palokärki-palkinto
 2013 Valokuvataiteen valtionpalkinto
 2018 taiteilijaeläke

Lähteet 
 Kuukka, Raakel: Kirjeitä tyttärelle – Letters to a Daughter. Musta taide, Helsinki 2011.
 Kuuka, Raakel: Mistä tulen, minne menen? Kouvolan taidemuseon julkaisuja 25, Lahti 2014
 Raaken Kuukan verkkosivu.
 Retrospektiivinäyttely Suomen valokuvataiteen museossa.
 Valokuvataiteen valtionpalkinto 2013. Taiteen edistämiskeskus.

Viitteet 

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1955 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Anne Tompuri

Anne Kaarin Tompuri (s. 1958 Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija.
Tompuri on tunnettu mustavalkoisista, kankaalle guassilla ja pigmentillä maalatuista teoksista. Tompuri on opiskellut 1980-luvulla Kuvataideakatemiassa ja Kankaanpään taidekoulussa.

Julkiset teokset 
Postipankki
Teknologiakeskus Kareltek (maalaus yhdistelmätekniikalla yhdessä Anne Wunderlhin kanssa)
Malmin hautausmaan kappeli
Tietotien lukio

Lähteet 

http://www.annetompuri.fi/cv_suomi.htm
http://www.skenet.fi/artikkeli/11/03/anne-tompuri
http://www.hs.fi/arviot/n%C3%A4yttely/a1421902941752 
http://www.esaimaa.fi/Online/2015/02/01/Taiteilija%20Anne%20Tompuri%20ottaa%20koirat%20mukaan%20Linnoituksen%20ty%C3%B6huoneelle/2015118568990/4 
http://yle.fi/uutiset/valon_ja_varjon_leikkia/5584793

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1958 syntyneet
Elävät henkilöt
Maija Juvas

Maija Juvas (ent. Maija Guseff, myös nimellä Maiju Juvas, 22. maaliskuuta 1905 – 28. toukokuuta 1955) oli suomalainen kansatieteilijä ja suomalaisen steinerkoulun perustaja.

Juvaksen vanhemmat olivat Mäntyharjun tuomiokunnan tuomari Leodor (Heliodorus) Guseff (1857–1917) ja Hanna Helena Levander. Hän valmistui Helsingissä ylioppilaaksi vuonna 1923 ja opiskeli sittemmin Helsingin yliopistossa suomen kieltä, kansatiedettä ja taidehistoriaa. 1930-luvulla Juvas kartoitti Sanakirjasäätiön (nyk. Kotus) rahoittamana metsäsuomalaisten murretta yhdessä veljensä vaimon Astrid Reponen-Juvaksen ja Helmi Helmisen kanssa. Vuosien 1930–1932 aikana Juvas keräsi 11 607 sanalappua metsäsuomalaisten murretta.

Myöhemmin 1940- ja 1950-luvuilla Juvas toimi opettajana ja kiinnostui steinerpedagogiikasta. Hän oli mukana perustamassa Suomen ensimmäistä steinerkoulua Kaisu Virkkusen kanssa. Juvas menehtyi syöpään vuonna 1955.

Teoksia 
 Kuolema : sana- ja asiatiedustelu. Sanastonkerääjän apuneuvoja 7. Sanakirjasäätiö, Helsinki 1930
 Über die Kinderreime vom Marienkäfer und dessen Benennungen im Finnischen und Estnischen ; kirj. Maija Juvas ja Kustaa Vilkuna. Commentationes Instituti Fenno-Ugrici ”Suomen suku” 7. Helsinki 1937

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Meri-Helka Mantere : Vapauden taju: kertomus Maija Juvaksesta ja Astrid Reposesta, BoD – Books on Demand 2015 (Google kirjat)

Suomalaiset kansatieteilijät
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Hilmar Baunsgaard

Hilmar Baunsgaard (26. helmikuuta 1920 – 30. kesäkuuta 1989) oli tanskalainen poliitikko ja maansa pääministeri 1968–1971. Hän oli kauppaministerinä vuodet 1961–1964 Viggo Kampmannin ja Jens Otto Kragin hallituksissa.

Baunsgaard istui Tanskan parlamentissa vuodet 1957–1977. Hän edusti Radikaali Venstre -puoluetta.

Helmikuussa 1968 Baunsgaard teki Pohjoismaiden neuvoston kokouksessa Oslossa aloitteen pohjoismaiseen talousyhteistyöhön tähtäävän Nordek-hankkeen perustamisesta.

Lähteet 

Tanskan pääministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1989 kuolleet
Kyniska

Kyniska Spartalainen (, s. n. 440 eaa.) oli antiikin kreikkalainen spartalainen prinsessa. Hän on historian ensimmäinen nainen, joka on merkitty Olympian kisojen voittajaksi.

Kyniska oli kuningas Arkhidamos II:n tytär ja tätä seuranneiden kuninkaiden Agis II:n ja Agesilaoksen sisar. Hänen äitinsä nimi oli Eupoleia ja sisarensa Proauga. Naisten nimet viittaavat mahdollisesti hevosharrastukseen. Kyniskan itsensä nimi tarkoittaa ”Pientä koiraa”, mikä saattaa puolestaan viitata metsästysharrastukseen. Hänen isoisänsä Zeuksidamoksen lempinimi oli Kyniskos.

Olympian kisojen voittajien luettelossa Kyniskan nimiin on kirjattu nelivaljakkoajojen voitto olympiadien 96. ja 97. eli vuosien 396 ja 392 eaa. kisoissa. Laji oli kisojen arvostetuin. Itse kisoihin saivat ottaa osaa urheilijoina vain miehet, mutta Kyniskan voitto oli mahdollinen, koska hevosvaljakkoajojen voittajaksi nimettiin ohjastajan sijasta valjakon omistaja, kyseisissä tapauksissa Kyniska. Kyniskalla on ollut mahdollisuus varustaa kallis valjakko kisoihin isältään perimänsä omaisuuden turvin sekä siksi, että spartalaiset naiset olivat monin tavoin muita kreikkalaisia itsenäisempiä. Pausaniaan mukaan Kyniskalla oli suuri halu voittaa kisat. Sekä antiikin lähteet että nykytutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, missä määrin hän oli todella itsenäinen toimija ja missä määrin toimi voittojen aikaan kuninkaana toimineen veljensä Agesilaoksen päämäärien ajamiseksi.

Kyniskan voittojen kunniaksi Olympiaan pystytettiin kaksi patsasta, joista toinen esitti itse Kyniskaa ja toinen hänen valjakkoaan ohjastajineen. Patsaat veisti Apelleas Megaralainen. Toisen patsaan jalustassa ollut piirtokirjoitus tunnetaan sekä arkeologisena löytönä että Kreikkalaisesta antologiasta. Siinä hän kertoo olevansa kuninkaiden tytär ja sisar ja ainoa nainen kreikkalaisista, joka sai kantaa kisojen voittajan seppelettä. Pausaniaan mukaan Spartassa oli Kyniskalle omistettu heroon. Se sijaitsi Platanistassa lähellä paikkaa, jossa spartalaiset nuoret urheilivat. Spartassa Kyniskan valjakko on saattanut osallistua paikallisen Hyakinthia-juhlan kilpailuihin. Muutoin Kyniskasta tiedetään vain vähän.

Myöhemmin Olympian kisojen voittajiksi merkittiin myös muita naisia, mutta kukaan heistä ei saavuttanut Kyniskan mainetta.

Lähteet 

Olympian kisojen voittajat
Sparta
Amvrakikóslahti

Amvrakikóslahti (; myös Ambrakianlahti, Ártanlahti, Aktioninlahti) on lahti Joonianmeressä Manner-Kreikan länsirannikolla, Epeiroksen ja Länsi-Kreikan alueiden välissä Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 405 neliökilometriä. Amvrakikóslahden pohjoisrannan kosteikot muodostavat Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Υγροτόπων Αμβρακικού, Ethnikó Párko Ygrotópon Amvrakikoú).

Amvrakikóslahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Ambrakian kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla. Lahti on noin 40 kilometriä pitkä ja noin 15 kilometriä leveä. Se yhdistyy Joonianmereen noin kolme kilometriä pitkän ja 0,8–2 kilometriä leveän salmen kautta. Salmen pohjoispuolella sijaitsee Prévezan kaupunki ja eteläpuolen muodostaa Áktion niemi. Lahden rannalla sijaitsevat myös muun muassa Vónitsa ja Amfilochía. Árachthos- ja Loúros-joet laskevat lahteen sen pohjoisrannikolla, mikä muodostaa laajoja suojeltuja suisto- ja kosteikkoalueita. Niihin kuuluu 20 laguunia, joista suurimmat ovat Logaroú (25,75 km²), Tsoukalió (16,5 km²) ja Rodiás (13,5 km²). Lahdessa on muutamia pieniä saaria, kuten Koronisía, Salaóra ja Voúvalos.

Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto perustettiin vuonna 2008. Sen pinta-ala on noin  hehtaaria, ja siihen kuuluvat Árachthoksen ja Loúroksen suistot, mainitut kolme suurinta laguunia sekä osa lahden merialueesta. Alue on suojeltu myös Natura 2000 -alueena sekä Ramsarin sopimuksella.

Lähteet

Aiheesta muualla
Henry Tikkanen (toimittaja)

Henry ”Henkka” Tikkanen (s. 1985) on suomalainen toimittaja ja radiojuontaja. Lokakuusta 2013 lähtien hän on juontanut YleX:n Etusivu-ohjelmaa.

Tikkanen on koulutukseltaan medianomi ja filosofian maisteri. Tikkanen on toiminut vokalistina kemiläisessä Last Panda -yhtyeessä, joka esiintyi Uuden Musiikin Kilpailussa vuonna 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Henkka Tikkanen YleX:ssä

Suomalaiset radiotoimittajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Oskar Andersson

Oskar Emil Andersson (11. tammikuuta 1877 – 28. marraskuuta 1906) oli Albert Engströmin ohella huomattavin ruotsalainen pilapiirtäjä, vuodesta 1897 Söndags-Nisse-pilalehden avustaja. Hän piirsi burleskia satiiria lähestyen. Hänen kuuluisin piirrossarjansa on omaperäisesti hullutteleva Mies, joka tekee, mitä päähän pälkähtää.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsalaiset henkilöt
Ruotsalaiset pilapiirtäjät
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1906 kuolleet
Euran keskustaajama

Euran keskustaajama (tilastollisena taajamana vuonna 2014 Euran kirkonkylä) on Säkylän Pyhäjärven pohjoisrannalla ja Eurajoen varressa sijaitseva Euran kunnan keskustaajama. Taajaman väkiluku oli vuoden 2011 lopussa 6 587 asukasta. Taajama ulottuu kahden kunnan alueelle: sen asukkaista 6 452 asui Eurassa ja 135 Säkylän puolella.

Keskustaajama

Osa-alueet 
Nykyisen taajaman (2016) osa-alueita ovat Kuurnamäen-, Sorkkisten-, Pappilan-, Kirkonkylän kylän alueella Kuurnamäen kulma, Eurajoen varsi, Kirkonkylänmäki, Nikkari, Maasilta, Isovaheen- ja Vähävaheen kylien alueella Vahenoja, Virkala, Paasnummi, Isovahe ja Tolppamäki, Kauttuan kylän alueella Kirkkovainio, Luistari, Kauttuanmäki, Kiiskinmäki, Lohiluoma ja Rannankulma sekä Säkylän Iso-Säkylän kylällä Satara ja Luvalahti.

Muotoutuminen 

Euran keskustaajaman historiaa ennen sen nykyistä muotoutumista käsitellään Kirkonkylän ja Kauttuan kylien artikkeleissa.

Euran keskustaajaman alue on laajentunut ja kasvanut väkimäärältään viimeisten vuosikymmenten aikana. Vielä 1950-luvulla Euraa voidaan pitää kyläraittina, joka seurasi Kauttuaa ja Kiukaista yhdistävän tien vartta. Keskittyminen alkoi, kun kunnantalo ja posti siirtyivät 1960-luvulla pappilan ja kirkon väliin. Ensimmäinen liikekeskus kaavoitettiin Eurajoen länsipuolelle kirkon ja Ahmasojan väliin. Myöhemmin uusia liikekeskuksia rakennettiin Eurajoen itäpuolelle. Aluksi syntyivät Euran ja Kauttuan erilliset taajamat, jotka ovat sittemmin yhdistyneet keskustaajamaksi.

Maatalouteen kuulumattomien työntekijöiden asuinalueita rakennettiin 1950-luvulla kirkon itäpuolella sijaitsevaan Kirkonkylän Kirkonkylänmäkeen, Isovaheen Virkalaan sekä Kauttuan kylän Paasnummen eteläosiin, Kirkkovainioon ja Luistariin. Myös Kuurnamäen kylässä alkoi silloin talojen rakentaminen. Tämän jälkeen 1960- ja 1970-luvuilla rakentamisen pääpaino oli Isovaheen kylässä Vahenojalla, Isovaheella ja Tolppamäessä, Vähävaheen kylässä Paasnummella ja Kauttuan kylässä Kirkkovainiolla, Luistarissa ja Kiiskimäessä. 1980-luvulla rakennettiin Isovaheen- ja Vähävaheen kylissä Vaheenojan seutujen pelloille, jolloin myös kaupallinen keskusta siirtyi Eurajoen yli sinne. Myös Kirkkovainion seutua Vähävaheen puolella alettiin silloin rakentaa.

Säkylän kunnassa Iso-Säkylän kylässä sijaitsee Euran rajaa vasten Luvalahden kulmakunta, jossa rakennettiin 1950- ja 1960-luvulla Pyhäjärven rantaan pientä erillistä taajamaa. Kun Kiiskinmäkeen kaavoitettiin laaja asuinalue, yhdistyivät Luvalahden alue Kauttuan taajamaan, joka muodostui edellä kerrotulla tavalla Kauttuan kylän alueelle. Kun Kauttuan kylän asuinalueet saavuttivat Euran taajaman reuna-alueet 1990- ja 2000-luvuilla, voidaan sielläkin ruveta puhumaan Euran keskustaajamasta.

Lähteet

Euran taajamat
Säkylän taajamat
Eura
Suomen kuntakeskukset
Laurent Sciarra

Laurent Michel Sciarra (s. 8. elokuuta 1973 Nizza) on ranskalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Sciarra pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa. Hän voitti urallaan muun muassa Ranskan mestaruuden ja Ranskan cupin ja oli moninkertainen Ranskan pääsarjan syöttökuningas.

Ranskan miesten maajoukkueessa Sciarra kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1997 (Ranska kymmenes), 1999 (neljäs) ja 2001 (kuudes).

Pelaajauransa jälkeen Sciarra on valmentanut ranskalaisjoukkueita Pro B:ssä.

Lähteet 
 Profiili FIBA Archive 
 Laurent Sciarra Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Profiili euroleaguebasketball.net 
 Profiili ACB 
 Pelaajaprofiili LNB 
 Valmentajaprofiili LNB

Viitteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset koripalloilijat
Ranskalaiset koripallovalmentajat
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
73 (luku)

73 (seitsemänkymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 72 ja seuraa luku 74.

Matematiikassa 
 73 on alkuluku ja Pythagoraan alkuluku.
 73 muodostaa luvun 71 kanssa alkulukuparin.
  on kertoma-alkuluku.
 73 on tähtiluku, sillä 73 pistettä tai täplää voidaan järjestää kuusikannan mukaiseksi kuvioksi (kuva alla).
 73 voidaan muodostaa kahden tai kolmen neliöluvun summana:  tai .
 73 voidaan muodostaa kolmen kuutioluvun summana: .
 73 voidaan muodostaa kuutio- ja neliöluvun summana: .
 73 on toinen alkuluku takaperin kymmenjärjestelmässä (37).
 73 on palindromi binäärijärjestelmässä (10010012) ja oktaalijärjestelmässä (1118).

Kuusikanta, joka koostuu 73 pisteestä:
         *
        * *
       * * *
* * * * * * * * * *
 * * * * * * * * *
  * * * * * * * *
   * * * * * * *
  * * * * * * * *
 * * * * * * * * *
* * * * * * * * * *
       * * *
        * *
         *

Luonnontieteissä 
 73 on tantaalin järjestysluku jaksollisessa järjestelmässä.

Muissa yhteyksissä 
 Kantatie 73 kulkee Kontiolahden ja Nurmeksen välillä.

Lähteet 

Luonnolliset luvut
Moustapha Sonko

Moustapha ”Mous” Sonko (s. 14. kesäkuuta 1972 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Sonko pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa. Hän voitti urallaan muun muassa Korać cupin vuonna 2001 sekä Espanjan ja Ranskan mestaruudet.

Ranskan miesten maajoukkueessa Sonko kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1995 (Ranska kahdeksas), 1999 (neljäs) ja 2003 (neljäs).

Lähteet 
 Profiili FIBA Archive 
 Moustapha Sonko Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Profiili ACB 
 Profiili LNB

Viitteet 

Ranskalaiset koripalloilijat
Ranskalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt