Auringonlaskun katu

Auringonlaskun katu ( ja myös nimellä Sunset Boulevard) on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuvaklassikko vuodelta 1950. Sitä pidetään yhtenä säälimättömimmistä – ja myös parhaista – satiireista, mitä Hollywoodin elokuva-alasta on koskaan tehty.

Auringonlaskun katu kertoo ikääntyvästä mykkäelokuvien tähdestä, joka haaveilee paluusta parrasvaloihin, kertojana rattopojaksi ajautunut käsikirjoittajanalku Joe Gillis (William Holden), joka tarinan alussa makaa ammuttuna uima-altaassa. Pääosaa näyttelee Gloria Swanson, joka oli itsekin ollut mykkäelokuvan tähti ja jolle Auringonlaskun katu muodostui todelliseksi joutsenlauluksi. Elokuvan sivuosissa nähdään useita muita mykkäelokuvan tähtiä, muun muassa Erich von Stroheim ja Buster Keaton. Satiirinen film noir -elokuva käyttää kauhuelokuvan kuvastoa kertoessaan amerikkalaisen elokuva-alan kääntöpuolesta ja analysoidessaan amerikkalaista tähtikulttia.

Kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti 1979 sadasta kaikkien aikojen merkittävimmästä elokuvasta, ja Auringonlaskun katu oli mukana kolmentoista listalla. Elokuva valittiin vuonna 1989 25 ensimmäisen joukossa Yhdysvaltojen Kansalliseen elokuvaluetteloon. Kongressin kirjasto oli arvioinut sen kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi teokseksi.

Elokuvan nimi viittaa Los Angelesin Sunset Boulevard -katuun, jonka varrella sijaitsevaan huvilaan pääosa juonesta sijoittuu.

Juoni 
Alussa poliisit onkivat hienon huvilan pihalla olevasta uima-altaasta nuoren miehen ruumiin, minkä jälkeen tämän kertojanääni alkaa kuvata tilanteeseen johtaneita tapahtumia. Taloudellisissa vaikeuksissa olevan Hollywood-käsikirjoittajan Joe Gillisin (William Holden) autosta on hänen paetessaan velkojia puhjennut rengas. Gillis päätyy autiolta näyttävän kartanon pihaan. Siellä elelee Norma Desmond (Gloria Swanson), mykkäelokuvien kiistaton kuningatar, jonka tähti on sammunut äänielokuvan nousun myötä. Hän asuu kahdestaan uskollisen entisen aviomiehensä, nykyisen hovimestarinsa Maxin (Erich von Stroheim) kanssa. Max yrittää kaikin keinoin salata Normalta sen tosiasian, ettei elokuvamaailma enää välitä tästä. Max jopa lähettää Normalle väärennettyjä ihailijakirjeitä pitääkseen yllä tämän harhakuvaa jatkuvasta suosiosta.

Väärinkäsityksen jälkeen Desmond pyytää Gillisiä viimeistelemään itse tekemänsä laajan elokuvakäsikirjoituksen Salomesta. Desmond uskoo Cecil B. DeMillen ohjaavan elokuvan ja pääsevänsä itse pääosaan. Vaikka käsikirjoitus on kammottava, Gillis suostuu tarjoukseen, sillä hän saa miljonääri-Desmondilta hyvän korvauksen. Pian Gillis kuitenkin huomaa, millainen nainen Norma Desmond oikeastaan on, samalla kun epätoivoinen Norma on jo rakastunut häneen. Samanaikaisesti Paramount-studiolla työskentelevä käsikirjoitusten lukija Betty Schaefer (Nancy Olson) tarjoaa Gillisille yhteistyötä erään Gillisin oman käsikirjoituksensa kehittämiseksi, mutta Gillis ei enää pysty irtautumaan Desmondista.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuoden 1950 yhdysvaltalaiset elokuvat
Billy Wilderin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Film noir -elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat