joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
HK Himik Voskresensk

HK Himik Voskresensk () on jääkiekkojoukkue Voskresenskistä, Venäjältä. Joukkue pelaa kaudella 2016–2017 Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa.

Historia 

Voskresenskissä toimi Himik Voskresensk -niminen jääkiekkoseura 1950-luvulta aina vuoteen 1998 asti, jolloin se nimettiin uudelleen Himik Moskovan alueeksi ja lopulta vuonna 2005 seura siirrettiin toiseen kaupunkiin Mytištšiin. Voskresensk paikalliset sijoittajat ostivat samana vuonna toisella sarjatasolla pelaavan, jota oltiin lopettamassa, ja nimesivät sen Himik Voskresenskiksi, jotta perinteinen seura saisi jatkoa kaupungissa.

Nykyinen Himik Voskresensk pelasi toisella sarjatasolla Vysšaja Ligassa kolme kautta ja voitti mestaruuden kaudella 2007–2008. Tämä oikeutti seuralle paikan laajennusjoukkueena uuteen KHL-liigaan. Kausi 2008–2009 oli heikko Himikille. Seuralla oli liigan pienin budjetti kymmenellä miljoonalla dollarilla, mikä oli alle viidesosa liigahuipusta, ja Himik jäikin liigan runkosarjassa viimeiseksi. Talousvaikeuksien takia seura ei osallistunut kesällä KHL:n varaustilaisuuteen ja lopulta seura ilmoitti tekevänsä konkurssin.

Heinäkuussa 2009 ilmoitettiin, että Himik ei sittenkään lopeta toimintaansa, vaan siirtyy toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan. Samalla seuran johto vaihtui, ja sen ottivat haltuun entiset jääkiekkoilijat Valeri Kamenski ja Valeri Zelepukin. Himik pelasi kauden 2009–2010, jonka jälkeen Vysšaja Ligasta tuli VHL. Uudistetun sarjan johto ei katsonut Himikin täyttävän sarjavaatimuksia eikä joukkue saanut sarjapaikkaa. Himikin sarjapaikkaa luvattiin tarkastella uudestaan vuoden päästä, mutta seura päätti keskittää toimintansa nuorten pääsarjaan nimellä MHK Himik.

Himik teki paluun VHL-sarjaan kaudella 2015–2016.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Sergei Rešetnikov 
 Apuvalmentaja: Aleksandr Perov 
 Maalivahtivalmentaja: Juri Lavretski 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joukkueen kotisivut 

Himik Voskresensk
HK Sibir Novosibirsk

Sibir Novosibirsk () on venäläinen jääkiekkoseura, joka pelaa Venäjän ja Itä-Euroopan huippujoukkueiden KHL-liigan itäisen lohkon (eli konferenssin) Tšernyšov-divisioonassa. Seura on kotoisin Siperian eteläosissa Novosibirskin alueella sijaitsevasta miljoonakaupunki Novosibirskistä ja se on perustettu vuonna 1948. Sibir Novosibirskin kotiottelut pelataan vajaan 7 400 katsojan Sibir-urheilukeskuksessa.

Joukkue on käynyt harjoittelemassa myös Suomessa esimerkiksi elokuussa 2012, jolloin se pelasi harjoitusotteluita muun muassa KooKoota ja SaiPaa vastaan.

Logot

Joukkue kaudella 2022–2023 
Tilanne 20. syyskuuta 2022

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Andrei Martemjanov 
 Apuvalmentaja: Vitali Atjušov 
 Apuvalmentaja: Aleksandr Golts 
 Apuvalmentaja: Andrei Tarasenko 
 Maalivahtivalmentaja: Vadim Tarasov 
 Videovalmentaja: Mikhail Ždakhin 
 Fysiikkavalmentaja: Jevgeni Shaldibin 
 Toimitusjohtaja: Kirill Fastovski 
 Urheilutoimenjohtaja: Sergei Klimovitšh 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Viitteet 

Sibir Novosibirsk
Novosibirskin urheilu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Amur Habarovsk

Amur Habarovsk () on venäläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa KHL-liigan itäisen konferenssin (lohkon) Tšernišov-divisioonassa. Joukkueen kotikaupunki on Habarovsk ja nimi on annettu Amurjoen mukaan. Kaudella 2013–2014 matka lähinaapurina olevaan KHL-joukkueeseen lyhenee aiemmasta yli 3 000 kilometristä, kun mukaan liittyy uusi joukkue Admiral Vladivostok runsaan 600 kilometrin päästä.

Historia

Seura perustettiin vuonna 1958 nimellä SKA Habarovsk, SKA tarkoittaa asevoimien urheiluseuraa. Habarovsk pelasi pitkään Neuvostoliiton kolmannella sarjatasolla Vtoraja Ligassa, kunnes voitti sen mestaruuden vuonna 1989 ja nousi Pervaja Ligaan. Tästä seura jatkoi vuonna 1992 uudelle toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan. Kaudella 1995–1996 Habarovsk voitti Vysšaja Ligan mestaruuden ja nousi Venäjän jääkiekon superliigaan. 2004 Habarovsk putosi jälleen Vysšaja Ligaan, josta nousi kahden kauden kuluttua takaisin pääsarjaan. Vuonna 2008 Amur Habarovsk jatkoi uuteen KHL-liigaan.

Joukkue kaudella 2022–2023 
päivitetty 20. syyskuuta 2022

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Vladimir Vorobiev 
 Apuvalmentaja: Mihail Kravets 
 Apuvalmentaja: Aleksander Prokopjev 
 Maalivahtivalmentaja: Oleg Filimonov 
 Videovalmentaja: Stanislav Basov 
 Presidentti: Aleksandr Mogilnyi 
 Toimitusjohtaja: Vadim Pokotilo 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Viitteet 

Amur Habarovsk|KHL-seurat
Habarovsk
Seulonnan keskeiset artikkelit
Barys Astana

Barys on Kazakstanin pääkaupungin Astanan jääkiekkojoukkue, joka pelaa KHL:n itäisen konferenssin Tšernyšov-divisioonassa. 

Barys perustettiin 1999, ja ensimmäisen kautensa se pelasi 2001–2002. Joukkue pelasi Kazakstanin mestaruussarjassa 2001–2007, jonka jälkeen se siirtyi Vysšaja Ligaan 2007 ja edelleen KHL:ään, kun sarja perustettiin 2008.

Ari-Pekka Selin toimi joukkueen päävalmentajana kaudella 2013–2014. Raimo Helminen kuului seuran valmennusryhmään kausilla 2013–2014 ja 2015–2016.

Nykyisin Barysin kakkosjoukkue pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa, jonka se voitti 2008 ja 2009.

Liigahistoria
Kazakstanin mestaruussarja: 2001–2007
Vysšaja Liga: 2007–2008
KHL: 2008–

Joukkue 
Tilanne 25. syyskuuta 2022

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Andrei Skabelka 
 Apuvalmentaja: Alexander Achziger 
 Apuvalmentaja: Andrei Šajanov 
 Apuvalmentaja: Maksim Semjonov 
 Apuvalmentaja: Georgi Veresčagin 
 Maalivahtivalmentaja: Aleksandr Šimin 
 Videovalmentaja: Sergei Tambulov 
 Fysiikkavalmentaja: Rinat Abitov 
 Puheenjohtaja: Boris Ivanisčev 
 Toimitusjohtaja: Vjatšeslav Belan 
 Joukkueenjohtaja: Vadim Guseinov 

Lähde: EliteProspects

Joukkueen sisäinen kaikkien aikojen pistepörssi

Lähteet

Viitteet 

Kazakstanilaiset jääkiekkoseurat
KHL-seurat
Astanan urheilu
Seulonnan keskeiset artikkelit
Torpedo Nižni Novgorod

Torpedo Nižni Novgorod () on venäläinen KHL-sarjan läntisen lohkon (konferenssin) Tarasov-divisioonassa pelaava jääkiekkoseura. Volgan varrella sijaitsevasta, runsaan 1,2 miljoonan asukkaan Nižni Novgorodista oleva joukkue pelaa nykyisin kotiottelunsa "Nagornyi" -monitoimihallissa (Нагорный). Nimensä GAZ-autotehtaan edelleen sponsoroima seura on saanut historiallisesta autojen korimallista kuten muutkin Neuvostoliiton autoteollisuuden aikanaan tukemat joukkueet. Joukkueen valmentajana toimii latvialainen Peteris Skudra (8.7.2013).

Nykyinen joukkue 
(Tilanne 12. marraskuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Igor Larionov 
 Apuvalmentaja: Andrei Kozirev 
 Apuvalmentaja: Mihail Vasiljev 
 Maalivahtivalmentaja: Nikolai Habibulin 
 Fysiikkavalmentaja: Filipp Arzamasov 
 Toimitusjohtaja: Maksim Gafurov 
 Jääkiekkotoimminnanjohtaja: Aleksandr Suhov 

Lähde: EliteProspects

Saavutukset

Ennätykset

Pelit - Oleg Nemestnikov, 720 
Maalit - Aleksandr Skvortsov, 244
Syötöt - Aleksandr Skvortsov, 204
Pisteet - Aleksandr Skvortsov, 448
Rangaistusminuutit - Vladimir Kovin - 570

Voitot
Vysšaja Liga mestaruus: 3
 1999, 2003, 2007
Neuvostoliiton mestaruus: 1
 1961

Liigahistoria
Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja: 1947–1991
IVY:n mestaruussarja: 1991–1992
Kansainvälinen liiga: 1992–1996
Vysšaja Liga: 1996–1997, 1998–1999, 2002–2003, 2004–2007
Venäjän jääkiekon superliiga: 1997–1998, 1999–2002, 2003–2004, 2007–2008
KHL: 2008–

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Seuran kotisivut  (hctorpedo.ru)

Venäläiset KHL-seurat
Nižni Novgorodin urheilu
Vuonna 1946 perustetut urheiluseurat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ida Corr

Ida Corr (s. 14. maaliskuuta 1977 Århus, Tanska) on tanskalainen laulaja, säveltäjä ja musiikkituottaja. Hänen yksi tunnetuimmista kappaleistaan on vuonna 2007 julkaistu "Let Me Think About It" (Ida Corr vs. Fedde le Grand). Hän on SugaRush Beat Company -yhtyeen jäsen. SugaRush Beat Companyn kaksi muuta laulajaa ovat Rahsaan Patterson ja Jarrad Rogers.

Varhainen elämä
Corr syntyi Århusissa, Tanskassa. Hänen isänsä on gambialainen ja äitinsä tanskalainen. Ida kasvoi Århusissa ja asuu nyt Kööpenhaminassa.

Diskografia

Studioalbumit
2005: Street Diva
2006: Robosoul
2009: Under the Sun

Kokoelma-albumit
2008: One
2012: Singled Out

Singlet

Aiheesta muualla
 Ida Corrin viralliset kotisivut
 Ida Corrin viralliset fansivut
 Virallinen MySpace -sivusto

Tanskalaiset musiikkituottajat
Elektronisen musiikin artistit
Tanskalaiset laulajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Metakvaloni

Metakvaloni eli 2-metyyli-3-o-tolyyli-4(3H)-kinatsolinoni oli barbituraattien kaltainen, mutta niitä turvallisemmaksi mainostettu unilääke, joka tuli markkinoille vuonna 1965. Metakvalonia markkinoitiin muun muassa tuotenimillä Mandrax, Quaalude ja Sopor. 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla metakvaloni oli sangen suosittu seksi- ja bilehuume. Lääketeollisuudessa metakvalonia valmistetaan antraniilihaposta ja o-toluidiinista etikkahapon avulla.

Käyttö Suomessa 

Usein metakvaloni esiintyi yhdistelmävalmisteena, yhdessä useimmiten difenhydramiinin kanssa, joka on voimakas antihistamiini. Nämä lääkeaineet voimistivat yhdessä toistensa sedatiivista vaikutusta. Lääkevalmisteiden tuotenimiä olivat Pharmaca Fennica 1976:n mukaan ainakin Isonox, Sovanox, sekä Mandrax.

Väärinkäyttö 

Lääke oli suosittu viihdekäytössä, koska se aiheutti tuntoaistin herkistymistä, rentoutumista ja euforiaa.  Se tunnettiin useilla lempinimillä, mainiten muun muassa: Disco Bisquits, Down And Dirtys, Gorilla Biscuits, Whore Pills.

Metakvaloni kehiteltiin alun perin Etelä-Afrikassa, jossa sitä on käytetty edelleen. Metakvalonia sekoitetaan marihuanaan joka poltetaan. Tämä on kuitenkin hengenvaarallista, koska metakvalonitablettien muut ainesosat muuttuvat palaessaan myrkyllisiksi ja saattavat aiheuttaa muun muassa keuhkolaajentumaa.

Etelä-Afrikassa paikallinen väestö on kehittänyt metakvalonista tupakan seassa poltettavan hyvin päihdyttävän muodon. Aineen ns. "jengi-koodinimet" ovat: "Tik" sekä "Rox". Suomessa Mandrax on tunnettu näillä nimillä: Maunot, Manu(t), Mankku, Mömmöt. Hägglundin ja Pylkkäsen mukaan, aine omasi suurta väärinkäytön potentiaalia myös Suomessa.

Laajan väärinkäytön vuoksi tuote poistettiin markkinoilta muualla maailmassa vuonna 1984.

Katso myös 
Aflokvaloni
Etakvaloni

Lähteet

Aiheesta muualla 
PubChem: Methaqualone 
DrugBank: Methaqualone 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methaqualone 

Unilääkkeet
Kinatsolinonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Seututie 413

Seututie 413 sijoittuu pääosin itäkoillisen ja länsilounaan välisenä tienä Hartolan ja Sysmän kirkonkylien välille. Hartolassa väylältä on liittymä valtatie 4:lle. Seututie 413:llä sijaitsee Sysmän Valittulan pikavuoropysäkki.

413
Hartolan liikenne
Sysmän liikenne
Kymenlaakson sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä

Kymenlaakson sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä (Kymsote) on sairaanhoitopiiri Kymenlaakson maakunnan alueella. Sairaanhoitopiirin tehtävänä on järjestää sosiaali- ja terveydenhuollon palvelut maakunnan asukkaille.

Kuntayhtymän markkinointinimi on Kymsote ja sen palveluksessa on noin 6 000 henkilöä. Kymsote aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2019.

Historia
Kymenlaakson sairaanhoitopiiriin liittyi Kymenlaakson erityishuoltopiiri vuonna 2010, jolloin uudeksi nimeksi tuli Kymenlaakson sairaanhoito- ja sosiaalipalvelujen kuntayhtymä. Samaan aikaan kuntayhtymän markkinointinimeksi tuli Carea. Markkinointinimi herätti keskustelua, ja nimestä tehtiin myös kantelu eduskunnan oikeusasiamiehelle. Myös Kotimaisten kielten keskus piti Carea-nimeä sekä sisällöllisesti että kielellisesti epäasianmukaisena. Tutkimuskeskuksen tutkijoiden mukaan nimestä tulisi selvitä selkeästi kuntayhtymän varsinainen nimi ja julkisuudessa käytetty ääntöasu karea johtaa ajatukset karjalaista kulttuuria vaaliviin seuroihin tai instituutioihin. Oikeusasiamies kuitenkin katsoi, että kuntayhtymä ei ole menetellyt lainvastaisesti, kun se on käyttänyt Carea-nimeä virallisen nimen yhteydessä niin, että epätietoisuutta viranomaisesta ei synny.

Kuusankosken aluesairaala (KAS) siirtyi 1. tammikuuta 2011 Kouvolan kaupungin terveyspalveluiden alaisuuteen ja muuttui Pohjois-Kymen sairaalaksi (POKS). Vuoden 2019 alusta Pohjois-Kymen sairaala siirtyi takaisin kuntayhtymän omistukseen.

Sairaanhoitopiirin sairaalat
 Kymenlaakson keskussairaala (Kotkassa) 
 Kymenlaakson psykiatrinen sairaala (Kouvolassa)
 Pohjois-Kymen sairaala (Kouvolassa)

Vuoden 2021 alussa valmistuva Ratamokeskus korvaa Pohjois-Kymen sairaalan.

Sairaanhoitopiirin jäsenkunnat

 

  Hamina
  Kotka
  Kouvola 
  Miehikkälä
  Pyhtää
  Virolahti

Kymenlaakson maakunnassa sijaitsi vuoden 2020 loppuun asti näiden kuuden kunnan lisäksi Iitti, joka kuuluu Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymään. 1. tammikuuta 2021 Iitti siirtyi Kymenlaakson maakunnasta osaksi Päijät-Hämeen maakuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kymsoten kotisivut

Suomen sairaanhoitopiirit
Kymenlaakso
Henry Saleva

Henry "Helge" Saleva (s. 22. maaliskuuta 1951 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Nykyiseltä ammatiltaan Saleva on lakimies ja pyörittää omaa lakitoimistoa Jyväskylässä. Ehkä tunnetuin Salevan asiakas oli Jarmo Björkqvist. Björkqvist surmasi Jämsän kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimineen vaimonsa Jämsässä heinäkuussa 2006.

Joukkueet

HIFK SM-Liiga 69/70                
HIFK SM-Liiga 73/74                 
HIFK SM-Liiga 75/76                 
Oulun Kärpät SM-Liiga 77/78                 
Jokerit SM-Liiga 78/79                    
TPS SM-Liiga 79/80                  
MoDo Hockey Elitserien 83/84               
MoDo Hockey Division 1 (SWE) 83/84            
JYP I divisioona 84/85               
JYP SM-Liiga 85/86                 
JYP SM-Liiga 86/87                 
VaKi I divisioona 87/88

Lähteet

Saleva, Henry
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittajat
Suomalaiset juristit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Jalkaväkirykmentti 37 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 37 (JR 37) oli Suomen puolustusvoimien 19. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Rykmentin perusti Vaasan sotilaslääni neljäntenä rykmenttinään nk. ylimääräisenä rykmenttinä.

Perustaminen
Esikunta
I pataljoona (I/JR 37) 
II pataljoona (II/JR 37) 
III pataljoona (III/JR 37)
13. komppania eli kranaatinheitinkomppania (13./JR 37)
14. komppania eli tykkikomppania (14./JR 37)
Kolonna (Kol./JR 37)

Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.

Keskittäminen
Rykmentti keskitettiin 19. divisioonan mukana Kiteelle, josta se aloitti hyökkäyksensä kohti Laatokkaa 10. heinäkuuta 1941.

Komentaja 
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 18. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 26. tammikuuta 1942 jääkärieversti Into Salmio.

Lakkauttaminen 
Rykmentti lakkautettiin 26. tammikuuta 1942.

Lähteet

Viitteet 

Jatkosodan suomalaiset jalkaväkirykmentit
Robert de Craon

Robert de Craon (k. 13. tammikuuta 1147) oli temppeliherrain ritarikunnan toinen suurmestari. Hänet valittiin Hugo Paynsilaisen seuraajaksi vuonna 1136, ja hän toimi ritarikunnan johtajana kuolemaansa asti.

De Craon asui alun perin Akvitaniassa, mutta päätti muuttaa Palestiinaan kuultuaan Hugo Paynsilaiselta temppeliherrojen perustamisesta. De Craon tuli nopeasti tunnetuksi rohkeudestaan taistelukentällä ja hurskaudestaan uskonasioissa. Hugo Paynsilaisen kuoltua hänet valittiinkin ritarikunnan toiseksi suurmestariksi.

De Craon osoittautui erinomaiseksi organisaattoriksi, ja hänen aikanaan temppeliherroista tuli Lähi-idän huomattava valtatekijä. Paavi Innocentius II hyväksyi vuonna 1139 ritarikunnan säännöt, otti järjestön suojelukseensa ja vapautti heidät veroista.. Temppeliherroille annettiin myös lupa käyttää punaista ristiä valkeassa kaavussa.

Sotilasjohtajana De Craon ei ollut yhtä menestyksekäs kuin hallintoasioissa. Hän onnistui lyömään Aleppon emiirin, mutta emiirin joukot iskivät pian takaisin ja tuhosivat osan temppeliherrojen joukoista. De Craon myös salli espanjalaisten temppeliherrojen laivaston hyökätä Lissaboniin, mutta tämäkin hanke päättyi tappioon.

De Craon kuoli tammikuussa 1147, ja huhtikuussa seuraavaksi suurmestariksi valittiin Everard des Barres.

Lähteet 

Keskiajan henkilöt
Temppeliherrain ritarikunnan suurmestarit
Ranskalaiset henkilöt
Syntymävuosi tuntematon
Vuonna 1147 kuolleet
Lumen Valo

Lumen Valo on suomalainen a cappella -lauluyhtye. Se on yksi suomalaisen vanhan musiikin liikkeen kantavista voimista ja on vuonna 1993 tapahtuneesta ensiesiintymisestään lähtien ollut nostamassa esiin ennen kaikkea Suomessa harvoin kuultuja renessanssiajan säestyksettömän moniäänisen laulun aarteita.

Kahdeksasta laulajasta (kaksi sopraanoa, kaksi alttoa, kaksi tenoria, baritoni ja basso) koostuva Lumen Valo on keskittynyt renessanssiajan suurimuotoisten kirkkomusiikkiteosten 
esittämiseen ja taltioimiseen, mutta on samalla laajentanut ohjelmistoaan kattamaan myös keskiajan, barokin ja oman aikamme 
musiikkia. 

Lumen Valo -yhtye on perustamisvuotensa 1993 jälkeen konsertoinut koti- ja ulkomailla yli 300 kertaa ja julkaissut 
yhdeksän cd-levyä. Yhtye on esiintynyt lähes kaikilla merkittävillä musiikkifestivaaleilla kotimaassaan (Avanti!n Suvisoitto, 
Kuhmon kamarimusiikkijuhlat, Turun musiikkijuhlat, Sastamala Gregoriana), mutta myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Lumen Valo on tehnyt yhteistyötä muun muassa englantilaisten The Hilliard Ensemblen ja QuintEssentialin, yhdysvaltalaisen The Washington Sackbutt and Cornett Ensemblen, Helsingin Barokkiorkesterin (HBO) ja Aapo Häkkisen, Rocinante -yhtyeen, sekä teatteriohjaajien Michael Baranin ja Ville Sandqvistin kanssa. Lumen Valo on esiintynyt lukuisissa TV- ja radio-ohjelmissa. Yhtyeen kalenterivuoden kulmakiviä ovat Mysterium -nimeä kantava joulukonsertti, pääsiäsviikon konsertit sekä konsertti pyhäinpäivänä.

Diskografia
 Mary in the Land of Snow and Light (Alba Records, 1996)
 Tenebrae (Alba Records, 1997)
 Zelenka (2CD, Alba Records, 1999)
 Mysterium (Sigillum LVCD1, 2000)
 Gravity (Sigillum LVCD2, 2001)
 Adoratio (Sigillum LVCD3, 2004)
 Maria (Sigillum LVCD4, 2008)
 Requiem (Sigillum LVCD 5, 2009)
 Miraculum (Sigillum LVCD 6, 2010)
 Neitsy äitix (Sigillum LVCD 7, 2016)

Palkinnot

Yhdysvaltalainen a cappella -musiikkia edistävä Contemporary A Cappella Society (CASA) palkitsi 1.4.2011 vuoden parhaita a cappella -äänitteitä ja niiden tekijöitä.  CASA valitsi The Contemporary A Cappella Recording Award 2011, eli CARA -palkinnon saajaksi parhaan klassisen albumin kategoriassa Lumen Valo -lauluyhtyeen marraskuussa 2010  julkaistun ”miraculum” CD-levyn (SIGILLUM LVCD6).   

The Contemporary A Cappella Society Yhdysvalloissa valitsi huhtikuussa 2010 Lumen Valon Requiem -äänitteellä oleva Giaches de Wertin sävellyksen Adesto dolori meo klassisen musiikin sarjan vuoden parhaaksi teostallenteeksi. Contemporary A Cappella Award -palkinnolle (The CARA´s) valittu sävelmä on julkaistu syksyllä 2009.

Vuonna 2001 julkaistu Gravity sai YLE Radio 1:n  toimittajien Vuoden levy 2001 -erikoistunnustuspalkinnon.

Kokoonpano
 Anna Villberg  (1. sopraano)   
  Titta Lampela (2. sopraano) 
 Hanna Graeffe (1. altto) 
 Riikka Noreila (2. altto) 
 Aaro Haapaniemi (1. tenori) 
 Kari Turunen (2. tenori) 
 Valter Maasalo (baritoni) 
 Juha Suomalainen (basso)

Aiheesta muualla
Yhtyeen kotisivu
Lumen Valo Facebookissa
Lumen Valo Spotifyssa 

Suomalaiset lauluyhtyeet
Jussi Annala

Juho Anton (Jussi) Annala (25. huhtikuuta 1897 Töysä – 29. elokuuta 1967 Vaasa) oli suomalainen pappi ja Maalaisliiton kansanedustaja 1930–1939 sekä uudelleen 1945–1951.

Jussi Annala toimi vt. kirkkoherrana Vetelissä 1927, Kaustisella 1927–1929 ja Soinissa 1929–1930. Sen jälkeen hän jatkoi kirkkoherrana Soinissa 1930–1935, Teuvalla 1935–1957 sekä Laihialla 1957–1965. Lääninrovastina hän toimi 1957–1965. 

Annala toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1931, 1937, 1940 sekä 1943.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Teuvan kunnanvaltuutetut
Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Asociación Argentina de Hockey sobre Hielo y En Línea

Asociación Argentina de Hockey sobre Hielo y En Línea ('Argentiinan jää- ja rullakiekkoliitto') on jääkiekkoa ja rullakiekkoa Argentiinassa hallinnoiva järjestö. Se on kuulunut Kansainväliseen jääkiekkoliittoon vuodesta 1998 alkaen. Maassa oli vuonna 2022 yli 600 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja kaikkiaan kolme jäähallia.

Järjestö keskittyy vain rullakiekkoon ja Argentiinan maajoukkue on osallistunut useisiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n järjestämiin maailmanmestaruuskilpailuihin.

Järjestö presidenttiinä on toiminut Daniel Schiller Solti. Nykyinen presidentti on Jorge F. Haiek.

Jääkiekkoa Argentiinassa järjestää epävirallisesti ACEMHH-niminen järjestö, jonka tavoitteena on tulevaisuudessa osallistua myös kansainväliseen jääkiekkotoimintaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
IIHF Järjestön kotisivut 

Argentiinan urheilu
Urheilujärjestöt
Kuwaitin jalkapallomaajoukkue

Kuwaitin jalkapallomaajoukkue edustaa Kuwaitia jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Kuwaitin jalkapalloliitto.

Kuwaitin maajoukkue on esiintynyt kerran MM-kilpailujen lopputurnauksessa: Espanjan kisoissa 1982. Se pelasi ensin 1–1-tasapelin Tšekkoslovakiaa vastaan, mutta hävisi Ranskalle 1–4 ja Englannille 0–1 pudoten jatkosta alkulohkon jälkeen. 

Kuwait voitti Aasian mestaruuden kotikisoissaan 1980. Se sijoittui alkulohkossaan toiseksi, kukisti välieräottelussa Iranin 2–1 ja loppuottelussa Etelä-Korean 3–0.  Maanosan mestaruuskilpailuissa Kuwait on saanut lisäksi hopeaa Iranissa 1976 hävittyään loppuottelussa Iranille 0–1  sekä pronssia Singaporessa 1984 voitettuaan pronssiottelussa Iranin rangaistuspotkukilpailun jälkeen .

Maailmanmestaruuskilpailut
1930–1970 – Ei osallistunut
1974–1978 – Ei selviytynyt karsinnoista
1982 – 1. kierros
1986–2014 – Ei selviytynyt karsinnoista

Aasian-mestaruuskilpailut
 1956–1968 – Ei osallistunut
 1972 – 1. kierros
 1976 – Hopeaa
 1980 – Mestaruus
 1984 – Pronssia
 1988 – 1. kierros
 1992 – Ei selviytynyt karsinnoista
 1996 – 4. sija
 2000 – Puolivälierät
 2004 – 1. kierros
 2007 – Ei selviytynyt karsinnoista
 2011 – 1. kierros
 2015 – 1. kierros

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kuwaitin jalkapalloliiton virallinen sivusto

Jalkapallomaajoukkueet
Kuwaitin jalkapallo
Kamferipuu

Kamferipuu (Cinnamomum camphora) on aasialainen puu, jota on viljelty siitä saatavan tuoksuvan kemikaalin, kamferin takia.

Ulkonäkö ja koko 
Kamferipuu kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla 4,5 metriä ja lehvästön leveys kaksi kertaa puun korkeus. Sen lehdet ovat ikivihreät, kiiltävän vahapintaiset. Jokaisessa lehdessä on kolme selvästi erottuvaa kellertävää lehtisuonta. Nuorina lehdet ovat kirkkaanvaaleanvihreitä. Keväällä puuhun puhkeaa paljon pieniä, valkoisia kukkia. Niistä kypsyy mustia, halkaisijaltaan noin senttimetrin mittaisia marjoja.

Levinneisyys 
Kamferipuuta kasvaa Kiinassa, Japanissa, Koreassa ja Taiwanissa. Sitä on istutettu Yhdysvaltoihin ja Australiaan, missä se on levinnyt luontoon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Cinnamomum camphora 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cinnamomum camphora 
 Flora of China: Cinnamomum camphora 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cinnamomum camphora 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cinnamomum camphora (camphor laurel) 

Kanelipuut
Julian Beck

Julian Beck (31. toukokuuta 1925 New York, New York – 14. syyskuuta 1985 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, taidemaalari ja runoilija. Hän perusti yhdessä vaimonsa kanssa vuonna 1947 teatteriryhmän The Living Theater,  joka on Yhdysvaltojen pisimpään toiminut kokeellinen teatteriryhmä. Heidän innoittajanaan oli Antonin Artaud ja tämän manifesti Julmuuden teatteri. 

Näyttelijänä Beck esiintyi elokuvissa Oidipus (1967) ja Amore e rabbia (1969). Hän ehti aloittaa myös elokuvan Poltergeist II kuvaukset, mutta kuoli ennen elokuvan valmistumista.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatteriohjaajat
Yhdysvaltalaiset runoilijat
Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Kristillinen seurakunta Uusipesula

Kristillinen seurakunta Uusipesula on helluntaiherätykseen ja Suomen Helluntaikirkkoon kuuluva seurakunta Turun Varissuolla.

Seurakunta itsenäistyi Turun helluntaiseurakunnasta vuoden 2005 lopulla. Se on jäsenenä Suomen Helluntaikirkossa. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat hengelliset kokoukset, kerhot, radio-ohjelmat, koulutus, soluiksi kutsutut pienryhmät sekä diakoniatoiminta Leipä-iltojen muodossa. Seurakunnassa oli vuonna 2011 noin 180 jäsentä. Se julkaisee 2–4 kertaa vuodessa Ups-lehteä, jonka levikki on 200–300 kappaletta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seurakunnan kotisivut 

Suomen helluntaiseurakunnat
Turun seurakunnat
Harry Winston

Harry Winston  (1. maaliskuuta 1896 – 8. joulukuuta 1978) oli yhdysvaltalainen jalokiviseppä ja -kauppias.

Hän osti Hope-timantin, jonka sanottiin tuottavan omistajalleen tai anastajalleen huonoa onnea. Vuonna 1958 Winston lahjoitti timantin Smithsonian-instituutin kokoelmiin.

Lähteet
 Hope-timantin kirous; USKOMATONTA MUTTA TOTTA, s. 232

 Jalokivet
Turun adventtiseurakunta

Turun Adventtiseurakunta on Turussa toimiva Suomen Adventtikirkkoon kuuluva seurakunta, joka perustettiin 5. elokuuta 1919. 1930-luvulla ja vuosina 1943–1947 seurakunta koki voimakkaita kasvun aikoja, sillä kumpanakin ajanjaksona seurakunnan jäsenmäärä kasvoi noin 200:lla. Nykyiseen toimipaikkaansa Betel-kirkkoon seurakunta siirtyi marraskuussa 1984. Aiempi kirkko oli ollut vuodesta 1936 Jarrumiehenkadulla. Nykyinen jäsenmäärä on noin 350.

Turussa on aiemmin sijainnut Suomen Adventtikirkon toimisto, mutta se siirtyi vuoden 1996 alussa Tampereelle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Seurakunnan kotisivut

Adventismi Suomessa
Adventtiseurakunta
Minnelaulu

Minnelaulu eli minnerunous () oli keskiajalla Saksassa esiintynyt runouden laji, jota esitettiin laulamalla yksiäänisesti harpun tai viulun säestyksellä. Lauluja sävellettiin 1400-luvun alussa myös moniäänisiksi, mutta näiden merkitys jäi vähäiseksi. Minnelaulua esiintyi 1100-luvun loppupuolelta 1400-luvulle asti, mutta suosituinta se oli 1200-luvun alkuvuosikymmeninä. Se oli trubaduurirunouden saksalainen vastine, jonka vaiheet liittyvät 1300-luvulta alkaen myös mestarilauluihin.

Yleensä johonkin kirkkosävellajiin sävelletyn minnelaulun sisältö oli usein naista ihannoivaa lemmenrunoutta, mutta muitakin aiheita esiintyi. Minnelaulun tärkeimmät muodot olivat Lied, Leich ja Spruch. Lied tarkoitti alkuaan laulua yleensä. Sen muotoja olivat Botenlied, Erntelied (elojuhlalaulu), Kreuzlied (ristiretkeläislaulu) ja Tagelied (aamulaulu). Leich oli tanssilauluja ja uskonnollisia aiheita käsittelevä runouden muoto, jonka tuotosten pituus oli usein useita satoja rivejä. Spruchin aiheet olivat opettavia ja mietiskeleviä.

Runojen esittäjät olivat etenkin alkuaikoina lähes yksinomaan aatelisia, mutta myöhemmin heidän joukossaan oli myös porvarillisia kierteleviä laulajia. Tunnetuimpia laulajia olivat
Friedrich von Hausen (k. noin 1190)
Hartmann von Aue (k. noin 1210), joka toi runouden piiriin Arthur-kuninkaan tarinat
Gottfried von Strassburg (k. noin 1215)
Wolfram von Eschenbach (k. noin 1220), joka kirjoitti Parzival-eepoksen
Walther von der Vogelweide (k. noin 1230) oli minnelaulujen huippukauden omaperäinen lyyrikko
Neidhart von Reuenthal

Katso myös
Hovikirjallisuus

Lähteet
Spectrum, WSOY 1978, hakusana hovikirjallisuus
Factum, Weilin+Göös 2004
Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1963

Keskiajan kirjallisuus
Musiikkityylit
Keskiajan musiikki
Kaj Franck -muotoilupalkinto

Kaj Franck -muotoilupalkinto kunnioittaa muotoilija Kaj Franckin (1911–1989) työn henkeä ja periaatteita korkeatasoisesta, demokraattisesta ja funktionaalisesta suunnittelusta, jolla ratkaistaan käytännön haasteita ja luodaan uusia mahdollisuuksia muotoiluosaamista käyttäville yrityksille. Erityinen ansio on, jos palkinnon saaja samalla tuo arkeen kauneutta, iloa ja parempaa elämän laatua.

Design Forum Finlandin vuosittain jakaman muotoilualan tunnustuspalkinnon rahoittaa Suomen Messusäätiö, joka haluaa kunnioittaa Kaj Franckin merkittävää elämäntyötä muotoilukulttuurimme pioneerina ja samalla antaa tunnustusta ja tukea nykyisille suunnittelijoillemme.

Palkinto voidaan myöntää suomalaiselle tai Suomessa asuvalle tai työskentelevälle ulkomaiselle muotoilijalle tai työryhmälle ja sen myöntämisestä päättää palkintolautakunta. Valinnan perusteena on muotoilijan/työryhmän koko suunnittelutyö. Palkinto on suuruudeltaan 10 000 euroa. 

Palkintoon kuuluu myös Tapio Junnon suunnittelema mitali ja palkintonäyttely. Kaj Franck -muotoilupalkintoa on jaettu vuodesta 1992 lähtien.

Kaj Franck -muotoilupalkinnon saajat 

 1992 Oiva Toikka
 1993 Pirkko Stenros
 1994 Fujiwo Ishimoto
 1995 Yrjö Kukkapuro
 1996 Kerttu Nurminen
 1997 Vuokko Eskolin-Nurmesniemi
 1998 Heikki Orvola
 1999 Jorma Vennola
 2000 Ritva Puotila
 2001 Eero Miettinen
 2002 Anneli Sainio
 2003 Risto Väätänen
 2004 Ritva-Liisa Pohjalainen
 2005 Hannele Bonsdorff
 2006 Olavi Lindén
 2007 Kati Tuominen-Niittylä
 2008 Eero Aarnio

 2009 Hannu Kähönen
 2010 Marja Suna
 2011 Simo Heikkilä
 2012 Jasmiine Julin-Aro
 2013 Björn Weckström
 2014 Harri Koskinen
 2015 Markku Salo
 2016 Juhani Salovaara
 2017 Anna Ruohonen
 2018 Tapio Anttila
 2019 muotoilutoimisto Aivan:Jarkko Jämsén,Minka Koukkunen,Aleksi Kuokka,Antti Mäkelä,Aki Suvanto ja Saku Sysiö
2020 Ilkka Suppanen
2021 Johanna Gullichsen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kaj Franck -muotoilupalkinto Design Forum Finlandin sivuilla

Muotoilupalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Sojuz TM-20

Sojus TM-20 oli venäläinen miehitetty avaruuslento. Laukaisu tapahtui 3. lokakuuta 1994 ja paluu maahan 22. maaliskuuta 1995. Alus oli Mir-avaruusasemaan telakoituneena 169 vuorokautta.
__notoc__

Miehistö

Avaruuteen
 Aleksandr Viktorenko Venäjän avaruusjärjestö
 Jelena Kondakova Venäjän avaruusjärjestö
 Ulf Merbold ESA/Saksa - Euromir-94-missio

Varamiehistö 
 Juri Gidzenko, Venäjän avaruusjärjestö
 Sergei Avdejev, Venäjän avaruusjärjestö
 Pedro Duque, ESA/Espanja

Paluu 
 Aleksandr Viktorenko Venäjän avaruusjärjestö
 Jelena Kondakova Venäjän avaruusjärjestö
 Valeri Poljakov Venäjän avaruusjärjestö

Lähteet 

 space.kursknet.ru
 spacefacts.de

Miehitetyt avaruuslennot
Sojuz-ohjelma
Vuoden 1994 avaruustoiminta
Vuoden 1995 avaruustoiminta
Chrystina Sayers

Chrystina Lauren Sakamoto Sayers (s. 14. elokuuta 1987 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja tanssija. Sayers kuuluu Girliciousiin.

Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt

en:Chrystina Sayers
it:Chrystina Sayers
Zombilation – The Greatest Cuts

Zombilation – The Greatest Cuts on helmikuussa 2009 julkaistu Lordin kokoelmalevy. Kokoelmalevyn julkaisi Lordin saksalainen levy-yhtiö Drakkar Entertainment. Kokoelmalevy sisältää Lordin tunnetuimpia kappaleita yhtyeen neljältä ensimmäiseltä albumilta. Zombilation julkaisi myös Itävallassa, Sveitsissä, Espanjassa ja Italiassa. Kokoelmalevyä on saatavilla myös muutamista suomalaisista levykaupoista.

Kokoelmalevyn rajoitettu painos sisältää yhden bonus-CD:n ja yhden bonus-DVD:n. Bonus-CD:n konsertti on julkaistu vuonna 2007 DVD-muodossa nimellä Bringing Back the Balls to Stockholm 2006. Kokoelmalevyn bonus-DVD on julkaistu erikseen vuonna 2006 nimellä Market Square Massacre.

Kappaleet

Rajoitetun painoksen bonus-CD 
Bonus-CD:n sisältö on äänitetty Bringing Back the Balls to Europe-kiertueella Tukholmassa 2006. Samasta konsertista on julkaistu aiemmin DVD-tallenne Bringing Back the Balls to Stockholm 2006. Bonus-CD:llä on myös Lordin harvinaisempia kappaleita, jotka on aiemmin julkaistu ainoastaan singlellä.

Bringing Back The Balls To Rock
Get Heavy
Who's Your Daddy?
Not The Nicest Guy
Pet The Destroyer
Rock The Hell Outta You
Blood Red Sandman
The Kids Who Wanna Play With The Dead
They Only Come Out At Night
Would You Love A Monsterman?
Hard Rock Hallelujah
Harvinaiset albumeilla julkaisemattomat kappaleet:
Mr. Killjoy
Evilove
Don't Let My Mother Know
Pyromite
To Hell With Pop

Rajoitetun painoksen bonus-DVD 

Bonus-DVD on sisällöltään sama, kuin vuonna 2006 julkaistu Market Square Massacre -niminen DVD.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Zombilation – The Greatest Cuts Discogsissa 
 

Vuoden 2009 kokoelma-albumit
Lordin albumit
Luettelo maiden korkeimmista kohdista

Tämä on luettelo maiden korkeimmista kohdista. Järjestysnumero on vain itsenäisillä mailla. Epäitsenäisten alueiden korkein kohta on mainittu, mutta ei numeroitu.

Katso myös
Luettelo maailman korkeimmista vuorista
Luettelo suurimmista prominensseista

Lähteet

maiden korkeimmat kohdat
maat
Maiden korkeimmat kohdat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Työelämän tutkimusyhdistys

Työelämän tutkimusyhdistys ry on tieteellinen yhdistys, joka perustettiin 2003 jatkamaan ja uudistamaan Työpoliittisen yhdistyksen toimintaa. Yhdistyksen tehtävänä on edistää tieteellistä keskustelua, kehittää työelämän tutkijoiden ja työelämän ammattilaisten osaamista sekä tehdä tunnetuksi työelämän tutkimusta ja kehittämistä. 

Yhdistys julkaisee Työelämän tutkimus -lehteä ja järjestää vuosittain Työelämän tutkimuspäivät (Work Research Days/WRD) yhteistyössä Tampereen yliopiston Työelämän tutkimuskeskuksen kanssa. Yhdistys kuuluu jäsenenä työelämän tutkimuksen kansainvälisen kattojärjestön International Industrial Relations Associationiin ja Tieteellisten seurain valtuuskuntaan.

Työelämän tutkimusyhdistyksen puheenjohtajana toimii professori Antti Saloniemi.

Aikaisemmat puheenjohtajat:
Jukka Niemelä
Annikki Järvinen
Tapio Bergholm

Aiheesta muualla 
 Työelämän tutkimisyhdistys ry:n kotisivu
 Työelämän tutkimus - Arbetslivsforskning -lehti 
 Työelämän tutkimuspäivät

Lähteet 
 Työelämän tutkimusyhdistys ry:n kotisivu

Suomalaiset tiedeyhdistykset
Munch-museo

Munch-museo () on taidemuseo Oslossa. Museossa on maailmankuulun taidemaalarin ja -graafikon Edvard Munchin jälkeenjääneitä teoksia, jotka hän testamenttasi Oslon kaupungille vuonna 1940. Museo avattiin yleisölle vuonna 1963, jolloin Munchin syntymästä oli kulunut sata vuotta.

Rakennus
Rakennuksen osoitteessa Tøyengata 53 Itä-Tøyenissä Oslossa ovat suunnitelleet arkkitehdit Gunnar Fougner ja Einar Myklebust. Myklebust suunnitteli myös museon kunnostuksen ja laajennuksen, joka vihittiin käyttöön vuonna 1994, jolloin Munchin kuolemasta oli kulunut 50 vuotta.

Museossa on nykyisin muun muassa näyttelytilat, valokuvaus- ja konservointitilat, toimistotiloja, kirjasto ja varastotilat. Museon keskellä on luentosali, jota käytetään myös näyttelyihin, konsertteihin, teatteri- ja elokuvanäytöksiin, ja uudessa osassa on museokauppa ja kahvila.

Kokoelmat

Edvard Munch testamenttasi Oslon kaupungille noin 1 100 maalausta, 15 500 grafiikanlehteä 700 aiheesta, 4 700 piirrosta sekä kuusi veistosta. Lisäksi testamenttiin kuului 500 painolevyä, 2 240 kirjaa, muistiinpanokirjoja, asiakirjoja, valokuvia, työkaluja ja huonekaluja. Munchsin laajan kirjekokoelman testamenttasi myöhemmin museolle hänen sisarensa Inger Munch, ja testamenttiin sisältyi myös huomattava määrä alkuperäisteoksia, etenkin 1880-luvulta.

Nykyisin museon omistuksessa on lahjoitusten ja vaihtojen ansiosta runsaasti yli puolet Munchin maalauksista, kaikki grafiikan aiheet ja kaikki olemassa olevat painolaatat. Niiden ja laajan kirjaston ansiosta Munch-museo on kansainvälisesti ainutlaatuinen. Kokoelmien ansiosta museossa käy runsaasti niin koti- kuin ulkomaisiakin tutkijoita ja opiskelijoita.

Muutto 
Ehdotukset museon siirtämisestä uuteen paikkaan on aiemmin aina tyrmätty, mutta 28. toukokuuta 2008 tehtiin päätös, että Munch-museo ja Stenersen-museo sijoitettaisiin yhteisiin tiloihin Bjørvikaan Akerselvan itäpuolelle.

Aiheesta muualla

 Munch-museo 

Norjan taidemuseot
Oslon rakennukset ja rakennelmat
Bjørvika

Bjørvika (muinaisnorjaksi Bœjarvík) on lahti Oslossa sisemmän Oslovuonon perällä Gamlebyenin ja Akersnesetin välissä. Se kuului aiemmin Oslon satama-alueeseen. Nykyisin se on suurelta osin täyttömaata. Keskiaikainen rantaviiva on osin palautettu idässä Medeltidsparkenissa. Pohjoisessa kulkevat kadut Grønland ja Grønlandsleiret pitkin vanhaa rantaviivaa. Lännessä on Dronningens gate. Vielä toisen maailmansodan jälkeen meri ulottui melkein Østbanenille.

Oslo
Bakumatsu

Bakumatsu (jap. 幕末) viittaa Japanin historiassa Edo-kauden viimeisiin, kaoottisiin vuosiin. Suurimmat tapahtumat olivat vuosien 1853 ja 1869 välillä, jolloin sakoku päättyi ja Japani aukesi ulkomaailmalle. Bakumatsun käännekohta oli Boshin-sota (1868–1869), jonka seurauksena valta saatiin palautettua keisarille. Yleisesti Bakumatsu oli levotonta aikaa ja silloin oli paljon taisteluja.

Edo-kausi
Rick Moranis

Frederick Allan ”Rick” Moranis (s. 18. huhtikuuta 1953 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä ja Emmy-voittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Perhe on paras, Haamujengi, Kulti, kutistin kakarat, Avaruusboltsit, Pieni kauhukauppa ja The Flintstones – Kiviset ja Soraset sekä käsikirjoituksistaan tv-sarjaan SCTV Network 90 (1981–1983). 2000-luvulla Moranis on tehnyt pelkästään äänirooleja, muun muassa Karhuveljeni Koda -elokuvassa.

Palkinnot 
 Earle Grey Award (1995)
 American Comedy Award (1990)
 Emmy (1981)

Ehdokkuudet 
 Emmy (1982)

Yksityiselämä 
Rick Moranisin vaimo Anne Moranis kuoli syöpään vuonna 1991. Heillä on kaksi lasta. Näyttelijä John Candy oli Moranisin hyvä ystävä.

Aiheesta muualla 
 

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Bill Nunn

William Goldwyn ”Bill” Nunn III (20. lokakuuta 1953 Pittsburgh, Pennsylvania – 24. syyskuuta 2016 Pittsburgh, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Nunn muistetaan parhaiten Radio Raheemin roolista Spike Leen elokuvassa Do the Right Thing – kuuma päivä (1989). Hän esiintyi myös mm. elokuvissa Spider-Man (2002), Spider-Man 2 (2004) ja Spider-Man 3 (2007) sekä televisiosarjoissa New York Undercover ja Jeparit.

Ehdokkuudet 
 Image Award (1996)

Yksityiselämä 
Nunn oli naimisissa Donna-nimisen naisen kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Hän valmistui Morehouse Collegesta, Atlantasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1953 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Luterilainen (lehti)

Luterilainen on Suomen Tunnustuksellisen Luterilaisen Kirkon (STLK) äänenkannattaja. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1926. Luterilaisen vuosikerran numeromäärä on vaihdellut vuosien saatossa. Vuodesta 2012 lehti on ilmestynyt kahdeksana numerona vuodessa, joista kaksi julkaistaan kaksoisnumerona. 
Luterilaisen päätoimittaja (alkaen tammik. 2020) on STLK:n kirkkokunnanjohtaja, kuvataiteilija Kimmo Pälikkö, joka vastaa myös kuvituksesta ja taitosta. Lehti julkaistaan myös sähköisessä muodossa kirkkokunnan verkkosivulla. Lehdessä on myös lapsille tarkoitettu osio.

Historia 
Luterilaisen ensimmäinen numero julkaistiin tammikuussa 1926 (Suomalainen Kirjapaino Osakeyhtiö, Hämeenlinna). Taustalla oli Suomen kirkollisessa kentässä tapahtunut liikehdintä, jonka seuraukset konkretisoituivat vuoden 1923 uskonnonvapauslain astuessa voimaan. Silloin Kansankirkosta eronneille - pääasiassa evankeliseen liikkeeseen kuuluneille - luterilaisille tuli myös mahdolliseksi ryhmittyä itsenäisiksi seurakunniksi. Luterilainen perustettiinkin näiden seurakuntien tarpeeseen jo huomattavasti ennen seurakuntien liittymistä kirkkokunnaksi, sillä Suomen Vapaan Evankelis-Luterilaisen Kirkon (nyk. STLK) perustava kokous pidettiin Lahdessa 28. toukokuuta 1928.

Toimittajakunta koostui seurakuntien pastoreista. Ensimmäisenä vastaavan päätoimittajan tehtävässä toimi pastori Albert Aijal Wegelius (myöh. Uppala). Hän oli toiminut aiemmin myös evankelisen liikkeen teologisen lehden, Paimenen, sekä myöhemmin luterilaisen teologisen julkaisun, Sana ja tunnustus, vastaavana toimittajana. Muita Luterilaisen alkuvuosien toimittajia olivat pastorit Väinö I. Salonen, Kauko Valve ja Ragnar Wegelius.

Lehden tarkoitus on yhteydessä sitä julkaisevien seurakuntien identiteettiin, johon myös julkaisun nimi viittaa. Luterilaisen ensimmäisen numeron pääkirjoitus esittelee lehden tarkoituksen monisanaisesti. Siitä voidaan mainita kolme päätehtävää: 1.) Opettaa ja tunnustaa julkaistuissa kirjoituksissa vain Raamatun ja luterilaisten Tunnustuskirjojen opetusta. 2.) Korostaa erityisesti oppia vanhurskauttamisesta yksin Kristuksen tähden. 3.) Lujittaa seurakuntien jäsenten uskoa ja yhteyttä, sekä viestittää seurakuntien opetuksesta ja toiminnasta myös ulkopuolisille. Lehden ensimmäinen numerossa alettiinkin julkaista amerikansaksalaisen teologin, tri Franz Pieperin, kirjoitusta Uskomme, opetamme, tunnustamme (Ich glaube, darum rede ich). Pieperin ja hänen kirkkokuntansa, Missouri-synodin, vaikutus Luterilaiseen, kuten myös sitä julkaiseviin seurakuntiin, oli merkittävä. Lehden nimi onkin suomennettu juuri Missouri-synodin julkaisun, Der Lutheraner, nimestä tuolta ajalta. Samoin Luterilaisen sisarlehden nimi Sana ja tunnustus mukaili Missouri-synodin teologista julkaisua Lehre und Wehre.

Lähteet

Aiheesta muualla
Luterilainen -lehdet vapaasti luettavissa vuodesta 2005 alkaen kirkon omilla verkkosivuilla
Vuosien 1926-1939 lehdet vapaasti luettavissa Kansalliskirjaston sivuilla

Suomalaiset uskonnolliset lehdet
L.A. Law

L.A. Law on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu draamasarja, joka sijoittui kuvitteelliseen Los Angelesissa sijaitsevaan asianajotoimistoon. Sarjaa tehtiin kahdeksan kautta, vuodesta 1986 vuoteen 1994. Se oli yksi 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituimmista televisiosarjoista Yhdysvalloissa. Sarjan luojat ovat Steven Bochco (hänen muita sarjojaan ovat Hill Street Blues ja NYPD Blue) ja lakimies Terry Louise Fisher. Sarjan tunnusmusiikin sävelsi Mike Post.

Sarjassa käsiteltiin muun muassa seuraavia aiheita: AIDS, seksuaalisuus, kuolemantuomio ja rotumellakat.

L.A. Law voitti useita palkintoja, kuten Emmy-palkinnot 1987, 1989, 1990 ja 1991. Kaudella 1988–1989 yhdeksän sarjan näyttelijää oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Kuitenkin vain Larry Drake voitti (paras miessivuosan esittäjä).

Näyttelijät 

Alkuperäiset näyttelijät:
 Harry Hamlin (Michael Kuzak) (1986-91; kaudet 1-5)
 Susan Dey (Grace Van Owen) (1986-92; kaudet 1-6) 
 Corbin Bernsen (Arnie Becker) (1986-94; kaudet 1-8)
 Jimmy Smits (Victor Sifuentes) (1986-91; kaudet 1-5)    
 Jill Eikenberry (Ann Kelsey) (1986-94; kaudet 1-8)    
 Alan Rachins (Douglas Brackman, Jr.) (1986-94; kaudet 1-8)    
 Michele Greene (Abigail "Abby" Perkins) (1986-91; kaudet 1-5)
 Michael Tucker (Stuart Markowitz) (1986-94; kaudet 1-8)    
 Susan Ruttan (Roxanne Melman) (1986-93; kaudet 1-7)    
 Richard A. Dysart (Leland McKenzie) (1986-94; kaudet 1-8)

Myöhemmin mukaan tulleita:

 Larry Drake (Benny Stulwitz) (1987-94; kaudet 2-8)   
 Blair Underwood (Jonathan Rollins) (1987-94; kaudet 2-8)    
 Dann Florek (Dave Meyer) (1988-90; kaudet 3-4)    
 Diana Muldaur (Rosalind Shays) (1989-91; kaudet 4-5)    
 John Spencer (Tommy Mullaney) (1990-94; kaudet 5-8)
 Amanda Donohoe (Cara Jean "C.J." Lamb) (1990-92; kaudet 5-6)
 Cecil Hoffman (Zoey Clemmons) (1991-92; kaudet 5-6)
 Sheila Kelley (Gwen Taylor) (1990-93; kaudet 5-7)
 Conchata Ferrell (Susan Bloom) (1991-92; kausi 6)
 A Martinez (Daniel Morales) (1992-94; kaudet 7-8)
 Lisa Zane (Melina Paros) (1992-93; kausi 7)
 Alexandra Powers (Jane Halliday) (1993-94; kausi 8)
 Alan Rosenberg (Eli Levinson) (1993-94; kausi 8)
 Debi Mazar (Denise Ianello) (1993-94; kausi 8)

Lähteet

Aiheesta muualla 
L.A. Law International Movie Databasessa 

Yhdysvaltalaiset draamasarjat
1980-luvun televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
NBC:n televisio-ohjelmat
Noora Pesola

Noora Johanna Pesola (s. 8. maaliskuuta 1987 Lahti) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti urallaan Lahden Ahkeraa ja häntä valmensi vuoteen 2007 Helgi Lamp, vuosina 2007–2013 Jarkko Salminen ja vuosina 2013–2015 Janne Lahtinen.

Pesola sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailussa Pekingissä 2006 tuloksella 617 cm. Hän kuului samoissa kilpailuissa lisäksi Suomen joukkueeseen, joka putosi alkuerissä 4 × 100 metrin viestissä. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta.

Pesola on voittanut ulkoratojen Suomen-mestaruuden Tampereella 2008 ennätyksellään 646 cm ja Espoossa 2009 tuloksella 623 cm. Hopeaa hän sai Turussa 2011 ja pronssia Kajaanissa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän kuului 4 × 100 metrin voittajajoukkueeseen Turussa 2007 ja Pedersöressä 2010 ja sai pronssia 2005. Sisäratojen SM-kilpailuissa Pesola on voittanut kultaa Rovaniemellä 2007 tuloksella 610 cm, Joensuussa 2008 tuloksella 616 cm, Vaasassa 2009 tuloksella 617 cm ja Turussa 2010 tuloksella 614 cm. Helsingissä 2011 hän sai hopeaa ja Tampereella 2012 ja Jyväskylässä 2013 pronssia. Halliennätyksensä 627 cm hän hyppäsi Anconassa ja Jyväskylässä vuonna 2008.

Pesola lopetti uransa kauden 2015 jälkeen ja keskittyi työhönsä fysioterapeuttina.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset pituushyppääjät
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Jasmiina

Jasmiina ja Jasmina ovat naisen etunimiä, Jasmin-nimen muunnelmia. Vuodesta 2020 lähtien Jasmiinan nimipäivä on Suomessa 9. heinäkuuta, joka jo ennestään on ollut Jasminin nimipäivä.

Suomessa nimi Jasmiina on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1538 ja Jasmina 778 henkilölle. Sekä Jasmiinoista että Jasminoista yli puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Ennen vuotta 1960 nimeä Jasmiina ei ollut Suomessa annettu kenellekään, nimi Jasmina vain viidelle henkilölle.

Tunnettuja Jasmiinoja ja Jasminoja 

 Jasmina Janković (s. 1986), alankomaalainen käsipallomaalivahti
 Jasmiina Järvinen (s. 2001), suomalainen salibandyn pelaaja
 Jasmiina Pöntinen, suomalainen ravitsemusterapeutti
 Jasmina Suter (s. 1995), sveitsiläinen alppihiihtäjä

Lähteet 

Etunimet
Afzelia africana

Afzelia africana on Afrikassa kasvava puulaji, joka kuuluu hernekasveihin ja palkomahonkien sukuun. Sitä on käytetty tiikin tilalla rakennus- ja huonekalupuuna. Eräs puutavaran kauppanimistä on doussie.

Ulkonäkö ja koko 
Afzelia africana voi kasvaa 25 metriä korkeaksi ja halkaisijaltaan metrin mittaiseksi.

Levinneisyys 
Afzelia africana kasvaa laajoilla alueilla trooppisessa Afrikassa Ugandasta Sierra Leoneen asti. Hakkuiden myötä se on käynyt harvinaisemmaksi, ja luokitellaan nykyisin vaarantuneeksi lajiksi.

Lähteet 

Hernekasvit
Uhanalaiset kasvit
Mariantyttäret (luterilainen kirkko)

Evankelisen Mariatien Mariantyttäret () on luterilainen sisaryhteisö, joka toimii Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa.

Mariantyttärien sääntökunnan perusti ruotsalainen Gunvor Paulina Norrman (1903–1985), sääntökuntanimeltään Paulina Mariantytär, 1900-luvun puolivälissä.

Sisaret antavat köyhyys-, puhtaus- ja kuuliaisuuslupaukset. Sääntökunnan novisiaatti on Ruotsin Vallbyn yhteisössä. Suomen sisarten yhteisö asuu Naantalissa.

Ruotsin Vadstenan Mariantyttäret ovat kuuluneet vuodesta 1988 lähtien katoliseen kirkkoon.

Mariantyttärien sääntökuntaa ei tule sekoittaa Saksassa toimivaan Basilea Schlinkin perustamaan Evankelisten Mariasisarten sääntökuntaan.

Kirjallisuutta
Paulina Mariantytär – Herran työkalu. Karjaa: Sinapinsiemen, 1999. ISBN 951-96207-2-9

Aiheesta muualla
virallinen kotisivu  
Mariadöttrarna - Mariantyttäret. Uskonnot Suomessa 
Mariantyttäret kulkevat kuuliaisuuden tietä. Turun Sanomat 19.4.2003.
Mariantyttärien kodissa (pdf)

Luterilaiset veljistöt, sääntökunnat ja luostarit
Manzhouli

Manzhouli () on piirikuntatason kaupunki, joka sijaitsee Kiinassa, Sisä-Mongolian autonomisella alueella, Hulunbuirin prefektuurissa. Se on liikenteeltään maan vilkkain maaraja-asema. Sen pinta-ala on 1 214 neliökilometriä ja sen väkiluku on noin 250 000 asukasta.

Talous 
Manzhouli on liikenteeltään Kiinan vilkkain maaraja-asema ja sen osalle kohdistuu 60% kaikesta viennistä ja tuonnista Venäjän federaatioon ja Itä-Euroopan maihin. Samalla se on myös yksi kolmesta merkittävästä Kiinan Venäjän puuntuonnin keskuksesta.

Väestö 
95% alueen väestöstä on han-kiinalaisia, loput mongoleja ja matsuja sekä määrältään vähälukuisempia vähemmistökansallisuuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kaupungin kotisivut  
Manzhouli : Where the Clock Always Strikes Nine Manzhouli: Photos and observations 
Manzhouli : City of the Plain Pictures and Stories of a trip to Manzhouli at www.pocopico.com
Post codes of Inner Mongolia   

Sisä-Mongolian kaupungit
Kiinan piirikuntatason alueet