joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anabel Englund

Anabel Englund (s. 1. syyskuuta 1992 New York City, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tehnyt yhteistyötä musiikkituottajatiimi Hot Naturedin sekä tuottaja Marc Kinchenin kanssa.

Vaikka laulaja on syntynyt New Yorkissa, hän on elänyt pääosan elämästään Los Angelesissä Kaliforniassa. Hänen isänsä on näyttelijänä ja laulajana tunnettu "Morgan Englund" ja isoisä puolestaan tuottaja-ohjaaja George Englund. Hänen isoäitinsä oli Oscar-palkinnon voittanut Cloris Leachman. "Englund" on maininnut Madonnan olevan hänen suurin musikaalinen vaikuttaja.

Diskografia

EP-levyt

 Anabel Englund (16. lokakuuta 2012)
 Ghost In the System (osana Pleasure Stateä) (1. joulukuuta 2014)

Singlet

Pääartistina

 London Headache (2016)
 So Hot (2018)
 So Hot (MK x Nightlapse Remix) (2019)
 See The Sky (2020)

Vierailevana artistina

 "Gone" (The Good Boys, mukana Anabel Englund) (2011)
 "In Time" (PeaceTreaty, mukana Anabel Englund) (2012)
 "Come Alive" (PatrickReza, mukana Anabel Englund) (2012)
 "Electricity" (Lee Foss & MK, mukana Anabel Englund) (2012)
 "Falling" (Human Life, mukana Anabel Englund) (2013)
 "Nice Day" (Jez Dior, mukana Anabel Englund) (2013)
 "Reverse Skydiving" (Hot Natured, mukana Anabel Englund) (2013)
 "Mercury Rising" (Hot Natured, mukana Anabel Englund) (2013)
 "Emerald City" (Hot Natured, mukana Anabel Englund) (2013)
 "El Diablo" (Human Life, mukana Anabel Englund) (2014)
 "Talk to Me" (Human Life, mukana Anabel Englund) (2015)
 "About U" (Tommy Trash & Burns, kreditoimattomat sanat) (2015)
 "Blue Is The Distance" (Lee Foss, mukana Ali Love & Anabel Englund) (2017)
 "Cha Cha (Velvet Version)" (Tâches, mukana Anabel Englund) (2017)
 "Mirrorball" (MK, mukana Anabel Englund) (2017)
 "Rising" (Gari Recs, mukana Anabel Englund, Human Life, Matt Ossentjuk & Mont Blvck) (2017)
 "Call U Rite Back" (Rybo, mukana Anabel Englund) (2018)
 "Just for the High" (Rybo, mukana Anabel Englund) (2018)
 "Old Times" (Amtrac, mukana Anabel Englund) (2018)
 "Use Me Up" (CID, mukana Anabel Englund) (2018)
 "Where Life Begins" (Matt Ossentjuk, mukana Anabel Englund) (2019)
 "Something New" (Rybo, mukana Anabel Englund) (2019)
 "Brazil" (Lee Foss, mukana Eli Brown & Anabel Englund) (2019)
 "Messing With Magic" (Jamie Jones, mukana Anabel Englund) (2019)
 "Need Me" (Jaded, mukana Anabel Englund) (2020)
 "Only the Gods" (Disciples & Lee Foss, mukana Anabel Englund) (2020)
 "Better on My Own" Disciples, mukana Anabel Englund) (2020)

Promosinglet

 Hard To Forget (Tyler Blackburnin kanssa) (2012)
 Once a Year (2012)
 Be With Me (2014)

Lähteet

Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät
Mokkola

Mokkola () oli inkeriläinen kylä entisessä Inkereen  luterilaisessa seurakunnassa, Venäjällä. Kylä sijaitsi kapealla niemellä Inkereenjoen rannalla lähellä Kolpinan kaupunkia.

Kylä mainitaan ensimmäinen kerta 1500-luvulla Novgorodilaisessa veroluettelossa. Yhden teorian mukaan kylän nimi polveutuu ortodoksisesta Mokei -miesten nimestä. Vuonna 1849 Mokkolassa asui 53 ihmistä (28 miestä, 25 naista), kaikki inkeriläiset (savakot). Vuonna 1926 kylässä oli 35 taloa ja 153 asukasta, niistä 148 inkeriläisiä.. Mokkola kuului silloin Voiskorovan kyläneuvostoon. Mokkolan laajin suku oli Koivistoinen, noin 30 perhettä. Muita sukuja oli Puolakainen, Akkalainen ja Piho.
Toisen maailmansodan aikana kylä tuhoutui saksalaisjoukkojen etenemisessä. Paikallisasukkaista suurin osa oli pakotettu lähteä evakkoon Pietariin, mistä heidät pakkokuljetettiin vuonna 1942 Jakutiaan. Osa oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen takaisin palanneet eivät päässeet kotikylälle, koska heitä kiellettiin asumasta omalla alueellaan. Kylän paikalla sijaitsee nyt Kolpinan kaupungin huvipuisto.

Lähteet 

Inkerin kylät
Inkereen kylät
Flux

Flux on brittiläislaulaja Ellie Gouldingin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 28. helmikuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Goulding, Jim Eliot ja Joe Kearns, joista viimeisin myös tuotti sen Maxwell Cooken kanssa. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Gouldingin YouTube-kanavalla 1. maaliskuuta 2019.

"Flux" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Skotlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Artistin kotimaassa Iso-Britanniassa kappaleen paras sijoitus oli singlelistan sija 97.

Lähteet

Vuoden 2019 kappaleet
Ellie Gouldingin kappaleet
Robert Martin

Robert Martin (1858–?) oli kanadalainen poliitikko ja apteekkari, hänet tunnetaan virastaan Reginan pormestarina vuonna 1894 ja uudelleen vuosina 1913-1914. Martin tunnetaan myös Saskatchewanin yliopiston senaatista.

Lähteet 

Kanadalaiset poliitikot
Vuonna 1858 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Patakinnas

Patakinnas on käsine, jolla voi ottaa ja laittaa kuumia esineitä uuniin tai uunista. Sillä voi myös nostaa kuumia patoja ja pannuja. Kinnas on paksu ja siinä on yleensä erillinen tila peukalolle, muiden sormien jäädessä samaan tilaan. Patakintaita on erivärisiä. On myös harvinaisia patakintaita, joissa ei ole erillistä tilaa peukalolle. Patakintaan peukalon tila voi olla joko muiden sormien tilan vieressä tai sitä vasten. Ilman patakinnasta voi polttaa sormensa.

Katso myös 

 Pannulappu
 Patalappu

Keittiövälineet
Käsineet
Tsipilja

Tsipilja tai Tsipelja () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa 
Järvi on 2,4 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,468 neliökilometriä eli 247 hehtaaria. Sen keskisyvyys on 3 metriä, mutta syvänteessä on 6 metriä vettä. Järvellä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,8 hehtaaria. Ne sijaitsevat järven itärannan tuntumassa. Pienempi saari on pieni luoto, joten pinta-ala sopii suuremman saaren alaksi. Saaren pituus on 250 metriä. Järven ympäristö on soistunutta metsämaata. Luoteessa sijaitsee suuri suoalue, jota kutustaan nimellä Tšistjakin suo (). Rantojen lähellä sijaitsee kapeita niittyjä, joiden viljelystä on jo luovuttu. Järven ympärillä ei ilmakuvien perusteella ole enää asutusta.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, lahna, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, ruutana, sekä joitakin Rutilus-suvun kaloja ja jokirapu. Järven pohja on kivikkoinen ja hietapohjainen.

Vesistösuhteita 
Tsipilja sijaitsee Aloljan sivujoki Tsipiljankan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Järveen laskee neljä metsäojaa ja sen valuma-alueen koko on 7,2 neliökilometriä . Sen oma laskujoki on Tsipiljanka, joka on 13 kilometriä pitkä. Se yhtyy Aloljaan Vyplohan () kylän lähellä. Tsipiljankalla on sivujoki Krjavka, joka alkaa Krjavkan järvestä ().

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Aloljan valuma-alue
Pustoškan piiri
Ostrovito (järvi Štšukinskan pitäjässä, Pustoškan piiri)

Ostrovito () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa 
Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 0,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 44 hehtaaria. Keskellä järveä on saari, joiden yhteispinta-ala on 2,4 hehtaaria. Järven länsipää on itäpäätä kapeampi. Järven keskisyvyys on 8 metriä, mutta sen syvänteessä on 23 metriä syvää. Järven ympäristössä on paljon pieniä lampia ja järviä. Sen itäpäähä ulottuu Krasnojen kylä (). Länsipään pellot ovat muuttuneet pusikoituviksi niityiksi.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, ruutana ja simppu, sekä joitakin Rutilus-suvun kaloja ja runsaslukuisena jokirapu. Järven rannat ovat metsämaata, jonka rikkovat niityt ja asuialueen puutarhat. Järven rannat ja pohja on kivikkoista hiekkapohjaa.

Vesistösuhteita 
Ostrovito sijaitsee Aloljan sivujoen Tsipiljankan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Järveen laskee kaksi ojaa, joista pohjoinen on Babjen () laskuoja. Ojan valuma-alueella sijaitsee viisi muuta pikkulampea. Järven valuma-alueen koko on 34 neliökilometriä. Sen oma laskuoja yhtyy alempana Tsipiljankaan, joka yhtyy vuorostaan Aloljaan.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Aloljan valuma-alue
Pustoškan piiri
Elena Roos

Elena Roos (s. 1991) on sveitsiläinen suunnistaja. 

Roos on saavuttanut viisi MM-mitalia: Riian MM-kilpailuissa 2018 kultaa viestissä ja hopeaa sprinttiviestissä sekä Tarton MM-kilpailuissa 2017 pronssia sprinttiviestissä. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Roos saavutti hopeaa viestissä   pronssia sprinttiviestissä.
Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras sijoituksensa on sprintin neljäs sija Riian MM-kilpailuista 2018. Suunnistuksen EM-kilpailuissa Ticinossa 2018 Roos saavutti kultaa viestissä ja sprinttiviestissä. Vuoden 2021 EM-kilpailuissa Neuchâtelissa Roos oli mukana voittaneessa sprinttiviestijoukkueessa ja oli sprintissä toinen. Suunnistuksen maailmancupissa Roos on voittanut yhden osakilpailun ja sijoittunut kerran toiseksi. Juniorien MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on sprintin seitsemäs sija vuodelta 2008.

Lähteet
 http://runners.worldofo.com/elenaroos.html

Viitteet 

Sveitsiläiset suunnistajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Gerson Victalino

Gerson Victalino (17. syyskuuta 1959 Belo Horizonte – 29. huhtikuuta 2020 Belo Horizonte) oli brasilialainen koripalloilija.

Sentterinä pelannut ”Gerson” pelasi Brasilian miesten maajoukkueessa muun muassa kesäolympialaisissa Los Angelesissa 1984 (Brasilia yhdeksäs), Soulissa 1988 (viides) ja Barcelonassa 1992 (viides) sekä maailmanmestaruuskilpailuissa Espanjassa 1986 (neljäs) ja Argentiinassa 1990 (viides). Pan-Amerikan kisoista ”Gerson” saavutti kultaa vuonna 1987 ja hopeaa vuonna 1983. Hän voitti maajoukkueen jäsenenä myös useita mitaleja maanosan mestaruuskilpailuista, muun muassa Etelä-Amerikan mestaruudet vuosina 1983 ja 1985.

ALS-taudista kärsinyt ”Gerson” kuoli synnyinkaupungissaan Belo Horizontessa 60-vuotiaana 29. huhtikuuta 2020.

Lähteet 
 Profiili Brasilian koripalloliitto

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Gerson Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com 
 Profiili Liga ACB 
 Toinen profiili FIBA Archive 
 

Brasilialaiset koripalloilijat
Vuonna 1959 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Love Me Again (Rayen kappale)

Love Me Again on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Rayen musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 2. elokuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Janée Bennett sekä Raye ja sen tuotti Fred Ball. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Rayen YouTube-kanavalla 14. elokuuta 2019.

Kappaleesta on toteutettu myös miksattu versio, joka julkaistiin 30. elokuuta 2019. Sillä esiintyy brittiläislaulaja Jess Glynne. "Love Me Again" pääsi julkaisunsa jälkeen singlelistoille Irlannissa, Iso-Britanniassa ja Skotlannissa.

Lähteet

Vuoden 2019 kappaleet
Brittiläiset musiikkikappaleet
Haamukeittiö

Haamukeittiö on ammattikäyttöön tarkoitettu ruuantuotantotila kuljetusruuan valmistukseen. Haamukeittiössä on tarvittava kalusto ja välineet ravintolaruuan tuotantoon, mutta ei ravintolalle ominaista ruokailutilaa tai asiakaspaikkoja. Haamukeittiötä käyttävillä ravintoloilla voi olla toinen fyysinen sijainti tavallista ravintolatoimintaa varten, tai ne voivat toimia pelkästään haamukeittiön kautta ilman varsinaista ravintolaa.

Haamukeittiö eroaa haamuravintolasta siinä, että haamukeittiöllä ei välttämättä ole lainkaan ravintolabrändiä, ja haamukeittiön tiloissa voi toimia useampikin eri haamuravintola.

Alan yrityksiä

 Bamboo Asia Oakland – Yhdysvalloissa vuonna 2018 perustettu yritys. 
 CloudKitchens – maailmanlaajuinen alun perin Yhdysvalloista peräisin oleva yritys.
 Curb Food – ruotsalainen
 Huuva – suomalainen
 Keatz – saksalainen vuonna 2019 perustettu yritys.
 Shadow Kitchen – suomalainen vuonna 2020 perustettu yritys.

Lähteet

Ravintolatalous
2020 HS7

on pieni, 4–8 metrin läpimittainen asteroidi tai meteoroidi, joka luetaan Apollo-asteroideihin. Se ohitti Maan 42 735 kilometrin etäisyydeltä 28. huhtikuuta 2020. Kappale kävi lähimmillään 1200 kilometrin päässä geostationäärisestä satelliitista.  löydettiin Pan-STARRS-ohjelmalla 27. huhtikuuta 2020. Tällä pienkappaleella arvioitiin aluksi olevan 10 prosentin törmäysriski Maahan. Samaan aikaan kun  ohitti Maan, myös huomattavasti suurempi Maan lähelle tuleva asteroidi  tuli Maan lähelle. Tosin se oli lähimmillään jopa 6 290 589 kilometrin etäisyydellä,eli 140 kertaa kauempana kuin . Mikäli  olisi törmännyt Maahan, se olisi todennäköisesti tuhoutunut ilmakehässä tähdenlentona. Löytöhetkellään  oli yksi viidestäkymmenestä maata lähimpänä käyneestä asteroidista.

Lähteet  

Apollo-asteroidit
Meteoroidit
Christopher Cockerell

Sir Christopher Sydney Cockerell CBE RDI FRS (4. kesäkuuta 1910 – 1. kesäkuuta 1999) oli englantilainen insinööri, joka tunnetaan parhaiten ilmatyynyaluksen keksijänä.

Varhainen elämä ja ura 
Cockerell syntyi Cambridgessä, jossa hänen isänsä Sir Sydney Cockerell oli Fitzwilliam-museon kuraattori, joka oli aiemmin toiminut William Morrisin sihteerinä. Christopher osallistui St Faith'sin preppauskouluun. Hän sai koulutuksen Greshamin koulussa ja hän opiskeli sen jälkeen Peterhousen yliopistossa tekniikkaa. Hän palasi myöhemmin Cambridgeen opiskelemaan elektroniikkaa.

Palattuaan Cambridgen yliopistoon opiskelemaan elektroniikkaa, hän siirtyi työskentelemään radiotutkimusyhtiöön. Vuonna 1935 hän meni töihin Marconi-yhtiöön, ja pian sen jälkeen hän meni naimisiin Margaret Elinor Belshamin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen Christopher osallistui useiden erittäin hienostuneiden laitteiden kehittämiseen.

Poistuttuaan Marconi-yhtiöstä Christopher osti Ripplecraft Ltd:n ja pienen Norfolkin vene- ja asuntovaunujen vuokrausyrityksen hänen appiukon perinnöllä. Yritys tienasi vähän rahaa, ja hän alkoi miettimään millä hän saisi veneet kulkemaan nopeammin. Thornycroft-yritys johti hänet heidän aikaisempaan työhön, jossa pieni moottori oli osittain nostanut pienen aluksen vedestä.

Cockerellin suurin keksintö, ilmatyynyalus, kasvoi tästä työstä. Hänelle selventyi se, että jos koko vene nostetaan vedestä, niin veneellä ei ole käytännössä vetoa. Tämän hän arvioi antavan veneelle kyvyn saavuttaa paljon suurempi enimmäisnopeus kuin mitä aikaisempien veneiden avulla voitaisiin saavuttaa. Hän oli saanut vuoteen 1955 mennessä ensimmäisen toimivan mallin balsapuusta ja haki ensimmäisen patentin ilmatyynyalukselle.

Myöhempi elämä 
Myöhemmässä elämässä Cockerell kehitti monia parannuksia ilmatyynyalukseen ja keksi useita muita sovelluksia ilmatyynyperiaatteelle, kuten ilmatyynyjuna.

Hän osallistui moniin ilmatyynyaluksiin liittyviin tapahtumiin, kuten useiden ilma-alusten ilmoittamiseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Lyhyen sairauden jälkeen Christopher Cockerell kuoli Hythessä, Hampshiressä 1. kesäkuuta 1999.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tietoa Christopherista Hovercraft-museon verkkosivuilla

Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Keksijät
Insinöörit
Royal Societyn jäsenet
Brittiläisen imperiumin komentajat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Bang Chan

Christopher Bang (s. 3. lokakuuta 1997 Soul), paremmin tunnettu korealaisella nimellään Bang Chan (), on australialainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hän kuuluu eteläkorealaiseen Stray Kids-yhtyeeseen ja sen tuottaja-trioon 3racha.

Lapsuus ja uran alku 
Christopher Bang syntyi 3. lokakuuta 1997 Soulissa, Korean tasavallassa. Bang muutti perheineen Sydneyyn, Australiaan hänen ollessaan nuori. Bangin perheeseen kuuluu vanhempien lisäksi pikkusisarukset Lucas ja Hannah Bang. Bang kävi yläkoulua Newtonissa, Sydneyssä, Uusi-Etelä Walesissa. Hän kävi koulua myöhemmin myös Koreassa. Bang puhuu koreaa, englantia ja japania.

Bang on harrastanut balettia ja nykytanssia. Hän muutti Souliin vuonna 2010, sillä läpäisi JYP Entertainmentin koe-esiintymiset Australiassa. Bang toimi levy-yhtiön harjoittelijana seitsemän vuotta.

Ura 
Bang perusti hip-hop-trion 3racha vuoden 2016 lopussa yhdessä Seo Changbinin ja Han Jisungin kanssa. Trio julkaisi useampia kappaleitansa SoundCloudiinsa. 

Bang ja 3racha osallistuivat levy-yhtiönsä ohjelmaan Stray Kids vuonna 2017. Bang oli valinnut yhtyeen jäsenet itse. Stray Kids debytoi EP:llä I Am Not 25. maaliskuuta 2018. Hän on osallistunut yhtyeen albumeiden sanoittamiseen ja tuottamiseen yhdessä 3rachan kanssa.

Diskografia 
Bang on osallistunut seuraavien albumeiden sanoittamiseen ja tuottamiseen:

 J:/2017/mixtape (2017)
 3Days (2017)
 Horizon (2017)
 Mixtape (2018)
 I Am Not (2018)
 I Am Who (2018)
 I Am You (2018)
 Clé 1: Miroh (2019)
 Clé: Levanter (2019)
 Go生 (2020), uudelleenjulkaisu In生 (2020)
 All In (2020)
Noeasy (2021)
Christmas EveL (2021)
Oddinary (2022)

Lähteet 

Eteläkorealaiset tanssijat
Eteläkorealaiset laulajat
Stray Kids
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Kalle Saksela

Kalle Martti Saksela (s. 10. syyskuuta 1962  Philadelphia, USA) on suomalainen lääkäri (LT), joka toimii Helsingin yliopiston virologian professorina. Hän on osallistunut esimerkiksi nopeasti etenevään rokotetutkimushankkeeseen koronaviruspandemian aikana, tavoitteenaan kehittää ihmistesteihin soveltuva koronavirusrokote tekijänoikeusvapaan lähestymisen periaatteella jo kesällä 2020. Nenäsuihkeena annettava rokote on ollut Sakselan mukaan käyttövalmis siinä mielessä, että sen kemiallinen koostumus ei muutu jatkotesteissä, toukokuusta 2020 lähtien, mutta sitä ei ole voitu ottaa käyttöön lääketieteellisen tutkimuksen rahoitukseen liittyvien ongelmien takia.

Saksela tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta (SYK, 1985). Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi ja lääketieteen tohtoriksi vuonna 1989. Hänen artikkeliväitöskirjan muotoinen väitöstutkimuksensa oli otsikoitu Myc genes in human lung cancer : regulation and amplification. 

Virologian professorina Saksela on toiminut vuodesta 2005 lähtien. Myös hänen isänsä Eero Saksela on lääketieteen professori.

Lähteet

Suomalaiset professorit
Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset virologit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Helsingin yliopiston professorit
Pihlavan saha

Pihlavan saha on Porin Pihlavassa toimiva saha, joka on perustettu vuonna 1875. Sen omistaja on Westas Group, ja saha tunnetaan nykyään nimellä Westas Pihlava Oy. Pihlavan saha oli Ahlströmin omistuksessa yli 120 vuoden ajan, kunnes se myytiin Werstars Groupille vuonna 2013.

Pihlavan saha sijaitsee Yyterinniemellä Pihlavanlahden lounaisrannalla. Saha ja ympäröivät asuinalueet muodostavat vanhan teollisuusyhteisön, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Historia 

Pihlavan sahan perusti vuonna 1875 ruotsalainen Fredriksfors Aktiebolag, joka omisti myös Leineperin ruukin. Vuonna 1880 saha siirtyi toisen ruotsalaisyrityksen Wil. Röhss & Co:n omistukseen, ja päätyi lopulta A. Ahlström Osakeyhtiölle 1889. Vuonna 1894 sahan yhteyteen rakennettiin konepaja. Saha tuhoutui lähes kokonaan vuonna 1900 raivonneessa tulipalossa, jonka jälkeen uusi sahalaitos rakennettiin välittömästi. Sahaa laajennettiin vielä vuonna 1916 ruotsalaisen Bolinder AB:n suunnitelmien mukaan, jolloin viereen valmistui toinen saharakennus. Vuonna 2013 Pihlavan saha siirtyi Werstas Groupin omistukseen.

Teollisuusalueen rakennuksista merkittäviä ovat muun muassa Olav Hammarströmin piirustusten mukaan 1948 rakennettu kuitulevytehdas sekä Aarne Ervin suunnittelema funktionalistinen ruokala vuodelta 1949. Lisäksi alueella on muun muassa 1950 valmistunut varastorakennus, jonka ovat suunnitelleet Olav Hammarström ja Magnus Malmberg. 115 metriä pitkää, 30 metriä leveää ja 22 metriä korkeaa Isosuuliksi kutsuttua rakennusta kuvailtiin valmistuessaan Pohjoismaiden suurimmaksi varastorakennukseksi.

Sahan ympäristössä ovat Kaunismäen virkailijatalot sekä useita työväenasuinalueita. Virkailijatalot on rakennettu 1920-luvulla arkkitehti Karl Lindahlin suunnitelmien mukaan. Lisäksi alueella on Olav Hammarströmin 1940-luvulla suunnittelema ketjutalo sekä Kristian Gullichsenin suunnittelema atriumtalojen rivi. Kaunismäen luoteispuolella on Pihlavan huvila-alue, jonka rakennuksista kaksi on Pihlavan sahan omistaneen Ahlströmin suvun huviloita. Kappalemaan, Holman, Viinahaminan ja Sahamäen työläisasuntoalueet ovat rakentuneet vapaamuotoisesti 1800-luvun jälkipuoliskolta lähtien. Halssin 1920-luvulla rakennetut mansardikattoiset työväenasunnot on suunnitellut arkkitehti Karl Lindahl.

Lähteet 

Suomen sahateollisuus
Porin rakennukset ja rakennelmat
Suomen teollisuushistoria
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Nils Politt

Nils Politt (s. 6. maaliskuuta 1994 Köln) on saksalainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa. Hän aloitti ammattilaisuransa saksalaisessa Team Stöltingissä 2013–2015, minkä jälkeen on ajanut UCI World Tour -tasolla Katjuša-tallissa 2015–2019, Israel Start-Up Nationissa 2020 ja Bora-Hansgrohessa kaudesta 2021 lähtien.

Politt sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-kilpailussa 2019 hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Philippe Gilbertille. Hän saavutti samana vuonna Yorkshiren MM-kilpailuissa hopeaa sekajoukkueaika-ajoviestissä. Hän voitti 12. etapin Ranskan ympäriajossa 2021 ja maantieajon Saksan-mestaruuden 2022.

Saavutuksia 

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
2011
Ratapyöräilyn joukkuetakaa-ajon nuorten Saksan-mestaruus
2012
Ratapyöräilyn pariajon nuorten Saksan-mestaruus
2014
Aika-ajon alle 23-v. Saksan-mestaruus
2015
Maantieajon alle 23-v. Saksan-mestaruus
2018
Pariisi–Roubaix, seitsemäs
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Sparkassen Münsterland Giro, kolmas
2019
E3 BinckBank Classic, kuudes
Flanderin ympäriajo, viides
Pariisi–Roubaix, toinen
MM-kilpailut, sekajoukkueaika-ajoviestissä hopeaa
2020
Ratapyöräilyn kuuden päivän ajo, Bremen, voitto
2021
Ranskan ympäriajo, 12. etapin voitto
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2022
Dwars door Vlaanderen, viides
Rund um Köln, voitto
Maantieajon Saksan-mestaruus

Lähteet 

Saksalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Sequoyah

Sequoyah (noin 1775–1843) oli cherokee, joka loi cherokeen kielen kirjoitusjärjestelmän eli kirjaimiston 1800-luvun alkupuolella. Hän oli myös hopeaseppä, taidemaalari ja sotilas. Hän osallistui Creek-sotaan vuonna 1812 Yhdysvaltojen puolella.

Sequoyah ei osannut puhua tai kirjoittaa englantia, mutta tuli vakuuttuneeksi siitä, että eurooppalaisten menestyksen salaisuus oli kirjoitustaito, joka mahdollisti tiedon tallentamisen ja välittämisen paremmin kuin kuulopuhe. Hän aloitti cherokeen kirjoitusjärjestelmän kehittämisen sanamerkeistä eli piktogrammeista, mutta siirtyi sitten tavumerkkeihin. Vuonna 1821 hän sai valmiiksi 86 tavumerkin järjestelmän. Se tuli käyttöön maan eri osissa asuvien cherokeiden välillä, sitä opetettiin kouluissa ja sillä julkaistiin sanomalehteä. Cherokee oli yksi ensimmäisistä intiaanikielistä, jolla oli toimiva kirjoitusjärjestelmä.

Sequoyahia syytettiin aluksi noituudesta, mutta pian cherokeet ottivat kirjoitusjärjestelmän viralliseen käyttöön.

Sequoyahin syntymäpaikan lähellä on hänen elämäntyölleen omistettu museo, jota hallitsevat paikalliset cherokeet. Jättiläispunapuu (Sequoia sempervirens) sai tieteellisen nimensä Sequoyahin muistoksi.

Lähteet 

Vuonna 1843 kuolleet
Yhdysvaltalaiset kielitieteilijät
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pikkuetsivät

Pikkuetsivät (The InBESTigators) on vuonna 2019 julkaistu australialainen lapsille tarkoitettu rikos-ja pulmanratkaisukomedia. Ohjelman ensiesitys oli ABC Me-televisokanavalla 21. kesäkuuta 2019 ja julkaistiin ensiesityksen jälkeen Netflix-alkuperäissarjaksi. Toinen tuotantokausi julkaistiin Netflixiin 11. tammikuuta 2019. Molemmat tuotantokaudet julkaistiin Suomessa vuosina 2019–2020.

Lähteet 

Australialaiset komediasarjat
Lastenohjelmat
ABC:n televisio-ohjelmat (Australia)
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Konstantin Berghell

Konstantin Berghell (? – ?) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali. 

Konstantin Berghellin syntymä- ja kuolinvuosi ja vanhemmat eivät ole tiedossa. Hän aloitti opiskelun Pietarin merikadettikoulussa 1872.  Gardemariniksi hänet ylennettiin  1876 ja merikadettikoulun jälkeen 1877 midshipsmaniksi. Vuoden 1877 lopussa Berghell määrättiin palvelukseen Mustanmeren laivaston 2. ekipaasiin, mutta hän siirtyi kauppalaivastoon maaliskuussa 1880. Hänet ylennettiin luutnantiksi Venäjän laivaston reservissä tammikuussa 1882. 

Vuonna 1885 Berghell palasi vapaaehtoisena merivoimien palvelukseen, aktiiviupseeriksi hänet merkittiin tammikuussa 1890. Hän palveli vahti- ja komppanianpäällikkönä tykkivene Uraletsilla 1892–1893, tykkivene Novorossijskin päälliköksi hänet määrättiin tammikuussa 1893. Seuraavana vuonna Berghell ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja siirrettiin tykkivene Reninin päälliköksi. Syyskuussa 1894 hänet määrättiin kuljetusalus Bugin vanhimmaksi upseeriksi ja joulukuussa hän tuli eskaaderipanssarilaiva Georgij Pobedonosetsin vanhimmaksi upseeriksi.

Elokuussa 1897 Berghellistä tuli kuljetusalus Ingulin päällikkö, tammikuussa 1899 kuljetusalus Dunaj'n päällikkö ja joulukuussa 1899 tykkivene Zaporožetsin päällikkö. Vuonna 1901 hän ehti olla hyvin lyhyen ajan rannikkovartiostopanssarilaiva Novgorodin päällikkönä, kunnes hän tuli joulukuussa ylennetyksi 1. luokan kapteeniksi ja hänet nimitettiin Venäjän laivastoasiamieheksi Konstantinopoliin. Sieltä palattuaan hänet määrättiin eskaaderipanssarilaiva Tšelman päälliköksi toukokuussa 1904.

Venäjän–Japanin sodan jälkeen tammikuussa 1906 Berghell nimitettiin komiteaan, jonka tehtävänä oli laatia uusi ohjesääntö merivoimille. Työn valmistuttua hänet määrättiin syksyllä  1908 Mustanmeren miinalaivaston päälliköksi ja vuoden päästä palvelukseen Itämeren laivastoon. Syksyllä 1910 Berghell ylennettiin kontra-amiraaliksi ja määrättiin Amurin jokilaivaston päälliköksi. Toukokuusta 1912 kesäkuuhun 1913 hänet oli komennettu jäseneksi rannikkopuolustusta organisoineeseen komiteaan, siirrettynä Itämeren laivaston upseeriluetteloihin. Eron sotapalveluksesta Berghell sai vara-amiraalina lokakuun alussa 1913.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
1800-luvulla syntyneet
1900-luvulla kuolleet
Bolšoje Kolpino (Pihkovan alue)

Bolšoje Kolpino tai Kolpino Bolšoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Sana bolšoje tarkoittaa suuri ja samalla valuma-alueella sijaitsevan järven Maloje Kolpinon maloje tarkoittaa pieni.

Maantietoa 
Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 90 hehtaaria. Sillä on laaja järvenselkä, josta työntyy ulospäin kolme pientä lahtea. Suurin lahti sijaitsee luoteiskulmauksessa ja sitä suojaa niemi. Lahti on matala, sillä ilmavalokuvissa siinä esiintyy runsaasti vesikasvillisuutta. Kaksi muuta lahtea sijaitsevat järven lounais- ja kaakkoiskulmissa. Järvellä on 4 rannanläheistä saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,3 hehtaaria. Suurin saarista on yli 100 metriä pitkä ja hyvin kapea. Muut saaret ovat luotoja. Järven keskisyvyys on 4 metriä ja syvänteessä on 8,5 metriä vettä. Järven ympäristö on metsämaata paitsi pohjois-, lounais- ja kaakkoispuolilla, jossa sijaitsee kulmakunnat Fomkino (), Šumihi () ja Serpuniha (). Niissä on edelleen asutusta, mutta näiden peltomaat ovat ilmakuvista päätellen puskoituvia niittyjä.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, lahna, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, pasuri, ruutana ja simppu, sekä joitakin Rutilus-suvun kaloja. Järvi on kivinen ja sen pohja on hiekkaa ja paikoin liejua.

Vesistösuhteita 
Bolšoje Kolpino sijaitsee Aloljan sivujoen Mjasovskijin valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Järveen tulee ainakin kolme ojaa lähialueelta. Yhden lyhen ojan valima-alueella sijaitsee kaksi lähilampea ja kauempana järvi Maloje Kolpino (). Tähän järveen tulee idästä päin virtaava oja Mošnitsa (). Järven valuma-alueen koko on 37,3 neliökilometriä . Bolšoje Kolpinon oma laskuoja Kolpinka () lähtee kaakkoispään lahdesta ja se laskee Alolin pohjoispäähän. Alolin laskuoja on lyhyt Mjasovskij (), joka yhtyy heti vieressä virtaavaan Aloljaan sen alajuoksulla.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Aloljan valuma-alue
Pustoškan piiri
Svetloje (järvi Alolin valuma-alueella Pustoškan piirissä)

Svetloje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järven nimessä osa svetlo tarkoittaa kirkkaasti tai valoisasti se antaa yhdyssanoissa merkityksen vaalea- tai kirkas-. Järven nimi Ozero Svetloje voidaan silloin suomentaa vapaasti Valkeajärvi. Suomessa tämän nimiset järvet ovat yleensä kirkkaita tai niiden vesi on väritöntä.

Maantietoa 
Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 69 hehtaaria. Järvellä ei ole varsinaista selkää, koska sen kaksi saarta rikkovat sen. Saarien yhteispinta-ala on 1,4 hehtaaria ja ne ovat lähes samankokoiset. Järven länsiosa jää etelärannasta työntyvän niemen suojaan ja sen pohjoisosa työntyy edelleen pohjoiseen päin. Järven ympäristö on metsämaata, mutta osa rannoista on soistunutta hetteikköä. Ainoa asuttu kulmakunta on sen koillispuolella sijaitseva Serpuniha (), mutta sekään ei ulotu järven rantaan asti. Lounaispuolella sijaitsevan Notšlegovon kylän () läpi kulkee Pustoškan ja Opotškan välinen pikatie (M-22 eli E-95). Pikatieltä haarautuu kaksi pikkutietä järven eri puolille.

Luontoarvoja 
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, lahna, muikku, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, salakka, ruutana ja kuha, sekä joitakin Rutilus-suvun kaloja. Järven pohja on hiekkapohja, jonka päällä on paikoin liejua.

Vesistösuhteita 
Svetloje sijaitsee Aloljan sivujoen Mjasovskijin valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 

Järven valuma-alueen koko on 6,9 neliökilometriä . Sen laskuoja yhtyy idässä ohittavaan Bolšoje Kolpinon laskuojaan Kolpinka () lähtee kaakkoispään lahdesta ja se laskee Alolin pohjoispäähän. Alolin laskuoja on lyhyt Mjasovskij (), joka yhtyy heti vieressä virtaavaan Aloljaan sen alajuoksulla.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen järvet
Aloljan valuma-alue
Pustoškan piiri
Biwia

Biwia on karppikalojen lahkon töröjen heimoon (Gobionidae) kuuluva Aasiassa tavattava kalasuku. Sen tieteellinen nimi viittaa Biwajärveen, jossa suvun tyyppilaji Biwia zezera esiintyy. Biwia-sukuun kuuluu neljä lajia:
 Biwia springeri (Bănărescu & Nalbant, 1973)
 Biwia tama Oshima, 1957
 Biwia yodoensis Kawase & Hosoya, 2010
 Biwia zezera (Ishikawa, 1895)

Lähteet 

Töröt
Biwia tama

Biwia tama on särkien (Cyprinidae) heimoon ja töröjen (Gobioninae) alaheimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan ainoastaan Japanista. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Masamitsu Ōshima vuonna 1957.

Lähteet 

Töröt
Justus Adolf Ericsson

Justus Adolf Ericsson (14.  lokakuuta 1820 Ruotsi – 23. maaliskuuta 1895 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali. 

Ericssonin vanhemmat olivat lääketieteen tohtori Adolf Ericsson ja Ulrika Lindegren ja puoliso vuodesta 1845 Gustafva Fredrika Christén. Ericsson tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836, mutta erosi sieltä keväällä 1839 ja astui palvelukseen 3. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1841 hänet siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 7. komppaniaan 2. luokan majoitusmestarin vakanssille ja 1843 junkkariksi 1. komppaniaan. Vuonna 1844 hän tuli vastaavaan tehtävään 6. komppaniaan, samalla kun hän yleni midshipsmaniksi. Vuosina 1841–1843 hän purjehti useilla eri aluksilla Itämerellä, vuonna 1844 hänet oli komennettu linjalaiva Leipzigin Pohjanmeren risteilylle.

Luutnantiksi Ericsson ylennettiin 1845 ja siirrettiin Ohotan meriekipaasiin Itä-Siperiaan. Vuosina 1846–1847 hän purjehti kuljetusalus Irtytshillä Ohotanmerellä, mutta sai 1848 siirron Itämeren laivaston 18. meriekipaasiin. Hän osallistui 1848–1851 fregatti Tsesarevitšin risteilyyn Schleswigiin ja palveli kouluttajana vahtialuksilla ja hiililaiva Utshenikalla Viaporin redillä. Maaliskuussa 1851 hänet siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 3. komppaniaan, toukokuussa 1853 hänestä tuli 1. komppanian päällikkö ja vuoden päästä 4. komppanian päällikkö. Ericsson osallistui  myös hydrografisiin mittauksiin ja Finlandia-aluksen purjehduksiin Itämerellä ja toimi kouluttajana siipirataslaiva Olafilla.

Kapteeniluutnantiksi Ericsson ylennettiin keväällä 1855. Krimin sotaan hän osallistui 1854–1855 tykkiveneosastossa, puolustaen Viaporia. Huhtikuussa 1856 hänet siirrettiin 6. meriekipaasiin ja vuoden 1857 alussa 25. meriekipaasiin Arkangeliin. Hän toimi siellä 1857–1858 vahtialus Novaja Zemljan päällikkönä ja sitten 1858–1862 kuljetusalusten Gospital, Dvina ja Artelštšik päällikkönä Suomenlahdella. Vuonna 1862 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 25. meriekipaasissa. Artelštšikin päällikkönä Suomenlahden hydrografisissa mittauksissa Ericsson toimi 1863–1864.

Syksyllä 1864 Ericsson nimitettiin Kronstadtin sataman luotsikomentajaksi, 1. luokan kapteeniksi hän yleni huhtikuussa 1866. Vuonna 1868 hänet siirrettiin palvelukseen Kaukasiaan, missä hän oli vuoden 1874 alkuun saakka. Huhtikuussa 1874 Ericsson nimitettiin Suomen majakka- ja luotsilaitoksen päälliköksi Helsinkiin. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1878. Sotapalveluksesta ja hoitamastaan tehtävästä hän sai eron vara-amiraalina helmikuussa 1882.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
 Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1895 kuolleet
Simon Polviander

Simon Michaelsson Polviander (1645 Kiukainen – 1711 Ikaalinen) oli suomalainen pappi ja kirkkoherra. Simon Mikaelinpojan vanhemmat olivat Kiukaisten (Euran) Köylypolven Knuutilan ratsutilallinen Michael Markusson ja vaimonsa Riita Jaakontytär (Brita Jacobsdotter). Polviander valmistui ylioppilaaksi Turun akatemiasta 1662 tai 1663. Hänet mainitaan respondenttina 10.3.1666 ja toisen kerran 1667.

Polviander toimi Kokemäen kirkkoherran apulaisena ehkä jo 1668 mutta viimeistään 1672. Tämän jälkeen hänestä tuli Harjavallan kappalainen vuonna 1674 ja Ikaalisten kirkkoherra 1689. Hän toimi synodaaliväitöksen respondenttina pappeinkokouksessa Turussa 1672 ja saarnaajana siellä 1694. Simon Polviander kuoli oletettavasti Ikaalisissa 1711. Polviander avioitui Huittisissa 23.7.1672 Anna Nilsdotter Barckin kanssa ja he isännöivät Kokemäellä Askolan rusthollia vuodesta 1678. Miehensä kuoltua Anna jatkoi rusthollin emäntänä kuolemaansa asti vuoteen 1729.

Simon Polvianderin ja Anna Barckin lapsista tunnetaan ainakin seuraavat
 Johan Simonsson Polviander (k. 1729) – Kokemäen kirkkoherra
 Nils Simonsson Polviander (k. 1716) – Ikaalisten pitäjänapulainen
 Gustaf Simonsson Polviande (k. 1705) – Filosofian maisteri
 Simon Simonsson Polviander (k. 1740) – kapteeni Porin läänin jalkaväkirykmentissä
 Mikael Simonsson Polviander (k. 1743) – Mouhijärven kirkkoherra
 Jakob Simonsson Polviander (k. 1732) – varatuomari
 Anders Simonsson Polviander (k. 1743) – Hämeenlinnan kirkkoherra
 Mårten Simonsson Polviander (k. 1761) – Hovioikeuden asessori

Heidän lisäkseen Simon Polvianderilla oli ainakin kaksi tytärtä, joiden miehet olivat Ulvilan pitäjänapulainen Mårten Stenius sekä Ilmajoen kappalainen Henrik Wegelius.

Lähteet 

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1645 syntyneet
Vuonna 1711 kuolleet
Tsipiljanka

Tsipiljanka () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Aloljan sivujoki.

Joen kulku 
Joki alkaa Tsipiljan luoteisrannasta, josta se virtaa aluksi kolme kilometriä länteen Tšistjakin suoalueen () läpi. Suolla siihen yhtyy etelästä tuleva oja Krjakva (), suon jälkeen se kääntyy pohjoiseen Ameltšinon () kylään, jossa siihen yhtyy idästä tuleva Ostrovitosta alkava usean järven laskuoja. Samalla peltoaukealla joki kääntyy länteen Vyplohan () peltoaukealle. Mitä lähemmäksi Aloljan jokilaaksoa se tulee, sen mutkaisemmaksi sivujoki tulee. Noin kolme kilometriä etelään Rygozyn kylästä () Tsipilja yhtyy Aloljaan sen vasemmalta puolelta. Yhtymäkohta sijaitsee 29 kilometriä yläjuoksulle päin Aloljan suulta. Täällä on myös Alolja mutkainen.

Valuma-alue ja sivujoet 
Tsipiljanka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi  Itämerellä Suomenlahteen. 

Velikajan sivujoen Aloljan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella. Tsipiljanka on Aloljan lyhyt sivujoki noin 29 kilometriä ylös joensuusta. Tsipiljankan suuria sivuojia on ainakin seuraavat ojat: 

Lähteet: 1 = 

Tsipiljankan valuma-alueella on joitakin järviä. Tsipilja sijaitsee yläjuoksulla ja se on latvavesiensä ainoa järvi. Sivujoen Krjakvan valuma-alueella sijaitsevat latvajärvi Krjakva, Anaškinon lampi (), Mutovozovossa () sijaitseva Orehovo (), josta alkaa Tšistjakin suoalueen läpi virtaava oja. Ostrovitosta alkavan laskuojan valuma-alueella on monta järveä tai lampea. Ostrovitoon laskee Babjen () kautta kuusi lampea, jotka sijaitsevat Krasnojen () kirkonkylässä. Laskuojallakin on sivuoja, jonka valuma-alueella sijaitsee viisi järveä tai lampea. Niistä suurimmat ovat Dolgoje () ja Svetloje ().

Hallintoalue 
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027765 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.

Huomautuksia

Lähteet 

Pihkovan alueen joet
Aloljan valuma-alue
Uintiseura Kuhat

Uintiseura Kuhat on vuonna 1956 perustettu helsinkiläinen urheiluseura, jonka päälaji on vesipallo. Seura on voittanut vesipallossa miesten Suomen-mestaruuden vuosina 1968, 1970, 1971, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2017.

Lähteet 

Suomalaiset vesipalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1956 perustetut urheiluseurat
Ei Haukku haavaa tee

Ei Haukku haavaa tee on suomalainen komediasarja, jonka pääosissa näyttelevät Pirjo Heikkilä, Jarkko Lahti ja Hannele Lauri. Sarjan kahdeksanosainen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa toukokuussa 2020. Ensimmäisen tuotantokauden ohjasivat Lauri Nurkse ja Olli Ilpo Salonen ja se perustui pääkäsikirjoittajan Elena Tarashchanskayan alkuperäisideaan. Loppuvuodesta 2021 julkaistulla toisella tuotantokaudella Elena Tarashchanskaya jatkoi pääkäsikirjoittajana ja jaksot ohjasi Jäppi Savolainen.

Sarjan alussa Toni Pitkäsen (es. Jarkko Lahti) Anna-äiti (es. Hannele Lauri) kuolee tapaturmaisesti. Anna kuitenkin palaa perheeseen kulkukoira Haukun ruumiissa. Tonin Maria-vaimo (es. Pirjo Heikkilä) on kuitenkin ainoa, joka näkee anoppinsa ja joutuu opettelemaan tulemaan toimeen koiran ruumissa elävän Annan kanssa, josta ei hänen eläessään edes pitänyt. Ensimmäisellä kaudella Haukun rotuna oli bostoninterrieri, mutta toisella kaudella rotu vaihdettiin borderterrieriin, sillä bostoninterrieri-rodun jalostukseen liittyvät terveysongelmat olivat nousseet suurempaan tietoisuuteen.

Sarjan ensimmäinen kausi kuvattiin Helsingissä alkuvuodesta 2019. Toisen kauden kuvaukset alkoivat loppuvuodesta 2020.

Ensimmäinen tuotantokausi

Rooleissa

Jaksot

Toinen tuotantokausi

Rooleissa

Jaksot

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sarjan jaksot Elisa Viihde Viaplay -palvelussa
 Ensimmäisen kauden traileri YouTubessa
 Toisen tuotantokauden traileri YouTubessa
 Sarjan kuvaus tuotantoyhtiö Aito Median sivuilla

2020-luvun televisiosarjat
Suomalaiset komediasarjat
Elisa Viihde -alkuperäissarjat
Ally Brooke

Allyson Brooke Hernandez (s. 7. heinäkuuta 1993 San Antonio, Teksas, Yhdysvallat, taiteilijanimeltään Ally Brooke) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän nousi suuren yleisön tietoon oltuaan osana tyttöbändi Fifth Harmonya. Brooke alkoi tavoitella soolouraa vuonna 2017 ja vieraili saman vuoden aikana muun muassa ASAP Fergin kanssa Lost Kingsin kappaleella "Look at Us Now". Lisäksi hän on esiintynyt esimerkiksi DJ Topicin kappaleella "Perfect" vuonna 2018.

Fifth Harmonyn jäätyä tauolle toukokuussa 2018 "Brooke" solmi levytyssopimuksen Atlantic Recordsin kanssa. Hänen ensimmäinen single nimeltään "Vámonos", jolla esiintyvät myös Kris Kross Amsterdam ja Messiah, julkaistiin marraskuussa 2018. Tammikuussa 2019 hän julkaisi kappaleen "Low Key", jolla esiintyy myös Tyga. "Brooken" debyyttistudioalbumi julkaistaan kevään 2020 aikana. Hän kilpaili Yhdysvaltain Dancing with the Stars -televisiosarjan 28. tuotantokaudella ja sijoittui kolmanneksi parinsa Sasha Farberin kanssa.

"Brooken" perheeseen kuuluvat isä Jerry Hernandez, äiti Patricia Castillo ja isoveli. Vaikka Brookella on meksikolaiset sukujuuret, hänen vanhempansa eivät opettaneet hänelle lapsena espanjaa, koska he halusivat välttää hänen syrjityksi joutumista.

Diskografia

Albumit

 julkaistaan 2021

Singlet

Pääartistina

 Perfect (Topicin kanssa) (2018)
 Vámonos (Kris Kross Amsterdamin ja Messiahin kanssa) (2018)
 Low Key (Tygan kanssa) (2019)
 Lips Don’t Lie (A Boogie wit da Hoodien kanssa) (2019)
 Higher (Matoman kanssa) (2019)
 No Good (2019)

Vierailevana artistina

 Look at Us Now (Lost Kings, mukana Ally Brooke & ASAP Ferg) (2017)
 All Night (Afrojack, mukana Ally Brooke) (2020)
 Like You Do (Florian Picasso, mukana Ally Brooke & Gashi) (2020)

Promosinglet

 Last Christmas (2018)
 The Truth Is in There (2018)
 Fabulous (2020)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset laulajat
Herman Gabriel von Bonsdorff

Herman Gabriel von Bonsdorff (25. joulukuuta 1830 Turku – 15. helmikuuta 1905 Ikaalinen oli suomalainen pappi ja kirkkoherra. Hän syntyi Turussa lääninkamreeri Karl Gustaf von Bonsdorffin ja vaimonsa Emerentia Josefina Sevónin perheeseen joulupäivänä vuonna 1830. Hän opiskeli Turun triviaalikoulussa toukokuusta 1840 helmikuuhun 1849. Opiskeluaikaa venytti pitkäaikainen poissaolo sairauden vuoksi. Joulukuussa 1850 hän aloitti opiskelun Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakuntaan 29. maaliskuuta 1854.

Bonsdorffin ensimmäinen virka pappina oli Pyhämaan kirkkoherran apulaisena vielä samana vuonna. Vuosina 1855–1867 Bonsdorff toimi 1. Turun ruotujakoisen tarkk'ampujapataljoonan virkaatekevänä saarnaajana ja tämän ohessa Teijon tehtaan saarnaajana ja pedagogina. Vuoden 1860 hän toimi Turun hiippakunnan varapastorina. 1869 hänet nimitettiin Korppoon kirkkoherraksi ja 1883 Ikaalisten kirkkoherraksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Vuonna 1879 Bonsdorffille myönnettiin rovastin arvonimi ja hän toimi virkaatekevänä lääninrovastina vuosina 1886–1892.

Herman Gabriel von Bonsdorffin appi oli Oulun laamannikunnan laamanni Enok Vilhelm Sallmén. Bonsdorffin poika ensimmäisestä avioliitosta, Filip Gustaf von Bonsdorff (1866–1944), toimi Uudenkaupungin poliisimestarina ja myöhemmin Piikkiön kihlakunnan henkikirjoittajana.

Bonsdorffin veli oli juristi, valtiopäivämies Alfred Oskar von Bonsdorff.

Lähteet
 Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Herman Gabriel von Bonsdorff. Verkkojulkaisu 2005 <https://ylioppilasmatrikkeli.helsinki.fi/henkilo.php?id=16878>. Luettu 9.5.2020.
 Ikaalisten seurakunnan rippikirja 1901–1910 s.371. Luettu 9.5.2020

Viitteet

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Vuonna 1830 syntyneet
Vuonna 1905 kuolleet
Georg Peter Falck

Georg Peter Falck (15.  tammikuuta 1862 Pietari – 31. heinäkuuta 1919 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 

Georg Peter Falckin vanhemmat olivat vara-amiraali Peter Georg Falck ja Anna Louise Baum ja puoliso Alexandra Vladimirovna Bogomolova. Falck suoritti Pietarin merikadettikoulun 1875–1882 ja yleni koulun aikana 1881 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin Henkivartioväen meriekipaasiin Pietariin kesäkuussa 1882. Vuosina 1886–1889 hän osallistui maailmanympäripurjehdukseen risteilijä Ryndalla 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Teodor Avellanin johdolla. Vuonna 1889 Falck ylennettiin luutnantiksi ja vuonna 1894 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Aleksandrian reviisoriksi. Kesällä 1902 Falck oli komennettuna torpedovene Bditelnyin päälliköksi. Joulukuussa 1902 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja määrättiin helmikuussa 1903 huvijahti Strelan vanhimmaksi upseeriksi. Maaliskuusta joulukuuhun 1904 hän toimi keisarillisen huvijahti Poljarnaja Zvezdan vanhimpana upseerina, toukokuussa 1905 hänet määrättiin miinaristeilijä Voiskovoin päälliköksi. Falck ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1907. Vuonna 1908 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Tsarevnan päälliköksi toukokuussa ja Aleksandrian päälliköksi joulukuussa. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi joulukuussa 1913. Bolševikit surmasivat Falckin Pietarissa heinäkuussa 1919.

Lähteet

Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎
Suomalaiset amiraalit
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
David Gaudu

David Gaudu (s. 10. lokakuuta 1996 Landivisiau) on ranskalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään yleisajaja. Hän on edustanut koko ammattilaisuransa FDJ / Groupama-FDJ -joukkuetta, jossa aloitti harjoittelijana 2016. Hän voitti samana vuonna Tour de l'Avenirin kokonaiskilpailun. Hän voitti vuoden 2020 Espanjan ympäriajossa 11. etapin, jonka maalipaikka oli Alto de la Farrapona, sekä Alto de la Covatillaan päättyneen 17. etapin.

Saavutuksia 
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2014
Aubel - Thimister - La Gleize, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2016
Rauhanajo, alle 23-v., kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailun ja 6. etapin voitto 
2017
Boucles de l'Aulne, toinen
Tour de l'Ain, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
2018
Memorial Marco Pantani, toinen
2019
Tour de La Provence, nuorten kilpailun voitto
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailun voitto
Liège-Bastogne-Liège, kuudes
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa toinen
2020
UAE Tour, kokonaiskilpailussa neljäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen, 11. ja 17. etapin voitto
2021
Tour des Alpes-Maritimes et du Var, nuorten kilpailun voitto
Faun-Ardèche Classic, voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 6. etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, kolmas
Critérium du Dauphiné, nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, nuorten kilpailussa kolmas
Olympialaiset, maantieajossa seitsemäs
Luxemburgin ympäriajo, 5. etapin voitto
Lombardian ympäriajo, seitsemäs
2022
Volta ao Algarve, 2. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, 6. etapilla kolmas
Grand Prix Cycliste de Montréal, viides

Lähteet 

Ranskalaiset maantiepyöräilijät
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt