joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
R.Smg. Torricelli (1934)

R.Smg. Torricelli () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Archimede-luokan sukellusvene.

Valmistus 

Alus tilattiin Cantiere navali Franco Tosilta Tarantosta. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1934.

Palvelus 
Espanjan sisällissodassa Italia luovutti huhtikuussa 1937 aluksen kansallismielisille, jotka liittivät sen laivastoonsa nimellä General Sanjurjo.

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1959.

Lähteet

Viitteet 

Archimede-luokan sukellusveneet
Mélodie Daoust

Mélodie Daoust (s. 7. tammikuuta 1992 Valleyfield, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut Kanadan maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Montréal Canadiennesiä.
 
Daoust voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pyeongchangin kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistökentällisen jäseneksi; hän oli myös turnaksen paras aloittaja voitettuaan aloituksistaan 77,42 %. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti uransa toisen olympiakullan. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia.

Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Daoust saavutti hopeaa vuonna 2009 ja voitti kultaa vuonna 2010.

Daoust pelasi CWHL:ää jo kaudella 2010–2011 Montréal Starsin riveissä kahden ottelun verran. Vuodet 2011–2017 hän edusti McGill-yliopistoa. Vuonna 2017 hän siirtyi Montréal Canadiennesiin.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Meaghan Mikkelson

Meaghan Mikkelson (s. 4. tammikuuta 1985 Regina, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa yhden kullan ja kuusi hopeaa. Seuratasolla hän edustaa ruotsalaista Luleå HF:ää.
 
Mikkelson voitti olympiakultaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018, jolloin hän oli joukkueensa vanhin pelaaja. Mikkelson on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2016 ja 2017. Vuosien 2011 ja 2013 MM-kilpailuissa hänet valittiin tähdistökentälliseen ja vuonna 2011 hänet palkittiin turnauksen parhaana puolustajana.

Mikkelson on edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2003–2007, Edmonton Chimosia 2007–2009 ja 2010–2011, Alberta Honeybadgersiä 2011–2013, Calgary Infernoa 2015–2017 sekä Luleå HF:ää kaudella 2017–2018. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016 ja Ruotsin mestaruuden vuonna 2018.

Meaghan Mikkelsonin isä Bill Mikkelson pelasi 1970-luvulla NHL:ssä neljä kautta ja veli Brendan Mikkelson on myös pelannut NHL:ssä.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Stadio Nissi

Stadio Nissi on yleisurheilukenttä Lappajärven Kirkonkylässä.

Ensimmäiset kilpailut stadionilla käytiin syksyllä 1985.  Stadionin virallisia avajaisia vietettiin vuoden 1986 juhannuksena, urheilukentän kokonaiskustannukset olivat noin 4,5 miljoonaa markkaa. 

Stadionin alueelle valmistui vuonna 2018 frisbeegolfrata.

Katso myös 
 Veikkolan pesäpallostadion

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lappajärven Veikot − Stadio Nissin kenttäennätykset

Lappajärven rakennukset ja rakennelmat
Jocelyne Larocque

Jocelyne Larocque (s. 19. toukokuuta 1988 Ste. Anne, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä maailmanmestaruuskilpailuissa kaksi kultaa, viisi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia. Etniseltä taustaltaan Larocque kuuluu métis-kansaan.
 
Larocque voitti olympiakultaa Sotšissa vuonna 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa vuonna 2018. Pekingin olympialaisissa vuonna 2022 hän saavutti uransa toisen olympiakullan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2021 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä MM-pronssia vuonna 2019.

Larocque on seuratasolla edustanut Calgary Oval X-Tremeä vuosina 2004–2007, Minnesota Duluthin yliopistoa vuosina 2007–2011, Manitoba Maple Leafsiä vuosina 2011–2012, Alberta Honeybadgersiä vuosina 2012–2013, Brampton Thunderia vuosina 2014–2017 sekä Markham Thunderia vuodesta 2017. Hän voitti WWHL:n mestaruuden vuosina 2005, 2006 ja 2007, NCAA:n mestaruuden vuosina 2008 ja 2010 sekä CWHL:n mestaruuden vuonna 2018.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Hiirenporraskasvit

Hiirenporraskasvit (Athyriaceae) on Polypodiales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Heimoon kuuluu 15–25 sukua ja 650–1650 lajia.

Suomessa tavataan kolmea hiirenporraskasvien heimoon kuuluvaa lajia: soreahiirenporras (Athyrium filix-femina), tunturihiirenporras (Athyrium distentifolium) ja myyränporras (Diplazium sibiricum). Näistä kolmesta soreahiirenporras on selvästi yleisin.

Sukuja 
 Allantodia
 Anisocampium – keijunportaat
 Anisogonium
 Athyriopsis
 Athyrium – hiirenportaat
 Callipteris
 Cornopteris
 Deparia
 Dictyodroma
 Diplazium – myyränportaat
 Dryoathyrium
 Kuniwatsukia
 Lunathyrium
 Monomelangium
 Pseudocystopteris

Lähteet 

Kasviheimot
Kristiina (Holstein-Gottorpin herttuatar)

Kristiina (12. huhtikuuta 1573 – 8. joulukuuta 1625) oli Holstein-Gottorpin herttuatar, josta tuli Kaarle IX:n puolisona Ruotsin kuningatar. Miehensä kuoleman jälkeen hän johti sijaishallitusta kunnes vanhin poika Kustaa II Aadolf oli täysi-ikäinen. Muita Kristiinan ja Kaarle IX:n lapsia olivat prinsessa Maria Elisabet ja prinssi Kaarle Filip.

Avioliitto oli Kaarlen toinen – ensimmäinen vaimo Maria oli kuollut vuonna 1589.

Lähteet 

Ruotsin kuningattaret
Vuonna 1573 syntyneet
Vuonna 1625 kuolleet
Rebecca Johnston

Rebecca Johnston (s. 24. syyskuuta 1989 Sudbury, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa kolme kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, seitsemän hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa.
 
Johnston voitti olympiakultaa Vancouverissa 2010, Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018.  Johnston on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2021 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Vuoden 2016 MM-kilpailuissa hän oli syöttötilaston ykkönen ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.

Johnston edusti Cornellin yliopistoa vuosina 2007–2009 ja 2010–2012, ja sen jälkeen hän on pelannut Toronto Furiesissa kaudella 2012–2013 sekä Calgary Infernossa vuodesta 2014. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016. Edellisellä kaudella hän voitti liigan pistepörssin ja hänet valittiin kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Pikajuoksijana Johnston saavutti nuorten Kanadan-mestaruuskilpailuissa pronssia 400 metrin juoksussa vuonna 2006.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Tietosuojaseloste

EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan organisaation tulee informoida rekisteröityjä henkilötietojen käsittelystä. Tämän informaation sisältö riippuu muun muassa siitä, onko henkilötiedot saatu rekisteröidyltä itseltään vai muualta sekä siitä, mikä on henkilötietojen käsittelyperuste. Tiedon tulee olla helposti saatavilla ja ymmärrettävässä muodossa. Aiemmin voimassa olleesta henkilötietolaista poiketen tietosuoja-asetus ei edellytä määrämuotoisen tietosuojaselosteen tai rekisteriselosteen laatimista.

Lähteet 

Tietoturva
Natalie Spooner

Natalie Spooner (s. 17. lokakuuta 1990 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden kullan, viisi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia.
 
Spooner voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 ja saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.

Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Spooner saavutti hopeaa vuonna 2008.

Spooner edusti Ohion osavaltionyliopistoa vuosina 2008–2012 ja on sen jälkeen pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2014.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Esther Kamatari

Esther Kamatari (s. 30. marraskuuta 1951 Bujumbura) on burundilainen malli, kirjailija ja prinsessa.

Elämänvaiheita 
Esther Kamatari syntyi Burundin hallitsijasuvun jäseneksi. Hänen isänsä oli prinssi Ignace Kamatari. Hän sai koulutuksensa l´Ecole Nationale d´Adminstration du Burundissa. Burundi itsenäistyi vuonna 1962 ja sotilasvallankaappaus lopetti monarkian vuonna 1966. Vuonna 1970 Kamatari katsoi viisaammaksi poistua kotimaastaan. Hän asettui Pariisiin, missä työskenteli mallina.

Itsenäistymisen jälkeen Burundin sisäpolitiikkaa ovat värittäneet levottomuudet, erityisesti maan kansallisuusryhmien hutujen ja tutsien väliset valtakamppailut. Burundissa 1990-luvulla käyty sisällissota ja konfliktit naapurimaiden välillä ovat koskettaneet erityisesti maan lapsia. Kamatari on tehnyt paljon auttamistyötä burundilaisia auttavassa hyväntekeväisyysjärjestössä.

Sisällissota päättyi Etelä-Afrikan välittämään rauhaan. Kamatari on perustanut Abahuza-puolueen () joka yrittää palauttaa Burundiin monarkian. Joidenkin mielestä vain puolueista riippumaton ja kansallisuusrajojen yläpuolella oleva hallitsija voi hallita maata.

Kamatarilla on edellisestä avioliitostaan tytär Frédérique Bassez Kamatari ja nykyisestä avioliitostaan kaksi poikaa, Jade Herbulot ja Arthur Herbulot Kamatari.

Kuninkaalliset
Burundilaiset poliitikot
Burundilaiset kirjailijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Radio-Télévision nationale congolaise

Radio-Télévision nationale congolaise (RTNC, "Kongon kansallinen radio ja televisio") on Kongon demokraattisen tasavallan valtion omistama yleisradioyhtiö. Sen lähetykset ovat kikongon-, lingalan-, ranskan-, swahilin- ja tšilubankielisiä. RTNC:n kanavia ovat pääkanava RTNC1, RTNC2 développement (näkyy vain Kinshasassa), RTNC3 Institutions sekä 11 radiokanavaa ympäri Kongoa. RTNC1:n toimipiste on Lingwalassa. Televisiokanavat ovat satelliittikanavia, eikä suurimmalla osalla television omistavista ollut vuonna 2012 mahdollisuutta katsoa lähetyksiä. Vuonna 2012 kaikki radiokanavista eivät olleet toiminnassa.

RTNC:n johtajana toimii Max-Cesar Lokate.

RTNC:llä on noin 2300 työntekijää.

RTNC:n sitoutumiin periaatteisiin kuuluvat tasa-arvoinen saatavuus, tasapuolisuus ja oikeudenmukaisuus.

Historia 
RTNC on perustettu vuonna 1971.

Ennen vuoden 2006 yhdistettyjä parlamentti- ja presidentinvaaleja Kongon lehdistön kuuntelu- ja valvontakeskuksen (CEMPC) mukaan RTNC antoi kolmen viikon aikana eniten lähetysaikaa televisiossa (1 tunti, 56 minuuttia, 59 sekuntia) presidentin virassa jo olevalle ehdokkaalle Joseph Kabilalle; 16 minuuttia 30 sekuntia Pierre Pay-Paylle; 3 minuuttia 11 sekuntia Azarias Ruberwalle; 1 minuutin ja 27 sekuntia Jean-Pierre Bemballe; ja alle 1 minuutin muille ehdokkaille. Toisella kierroksella pääkanava RTNC1 antoi 14.–26. lokakuuta eniten lähetysaikaa televisiossa (2 tuntia 24 minuuttia) Kabilalle ja hänen liittolaisilleen Presidenttienemmistöliitosta (AMP); 10 minuuttia Bemballe ja hänen Kansanliitolleen. Radiossa Kabila ja hänen liittolaisensa saivat tunnin ja 48 minuuttia, Bemba liittolaisineen minuutin ja 55 sekuntia.

Ennen vuoden 2016 presidentinvaaleja RTNC perusti vuonna 2015 uusia paikallisia toimipisteitä eri puolille maata. Se ohjeisti henkilökuntaa välttämään hallintoviranomaisten arvostelua ja välttämään puheajan antamista hallituksen kanssa eri mieltä oleville.

Lähteet  

Julkisen palvelun mediayhtiöt
Kinshasankongolaiset yritykset
Televisioyhtiöt
Radioasemat
Sarah Nurse

Sarah Nurse (s. 4. tammikuuta 1995 Burlington, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on saavuttanut Kanadan maajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Pyeongchangin olympialaisissa 2018 ja olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2022 sekä MM-pronssia Suomen kisoissa 2019. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2013. Seuratasolla hän edusti vuosina 2013–2017 Wisconsinin yliopiston joukkuetta.

Sarah Nursen serkku Darnell Nurse on NHL-jääkiekkoilija. Aikoinaan amerikkalaista jalkapalloa NFL:ssä pelannut Donovan McNabb on myös hänelle sukua.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Lyla Stevens

Lyla Stevens, myös Betty Sue, on australialainen kirjailija

Palkinnot ja tunnustukset
 1956 "suositeltava" Children's Book Council, Book of the Year Awards

Teokset

Suomennetut teokset
 Debbie-koiran tarina (A dog called Debbie), suom. Eila Mellin. Otava, 1978 ISBN 951-1-05059-1

Kaikki teokset
 Around the Corner: and Other Bits and Pieces of Verse and Prose, Melbourne: Modern Printing Company, 1943
 tekijänimellä Betty Sue: The Adventures of Bonnie and Bonza, Melbourne: Modern Printing Company, 1946
 Life: Song, Melbourne: Allan and Co., 1944
 Bonnie and Bonza at the Concert, Melbourne: Modern Printing Company, 1946
 The Bushland Ballet, Melbourne: Modern Printing Company, 1946
 'Bush Magic' and Other Verses, Melbourne: s.n., 1940-1949
 Birds of Australia in Colour, Anne Lissenden (kuvitus), Melbourne: Whitcombe and Tombs, 1955
 The Land Where the Kangaroo Lives: a true nature book, London: Sampson Low, Marston, 1960
 A Dog Called Debbie, Hornsby: Hodder and Stoughton Australia Brockhampton Press, 1973

Lähteet 

Australialaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Aénor de Châtellerault

Aénor de Châtellerault (tunnetaan myös nimellä Aénor de Rochefoucauld) (n. 1103 – maaliskuu 1130) oli Akvitanian herttuatar ja Eleonoora Akvitanialaisen, joka oli sukupolvensa kenties vaikutusvaltaisin eurooppalainen nainen, äiti.

Aénor'n vanhemmat olivat Châtellerault'n varakreivi ja varakreivitär Aimery I ja Dangereuse de l'Isle Bouchard. Hänen äitinsä jätti miehensä rakastajansa Vilhelm IX:n takia, ja vuonna 1121 Aénor nai Vilhelm IX:n pojan Vilhelm X:n. He saivat kolme lasta:

 Eleonoora Akvitanialainen, Akvitanian herttuatar ja Ludvig VII:n ja Henrik II:n puoliso
 Petronilla Akvitanialainen, Vermandois'n kreivi Raoul I:n puoliso
 William Aigret (kuoli 4-vuotiaana Talmont-sur-Girondessa)

Lähteet 
 Genealogy (englanniksi)

Aiheesta muualla 
 Genealogy of Aenor de Châtellerault  (englanniksi)

1100-vuosikymmenellä syntyneet
Vuonna 1130 kuolleet
Versus (televisio-ohjelma)

Versus on 6. huhtikuuta 2018 MTV3-kanavalla alkanut suomalainen versio saman nimisestä kansainvälisesti suositusta TV-ohjelmaformaatista. Ohjelmaa juontaa Mikko Leppilampi.

Ohjelmassa 20 joukkuetta yrittää arvata erilaisten kaksintaisteluiden lopputuloksia. Oikeasta vastauksesta joukkue jatkaa kisassa. Väärästä vastatusta joukkue tippuu kisasta. Jos kaikki joukkueet vastaavat väärin pääsevät kaikki joukkueet osallistumaan kisaan jälleen seuraavalla kierroksella. Kussakin ohjelmassa nähdään 8 kaksintaisteluparia, ja kilpailun pääpotti 10 000 € jaetaan viimeiseen kysymykseen selvinneiden ja siihen oikein vastanneiden kesken.

Ohjelmaan pystyvät osallistumaan myös sen katsojat mobiiliohjelmiston kautta. Kotipelissä katsojat vastaavat samoihin kysymyksiin mitä studiokilpailijat. Kotipelin voittaja saa palkinnoksi 500 euroa ja Haribon makeisia.

Jaksot

Lähteet

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Matias Mäkiranta

Matias Mäkiranta (s. 3. elokuuta 2001) on suomalainen kolumnisti, yrittäjä ja nuorisoaktiivi. Mäkiranta on tullut tunnetuksi nuorena sijoittajana ja yrittäjänä sekä Nuorten Agenda 2030-ryhmän puheenjohtajana. Vuonna 2020 Mäkiranta kirjoitti kevään parhaan tuloksen ylioppilaskirjoituksissa - 10 laudaturia ja yhden eximian. Hän toimii tällä hetkellä Suomen Nuorisovaltuustojen Liiton puheenjohtajana.

Mäkiranta on toiminut kaupunkilehti Tamperelaisen kolumnistina vuoden 2017 alusta ja tämän jälkeen myös toimituksen avustajana. Mäkiranta on usein ottanut kolumneissaan kantaa esimerkiksi nuoriin ja kestävään kehitykseen liittyviin aiheisiin. Mäkiranta on toiminut useissa nuorisojärjestöissä ja muun muassa nuorisovaltuuston puheenjohtajana. Hän opiskeli Tampereen lyseon lukion Eurooppa-linjalla.

Lähteet

Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset yrittäjät
Virginia Zeani

Virginia Zeani (s. 21. lokakuuta 1925) on romanialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän debytoi Bolognassa toukokuussa 1948 tulkitsemalla Violettan roolin Giuseppe Verdin oopperassa La traviata. Hän oli tuolloin viime hetkellä valittu tuuraaja vailla kokemuksia orkesterin kanssa esiintymisestä sekä harjoittelua. Lopulta Zeani esiintyi uransa aikana laulajana yhteensä 648 kertaa. Ura lavalla kesti 34 vuoden ajan; ohjelmisto kattoi kaikkiaan 69 oopperaa ja laajan roolien kirjon. Näihin rooleihin lukeutuivat muiden muassa Lucia di Lammermoor, Gilda, Elvira, Senta, Aida ja Magda Sorel. Vuonna 1957 Zeani loi Blanche de la Forcen roolin Francis Poulencin oopperassa Karmeliittain tarinoita.

Zeani esiintyi Metropolitan-oopperassa, La Scalassa, Pariisin oopperassa, Covent Gardenissa ja Rooman oopperassa. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Beniamino Giglin, Franco Corellin, Alfredo Krausin, Luciano Pavarottin, Plácido Domingon, Shirley Verrettin ja Grace Bumbryn kanssa. Zeani vetäytyi lavalta vuonna 1982 ja jatkoi uraansa musiikin parissa työskentelemällä opettajan ominaisuudessa. Hän piti 22 vuoden ajan Indianan yliopistossa miehensä, basso Nicola Rossi Lemenin kanssa studiota, jolla harjoittelivat muiden muassa Sylvia McNair, Angela Brown, Elizabeth Futral, Elina Garanča, Vivica Genaux ja Ailyn Perez.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Romanialaiset oopperalaulajat
Sopraanot
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Filippa (kuningatar)

Englannin Filippa (4. kesäkuuta 1394 – 5. tammikuuta 1430) oli Englannin Henrik IV:nnen tytär, josta tuli Eerik XIII Pommerilaisen puolisona Tanskan, Ruotsin ja Norjan kuningatar. Eerik ja Filippa vihittiin vuonna 1406, ja he asettuivat asumaan Kalmarin linnaan. Seuraavina vuosina Filippa vieraili usein Vadstenan luostarissa.

Filipan äiti kuoli pian tyttären syntymän jälkeen. Isästä tuli Englannin ensimmäinen Lancaster-sukuinen kuningas vuonna 1399. Neuvottelut hänen lastensa avioliitoista alkoivat pian. Jo vuonna 1401 ehdotettiin, että Filippa menisi Eerikin kanssa naimisiin ja hänen veljensä naisi Eerikin sisaren. Valtuuskunnat esittelivät avioliiton ehtoja, joita Eerikin huoltaja ja isoäiti Margareeta I ei hyväksynyt. Avioliittoa lykättiin. Vuonna 1404 kuuden miehen saattue tuli hakemaan kymmenvuotiasta morsianta Norjaan, missä hänen piti tavata Eerik. Huonon sään vuoksi Filippa ei kuitenkaan matkustanut Norjaan vaan matkaa lykättiin ja hänet julistettiin Englannissa joulukuussa 1405 Kalmarin unionin eli Tanskan, Ruotsin ja Norjan kuningattareksi. Filippa tuotiin Pohjolaan kesällä 1406. Hänet vihittiin Eerikin vaimoksi ja kruunattiin Kööpenhaminassa.

Eerikin ollessa pyhiinvaellusmatkalla Filippa toimi hänen sijaishallitsijanaan vuosina 1423–1425.

Lähteet 

Ruotsin kuningattaret
Vuonna 1394 syntyneet
Vuonna 1430 kuolleet
Sävelkello

Sävelkello () on musiikin teorian opettamiseen ja oppimiseen kehitetty metodi, joka perustuu Perttu Pölösen (s. 1995) kehittämään apuvälineeseen. Pölösen alkuperäinen idea on kahdesta päällekkäisestä kiekosta muodostuvaa sävelkello, jota pyörittämällä näkee, mitä säveliä mihinkin sävelasteikkoon kuuluu. Sävelkello kertoo myös sointuasteet ja lisävarusteiden avulla eri moodit. Sävelkellosta on kehitetty myös MusiClock-niminen mobiilisovellus.

Sävelkellon kehitti nurmijärveläinen koululainen Perttu Pölönen. Käydessään peruskoulun viimeistä luokkaa vuonna 2011 hän alkoi kehitellä ajatusta musiikin teorian oppimista helpottavasta, kellotaulua muistuttavasta välineestä, ja leikkasi biologian tunnilla ensimmäisen pahvisen prototyypin. Asia jäi sivuun vuoden ajaksi, kunnes Pölönen aloitti lukion ja sävellysopinnot Sibelius-Akatemiassa ja huomasi ilmoituksen lukiolaisille järjestetystä Innolukio-keksintökilpailusta ja voitti Sävelkellolla sen ensimmäisen palkinnon. Kilpailun järjestäjät kehottivat Pölöstä hakemaan keksinnölleen myös patenttia. Seuraavaksi Pölönen voitti Sävelkellolla tiedekeskus Heurekassa järjestetyn Tutki-Kokeile-Kehitä-kilpailun, jonka palkintona oli pääsy Euroopan unionin Young Scientist -kilpailun finaaliin Prahaan yhdessä 125 muun nuoren keksijän kanssa. Siellä hän sai yhden kolmesta pääpalkinnosta ja kutsun Ruotsin Nobel-juhliin. Helmikuussa 2017 New Yorkissa järjestetyissä Interaction Awards -innovaatiokilpailussa Musiclock voitti oman kategoriansa. Vuoden 2014 Slush-tapahtumassa Perttu Pölönen nimettiin vuoden luovimmaksi suomalaiseksi. Kesällä 2016 Pölönen kutsuttiin ainoana suomalaisena NASAn tutkimuskeskuksessa Kalifornian Piilaaksossa järjestetylle singularity university -kesäkurssille, johon osallistui 80 nuorta 45 eri maasta.

Sävelkelloa valmistetaan puisena kiekkona sekä MusiClock-nimisenä mobiilisovelluksena, jossa voi improvisoida taustanauhan päälle valitsemallaan asteikolla. Ohjelmistoyhtiö Taisteen suunnittelema ohjelma näyttää soitetut sävelet sekä nuotteina että pianon koskettimina.

Lähteet

Aiheesta muualla
 MusiClock Pölösen yrityksen PerTunesin sivustolla 
 MusiClock Taisteen sivustolla  

Musiikkikoulutus
2000-luvun keksinnöt
Saksan valtiopäivät

Valtiopäivät () olivat Saksan valtakunnan parlamentti vuosina 1871–1945. Valtiopäivät muodostivat periaatteessa parlamentin ensimmäisen kamarin, sillä toisena kamarina toimi Saksan keisarikunnan aikana liittoneuvosto (Bundesrat) ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanneuvosto (Reichsrat), jotka molemmat edustivat Saksan osavaltioita.

Historia

Saksan valtiopäivien pohjana toimivat vuonna 1867 perustetut Pohjois-Saksan liiton valtiopäivät, sillä Saksan keisarikunnan perustuslaki muotoiltiin Pohjois-Saksan liiton perustuslain pohjalta. Maaliskuun 1871 vaaleissa valitut valtiopäivät muuttuivat virallisesti Pohjois-Saksan liiton valtiopäivistä Saksan keisarikunnan valtiopäiviksi, kun keisari Vilhelm I vahvisti uuden perustuslain 16. huhtikuuta 1871. Valtiopäiville valittiin 382, vuodesta 1874 alkaen 397 edustajaa. Äänioikeus oli yleinen ja yhtäläinen yli 25-vuotiaille miehille, mikä oli aikaansa nähden hyvin edistyksellistä. Vaalikausi oli aluksi kolme vuotta, vuodesta 1888 alkaen viisi vuotta. Valtiopäivät kokoontuivat pääkaupungissa Berliinissä, aluksi vanhassa posliinitehtaassa Leipziger Strassella, kunnes valtiopäivätalo valmistui vuonna 1894. Valtiopäivillä oli suhteellisen paljon valtaa, mutta parlamentarismi otettiin käyttöön vasta aivan keisarikunnan loppuvaiheessa lokakuussa 1918, kun suurimmat valtiopäiväpuolueet kutsuttiin mukaan hallitukseen ja perustuslakia muutettiin.

Valtiopäivien toiminta katkesi vuoden 1918 marraskuun vallankumouksen yhteydessä. Weimarin kansalliskokouksen säätämässä tasavaltaisessa perustuslaissa valtiopäiväinstituutio kuitenkin perustettiin uudelleen ja valtiopäivät aloittivat jälleen toimintansa keväällä 1920 Berliinin valtiopäivätalossa. Weimarin tasavallassa äänioikeus laajennettiin koskemaan myös naisia ja äänioikeusikäraja alennettiin 20:een vuoteen. Vaalikausi lyhennettiin nelivuotiseksi. Valtiopäivien edustajamäärä vaihteli vaalikausittain; esimerkiksi heinäkuun 1932 vaaleissa valittiin 608 edustajaa.

Natsi-Saksassa valtiopäiviä ei muodollisesti lakkautettu, mutta ne tosiasiassa riisuttiin vallasta maaliskuussa 1933 säädetyllä valtalailla, jonka antoi hallitukselle oikeuden säätää lakeja ilman valtiopäivien hyväksyntää. Osavaltioiden parlamentit lakkautettiin, samoin valtakunnanneuvosto helmikuussa 1934. Valtalain säätämisen jälkeen valtiopäivät kokoontuivat seuraavan 12 vuoden aikana vain 19 kertaa ja hyväksyivät vain seitsemän lakia. Valiokuntatyö lakkasi kokonaan. Vaaleissa ei enää ollut muita puolueita kuin kansallissosialistinen puolue (NSDAP) ja opposition puuttuessa parlamentti jäi hallituksen kumileimasimeksi. Valtiopäivien alentunutta statusta kolmannessa valtakunnassa kuvasi se, että helmikuun 1933 tuhopoltossa vaurioitunutta valtiopäivätaloa ei otettu uudelleen käyttöön, vaan valtiopäivät kokoontuivat aina tilapäisessä kokoontumispaikassaan Kroll-oopperassa. Ne kokoontuivat viimeisen kerran 26. huhtikuuta 1942 hyväksymään yksimielisesti päätöksen Führerin rajattomista valtuuksista.

Katso myös
Saksan liittopäivät
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäivät

Lähteet

Aiheesta muualla

Historialliset lainsäädäntöelimet
Saksan historia
Alexandra Oehler

Alexandra Oehler (s. 22. helmikuuta 1970 Ronneburg) on saksalainen pianisti. Hän sai ensimmäiset oppituntinsa viiden vuoden iässä Günter Fuhrmannilta Zeitzin Anna Magdalena Bach -musiikkikoulussa ja jatkoi opintojaan vuosina 1981–87 Halle an der Saalen erikoismusiikkikoulussa. Vuonna 1987 Oehler aloitti opiskelun Leipzigissä Herbert Sahlingin johdolla, ja vuoden 1990 jälkeen hän suoritti opintoja Ulrich Urbanin johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1995 hän on yhä osallistunut Urbanin mestarikursseille. Oehler on saanut sekä kansallisia että kansainvälisiä palkintoja ja diplomeja; myönnettyjen tunnustusten joukossa on palkinto Liszt-kilpailusta Weimarista. 

Oehler on itse työskennellyt opettajana Leipzigissä.

Lähteet 

Saksalaiset pianistit
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Renata Fast

Renata Fast (s. 6. lokakuuta 1994 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 ja hopeaa Pyeongchangissa 2018 sekä MM-kilpailuissa hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja pronssia Suomessa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia.

Fast edusti Burlington Barracudasia vuosina 2010–2012 ja Clarksonin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Vuodesta 2016 hän on pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2014.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Laura Stacey

Laura Stacey (s. 5. toukokuuta 1994 Mississauga, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa kultaa Pekingin olympialaisissa 2022 ja hopeamitalin Pyeongchangissa 2018 sekä MM-kilpailuissa hopean Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja pronssin Suomen kisoissa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia.

Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Stacey voitti kultaa vuonna 2012 ja saavutti hopeaa vuonna 2011.

Stacey edusti Dartmouthin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi CWHL:ää Brampton Thunderissa ja hänet valittiin kauden tulokkaaksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti CWHL:n mestaruuden Markham Thunderin joukkueessa.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Chitorin linnake

Chitorin linnake, tai Chittorgarh, on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva linnake. Unesco on valinnut Chitorin linnakkeen ja muut Rajasthanin kukkulalinnoitukset maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 2013. Linnake on rakennettu 600-luvulla. Linnake toimi rajputvaltakunta Mewarin pääkaupunkina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Unescon maailmanperintökohteet Intiassa
Intian linnoitukset
Jillian Saulnier

Jillian Saulnier (s. 7. maaliskuuta 1992 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa.
 
Saulnier saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018 ja MM-hopeaa vuosina 2015 ja 2016 sekä MM-pronssia vuonna 2016. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2010 ja saavutti hopeaa vuonna 2009.

Saulnier on edustanut Stoney Creek Sabresiä kaudella 2008–2009, Toronto Aerosia vuosina 2009–2011, Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2011–2015 sekä CWHL-seura Calgary Infernoa vuodesta 2015. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2016.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Licchavi

Licchavit, olivat merkittävä klaani, joka hallitsi muinaisen Intian pohjoisosassa sijaitsevaa Vrijjin valtiota 500-luvulta eaa. 400-luvulle jaa. He asettuivat 500-luvulla Gangesin varrelle, nykyisen Biharin osavaltion alueelle. Heidän pääkaupunkinaan toimi Vaishali. Licchavit kilpailivat valta-asemasta Pohjois-Intiassa Magadhan valtion kanssa, minkä vastavoimaksi he perustivat Vrijjin valtion muiden merkittävien klaanien kanssa. Licchavit pysyivät merkittävänä vaikuttajana Pohjois-Intiassa 400-luvulle asti. Heidän valtansa levisi myös nykyisen Nepalin alueelle, missä Licchavihallitsijat hallitsivat 700-luvulle asti.

Lähteet 

Intian historia
Nepalin historia
Angleterre

Angleterre on Helsinkiin vuonna 1910 perustettu ravintola, joka toimi vuoteen 1976 asti ruokaravintolana ja on siitä lähtien tunnettu yhtenä Helsingin ensimmäisistä englantilaistyylisistä pubeista. Se sijaitsee osoitteessa Fredrikinkatu 47. Nimi Angleterre on ranskaa ja tarkoittaa Englantia.

Angleterre perustettiin vuonna 1910 Kluuvin Hallituskadulle (nyk. Yliopistonkatu) Renlundin rautakaupan taloon. Siitä se siirtyi vuonna 1955 Kamppiin Fredrikinkadun ja Kalevankadun kulmaan Paraisten Kalkki -yhtiön uuteen toimitaloon, jossa ravintolan tiloja on sittemmin useaan otteeseen muutettu ja korjattu.

1970-luvun alussa Angleterren omisti myös Finlandia-talon ja Klippanin ravintoloita hoitanut Aarno Roiha. Ranskalaistyyppisen ruokaravintolan omistus siirtyi vuonna 1972 Martti Kirsitielle ja Marita Lindahlille, kunnes seuraava omistaja Elanto teki Angleterrestä englantilaistyylisen pubin vuoden 1976 alusta. Nykyisin Angleterre kuuluu HOK-Elannon Oluthuone-ketjuun.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Angleterren lounaslista 13.4.1947, Finna.fi-tietokanta
 Angleterren verkkosivu, HOK-Elanto

Ravintolat Helsingissä
S-ryhmä
Matilda (Saksin herttuatar)

Matilda (6. tammikuuta 1156 – 28. kesäkuuta 1189) oli Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänestä tuli Saksin ja Baijerin herttuatar naituaan Henrik Leijonan vuonna 1168, ja hän piti arvonimensä miehensä kuolemaan 1180 asti.

Avioliitto 
Vuonna 1159 kiistellyn paavin valinnan lähestyessä kuningas Henrik II tahtoi lähentää välejään Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa erityisesti sen takia, koska hän itse oli joutunut riitoihin Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin johtaman Englannin papiston kanssa. Keisari Fredrik Barbarossa lähetti Kölnin arkkipiispa Rainald von Dasselin Henrik II:n hoviin vuonna 1165, jotta he voisivat neuvotella naimakaupoista. Henrik Leijona Welfin suvusta valittiin sopivaksi puolisoksi Matildalle. Neuvottelujen aikana oli kuitenkin kiista, kun Leicesterin 2. jaarli Robert de Beaumont kieltäytyi tervehtimästä arkkipiispaa syyttäen häntä eripuraisuudesta ja vastapaavi Viktor IV:n kannattamisesta. Alkuperäinen suunnitelma oli naittaa Henrik II:n toinen tytär Eleanoora Englantilainen keisari Fredrik Barbarossan pojalle, mutta se hylättiin, ja sen sijaan 11-vuotias Matilda jätti Englannin suuret myötäjäiset mukanaan syyskuussa 1167.

Matilda nai Saksin ja Baijerin herttuan Henrik Leijonan 1. helmikuuta 1168 Mindenin katedraalissa Saksissa. Henrik oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Clementia von Zähringenistä vuonna 1162. Hän ja Matilda saivat neljä poikaa ja yhden tyttären:

 Matilda (1172-1209 tai 1210), Perchen ja Coucyn kreivitär. Oli naimisissa kahdesti: ensin Perchen kreivi Geoffroy III:n kanssa ja sitten Coucyn kreivi Enguerrand III:n kanssa.
 Henrik V (1173 tai 1174–28. huhtikuuta 1227), Kurpfalzin kreivi
 Lothar (1174 tai 1175–16. lokakuuta 1190)
 Otto IV (1175 tai 1176–19. toukokuuta 1218), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari ja Svaabian herttua
 William (11. huhtikuuta 1184–12. joulukuuta 1213), Lüneburgin herttua

Joidenkin lähteiden mukaan Henrikille ja Matildalle syntyi myös kolme muuta lasta, jotka kuitenkin kuolivat varhain:

 Eleanor (s. 1178); kuoli nuorena
 Ingibiorg (s. 1180); kuoli nuorena
 Poika (s. 1182); syntyi kuolleena

Lähteet 
 Wheeler, Bonnie. Eleanor of Aquitaine: Lord and Lady, 2002 (englanniksi)
 Diggelmann, Lindsay. Exile and the Poetic Standpoint of the Troubadour Bertran de Born, 2005 (englanniksi)

Vuonna 1156 syntyneet
Vuonna 1189 kuolleet
Anna Diop

Anna Diop (s. 6. helmikuuta 1988 Dakar, Senegal) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Nuoruus 
Diop muutti Senegalista Yhdysvaltoihin kuusivuotiaana vanhempiensa mukana. 16-vuotiaana hän muutti New Yorkiin mallin ja näyttelijän töiden perässä.

Ura 
Diop esiintyi Niken ja Verizonin mainoksissa, ennen roolia komediasarjassa Lapsuuteni luuserina. Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli vuonna 2013 julkaistussa jännityselokuvassa The Moment. Diop on myös esiintynyt televisiosarjoissa kuten Sanansaattajat, Quantico, Greenleaf ja 24: Legacy.

Diop valittiin esittämään Tähtituli-hahmoa DC Comicsin vuonna 2018 julkaistussa Titans-sarjassa.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Senegalilaiset henkilöt
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Sigrid Storråda

Sigrid Storråda (elänyt noin vuonna 1000) oli Eerik Voittoisan puolisona Ruotsin ja Tanskan kuningatar.  Hänestä kerrotaan islantilaisissa saagoissa. Eerik ja Sigrid saivat ainakin yhden pojan, Olavi Sylikuningas, mahdollisesti toisenkin, jonka nimi oli Emund. Sigridin elämästä tiedetään vähän, mutta se on innoittnaut monia kirjailijoita kuten Selma Lagerlöf,  Carl Grimberg, Frans G. Bengtsson ja Verner von Heidenstam.

Lähteet 

Ruotsin kuningattaret
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Latentti homoseksuaalisuus

Latentti homoseksuaalisuus on ihmisyksilössä olevaa tiedostamatonta homoseksuaalisuutta, jota yksilö ei tietoisesti koe eikä se ilmene käyttäytymisessä. Yksilö pyrkii sulkemaan mahdollisuuden tietoisesta mielestään, mutta terapeutti saattaa ehdottaa sitä. Psykologi Sigmund Freud kirjoitti latentista homoseksuaalisuudesta. Erään teorian mukaan homofobia johtuu latentista homoseksuaalisuudesta.

Katso myös
Homofobia
Bi-curious
Biseksuaalisuus
Biseksuaalisuuden häivyttäminen

Lähteet

Homoseksuaalisuus
Formula One eSports Series -kausi 2017

FIA Formula One eSports -kausi 2017 oli Formula eSports-Sarjan ensimmäinen kausi, joka alkoi 4. syyskuuta 2017 ja päättyi 25. marraskuuta 2017. Sarja perustui Formula 1 -kaudesta 2017 tehtyyn peliin.

Karsinnat 
Karsinnoissa järjestettiin kaksi vaihetta. Nämä vaiheet olivat:

 Vaihe yksi: Pelaajien täytyi ajaa kilpailussa palkintokorokkeelle Force India VJM10 -autolla Monzan radalla, aloittaen kilpailuhaasteen 6.sijalta ja 5 kierrosta jäljellä ennen ruutulipulle ajamista. Suoritus oli pisteytysarviointiin perustuva tapahtuma, jossa pelaajat palkittiin pisteillä perustuen taitoon, nopeuteen ja vaikeus/ajoapuasetuksiin. Pelaajat ansaitsivat myös pisteitä ajamalla puhtaan kilpailun (ei rangaistuksia, rataoikomisia, osumia vastustajiin, jne.). Tämä haaste oli suoritettavissa 4.-12.syyskuuta 2017.
 Vaihe kaksi: Pelaajien täytyi voittaa kisa Red Bull RB13 -autolla Suzukan radalla, aloittaen kilpailuhaasteen 5.sijalta ja 5 kierrosta jäljellä ennen ruutulipulle ajamista. Pelaajat keräsivät pisteitä samalla tavalla kuin ensimmäisessä tasossa. Tämä haaste oli suoritettavissa 18.-26.syyskuuta 2017.

Yhteensä 63 827 kuljettajaa osallistui karsintoihin, joista 40 eteni semifinaaleihin. Kilpailijoista valittiin 10 henkilöä/pelialusta (Xbox One, PlayStation 4 ja PC), 9 tuli F1-sarjaan liittyvistä liigoista, ja 1 oli erityisvalinnalla valittu villikortti.

Semifinaali 
Semifinaali pidettiin Gfinity Arenalla Lontoossa Iso-Britanniassa 10.lokakuuta 2017. Kuljettajat jaettiin 4 ryhmään (10 henkilöä/ryhmä), ja he kilpailivat kahdessa lämmittelykilpailussa (yksi Silverstone Circuitilla ja toinen Autódromo José Carlos Pacella). Pisteille ajaneet top 5 kuljettajaa jokaisesta lämmittelykilpailusta eteni finaaliin.

Tulokset 

 Lämmittelykilpailu 1

 Lämmittelykilpailu 2

 Lämmittelykilpailu 3

 Lämmittelykilpailu 4

Finaali 
Finaali pidettiin osana F1-sarjan oheistapahtumia vuoden 2017 Abu Dhabin Grand Prix'ssä 24.-25.marraskuuta 2017. Pelin kilparadat olivat Circuit Gilles Villeneuve, Circuit de Spa-Francorchamps ja Yas Marina Circuit. Kilpailijat saivat kahden ensimmäisen kisan aikana pisteitä samalla pistelaskujärjestelmällä kuin F1-sarjan oikeat kuljettajat. Kolmannesta kilpailusta jaettiin pisteet järjestelmällä 45-38-34-29-24-20-18-16-14-12-10-9-8-7-6-5-4-3-2-1.

Lähteet 

Formula One Esports Series
Nastassia Kinnunen

Nastassia Kinnunen (o.s. Dubarezava, s. 14. maaliskuuta 1985 Haradok) on valkovenäläissyntyinen suomalainen ampumahiihtäjä ja maastohiihtäjä. Hän on naimisissa suomalaisen miehen kanssa. Hän sai Suomen kansalaisuuden marraskuussa 2020.

Maastohiihtoura 
Maastohiihdon maailmancupissa Kinnunen (tuolloin vielä Dubarezava) kilpaili ensimmäisen kerran lokakuussa 2007. Hän kilpaili maastohiihdon maailmancupissa viimeisen kerran helmikuussa 2010. Sinä aikana hän saavutti ainoat pisteensä Tour de Skihin kuuluneessa Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa, jossa hän sijoittui 28:nneksi.

Kinnunen osallistui maastohiihdossa Liberecin MM-kilpailuihin 2009, missä hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhdistelmäkilpailussa 40:s, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 54:s, ja sekä vapaan sprintissä että 10 kilometrin perinteisen hiihdossa 60:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 Kinnunen kilpaili maastohiihdossa, missä sijoittui Valko-Venäjän viestijoukkueen mukana kymmenenneksi. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän oli perinteisen sprintissä 42:s, 30 kilometrin perinteisen hiihdon yhteislähtökilpailussa 44:s ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 53:s.

Ampumahiihtoura 
Kinnunen kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2010 yltäen heti pisteille oltuaan pikakilpailussa 40:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Hochfilzenissä joulukuussa 2011 oltuaan pikakilpailussa kymmenes. Tammikuussa 2012 hän oli Oberhofin pikakilpailussa seitsemäs ja yhteislähdössä kymmenes. Tammikuussa hän oli myös Nové Měston pikakilpailussa kahdeksas.

Kinnunen on osallistunut ampumahiihdossa viisiin MM-kilpailuihin ja kaksiin olympialaisiin. Ruhpoldingissa 2012 hän oli viestijoukkueen mukana neljäs, normaalikilpailussa 29:s, takaa-ajossa 33:s ja pikakilpailussa 35:s. Nove Mestossa 2013 Kinnunen oli viestijoukkueen mukana seitsemäs, pikakilpailussa 28:s ja takaa-ajossa 48:s. Kontiolahdella 2015 hän sijoittui pikakilpailussa 11:nneksi, yhteislähtökilpailussa 25:nneksi, takaa-ajossa 32:nneksi ja normaalikilpailussa 68:nneksi. Oslossa 2016 Kinnunen oli viestijoukkueen mukana 18:s, pikakilpailussa 23:s, normaalikilpailussa 34:s ja takaa-ajossa 52:s. Vuoden 2014 Sotšin olympialaisissa hän sijoittui sekaviestijoukkueen mukana kymmenenneksi, pikakilpailussa 34:nneksi ja takaa-ajossa 56:nneksi. Suomen edustajana hän on ollut Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 viestissä neljästoista ja pikakilpailussa 80:s sekä Pekingin olympialaisissa 2022 viestissä kuudestoista, normaalimatkalla 51:s ja pikakilpailussa 75:s.

Ampumahiihdon SM-kilpailuissa hän on henkilökohtaisilla matkoilla voittanut SM-kultaa yhteislähdössä 2018 ja pikamatkalla 2019.

Kinnunen voitti supersprintin pronssia rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Ruhpoldingissa vuonna 2022.

Lähteet 

Valkovenäläiset ampumahiihtäjät
Valkovenäläiset maastohiihtäjät
Suomalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanni Toosbuy Kasprzak

Hanni Toosbuy Kasprzak (s. 1957) on tanskalainen, joka on noussut julkisuuteen erityisesti Ecco Sko A/S-jalkinevalmistajan hallituksen puheenjohtajana ja noustuaan perimänsä Ecco-omistuksen vuoksi miljardööriksi. 

Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 924. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 2,6 miljardia dollaria. Hänen isänsä Karl Toosbuy (1928–2004) perusti vuonna 1963 Ecco-yhtiön.
 Hanni Toosbuy Kasprzakd on yhtiön toista omistajasukupolvea, joka on ollut Ecco Sko A/S:n hallituksen puheenjohtaja kesäkuusta 1996 ja jolle määräävä osake-enemmistö siirtyi vuonna 1997. Kolmatta sukupolvea edustaa hänen poikansa, aiempi ammattigolffaaja André (s. 1988), joka on jo noussut yhtiön hallitukseen. 

Toosbuy Kasprzakd on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän on kilparatsastuksen ystävä ja tukija. Tytär on Anna Kaspzakd (s. 1989) ammatiltaan kouluratsastaja ja kouluratsastuksen Tanskan mestari. Hän ratsasti Tanskan joukkueessa, joka voitti hopeaa kouluratsastuksen Euroopan mestaruuskilpailuissa Göteborgissa elokuussa 2017. Vuonna 2016 Anna edusti Tanskaa Rio de Janeiron olympialaisissa lajinaan kouluratsastus.

Lähteet

Aiheesta muualla
Hanni Toosbuy Kasprzak and Dieter Kasprzak. ECCO Sko A/S. Award Winners.  (Family Business Yearbook 2014, pdf) 

Tanskalaiset yritysjohtajat
Tanskalaiset miljardöörit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Emily Clark

Emily Clark (s. 28. marraskuuta 1995 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa kolme hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa Wisconsinin yliopistoa.
 
Clark saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pekingin olympialaisissa 2022 Clark saavutti olympiakultaa. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa vuosina 2015, 2016 ja 2017 sekä pronssia vuonna 2019. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2012 ja 2013.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Eeva Rajakangas

Eeva Rajakangas on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulun lukiosta ja opiskellut Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa sekä Teatterikorkeakoulussa Helsingissä. 

Rajakangas näytteli Uusi Päivä -televisiosarjassa Kaisla Helmistä vuosina 2017–2018. Alun perin hän tosin haki Stella Kuparisen rooliin, jonka sai Ronja Alatalo. 

Rajakangas opiskeli musiikkikasvatusta Sibelius-Akatemiassa vuosina 2017–2020. Hän aloitti ohjaajantaiteen opinnot Teatterikorkeakoulussa vuonna 2020. Hän on laulanut kahdessa eri kokoonpanossa: etnopunkyhtye Vimmassa ja funk-rap-yhtye Fayassa. Vimma voitti Vuoden tulokas -palkinnon Etnogaalassa vuonna 2020.

Filmografia

Televisiosarjat

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Matti Saarelainen

Matti Jaakko Saarelainen (s. 28. syyskuuta 1959 Polvijärvi) on suomalainen valtiotieteen tohtori, joka toimi Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen johtajana 2017–2019.

Matti Saarelainen syntyi opettaja Eero Saarelaisen ja opettaja Kaija Kulinin perheeseen. Hän oli naimisissa ylilääkäri Kirsi Mustosen kanssa, ja hänellä on tytär Venla Saarelainen. Matti Saarelainen valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1987 ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1996. Hän toimi Suojelupoliisin ylitarkastajana 1991–1998, alueyksikön päällikkönä 2004–2005 ja osastopäällikkönä vuodesta 2008. Ulkomaalaisviraston ylijohtaja Saarelainen oli 1998–2004 ja valtioneuvoston kanslian erityisasiantuntija 2005–2008.  Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen väliaikaiseksi johtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2017. Saarelainen palasi Suojelupoliisiin 2019.

Saarelainen on julkaissut teokset Muhammedin pitkä varjo. Tutkimus poliittisen islamin Länsi-Euroopalle aiheuttamasta haasteesta (1992) ja Perusteltu pelko (1996, väitöskirja).

Lähteet 

Suomen turvallisuuspoliisin henkilökunta
Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Mars 2

Mars 2 oli miehittämätön avaruusluotain joka kuului Neuvostoliiton Mars-ohjelmaan, joka oli sarja miehittämättömiä luotaimia jotka laskeutuivat tai kiersivät Marsia. Se laukaistiin toukokuussa 1971. Mars 2 ja Mars 3 olivat identtisiä avaruusaluksia joissa oli kiertolainen ja laskeutuja yhdessä. Ne laukaistiin Proton-K raketilla ja Blok D-yläasteella. Mars 2:sen laskeutuja oli ensimmäinen esine Marsin pinnalla, mutta sen laskeutumisjärjestelmä meni epäkuntoon ja se katosi..

Mars 2:ssa olevan kiertäjän oli tutkia avaruuden aurinkotuulia ja mitata Marsin magneettikenttää. Sen lisäksi sen piti tutkia ja mitata Marsin kaasukehän ominaisuuksia ja lämpötilaa, sekä tutkia pinnan topografian koostumusta sekä fysikaalisia ominaisuuksia Marsissa. Sen piti myös toimia tukiasemana välittämällä Maahan luotaimen lähettämää dataa. Pölymyrsky peitti Marsin kaasukehän kun Mars 2 saapui sinne ja se ei pystynyt suorittamaan kuvaamista ja testaamista niin kuin olisi pitänyt.

Pölystä johtuva tietokonehäiriö ja väärä data aiheuttivat laskeutuja saapui kaasukehään väärässä kulmassa ja sen nopeus oli 6 km/s. Modulin laskeutumisjärjestelmä meni epäkuntoon ja se putosi ilman laskuvarjoa hallitsemattomasti Marsin pintaan. 

Mars 2 jatkoi vuoden 1972 elokuun 22. päivään asti ja lähetti tietoja kuvia.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 V. G. Perminov, The Difficult Road to Mars, A Brief History of Mars Exploration in the Soviet Union 

Mars-luotaimet
Neuvostoliiton avaruustoiminta
Olli Kepsu

Olavi (Olli) Kepsu (19. joulukuuta 1922 Tampere – 13. lokakuuta 2001 Kotka) oli suomalainen jatkosodan pommikone- ja sissilentäjä. Hän sai mainetta vuonna 1944 tehtyään useita kaukopartioiden huolto- ja kuljetuslentoja Osasto Jaurin lentäjänä. Siviilissä hän toimi liikennelentäjänä. 

Olli Kepsun isä oli lentomestari Taneli Kepsu (1896–1941). Olli Kepsu aloitti sotapalveluksen jatkosodan aikana keväällä 1942 Lentolaivue 46:ssa Dornier Do 17-pommikoneen ohjaajana tehden pommituslentoja muun muassa Sekeheen. Huhtikuussa 1943 hän siirtyi Onttolaan Lentolaivue 44:ään Junkers Ju 88 -pommittajan ohjaajaksi. Vuonna 1944 Kepsu siirtyi vapaaehtoisena Osasto Jauriin joka hoiti kaukopartioiden kuljetusta ja huoltoa lentoteitse. Hän oli mukana vielä Lapin sodassa vastaavissa tehtävissä ja palveli sodan päätyttyä vuoden verran ilmavoimissa.

Kepsu oli sitten liikennelentäjänä Aero Oy:n ja Finnairin palveluksessa. Finnairista eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä Caravelle-lentäjäna Hollannissa, Kalevi Keihäsen lentoyhtiön Spear Airin pääohjaajana Suomessa yhdessä Kyösti Karhilan kanssa sekä lensi Caravellella Syyriassa. Viimeisen lentonsa Kepsu teki 8. syyskuuta 1977 jolloin hänelle oli kertynyt 24 298 lentotuntia.

Kirjallisuutta 
 Jukka Piipponen : Sissilentäjä : Olli Kepsun tarina. Koala-kustannus, Helsinki 1999, 2. korj. painos 2002, 3. korj. painos 2011 ISBN 9522291234

Lähteet

Suomalaiset sotilaslentäjät
Suomalaiset siviililentäjät
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet