joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jukka-Pekka Vuorenmaa

Jukka-Pekka Vuorenmaa on entinen suomalainen lentopalloilija. Hän on pelannut Vammalan Lentopallossa. Vuorenmaan kunniaksi on nostettu pelipaita Vilppulan salin kattoon. 

Hän on pelannut maajoukkueessa 26 maaottelussa.

Lähteet

Suomalaiset lentopalloilijat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Return to Forever (Scorpionsin albumi)

Return to Forever on Scorpionsin 18. studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 20. helmikuuta 2015 ja Pohjois-Amerikassa 23. helmikuuta. Albumilta julkaistiin single "We Built This House" 27. joulukuuta 2014.

Kappaleet

Kokoonpano 
Scorpions
 Klaus Meine – laulu
 Matthias Jabs – kitara
 Rudolf Schenker – kitara, taustalaulu
 Paweł Mąciwoda – bassokitara
 James Kottak – rummut, taustalaulu

Tuotanto
Mikael Nord Andersson, Martin Hansen – tuotanto, miksaus
Tim Eckhorst – kansitaide

Arviot 
 Allmusic: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2015 albumit
Scorpionsin albumit
Nino Oxilia

Nino Oxilia (13. marraskuuta 1889 Torino – 18. marraskuuta 1917 Monte Tomba) oli italialainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.

Köyhtyneeseen sivistyneistöperheeseen syntynyt Oxilia opiskeli Torinon yliopistossa, kirjoitti runoja ja työskenteli toimittajana. Hänen kaunokirjallisesta tuotannostaan muistetaan erityisesti Sandro Camasion kanssa kirjoitettu näytelmä Addio giovinezza! (1911). Vuonna 1912 Oxilia siirtyi elokuva-alalle työskennellen muun muassa Savoia Filmin ja Celio Filmin ohjaajana. Hänen ohjaustöistään merkittävin on Cinesille vuonna 1915 tehty Rapsodia satanica, jonka pääosaa esittää Lyda Borelli. Oxilia sai surmansa ensimmäisen maailmansodan taisteluissa.

Elokuvia

 Il focolare domestico, 1913
 In hoc signo vinces, 1913
 Addio giovinezza!, 1913
 Il velo d'Iside, 1913
 Il cadavere vivente, 1913
 Sangue bleu, 1914
 Papà, 1915
 Per amore di Jenny, 1915
 L'ammiraglia, 1915
 Rapsodia satanica, 1915
 Nella fornace, 1915
 Il sottomarino n° 27, 1915
 L'Italia s'è desta!, 1916

Lähteet

Aiheesta muualla

 Internet Movie Database: Nino Oxilia 

Italialaiset elokuvaohjaajat
Italialaiset kirjailijat
Italialaiset ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneet
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet
Simpsiön hyppyrimäet

Simpsiön hyppyrimäet on neljän käytössä olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Lapuan Simpsiön vuorella.

Historia
Vuonna 2005 rakennettiin ensimmäinen K30 hyppyrimäki Simpsiöön. K30 hyppyrimäki purettiin kesäkuussa 2010 uuden K50 HS55 -mäen tieltä. Uusi mäki vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 2011 mäkihypyn naisten ja vetaraanien SM-kilpailujen yhteydessä.

Simpsiön Jylyhä
Simpsiön Jylyhä rakennettiin vuonna 2010 ja se vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 2011 mäkihypyn naisten ja vetaraanien SM-kilpailujen yhteydessä. Mäen K-piste sijaitsee 50 metrissä ja HS-piste 55 metrissä.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 56,5 metriä on hypännyt Lauri-Matias Ala-Talkkari.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 50,0 metriä on hypännyt Julia Kykkänen.

K35
Mäki rakennettiin vuonna 2010 ja se avattiin vuonna 2011. Mäen K-piste sijaitsee 35 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

K30
Mäki rakennettiin vuonna 2005 ja kesäkuussa 2010 se purettiin uuden suuremman mäen tieltä. Mäessä ei ollut muovitusta. Mäen K-piste sijaitsi 30 metrissä.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 29,5 metriä on hypännyt Lauri-Matias Ala-Talkkari.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 23,5 metriä on hypännyt Kaisa Lindberg.

K10
Mäki rakennettiin vuonna 2005. Mäen K-piste sijaitsee 10 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Mäkiennätyksen 10,5 metriä on hypännyt Ari Peltokangas kaksi kertaa 17.3.2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Henna Hautamäki kaksi kertaa 17.3.2007 Liito-orava Cupissa.

K5
Mäki rakennettiin vuonna 2005. Mäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Joeli Ala-Talkkari 17.3.2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 4,0 metriä on hypännyt Emilia Sorvisto 16.1.2010 Liito-orava Cupissa.

Lähteet
Simpsiön hyppyrimäet skisprungschanzen.com 
Simpsiön Jylyhä
Tulokset - Liito-orava Cup

Viitteet 

Suomen hyppyrimäet
Lapuan rakennukset ja rakennelmat
Lapuan urheilu
Jordan Burroughs

Jordan Ernest Burroughs (s. 8. heinäkuuta 1988 Camden, New Jersey) on yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiavoittaja. 178 senttimetriä pitkä ja 74 kilogrammaa painava Burroghs edustaa Sunkist Kids Wrestling Clubia ja kilpailee 74-kiloisten sarjassa.

Burroughs saavutti olympiakultaa 74-kiloisista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista hän on saavuttanut viisi kultaa: 74 kg:n sarjasta vuosilta 2011, 2013, 2015 ja 2017 sekä 79-kiloisista 2021. Lisäksi hän on saanut 74-kiloisista MM-pronssia vuosilta 2014, 2018 ja 2019. Pan-Amerikan kisoista Burroughs voitti kultaa 74-kiloisista vuonna 2011 Guadalajarasta, 2015 Torontosta ja 2019 Limasta. Hän voitti saman painoluokan Pan-Amerikan-mestaruuden 2014, 2016, 2019 ja 2020.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset vapaapainijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Hämeenlinnan vankila

Hämeenlinnan vankila on Hämeenlinnassa sijaitseva, nykyään 36-paikkainen vankila. Vankila rakennettiin vuonna 1972. Alun perin vankila tarkoitettiin vain naisvangeille, mutta naisvankien määrä väheni ja vankilaan sijoitettiin myös miesvankeja vuoteen 2017 asti. Heinäkuun 2017 alusta alkaen vankilassa on jälleen ollut pelkästään naisia. Suurin osa Suomen naisvangeista sijoitetaan edelleen Hämeenlinnan vankilaan.

Vuonna 2015 vankilan tontille alettiin suunnitella uutta modernia vankilaa. Uusi vankila valmistui vuonna 2020. Uusi vankila tuli tarpeeseen, sillä vanhassa vankilassa oli käytössä niin kutsuttuja paljusellejä eli sellejä, joissa ei ollut vessoja vaan tarpeet tehdään ämpäriin. Tästä vankila on maksanut sakkoja Euroopan kidutuksen vastaiselle komitealle.

Vuoden 2018 lopulla vangit jouduttiin siirtämään muihin vankiloihin ja vankisairaalan puolelle sisäilmaongelmien vuoksi. Tilanne jatkuu siihen saakka, kunnes uusi vankila on valmis.

Hämeenlinnan vankilan johtaja on Tuomo Kärjenmäki. Vankilan keskivankiluku vuonna 2012 oli 177. Vankilassa oli ennen pesula, jossa pestiin Suomen kaikkien vankien vankipyykki sekä koko maan keskusvarasto vanginvaatteille. Pesula suljettiin vuonna 2018. Lisäksi vankilassa korjataan Suomen vankiloiden vankijalkineet ja pakataan vankiloiden hygieniapakkaukset. Työntekijöitä vankilassa on noin 110, joista suurin osa on valvontahenkilöstöä.

Hämeenlinnan vankilana toimi ensin Hämeen keskiaikainen linna ja sitten vuoteen 1972 asti sen vieressä olevat vankilarakennukset vuosilta 1843  ja 1871.

Katso myös
 Vankilamuseo

Lähteet

Vankila
Suomen vankilat
Pullerinmäki
Riistaveden kirkko

Riistaveden kirkko on  arkkitehtien Eino Pitkänen ja Harry W. Schreck vuonna 1930 suunnittelema kirkko, joka valmistui vuonna 1934 Riistavedelle, nykyisen Kuopion kaupungin alueelle. Se on tiilinen, rapattu länsitornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneeseen liittyy matalampi kylkiäinen ja jonka itäpäädyssä on sakasti. Rakennuksessa on satulakatot tornia lukuun ottamatta, jossa on terävä huippupääte. Kirkkosali on yksilaivainen, rapattu vaaleaksi ja siinä on betoninen holvaus. Kirkkoa on korjattu 1950-luvulla ja vuonna 1961, kellot ovat vuodelta 1976. Kirkon pinta-ala on 220 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 400 hengelle.  Alttarin krusifiksin Ristiinnaulittu on suunnitellut Elis Reinilä ja kirkon 9-äänikertaiset urut valmistanut Kangasalan urkutehdas 1934. Kirkonmäellä kirkon edessä on telineessä Pietarissa 1914 valettu suurikokoinen kirkonkello.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Riistaveden kirkko
 Kahtapuolta valtaväylän. Riistaveden seurakunta 90 vuotta, ss. 31–39. (Viitattu 7.4.2015)

Riistavesi
Kuopion kirkot
Suomen kivikirkot
Paloposti

Paloposti on vedenjakelujärjestelmään tai vesijohtoon liitetty sammutusveden ottopaikka. Se on yleisin vesiverkoston sammutusveden toimittamiseen tarkoitettu rakenne.
Maanpäällisen pilarimaisen palopostin kehittäjänä pidetään yhdysvaltalaista Philadelphia Water Worksin pääinsinööri Frederick Graffia. Patentti on saatu vuoden 1801 tienoilla. Tieto on kuitenkin epävarma, koska Yhdysvaltain patenttitoimisto tuhoutui tulipalossa 1836.

Palopostit Suomessa
Suomessa nimitystä paloposti käytetään pääasiassa maanalaisesta sammutusveden ottopaikasta. Vastaava maanpäällinen rakenne tunnetaan nimellä palovesiasema. Näiden erona on myös se, että palovesiasemat rakennetaan vähintään 150 millimetrin runkolinjoihin.

Palopostityyppejä
 Maapaloposti on maanalaiseen kaivoon rakennettu sammutusveden ottopaikka, joka on liitetty vedenjakelujärjestelmään. Siitä tulisi saada vähintään 10–15 litraa vettä sekunnissa.
 Seinäpaloposti on vedenjakelujärjestelmään liitetty sammutusveden ottopaikka, joka on sijoitettu kiinteistön ulkoseinään. Siitä tulisi saada vähintään 10–15 litraa vettä sekunnissa. Seinäpalopostit eivät jäädy yhtä herkästi kuin maapalopostit.
 Kiinteistön paloposti eli rakennuspaloposti on kiinteistön sisäiseen vesijohtoon kytketty sammutusveden ottopaikka, joka on tarkoitettu lähinnä kiinteistön omaan käyttöön.
 Palovesiasema on päävesijohtoon liitetty maanpäällinen sammutusveden ottopaikka. Sen on tarkoitus turvata mahdollisimman hyvä vedensaanti, vähintään 20–50 litraa sekunnissa. 1980-luvulta lähtien palovesiasemia on rakennettu Suomessa enemmän kuin paloposteja.

Katso myös 
 Palokaivo

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Palontorjunta
Vesihuolto
Katukalusteet
Viiveri

Viiveri on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka näyttää korkeuskäyrien mukaan kuuluvan Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Se mainitaan kuitenkin myös Vanajan reitin valuma-alueeseen kuuluvana Hyvikkälänjoen valuma-alueen järvenä, joten se saattaa tämän vuoksi olla bifurkaatiojärvi.

Maantiede 
Järven pinta-ala on 4,7 hehtaaria ja sen pituus on 380 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen on johdettu muutama suo-oja Viiverinsuolta ja kaksi niistä toimivat laskuojina Tervalammiin. Kuitenkin Viiverinsuon ojat laskevat myös etelääb Pohjattomaan, Pikku Särkijärveen ja Särkijärveen. Järven rantaviiva on 990 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, joskin pohjoisranta rajautuu hiekkamaahan. Järven rannat ovat Viiverinsuon puolelta soistuneita. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.

Luonnonhistoria 
Jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400−11 300 vuotta sitten mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Tervalammin kohdalle. Kun Salapausselän reunamoreenit patosivat taakseen jäätikköjärven, laskivat jäätikköjokivirtaukset jääjärven vedet Yoldiamereen ja kasasivat suuren sandurin tälle alueelle. Järvi on syntynyt sandurin keskellä olleeseen virtausuomaan, josta vesi puhdisti hiekat pois matkallaan Kaartjärven suuntaan.

Historia 
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wiverilampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Wiiverilampi".

Lähteet 

Ilmetynjoen valuma-alue
Kaartjärven valuma-alue
Lopen järvet
Xiong Ni

Xiong Ni (s. 11. tammikuuta 1974 Changsha, Hunan) on kiinalainen entinen uimahyppääjä ja on kolminkertainen olympiavoittaja. 

Ensimmäisen olympiamitalinsa Xiong voitti 1988 Soulin olympialaisissa vasta 14-vuotiaana. Xiong lopetti uransa ensimmäisen kerran vuonna 1997, mutta palasi jo seuraavana keväänä takaisin kilpailuihin.

Lopullisesti Xiong lopetti aktiiviuransa vuonna 2001.

Kiinalaiset uimahyppääjät
Kiinalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Li Hongxue

Li Hongxue (s. 9. maaliskuuta 1984 Harbin, Heilongjiang) on kiinalainen maastohiihtäjä.

Ura

Li on kilpaillut kolmesti olympiakisoissa vuosina 2006–2014. Olympiatasolla hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisilla matkoilla on 22. sija Sotšin olympialaisten 30 kilometrin kilpailussa.

MM-kilpailuissa Lin paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on 18. sija vuoden 2007 MM-kisoissa Sapporossa, jossa hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 18:nneksi.

Lähteet

Kiinalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilja Ponomarjov

Ilja Ponomarjov on venäläinen entinen kansanedustaja. Hän tuli tunnetuksi ainoana Putinin arvostelijana Venäjän duumassa.

Ponomarjov oli vuosina 2011–2012 järjestämässä Putinia vastustavia mielenosoituksia. Duumassa hän istui Oikeudenmukainen Venäjä -puolueen edustajana. Huhtikuussa 2015 duuma poisti häneltä syytesuojan, sillä syyttäjänvirasto haluaa nostaa häntä vastaan syytteen kavalluksesta. Syyttäjä epäili hänen rahaa tukirahoja jakavasta tekniikan kehitystä rahoittavasta Skolkovo-säätiöstä, jossa hän on työskennellyt. Ponomarjov asui elokuussa 2015 lähtien Yhdysvalloissa, koska hänen mukaansa Venäjän viranomaiset eivät päästä häntä palaamaan Venäjälle.

Ponomarjov sai Ukrainan kansalaisuuden 2019 ja asuu Kiovassa. Maaliskuussa 2022 hän perusti venäjänkielisen Helmikuun Aamu -televisiokanavan ja Rozpartisan-Telegram-kanavan. 21. elokuuta 2022 hän luki televisiokanavallaan Venäjän tasavaltalaisarmeija -ryhmän manifestin. Ponomarjovin mukaan maanalaisen ryhmän tavoitteena on Putinin hallinnon syrjäyttämine Venäjällä. Hän ilmoitti ryhmän tehneen useita iskuja ja sen olevan toimittaja Darja Duginan tappaneen pommi-iskun takana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäläiset poliitikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Kainaston hyppyrimäet

Kainaston hyppyrimäet on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Seinäjoen Ylistarossa.

Historia
Ylistaron Kainaston kyläkoulun rinteeseen rakennettiin vuonna 2003 kolme hyppyrimäkeä.

Kainaaston Jyrkkä
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 20 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 20,5 metriä on hypännyt Antti Koivuluoma.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 16,5 metriä on hypännyt Sanni Tuomisto.

K10
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 10 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 9,0 metriä ovat hypänneet Sami Hietala ja Joeli Ala-Talkkari.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 7,5 metriä on hypännyt Emilia Sorvisto.

K4
Mäki rakennettiin vuonna 2003. Mäen K-piste sijaitsee 4 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.

Mäkiennätyksen 5,5 metriä ovat hypänneet Juho Ojanen 24.2.2009 Liito-orava Cupissa ja Topi Kuusisto 24.2.2010 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 5,0 metriä on hypännyt Alva Thors kaksi kertaa 26.1.2013 Liito-orava Cupissa.

Lähteet
http://www.skisprungschanzen.com/EN/Ski+Jumps/FIN-Finland/LS-Western+Finland/Kainasto/0237/ 
https://sites.google.com/site/liitooravacup/maekipaikkakunnat/ylistaro
https://sites.google.com/site/liitooravacup/tulokset

Suomen hyppyrimäet
Ylistaro
Seinäjoen urheilupaikat
Kyöpelin hyppyrimäet

Kyöpelin hyppyrimäet on neljän käytössä olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Suonenjoella.

Historia
Suonenjoen Kyöpeliin rakennettiin ensimmäinen puinen hyppyrimäki vuonna 1935. Vuonna 1972 siinä järjestettiin normaalimäen SM-kilpailut. Kyöpelin hyppyrimäki poltettiin tihutyönä vuonna 1999. Vuonna 1977 rakennetut K35- ja K15-hyppyrimäet ovat edelleen hyppykunnossa ja jokatalvisessa käytössä. Vuonna 2006 K35-hyppyrimäen tornia korotettiin ja alastulorinnettä muokattiin, jolloin se kasvoi K45 HS50 kokoiseksi.

HS50
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 46 metrissä ja HS-piste 50 metrissä. Vuosina 2006–2018 K-piste sijaitsi 45 metrissä.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 47,0 metriä on hypännyt Tuomas Meis.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 38,0 metriä on hypännyt Vilma Meis.

HS20
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 18 metrissä ja HS-piste 20 metrissä, aikaisemmin K-piste on sijainnut 15 metrissä.

Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 17,0 metriä on hypännyt Juho Ojala.

Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 18,0 metriä on hypännyt Minja Korhonen.

HS12
Hyppyrimäki on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018, jolloin K-piste sijaitsi 13 metrissä. Talvella 2019 K-piste siirrettiin 10 metriin ja HS-piste asetettiin 12 metriin.

Mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jesse Joutsen kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jasmin Puomilahti 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.

K5
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Se on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018.

Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Olavi Meis kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 3,0 metriä on hypännyt Arleena Hänninen 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.

Lähteet
Kyöpelin hyppyrimäet skisprungschanzen.com

Viitteet

Suomen hyppyrimäet
Suonenjoen rakennukset ja rakennelmat
Kalle Kinnunen

Kalle Kinnunen (s. 1977 Helsinki) on suomalainen toimittaja, Suomen Kuvalehden elokuvakriitikko ja tietokirjailija. Kinnusen elokuva-artikkeleita ovat julkaisseet myös muun muassa Image ja STT. Hän on mukana suunnittelemassa Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalia. Hän kuuluu Filmiauran hallitukseen.

Kinnunen on ollut vuodesta 2019 alkaen vakiovieras Ylen Aamu-tv:n Jälkinäytös-keskusteluohjelmassa sekä vuodesta 2021 Yle Teeman klassikkoelokuvien keskustelunvetäjä ohjelmissa Ennen elokuvaa ja Elokuvan sydämessä.

Kinnunen on opiskellut Laajasalon opistossa toimittajakurssilla. Hän kiertää eri puolilla maailmaa elokuvajuhlilla haastattelemassa elokuvantekijöitä. Kinnunen on Euroopan elokuva-akatemian jäsen.

Kinnusen elokuvablogi Kuvien takaa pääsi Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen kymmenen parhaan blogin joukkoon vuonna 2013.

Palkinnot ja tunnustukset
Valtion kirjallisuustoimikunta myönsi Kinnuselle vuonna 2016 Taiteen edistämiskeskuksen kolmivuotisen taidejournalismin apurahan. Kinnunen sai vuonna 2019 elokuvataiteen valtionpalkinnon, joka myönnettiin ensi kertaa kriitikolle.

Teokset
 Kinnunen, Kalle: Big Game: Kuinka Hollywood tuotiin Suomeen, Johnny Kniga 2015 ISBN 978-951-0-40533-8
 Kinnunen, Kalle & Sairanen, Jorma: Daddy Cool - kolme vuosikymmentä televisiomaailman huipulla, Teos 2017 ISBN 978-951-851-758-3
 Kinnunen, Kalle & Lehtinen, Lauri: 30 vuotta rakkautta ja anarkiaa, Like 2017 ISBN 978-952-011-584-5
 Kinnunen, Kalle (toim.): Kone-Suomi, Khaos Publishing 2017 ISBN 978-952-684-784-9
 Kinnunen, Kalle: Elokuvasäätiön tuella. Suomalaista elokuvaa tekemässä 1969-2019, SKS 2019 ISBN 978-951-858-084-6
 Kinnunen, Kalle & Rämö, Matti: Hymypoika. Dome Karukosken tie Lepsämästä Hollywoodiin, Otava 2020 ISBN 9789511350804
 Kinnunen, Kalle: Valkokankaan valtakunta. Elokuvamoguli Jukka Mäkelän tunnustukset, Teos 2021 ISBN 9789523631342
 Kinnunen, Kalle: Veden vartija – Teemestarin kirjasta elokuvaksi. Teos 2022. ISBN 978-952-363-327-8

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Kalle Kinnusen Kuvien takaa -blogi Suomen Kuvalehden verkkosivuilla

Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset elokuvakriitikot
Triaryylimetaanivärit

Triaryylimetaanivärit eli trifenyylimetaanivärit ovat trifenyylimetaanin perusrakenteen omaavia väriaineita, joissa on hydroksyyli-, amino- tai sulfonihapposubstituentteja. Niitä voidaan käyttää muun muassa paperien ja tekstiilien värjäykseen. Triaryylimetaanivärit ovat keltaisia, punaisia, violetteja, sisnisiä tai vihreitä väriaineita.

Triaryylimetaanivärien historiaa
Triaryylimetaanivärit ovat yksiä vanhimpia synteettisesti valmistettuja väriaineita. Niiden valmistus perustui kokeellisiin prosesseihin, ennen kuin niiden rakenteesta oli tietoa. Ensimmäinen teollisesti valmistettu triaryylimetaani on fuksiini, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1859. Toisen merkittävän tähän luokkaan kuuluvan väriaineen metyylivioletin valmistus alkoi vuonna 1861. Saksalainen kemisti Wilhelm Michler teki merkittävän keksinnön vuonna 1876 syntetisoidessaan 4,4’-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia, jota ruvettiin käyttämään useiden triaryylimetaanivärien synteesin lähtöaineena. Seuraava merkittävä kehitys triaryyliväriaineiden valmistuksessa tapahtui vuonna 1971, kun niiden valmistamiseen kehitettiin katalyyttinen värittömien esiasteiden leukovärien hapetusprosessi värillisiksi yhdisteiksi.

Triaryylimetaanivärien luokittelu

Malakiittivihreät
Malakiittivihreävärisarjaan kuuluvien triaryylimetaanivärien rakenteessa on kahdessa fenyylirenkaassa amino- tai substituoitu aminojohdannainen. Aminoryhmät sijaitsevat para-asemassa triaryylimetaanirunkoon nähden. Väriltään ne ovat vihreitä ja sinivihreitä.

Fuksiinisarjan värit
Fuksiini-, rosaliini- tai magentasarjan värien rakenteessa on kaikissa kolmessa fenyylirenkaassa joko primäärinen tai sekundäärinen aminosubstituentti. Ne ovat väriltään punaisen ja megantansävyisiä

Metyyliviolettisarja
Metyyliviolettisarjan värit muistuttavat muuten fuksiinisarjan värejä, mutta kaikissa fenyylirenkaissa on tertiäärinen dimetyyliaminosubstituentti. Metyyliviolettivärit ovat violetteja tai magentansävyisiä.

Viktoriasiniset
Viktoriasinisissä on para-asemassa sijaitseva aminosubstituentti kolmessa aryyliryhmässä, joista kaksi on fenyyliryhmää ja yksi on naftyyliryhmä. Viktoriasinisiin kuuluvat väriaineet ovat sinisiä.

Fenolivärit
Tämän sarjan värit sisältävät vähintään yhden hydroksyyliryhmän.

Käyttö
Pääasiassa triaryylimetaanivärejä käytetään paperien, kosmetiikan, lasin ja posliinin värjäykseen sekä mustekynien ja painomusteiden valmistamiseen. Niitä voidaan käyttää myös tekstiilien värjäykseen, mutta niiden ongelmana ovat huono värinpysyvyys varsinkin hypokloriitteja sisältävien valkaisuaineiden kanssa. Monia triaryylimetaanivärejä käytetään myös biologisissa tutkimuksissa solujen värjäämiseen ja pH-indikaattoreina.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Väriaineet
Layvin Kurzawa

Layvin Kurzawa (s. 4. syyskuuta 1992 Fréjus) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia.

Seurajoukkueura 
Kurzawa teki ensiesiintymisensä Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssa Monacon joukkueessa 25. syyskuuta 2010, kun joukkue hävisi vierasottelun Lorientille 1–2. Hän pelasi kausina 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013 enimmäkseen seuran kakkosjoukkueessa, mutta jokaisena kautena myös edustusjoukkueessa. Edustusjoukkueen runkopelaajaksi Kurzawa nousi Monacon noustua takaisin pääsarjaan kaudeksi 2013–2014, jonka aikana hän oli avauskokoonpanossa kaikissa pelaamissaan 28 ottelussa. Monaco sijoittui sarjassa toiseksi. Kaikkiaan hän pelasi Monacossa 63 Ligue 1:n ja 12 Ligue 2:n ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.

Kurzawa siirtyi Paris Saint-Germainiin 25 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2015. Hän on pelannut seurassa 10. joulukuuta 2020 mennessä 93 Ranskan pääsarjaottelua, joissa hän on viimeistellyt yhdeksän maalia. Hän on voittanut Ranskan-mestaruuden 2016, 2018, 2019 ja 2020, Ranskan cupin 2016, 2017, 2018 ja 2020, liigacupin 2016, 2017 ja 2020 sekä supercupin 2016 ja 2017. Mestarien liigassa hän on pelannut 19 ottelua ja tehnyt kolme maalia, kaikki samassa ottelussa Anderlechtia vastaan lokakuussa 2017. Hän pelasi kauden 2019–2020 tappiollisessa loppuottelussa Bayern Müncheniä vastaan viimeiset kymmenen minuuttia.

Maajoukkueura 
Ranskan A-maajoukkueessa Kurzawa teki ensiesiintymisensä 14. marraskuuta 2014, kun Ranska kohtasi ystävyysottelussa Albanian. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kolmannessa maaottelussaan syyskuussa 2016 Italiaa vastaan.

Muuta 
Kurzawalla on puolalainen äiti, jolta hän on saanut myös puolalaisen sukunimensä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Dehong

Dehong eli Dehongin dai- ja jingpo-kansan autonominen prefektuuri (, pinyin: Déhóng Dǎizú Jǐngpōzú Zìzhìzhōu) on prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan länsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 11 526 neliökilometriä ja väkiluku 1,2 miljoonaa (2010). Dehongin prefektuurin pääkaupunki on 390 000 asukkaan Mangshi (aiemmalta nimeltään Luxi). Noin puolet väestöstä on han-kiinalaisia, mutta dai- ja jingpo-kansa muodostavat huomattavat vähemmistöt.

Prefektuuri rajoittuu etelässä, lännessä ja pohjoisessa Myanmariin sekä idässä Baoshanin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 430 kilometriä prefektuurikeskus Mangshista itään; maanteitse matka on tuntuvasti pidempi. 

Dehongin prefektuurin alueelta on tehty joitain teepensaan kehityshistoriaan liittyviä kasvifossiililöytöjä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

The homeland of peacocks (Prefektuurin kotisivut) , Prefektuurin kotisivut  (dehong.gov.cn)

Yunnanin prefektuurit
FMS (täsmennyssivu)

FMS voi tarkoittaa seuraavia:

 FMS, Flexible Manufacturing System, joustava valmistusjärjestelmä
 FMS, False memory syndrom, valemuistisyndrooma
 FMS, Federation of Malay States, Yhdistyneet malaijivaltiot, Ison Britannian neljän protektoraattivaltioiden liitto nykyisessä Malesiassa 1895–1946
 FMS, Fratres Maristarum a Scholis, maristiveljet, katolinen sääntökunta
Tuohikotin kirkko

Tuohikotin kirkko on  rakennusmestari Anton Lehdon suunnittelema puukirkko, joka rakennettiin nykyisin Kouvolaan kuuluvan Valkealan Tuohikotin kylään. Rakennus kustannettiin paikallisen rukoushuoneyhdistyksen saamilla lahjoituksilla ja seurakunnan tuella ja vihittiin käyttöön 24. lokakuuta 1926. Alttaritaulun Jeesus Getsemanessa maalasi rovasti, kansanedustaja Arvi Malmivaara. Kirkon esineistön, tekstiilit ja kirkonkellot ovat lahjoittaneet alueen ompeluseurat.  Kirkossa on istumapaikkoja 320 hengelle. Kirkon 7-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1960. Kirkossa toimi pappi vuodesta 1945 vuoteen 1975, papin asuntosiipi on sittemmin muutettu kirkon sivusaliksi ja kerhotiloiksi. Kirkkoa on korjattu 2000-luvulla, pääosin kylän talkoovoimin.

Lähteet

Aiheesta muualla
  Tuohikotin kirkon historiaa, HY/Koulutus- ja kehittämiskeskus Palmenia, Kouvolan yksikkö  (Viitattu 8.4.2015) 

Valkeala
Kouvolan kirkkorakennukset
Dali (prefektuuri)

Dalin prefektuuri eli täydellisemmin Dalin bai-kansan autonominen prefektuuri (, pinyin: Dàlǐ Báizú Zìzhìzhōu; bai: Dablit Baifcuf Zibzibzox) on bai-kansalle varattu autonominen prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan keskiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 29 459 neliökilometriä ja väkiluku noin 3,46 miljoonaa (2010). Prefektuurin päähallintopaikka on 652 000 asukkaan Dali.

Prefektuuri rajoittuu etelässä Pu’erin ja Lincangin kaupunkeihin, lounaassa Baoshanin kaupunkiin, luoteessa Nujiangin, pohjoisessa Lijiangin ja idässä Chuxiongin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 260 kilometriä Dalista länteen, maanteitse matka on 338 kilometriä.

Prefektuuri jakautuu paikallishallinnossa seuraavasti:
 8 piirikuntaa (Xiangyun, Binchuan, Midu, Yongping, Yunlong, Eryuan, Jianchuan, Heqing), 
 3 autonomista piirikuntaa (Yangbi Yi, Nanjian Yi, Weishan Yi ja Hui)
 1 piirikuntatason kaupunki (Dali)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Dalin prefektuurin kotisivut  (dali.gov.cn)
 Säätila Dalissa  ja  (weather.com.cn)
 Major Cities Climate (temperature & rainfall) of Yunnan  (travelchinayunnan.com)

Yunnanin prefektuurit
Moskovan katurata

Moscow Street Circuit tai Moskovan katurata on katuradan tyyppinen rata, joka valmistettiin vuodeksi 2015 Formula E -sarjan osakilpailua varten. Rata sijaitsi Moskovassa Venäjällä. Radalla kilpailtiin ensimmäistä ja toistaiseksi viimeistä kertaa 6. kesäkuuta 2015, koska kisajärjestäjien kanssa ei päästy sopuun katujen sulkemisesta kilpailun ajaksi.

Voittajat

Formula E

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kartta ja radan historiaa

Venäjän moottoriradat
Formula E -radat

Moskovan rakennukset ja rakennelmat
Moskovan urheilu
Koti-Lappi

Koti-Lappi on Kemijärvellä, Pelkosenniemellä, Savukoskella ja Sallassa ilmestyvä ilmaisjakelulehti, jota julkaisee Hilla Group Oyj. Sen painos on noin 11 000 kappaletta.

Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Printtilehti jaellaan levikkialueella jokaiseen talouteen. Lisäksi lehtiä on jakelussa alueen yrityksissä ja kaupoissa. Printti- ja näköislehteä tilataan myös aktiivisesti levikkialueen ulkopuolelle. Lehden verkkosivustolla julkaistaan sisältöjä päivittäin. Verkossa on saatavilla myös näköislehti. 

Lehti käsittelee neljän itsenäisen kunnan päätöksentekoa, kulttuuria ja tapahtumia. Se toimii kolmen tunturikeskuksen, Pyhä-Luoston, Suomun ja Sallan, laajojen erämaa-alueiden, joki- ja järviseutujen, kansallispuistojen sekä kasvavan rajaliikenteen seutukunnassa, mikä määrittää osaltaan sisältöjä. Koti-Lappi tuottaa normaalin julkaisutoimintansa lisäksi teemanumeroita, kuten Kemijärvi News -matkailulehteä kaksi kertaa vuodessa.

Toimitus 
Koti-Lapin toimitus on Kemijärven keskustassa. Lehti painetaan Kajaanissa Suomalaisessa lehtipainossa.  

Lehden päätoimittaja on Esa Keskinen. Lisäksi toimitukseen kuuluu yksi vakituinen toimittaja. Koti-Lapilla on myös avustajia ympäri levikkialuetta. 

Keskinen aloitti päätoimittajana kesällä 2021, edeltävän päätoimittajan Sami Kasurisen jäädessä eläkkeelle.

Historia 
Lehden juuret ovat vuonna 1957 perustetussa Koillis-Lapissa. Koillis-Lappi yhdistyi Kotikymppi-nimisen lehden kanssa, jolloin lehden nimeksi tuli Koti-Lappi. Se on ilmestynyt nimellä Koti-Lappi vuodesta 2011 alkaen. Kaupunkilehti-statuksestaan huolimatta lehdellä on historiansa takia paikallislehden identiteetti. Lukijakunta suhtautuu julkaisuun edelleen koillisen ja itäisen Lapin äänenkannattajana.

Alma Media myi lehden vuonna 2015 SLP Kustannus Oy:lle, joka oli jo aiemmin ostanut Alma Median lehtiliiketoiminnan Kainuussa.  SLP-konserniin kuuluvat julkaisut ovat Kainuun Sanomat, Kuhmolainen, Ylä-Kainuu, Sotkamo-lehti, Koti-Kajaani, Koti-Lappi, Luoteis-Lappi, Kittilälehti, Enontekiön Sanomat, Sompio, Inarilainen, Saariselän Sanomat, Meän Tornionlaakso, Koillismaan Uutiset ja Kotikulmilta. 

Vuonna 2021 KPK Yhtiöt hankki SLP:n omistukseensa. Yhtiö vaihtoi nimensä Hilla Groupiksi myöhemmin samana vuonna.

Lähteet

Ilmaisjakelulehdet
Kemijärvi
Savukoski
Salla
Pelkosenniemi
Kaupunkilehdet
Sanomalehdet
Lappi
Suomalaiset kaupunkilehdet
Suomalaiset ilmaisjakelulehdet
Suomen tulevaisuus

Suomen tulevaisuus on  suomalainen tiedesarja, jonka on luonut Franck Media. Suomen tulevaisuuden pilottijakso esitettiin MTV3-kanavalla 29.3.2015. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi tammikuussa 2016 ja toinen vuonna 2017. Tiedesarjan on tuottanut Michael Franck ja sen juontaa professori Howard Jacobs. Sarjan käsikirjoittaa ja ohjaa Nina Pulkkis. Sarjassa tutustutaan niihin toimijoihin, teknologioihin ja innovaatioihin, joiden voimalla Suomen tulevaisuutta rakennetaan. Sarjan kehittämistä jatkaa Parad Media -konserniin kuuluva Smidig Media. Ohjaajana ja käsikirjoittajana jatkaa Nina Pulkkis.

Lähteet
 http://suomentulevaisuus.com/
 http://www.katsomo.fi/#!/jakso/33004009/mtv-doc/448940/mtv-doc-suomen-tulevaisuus
 http://www.biotalous.fi/mtv-doc-suomen-tulevaisuus-tiedesarjan-pilottijakso-29-3/
 http://www.biotalous.fi/biotalous-toivo-ja-hehkutus/
 http://www.mtk.fi/ajankohtaista/uutiset/paauutinen/fi_FI/suomentulevaisuus/

Aiheesta muualla 
 Parad Media

2010-luvun televisiosarjat
Suomalaiset dokumenttiohjelmat
Glenn Murray

Glenn Murray (s. 25. syyskuuta 1983 Maryport) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Nottingham Forestia. Oikeajalkainen Murray on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Ura

Alkuvuodet 
Murrayn ensimmäinen seura oli Englannin kahdeksanneksi korkeimman sarjatason Workington Reds, jota hän edusti vuodet 2002–2004. Vuonna 2004 hän edusti myös yhdysvaltalaista Wilmington Hammerheadsia ja Englannin konferenssin Barrow AFC:tä, jossa hän pelasi kuusi ottelua tehden yhtä monta maalia.

Carlisle United 
Vuodet 2005–2007 Murray edusti Carlisle Unitedia. Ensimmäisellä Murrayn kaudella seura pelasi vielä konferenssissä, mutta Murrayn lähdettyä seurasta, oli sen sarjataso Ykkösliiga. Murray pelasi Carlisle Unitedin paidassa 46 ottelua tehden niissä viisi maalia. Vuosina 2006–2007 hän oli lainalla Kakkosliigan seuroissa Stockport Countyssä ja Rochdale AFC:ssä.

Rochdale AFC 
Murray oli vuodet 2006-2007 lainalla Rochdale AFC:ssä, jossa hän teki 12 pelaamassaan ottelussa neljä maalia. Lainansa päätteeksi, tammikuussa 2007 Murray siirtyi pysyvällä sopimuksella Kakkosliigan seuraan, jota hän edusti kauden 2007–2008 tehden 42 pelaamassaan Kakkosliigan ottelussa 21 maalia.

Brighton & Hove Albion 
Tammikuussa 2008 Murray siirtyi Rochdalesta Ykkösliigan Brighton & Hove Albioniin. Hän edusti seuraa neljän kauden ajan, joista viimeisen, kauden 2010–2011, jälkeen Brighton nousi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestaruussarjaan voitettuaan Ykkösliigan. Murray teki Brightonin paidassa pelaamassaan 118 ottelussa 53 maalia, joista 22 syntyi kauden 2010–2011 aikana.

Crystal Palace FC 
Heinäkuussa 2011 Murray siirtyi Mestaruussarjan Crystal Palace FC:hen. Toisella kaudellaan seurassa, eli kaudella 2012–2013, Murray teki 42 pelissä 30 osumaa ja voitti koko Mestaruussarjan maalikuninkuuden. Crystal Palace nousi kauden päätteeksi myös Valioliigaan kaudeksi 2013–2014. Murray teki debyyttinsä Valioliigassa helmikuussa 2014 West Bromwich Albionia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa kuussa Swansea Cityn verkkoon. 

Kauden 2014–2015 syyspuolikkaan Murray oli lainassa Mestaruussarjan Reading FC:ssä tehden 18 pelaamassaan ottelussa kahdeksan maalia. Palattuaan tammikuussa 2015 Crystal Palaceen Murray onnistui kevätkaudella maalinteossa Valioliigassa seitsemästi.

AFC Bournemouth 
Murray siirtyi kesällä 2015 Valioliigaan nousseeseen Bournemouthiin 5,4 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi kaudella 2015–2016 Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä kolme maalia.

Brighton & Hove Albion FC uudelleen 

Kesällä 2016 Murray siirtyi lainalle Brightoniin. Tammikuun 2017 lopulla hän siirtyi Brightonin omistukseen. Kaudella 2016–2017 Murray teki mestaruussarjassa 45 ottelussa 23 maalia ja oli sarjan maalintekijätilastossa jaetulla toisella sijalle. Sen jälkeen Brighton on pelannut Valioliigassa. Kaudella 2017–2018 Murray teki 35 liigaottelussa 12 maalia ja seuraavalla kaudella 38 ottelussa 13 maalia. Hän oli molempina kausina joukkueensa paras maalintekijä.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Eternal Flame

Eternal Flame on yhdysvaltalaisen tyttöbändi The Banglesin kappale heidän vuonna 1988 julkaistulta Everything-studioalbumiltaan. Siitä tuli julkaisunsa jälkeen menestyssingle vuonna 1989. Kappale saavutti singlelistan kärjen yhdeksässä valtiossa, mukaan lukien Australiassa, Alankomaissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Kappaleen sanoittivat Billy Steinberg ja Tom Kelly sekä The Banglesin Susanna Hoffs. "Eternal Flamellä" sekä "Walk Like an Egyptianilla" The Banglesistä tuli kaikkien aikojen kolmas tyttöbändi, joka on julkaissut useita Yhdysvalloissa listan kärkeen päässeitä kappaleita The Supremesin ja The Shirellesin jälkeen.

Single ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 9.

Lähteet 

Vuoden 1989 kappaleet
Yhdysvaltalaiset popkappaleet
Voghera

Voghera on kaupunki Pohjois-Italiassa Pavian maakunnassa Lombardian alueella. Se on Pojoen eteläpuolisen Oltrepò Pavese alueen tärkein kaupunki. Kaupungin nähtävyyksiä ovat tuomiokirkko Duomo di Voghera sekä Viscontien linna Castello Visconteo.

Kuuluisia kaupunkilaisia
Valentino, muotisuunnittelija
Alberto Arbasino, kirjailija
Giovanni Parisi, nyrkkeilijä

Aiheesta muualla

Lähteet

Pavian maakunnan kunnat
Funkytown

Funkytown on yhdysvaltalaisyhtye Lipps Incin kappale heidän vuonna 1979 julkaistulta Mouth to Mouth-debyyttistudioalbumilta. Se julkaistiin yhtyeen uran toisena singlenä maaliskuussa 1980. Kappaleen on sanoittanut Steven Greenberg.

Se sanoitettiin sillä aikaa kun yhtye eli vielä Minneapolisissa, haaveenaan muuttaa New Yorkiin. Kappale pääsi Billboard Hot 100-listalle 29. maaliskuuta 1980 ja vietti 31. toukokuuta lähtien listan kärjessä yhteensä neljä viikkoa. Se oli parhaimmillaan myös Dance-listan soitetuin kappale keväällä 1980.

Single piti hallussaan ainutlaatuista ennätystä: se saavutti singlelistan ensimmäisen sijan yhteensä 28 eri valtiossa. Se oli enemmän kuin millään muulla singlellä aina Madonnan "Hung Upin" julkaisuun asti, joka pääsi listan ensimmäiselle sijalle 41 valtiossa vuonna 2005. Se saavutti listan kärjen Yhdysvalloissa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Norjassa, Alankomaissa, Australiassa sekä monissa muissa valtioissa. Kappale saavutti listan toisen sijan Isossa-Britanniassa, Ruotsissa ja Yhdysvaltain R&B-listalla. Se oli Lipps Incin ainoa single, mikä on päässyt neljänkymmenen parhaan joukkoon.

Lähteet

Vuoden 1980 kappaleet
Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa

Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa on Raamatusta löytyvät tapahtumat, jotka liittyvät Jeesuksen pilkkaamisiin. Uusi testamentti mainitsee, että Jeesusta pilkattiin ristillä.

Evankeliumeiden mukaan Jeesus oli ennustanut, että häntä pilkataan, hänen päälleen syljetään, häväistään, ruoskitaan ja hänet ristiinnaulitaan. Uuden testamentin Jeesuksen pilkkaamiset ovat täynnä ironiaa, samalla kun pilkkaaminen keskittyy Jeesuksen profetaalisuuteen ja kuninkaalliseen olemukseen.

Kristuksen kärsimyskertomus kertoo Jeesuksen kokemasta väkivallasta ja kärsimyksistä Juudaksen kavalluksesta lähtien ja ennen ristiinnaulitsemista.

Vanhassa testamentissa
Vanha testamentti sisältää useita profetioita Jeesuksen elämän eri vaiheista, myös kiusauksista ja kärsimyksistä, ja Uudessa testamenttissa näihin profetioihin viitataan joko suoraan tekstin sisällöllä tai joissakin käännöksissä on käytössä viittauksia kulloisenkin jakeen profetaaliseen tai samankaltaiseen edeltävään tekstiin.

Jesajan kirjassa viitataan Messiaan kokemaan väkivaltaan ja kidutukseen:

Myös Psalmien kirja on kohtia, joiden on tulkittu profeetallisesti viittaavan ristiinnaulitsemisen tapahtumiin:

Uudessa testamentissa

Tunnetuimmat kiusaamiseen liittyvät tapahtumat Jeesuksen elämässä lienevät olleen neljänkymmenen päivän erämaavaelluksen aikana kokemat kiusaukset, jolloin Saatana kiusasi Jeesusta siteeraamalla itse Raamattua Jeesukselle, fariseusten syytökset ja juonittelut, Juudaksen suudelma ja myöhemmin koettu väkivalta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Jeesus
Uusi testamentti
Kiusaaminen
Kalervo Kumpulainen

Kalervo Johannes Kumpulainen (27. lokakuuta 1915 Tohmajärvi – 20. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen pappi ja näyttelijä. Hän esiintyi sotilaspastorin roolissa Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa Tuntematon sotilas. Tämä oli hänen ainoa roolinsa valkokankaalla. Varsinaisena työnään Kumpulainen toimi Helsingissä Paavalin seurakunnan pappina.

Lähteet

Vuonna 1989 kuolleet
Vuonna 1915 syntyneet
Suomalaiset papit
Suomalaiset näyttelijät
Niko Mikael Korhonen

Niko Mikael Korhonen (s. 1981 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Pärttylin kesä julkaistaan keväällä 2015. Teoksen kustantaa Nordbooks.

Lähteet 

 
Suomalaiset kirjailijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1981 syntyneet
Astrapotheriidae

Astrapotheriidae oli Astrapotheria-lahkoon kuulunut heimo. Siihen kuului ryhmään Meridiungulata kuuluneita eläimiä. Niitä esiintyi varhaisimmillaan eoseenikaudella Etelä-Amerikassa ja Antarktiksella.

Luokittelu 
 Incertae sedis
 Antarctodon
 Parastrapotherium
 Alaheimo Albertogaudryinae
 Albertogaudrya  
 Astraponotus
 Alaheimo Astrapotheriinae
 Astrapotherium
 Scaglia
 Alaheimo Uruguaytheriinae
 Granastrapotherium

Lähteet 
 

Meridiungulata
Jyväskylän tyttölyseo

Jyväskylän tyttölyseo oli vuosina 1864–1973 toiminut oppikoulu. Se oli Suomen ensimmäinen suomenkielinen tyttökoulu. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen koulun perinteitä jatkoivat Voionmaan yläaste ja Voionmaan lukio. Lokakuussa 2014 koulu juhli 150-vuotisjuhliaan. 

Koulu aloitti 1. syyskuuta 1864 yksityiskouluna nimellä Yksityisten Tyttökoulu Jyväskylässä, ja sen perustajat olivat Jyväskylän seminaarin ja Jyväskylän Lyseon lehtoreita. Koulun talous oli kuitenkin tiukalla, ja se pyrittiin saamaan valtion kouluksi. Se onnistui kuitenkin vasta vuonna 1886, jolloin myös koulun nimi vaihtui. Vuodet 1886–1952 koulu oli nimellä Jyväskylän Tyttökoulu.. 

Koulu tarjosi pitkään vain keskikouluopetusta. Vuodesta 1920 alkaen keskikoulua käytiin kuusi vuotta, koska tyttöjen keskikouluopetus sisälsi normaalia enemmän käytännön aineita. Lukion suorittaminen oli mahdollista vuodesta 1911 alkaen yksityiskoulussa nimeltä Jyväskylän Suomalaiset Jatkoluokat. Koulut yhdistettiin vuonna 1952, ja nimeksi tuli Jyväskylän tyttölyseo. Yhteiseen koulutaloon Voionmaankatu 17:ään päästiin vuonna 1958. Siihen asti tyttökoulu toimi osoitteessa Vapaudenkatu 35.

Kirjailija Robert Kiljanderin näytelmän Sanny Kortmanin koulu (1902) esikuvana pidetään Jyväskylän tyttökoulua. Edvin Laineen elokuva Skandaali tyttökoulussa (1960) on tehty tästä näytelmästä voimakkaasti dramatisoiden.

Voionmaan yläaste lakkautettiin vuonna 2007. Vuoden 2015 alusta Jyväskylän lukioita yhdistettiin niin, että Voionmaan lukiosta tuli Cygnaeus-lukion kanssa osa Schildtin lukiota, jolla on kuitenkin alkuvaiheessa toimintaa kahdessa toimipisteessä.

Lähteet 

Jyväskylän oppilaitokset
Suomen tyttökoulut
Aatami etsii Eevaa

Aatami etsii Eevaa on Nelosella esitetty suomalainen tositelevisiosarja, jossa rakkautta etsivät ”sinkut” kohtasivat toisensa kreikkalaisella saarella täysin alastomina. Ohjelmaa juonsi Noora Hautakangas.

Sarja kuvattiin Gyalín saarella, joka sijaitsee Egeanmeressä Kosin eteläpuolella. Saari esitettiin ”autiona paratiisisaarena”, mutta todellisuudessa se ei ole asumaton ja suuren osan siitä täyttää suurikokoinen avolouhos.

Ensimmäisen jakson esittämisen jälkeen suomalaisissa medioissa uutisoitiin ohjelmassa esiintyneiden henkilöiden karvattomuudesta häpyalueilla. Ohjelman tuotantoyhtiön epäiltiin kehottaneen henkilöitä ajelemaan karvoituksensa pois, jonka väitteen tuotantoyhtiö Eyeworks Finland kiisti. Myös ensimmäisessä jaksossa esiintyneen Juuson mukana olo johti Puolustusvoimien tutkintaan, sillä hän oli ammatiltaan aliupseeri.

Katsojaluvut

Lähteet 

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Radioateljee

Radioateljee oli Yleisradion sisällä toimiva yksikkö, joka erikoistui kokeellisten ja taiteellisesti kunnianhimoisten feature-ohjelmien tekoon. Radioateljee sai alkunsa tuottaja Harri Huhtamäen aloitteesta vuonna 1979 ja toimi vuoteen 1990 saakka nimellä Erikoisohjelmat. Vuonna 2017 Harri Huhtamäki jäi eläkkeelle Yleisradiosta ja Radioateljee-nimikkeestä luovuttiin. Radiogalleria jatkaa feature-ohjelmien tekoa Yle Draaman tuottajan Juha-Pekka Hotisen johdolla.

Radioateljeen tuottamat ohjelmat olivat äänillä, puheella, musiikilla ja efekteillä sävellettyjä radiofonisia teoksia. Helsingin Sanomien Sampsa Oinaalan mukaan ne ovat tyyliltään usein esseistisiä ja runollisia ja välttävät perinteistä lineaarista ja kausaalista rakennetta.

Radioateljeen ainoa vakituinen työntekijä oli tuottaja Harri Huhtamäki. Äänisuunnittelijana toimi useimmiten Pekka Lappi. Heidän lisäkseen Radioateljee käytti tuotannoissaan monia freelancereita, joihin kuuluivat kirjailija Marjut Helminen, muusikko Hanna Huhtamäki, kirjailija Ville Hytönen, toimittaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja Leena Häkkinen, muusikko Esa Karjula, historioitsija Samu Niskanen, äänisuunnittelija Tuomas Norvio, muusikko Tapani Rinne, toimittaja Matti Ripatti, kirjailija Juha Seppälä, sinologi, kirjailija ja suomentaja Pertti Seppälä, historioitsija Jaakko Tahkokallio, kulttuuriantropologi Tapio Tamminen ja kanteletaiteilija Timo Väänänen. Ohjelmien kertojaääninä vuosien varrella esiintuivät mm. Minna Haapkylä, Susanna Haavisto, Sakari Jurkka, Helka-Maria Kinnunen, Tiia Louste, Esko Nikkari, Matti Pellonpää, Lasse Pöysti, Aki Raiskio, Antti Reini, Elsa Saisio, Elina Salo, Ville Sandqvist ja Tom Wentzel.

Radioateljeessa syntyi vuodesta 1979 lähtien noin 800 pitkää ohjelmaa. Niiden lisäksi se tuotti ääninäyttelyitä ja multimediainstallaatioita suomalaisiin museoihin sekä järjesti live-esityksiä, konsertteja ja kuunteluklubeja.

Radioateljeen viikoittainen ohjelmapaikka oli Yle Radio 1:ssä perjantaisin klo 22.05–23.05.

Lähteet

Aiheesta muualla
Radioateljeen historiikki 1979–2014
Yle Areena - Radioateljee

Yle
Euro Hockey Challenge 2015

Euro Hockey Challenge 2015 alkoi 1. huhtikuuta ja turnauksen viimeiset pelit pelattiin 25. huhtikuuta.

Ottelut

1. kierros

2. kierros

3. kierros

4. kierros

Katso myös 
 Euro Hockey Tour 2014–2015

Vuoden 2015 jääkiekko
Elias Anttila

Elias Anttila (11. huhtikuuta 1915 Kojonmaa, Loimaa – 1996) oli suomalainen itseoppinut kuvanveistäjä.

Kojonmaan Anttilan torpassa syntyneen Elias Anttilan vanhemmat olivat Juho Kustaa Myllymäki ja Iida Pauliina o.s. Suvitie. Perhe otti sukunimekseen Anttila torppansa mukaan. Elias oli 9-lapsisen perheen nuorin. Hänen äitinsä kuoli 1918 espanjantautiin. Elias oppi lukemaan jo kotona ja harrasti muun muassa savipatsaiden muotoilua. Hän ei lahjoistaan huolimatta päässyt jatkamaan opintojaan oppikoulussa tai taidealan oppilaitoksissa.

Elias Anttila oli aluksi työssä kotitilallaan ja toimi sitten ankkurintekijänä Ferrarian tehtailla. Pääosan elämästään yli 30 vuotta hän oli öljy-yhtiö Shellin palveluksessa Loimaalla alkaen vuodesta 1937. Sotavuosina Anttila oli komennettuna Rovaniemellä Shellin huoltoasemalla ja hän loukkasi täällä selkänsä onnettomuudessa niin pahoin että joutui pitämään siitä lähtien hankalia tukiliivejä.

Anttila käytti realistisissa näköisveistoksissaan aiheina usein eläimiä kuten ilvestä, metsoa ja karhua. Hän sai 1960-luvulla oman ateljeen Kojonmaan ulkorakennukseen. Anttila teki muistomerkkejä tilaustyönä pääasiassa Loimaan seudulle mutta myös muualle Suomeen. Hän teki myös mitaleja ja harrasti runonlausuntaa. Anttila itse piti päätyönään pronssiveistosta Onkipoika, joka oli ensimmäinen Loimaalle hankittu varsinainen julkinen taideteos. Se paljastettiin 5. heinäkuuta 1962.

Anttila oli 1948 perustetun Loimaan taiteenystävien perustajajäseniä ja Loimaan Taideseuran kunniajäsen.

Teoksia 
 Onkipoika: pronssipatsas. Vesikosken Sähkölaitos, Loimaa 1962, nykyisin Loimaan Kaupunginkirkon puistossa.
 Kisailevat karhunpennut eli Voimalinja. Vesikosken Sähkölaitos, Loimaa
 Loimaan Karhu.
 Loimaan Ilves. Loimaan kaupungintalo 1973
 Väinö Kolkkalan pronssipatsas. Hirvikosken kirjasto
 Unohdettujen vainajien muistomerkki, toiselta nimeltään Rukoileva enkeli. Loimaan hautausmaa
 Entisen kaupunginkirkon muistolaatta. Loimaan keskuspuisto
 ''Mannerheim-ristin ritari Viljo Laakson hautamuistomerkki. Renko

Lähteet 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Uintatheriidae

Uintatheriidae on sukupuuttoon kuollut nisäkkäiden heimo, joka sisälsi suuria kasveja syöneitä eläimiä. Uintatheerit kuuluvat lahkoon Dinocerata, yhteen useista sukupuutton kuolleiden kaviokyntisten nisäkkäiden lahkoista, jotka joskus on yhdistetty lahkoon Condylarthra.

Heimoon kuuluneet eläimet muistuttivat sarvikuonoja. Ne elivät paleoseenikaudelta oligoseenikaudelle noin 55–35 miljoonaa vuotta sitten. Ne olivat aikansa kookkaimpia eläimiä, suurilla, paksuilla jaloilla, jättimäisillä luilla, ja pienillä aivoilla. Useilla lajeilla tyypillisin piirre oli kuitenkin kirahvin sarvia muistuttaneet sarvet ja sapelimaiset kulmahampaat. Heimoon kuuluvia sukuja olivat Uintatherium ja Eobasileus. Lopulta vielä suuremmat laiduntavat eläimet brontotheerit korvasivat ne.

Lähteet 
 

Esihistorialliset nisäkkäät