joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rotterdamin metro

Rotterdamin metro () on Alankomaiden toiseksi väkirikkaimman kaupungin Rotterdamin metrojärjestelmä. Ensimmäinen linja, jotka kutsuttiin Pohjois-Etelälinjaksi, avattiin 8. helmikuuta 1968. Linja kulki Centraal Stationilta Zuidpleinille alittaen Niuwe Maas -joen tunnelissa. Tämä oli Alankomaiden ensimmäinen metrolinja. Samaan aikaan se oli myös yksi maailman lyhimmistä metrolinjoista pituuden ollessa vain 5,9 kilometriä.

Vuonna 1982 avattiin toinen linja nimeltään Itä-Länsi-linja, joka kulki Capelsebrugista Coolhaveniin. 1990-luvun lopulla linjat nimettiin kahden historiallisesti merkittävän rotterdamilaisen henkilön mukaan, Erasmus-linja (Pohjois-Etelä) Erasmus Rotterdamilaisen mukaan ja Caland-linja (Itä-Länsi) Pieter Calandin mukaan. Näistä nimistä luovuttiin kuitenkin joulukuussa 2009, jolloin otettiin käyttöön linjojen kirjaimet sekä värit. Tällä haluttiin selkeyttää alkuperäisestä huomattavasti laajentuneen metroverkon linjoja, varsinkin entisen Itä-Länsi-linjan osalta.

Linjat

Kevytraitiotie
Rotterdamin metron tekee poikkeukselliseksi sen kulku pikaraitiotien kaltaisesti muun liikenteen seassa osassa rataverkkoa. Pääsääntöisesti metrojunat käyttävät radan vieressä kulkevaa virtakiskoa, mutta Capelsebrugin aseman jälkeen linjojen A (Binnehof) ja B (Nesselande) metrojunien yläpuolella nostetaan virroittimet, jonka jälkeen virta saadaan metrojuniin niiden yläpuolisesta ajojohtimesta. Tämän jälkeen metrojunat (sarja 5200 ja 5400) kulkevat maan tasalla pikaraitiotien tapaisesti ohittaen useita vartioituja tasoristeyksiä. Tällä rataosuudella kulkevat metrojunat on varustettu myös suuntavilkuilla, aivan kuten muut maantieajoneuvot.

Huomioitavaa on myös, että linjan B metrojunat laskevat virroittimen alas De Tochenin aseman jälkeen ja jatkavat matkaansa Nesselandiin käyttämällä radan vieressä kulkevaa virtakiskoa. Lisäksi linja E, joka kulkee Slingestä Rotterdamin päärautatieaseman kautta Haagiin, käyttää junan yläpuolista ajojohdinta. Junan yläpuolinen virroitin otetaan käyttöön metrojunan poistuessa tunnelista Blijdorpin ja Melanchtonwegin asemien välillä.

Aiheesta muualla 

 RET

Alankomaiden metroliikenne
Rotterdam
Helteen tukaluus

Helteen tukaluus tai kosteusindeksi on lämpötilan ja kosteuden yhteisvaikutusta kuvaava luku. Korkea ilman kosteus lisää helteen tukaluutta, koska se hidastaa hien haihtumista.

Tukaluuden arvioimista varten järjestettiin kokeita, joissa joukko ihmisiä kuvaili kokemiaan lämmön ja epämukavuuden tunteita säädellyissä olosuhteissa. Näin laskettiin paljonko kosteus lisää tukaluutta kussakin lämpötilassa. Esimerkiksi lämpötila +25 °C ja suhteellinen kosteus 90 % koetaan yhtä tukalaksi kuin +34 °C lämpötila, jos kosteus on vain 10 %.

Helteen tukaluutta kuvaavan luvun kehittivät 1970-luvulla J. M. Masterton ja F. A. Richardson. Heidän humidex-nimellä kutsumaansa mittalukua käytetään sellaisenaan Kanadassa, mutta siitä on paikallisia versioita eri puolilla maailmaa. Kanadan ilmatieteen laitos ei käytä humidexin perässä asteen merkkiä koska se on indeksi, ei lämpötilaluku.

Raja-arvoja 

20 - 29:  Vain hieman tai ei lainkaan epämukava
30 - 39:  Jossain määrin epämukava
40 - 45: Hyvin epämukava, vältä turhaa toimintaa
45: Lämpöhalvauksen riski suuri, vaarallinen

26–32 °C 	Pitempi työskentely ja auringossa oleminen voi uuvuttaa, mahdollisesti lämpökouristuksia jos työskentelee kauan
32–41 °C 	Varo. Lämpöhalvaus mahdollinen, lämpökouristukset ja uupumus.
41–54 °C 	Vaarallinen: lämpöhalvaus jne todennäköisiä
yli 54 °C 	Lämpöhalvaus täysin varma

Laskeminen 

Humidex lasketaan lisäämällä lämpötilaan kosteudesta riippuva luku h, joka määriteltiin alkujaan vesihöyryn osapaineesta e:

Tästä voidaan johtaa helppokäyttöisempiä kaavoja, kun vesihöyryn osapaine ratkaistaan yleisemmin mitattavista kosteussuureista kuten kastepisteestä tai suhteellisesta kosteudesta. 

Yhdysvalloissa NOAA ja kansallinen sääpalvelu NWS käyttävät samantyyppistä indeksiä, mutta käyttävät sen yksikkönä Fahrenheitiä.

Taulukoita

T1 

Kastepisteen ja lämpötilan mukaan.

T2

Lähteet

Aiheesta muualla
halteen tukaluus FMI
Heat Index Calculator
Helteen tukaluus - Jussila Weather 
 Wind Chill and Humidex Criticism about the use of Wind chill and humidex
 More Humidex info
 Weather Images heat index chart  (lämpötila ja kastepiste Fahrenheiteina)
 Heat and Humidity Deadly Combination 
 Tämän kesän helle on tukalampi kuin vuosi­sadan kuumin päivä – korkea märkä­lämpötila estää hien haihtumista ja voi olla ihmiselle tappava Helsingin Sanomat 3.8.2018
 
Meteorologia
Käbi Laretei

Käbi Alma Laretei (14. heinäkuuta 1922 Tartto – 31. lokakuuta 2014 Tukholma) oli virolais-ruotsalainen pianisti ja kirjailija. Hän opiskeli pianonsoittoa Tallinnan konservatoriossa ja pakeni vuonna 1940 Ruotsiin, jossa hänen isänsä Heinrich Laretei (1892–1973) työskenteli Viron suurlähettiläänä ja sittemmin asianajajana. Hän jatkoi pianonsoiton opiskelua Ruotsissa ja Sveitsissä. Laretei teki kansainvälisen uran ja järjesti varsinkin luentokonsertteja, esiintyi myös televisiossa ja levytti muun muassa Eduard Tubinan musiikkia sekä julkaisi kirjoja. Hän teki yhteistyötä Paul Hindemithin ja Igor Stravinskin kanssa. Vuodesta 1968 hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.

Käbi Laretei saattoi palata synnyinmaahansa vasta vuonna 1988, ja Viron itsenäistyttyä uudelleen hän konsertoi Tallinnassa ja Tartossa.

Laretei oli vuosina 1959–1969 naimisissa Ingmar Bergmanin kanssa. Heidän poikansa on ohjaaja Daniel Bergman.


Bibliografia  
 Vem spelar jag för? (1970) 
 En bit jord (1976) 
 Tulpanträdet (1983) 
 Virvlar och spår (1987) 
 En förlorad klang (1991)
 Kaukana koti läheinen: Muistoja (Helsinki: Otava, 1996) 
 Såsom i en översättning (2004)

Lähteet

Kirjallisuus
 Eesti Enstsüklopeedia 14, s. 224. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3

Viitteet

Virolaiset pianistit
Ruotsin virolaiset
Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Sergei Obuhov

Sergei Gennadjevitš Obuhov (s. 29. kesäkuuta 1974) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kirovin Rodinaa. Hän lukeutui lähes 20 vuotta Venäjän maajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.

Obuhovin kasvattajaseura on Rodina, missä hän pelasi viiden kauden ajan vuosina 1990–1995 ennen siirtoaan Ruotsiin Falu BS:n riveihin kaudeksi 1995–1996. Falunissa hän pelasi kaikkiaan seitsemän kauden ajan, käytyään välissä kaudella 2002–2003 Arkangelin Vodnikissa, jonka jälkeen palasi vielä yhdeksi kaudeksi Faluniin. Kauden 2004–2005 hän vietti vielä Arkangelissa ennen siirtymistään Moskovan Dynamoon, jossa hän pelasi viisi menestyksekästä kautta ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Dynamo Kazaniin. Syksyllä 2012 Obuhov palasi kasvattajaseuraansa Kirovin Rodinaan, josta hän oli lähtenyt 17 vuotta aikaisemmin. 

Vuonna 2001 "Obbe" valittiin Ruotsissa vuoden jääpalloilijaksi. Ruotsin liigan maalikuninkuuden hän voitti kolmena viimeisenä kautenaan Falu BS:ssä. Venäjän mestaruuden hän on voittanut Vodnikin riveissä vuosina 2003 ja 2005, ja Dynamon paidassa vuosina 2006 ja 2007. Venäjän cupin hän on voittanut vuosina 2004/05 (Vodnik) ja 2005/06 (Dynamo), ja jääpallon maailmancupin vuosina 1998 (Falun), 2003, 2004 (Vodnik) ja 2006 (Dynamo). Venäjän liigan maalikuninkuuden hän on voittanut kuusi kertaa ja valittu vuoden pelaajaksi Venäjällä kolme kertaa.

Venäjän maajoukkueessa Obuhov debytoi kaudella 1993–1994. Hän on ollut voittamassa viidesti maailmanmestaruutta: 1999, 2001, 2006, 2007 ja 2008. Hän on myös MM-kisojen kaikkien aikojen maalikuningas 58 MM-kisaottelulla ja 121 maalia.

Obuhovin arvostusta kotimaassaan kuvaa se, että hän tullee olemaan Sotshin talviolympialaisten soihtuviestin viejä kotiseudullaan Kirovin alueella.

Saavutukset
Seurajoukkueissa
 4 Venäjän mestaruus vuonna 2003 ja 2005 Vodnikissa sekä 2006 ja 2007 Moskovan Dynamossa,
 1 Venäjän mestaruushopea kaudella 2009 Kuzbassin riveissä,
 3 Venäjän mestaruuspronssi kausilla 2007, 2008 ja 2010 Moskovan Dynamossa.
 4 Jääpallon maailmancup voittoa: 1998 Falu BS:n riveissä, 2003 ja 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006 Moskovan Dynamon riveissä,
 4 Jääpallon Euroopan cup voittoa: 2002 ja 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006 ja 2008 Moskovan Dynamon riveissä,
 4 Jääpallon Champions Cup voittoa: 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006 ja 2008  Moskovan Dynamon riveissä.

Maajoukkueessa
 5 maailmanmestaruutta vuosina 1999, 2001, 2006, 2007 ja 2008
 6 maailmanmestaruushopeaa vuonna 1995, 1997, 2003, 2005, 2009 ja 2010 MM-kisoissa,
 1 maailmanmestaruuspronssi vuonna 2004.

Henkilökohtaisesti.
 Paras maalintekijä vuosien 2005, 2006 ja 2007 MM-kisoissa,
 6 kertaa Venäjän jääpalloliigan maalintekijäkuningas: 1993, 1995, 2003, 2006, 2007 ja 2009,
 3 kertaa Ruotsin Allsvenskanin, silloisen ylimmän sarjatason, maalikuningas: 2001, 2002 ja 2004,
 3 kertaa Venäjän vuoden jääpalloilija: 1993, 2003 ja 2005,
 Vuoden jääpalloilija Ruotsissa 2001.

Lähteet
 Obuhov Bandysidan-tietokannassa
 Obuhov rusbandy.ru:n tietokannassa
 Ruotsin jääpallon Allsvenskan/Elitserienin maalikuninkaat

Viitteet

Venäläiset jääpalloilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Masterplan (albumi)

Masterplan on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2003 AFM Recordsin kautta.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Rajoitetun painoksen bonusraidat:

Kokoonpano 
Jørn Lande – laulu
Roland Grapow – kitarat
Jan S. Eckert – basso
Uli Kusch – rummut
Axel Mackenrott – koskettimet

Vierailevat muusikot 
Janne Wirman – kosketinsoittimet
Michael Kiske – laulu kappaleessa "Heroes"

Janne Wirman soitti suurimman osan albumin kosketinsoitinosuuksista, mutta ei voinut kuitenkaan jäädä Masterplaniin pääyhtyeensä Children of Bodomin vuoksi.

Arvostelut 
 Allmusic:

Singlet

Lähteet 

Vuoden 2003 esikoisalbumit
Masterplanin albumit
HK Vodnik Arkangeli

Vodnik () on arkangelilainen jääpalloseura, joka pelaa Venäjän pääsarjassa.

Vodnik on perustettu vuonna 1925. Seura pelasi useita kausia Neuvostoliiton mestaruussarjassa, mutta mitalisijoja se ei koskaan saavuttanut. Vodnikin suurimmat menestysvuodet ovat ajoittuneet vuosien 1996–2005 väliselle ajalle, jolloin se voitti yhdeksän Venäjän mestaruutta. Ainoastaan vuonna 2001 se jäi hopealle mestaruuden mentyä Kransnojarskin Jeniseille. Jääpallon maailmancupin Vodnik voitti vuosina 2003 ja 2004, ja oli hopealla vuonna 2002. Kaudeksi 2006 suuri osa huippujoukkueen tähtipelaajista siirtyi Moskovan Dynamoon, minkä seurauksena Vodnik vajosi sarjassa keskikastiin ja Dynamo nousi Venäjän uudeksi superjoukkueeksi.

Suomalaisista Venäjän Superliigaseurassa on pelannut Sami Laakkonen kaudella 2004-2005.

Saavutuksia
Saavutuksia Venäjän liigassa
 9 kultaa 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005
 2 hopeaa 2001, 2022
 2 pronssia 1993, 2020

 2 Maailmancupin voittoa 2003, 2004

Entisiä pelaajia
 Pavel Frants
 Jevgeni Ivanuškin
 Sami Laakkonen
 Sergei Obuhov
 Kirill Petrovski
 Juri Pogrebnoi
 Mihail Svešnikov
 Aleksandr Tjukavin
 Maksin Tšermnyh

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

Vodnik Arkangeli
Vuonna 1925 perustetut urheiluseurat
Arkangeli
Flowing Tears

Flowing Tears oli saksalainen goottimetalliyhtye. Sen alkuperäistä nimeä Flowing Tears And Withered Flowers käytettiin kahdella ensimmäisellä albumilla.

Flowing Tearsilla oli uransa aikana kolme päälaulajaa. Debyyttialbumilla Swansongsilla (1996) lauloi Manfred Bersin; vuosina 1998–2004 laulajana toimi Stefanie Duchêne ja vuoden 2004 jälkeen Helen Vogt.

20. lokakuuta 2004 kaksi jo yhtyeestä eronnutta alkuperäisjäsentä, Björn Lorson ja Cristian Zimmer, kuolivat liikenneonnettomuudessa.

Diskografia 
 Swansongs (1996)
 Joy Parade (1998)
 Swallow EP (2000)
 Jade (2000)
 Serpentine (2002)
 Razorbliss (2004)
 Invanity – Live in Berlin (2007)
 Thy Kingdom Gome (2008)

Kokoonpano 
 Helen Vogt (laulu, 2004–)
 Benjamin Buss (kitara, 1996–)
 Frederic Lesny (basso, 1996–)
 Stefen Gemballa (rummut, 2002–)

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut  

Saksalaiset goottimetalliyhtyeet
Laulava muukalainen

Laulava muukalainen on Jarkko Even taiteilijanimellä Eve julkaistu sooloalbumi vuodelta 1986. Albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna CD:nä vuonna 2002. Levyn kappaleet löytyvät kahta lukuun ottamatta (”Kun meri tyyntyy” ja ”Viimeinen syksy”) Even kokoelmalevyltä 20 suosikkia - Rankkasateessa.

Kappaleet

Muusikot 
 Jarkko Eve – laulu, kitara
 Hombre Lampinen – kitara
 Stenu Määttänen – basso
 Mauri "Ming" Sumén – koskettimet
 Edu Kettunen – taustalaulu
 Kim Lönnholm – taustalaulu

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laulava muukalainen discogs.com -sivustolla

Vuoden 1986 albumit
Jarkko Even albumit
Dan Tigerstedtin tuottamat albumit
Australian vihreät

Australian vihreät () on vihreää ideologiaa Australiassa edustava poliittinen puolue.

Australian vihreiden juuret ovat vuonna 1972 perustetussa United Tasmania Groupissa, jota pidetään maailman ensimmäisenä vihreänä puolueena. Puolue nykyisellään on perustettu 1992, ja sillä on yhdeksän paikkaa nykyisessä 76-jäsenisessä senaatissa:

 Bob Brown (s. 1944, Tasmania 1996–)
 Richard Di Natale (s. 1970, Victoria 2011–)
 Sarah Hanson-Young (s. 1981, Etelä-Australia 2008–)
 Scott Ludlam (s. 1970, Länsi-Australia 2008–)
 Christine Milne (s. 1953, Tasmania 2005–)
 Lee Rhiannon (s. 1951, Uusi Etelä-Wales 2011–)
 Rachel Siewert (s. 1961, Länsi-Australia 2005–)
 Larissa Waters (s. 1977, Queensland 2011–)
 Penny Wright (s. 1961, Etelä-Australia 2011–)

Australian vihreiden puoluejohtaja huhtikuusta 2012 alkaen on Christine Milne sen jälkeen, kun puoluetta 16 vuoden ajan johtanut Bob Brown ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Puolueen varapuheenjohtajaksi Christine Milnen tilalle valittiin kansanedustaja Adam Bandt.

Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa vihreät lisäsivät edustustaan senaatissa yhdeksään paikkaan ja saivat ensimmäisen kansanedustajansa parlamentin alahuoneeseen. Lakimies Adam Bandt valittiin vuonna 2010 kansanedustajaksi Melbournen vaalipiiristä, jota Australian työväenpuolue oli pitänyt hallussaan vuodesta 1906 alkaen.

Lähteet 
 The Australian Greens: History 
 Australian parlamentti: Senaattorit

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Vihreät
Vihreät puolueet
PlayStation Home

PlayStation Home (Home™) oli Sonyn kehittämä 3D-virtuaalimaailma yhteisöpalvelu PlayStation 3 -pelikonsolille.Sitä pidettiin alun perin kopiona Second Life pelistä, mutta siitä puuttui mahdollisuus käyttäjien luomaan sisältöön.  Se oli osa PlayStation Networkia. Palvelun julkinen betatestaus  alkoi 11. joulukuuta 2008 eli se oli vapaassa testikäytössä.  
 
Kuten virtuaalimaailmapeleissä yleensä  käyttäjä pystyi luomaan pelikonsolilleen avatarin eli virtuaalihahmon. Hahmon mukana tuli oma huone, jota pystyi sisustamaan erilaisista saavutuksista saaduilla esineillä. Käyttäjät pystyivät puolestaan keskustelemaan ja kiertämään palvelun virtuaalimaailmoja keskenään.

Palvelusta pystyi suoraan siirtymään peleihin, joka mahdollisti turnausten ja muiden tapahtumien järjestämisen ystävien kanssa.

Palvelu esiteltiin Game Developers Conferencessa 7. maaliskuuta 2007. Se oli ilmainen ja sen asennuspaketin piti olla alle puolen gigatavun kokoinen. Home tuli ladattavaksi PlayStation 3:n käyttöjärjestelmäpäivityksen mukana.

Vuoden 2007 E3-pelitapahtumassa Homesta kerrottiin lisätietoa. Vaatevalikoimasta tuli runsas ja palvelun sisäisiin televisioihin pystyi pistämään pyörimään minkä tahansa videon tai pelin, jonka muut näkivät.

PlayStation Homessa oli myös paljon maksullista sisältöä. Käyttäjä pystyi vierailemaan pelin sisäisessä kauppakeskuksen (Shopping Centre) eri kaupoissa joissa oli myynnissä vaatteita ja huonekaluja, jota voi käyttää.

PlayStation Home suljettiin 1. huhtikuuta 2015, joten palvelua ei voi enää käyttää.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Playstation Homen betatesti (virallinen sivusto) - arkistoitu archive.org
PlaystationHome.com (epävirallinen sivusto) - arkistoitu archive.org

PlayStation 3 -pelit
Sonyn pelikonsolit
Virtuaalimaailmat
Matka kuuhun (vuoden 1902 elokuva)

Matka kuuhun (Le Voyage dans la lune) on Georges Mélièsin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama ranskalainen lyhyt mustavalkoinen mykkä tieteiselokuva vuodelta 1902. Elokuva perustuu Jules Vernen romaanin Maasta Kuuhun ideoihin. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään.

Matka kuuhun on Mélièsin kuuluisimpia teoksia ja tieteiselokuvan varhainen klassikko. Elokuvalla on ollut merkittävä vaikutus koko lajityyppiin aina nykypäiviin asti.

Kaikkien käsin ruutu ruudulta väritettyjen kopioiden luultiin kadonneen, mutta vuonna 1993 Barcelonasta löytyi huonokuntoinen kela, joka entisöitiin ja esitettiin toukokuussa 2011.

Tarina 

Elokuva alkaa kun Mélièsin itsensä esittämä professori Barbenfouillis yrittää saada kollegansa vakuuttuneeksi ja lähtemään matkalle Kuuhun. Matka alkaa ja ohjusmainen avaruusalus osuu ja uppoaa ihmismäisesti kuvatun kuu-ukon silmään. Kuussa tiedemiehet törmäävät pian paikallisiin asukkaisiin (”Selene”), jotka johdattavat vierailijat kuninkaansa luokse. Tiedemiehet kuitenkin huomaavat, että kuun asukkaat katoavat muuttuen pölypilveksi, kun heitä koskettaa sateenvarjolla. Niinpä vierailijat onnistuvat karkaamaan ja palaavat sankareina Maahan, Pariisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Mykkäelokuvasivusto.
 Matka kuuhun Youtube -videopalvelussa
 

Vuoden 1902 ranskalaiset elokuvat
Ranskalaiset mykkäelokuvat
Ranskalaiset mustavalkoelokuvat
Tieteiselokuvat
Avaruuselokuvat
Üzeyir Hacıbəyov

Üzeyir Hacıbəyov (17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1885 Ağcabədi – 23. marraskuuta 1948) oli azerbaidžanilainen säveltäjä.

Hacıbəyov syntyi Ağcabədissa lähellä Şuşaa. Hänen isänsä toimi sihteerinä kuuluisalle runoilija Xurşidbanu Natəvanille, jolta tuleva säveltäjä sai vahvoja vaikutteita. Hän oli jo lapsena musikaalisesti lahjakas, ja vuonna 1908, 22 vuoden iässä, hän sävelsi hyvin vähän varsinaista alan koulutusta saaneena täysimittaisen oopperan. 

Koulutukseltaan Hacıbəyov oli opettaja; hän oli opiskellut vuosina 1899–1904 Gorin opettajainseminaarissa ja sai ensimmäisen paikkansa Hadrutista. Työskenneltyään siellä vuoden hän asettui Bakuun, jossa hän jatkoi matematiikan, maantiedon, historian, azerin, venäjän ja musiikin opetusta. Hän myös julkaisi kaupungissa turkkilais-venäläis-turkkilaisen sanakirjan (1907) sekä teoksen aritmeettisista ongelmista (1908). 

Vaikka Azerbaidžanissa ja azerin kielessä tapahtui Hacıbəyovin elinaikana lukuisia muutoksia, hänen onnistui luoda varsin menestyksekäs ura säveltäjänä; tuotantoon kuuluu muiden muassa seitsemän oopperaa ja kolme musiikkikomediaa. Vuonna 1920 perustettu Bakun musiikkiakatemia on saanut lisänimen Hacıbəyovilta, ja säveltäjää pidetään azerbaidžanilaisen taidemusiikin isänä. Hän keräsi ja julkaisi useita kansanlauluja säveltäjä Müslüm Maqomayevin kanssa ja julkaisi vuonna 1945 maansa kansanmusiikin perusteista myös kirjan. 

Hacıbəyov oli Bakun musiikkiakatemian professori sekä vuosina 1928–1929 ja 1939–1948 johtaja. Hän oli kahdesti edustajana Neuvostoliiton korkeimmassa neuvostossa. Hänellä oli Leninin kunniamerkki, useampi Stalin-palkinto ja vuodesta 1938 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Hän kuoli diabeteksen komplikaatioihin 63-vuotiaana. Hänen säveltämänsä on Azerbaidžanin kansallislaulu Azərbaycan marşı.

Lähteet 
 

Azerbaidžanilaiset säveltäjät
Kansallislaulujen säveltäjät
Azerbaidžanilaiset kapellimestarit
Azerbaidžanilaiset kuoronjohtajat
Azerbaidžanilaiset musiikkitieteilijät
Azerbaidžanilaiset etnomusikologit
Kansallislaulujen sanoittajat
Etnomusikologit
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1948 kuolleet
Fuksianpunainen

Fuksianpunainen tai fuksia on väri, joka on sävyltään vaaleanpunaisen ja violetin sekoitus, ja se on saanut nimensä verenpisaroiden suvun (Fuchsia) tieteellisestä nimestä. Värin nimenä fuksianpunaista () alettiin käyttää Britanniassa vuonna 1892. Fuksianpunainen on myös saman värinen kuin magenta (M), jota nimitystä käytetään yhdestä CMYK-värinmuodostuksen pääväreistä. CMYK-väreillä luodaan nelivärikuvia muun muassa väritulostimilla. Magenta on vihreän käänteisväri. Tämä värisävy puuttuu valon kirjosta. Näemme sen silloin, kun näköjärjestelmän pitkäaaltoisille punaisille ja lyhytaaltoisille sinisille valoille herkät näkösolut ovat aktiivisia.

Värikoordinaatit
 heksadesimaalimuodossa  #FF00FF
 RGB muodossa R:255, G:0, B:255
 HSV-muodossa H:300, S:255, V:255

Katso myös
 Magenta
 Purppura

Lähteet

Aiheesta muualla 

Värit

la:Coccum (baca)
pt:Fúchsia (cor)
Evolution 4.0


Evolution 4.0 on power metal -yhtye Thunderstonen neljäs studioalbumi, julkaistu 14. maaliskuuta 2007. Se sisältää kappaleet "Face in the Mirror" ja "Forevermore", joilla yhtye osallistui vuoden 2007 Euroviisujen Suomen karsintaan.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Pasi Rantanen – laulu
 Nino Laurenne – kitara
 Titus Hjelm – basso
 Mirka Rantanen – rummut
 Kari Tornack – koskettimet

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9+/10
 Metropoli.net: 
 Soundi: 
 Sputnikmusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Thunderstonen albumit
Harry Benjamin

Harry Benjamin (12. tammikuuta 1885 – 24. elokuuta 1986) oli saksalainen seksologi. Hänet muistetaan hänen uraauurtavasta työstään transsukupuolisuuden parissa sekä teoksestaan The Transsexual Phenomenon (1966).

Benjamin syntyi Berliinissä ja valmistui lääketieteen tohtoriksi 1912 tehtyään väitöskirjan tuberkuloosista. Hän lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli New Yorkissa ja San Franciscossa. Alfred Kinsey esitteli hänelle vuonna 1948 pojan, joka "halusi olla tyttö"; lapsesta tuli Benjaminin varhaisimpia tutkimuskohteita.

Benjamin havaitsi eron transsukupuolisuuden ja transvestismin välillä, otti käyttöön termin ”transsukupuolisuus” vuonna 1954 ja kohtasi tulevina vuosina lukuisia samankaltaisia tapauksia. Hän oli transsukupuolisuuden ohella kiinnostunut gerontologiasta ja elämän pidennyksestä. Hän itse vastaili vielä 100-vuotiaana haastattelukysymyksiin ja kuoli vasta 101-vuotiaana 1986 New Yorkissa.

Vuonna 1971 Benjamin julkaisi kirjan "Basic Self-Knowledge, a guide to the Fourth Way work of G. I. Gurdjieff". [ISBN 0877281629]

Saksalaiset lääkärit
Saksalaiset seksologit
Yli satavuotiaiksi eläneet saksalaiset
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Rauhankappeli

Rauhankappeli eli Resvoin kappeli  oli vuosina 1913–1920 Helsingin Katajanokalla Uspenskin katedraalin tontilla sijainnut ortodoksinen kappeli. Rauhankappeli pystytettiin Romanovien hallitsijasuvun vallassaolon 300-vuotisjuhlan ja vuonna 1809 solmitun Haminan rauhan eli Suomen Venäjän keisarikuntaan liittämisen 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Kappelin juhlalliset vihkiäiset sotilasparaateineen ja jumalanpalveluksineen olivat 27. lokakuuta 1913. Kappelin rakennustyö oli rahoitettu venäläisten toimeenpanemalla kansalaiskeräyksellä. Suomessa kappelia pidettiin Venäjän sortopolitiikan symbolina ja se rakennettiinkin ilman suomalaisten viranomaisten lupaa. Kappelin suunnittelusta oli järjestetty arkkitehtikilpailu, mutta rakennusta ei kuitenkaan toteutettu kilpailun voittaneen suunnitelman mukaisesti. Sen sijaan se toteutettiin venäläiseltä professori L. P. Šiškolta tilatun suunnitelman mukaisesti ja myös kappelin rakennustyöt tehtiin venäläisin voimin.

Suomen itsenäistyttyä kansallismieliset ylioppilaat tervasivat kappelin eräänä yönä keväällä 1919. Terva imeytyi kappelin vuolukivisiin seiniin niin lujasti ettei kappelin puhdistaminen onnistunut. Kappeli purettiinkin pian tämän jälkeen 1920. Kappelin kivet siirrettiin entiselle venäläiselle kaartinhautausmaalle, jossa ne lojuivat hautausmaan nurkassa 1930-luvun lopulle saakka ennenkuin niitä alettiin käyttää uudelleen.

Helsingin yksityinen kreikkalaiskatolinen seurakunta osti kappelin rakennuskivet ja tiilet rakentaakseen oman Pyhän Nikolauksen kirkon Hietaniemeen. Kappelin suuri muistolaatta päätyi Helsingin Kaupunginmuseoon, kattokruunu sijoitettiin hautausmaan kappeliin, suuri kuparille maalattu jouluikoni Uspenskin katedraaliin ja huipulla ollut risti muistomerkiksi käytöstä poistetulle Hangon ortodoksiselle hautausmaalle.

Lähteet 
 Ylen Elävä arkisto – Rauhankappelin vihkiäiset 1913

Viitteet

Helsingin entiset kirkot
Katajanokka
Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset
Langenhagen

Langenhagen on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee noin 19 kilometrin päässä osavaltion pääkaupungista Hannoverista. Hannoverin lisäksi sitä rajaa Garbsenin kaupunki sekä Wedemarkin ja Isenhargenin kunnat. Langenhagenille myönnettiin kaupunginoikeudet 1. maaliskuuta 1959.

Langenhagen jaetaan yhdeksään eri kaupunginosaan. Kaupungissa asui noin 53 300 ihmistä vuoden 2015 lopussa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin verkkosivusto

Ala-Saksin kunnat
Saksan kaupungit
Ramillies

Ramillies () on kunta Belgiassa, Vallonian Brabantin provinssissa. Pinta-alaa Ramilliesillä on 48,68 neliökilometriä. 1. tammikuuta 2007 kunnassa asui 5 856 asukasta ja asukastiheys oli 120 as./km². Kunnan pormestarina toimii Danny Degrauwe. Ramilliesin kunnantalo sijaitsee Gérompontin kylässä.

Ramillies muodostuu seuraavista kylistä: Autre-Eglise, Bomal, Geest-Gérompont-Petit-Rosière, Gérompont, Grand-Rosière-Hottomont, Huppaye, Mont-Saint-André ja Ramillies-Offus.

Ramilliesin alueella käytiin 23. toukokuuta 1706 Espanjan perimyssotaan kuuluva Ramilliesin taistelu. Taistelu päättyi Ranskaa vastaan taistelleen liittokunnan, johon kuuluivat Alankomaat ja Englanti, voittoon.

Väkiluvun kehitys 

Ramilliesin väkiluvun kehitys vuodesta 1993 vuoteen 2007:

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kunnan kotisivut 
 Ramilliesin taistelu 1706–2006   

Vallonian Brabantin kunnat
Portugalin Grand Prix 1996

Portugalin Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 596. osakilpailu, joka ajettiin 22. syyskuuta 1996 Estorilin radalla. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Jacques Villeneuve, jolle voitto oli kauden neljäs. Williamsin menestystä täydensi Damon Hill, sijoittumalla toiseksi. Kaksi edellistä kilpailua voittanut Michael Schumacher jäi nyt kolmanneksi.

Aika-ajo

Kilpailun tulokset

Muuta 

Nopein kierros: Jacques Villeneuve 1.22,873 (kierroksella 37)
Kilpailun kierrosmäärää vähennettiin yhdellä uusintalähdön takia.
Portugalin Grand Prix ajettiin viimeistä kertaa vuonna 1996.

Merkkipaaluja 

Damon Hill saavutti aika-ajossa uransa 20. paalupaikkansa

Johtokierrokset

MM-tilanne -kuljettajat

Valmistajien MM-tilanne

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kuvia kilpailusta

Portugalin Grand Prix
Formula 1 -kausi 1996
Jevgeni Nesterenko

Jevgeni Jevgenjevitš Nesterenko (; 8. tammikuuta 1938 Moskova – 20. maaliskuuta 2021 Wien) oli venäläinen oopperalaulaja, äänialaltaan basso (bassobaritoni). Nesterenko vieraili monissa kansainvälissä musiikkikeskuksissa. Varsinkin oopperalaulajana hän on äänialansa tunnetuimpia. Uran huippukohta oli 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla, mutta hän jatkoi esiintymistä ja toimi kilpailutuomarina usein myös Suomessa.

Nesterenko on alkuperäiseltä koulutukseltaan arkkitehti. Hän aloitti musiikkiopinnot 12-vuotiaana. Joutuessaan valitsemaan arkkitehtuurin ja musiikin välillä hän meni Pietarin konservatorioon. Ura sai loistavan alun, kun hän voitti neljännen Moskovan kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun (1970) ja pääsi esiintymään Bolšoi-teatteriin.

Nesterenko opetti laulua Moskovan konservatoriossa ja Wienin musiikkikorkeakoulussa.

Lähteet

Internet
Russian Culture Navigator.

Viitteet 

Venäläiset oopperalaulajat
Bassot
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
FC Rio Grande

FC Rio Grande on rovaniemeläinen jalkapalloseura. Joukkue perustettiin vuonna 1992 Rockravintola Rio Granden asiakkaiden ja henkilökunnan virkistystoimintaa varten. Alun perin joukkue pelasi vain puulaakipelejä kesäisin ja halliturnauksia talvisin. Vuonna 1998 joukkue lähti pelaamaan divisioonatason pelejä Pohjois-Suomen Neloseen. Joukkue nousi myöhemmin Kolmoseen ja käväisi myös yhden kauden Kakkosessa. Kaudesta 2005 kauteen 2007 FC Rio Grande pelasi Pohjois-Suomen Kolmosessa.

Fuusio
Helmikuussa 2008 FC Rio Granden ilmoitettiin sulautuneen Rovaniemen Palloseuran uuteen reservijoukkueeseen. Joukkueen nimeksi vaihdettiin RoPS Farmi, ja sen miehistö koostuu FC Rio Granden runkopelaajista ja RoPS:n A-junioreista. FC Rio Grandea ei kuitenkaan kokonaan haudattu seurakartalta, vaan joukkue jatkoi toimintaansa Futsalin II-divisioonassa sekä Rockfutis SM-turnauksessa.

Aiheesta muualla
Fc Rio Granden viralliset kotisivut

Suomalaiset jalkapalloseurat
Rovaniemeläiset urheiluseurat
Vuonna 1992 perustetut urheiluseurat
Robert Kane (filosofi)

Robert Kane (s. 1938) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Texasin yliopiston (Austin) filosofian professorina. Hän on käsitellyt ennen kaikkea mielenfilosofiaa, teonfilosofiaa, etiikkaa, arvoteoriaa ja uskonnonfilosofiaa, ja kirjoittanut erityisesti vapaasta tahdosta.

Teoksia 

 Free Will and Values (1985)
 Through the Moral Maze (1994)
 The Significance of Free Will (1996)
 Oxford Handbook of Free Will (toim.) (2004)

Aiheesta muualla 
 Robert Kane, Texasin yliopisto 
 Yhteenveto Kanen näkemyksistä 

Teonfilosofit
Yhdysvaltalaiset filosofit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Anthony Kenny

Sir Anthony John Patrick Kenny  (s. 16. maaliskuuta 1931 Liverpool, Lancashire, Englanti) on englantilainen filosofi ja British Academyn jäsen. Hän on erikoistunut mielenfilosofiaan, antiikin ja skolastiikan filosofiaan, Ludwig Wittgensteinin filosofiaan sekä uskonnonfilosofiaan. Hän on yhdessä Peter Geachin kanssa antanut merkittävän panoksen analyyttiseen tomismiin, joka pyrkii yhdistämään tomistista ajattelua nykyaikaiseen analyyttiseen filosofiaan.

Teoksia 

 Action, Emotion and Will (1963)
 Responsa Alumnorum of English College, Rome, 2 vols (1963)
 Descartes (1968)
 The Five Ways: St. Thomas Aquinas’ proofs of God’s existence (1969)
 Wittgenstein (1973)
 The Anatomy of the Soul (1974)
 Will, Freedom and Power (1975)
 The Aristotelian Ethics: a study of the relationship between the Eudemian and Nicomachean ethics of Aristotle (1978)
 The god of the Philosophers (1979)
 Aquinas (1980)
 The Computation of Style: an introduction to statistics for students of literature and humanities (1982)
 A Path from Rome: An autobiography (1986)
 God and Two Poets: Arthur Hugh Clough and Gerard Manley Hopkins (1988)
 The Metaphysics of Mind (1989)
 The Oxford Diaries- of. Arthur Hugh Clough (1990)
 Mountains: an anthology (1991)
 
 Aristotle on the Perfect Life (1993)
 Aquinas on Mind (1993)
 The Oxford History of Western Philosophy (toim.) (1994)
 A Brief History of Western Philosophy (1997)
 A Life in Oxford (1997)
 A Brief History of Western Philosophy (1998)
 Essays on the Aristotelian Tradition (2001)
 Aquinas on Being (2002)
 Hon. Fellow, School of Advanced Study, Univ. of London (2002)
 
 
 Arthur Hugh Clough: a poet’s life (2005)
 
 
 
  Life, Liberty, and the Pursuit of Utility (& Kenny C.) (2006)
 
 Can Oxford be Improved? (& Kenny R.) (2007)

Aiheesta muualla 
 Anthony Kenny , School of Advanced Study, University of London 
Hanne Appelqvist, Ajattelun kohteena ihminen – Sir Anthony Kenny muistuttaa humanismin perinteestä. Niin & näin 3/2014

Analyyttiset filosofit
Englantilaiset filosofit
Agnostistiset ajattelijat
Vuonna 1931 syntyneet
Elävät henkilöt
Alfred Mele

Alfred Remen Mele (s. 22. toukokuuta 1951) on yhdysvaltalainen filosofi. Hän on toiminut William H. ja Lucyle T. Werkmeister -oppituolin filosofian professorina Floridan yliopistossa vuodesta 2001. Hänen erikoisalojaan ovat irrationaalisuus, akrasia, intentionaalisuus ja teonfilosofia.

Teoksia 

 Irrationality: An Essay on Akrasia, Self-Deception, and Self-Control (1987)
 Springs of Action: Understanding Intentional Behavior (1992)
 Autonomous Agents: From Self-Control to Autonomy (1995)
 Self-Deception Unmasked (2001)
 Motivation and Agency (2003)
 Free Will and Luck (2006)

Aiheesta muualla 

 Alfred R. Mele, Floridan valtionyliopisto 
Rossi, Kaija: Itsensä pettämisen ongelma. niin & näin 2/2002, 100–105.

Mele, Alfred R.
Mele, Alfred R.
Mele, Alfred R.
Mele, Alfred R.
FN SCAR

FN SCAR on belgialaisen FN Herstalin valmistama kaasumäntätoiminen (gas-operated, short stroke piston), pyörivällä lukolla varustettu rynnäkkökivääri. Ase on tehty mahdollisimman modulaariseksi, esimerkiksi piippua voi vaihtaa kaliipereiden välillä. SCAR:illa on kaksi päätyyppiä: SCAR-L 5,56 mm NATO ja SCAR-H 7,62x51 NATO. Molempiin on saatavilla pidempipiippuinen sekä lyhyempi piippuinen rakennetun alueen taisteluun soveltuva versio. FN SCAR läpäisi matalatasoisen alustavan testin kesäkuussa 2007. Muutamien viivytysten jälkeen ensimmäiset aseet annettiin operatiivisten joukkojen käyttöön 2009. Yhdysvaltojen 75th Ranger Regiment] oli ensimmäinen suuremman kappalemäärän käyttöönottanut joukko, 600 kpl aseita. Myöhemmin USSOCOM perui kaupan SCAR-L-aseesta ja he suunnittelivat poistavansa aseen käytöstä vuoteen 2013 mennessä. Kuitenkin myöhemmin USSOCOM suunnitteli ostavansa SCAR-H-sarjan aseita 5,56 mm muunnoskonversiolla.

Vuoden 2015 alussa FN SCAR oli käytössä yli 20 maassa.

Suomen puolustusvoimat teki maaliskuussa 2015 ostopäätöksen 300–500 aseesta erikoisjoukkojen käyttöön.

Tekniset tiedot

FN SCAR 
Tyyppi: 
Rynnäkkökivääri (SCAR L/H)
Tarkkuuskivääri (SSR)
Henkilökohtainen puolustusase? (SCAR PDW)
Valmistusmaa: Belgia (suunnittelu), Yhdysvallat (valmistus)

Palveluskäyttö 
Käytössä: 2009–
Sodat: Afganistanin sota, Irakin sota, Keski-Afrikan sota

Valmistushistoria 
Suunnittelija: FN Herstal
Suunniteltu: 2004
Valmistaja: FN Herstal
Valmistettu: 2004–
Variantit: SCAR-L, SCAR-H, SSR

Tekniset tiedot 
Paino:
SCAR-L: 3,04-3,49 kg (riippuen mallista)
SCAR-H: 3,58-3,72 kg (riippuen mallista)
PDW SCAR: 2,5 kg
SSR: 4,85 kg 
Pituus:
SCAR-L: 787-990 mm, (mallista riippuen, perä taitettuna)
SCAR-H: 889-1 067 mm (mallista riippuen, perä taitettuna)
PDW SCAR: 632 mm (perä taakse vedettynä), 521 mm (perä sisään työnnettynä)
SSR: 1 080 mm (perä taakse vedettynä), 1 029 mm (perä sisään työnnettynä)
Kaliiperi:
5,56×45 mm NATO (SCAR-L), 7,62x51 mm NATO
.260 Remington
5,56x45 mm NATO
7,62x39 mm
5,45x39 mm
.300 Blackout[8] (SCAR-H)
Tehokas kantama:
SCAR-L: 300-600 m (mallista riippuen)
SCAR-H: 300-800 m (mallista riippuen)
Lipas:
SCAR-L: STANAG box magazine
SCAR-H/SSR: 20-round box magazine
Tähtäimet:
Avotähtäimet tai lisätty optinen tähtäin

Katso myös 
 Luettelo FN SCAR:in käyttäjistä

Lähteet 

Rynnäkkökiväärit
Belgian tiede ja tekniikka
Slade Alive!

Slade Alive! on Sladen läpimurtoalbumi vuodelta 1972. Se nousi Ison-Britannian listalla sijalle 2 ja Australiassa albumi oli listaykkösenä viisi viikkoa.

Albumi nauhoitettiin studiolivenä valikoidun fanijoukon ollessa yleisönä. Sitä voidaan kuitenkin pitää todellisena livelevynä, sillä albumia ei ole miksattu studiossa juuri lainkaan. 

Vuonna 2006 albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna sisältäen bonuslevyn. Kyseiselle albumille sisältyvät myös yhtyeen muut viralliset livejulkaisut.

Kappaleet 

A-puoli
 
 
 
 
B-puoli

 
 

Remasteroitu versio kts. The Slade Live Anthology

Kokoonpano 
Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Lähteet

Vuoden 1972 konserttitallenteet
Sladen konserttitallenteet
Nobody’s Fools

Nobody's Fools on Sladen vuoden 1976 alkupuolella julkaistu studioalbumi. Se oli ensimmäinen Slade-albumi neljään vuoteen, joka ei yltänyt top-10:een Britanniassa (sijoitus 14.) ja samalla viimeinen listoille päässyt albumi seuraavaan neljään vuoteen. 

Albumi tehtiin ensisijaisesti yhdysvaltalaista yleisöä silmällä pitäen. Nobody's Fools on samalla Sladen monipuolisin levy sisältäen vaikutteita aina reggae- ja gospelmusiikkia myöten, ja mukana on myös naispuolinen taustalaulaja.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea.

A-puoli
Nobody's Fool
Do The Dirty
Let's Call It Quits
Pack Up Your Troubles
In for a Penny
Get On Up
B-puoli
L.A. Jinx
Did Your Mama Ever Tell Ya
Scratch My Back
I'm a Talker
All The World Is a Stage

Vuoden 2007 remasteroidun version bonuskappaleet
Thanks for the Memory
Raining in My Champagne
Can You Just Imagine
When the Chips Are Down

Singlet 
”In for a Penny” – sijoitus Britanniassa 11.
”Let's Call It Quits” – sijoitus Britanniassa 11.
”Nobody's Fool”

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – bassokitara, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Lähteet

Sladen albumit
Vuoden 1976 albumit
Return to Base

Return to Base on brittiläisen Slade-yhtyeen albumi vuodelta 1979. Yhtyeen suosio oli tuolloin pohjalukemissa ja se soitti lähinnä klubeilla. Return to Base ja siltä julkaistut singlet eivät nousseet Britanniassa listoille, minkä seurauksena kitaristi Dave Hill erosi hetkeksi yhtyeestä. Sen sijaan Belgiassa albumi sekä single ”I’m a Rocker” olivat suuria menestyksiä. 

Albumin kappaleita kierrätettiin pari vuotta myöhemmin albumilla We’ll Bring the House Down. Return to Basea ei ole remasteroitu sellaisenaan, vaan loput kappaleet, joita ei julkaistu alkuperäisellä We’ll Bring the House Downilla, ilmestyivät sen remasteroidun version bonuskappaleina vuonna 2007.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea.

A-puoli
Wheels Ain’t Coming Down
Hold On to Your Hats 
Chakeeta
Don’t Waste Your Time (Back Seat Star)
Sign of the Times

B-puoli
I’m a Rocker
Nut Bolts and Screws
My Baby’s Got It
I’m Mad
Lemme Love into Ya
Ginny, Ginny

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Lähteet 

Sladen albumit
Vuoden 1979 albumit
Väinö Tiiri

Väinö Edward Tiiri (31. tammikuuta 1886 Loimaa – 30. heinäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen voimistelija, voimistelunopettaja ja vanhasuomalainen aktivisti.

Tiiri osallistui voimistelijana Suomen joukkueessa vuoden 1908 kesäolympialaisiin voittaen miesten joukkuevoimistelun pronssia sekä vuoden 1912 kesäolympialaisiin saavuttaen hopeaa miesten vapaan järjestelmän joukkuevoimistelussa.

Aktivistisen liikehdinnän käynnistyessä vuonna 1914 Väinö Tiiri oli voimistelunopettaja ja Satakuntalaisen osakunnan kuraattori. Lisäksi hän oli vanhasuomalaisen Suomalainen Nuija -järjestön puheenjohtaja.

Tiiri kuului Ostrobotnialla marraskuussa 1914 pidetyn aktivistien kokouksen (”kassahuoneen kokouksen”) koollekutsujiin. Tätä kokousta pidetään jääkäriliikkeen ja välillisesti Suomen itsenäistymisen yhtenä alkusysäyksenä. Vuoden 1914 lopulla Tiiri oli jäsenenä Ylioppilaiden keskuskomiteassa satakuntalaisten edustajana ja kuului sen pienempään sisärenkaaseen. Tiiri oli mukana myös vuoden 1915 puolella muodostetussa Keskuskomiteassa, joka värväsi ensimmäiset jääkärit, pfadfinderit.

Väinö Tiiri oli Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen vuosina 1923–1926 sekä edelleen vuosina 1926–1928.

Lähteet 
 Väinö Tiiri Biography and Olympic Results  Sports Reference LLC.

Viitteet

Kirjallisuutta 

 Nummila, Kari: Majuri Väinö Tiiri, jääkäriaktivisti. Saviseudun Joulu 1997.

Jääkäriaktivismi
Suomalaiset urheiluvaikuttajat
Suomalaiset voimistelijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
M/S Margarita

M/S Margarita () on Star del Cariben omistama Venezuelan lipun alle rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1987 Miho Zosensho K.K. -nimisellä telakalla, Shimizussa, Japanissa. Kuollutta painoa Margaritalla on 9 653 tonnia. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 567 + 72. Aiemmin aluksen on omistanut muun muassa alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni.

Margaritan sisaraluksia ovat M/S Corn Lily, M/S Corn Rose, M/S Vinashin Express 1, M/S Vinashin Express 2, M/S Corn Tulip, M/S Avataq, M/S MSC Anna, M/S MSC Isabelle, M/S Onego Voyager, M/S Parkgracht, M/S Pietersgracht, M/S Poolgracht, M/S Romny, M/S SCM Tepuy II, M/S Skalva, M/S Corn Crest, M/S Illawarra Chief, M/S Jaco Carrier, M/S Kapitan Grishin, M/S Kochnev, M/S Aleksandrov, M/S Socol 1, M/S Socol 7, M/S Socol-3, M/S Sofrana Kermadec, M/S Tauranga Chief ja M/S Umiavut.

Käyttöhistoria 

Alus valmistui heinäkuussa 1987. 1. kesäkuuta 2007 saakka alus oli nimeltään Leliegracht ja se oli rekisteröity Alankomaiden lipun alle. 1. kesäkuuta 2007 ja 21. tammikuuta 2008 välisen ajan alus oli nimeltään Antigoni I ja se oli rekisteröity Panaman lipun alle. 21. tammikuuta 2008 Star del Caribe osti aluksen ja rekisteröi sen Venezuelan lipun alle nimellä Margarita.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Navegando.info 

Margarita
Till Deaf Do Us Part

Till Deaf Do Us Part on brittiläisen Slade-yhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 1981. Albumilla on muun muassa Britannian 30 myydyimmän singlen joukkoon noussut ”Lock Up Your Daughters”. Yhtye vei musiikkiaan enemmän muodissa olleen heavy rockin suuntaan. 

Albumi ei menestynyt yhtä hyvin kuin edellinen levy, aiemmin samana vuonna julkaistu We’ll Bring the House Down. Sijoitus Britanniassa oli 68.

Vuonna 1993 julkaistussa CD-versiossa on alkuperäisestä kansitaiteesta eroava yhtyekuva.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea, ellei toisin mainita.

Rock 'n' Roll Preacher
Lock Up Your Daughters
Till Deaf Do Us Part
Ruby Red
She Brings Out the Devil in Me
A Night to Remember
M'Hat, M'Coat (Dave Hill)
It's Your Body Not Your Mind
That Was No Lady, That Was M'Wife
Knucle Sandwich Nancy
Till Deaf Do Us Part (Reprise)

Vuoden 2007 remasteroidun version bonuskappale:
Funk Punk & Junk

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Arvostelut
AllMusic:

Lähteet 

Sladen albumit
Vuoden 1981 albumit
Slade on Stage

Slade on Stage on Sladen Newcastlessa vuonna 1981 nauhoitettu livealbumi vuodelta 1982.

Kappaleet 

Rock ’N’ Roll Preacher
When I’m Dancin’ I Ain’t Fightin’
Tak’ Me Bak ’Ome
Everyday
Lock Up Your Daughters
We’ll Bring The House Down
A Night to Remember
Gudbuy T’Jane
Mama Weer All Crazee Now
You’ll Never Walk Alone (Rodgers/Hammerstein)

Kaikki kappaleet Holder/Lea, ellei toisin mainita.

Remasteroitu versio ks. The Slade Live Anthology

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, viulu
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Vuoden 1982 konserttitallenteet
Sladen konserttitallenteet
Keep Your Hands Off My Power Supply

Keep Your Hands Off My Power Supply on Sladen vuonna 1984 Yhdysvalloissa julkaisema versio albumista The Amazing Kamikaze Syndrome. 

Levy on Sladen parhaiten menestynyt albumi Yhdysvalloissa (Billboard-sija 33). Singlet "Run Runaway" ja "My Oh My" nousivat myös listojen kärkipäähän ja ovat Sladen tunnistetuimmat kappaleet Yhdysvalloissa. Menestykseen uudella mantereella vaikutti myös vuonna 1983 listakärkeen noussut Quiet Riot -yhtye, joka versioi Sladen "Cum On Feel The Noize" -kappaleen.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea.

Run Runaway
My Oh My
High and Dry
Slam the Hammer Down
In The Dog House
Keep Your Hands Off My Power Supply
Cheap 'n' Nasty Luv
Can't Tame a Hurricane
(And Now The Waltz) C'est La Vie
Ready to Explode

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Katso myös
The Amazing Kamikaze Syndrome

Lähteet 

Sladen albumit
Vuoden 1984 albumit
Rogues Gallery (albumi)

Rogues Gallery on Slade-yhtyeen albumi vuodelta 1985. Yhtyeen toinen tuleminen alkoi pikkuhiljaa laskea ja albumi ei ollut edeltäjiensä veroinen menestys. Singlenä julkaistu "All Join Hands" nousi vielä Isossa-Britanniassa sijalle 15.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Noddy Holder ja Jim Lea

Hey Ho, Wish You Well  
Little Sheila    
Harmony
Myzsterious Mizster Jones
Walking on Water, Running on Alcohol
7 Year Bitch  
I'll Be There
I Win, You Lose  
Time to Rock   
All Join Hands ("Lock Up Your Daughters" USA:n versiossa)  

Vuoden 2007 remasteroidun painoksen bonuskappaleet:

Here's to...
Seven Year Bitch (extented version)
Leave Them Girls Alone
Myzsterious Mizster Jones (extented version)
Mama Nature Is A Rocker
My Oh My (demo)
Do You Believe in Miracles?
My Oh My (swing version)
Do You Believe in Miracles? (12'' version)

Kokoonpano 

Noddy Holder – laulu, kitara
Jim Lea – basso, kosketinsoittimet
Dave Hill – kitara
Don Powell – rummut

Lähteet 

Sladen albumit
Vuoden 1985 albumit
Charles Albright

Charles Albright (s. 10. elokuuta 1933) on epäilty sarjamurhaaja, joka vaikutti Dallasissa, Teksasissa 1990-luvun alussa.

Delle ja Fred Albright adoptoivat Charlesin orpokodista tämän ollessa lapsi. Adoptioäiti, opettaja, oli ankara ja ylisuojeleva, mutta antoi tälle huomattavaa tukea opinnoissa. Jo 13-vuotiaana Albright kuitenkin teki lieviä omaisuusrikoksia. Hän joutui lopulta pidätetyksi törkeästä pahoinpitelystä.

Nuorisorikollisuudestaan huolimatta Albright valmistui high schoolista 15-vuotiaana ja pääsi Pohjois-Teksasin yliopistoon. 16-vuotiaana hänen hallustaan löydettiin kassakoneesta varastettua käteistä sekä aseita, ja hän joutui vuodeksi vankeuteen. Vapauduttuaan hän aloitti opinnot Arkansas State Teacher's Collegessa ja jatkoi niitä, kunnes joutui erotetuksi.

Vaikka Albright ei valmistunut opettajaksi, hän alkoi toimia virassa asiakirjaväärennösten avulla. Hänellä oli myös tytär vaimonsa kanssa, joka kuitenkin muutti hänestä erilleen 1965 ja otti virallisen avioeron vuonna 1974. Albright jatkoi omaisuusrikoksia ja sai lisäksi syytteen 9-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä. 

Vuonna 1985 Albright tapasi Arkansas'ssa Dixie-nimisen naisen, jonka tämä kutsui luokseen asumaan. Albright otti joka aamu papereita mukaansa ollakseen herättämättä vaimonsa epäilyjä. Albrightin uskotaan tapailleen prostituoituja jo tällöin.

Sarjamurha 
 13. joulukuuta 1990: Prostituoitu Mary Lou Prott (35) löydettiin kuolleena Dallasin Oak Cliffissä. Uhrilla oli löytöhetkellä yllään pelkkä T-paita, ja kuoleman oli aiheuttanut ampuminen niskaan. Prottin molemmat silmät oli poistettu, ja tappajan oletettiin vieneen ne mukanaan.
 10. helmikuuta 1991: Prostituoidun Susan Petersonin lähes alaston ruumis löydettiin kolmesti ammuttuna. Myös häneltä oli poistettu silmät.
 18. maaliskuuta 1991: Osa-aikaisen prostituoitu Shirley Williamsin alaston ruumis löydettiin läheltä koulua, ja hänetkin havaittiin silmättömäksi. Häntä oli pahoinpidelty, ja hänet oli surmattu ampumalla.

Myöhemmät vaiheet 
Poliisi pidätti Albrightin tämän kotoa 22. maaliskuuta 1991. Oikeudenkäynti alkoi 13. joulukuuta. Tekninen todistusaineisto oli varsin vähäinen, eikä syyllisyyttä muihin kuin Shirley Williamsin murhaan kyetty vahvistamaan. Hänet tuomittiin viiden vuoden vankeudesta elinkautiseen.

Yhdysvaltalaiset sarjamurhaajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Hesperos

Hesperos (, "ilta") oli kreikkalaisessa mytologiassa Eoksen, aamuruskon, poika ja iltatähti. Hyginus kertoo hänen isänsä olevan Kefalos, mutta useammin isäksi nimetään Astraios. Roomalaisessa mytologiassa hänen vastineensa on Vesper, josta juontaa englannin kielen länttä tarkoittava sana west länteen laskevan auringon mukaisesti.

Johannes Tzetzes nimeää Hesperoksen Atlaksen pojaksi, joka oli kiinnostunut tähtitieteestä. Hän kiipesi Atlaksen harteille ja katosi. Iltatähdelle, tähdistä suurimmalle, annettiin nimi hänen mukaansa.

Diodoros mainitsee Hesperoksen hesperidien isoisänä ja Atlaksen veljenä, jolle hän antoi tyttärensä puolisoksi.

Yhteys Fosforokseen ja Eosforokseen 
Hesperos sekoitettiin jo antiikin aikana Fosforokseen, aamutähteen, joka tunnettiin myös nimellä Eosforos. Syynä oli yksinkertaisesti se, että aamu- ja iltatähteä pidettiin alun perin kahtena eri taivaankappaleena, mutta kreikkalaisten hyväksyttyä tosiasian, että molempien kohdalla kyseessä on Venus, he omistivat ”vaeltavan tähden” Afroditelle (roomalaisten Venus), ja Hesperoksella saatettiin viitata sekä aamu- että iltatähteen.

Lähteet 

Antiikin Kreikan jumalat
Tähtien jumalat