joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
VHL

Vserossiskaja hokkeinaja liga eli VHL () on Venäjän jääkiekon toiseksi korkein sarjataso KHL:n eli Kontinentalnaja hokkeinaja ligan jälkeen. Sarjan mestaruuspalkinto on nimeltään Petrov Cup.

VHL on perustettu Vysšaja Ligan pohjalle. Vysšaja Liga oli Venäjän jääkiekkoliiton pitämä sarja, kunnes se itsenäistyi vuonna 2010. Sarjan rakenne uusittiin täydellisesti ja se käytännössä perustettiin uudelleen nimellä Vysšaja hokkeinaja liga. VHL muutti nimensä syksyllä 2022 nykyiseen muotoonsa.

Joukkueet kaudella 2022–2023

Joukkuemuutokset
TsSK VVS Samara vetäytyi sarjasta

Mestarit
 2021–2022: Rubin Tjumen
 2020–2021: Jugra Hanty-Mansijsk
 2019–2020: kautta ei pelattu loppuun koronaviruspandemian vuoksi 
 2018–2019: HK Saryarka Karaganda
 2017–2018: Dinamo Pietari
 2016–2017: HK Dinamo Balašiha
 2015–2016: Neftjanik Almetjevsk
 2014–2015: Toros Neftekamsk
 2013–2014: HK Saryarka Karaganda
 2012–2013: Toros Neftekamsk
 2011–2012: Toros Neftekamsk
 2010–2011: Rubin Tjumen

Lähteet
Georgi Dimitrov

Georgi Dimitrov (18. kesäkuuta 1882 Radomir, Bulgaria – 2. heinäkuuta 1949 Moskova) oli bulgarialaissyntyinen kommunistipoliitikko.

Alkuaan latojana toiminut Georgi Dimitrov toimi ammattiyhdistyssihteerinä Bulgariassa vuosina 1904–1923 ja oli valittu vuosina 1913–1923 maan parlamenttiin, jossa hän edusti aluksi sosiaalidemokraatteja. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän osallistui useisiin kommunistien kapinayrityksiin, joista hänet tuomittiin pitkäaikaiseen kuritushuonerangaistukseen. Dimitrov onnistui kuitenkin karkaamaan ja oleskeli Moskovassa, Wienissä ja Berliinissä.

Dimitrov pidätettiin vuonna 1933 eräiden muiden, muun muassa bulgarialaisen kommunistin Marinus van der Lubben, kanssa epäiltyinä Berliinin valtiopäivätalon tuhopoltosta, mutta Lubbea lukuun ottamatta heidät vapautettiin. Kommunistisessa maailmassa näitä Dimitrovin puheita pidettiin malliesimerkkeinä siitä, miten kommunistin tulee esiintyä vihamielisen tuomioistuimen edessä.

Kansallissosialistisen puolueen lehdistöpäällikkö Ernst Hanfstaengl epäili, että Herman Göring tapattaisi vapautetut, joten yhdessä Göringin lehdistöpäällikön Martin Sommerfeldtin kanssa hän punoi juonen: ulkomaisiin lehtiin ujutettiin varoitus Göringin salajuonesta, jonka Göring sitten julkisesti leimasi valheeksi. Näin Dimitrov ja kaksi muuta bulgarialaista pääsivät Neuvostoliittoon. 

Berliinistä Georgi Dimitrov siis siirtyi Moskovaan, jossa hänet valittiin Kommunistisen internationaalin Kominternin, toimeenpanevaan komiteaan ja vuonna 1935 sen pääsihteeriksi. Stalinin suorittamien puhdistusten aikana Dimitrov johti eri maiden kommunistisiin puolueisiin kohdistuneita likvidointeja.

Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 Dimitrov palasi Bulgariaan. Hän toimi Bulgarian pääministerinä vuoteen 1949 saakka, jolloin hänet ”lomautettiin”.

Dimitrovin kuoleman jälkeen hänelle pystytettiin Sofiaan mausoleumi valkoisesta marmorista. Hänen ruumiinsa poistettiin sieltä vuonna 1990 ja krematoitiin. Ivan Kostovin oikeistohallitus hävitti myös mausoleumin vuonna 1999. Pernikin kaupungin nimenä oli Dimitrovin kuoleman jälkeen Dimitrovo vuoteen 1962 saakka.

Lähteet

 Arvo Tuominen, Kremlin kellot, Tammi 1956

Viitteet

Bulgarialaiset poliitikot
Kominternissa vaikuttaneet henkilöt
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Jean-Marie Balestre

Jean-Marie Balestre (9. huhtikuuta 1921 – 27. maaliskuuta 2008) oli ranskalainen kansainvälisen autoliiton, FIA:n ja kansainvälisen autourheiluliiton, FISA:n puheenjohtaja.

Balestre oli perustamassa Ranskan autourheiluliittoa vuonna 1950 ja vuonna 1973 hänestä tuli liiton puheenjohtaja.

FIA:n urheilukomission puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1978, jonka jälkeen komission nimi muutettiin kansainväliseksi autourheiluliitoksi, FISA:ksi. Balestren kaudella FISA ajautui erimielisyyksiin Formula 1:n autonvalmistajien järjestön, FOCA:n kanssa, koska kiistan aiheena olivat Formula 1:n kaupalliset oikeudet. Huhtikuussa 1981 syntyi osapuolien välille ns. Concorde-sopimus, jossa kaupallisten etujen valvonta siirtyi FOCA:lle ja FISA säilytti F1:n urheilullisen vallan.

Balestre valittiin FIA:n puheenjohtajaksi vuonna 1986, jolloin hän toimi samanaikaisesti myös FISA:n johdossa. Vuonna 1991 hänen vastaehdokkaakseen FISA:n vaaleissa asettui englantilainen Max Mosley, joka valittiin puheenjohtajaksi äänin 43–29. Kaksi vuotta myöhemmin Mosley syrjäytti Balestren myös FIA:n puheenjohtajan paikalta ja lakkautti samalla FISA:n toiminnan.

Lähteet

Formula 1 -taustavaikuttajat
Ranskalaiset urheiluvaikuttajat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Salavat Julajev Ufa

HK Salavat Julajev Ufa () on vuonna 1961 perustettu venäläinen jääkiekkoseura, joka pelaa KHL:n itäisen konferenssin Tšernišov-divisioonassa. Seura on kotoisin Baškortostanin tasavallan Ufasta ja sen kotihalliin Ufa-Arenaan mahtuu lähes 8 000 katsojaa.  Seura on saanut nimensä baškiirien kansallissankarin Salawat Julajevin mukaan.

Joukkue voitti mestaruuden viimeisellä kaudella Venäjän superliigassa, joka muuttui Kontinental Hockey Leagueksi kaudeksi 2008-2009. Seura voitti myös KHL:n kauden 2010-2011 mestaruuden.

Saavutukset

Mestaruudet

Pervaja Liga: (5) 1978, 1980, 1982, 1985, 1992
Federation Cup: (1) 1995
Bashkiria Presidential Cup: (3) 2005, 2006, 2007
Romazan Tournament: (1) 2006
Venäjän Superliiga: (1) 2008
KHL, Gagarin Cup: (1) 2011

Merkittäviä pelaajia 

Vladimir Bykov
Irek Gimaev
Sergei Zinovjev
Andrei Mezin
Igor Volkov
Vladislav Ozoliņš
Oleg Tverdovski
Konstantin Koltsov
Joni Puurula

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 8. elokuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Viktor Kozlov 
 Apuvalmentaja: Nikolai Tsuligin 
 Apuvalmentaja: Mihail Vasiljev 
 Maalivahtivalmentaja: Vincent Riendeau 
 Videovalmentaja: Pavel Jevdištšenko 
 Fysiikkavalmentaja: Matias Sarvela 
 Huoltopäällikkö: Sergei Buhtijarov 
 Huoltopäällikkö: Aidar Hairullin 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Artur Sultanov 
 Joukkueenjohtaja: Juri Popov 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Ufa
Salavat Julajev Ufa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Åminne

Åminne tarkoittaa muun muassa seuraavia

kirjoja
Åminne, kirja joka käsittelee Halikon Joensuun kartanon historiaa ja entisöintiä
Åminne eli Kertomus Sörmlannista, Sven Delblancin omaelämäkerrallinen romaani vuodelta 1970

paikannimiä
Åminne eli Joensuu, kylä Raaseporin kaupungissa entisen Pohjan kunnan alueella
Åminnen rautatietunneli Raaseporin kaupungissa
Åminne, paikkakunta ja entinen rautatehdas Ruotsissa Värnamon kunnassa

Katso myös
Åminnen kartano (täsmennyssivu)
Horn af Åminne (suomalainen aatelissuku)
Åmynnet, paikkakunta Örnsköldsvikin kunnassa
Lada Toljatti

Hokkeinyi klub Lada Toljatti () on jääkiekkoseura Toljattin kaupungista Venäjältä. Sen edustusjoukkue pelasi ylimmällä sarjatasolla KHL:ssä kaudet 2008–2009 ja 2009–2010. Vuonna 2010 se siirtyi talousvaikeuksien takia tasoa alemmas VHL-sarjaan. Joukkue palasi KHL-sarjaan kausiksi 2014–2018. Kauden 2017–2018 päätteeksi seura tiputettiin takaisin VHL-sarjaan, koska KHL halusi vähentää joukkuemääräänsä sarjassa.
Lada Toljatti palaa kaudeksi 2023-2024 KHL sarjaan. 

Seura perustettiin nimellä Torpedo vuonna 1976. Se on voittanut Venäjän-mestaruuden vuosina 1994 ja 1996, Euroopan cupin vuonna 1996 ja Continental Cupin vuonna 2006.

Saavutukset 
 IHL:n mestaruus 1994 ja 1996
 IHL Cupin voitto 1994
 IIHF Continental Cupin voitto 2006
 Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksen voitto 1996
 Hopeaa RSL:ssä 1997 ja 2005
 Pronssia RSL:ssä 2003 ja 2004
 Hopeaa IHL:ssä 1993 ja 1995
 Hopeaa IHL Cupissa 1993 ja 1995
 Hopeaa Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa: 1994
 Hopeaa Spengler Cupissa 1995

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Valeri Belov 
 Apuvalmentaja: Maksim Ovčinnikov 
 Apuvalmentaja: Vjatšeslav Uvajev 
 Maalivahtivalmentaja: Andrei Tsarjov 
 Videovalmentaja: Roman Šihanov 
 Fysiikkavalmentaja: Sergei Medvedev 
 Puheenjohtaja: Aleksandr Tšebotarjov 
 Toimitusjohtaja: Jevgeni Puškar 
 Apulaistoimitusjohtaja: Aleksandr Tšečel 
 Urheilutoimenjohtaja: Igor Maslennikov 

Lähde: EliteProspects

Lähteet
https://www.eliteprospects.com/team/189/lada-togliatti

Viitteet

Venäläiset VHL-seurat
Riilahden meritaistelu

Riilahden meritaistelu ( ();  (suom. Hankoniemen meritaistelu) tai Slaget vid Rilax (suom. Riilahden taistelu)) oli suureen Pohjan sotaan sisältynyt meritaistelu, joka käytiin Ruotsin ja Venäjän laivastojen välillä Hankoniemen (, josta johd. aik. ) pohjoispuolella sijaitsevassa Riilahdessa vuonna 1714. Taistelu oli Venäjän Itämeren laivaston ensimmäinen merkittävä voitto.

Ruotsin avomerilaivastolla oli vaikeuksia liikkua tyvenen vuoksi, ja tämän vuoksi venäläiset kaleerit saivat etulyöntiaseman. Venäläisillä oli myös huomattava ylivoima. Ainoat alukset, jotka saatiin estämään venäläisten rynnäkköä, olivat 18 tykillä varustettu tykkiproomu HMS Elefanten (kontra-amiraali Nils Ehrenskjöldin lippulaiva), kaleerit Örnen, Tranan, Gripen, Laxen, Geddan ja Valfisken sekä saaristolaisveneet Flundran, Mörten ja Simpan.

Kaleereissa oli vain kaksi isompaa keulatykkiä ja runsaasti pienempiä niin sanottuja nikhakoja. Örnenin keulatykit olivat 36-naulaiset eli osaston suurimmat, muissa kaleereissa oli 18-naulaiset tykit. Lippulaiva hinattiin kaleerien voimin ahtaan salmen suulle, kaleerit ryhmittyivät sen ympärille ja salmi tukittiin upottamalla sen ahtaimpaan kohtaan suurin saaristolaisveneistä. Taistelu kesti koko päivän, mutta auringon laskiessa ruotsalaiset kaleerit oli upotettu tai vallattu ja Elefantenkin joutunut venäläisten haltuun. Venäläiset kunnostivat aluksen ja takiloivat sen uudelleen kolmimastokuunariksi. Venäläisten omatkin tappiot olivat raskaat.

Venäjän laivastossa on lähes aina ollut taistelun mukaan nimetty laiva. Merkittävimpiä olivat vuonna 1908 tilatut Gangut-luokan taistelulaivat. Pietarin keskustassa on taistelun mukaan nimetty katu, Gangutskaja ulitsa. Venäjän laivaston päivää vietetään heinäkuun viimeisenä sunnuntaina voiton muistoksi.Suomen laivastossa taistelun mukaan on nimetty miinalaiva Riilahti.

Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II pystytti graniittiristin Riilahden taistelun kunniaksi vuonna 1870. Muistomerkki sijaitsee Riilahden kartanon alueella.

Vuosipäivät 
200. vuosipäivänä julkaistiin hopeinen juhlaraha, jota painettiin 30 300 kappaletta.

300. vuosipäivän kunniaksi Turussa järjestettiin The Gangut Regatta tapahtuma jossa näyteltiin Riilahden meritaistelu Suomen Purjelaivasäätiön vetämänä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Bromarv
Hangon historia
Meritaistelut Itämerellä
Suuren Pohjan sodan taistelut
1714
Kiintymyssuhde

Kiintymyssuhde on lapsen ja hänen huoltajansa (yleensä äidin) välinen tunnesuhde, joka syntyy lapsen ja aikuisen välisestä vuorovaikutuksesta. Lapsi muodostaa ensimmäisen suhteensa äitiin tai muuhun häntä ensisijaisesti hoitavaan henkilöön. Kun lapsen tarpeet huomataan ja niihin reagoidaan oikein ja nopeasti, vauva oppii luottamaan aikuiseen ja hänelle syntyy turvallinen olo.

Lapsuudessa luodut kiintymyssuhteet vaikuttavat merkittävästi lapsen persoonallisuuden kehitykseen, itsetuntoon, minäkuvaan ja siihen, miten hän aikuisena luottaa muihin ihmisiin.

Kiintymyssuhteita on neljänlaisia; turvallisesti, välttelevästi, vastustavasti ja ristiriitaisesti kiintyneitä.

Turvallinen kiintymyssuhde, jossa lapsen tarpeet on huomioitu, ja lapsen ja vanhemman välinen suhde on toimiva. Lapsi luottaa siihen, että vanhempi on saatavilla jos lapsi tarvitsee tätä.
Turvallisesti kiintynyt lapsi on aikuisena tasapainoinen, avoin ja luottavainen ja hän luo onnistuneita ihmissuhteita.

Turvaton kiintymyssuhde, jossa lapsi välttelee tarvitsevuutta, koska on oppinut äidin läsnäolon ja saatavuuden olevan epävarmaa. Turvattomasti kiintynyt lapsi voi olla kiintynyt joko takertuvasti, välttelevästi tai pelokkaasti.
Turvattomasti kiintynyt lapsi pelkää aikuisena hylätyksi tulemista ja välttelee siksi läheisiä ihmissuhteita.

Vauvan ja äidin välistä kiintymyssuhdetta on tutkittu ns. vierastilanne-menetelmällä. Tutkimuksessa katsottiin miten lapsi reagoi joutuessaan eroon äidistään ja miten hän suhtautuu äitiin kun tämä tulee takaisin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Sosiaaliset suhteet
Bruce Lockhart

Sir Robert Hamilton Bruce Lockhart (2. syyskuuta 1887 Anstruther, Fife, Skotlanti – 27. helmikuuta 1970) oli brittiläinen toimittaja, diplomaatti, kirjailija, vakooja ja jalkapalloilija.

Lockhart liittyi nuorena Britannian ulkoministeriön palvelukseen ja ennen ensimmäistä maailmansotaa hänet lähetettiin varakonsuliksi Moskovaan Venäjälle. Siellä työskennellessään hän pelasi jalkapalloa Moskovan lähellä sijainneen englantilaisomisteisen Morozovin puuvillatehtaan joukkueessa. Lockhart pelasi jalkapalloa enimmäkseen vuonna 1912, jolloin joukkue voitti Moskovan liigamestaruuden. Hänen veljensä John Lockhart pelasi rugbya Skotlannin maajoukkueessa.

Lockhart oli Britannian Moskovan-pääkonsulina helmikuun vallankumouksen puhjetessa 1917, mutta hän lähti Venäjältä ennen lokakuun vallankumousta samana vuonna. Hän palasi Neuvosto-Venäjälle tammikuussa 1918 pääministeri Lloyd Georgen ja ministeri Alfred Milnerin lähettämänä Ison-Britannian hallituksen edustajana. Lockhart kysyi uuden neuvostohallituksen kantaa japanilaisten kulkemiseen Venäjän halki taisteluun Saksaa vastaan itärintamalle, mutta sai kieltävän vastauksen. Vuonna 1918 Lockhart ja kuuluisa brittiläinen agentti Sidney Reilly pidätettiin epäiltyinä bolševikkien johtajan Vladimir Leninin murhayrityksestä. Lockhart oli vangittuna Neuvosto-Venäjällä ja hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hänet vaihdettiin ”salaisten agenttien” vaihtokaupassa venäläisen diplomaatti Maksim Litvinovin kanssa ja palautettiin kotimaahansa.

Lockhart kirjoitti kokemuksistaan omaelämäkerrallisen teoksen Memoires of British Agents vuonna 1934.

Toisen maailmansodan aikana Lockhart oli komentajana brittiläisen propagandan järjestämisessä vihollista vastaan. Hän oli myös brittiläinen yhteysviranomainen Edvard Benešin johtaman Tšekkoslovakian pakolaishallituksen luona. Sodan jälkeen hän jatkoi kirjoittamista, luennoimista ja BBC:n radio-ohjelmien lähettämistä Tšekkoslovakiaan yli kymmenen vuoden ajan.

Lockhart kuoli 83-vuotiaana vuonna 1970.

Aiheesta muualla 
 Suurta seikkailua. Erään diplomaatin tunnustuksia, Kansan kuvalehti, 10.03.1934, nro 10, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Brittiläiset diplomaatit
Brittiläiset vakoojat
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Gustav Brunner

Gustav Brunner (s. 12. syyskuuta 1950) on itävaltalainen Formula 1 -autojen suunnittelija.

Hänen uransa Formula 1:ssä alkoi vuonna 1978, kun hän toimi saksalaisen ATS -tallin suunnittelijana. Brunner lähti tallista kuitenkin lyhyen yhteistyön jälkeen, mutta palasi takaisin vuonna 1981. Tallin lopetaessa toimintansa vuonna 1984, Brunner siirtyi brittiläisen RAM -tallin suunnittelijaksi. Hänen suunnittelemansa RAM 03 -auto osoittautui kuitenkin epäluotettavaksi, sillä se selviytyi 23 startista vain 4 kertaa maaliin saakka.

Ferrari palkkasi Brunnerin suunnittelemaan kauden 1987 F1/87 -autoaan, jolla Gerhard Berger pystyi kahteen osakilpailuvoittoon kauden aikana. Brunner joutui väistymään Ferrarilta, kun talli palkkasi uudeksi suunnittelijakseen britti John Barnardin. Entisen ATS -tallin omistaja Günther Schmidt oli perustamassa uutta Rial -tallia, jonka suunnittelijaksi Brunner siirtyi kaudelle 1988. Yhteistyö kuitenkin katkesi kauden jälkeen ja Brunner siirtyi Zakspeed -tallin palvelukseen 1989, jossa taloudelliset vaikeudet astuivat esiin ja tallin toiminta lopetettiin. Vuodet 1990-1992 Brunner työskenteli Leyton House nimisessä tallissa, joka sekin joutui vetäytymään F1:stä rahojen loputtua.

Leyton Housen jälkeen Brunner työskenteli kaudella 1993 Minardin F1-tallissa, jossa hän vastasi M193 -auton suunnittelusta. Hän siirtyi kesken kauden takaisin Ferrarille, jossa työskenteli seuraavat viisi vuotta ja palasi keväällä 1998 Minardin tekniseksi johtajaksi. Japanilainen autonvalmistaja Toyota perusti oman F1 -tallinsa ja kaappasi Brunnerin Minardilta kesällä 2001. Brunner suunnitteli autoja Toyotalle neljän vuoden ajan, kunnes lähti tallista vuonna 2005.

Lähteet

Formula 1 -tallien työntekijät
Itävaltalaiset henkilöt
Autonsuunnittelijat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Länsimetsän koulu

Länsimetsän koulu on alakoulu, joka toimii Gerbyssä noin 5 kilometriä Vaasan keskustasta. Koulussa on noin 330 oppilasta.

Koulu aloitti toimintansa tammikuussa 1999. Aluksi koulussa toimi suomenkieliset ensimmäinen ja toinen luokka sekä ruotsinkielinen Gerby skolan, joka muutti omiin tiloihin saman vuoden syksyllä. Suomenkielisen opetuksen lisäksi koulussa annetaan kielikylpyopetusta ruotsiksi 1.-6. luokilla.

Koulun rehtorina toimii Markku Nirkkonen.

Lähteet

Vaasan peruskoulut
Länsimetsä
Kansainväliset filosofian olympialaiset

Kansainväliset filosofian olympialaiset (, IPO) on kansainvälinen lukiolaisten filosofiakilpailu, jonka järjestää FISP (Fédération Internationale des Sociétés de Philosophie) ja jota tukee UNESCO. Kilpailun perustivat bulgarialaiset, puolalaiset, romanialaiset, saksalaiset ja turkkilaiset filosofian opettajat vuonna 1993.

Kilpailuun osallistuvilla opiskelijoilla on neljä tuntia aikaa kirjoittaa filosofinen essee, jonka aihe valitaan neljästä vaihtoehdosta. Essee on kirjoitettava muulla kuin omalla äidinkielellä.

Suomi on voittanut filosofian olympialaisissa kultaa neljästi: Sarri Nironen (2009), Elina Karstie (2014), Antti Autio (2015) ja Amanda Häkkinen (2018).

Luettelo järjestetyistä kilpailuista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 International Philosophy Olympiad 
 International Philosophy Olympiad since 1993 

Filosofiatapahtumat
Kilpailut
Jag Panzer

Jag Panzer on yhdysvaltalainen power metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1981.

Jäsenet

Harry "The Tyrant" Conklin - laulu
Mark Briody - kitara, kosketinsoitin
Christian Lasegue - kitara
John Tetley - Basso
Rikard Stjernquist - rummut

Entiset jäsenet
 Chris Broderick - kitara
 Daniel J. Conca -  laulu  
 Bob Parduba - laulu 
 Joey Tafolla - soolokitara 
 Chris Kostka - kitara  
 Rick Hilyard - rummut

Diskografia

Ample Destruction (1984)
Dissident Alliance (1995)
The Fourth Judgement (1997)
The Age of Mastery (1998)
Thane to the Throne (2000)
Mechanized Warfare (2001)
Decade of the Nail Spiked Bat (2003)
Chain of Command (2004)
Casting the Stones (2004)
The Scourge of the Light (2011)
The Deviant Chord (2017)

Yhdysvaltalaiset power metal -yhtyeet
Milton

Milton tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Milton, kaupunki Massachusettsissa, Yhdysvalloissa.
 Milton, kaupunki Ontariossa, Kanadassa.
 Milton Keynes, kaupunki Englannissa.

Sukunimenä 

 CB Milton (s. 1968), muusikko Clarence Becker Miltonin taiteilijanimi.
 Freddy Milton (s. 1948), tanskalainen sarjakuvataiteilija
 John Milton (1608–1674), englantilainen runoilija
 Kim Milton Nielsen (s. 1960), tanskalainen jalkapalloerotuomari
 Kjell-Rune Milton (s. 1948), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Michael Milton (s. 1973), australialainen vammaisurheilija.

Muita 

 Milton, miehen etunimi.
 4332 Milton, asteroidi.
 Milton, menestynyt ratsuhevonen.
 Milton Keynes Dons FC, englantilainen jalkapalloseura.
Tapahtui eräänä yönä

Tapahtui eräänä yönä on vuonna 1934 ensi-iltansa saanut elokuva. Elokuvan ohjasi Frank Capra ja sen pääosissa olivat Clark Gable ja Claudette Colbert. Elokuva oli ensimmäinen joka voitti viisi tärkeintä Oscar-palkintoa, tämän jälkeen ne on voittanut vain kaksi elokuvaa: Yksi lensi yli käenpesän ja Uhrilampaat.

Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Juoni 
Pilalle hemmoteltu perijätär Ellie Andrews (Claudette Colbert) päättää mennä naimisiin King Westleyn kanssa vastoin superrikkaan isänsä tahtoa.
King Westley olisi naimassa Ellien todellisuudessa vain rahan takia. Ellien isä yrittää estää avioliiton toteutumisen kaikin tavoin, jonka takia Ellie karkaa ja lähtee bussilla kohti New Yorkia.

Roolit 

Lähde:

Oscar-palkinnot 
 Paras elokuva: Columbia Pictures (Harry Cohn, tuottaja)
 Paras miespääosa: Clark Gable
 Paras naispääosa: Claudette Colbert
 Paras ohjaus: Frank Capra
 Paras sovitettu käsikirjoitus: Robert Riskin

Lähteet

Aiheesta muualla 
 It Happened One Night Filmsite Movie Review 
 

Vuoden 1934 yhdysvaltalaiset elokuvat
Frank Capran ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset road moviet
Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Columbia Picturesin elokuvat
Bill Erwin

William Lindsey ”Bill” Erwin (s. 2. joulukuuta 1914 Honey Grove, Teksas, Yhdysvallat – 29. joulukuuta 2010 Studio City, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli syntyperäinen teksasilainen ja valmistui vuonna 1935 Texasin yliopistosta Austinissa oppiarvolla journalismissa.

Erwin palveli ilmavoimien kapteenina toisessa maailmansodassa ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1942. Hänellä oli tunnettu rooli elokuvassa Kerran jossakin (Somewhere in Time, Szwarc 1980), ja lisäksi hänet tunnetaan yhteistyöstä John Hughesin kanssa.  

Erwin ei rajoittanut uraansa elokuviin, vaan esiintyi myös muiden muassa televisiosarjoissa Seinfeld ja Star Trek. Hän oli Seinfeld-vierailustaan vuonna 1993 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Hän jatkoi aktiivista uraansa 2000-luvulle saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Radha Burnier

Radha Burnier (15. marraskuuta 1923 Adyar, Intia – 31. lokakuuta 2013 Adyar) oli Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Hänen isänsä Nilakanta Sri Ram toimi samaisen seuran viidentenä presidenttinä aina vuodesta 1953 vuoteen 1973 saakka.

Radha Burnier suoritti akateemisen tutkinnon sanskriitissa ja klassisissa aineissa Madrasin yliopistossa. Yliopisto-opiskelujen ohessa hän opiskeli vuosia klassista tanssia Arundalejen perustamassa Kalakshetran-säätiössä. Hän esitti myös yhtä pääosaa Jean Renoirin elokuvassa Le Fleuve (Joki) vuonna 1951.

Tämän lisäksi hän toimi Adyarin kirjaston ja tutkimuskeskuksen johtajana. Ennen seuran presidenttiyttä hän toimi Teosofisen Seuran Intian osaston ylisihteerinä vuosien 1960 ja 1978 välillä. Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti hänestä tuli vuonna 1980. Hän oli myös Jiddu Krishnamurtin ystävä.

Teokset
 Human regeneration, lectures and discussions. Theosophical Publishing House, Wheaton 1991; ISBN 81-7059-169-4
 No Other Path to Go. Theosophical Publishing House, Wheaton 1985; ISBN 0-8356-7578-5
 The Way of Self-Knowledge. Theosophical Publishing House, Wheaton 1993; ISBN 81-7059-216-X
 Truth, Beauty, and Goodness. Theosophical Publishing House, Wheaton 1985; ISBN 0-8356-7576-9

Suomennetut teokset:

Ei ole muuta polkua kuljettavaksi. Teosofinen seura, Helsinki 2002; ISBN 951-98631-5-X
Elämisen taito. Biokustannus, Helsinki 2006; ISBN 952-5132-75-7
Ihmisen uudistuminen. Teosofinen seura, Helsinki 1994; ISBN 951-95663-6-8

Lähteet
Teosofi-lehti, Nro. 6, 1984, sivu 141.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Announcement of a lecture at singaporelodge.org 
 Press release on her work in Freemasonry, 1.11.2003  
 Online article with Radha Burnier's basic philosophy
 Por que sou vegetariana

Intialaiset uskonnolliset johtajat
Teosofia
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
Rocklandin piirikunta

Rocklandin piirikunta () on piirikunta New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Hudson-joen länsirannalla Manhattanilta suoraan pohjoiseen, New Jerseyn osavaltion rajalla. Vuoden 2010 väestölaskennassa piirikunnan asukasluku oli 311 687. Sen hallintokaupunki on New City, joka on myös noin 34 000 asukkaallaan piirikunnan suurin kaupunki. Piirikunta kattaa 515 neliökilometrin suuruisen alueen.

Historia 
Rocklandin piirikunta muodostettiin 23. helmikuuta vuonna 1798 Orangen piirikunnan kaakkoisesta osasta.

Väestö 
Vuoden 2000 väestölaskennassa pääosin englanninkielisen piirikunnan suurimmat vähemmistökielet olivat espanja (10,18 %), jiddiš (4,96 %), ranska (4,33 %), italia (1,45 %), tagalog (1,30 %), heprea (1,25 %) ja venäjä (1,01 %). Piirikunnan asukkaista 31,4 prosenttia on juutalaisia, mikä on prosentuaalisesti enemmän kuin missään muussa Yhdysvaltain piirikunnassa. Esimerkiksi New Square -kylän väestö on pääasiassa hasidilaisen Skvera-liikkeen jäseniä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rocklandin piirikunnan viralliset Internet-sivut

New Yorkin piirikunnat
Peter Brötzmann

Peter Brötzmann (s. 6. maaliskuuta 1941) on saksalainen free jazz -saksofonisti ja -klarinetisti. Brötzmann on yksi merkittävimmistä eurooppalaisista free jazz -muusikoista. Hän levytti vuonna 1968 Machine Gun -levyn, jota pidetään ensimmäisenä eurooppalaisena free jazz -levynä ja yhtenä genren tärkeimmistä levytyksistä.

Peter Brötzmann on vieraillut useita kertoja myös Suomessa. Kesäkuussa 1999 hän teki kiertueen yhdessä jyväskyläläisen kitaristi Sakari Luoman ja venäläissyntyisen rumpali Nikolai Judanovin kanssa. Joensuun Kerubi-klubin esityksestä julkaistiin albumi Fryed Fruit (Red Toucan Records 2001).

Aiheesta muualla 

Saksalaiset jazzmuusikot
Saksalaiset saksofonistit
Saksalaiset klarinetistit
Jazzsaksofonistit
Jazzklarinetistit
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Puruboralaiset kielet

Puruboralaiset kielet muodostavat tupi-kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka ainoaa, lähes sammunutta kieltä puhutaan vain Brasiliassa.

Viite

Tupi-kielet
Awetilaiset kielet

Awetilaiset kielet muodostavat tupi-kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka ainoaa kieltä puhuu noin 100 ihmistä Brasiliassa.

Viite

Tupi-kielet
Kristuksen kirkko (brewsterilaiset)

James Colin Brewster (s. 1826) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluneen yhteisön, Kristuksen kirkon (engl. Church of Christ), perustaja yhdessä Hazen Aldrich -nimisen miehen kanssa. Brewsterin mukaan kirkon jäseniä kutsuttiin usein brewsterilaisiksi.

Brewster syntyi New Yorkissa. Hänen vanhempansa kääntyivät Joseph Smithin perustaman Kristuksen kirkon jäseniksi Brewsterin ollessa pieni lapsi. Perhe muutti myöhempien aikojen pyhien kokoamispaikkaan Kirtlandiin, Ohioon. 

1836 tuolloin 10-vuotias Brewster selitti, että enkeli Moroni, joka oli johdattanut profeetta Joseph Smithin kultaisten levyjen luo, oli ilmestynyt myös hänelle. Koska Brewster piti kiinni siitä, että Jumala on kutsunut hänet profeetaksi, hänet erotettiin Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta. 

Vuonna 1842 Brewster julkaisi kirjan The Words of Righteousness to All Men, Written from One of the Books of Esdras, Which Was Written by the Five Ready Writers, In Forty Days, Which Was Spoken of by Esdras, in His Second Book, Fourteenth Chapter of the Apocrypha, Being one of the Books Which Was Lost, and Has Now Come Forth, by the Gift of God, In the Last Days, jonka hän kertoi kääntäneensä jumalallisen innoituksen avulla. Profeetta Joseph Smithin saatua surmansa 1844 Brewster alkoi koota ympärilleen Smithin seuraajia, jotka etsivät itselleen profeetallista johtajaa. Hän alkoi koota seuraajiaan yhteisöksi Springfieldiin Illinoisiin.

1848 Brewster ja Hazen Aldrich perustivat virallisesti Kristuksen kirkko -nimisen yhteisön, joka heidän mukaansa oli Smithin vuonna 1830 perustaman kirkon laillinen seuraaja. Hazen Aldrichista tuli kirkon ensimmäinen presidentti, Brewster ja Jackson Goodale toimivat hänen neuvonantajinaan muodostaen yhdessä ensimmäisen presidenttikunnan. Kirkko alkoi julkaista Olive Branch ("Oliivinlehvä") -nimistä lehteä.

Brewster kertoi yhä uusista ilmoituksista, jotka Jumala oli antanut hänen kauttaan kirkolleen. 1850 hän kertoi Jumalan ilmoittaneen hänelle Rio Granden laaksossa sijaitsevan Bashan-nimisen maan, jonka tämä oli valinnut kirkon jäsenten kotimaaksi. 1851 Brewster ja Goodale johdattivat vankkurikaravaanin preerialle, tarkoituksenaan johtaa se tähän tarunhohtoiseen Bashanin maahan. Aldrich, joka ilmeisestikin oli alkanut epäillä Brewsterin profeetallisia kykyjä, sen sijaan pysytteli Kirtlandissa. 

Vaelluksen aikana Brewsterin ja Goodalen välille syntyi kahnauksia, ja karavaani alkoi muutenkin riitautua. Suurin osa matkaseurueesta luopui Bashanin etsinnästä ja matkusti Kalliovuorten oli Kaliforniaan. 

Brewster yritti vielä jonkin aikaa etsiä Bashanin maata, mutta tuloksetta. Tämän jälkeen hänkin siirtyi Kaliforniaan. Myöhemmin hän ryhtyi spiritualismin luennoitsijaksi. Hän kokosi ympärilleen pienen joukon mormoneja, mutta ei enää yrittänyt järjestää kirkkoaan uudelleen. 

Mormonismi
Turjankylä

Turjankylä (myös Turja) on kylä Kauhajoen kaupungissa. Turjankylässä sijaitsee muun muassa Kauhajoen evankelinen opisto ja Turjan koulu, joka lakkautettiin sen toimittua 81 vuotta. Turjan koulua vastapäätä on  "Turjan linna". Talo rakennettiin 1800-luvun loppupuolella, mutta sen nykyiset asukkaat rakensivat sen uudestaan melkein kokonaan. Turjankylän naapurikylä on Järvikylä. Kylän läpi kulkee Suupohjan rata, jolla on enää tavaraliikennettä.

Turjankylässä oli aikoinaan mylly ja saha.

Kauhajoen kylät
Vasallivaltio

Vasallivaltioksi kutsutaan valtiota, jolla on muodollinen itsenäisyys, mutta joka on käytännössä poliittisesti riippuvainen jostain suurvallasta. Vasallivaltio voi olla luonteeltaan protektoraatti tai satelliittivaltio, jolloin vasallius perustuu suuremman valtion poliittiseen, sotilaalliseen, taloudelliseen tai ideologiseen ylivaltaan.  Toisen maailmansodan aikana Unkaria, Romaniaa ja Bulgariaa pidettiin natsi-Saksan vasallivaltioina.

Katso myös 
Nukkevaltio

Lähteet 

Politiikan käsitteet
Poliittiset järjestelmät
Aino Lehtokoski

Aina (Aino) Aleksandra Lehtokoski, o.s. Malm, (6. kesäkuuta 1886 Maaria – 14. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen talousneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Lehtokosken vanhemmat olivat kirvesmies Frans Fredrik Malm ja Eeva Stiina Tienhaara. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten palvelijana vuodesta 1897 alkaen. Lehtokoski oli Sosialidemokraattisen puolueen ja sos.dem. raittiusliikkeen järjestötehtävissä vuodesta 1904 lähtien ja toimi Kulutusosuuskuntien keskusliiton luennoitsijana vuosina 1925–1933. Lehtokoski sai talousneuvoksen arvon 1949.

Lehtokoski oli SDP:n kansanedustajana 30 vuoden ajan vuosina 1919–1949 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli syksyllä 1949 kesken edustajakautensa ja hänen seuraajakseen tuli Yrjö Helenius. Lehtokoski oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän oli jäsenenä myös Ulvilan kunnanvaltuustossa. Lehtokoski kuului muun muassa Sosialidemokraattisen työläisnaisliiton ja raittiusliiton liittotoimikuntiin sekä huoltoasiain ja raittius- ja alkoholiasiain neuvottelukuntiin. Aino Lehtokoski on Suomen neljänneksi pitkäaikaisin naiskansanedustaja Sirkka-Liisa Anttilan, Miina Sillanpään ja Aino Malkamäen jälkeen istuttuaan 35 valtiopäivät.

Lehtokoski oli naimisissa vuodesta 1910 Aksel Valdemar Lehtokosken kanssa.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Ulvilan kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1886 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Hilma Koivulahti-Lehto

Hilma Koivulahti-Lehto (24. huhtikuuta 1881 Virrat – 27. syyskuuta 1955 Virrat) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1945 ja 1948–1951. Sisällissodan aikana Koivulahti-Lehto oli valkoisten vankina, vaikkei hän osallistunut punaisten toimintaan.

Elämä 
Koivulahti-Lehto syntyi torpparin perheeseen Virtojen Torppakylässä. Kansakoulua käytyään hän työskenteli palvelijana. Koivulahti-Lehto kuului Virtain työväenyhdistykseen sen perustamisesta 1905 lähtien ja toimi myöhemmin yhdistyksen puheenjohtajana. Hän oli myös useita kertoja ehdolla eduskuntavaaleissa. 

Sisällissodan käynnistyttyä Koivulahti-Lehto vangittiin maaliskuussa 1918, vaikkei hän ollut mukana punaisten toiminnassa. Koivulahti-Lehtoa pidettiin vaarallisena kiihottajana, koska hän oli puhunut muun muassa piikojen oikeuksista sekä torpparikysymyksestä. Virtojen suojeluskunnan esikuntapäällikkönä toiminut lainopin ylioppilas Eino A. Carlstedt (myöh. Kalkas) vaati Koivulahti-Lehdon välitöntä teloittamista. Carlstedt oli Virtojen kirkkoherran poika ja päinvastaisista väitteistään huolimatta hänellä oli myös henkilökohtaista kaunaa Koivulahti-Lehtoa vastaan. Tutkija Tuulikki Pekkalaisen tietojen mukaan raskaana ollutta Koivulahti-Lehtoa ei kehdattu ampua Virroilla, vaan hänet siirrettiin Kurikan vankileirille. Koivulahti-Lehdon neljä- ja viisivuotiaat pojat jäivät kotiin isoäidin hoitoon. Koivulahti-Lehto synnytti kolmannen poikansa Kurikan vankileirillä 18. kesäkuuta, jonka jälkeen heidät siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille. Virtain suojeluskunnan lausunnoissa Koivulahti-Lehdolle ehdotettiin toistuvasti kuolemantuomiota, mutta lopulta Valtiorikosoikeus vapautti hänet elokuun lopussa 1918.  

Vapautumisensa jälkeen Koivulahti-Lehto jatkoi politiikassa ja hänet valittiin kansanedustajaksi jo huhtikuun 1919 eduskuntavaaleissa. Kansanedustajan toimen ohessa Koivulahti-Lehto ryhtyi viljelemään synnyintorppaansa, jonka hän oli lunastanut omakseen. Koivulahti-Lehto oli aktiivisesti mukana muun muassa edistysmielisessä osuustoimintaliikkeessä kuuluen Virtain Osuuskaupan perustajiin. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Koivulahti-Lehto oli myös Virtain kunnanvaltuuston jäsen. Hän jatkoi eduskunnssa lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1951 saakka. Koivulahti-Lehto kuoli 74-vuotiaana syyskuussa 1955. Hänet on haudattu perhehautaan Virtain uudelle hautausmaalle.

Perhe 
Koivulahti-Lehdon puoliso oli työmies Heikki Lehto (1887−1918). Vuonna 1912 pariskunta ilmoitti aloittaneensa avioelämän ”ilman kirkollisia dogmeja” ja samalla hän otti käyttöön kaksiosaisen sukunimensä. Heikki Lehto taisteli sisällissodan aikana punakaartissa ja kuoli kesäkuussa 1918 nälkään Tampereen vankileirillä. Pariskunnalla oli kolme poikaa, joista Kurikan vankileirillä syntynyt Taisto kuoli helmikuussa 1919 ilmeisesti aliravitsemukseen. Heidän vanhin poikansa kuoli 11-vuotiaana vuonna 1924.

Lähteet 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Virtain kaupunginvaltuutetut
Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Trombi (vuoristorata)

Trombi on Särkänniemessä sijaitseva vuoristorata. Se on suunnitellut saksalainen Büro Stengel. Rata otettiin käyttöön 30. huhtikuuta 2005. Se on Suomen ensimmäinen niin kutsuttu "lentävä vuoristorata", jossa matkustajat ovat vaaka-asennossa vaunun sisällä. Yhteen vaunuun mahtuu rinnakkain neljä matkustajaa.

Tietoja ja mittoja
 Radan pituus: 391m
 Radan korkeus: 20m
 Vertikaalisia kääntöjä: 2
 Maksiminopeus: 41,4km/h
 Kesto: 1 min 15 s

Aiheesta muualla
Roller Coaster Databasen sivu Trombista

Vuoristoradat
Renate Kohn

Renate Kohn (s. 1947 Wiesbaden, Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan rikossarjassa Kahden keikka, jossa hän näytteli sarjassa Markus Lessingin sihteeriä Helga Sommeria. Kohn esiintyi Kahden keikassa vuosina 1984–2008. Hän on näytellyt urallaan paljon myös muissa rikossarjoissa. Kahden keikan lisäksi hän on esiintynyt sarjoissa Tatort ja Polizeiruf 110.  Kohn on näytellyt sarjoissa ja elokuvissa 1970-luvulta lähtien. Hän on näytellyt myös teatterissa. Kohn opiskeli konsevatoriossa Wiesbadenissa vuosina 1966–1969, ennen näyttelijänuraansa. Hän osaa puhua äidinkielensä lisäksi englantia ja ranskaa. Thomas Wernicke on hänen agenttinsa. Kohnilla on yksi vuonna 1974 syntynyt tytär. Hän harrastaa laskettelua ja asuu Kölnissä.

Lähteet 

Esittely agentin sivuilla
Renate Kohnin esittely

Aiheesta muualla 
 
Renate Kohnin kotisivut 

Saksalaiset näyttelijät
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Liisa Helminen

Liisa Helminen (s. 15. helmikuuta 1950 Turku) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Helminen valmistui elokuvaohjaajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1972 ja maisteriksi sen seuraajasta Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1993. Hän on erikoistunut erikoistunut erityisesti lastenelokuvien tekemiseen. Hänet muistetaan elokuvista Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1981) ja Pelikaanimies (2004) sekä animaatiosarjoista Turilas ja Jäärä (2001) ja Urpo ja Turpo (1996–1997). Lisäksi hän on tehnyt yhdessä Tini Sauvon kanssa pala-animaation Minulla on tiikeri (1979) sekä tuottanut eräitä muita Sauvon animaatioita. Helminen on ohjannut myös pitkän dokumenttielokuvan Matka on pitkä (1993) sekä useita lyhyitä dokumentteja.

Helminen on saanut elokuvataiteen valtionpalkinnon 1971, parhaan lyhytelokuvan Jussin 1979 ja parhaan lastenelokuvan Jussin 1983, valtion lastenkulttuuripalkinnon 1983, taiteen valtionpalkinnon 2001, Matti Pellonpää -palkinnon 2004, Humanismin käsi -palkinnon 2005 ja Hyvä teko lapselle -palkinnon 2008. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Hytönen, Jukka: ”Lastenelokuvan lipunkantaja”, Liisa Helmisen haastattelu, Filmihullu 3/2005.

Suomalaiset animaattorit
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Zbigniew Seifert

Zbigniew Seifert (6. kesäkuuta 1946 − 15. helmikuuta 1979) oli puolalainen jazzviulisti ja saksofonisti

Seifert soitti Tomasz Stańkon kvintetissä 1970-luvun alussa. Samoihin aikoihin hän jätti saksofonin ja keskittyi viulun soittamiseen. Hänen musiikkinsa otti paljon vaikutteita John Coltranesta. Seifertista tuli yksi tärkeimmistä moderneista jazz-viulisteista ennen kuin hän kuoli syöpään 1979.

Aiheesta muualla
 Passion - Zbigniew Seifert dokumentti
 

Puolalaiset viulistit
Puolalaiset saksofonistit
Puolalaiset jazzmuusikot
Jazzsaksofonistit
Jazzviulistit
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 1979 kuolleet
Marbach am Neckar

Marbach am Neckar on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin ja Ludwigsburgin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee noin 20 kilometriä pohjoiseen osavaltion pääkaupungista Stuttgartista, Neckarjoen äärellä. Siellä on arviolta 16 008 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 18,1 neliökilometriä.

Marbach tunnetaan etenkin maineikkaan saksalaisen runoilijan Friedrich Schillerin syntymäkaupunkina. Vuonna 1759 kaupungissa syntyneen Schillerin syntymätalo toimii nykyisin museona. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Schiller-Nationalmuseum ja Deutsches Literaturarchiv.

Historia 
Varhaisin maininta Marbachista on peräisin vuodelta 972. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik II Pyhä myönsi sille vuonna 1009 kauppa- ja rahanlyöntioikeudet. Myöhemmin 1200-luvun toisella puoliskolla sille myönnettiin myös kaupunginoikeudet.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin internetsivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Andrei Krautšanka

Andrei Krautšanka (, s. 4. tammikuuta 1986) on valkovenäläinen kymmenottelija. Hän on vuoden 2014 Euroopan mestari ja vuoden 2008 olympiahopeamitalisti.

Ura
Krautšanka voitti 2003 Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hopeaa kahdeksanottelussa pistein 6366. Seuraavana vuonna hän voitti Valko-Venäjän nuorten mestaruuden kymmenottelussa sekä kultaa Grosseton nuorten MM-kisoissa nuorten kymmenottelussa tuloksella 8126. Vuonna 2005 hän voitti Kaunasissa lajin nuorten EM-kultaa.

Vuonna 2007 Krautšanka voitti Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa pronssia seitsenottelussa pistein 6090 ja kultaa samana vuonna Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kymmenottelussa tuloksella 8492. Osakan MM-kisoissa hän keskeytti. Maaliskuussa 2008 Krautšanka saavutti seitsenottelun hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa Valko-Venäjän halliennätystuloksella 6234. Pekingissä 2008 Krautšanka voitti olympiahopeaa tuloksella 8551. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kymmenes.

Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Krautšanka oli neljäs. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän sai pronssia pistein 8370. Hän voitti seitsenottelun Euroopan-mestaruuden Pariisin EM-hallikisoissa 2011 pistein 6282. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdestoista.

Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Krautšanka sai hopeaa Valko-Venäjän ennätyspisteillä 6303. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän voitti kultaa maailman kauden kärkituloksella 8616.

Henkilökohtaiset ennätykset
Ulkoradat
 100 metrin juoksu: 10,86 (2007)
 400 metrin juoksu: 47,17 (2007)
 1 000 metrin juoksu: 2.44,35 (2003)
 1 500 metrin juoksu: 4.24,44 (2006)
 110 metrin aitajuoksu: 13,93 (2007)
 Korkeushyppy: 222 (2014)
 Seiväshyppy: 520 (2008)
 Pituushyppy: 790 (2007)
 Kuulantyöntö: 15,19 (2014)
 Kiekonheitto: 47,87 (2012)
 Keihäänheitto: 64,35 (2007)
 Kymmenottelu: 8617 (2007)

Sisäradat
 60 metrin juoksu: 7,03 (2008)
 1 000 metrin juoksu: 2.39,80 (2011)
 60 metrin aitajuoksu: 7,90 (2010)
 Korkeushyppy: 221 (2014)
 Seiväshyppy: 530 (2008)
 Pituushyppy: 775 (2012)
 Kuulantyöntö: 15,42 (2014)
 Seitsenottelu: 6303 (2014)

Lähteet
 
 Tilastopajan profiili

Viitteet

Valkovenäläiset yleisurheilun moniottelijat
Valkovenäläiset olympiamitalistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Maarit Näkyvä

Maarit Näkyvä (o.s. Muroma, s. 16. elokuuta 1953 Miehikkälä) on entinen suomalainen pankinjohtaja ja Kesko Oyj:n entinen hallituksen jäsen. 

Näkyvä valmistui ekonomiksi 1981 ja kauppatieteiden maisteriksi 1983. Näkyvä toimi 1980-90-luvuilla Suomen Yhdyspankissa ja KOP-fuusion jälkeen Meritassa ensin valuuttadiilerinä, sittemmin yksikönjohtajana. 1980-luvun lopulta hänet muistetaan monista valuuttojen markkinaliikkeitä luotaavista televisiouutisten haastatteluista.

Vuonna 1996 Näkyvä nimitettiin Merita Rahastoyhtiön toimitusjohtajaksi. Vuonna 1998 hän siirtyi Leonia Pankkiin johtamaan varallisuudenhoitoa ja henkilöasiakkaiden palvelua. Vuonna 2001 hänet nimitettiin Sampo Pankin henkilöasiakkaista ja yksityispankkitoiminnasta vastaavaksi johtajaksi ja hän aloitti myös Sampo Pankin johtokunnassa sekä Kesko Oyj:n hallituksessa, jossa hän toimi vuoteen 2015 saakka.

Maarit Näkyvä oli vuonna 2007 Suomen eniten ansiotuloja saanut nainen. Hän ilmoitti 1.10.2008 jättävänsä Sampo Pankin ja jäävänsä sapattivapaalle.

Maarit Näkyvä on entisen kansanedustajan Impi Muroman ja rovasti Uolevi Muroman tytär. Vuodesta 1980 hän on ollut naimisissa ekonomi Tapio Näkyvän kanssa.

Lähteet

Suomalaiset pankinjohtajat
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Hanna Nurminen

Hanna Kirsti Nurminen (o.s. Herlin, s. 18. toukokuuta 1955 Helsinki) on Koneen säätiön asiamies ja hallituksen puheenjohtaja. Hän toimii myös Saaren kartanon taiteilijaresidenssin toiminnanjohtajana Mynämäellä. Nurminen on työskennellyt lisäksi Volter Kilpi -seuran toiminnanjohtajana. Osinkotuloja Nurminen ansaitsee pörssiyhtiö Cargotecista ja Koneesta, joiden osakkeita hän omistaa yhä suuren määrän.

Hanna Nurminen on Kone Oy:n entisen pääomistajan Pekka Herlinin tytär sekä Antti, Ilkka, Niklas ja Ilona Herlinin sisar. Hän peri omaisuutensa isältään Pekka Herliniltä ja lahjoitti suuren osan siitä edelleen Koneen Säätiölle, joka tukee tiedettä, tutkimusta ja kulttuuria. 

Hanna Nurminen asuu Merimaskun Hirvosissa. Hänen puolisonsa oli maanviljelijä Jaakko Nurminen (1955–2017) ja heillä on kaksi tytärtä.
Nurminen on kertonut julkisuudessa kärsivänsä sähköyliherkkyydestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hanna Nurminen 375 humanistia -sivusto 9.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
 

Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurora-mitalin saajat
Giardia lamblia

Giardia lamblia on ihmisen yleisin suolistossa elävä loiseläinlaji. Se aiheuttaa giardiaasia, jonka oireisiin kuuluu ripulia, vatsakramppeja ja painon laskua. Oireellisia giardiaasitapauksia todetaan noin 280 miljoonaa vuosittain. Oireet kestävät yleensä 2-4 viikkoa ja päättyvät itsestään ilman hoitoa. Erityisen vaarallinen giardiaasi on lapsille, joilla oireet voivat johtaa aliravitsemukseen, kasvuhäiriöihin ja heikkoihin kognitiivisiin toimintoihin. Ensimmäisenä giardian havaitsi Antoni van Leeuwenhoek, joka löysi sen valmistamallaan mikroskoopilla. Tauti on nimetty ranskalaisen biologin Alfred Giardin (1846–1908) mukaan.

Juomavesi on yleisin giardiaasin leviämistapa. Nokian vesikriisissä 2007 vesijohtovedestä löydettiin giardiaa muiden patogeenisten mikrobien kanssa, ja sairastuneita oli noin 8 000. Laji aiheutti myös vakavan juomaveden saastumistapauksen vuonna 1998 Sydneyssä.

Joissakin maissa giardiaa voi esiintyä lähes koko väestössä. Se saattaa olla täysin oireeton. Tunnetusti sitä oli 1970-luvulla Leningradin vesijohtoverkostossa. Nykyään giardiaa Pietarin vesijohtovedessä ei enää ole. Antibioottihoito on suhteellisen tehokas, ja soveltuva lääke on metronidatsoli.

Isännät 
Giardia lamblia voi tarttua ihmiseen ja muihin nisäkkäisiin. Märehtijöillä yleisempi muoto on Giardia bovis -laji.

Elinkierto 
Giardia esiintyy sekä kystoina että trofosoitteina. Molempia muotoja löytyy infektoituneen isännän ulosteesta, mutta vain kystat voivat levittää tartuntaa. Kystat selviävät infektiokykyisinä ympäristössä jopa muutaman kuukauden ajan. Kysta voi kulkeutua uuden isännän suolistoon kontaminoituneen ruuan tai juoman kautta. Ohutsuolessa kystasta muodostuu kaksi trofosoittia, jotka tarrautuvat suolen pinnan soluhin. Tarrautuminen aiheuttaa sarjan reaktioita, mitkä aiheuttavat giardiaasille tyypillisiä oireita. Kulkeutuessaan kohti peräsuolta trofosoitit muuntautuvat takaisin infektiokykysisiksi kystiksi ja palaavat ympäristöön ulosteen mukana.

Lähteet

Aiheesta muualla 
ITIS: Giardia lamblia 
Alkueläinten aiheuttamat suolistoinfektiot (Giardia, Entamoeba histolytica, Cryptosporidium)

Eliöt
Loistaudit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Teuvo Kallio

Teuvo Kalervo Kallio (11. elokuuta 1932 Loimaa – 2. lokakuuta 2012 Kauniainen) oli suomalainen oikeustieteen tohtori. Hän teki pitkän työuran hallinnollisissa tehtävissä. Hän oli valtakunnansovittelija 1980–1990 ja oikeusministeriön kansliapäällikkö. Hän on saanut työoikeudenneuvoksen arvonimen. Kallio oli myös dosenttina Helsingin yliopistossa.

Koulutus ja ura 

Kallio valmistui ylioppilaaksi 1953, lainopin kandidaatiksi 1958, varatuomariksi 1964, oikeustieteen lisensiaatiksi 1968 ja tohtoriksi 1978.

Kallio toimi Kuopion Seudun Osuuskassan toimitusjohtajana 1963–1970, pankkitarkastusviraston ylitarkastajana vuodesta 1970 ja ylijohtajana 1972–1973. Työtuomioistuimen v.s. sihteerinä hän oli 1971 ja 1973. Helsingin yliopistossa Kallio opetti työoikeutta.

Sovittelijana 

Teuvo Kallio toimi vuodesta 1973 Uudenmaan piirisovittelijana, joka on eräänlainen valtakunnansovittelijan apulainen, ja joutui myös osallistumaan valtakunnallisten riitojen selvittämiseen. Hän toimi myös valtakunnansovittelija Paavo J. Paavolan sijaisena lakkotalvena 1975–1976. Valtakunnansovittelija Keijo Liinamaan äkillisen kuoleman jälkeen vuonna 1980 hän toimi virkaa tekevänä valtakunnansovittelijana.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset juristit
Suomen valtakunnansovittelijat
Suomalaiset kansliapäälliköt
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Life of Agony

Life of Agony on yhdysvaltalainen, New Yorkissa vuonna 1989 perustettu metalliyhtye.

Jäsenet 

 Mina Caputo – laulu
 Alan Robert – basso
 Joey Z – kitara
 Sal Abruscato – rummut

Julkaisut

Albumit 

 River Runs Red (1993)
 Ugly (1995)
 Soul Searching Sun (1997)
 Broken Valley (2005)
 A Place Where There's No More Pain (2017)
 The Sound of Scars (2019)

Kokoelmat 

 1989–1999 (1999)
 The Best of Life of Agony (2003)

Livealbumit 

 Unplugged at the Lowlands Festival '97 (2000)
 River Runs Again: Live 2003 (2003)
 20 Years Strong: River Runs Red, Live in Brussels (2010)

Aiheesta muualla 
 Life of Agonyn virallinen sivusto 
 

Yhdysvaltalaiset metalliyhtyeet
1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit