Noituus

Noituus tarkoittaa yliluonnollisten voimien hallitsemista. Noituuden harjoittajaa nimitetään noidaksi.

Metsästäjä-keräilijäkulttuureissa usko yliluonnolliseen ja taikuuteen ovat saaneet erilaisia pelon muotoja, ja toisen ihmisen vahingoittamista taikuuden keinoin pelätään suuresti. Uskomus siitä, että salaisen tiedon omaava ihminen kykenee hallitsemaan yliluonnollisia voimia ja aiheuttamaan vahinkoa niiden kautta toisille ihmisille, on luonut pohjan noituuden käsitteelle. Noitauskomuksia on ollut kaikissa kulttuureissa kautta aikojen. 
Kristillisessä Euroopassa, myös Suomessa, varsinkin uuden ajan alussa ja myöhäiskeskiajalla oli laajoja noitavainoja. Monissa kehitysmaissa noitausko on säilynyt.

Noituus Suomessa 

Suomalaisessa kansanperinteessä noita tarkoitti tietäjää, jolle yhteisössä kuuluivat lähinnä hyväntekijän ja parantajan tehtävät.

Keskiaikainen kronikoitsija Olaus Magnus Gothus kuvaa laajasti suomalaisten noitien taikakeinoja. Suomalaiset tietäjät muun muassa myivät tuulta ostettavaksi kauppiaille, jotka eivät kovan vastatuulen vuoksi pystyneet lähtemään merelle:

Suomalainen tietäjäperinne ei lakannut kristinuskon tulon myötä, vaikka käännyttäjät yrittivät parhaansa mukaan kitkeä vanhoja tapoja.

Noituus Raamatussa 
Raamatussa Mooses sai Jumalalta käskyn kansalleen, ettei tulisi harjoittaa: noituutta, velhoutta, kehottaa ihmistä kulkemaan tulen läpi, taikoja, syödä veristä tai ennustamista. Apostoli Paavali mainitsee Galatalaiskirjeessään noituuden, kun hän luettelee lihan eri tekoja, joita harjoittamalla ei peri Jumalan valtakuntaa.

Uusnoituus 

Uuspakanuus ja erityisesti Britanniassa 1940-luvulla syntynyt wicca, uusnoituuden suosituin muoto, ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti 1960- ja 1970-lukujen kulttuuristen muutosten myötä. Suomessa uuspakanuus alkoi 1980-luvulla ja erityisesti 1990-luvulla kasvaa varteenotettavaksi liikkeeksi muun muassa Lehto- ja Pakanaverkko-yhdistysten perustamisen myötä.

Noituuteen liittyvät ilmiöt nykyään 

Nykyään noituuteen uskotaan laajalti muun muassa eräissä Afrikan maissa.

Tansaniassa on vuosina 2007–2009 surmattu yli 50 albiinoa ja Burundissa 12. Albiinojen raajoista ja elimistä tehdään taikakaluja.

Vuonna 2009 Ugandassa kirjattiin 123 surmaa, joiden arvioitiin liittyvän noituuteen. Surmatut ovat enimmäkseen lapsia, joiden verta, sukuelimiä ja muita ruumiinosia käytetään rikastuttamaan noitien asiakkaita nopeasti. Eteläisessä Afrikassa ihmisten surmaamista ja ruumiinosien käyttämistä noituuteen nimitetään muti-murhiksi zulujen ’lääkettä’ tarkoittavan sanan mukaan.

Toisaalta noitia myös pelätään ja vainotaan nykyäänkin. Lähinnä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tapetaan tuhansia vuosittain noitavainoissa. Erityisesti Nigeriassa on tuhansia lapsia ajettu kodeistaan noidiksi syytettyinä.

Katso myös 
 Maagi
 Noitavainot
 Taikuus
 Wicca

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Timo Kervinen & Marko Nenonen: Noituus, taikuus ja noitavainot Suomessa, Noitanetti, Tampereen yliopisto
 Timo Kervinen: Väärää tietoa pääsiäisnoidista. Verkkouutiset 9.4.1998.
 Risto Selin: Noituus. Teoksessa 
 Liisa Karvinen: Ahne pappi tivaa Nigeriassa, onko lapsesi noita. Yle Uutiset 31.3.2010.
 Satu Helin: Tansaniassa lähes jokainen uskoo noitavoimien olemassaoloon. Helsingin Sanomat 3.7.2010. (Arkistolinkki)

 
Seulonnan keskeiset artikkelit