joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karjalan tasavallan lippu

Karjalan tasavallan lippu on Venäjään kuuluvan Karjalan tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 16. helmikuuta 1993 pidetyssä Karjalan tasavallan korkeimman neuvoston istunnossa hyväksymällä perustuslain 158. pykälä. Nykyisessä perustuslaissa valtiolippua käsittelee 12. pykälä. Lipun on suunnitellut Aleksandr Kinner.

Värit ja muoto
Karjalan tasavallan valtiolippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuna punainen, sininen ja vihreä. Vihreä kuvaa toivetta ja onnenuskoa. Sininen kuvaa suuruutta ja kauneutta. Punainen puolestaan kuvaa kansan voimaa ja rohkeutta. Se on myös perinteinen karjalaisen kirjonnan väri. Lipun leveyden suhde pituuteen on 2:3.

Historia

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen syntyi Karjalan tasavallassa erimielisyyttä siitä, että pitäisikö säilyttää Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu vai pitäisikö palauttaa Uhtuan tasavallan eli itäkarjalaisten lippu. Itäkarjalaisten lipussa on vihreällä pohjalla musta risti, jota ympäröi punainen viiva. Lippu toimii myös nykyisin karjalankielisen väestön tunnuslippuna. Karjalan ASNT:n lippu puolestaan on muuten punainen, paitsi että siinä on tangon vieressä koko lipun levyinen sininen viiva.

Näiden ehdotusten välillä tehtiin sovitteluratkaisu, valitsemalla nykyinen lippu, joka perustui Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan lippuun, joka on muuten samanlainen kuin nykyinen valtiolippu, paitsi että sininen keskikenttä on vain 1/6 osa lipun leveydestä ja vihreä alaosa vain 1/5 osa lipun leveydestä.

Karjalan tasavallalla ja sen edeltäjillä on ollut kaikkiaan yhdeksän lippua. Näistä kaksi ensimmäistä olivat käytössä heimosotien aikana, siinä osassa Karjalaa, joka pyrki liittymään Suomeen. Itäkarjalaisten lippua käytettiin myös jatkosodan aikana Suomen lipun rinnalla Suomen miehittämässä osassa Itä-Karjalaa. Neuvostoliiton aikana oli käytössä neljä erilaista Karjalan ASNT:n lippua ja kaksi erilaista Karjalais-suomalaisen SNT:n lippua. Ja nykyinen lippu on siis yhdeksäs.

Aiheesta muualla
 Karjalan tasavallan virallinen kotisivu, valtiolippu 
 Heninen.net: Karjalan liput

Karjalan tasavalta
Venäjän tasavaltojen liput
Ounasvaaran lukio

Ounasvaaran lukio on Rovaniemen Ounasmetsän kaupunginosassa Porokadulla toimiva lukio. Ounasvaaran lukion normaalilinjan lisäksi lukiossa toimii urheilulinja (erikoislukio), jonne oppilaat valitaan soveltuvuuskokeiden kautta.  Se on ainoa urheilupainotteisen opetustehtävän saanut urheilulukio Lapin maakunnassa ja yksi 15:stä tämän erityistehtävän saaneista lukioista Suomessa.

Ounasvaaran urheilulukio on urheilijoille suunnattu lukio, jossa oppilaan opiskelu- ja harjoittelu/kilpailuaikataulut pyritään laatimaan yhteensopiviksi. Urhelulukiossa valmennettavia päälajeja ovat alppihiihto, maastohiihto, jalkapallo, jääkiekko, lentopallo, mäkihyppy/yhdistetty sekä yleisurheilu. Lisäksi uinnilla on lajivalmentaja. Valmennukset toteutetaan yhteistyössä Lapin urheiluakatemian kanssa. 

Ounasvaaran urheilulukiota ovat käyneet muun muassa Antti Autti, Janne Lahtela, Harri Olli sekä Hannu ja Pirjo Manninen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ounasvaaran lukio (google.com)

Rovaniemen lukiot
Riverdance

Riverdance on irlantilainen tanssiryhmä, jonka teatterimainen show pohjautuu perinteiseen irlantilaiseen tanssiin. Siihen kuuluu nopeita jalkaliikkeitä, joita tehdessä vartalo ja kädet pysyvät liikkumatta.

Riverdancen läpimurto oli seitsemän minuutin väliaikashow vuoden 1994 Euroviisuissa Dublinissa, jonka jälkeen Riverdance aloitti menestyksekkäät kiertueensa ryhmän alkuvaiheen vetäjän Michael Flatleyn johdolla. Vaikka Riverdancen juuret ovat irlantilaisesta tanssissa, ryhmä on yhdistänyt siihen muun muassa espanjalaista flamencoa, steppausta ja venäläistä kansantanssia. Ryhmässä on ollut tanssijoita monista englanninkielisistä maista sekä muun muassa Espanjasta. He ovat julkaisseet puolen tusinaa dvd-tallennetta ja alkuperäisen shown soundtrack-albumin, joka sai Grammy-palkinnon 1997. Musiikin on säveltänyt Bill Whelan. Riverdance on esiintynyt muun muassa Yhdysvalloissa, Japanissa ja Kiinassa sekä eri puolilla Eurooppaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Riverdance-sivusto 
Michael Flatley -sivusto 
Jean Butler -sivusto 
Anúna-sivusto 
Colin Dunne -sivusto 

Ryhmätanssi
Irlantilainen kulttuuri
Perhe on pahin

Perhe on pahin () oli ensimmäinen Suomessa esitetty yhdysvaltalainen tilannekomedia. Sen ensiesitys Yhdysvalloissa oli CBS:n verkossa 12. tammikuuta 1971 ja sarja jatkui 8. huhtikuuta 1979 asti. Sen jälkeen syyskuussa 1979 sarja jatkui uudella nimellä Archien kapakka () ja uudella juonikuviolla vuoteen 1983. Archien kapakan toisesta kaudesta alkaen ei mukana ollut Archien lisäksi yhtään alkuperäisen sarjan hahmoista.

Sarja perustuu Johnny Speightin kehittämään brittiläiseen tilannekomediaan Till Death Us Do Part. Perhe on pahin -sarjan pääosassa Archie Bunkerina oli Carroll O'Connor, vaimonaan Edithinä Jean Stapleton. Perheen tytärtä Gloria Stiviciä esitti Sally Struthers ja tämän puolalaissukuista miestä Michael "Läskipää" Stiviciä, jota Archie ei arvostanut, elokuvaohjaajana myöhemmin tunnetuksi tullut Rob Reiner. Vanhoillisen Archien ja hippiajan mielipiteitä omaavan "Läskipään" asenteiden ristiriita ja sanalliset yhteenotot olivat yksi sarjan tunnusmerkeistä.

Sarjassa käsiteltiin aiheita jotka olivat aiemmin olleet tabuja tai muuten näkymättömiä televisiossa, kuten rasismi, homoseksuaalisuus, raiskaus ja impotenssi.

Sarjaa esitettiin uudelleen Suomessa 2001-2002 sekä alkuvuodesta 2013 lähtien.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 All in the Family TV.comissa  
 All in the Family FanHistory.comissa 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Golden Globe -palkitut televisiosarjat
1970-luvun televisiosarjat
Perhesarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Televisiosarjoihin perustuvat televisiosarjat
CBS:n televisio-ohjelmat
Óscar Arias

Óscar Rafael de Jesús Arias Sánchez (s. 13. syyskuuta 1940) on costaricalainen poliitikko. Hän oli maansa presidenttinä 1986–1990 ja 2006-2010. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto 1987 tunnustuksena sisällissotien lopettamisesta useissa Keski-Amerikan maissa.

Elämäkerta 

Arias syntyi 1940 rikkaaseen kahvinviljelijäperheeseen Heredian provinssissa. Hän opiskeli Yhdysvalloissa lakia ja taloustieteitä Costa Ricassa sekä London School of Economicsissa ja suoritti tohtorintutkinnon Essexin yliopistossa Isossa-Britanniassa vuonna 1974. Jo opiskelijana hän liittyi kansallisen vapautuksen puolueeseen (Partido Liberación Nacional), Costa Rican merkittävimpään sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, jossa hän nousi näkyvään asemaan. Vuonna 1972 hänet nimitettiin kansallisen suunnittelun ja talouden ministeriksi. 1970-luvun lopussa hän oli puolueensa johtaja.

1980-luvun, kun sisällissodat riivasivat Keski-Amerikkaa, Costa Rica onnistui säilymään rauhallisena ja puolueettomana. Maassa ei ollut armeijaa, ja Arias vastusti Yhdysvaltain painostusta vastustaa Nicaraguan vasemmistolaisia sandinistoja tai toimia Costa Ricassa toimivia Yhdysvaltain tukemia contrasissejä vastaan.

Arias johti Guatemalassa käytyjä Esquipulasin rauhanneuvotteluja niiden toisessa vaiheessa vuosina 1986–1987. Niiden päätteeksi Nicaraguan, El Salvadorin, Hondurasin ja Guatemalan presidentit allekirjoittivat rauhansopimuksen, minkä ansiosta Arias sai Nobelin rauhanpalkinnon. Sisällissotien loppumiseen vaikutti Ariaksen ponnistelujen ohella Neuvostoliiton romahdus ja tuen loppuminen vasemmistoryhmiltä. 

Huhtikuussa 2003 perustuslaillinen oikeus julisti pätemättömäksi vuoden 1969 perustuslain lisäyksen, joka rajoitti presidentin kauden yhteen. Helmikuun 2006 vaaleissa Arias sai ensimmäisellä kierroksella 40,5 % äänistä keskustalaista Otton Solísia (40,3 %) vastaan. Tuloksen vahvistamiseen vaadittiin uudelleenlaskenta, joka kesti kuukauden, ja 7. maaliskuuta ilmoitettiin Ariasin voittaneen 18 169 äänellä.

Ariasia pidetään markkinamyönteisenä ja hän tuki   Keski-Amerikan vapaakauppasopimusta (CAFTA) Yhdysvaltain kanssa. Costaricalaiset hyväksyivät sopimuksen kansanäänestyksessä 2007.

Ulkopolitiikassa hänen hallituksena päätti elokuussa 2006 siirtää Costa Rican suurlähetystön pois Jerusalemista Tel Aviviin sekä 1. kesäkuuta 2007 lähtien tunnustaa Kiinan kansantasavallan lailliseksi Kiinaksi Kiinan tasavallan sijaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Costa Rican presidentit
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Kakku

Kakku (vanhahtavasti tai murteellisesti kaakku) on leivonnainen, joka tehdään useimmiten rasvasta, sokerista, kananmunista, jauhoista ja leivinjauheesta valmistetusta taikinasta.

Käyttö 

Perinteisesti kakkuja on leivottu juhliin, esimerkiksi syntymäpäivän, häiden tai valmistujaisten kunniaksi. Lasten syntymäpäiväkakkuihin on tapana laittaa kynttilöitä täytettävien vuosien mukaan.

Kakut ovat suosittuja myös komedian piirissä; monissa vanhoissa komediaelokuvissa tapahtuu kakutus, eli kermakakkuja heitellään ihmisten kasvoille.

Kakkutyyppejä

Täytekakku koostuu kakkukerroksista ja täytekerroksista.  Täytteisiin voi käyttää kermavaahtoa, kreemiä tai esimerkiksi kermahyytelöä ja muuta täytettä, joka on valmistettu marjoista, suklaasta tai hedelmistä. 

Voileipäkakku koostuu yleensä kasvisliemellä tai muulla nesteellä kostutetuista leipäkerroksista ja täytekerroksista. Täytteisiin voi käyttää erilaisia kaloja (esimerkiksi savustettu lohi tai silakat, tonnikala, mäti), lihaa (esimerkiksi broileri, naudanliha, metwursti) tai erilaiset kasvikset, kananmuna, maitotuotteet (tuorejuustot, rahka, ranskankerma). Kakun koristeisiin voi käyttää samaa raaka-ainetta, jota täytteessä on. Voileipäkakun voi myös valmistaa kääretortun muotoon. 

Raakakakkua tai sen ainesosia ei kypsennetä, vaan kakku valmistuu pakkasessa jähmettymällä. Raakakakku on aina gluteeniton ja maidoton ja useimmiten vegaaneille sopiva. Kakun pohjaan käytetään useimmiten pähkinöitä korvaamaan viljatuotteet.

Vegaaninen kakku makeutetaan hunajan sijaan esimerkiksi agavesiirapilla, riisisiirapilla tai vastaavalla.

Katso myös 
 Juustokakku

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Walther P38

Walther P38 -pistooli on Saksan Wehrmachtin palveluspistooliksi vuonna 1938 valittu itselataava, kaksitoimisella laukaisulla varustettu pistoolimalli. Se oli käytössä toisen maailmansodan ajan ja valittiin vuonna 1957 myös uuden sodanjälkeisen Bundeswehrin palveluspistooliksi mallinimellä P1. P38:sta poiketen P1:n runko on teräksisen sijasta alumiininen.

P 38:n vakiokaliiperi on 9 mm Parabellum/Luger, mutta sitä on valmistettu myös 7,65 mm Parabellum/Luger ja .22 lr-kaliiperisina, jälkimmäistä on valmistettu myös luistin, sisäpiipun ja kaksi lipasta sisältävänä vaihtokaliiperisarjana. P38:n HP-merkkisestä (Heeres-Pistole) alkumallista on tehty myös pieni määrä .45 ACP kaliiperista mallia. Asetta valmisti Walther.

Suomen YK-joukkojen käytössä on ollut sodan jälkeen valmistettuja P1-mallisia Walthereita. Asetta valmisti Walther.

Tekniset tiedot 

Kaliiperi: 9x19 mm Parabellum/Luger 
Paino lataamattomana: 800 g 
Pituus: 216 mm
Piipun pituus: 125 mm 
Lipas: 8 patruunan yksirivinen lipas

Lähteet

Aiheesta muualla

German P.38 pistol
Walther P38
Modern Firearms: Walther P38 / P1
Walther P-38 
Walther P-38 kuvia 
Walther P-38 purkaminen 

Pistoolit
Suomen puolustusvoimien kalusto
Davis Cup

Davis Cup on tenniksen merkittävin maajoukkueturnaus. Pääjärjestäjänä toimii Kansainvälinen tennisliitto. Turnausta on pelattu vuodesta 1900, ja vuonna 2008 turnaukseen osallistui 126 joukkuetta. Naisten vastaava turnaus on Fed Cup.

Historia 

Vuonna 1899 Harvardin tennistä pelaava opiskelija Dwight F. Davis luovutti 18-kiloisen hopeamaljan (Davis Cup) kiertopalkinnoksi miesten maajoukkueturnauksen voittajalle. Turnaus, International Lawn Tennis Challenge, pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1900 brittiläisten ja yhdysvaltalaisten pelaajien välillä. Davis pelasi Yhdysvaltain voittavassa joukkueessa.

Turnausta ei pelattu vuosina 1901 ja 1910 eikä maailmansotavuosina 1915–1919 ja 1940–1945. Turnausta oli jo aikaisemmin epävirallisesti kutsuttu palkinnon mukaan Davis Cupiksi, ja vuodesta 1946 se on ollut turnauksen virallinen nimi.

Loppuottelut 

* Vuonna 1974 Intia kieltäytyi pelaamasta protestina Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmälle.

Pelitapa 
Maailmanlohkoon kuuluu 16 joukkuetta ja loput maat jaetaan kolmeen maanosalohkoon (Eurooppa/Afrikka, Amerikka, Aasia/Oseania) jotka jakaantuvat vielä neljään tasoon (ryhmään).

Davis Cupin maaottelu ratkeaa paras viidestä -periaatteella. Otteluita ovat neljä kaksinpeliä ja nelinpeli, jotka pelataan kolmeen voitettuun erään. Ensimmäisen kierroksen maaottelun voittaja etenee toiselle kierrokselle, ja hävijä joutuu karsimaan paikastaan. Maailmanlohkon voittaja voittaa turnauksen. Maanosalohkojen ja ryhmien parhaat karsivat seuraavan ryhmän viimeisille sijoille jääneitä joukkueita vastaan. Karsinnan voittaja pelaa seuraavana vuonna ylemmässä ryhmässä.

Lohko- ja ryhmäjako 2008

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Davis Cupin viralliset sivut
 Davis Cup Suomen Tennisliiton sivuilla 

Davis Cup
Santalales

Santalales on varsinaiskaksisirkkaisiin, Rosopsida, kuuluva lahko, joka käsittää pääasiassa enemmän tai vähemmän loiselämään sopeutuneita kasveja. Ne ovat enimmäkseen puuvartisia ja joko maassa tai puiden oksilla kasvavia. Isäntänsä juuriin tai oksiin ne kasvattavat imuelimiä eli haustorioita, joiden välityksellä saavat ravintoa siitä.

Lehdet ovat ehyet ja kukinnot viuhkomaiset. Kukan verhiö on usein surkastunut ja heteenponnet kiinnittyvät palhoon tyvestään. Siitepöly on kolpaattinen (rakomaisia itureikiä) tai poraattinen (pyöreitä itureikiä). Sikiäimessä on riippuvia siemenaiheita, vartaloita on yksi ja luotti on pieni ja pallomainen. Hedelmä on yksisiemeninen luumarja, jossa verhiö säilyy pysyvänä.

Lahkon iäksi arvioidaan 115–113 miljoonaa vuotta.

Heimot 
Viimeaikaisten käsitysten (APG III) mukaan lahkoon kuuluu kolmetoista heimoa.
 Erythropalaceae
 4 sukua ja 40 lajia tropiikissa
 synonyymi: Heisteriaceae
 Strombosiaceae
 6 sukua ja 18 lajia tropiikissa
 synonyymit: Scorodocarpaceae, Tetrastylidiaceae
 Coulaceae
 3 sukua ja 3 lajia tropiikissa
 Ximeniaceae
 4 sukua ja 13 lajia trooppisilla, subtrooppisilla ja lauhkeilla alueilla
 Aptandraceae
 8 sukua ja 34 lajia tropiikissa.
 synonyymit: Cathedraceae, Chaunochitonaceae, Harmandiaceae
 Olacaceae
 3 sukua ja 57 lajia tropiikissa
 Octoknemaceae
 yksi suku (Octoknema) ja 14 lajia trooppisessa Afrikassa
 Loranthaceae
 68 sukua ja 950 yleismaailmallisesti
 synonyymit: Bifariaceae, Elytranthaceae, Gaiadendraceae, Nuytsiaceae, Psittacanthaceae
 Misodendraceae
 yksi suku (Misodendrum) ja 8 lajia Etelä-Amerikan viileissä osissa
 Schoepfiaceae
 3 sukua ja 55 lajia trooppisessa Amerikassa ja Kaakkois-Aasiassa
 synonyymi: Arjonaceae
 Opiliaceae
 11 sukua ja 36 lajia tropiikissa
 synonyymit: Anthobolaceae, Cansjeraceae
 Santalaceae – santelikasvit eli santelipuukasvit
 44 sukua ja 990 lajia lähes yleismaailmallisesti, erityisesti tropiikissa
 tunnettuja lajeja mm. misteli ja intiansanteli
 synonyymit: Amphorogynaceae, Arceuthobiaceae, Canopodaceae, Cervantesiaceae, Dendrophthoraceae, Eremolepidaceae, Exocarpaceae, Ginalloaceae, Lepidocerataceae, Nanodeaceae, Osyridaceae, Phoradendraceae, Thesiaceae, Viscaceae
 Balanophoraceae
 17 sukua ja 50 lajia lähinnä trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla
 synonyymit: Dactylanthaceae, Hachetteaceae, Helosaceae, Langsdorffiaceae, Lophophytaceae, Mystropetalaceae, Sarcophytaceae, Scybaliaceae

Lähteet
Crossosomatales

Crossosomatales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva, puita ja pensaita käsittävä vähälajinen kasvilahko. Sen kasveilla on hammaslaitaiset ja korvakkeelliset lehdet. Kukat ovat maljakehäisiä ja niissä on mesiäinen sekä varrellinen emiö, jonka vartalot ovat erillisiä.

Heimot 
Uusimpien käsitysten mukaan lahkoon kuuluu seitsemän heimoa, joissa on yhteensä 12 sukua ja 66 lajia.

 Staphyleaceae – kotapähkinäkasvit
 kaksi sukua ja 45 lajia pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, trooppisessa Amerikassa ja Malaijien saaristossa
 synonyymi: Ochranthaceae
 Guamatelaceae
 ainoa laji Guamatela tuerckheimii Väli-Amerikassa
 Stachyuraceae
 yksi suku tiukuhännät Stachyurus ja viisi lajia Kaakkois-Aasiassa
 Crossosomataceae
 neljä sukua ja 12 lajia Pohjois-Amerikan länsiosissa
 Aphloiaceae
 ainoa laji teekki (Aphloia theiformis) Itä-Afrikassa, Madagaskarilla, Maskareeneilla ja Seychelleillä
 Geissolomataceae
 ainoa laji Geissoloma marginatum Etelä-Afrikan Kapmaassa
 Strasburgeriaceae
 kaksi yksilajista sukua Uudessa-Kaledoniassa ja Uudessa-Seelannissa

Lähteet
Isokarpalo

Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos) on puolukoihin (Vaccinium) kuuluva punakukkainen ja -marjainen, ainavihanta varpu. Se kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa se on lähes koko maassa varsin yleinen alkuperäiskasvi, vain Pohjois-Lapissa harvinainen. Se kasvaa runsaimmillaan ja varsinkin parhaiten marjovana erilaisilla, monesti melko märilläkin nevoilla. Vaikka se kasvaa myös rämeillä ja korvissa, marjasadot jäävät siellä paljon pienemmiksi. Sitä syövät esimerkiksi kurjet ja riekot. Isokarpaloa muistuttava toinen Suomen soilla kasvava karpalo on pikkukarpalo (Vaccinium microcarpum). Se kasvaa kuivemmilla paikoilla, ja sen kukat ja marjat kasvavat yksitellen, ja marjat jäävät selvästi pienemmiksi.

Ulkonäkö 
Karpalo on suikerteleva varpu, jonka versot matavat pitkin maata. Pareittain kasvavat lehdet ovat ainavihantia, kapeansoikeat, ja vaaleanpunaiset kukat kohoavat irti maasta parisenttisen kukkavarren päähän. Suuret marjat ovat kypsyttyään tummanpunaiset. 
Isokarpalo toimii karpalonlaikkupöhön (Exobasidium rostrupii), karpalonpöhön (Exobasidium oxycocci) ja karpalonmuumiopikarin eli karpalonmuumiosienen (Monilinia oxycocci) isäntäkasvina.

Muita nimiä  
Karpalo, karpele, kalpare, kurjenmarja, kirsimarja ja narinruoho.

Hyötykäyttö 
Karpalo on pohjoisten alueiden marja. Karpaloa on käytetty lääkkeeksi vatsan happohäiriöissä ja kuumetaudeissa sekä munuais- ja rakkotulehduksissa

Virtsatietulehduksessa sen käyttöä on tutkittu vuonna 2012 julkaistujen tietojen mukaan Oulun yliopistossa. Puolukka-karpalomehun käyttö antibiootin ohella on vähentänyt virtsatietulehduksen uusimista lapsilla jopa 40 prosenttia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Pohjolan kasvien pauloissa: Vaccinium oxycoccos - isokarpalo
Valokki - nettikasvio: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Luopioisten kasvisto: Isokarpalo (Vaccinium oxycoccos)
Karpaloinfo 
Fineli: Karpalo ravintosisältö 
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet

Puolukat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Baskeri

Baskeri on barettia muistuttava pyöreä villamyssy, jossa on keskellä lyhyt napa. Ranskassa ja Espanjassa käytetään nykyisinkin usein baskeri-päähineitä. Muotipäähineeksi baskeri päätyi Greta Garbon innoittamana 1930-luvulla.

Baskeri on perinteisesti valmistettu yhdestä kappaleesta, neulomalla ohuesta langasta. Lopuksi villa huovutetaan baskeriksi ja näin siitä saadaan saumaton. Sen keskellä on napa, missä suhteessa se eroaa baretista, mutta se eroaa siitä myös siinä suhteessa ettei siinä ole kantattua reunaa vaan usein päärme. Baretissa reuna on kantattu esimerkiksi silkki- tai nahkanauhalla.

Baskerin historia  
Baskerin tapaista villasta tehtyä päähinettä on käytetty Pohjois-Euroopasta Välimerelle jo pronssikaudella. Pyreneiden vuoristossa asuvien baskien parissa siitä on tullut osa kansallista identiteettiä. He kutsuvat sitä  nimellä, muutkin sitä käyttäneet, mutta siitä huolimatta sitä pidetään erityisesti baskien päähineenä ja se onkin saanut eri kansojen keskuudessa baskeista johdettuja nimiä; , , ,  ja .

Baskimaalla niitä on tehty eri värisinä mutta sittemmin sininen ja musta ovat yleistyneet työläisten käytössä. 1800-luvulla, ja 1900-luvun alussa baskereita alettiin valmistaa teollisesti ja Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa oli parhaimmillaan yli 20 tehdasta tekemässä niitä, ja osa vanhoista tehtaista on toiminnassa edelleenkin, mutta pääasiassa niitä tuotetaan nykyään Etelä-Amerikan maissa. Japanissakin on yksi tehdas. Baskerien valmistuksen loputtua joistakin tehtaista on tehty baskerimuseoita, esimerkiksi Espanjassa Boinas La Encartada Museoa ja Ranskassa Musée du Béret. Vanhojen lopettaneiden tehtaiden tilalle on tullut uusia, jotka käyttävät käsityömäistä valmistustapaa ja tekevät yksilöllisempiä tuotteita.

Kuuluisia baskerin käyttäjiä  
Nykypäivänä baskerin käyttö on liitetty erityisesti taiteellisesti suuntautuneisiin ihmisiin, ja niitä on ollut aina 1600-luvulta asti Rembrandtista alkaen, hänen jälkeensä ovat monet muutkin taiteilijat käyttäneet sitä esimerkiksi: Pablo Picasso, Auguste Rodin. Näyttelijöistä ainakin Greta Garbo ja Marlene Dietrich ovat sitä käyttäneet sekä elokuvaohjaajista Ingmar Bergman ja Federico Fellini, myös kirjailija Ernest Hemingway käytti sitä. 

1960-ja 1970-luvuilla baskerista tuli vallankumouksellisuuden symboli Che Guevaran jalanjäljissä 1960-luvulla alkoivat, ainakin Mustat pantterit USA:ssa, Väliaikainen IRA ja ETA:n sissit, käyttää baskeria joskin ETA:lla se ei välttämättä suoranaisesti liittynyt Che Guevaraan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla  
Visit Enkarterri: Museo Boinas La Encartada - Museos  (Bizkaia) 
Keikari.com: Hattujen lyhyt historia

Päähineet
Baskit

sv:Baskermössa
Puskuri (televisio-ohjelma)

Puskuri oli Tarinatalon tuottama ja Yle TV2:lla esitetty auto- ja liikenneaiheinen makasiiniohjelma, jota esitettiin vuosina 2002-2011. Puskuria juonsivat Raimo Tengvall ja Matti Sinervä. Ohjelman viimeinen jakso nähtiin 23. toukokuuta 2011.

Aiheesta muualla 

 Puskurin kotisivut

Makasiiniohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Autoilu
Ethnologue

Ethnologue: Languages of the World on SIL Internationalin teos, joka sisältää tietoja maailman kielistä. Siitä julkaistaan muutaman vuoden välein uusi painos, jonka tiivistetty versio on ollut luettavissa myös Internetissä. Seitsemännestätoista painoksesta alkaen online-versio on ollut ensisijainen ja vuosittain päivitettävä.

Ethnologuen 19. painos sisältää tiedot 7 097 elävästä kielestä. Annettaviin tietoihin kuuluvat muun muassa puhujamäärä, alueellinen sijoittuminen, murteet ja siteet muihin kieliin. Se on maailman laajin luettelo kielistä. Tiedot joistakin kielistä ovat kuitenkin melko vanhentuneita. Kieleksi määrittäminen riippuu sosiolingvistisistä tekijöistä. Ethnologuessa jokaisella kielellä on yksilöllinen kolmikirjaiminen SIL-koodi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ethnologuen Internet-sivut

Kirjat kielitieteestä
Elektroniset tietoteokset

de:SIL International#Ethnologue und ISO 639-3
Ian Holm

Sir Ian Holm Cuthbert (12. syyskuuta 1931 Goodmayes, Essex – 19. kesäkuuta 2020 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli sekä teatterissa ja elokuvissa että radiossa ääninäyttelijänä. Hän esiintyi muun muassa Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvissa, Martin  Scorsesen Lentäjässä, Terry Gilliamin Brazilissa, Luc Bessonin The Fifth Elementissä ja Ridley Scottin elokuvassa Alien – kahdeksas matkustaja.

Holm aloitti teatteriuransa 1954 Shakespeare Memorial Theatren näyttämöllä miekankantajan roolissa Shakespearen Othellossa. 1961 hän solmi pitkäaikaisen sopimuksen Royal Shakespeare Companyn kanssa ja esiintyi lukuisissa tuotannoissa Lontoossa ja Starfordissa. 

Ensiesiintymisensä elokuvassa Holm teki vuonna 1968 Peter Hallin ohjaamassa Kesäyön unelmassa ja televisiossa vuonna 1965 The Wars of the Roses -televisiosarjassa.

Holm voitti urallaan kaksi parhaan miessivuosan Bafta-palkintoa, rooleistaan vuoden 1968 elokuvassa The Bofors Gun ja vuoden 1981 elokuvassa Tulivaunut.

Valikoitu filmografia 
Oi! Mikä ihana sota (Oh! What A Lovely War, 1969)
Nikolai ja Aleksandra (Nicholas and Alexandra, 1971)
Napoleon and Love (televisiosarja, 1972)
Maria, skottien kuningatar (Mary, Queen of Scots, 1971)
Nuori seikkailija (Young Winston, 1972)
Alien – kahdeksas matkustaja (Alien, 1979)
Tulivaunut (Chariots of Fire, 1981)
Rosvoja, rosvoja (Time Bandits, 1981)
Brazil – tämän hetken tuolla puolen (Brazil, 1985)
Tanssi tuntemattoman kanssa (Dance with a Stranger, 1985)
Game, Set and Match (televisiosarja, 1988)
Kuningas Henrik V (Henry V, 1989)
Hamlet (1990)
Alaston lounas (Naked Lunch, 1991)
Hullu kuningas (The Madness of King George, 1994)
Suloinen ikuisuus (The Sweet Hereafter, 1997)
The Fifth Element – puuttuva tekijä (The Fifth Element, 1997)
Epätavallista elämää (A Life Less Ordinary, 1997)
eXistenZ (1999)
From Hell (2001)
The Emperor’s New Clothes (2001)
Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring, 2001)
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (The Lord of the Rings: The Return of the King, 2003)
The Day After Tomorrow (2004)
Garden State (2004)
Lentäjä (The Aviator, 2004)
Lord of War (2005)
Rottatouille (Ratatouille, 2007)
Hobitti – Odottamaton matka (The Hobbit: An Unexpected Journey, 2012)
Hobitti – Viiden armeijan taistelu (The Hobbit: The Battle of the Five Armies, 2014)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Sir Ian Holm (inoffiziell)  
 Sir Ian Holmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
Annie-palkinnon saajat
Tony-palkinnon saajat
Olivier-palkinnon saajat‎
Vuonna 1931 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Lääkärit ydinsotaa vastaan

Lääkärit ydinsotaa vastaan on järjestö, joka ponnistelee ydinsodan ehkäisemiseksi. Se tunnetaan usein lyhenteellä IPPNW ().  Se sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1985.

Järjestön perustivat vuonna 1980 sydänlääkärit Bernard Lown Yhdysvalloista ja Jevgeni Chazov Neuvostoliitosta.  1990-luvun alussa siinä oli yli 200 000 jäsentä yli 60 maasta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Järjestön kotisivut

Nobelin rauhanpalkinnon saajat
Kansainväliset järjestöt
Koivu

Koivu tarkoittaa seuraavia asioita:

Yleisnimi
 koivut (Betula), kasvisuku, lehtipuita

Paikannimi
 Koivu, kylä Tervolassa
 Koivu, rautatieasema Tervolassa.

Sukunimi
Koivu on seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Eerikki Koivu (s. 1979), norjalainen jääkiekkoilija
 Esko Koivu (1932–2004), suomalainen johtaja ja kirjailija
 Harri Koivu (1915–1996), suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
 Ira Koivu (s. 1976), suomalainen toimittaja, viestintäyrittäjä ja kolumnisti
 Johanna Koivu (s. 1974), suomalainen viulisti, televisiojuontaja ja näyttelijä
 Joli Koivu (s. 1990), suomalainen kymmenottelija
 Jukka Koivu (s. 1953), suomalainen jääkiekkovalmentaja
 Matti Johannes Koivu, suomalainen muusikko
 Mikko Koivu (s. 1983), suomalainen jääkiekkoilija
 Pasi Koivu (s. 1989), suomalainen frisbeegolfaaja
 Pentti Koivu (s. 1941), Rauman ent. kaupunginjohtaja
 Raimo Koivu (s. 1933), suomalainen aitajuoksija ja kymmenottelija
 Reijo Koivu (s. 1947), suomalainen aitajuoksija
 Rudolf Koivu (1890–1946), suomalainen taidemaalari
 Saku Koivu (s. 1974), suomalainen jääkiekkoilija
 Sirpa Koivu (s. 1938), Miss Suomi 1956
 Tapio Koivu (s. 1964), Oulun yliopiston vararehtori, Tiedekeskus Heurekan ent. johtaja
 Timo Koivu (1918–1985), Mannerheim-ristin ritari 171
 Tuuli Koivu, suomalainen taloustieteilijä.
 Uuno Koivu (1912–1982), suomalainen trumpetisti
 Viivi Koivu (s. 1981), suomalainen kivääriampuja.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Pekka Koivu, poliisi Leena Lehtolaisen kirjoissa

Muita merkityksiä 

 Tanssiorkesteri Koivu, suomalainen puhallinyhtye

Katso myös 
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Rudolf Koivu -palkinto, suomalainen kulttuuripalkinto
 Koivu ja tähti, Sakari Topeliuksen satu.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Seulonnan keskeiset artikkelit
Hyde Hyytiäinen

Timo-Lauri ”Hyde” Hyytiäinen (4. maaliskuuta 1963 Heinola – 18. marraskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen ”sokea kääpiö” stand up -koomikko.

Hyytiäinen oli kotoisin Heinolasta, jossa hän kävi koulunsa ja valmistui ylioppilaaksi 1982 ja pari vuotta myöhemmin merkonomiksi. Hän oli mukana paikallisessa pop-musiikkielämässä paitsi soittajana myös osakkaana äänilevykaupassa ja Funky Maruschka -diskossa. Kokoomuksen  kaupunginvaltuutettu hän oli kaksi kautta 1985–1992.

Hyytiäinen muutti Jyväskylään 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän opiskeli muun muassa ravintolakoulussa ja myöhemmin Jyväskylän yliopistossa puheviestintää. Hän osallistui paikallisen ylioppilasteatterin toimintaan näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Lapsuudessa todettu nivelreuma ja sen lisäsairaudet (Sjögrenin syndrooma) aiheuttivat Hyytiäisen näön heikkenemisen ja 1990-luvun lopulla sokeutumisen. Näkökyvyn menetyksen vuoksi hän joutui jättämään teatteriharrastuksen, mutta sen tilalle hän löysi tand up -komiikan, jota hän harrasti erityisesti muutettuaan Helsinkiin vuonna 2002. Esityksissään hän teki pilkkaa itsestään ja sairauksistaan sekä muun muassa opaskoirastaan.

Helsingin Sanomien Kuukausiliite teki Hyytiäisestä usean sivun jutun, ja hän oli vieraana televisio-ohjelmissa. Hyytiäinen esiintyi Jari Halosen elokuvassa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992) kääpiön roolissa.

Hyytiäinen toimi myös vammais- ja kulttuurijärjestöissä. Helsingin kaupunginvaltuustoon hän pyrki vihreiden ehdokkaana kunnallisvaaleissa 2004 muttei tullut valituksi.

Hyytiäinen kuoli sairauksiensa heikentämänä kotonaan Helsingissä marraskuussa 2004. Hänet on haudattu Heinolaan.

Lähteet 

 Arkistoitu versio Hyden kotisivuista

Viitteet

Aiheesta muualla
 Hyde Hyytiäisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset stand up -koomikot
Lyhytkasvuiset henkilöt
Suomalaiset kehityshäiriöiset henkilöt
Vihreän liiton poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Suomalaiset sokeat henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Heinolan kaupunginvaltuutetut
Paraná (joki)

Paraná (, ) on joki Etelä-Amerikassa. Se virtaa läpi Brasilian, Paraguayn ja Argentiinan ja laskee Río de la Platan estuaariin. Joen pituus on noin 4 880 km, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 2,8 miljoonaa neliökilometriä. Paraná on Amazonin jälkeen maanosansa toiseksi pisin joki.

Etymologia 
Joen nimitys "Paraná" on lyhennys tupí-guaraní-kielen sanoista pará rehe onáva, joka tarkoittaa meren sukulainen tai mereen sekoittuva vesi.

Luonto 
Paraná-joen yläjuoksulla on paljon vesiputouksia ja monipuolinen kasvisto ja eläimistö. Siellä tavataan yli 300 kalalajia, joista noin 50 on endeemisiä. Vesiputousten eristämät populaatiot ovat kehittyneet omiksi lajeikseen. Kalalajien joukossa on kaksi piraijalajia, Serrasalmus spilopleura ja Serrasalmus marginatus.

Lähteet 

Argentiinan joet
Brasilian joet
Paraguayn joet

Brasilian ja Paraguayn raja
Argentiinan ja Paraguayn raja
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rajajoet
Yhdistetyn maailmancup

Yhdistetyn maailmancup on kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n järjestämä yhdistetyn hiihdon maailman korkeatasoisin sarjamuotoinen kilpailu. Ensimmäinen maailmancup järjestettiin kaudella 1983–1984, jolloin kokonaiskilpailun voiton vei Norjan Tom Sandberg. Eniten kokonaiskilpailuvoittoja on  saksalaisella Eric Frenzelillä (5) ja eniten osakilpailuvoittoja on suomalaisella Hannu Mannisella (48).

Kokoinaiscup

Maailmancupin kolme parasta kausittain

Maailmacupin kokonaiskilpailuissa menestyneimmät

Sprintticup

Sprintticupin kolme parasta kausittain

Sprinttimaailmancupissa menestyneimmät

Tilastoja 
Lähde: FIS

Osakilpailuvoitot

Palkintokorokepaikat 

Päivitetty 30. tammikuuta 2022Kilpailijan nimi on lihavoitu, jos hän kilpailee kaudella 2021–2022.

Lähteet 
 Yhdistetyn maailmancupin tulokset FIS:n sivuilla

Viitteet
Risto Orko

Risto Eliel William Orko (vuoteen 1933 Nylund; 15. syyskuuta 1899 Rauma – 29. syyskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja.

Orkon ura alkoi Erkki Karun Suomi-Filmi-yhtiön palveluksessa vuonna 1933 elokuvalla Ne 45000. Hän työskenteli elokuvan tuotannossa apulaisohjaajana, toisena ohjaajana yhdessä Karun kanssa, tuottajana, leikkaajana, käsikirjoittajana ja näyttelijänä. 

1930-luvulla Orko työskenteli Suomi-Filmin tuotantopäällikkönä ja tuotti vuosikymmenen aikana kaikkiaan 23 elokuvaa. Hänen ohjaamistaan kahdeksasta elokuvasta merkittävimpiä ovat 740 000 katsojaa Suomessa kerännyt Jääkärin morsian (1938) ja ensimmäisenä miljoonan katsojan rajan ylittänyt kotimainen elokuva Siltalan pehtoori (1934). Suomi-Filmi levitti elokuvia myös Yhdysvaltoihin asti, mikä oli harvinaista tuohon aikaan.

Vuonna 1945 Orkosta tuli Suomi-Filmin studion ylijohtaja. 1940-luvulla hän ohjasi enää neljä elokuvaa, mutta tuotti 46 elokuvaa. Sotien päätyttyä Orkon ohjaamat elokuvat Aktivistit ja Jääkärin morsian kiellettiin yltiöisänmaallisina. Orko oli tehnyt myös yhteistyötä silloisen natsi-Saksan kanssa.

Vuosina 1950–1977 Orko tuotti 46 elokuvaa. Hän jatkoi Suomi-Filmin palveluksessa aina 1990-luvulle asti erilaisissa merkittävissä tehtävissä. Vuonna 1980 hän ohjasi yhtiön viimeisen näytelmäelokuvan, suomalais-neuvostoliittolaisen yhteistuotannon Tulitikkuja lainaamassa (Za spitškami).

Orko voitti vuonna 1966 ainoan Jussi-palkintonsa Tunteita-elokuvan tuottamisesta. Vuonna 1948 hän sai kauppaneuvoksen arvonimen ja vuonna 1979 professorin arvonimen. Vuonna 1987 häntä muistettiin elämäntyö-Jussilla. Hän oli Satakuntalaisen Osakunnan kunniajäsen.

Orko kuoli 102-vuotiaana vuonna 2001, eli hän eli täysin koko 1900-luvun. Historiaan hän jäi yhtenä suomalaisen elokuvahistorian merkittävimmistä tuottajista ja ohjaajista. Urallaan hän ohjasi 14 pitkää elokuvaa, tuotti yli 100 pitkää näytelmäelokuvaa, 1 900 lyhytfilmiä ja 2 600 mainoselokuvaa.

Risto Orkon puoliso oli voimistelunopettaja, järjestövaikuttaja Liisa Orko vuodesta 1930. Heille syntyi viisi lasta.


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Risto Orkon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 
 Kaksi haastattelua Ylen Elävässä arkistossa.
 

Kauppaneuvokset
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset elokuvaohjaajat
Suomalaiset elokuvatuottajat
Jussi-palkinnon saajat
Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Antti Peltoniemi

Yrittäjäneuvos Antti Peltoniemi on suomalainen aluerakentaja ja entinen Peab Seicon Oy:n toimitusjohtaja. Yksi tunnetuimmista, hänen johtamistaan rakennuskohteista, on Moskovassa sijaitseva Moscow Country Club. Seicon oli myös Peltoniemen alaisuudessa Kiasman pääurakoitsija. Peltoniemen suurimmaksi osaksi omistama Seicon-Rakennus Oy yhdistyi vuonna 2003 Peab Oy:n kanssa. Hän toimi aiemmin Seicon-Rakennus Oy:n pääomistajana ja toimitusjohtajana. Yhdistymisen jälkeen hän jatkoi Peab Seicon Oy:n toimitusjohtajana 30.6.2009 saakka ja osaomistajana. 

Antti Peltoniemi sai Rakennusalan diplomi-insinööri -kunnianimityksen 1998.

Antti Peltoniemi harrastaa golfia. Hän toimi pitkään Suomen Golfliiton puheenjohtajana ja Ruuhikoskigolfin hallituksen jäsenä. Nykyisin hän vaikuttaa Etelä-Pohjanmaan golf ry:n johtokunnan varapuheenjohtajana ja Suomen golfliiton hallituksen jäsenenä.

Antti Peltoniemi on yksi Seinäjoella sijaitsevan Ruuhikosken golfkentän perustajista ja hankkeen isistä. Lisäksi hänen johtamansa yritys on urakoinut Moscow Country Clubia Moskovan alueelle.
 
Peltoniemi valittiin EGA:n (European Golf Association) puheenjohtajaksi vuonna 2011. EGA:n normaalikäytännön mukaan hänen toimikautensa kesti vuoteen 2013 asti. Valinnan myötä hänestä tuli ensimmäinen suomalainen Euroopan Golfliiton puheenjohtajistossa. Lisäksi Peltoniemi toimi Suomen Olympiakomitean hallituksessa olympiadilla 2009–2012 jatkaen edelleen myös olympiadilla 2013–2016.

Vuonna 2010 Suomen Tasavallan presidentti myönsi Peltoniemelle yrittäjäneuvoksen arvonimen.

Lähteet

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Erkki Rapo

Erkki Olavi "Eki-setä" Rapo (2. heinäkuuta 1946 Helsinki – 28. helmikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen nimikirjoitusten kerääjä. Hän omisti viimeiset 40 vuotta elämästään harrastukselleen ja on yksi maailmanlaajuisesti parhaiten tunnetuista alan harrastajista. Hänen kokoelmiinsa kuuluivat nimikirjoitukset muun muassa Paul Ankalta (nuoren Eki-sedän ensimmäinen nimikirjoitus vuonna 1959), The Beatlesiltä (Lontoosta vuonna 1966), Jim Morrisonilta, Frank Sinatralta, Jimi Hendrixiltä, Bob Marleyltä, Plácido Domingolta ja Bill Haleyltä. Hänellä oli tapana antaa artisteille Helsinki-viiri vastalahjaksi nimikirjoituksesta.

Hectorin levyllä Ei selityksiä (2004) on kappale "Eki-setä (has left the building)". Eki-setä itsekin levytti vuonna 1981 singlen Kuningaskobra / Tiikerihai (Aloha 1) yhdessä Agentsin kanssa.

Vuonna 2006 ilmestyi kirja Hei, anna nimmari! kirjoittajina Tomi Lindblom ja Jukka Häkkinen.

Aiheesta muualla
 Erkki Rapon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 
 Vesa Aleksi : Eki-setä, POP Levyjenkeräilijöiden erikoislehti 1.5.2006 
 Jenni Kokkonen : "Eki-setä kuvitteli, että tähdet olivat olemassa häntä varten", Studio55.fi 13.5.2010
 http://www.warthog.fi/vuosi2006/kulttuurivinkit/vinkki18-2006.html 
 Ylen Elävä arkisto: Eki-setä kohtasi Dylanin

Suomalaiset keräilijät
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Kaani

Kaani (altailaisissa kielissä khan) on sotilasjohtajan arvonimi, jota ovat käyttäneet monet mongolilaiset ja turkkilaiset hallitsijat.  Mongoliassa suurkaani on kaikkien mongolien johtaja. Ensimmäinen suurkaani oli Tšingis-kaani 1200-luvun alussa.

Arvonimi on siirtynyt turkkilais- tai mongolivalloitusten kautta myös muita kieliä puhuville Aasian kansoille. Nykyään kaani on korkea-arvoisen henkilön nimitys Intiassa, Pakistanissa ja entisen Persian alueella.

Khan on yleinen myös sukunimenä.

Lähteet 

Arvonimet
Ali

Ali voi tarkoittaa seuraavia:
 Ali, miehen etunimi varsinkin arabimaissa, jonkin verran Suomessakin
 Ali ibn Abi Talib (n. 600–661), kalifi 656–661, Muhammedin vävy
 Ali pašša (1744–1822), Janinan hallitsija 1807–1822
 Šir Ali Khan, (1823–1879), Afganistanin emiiri 1863–1879
 Ali Baba, taruhenkilö Tuhannen ja yhden yön tarinoissa
 Ali G, satiirinen hahmo
 Bir Ali, satamakaupunki Jemenissä
 Brother Ali, rap-artisti Jason Newmanin (s. 1977) taiteilijanimi
 Ali (s. 1968), intialainen näyttelijä ja koomikko
 Ali Project, japanilainen yhtye
 Ali, seuraavien henkilöiden sukunimi:
 Abdiweli Mohamed Ali (s. 1965), somalialainen poliitikko, pääministeri 2011-2012 
 Abdullah Ali (1925–2011), suomentataarilainen liikemies
 Abiy Ahmed Ali (s. 1976), Etiopian pääministeri, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
 Alaa Hussein Ali (s. 1948), kuwaitilainen poliitikko
 Alauddin Ali (1952–2020), bangladeshilainen elokuvasäveltäjä
 Ali Abdul Aziz Ali (s. 1977), pakistanilainen terroristi, Al Qaida -järjestön jäsen
 Ayaan Hirsi Ali (s. 1969), somalialaissyntyinen kirjailija ja elokuvantekijä
 Belal Mansoor Ali (s. 1988), kenialainen juoksija
 Derviş Ali, Astrahanin kaanikunnan viimeinen kaani 1554–1556
 Fatima Ali (1988–2019), pakistanilais-yhdysvaltalainen kokki ja televisioesiintyjä
 Hazem Ali (s. 1978), yhdysvaltalainen painija
 Isa Ali (s. 1984), nigerialainen jalkapalloilija
 Jusif Ali (s. 2000), suomalainen jalkapalloilija
 Laila Ali (s. 1977), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
 ‎Leïla Ben Ali (s. 1956), Tunisian presidentti Zine El Abidine Ben Alin leski
 Mahershala Ali (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Mohamad Ali (s. 1992), syyrialainen jalkapalloilija
 Mohamed Ali (s. 1975), egyptiläinen nyrkkeilijä
 Mohamed Irfaan Ali (s. 1980), Guyanan presidentti
 Monica Ali (s. 1967), brittiläis-bangladeshilainen kirjailija
 Mubashar Ali (s. 1997), suomalainen koripalloilija
 Mehmet (Muhammad) Ali Pašša (1769–1849), Egyptin käskynhaltija 1805–1849
 Muhammad Ali (1942–2016), alkujaan Cassius Clay, yhdysvaltalainen raskaansarjan ammattilaisnyrkkeilijä
 Nia Ali (s. 1988), yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija
 Nojoud Ali (s. 1998), jemeniläinen tyttö, joka nousi oikeustaisteluun järjestettyjä lapsiavioliittoja vastaan
 Nur Ali (s. 1974), pakistanilainen autourheilija
 Osman Jama Ali (s. 1941), somalialainen poliitikko
 Rashied Ali (1935–2009), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
 Sabahattin Ali (1906–1948), turkkilainen kirjailija
 Salim Ali (1896–1967), intialainen lintutieteilijä
 Shaukat Ali (1897–1960), intialainen maahockeypelaaja
 Sihame Ayouba Ali (s. 1984), komorilainen uimari
 Syed Ali (1942–2010), intialainen maahockeypelaaja
 Tariq Ali (s. 1943), pakistanilais-brittiläinen kirjailija, poliittinen kommentoija, elokuvantekijä ja toimittaja
 Tatyana Ali (s. 1979), yhdysvaltalainen näyttelijä ja R&B-laulaja
 Ubah Ali (s. 1996), somalimaalainen aktivisti
 Zine el-Abidine Ben Ali (1936–2019), Tunisian presidentti 1987–2011
 Zourah Ali (s. 1994), djiboutilainen pikajuoksija
 Ali, Michael Mannin ohjaama elokuva
 ali, suomalainen postpositio ja adverbi, alitse, alapuolitse.
Debut

Debut on ennen Sugarcubes-yhtyeessä laulaneen islantilaisen Björkin ensimmäinen soololevy, joka julkaistiin vuonna 1993. Levy ylsi Billboardin listalla sijalle 61. ja on myynyt Yhdysvalloissa platinaa. Nimestään huolimatta se ei ole laulajan varsinainen debyyttialbumi - tämä kunnia kuuluu Björkin 11-vuotiaana vuonna 1977 levyttämälle albumille. Debutia voidaan pitää Björkin läpimurtoalbumina Islannin ulkopuolella.

Debut nousi kärkeen brittiläisten ja suomalaisten rock-kriitikoiden listatessa vuoden 1993 parhaita albumeja.

Kappaleet
 Human Behaviour – 4:11 (B. Gudmundsdottir - N. Hooper)
 Crying – 4:52 (B. Gudmundsdottir - N. Hooper)
 Venus as a Boy – 4:42 (B. Gudmundsdottir)
 There's more to life than this 3:16 (B. Gudmundsdottir - N. Hooper)
 Like Someone in Love 4:38 (J. Van Heusen - J. Burke)
 Big Time Sensuality - 3:56 (B. Gudmundsdottir - N. Hooper)
 One Day - 5:14 (B. Gudmundsdottir)
 Aeroplane - 4:03 (B. Gudmundsdottir)
 Come to me – 4:55 (B. Gudmundsdottir)
 Violently Happy – 4:59 (B. Gudmundsdottir - N. Hooper)
 The Anchor Song – 4:31 (B. Gudmundsdottir)

Singlet

Lähteet 

Vuoden 1993 albumit
Björkin albumit
Yrjö Nikkanen

Jouko Yrjö Nikkanen (31. joulukuuta 1914 Kanneljärvi – 18. marraskuuta 1985 Suoniemi, Nokia) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Vuoden 1938 aikana Nikkanen paransi kahdesti keihäänheiton maailmanennätystä. Jälkimmäinen ennätys kesti 14 vuotta 11 kuukautta (elokuuhun 1953). Juho Yli-Hukkala kertoo ennätysheiton syntyneen koivukeihäällä, joka katkesi ilmassa. 

Timo Sandberg on kirjoittanut 1960-luvun metsätyömiehistä kertovaan romaaniinsa Elämänluukku vuodelta 2009 Ykä Nikkanen -nimisen sivuhenkilön. Tämä perustunee tosiasioihin. Veikko Vuontisjärven ja Sulo Raiskion Osaran aukeat -teos mainitsee Nikkasen toimineen savotoilla ”lentojätkänä” Posiolla ja Pudasjärvellä viitisentoista vuotta avioeronsa jälkeen.

Saavutuksia 
 Olympiahopeaa Berliini 1936 (keihäänheitto, tulos 70,77 m)
 Kaksi maailmanennätystä: 25. elokuuta 1938 Kymissä 77,87 ja 16. lokakuuta 1938 Kotkassa 78,70
 EM-hopeaa Pariisi 1938 ja Oslo 1946 
 SM-kultaa 1936, 1937, 1938, 1939, 1943, 1946 
 SM-hopeaa 1940, 1942, 1945

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset keihäänheittäjät
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1985 kuolleet
Lev Landau

Lev Davidovitš Landau (, 22. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1908 Baku, Bakun kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. huhtikuuta 1968 Moskova) oli juutalaistaustainen Neuvostoliitossa päätyönsä tehnyt teoreettinen fyysikko. Hän tutki muun muassa kiinteän olomuodon fysiikkaa, plasmafysiikkaa ja hiukkasfysiikkaa. Hänen merkittävimpiä aikaansaannoksiaan ovat muun muassa diamagnetismin kvanttiteoria, jatkuvien faasimuutosten teoria (ns. Ginzburg–Landau-teoria), ferminesteteoria, supranesteiden teoria. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1962 supranestemäisen heliumin ominaisuuksien tutkimisesta. Hän myös kirjoitti tunnetun kymmenosaisen kirjasarjan ”Course of Theoretical Physics” yhdessä oppilaansa Jevgeni Lifšitsin kanssa.

Lev Landau oli vangittuna vuosina 1938–1939 Stalinin vainoissa. Arvostetun kokeellisen fyysikon Pjotr Kapitsan rohkea vetoomus suoraan Stalinille sai Landaun ennen pitkää vapaaksi.

Landau kuoli 1. huhtikuuta 1968.

Landaun luettelo 

Landau piti luetteloa fyysikoiden nimistä ja jakoi heidät eri ryhmiin heidän saavutustensa perusteella. Hän suoritti jaon numeroilla 0–5 käyttäen logaritmista asteikkoa, jossa 0 on paras mahdollinen. Ryhmään yksi kuuluivat Niels Bohr, Werner Heisenberg ja Erwin Schrödinger, jotka loivat pohjan kvanttifysiikalle. Albert Einsteinin Landau luokitteli numerolla 0,5 ja Isaac Newtonin numerolla 0.

Suomennettu teos

Lähteet 

Neuvostoliittolaiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Moskovan fysiikan ja teknologian instituutin professorit
Sosialistisen työn sankarit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Fuad I

Fuad I eli Ahmad Fuad (26. maaliskuuta 1868 Egypti – 28. huhtikuuta 1936) oli Egyptin kediivi vuosina 1917–1922 ja kuningas vuosina 1922–1936. Fuad oli viettänyt nuoruutensa ulkomailla ja nousi Egyptin brittiläisen protektoraatin kediiviksi veljensä Hussein Kamelin jälkeen, ottaen edelleen kuninkaan arvonimen vuonna 1922. Hallitsijana Fuad ei ollut tavallisen kansan keskuudessa pidetty. Egyptissä nousivat kansallismieliset liikkeet kuten Wafd, ja hallitsijaa pidettiin ulkomaalaisena. Fuad käytti myös valtaansa rajoittaakseen maan parlamenttia ja demokratiaa. Toisaalta hän myös tuki maan nykyaikaistumista etenkin koulutuksen saralla.

Elämäkerta
Ahmad Fuadin isä oli Egyptin kediivi Ismail. Hänen äitinsä oli tšerkessi. Kun Ismail syrjäytettiin vuonna 1879, perhe lähti maanpakoon Italiaan. Italiassa Fuad opiskeli Genovassa ja Torinossa liittyen vuonna 1885 edelleen Italian sotilasakatemiaan. Fuadista tuli tykistöupseeri ja myöhemmin Osmanivaltakunnan sotilasattasea Italiassa. Hän tutustui myös Italian kuninkaalliseen perheeseen. Lopulta Fuad lähti ensin Istanbuliin ja vuonna 1892 takaisin kotimaahansa Egyptiin.

Egyptissä Fuadin veli Hussein Kamel oli noussut kediiviksi, ja hänen kuollessaan 9. lokakuuta 1917 Fuadista tuli uusi kediivi. Tuolloin Egypti oli brittien protektoraatti. Fuadin uskottiin olevan brittimyönteinen, mutta hänestä ei tullut brittien toivomalla tavalla suosittu tavallisen kansan keskuudessa. Egyptissä oli nousemassa nationalistinen liikehdintä, jonka johtohahmoja olivat Sa'd Zaghlul ja tämän Wafd-puolue. Ulkomailla varttunutta hallitsijaa pidettiin vieraana ”turkkilaisena”, ja Fuad ei esimerkiksi koskaan oppinut puhumaan sujuvasti arabiaa. Fuadin sanotaan puhuneen mieluiten italiaa ja hovi oli hänen edeltäjiensä tavoin ranskan- ja turkinkielinen Laajat levottomuudet saivat britit tunnustamaan muodollisesti Egyptin itsenäisenä valtiona vuonna 1922. Tähän liittyen 15. maaliskuuta 1922 Fuad otti Egyptin kuninkaan tittelin.

Hallitsijana Fuad vastusti Egyptin parlamenttia ja demokratiaa. Brittien tuella hän ajoi läpi suurimittaisia laajennuksia hallitsijan valtaoikeuksiin. Kuningas sai nimittää senaatin jäsenistä kaksi viidesosaa ja kuninkaan tuli allekirjoituksella vahvistaa lakien läpimeno. Kuningas käytti jatkuvasti oikeuttaan hajottaa parlamentti, jonka vaalit Wafd usein voitti. Samalla kuningas tuki vähemmistöpuolueita, kuten Ahmad Sidqin vuonna 1930 perustamaa Kansanpuoluetta. Fuad perusti myös Ittihad-puolueen eli Itsenäisyyspuolueen, jonka tarkoitus oli edustaa monarkismia ja vastustaa parlamentarismia. Wafd vastasi järjestämällä levottomuuksia suuren kansansuosionsa turvin. Toisaalta Fuad tuki Egyptin nykyaikaistumista. Tuen kohteena oli esimerkiksi Kairon yliopisto, joka nimettiin vuonna 1925 kuninkaan mukaan. Fuad tuki myös al-Azharin yliopiston uudistuksia, sekä perusti talous- ja maantiedeakatemiota. Ulkomailla vieraillessaan kuningas nautti arvovaltaa, mikä teki myös Egyptiä laajemmin tunnetuksi.

Fuadin kuoltua vuonna 1936 hänen seuraajakseen nousi hänen ja hänen vaimonsa kuningatar Nazli Sabrin poika Faruq

Lähteet

Aiheesta muualla 

Egyptin hallitsijat
Vuonna 1868 syntyneet
Vuonna 1936 kuolleet