joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
M/S Sluisgracht

M/S Sluisgracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Lindengrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Sluisgrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 

Sluisgrachtin sisaraluksia ovat:
 M/S Scheldegracht
 M/S Schippersgracht
 M/S Singelgracht
 M/S Slotergracht
 M/S Snoekgracht
 M/S Spaarnegracht
 M/S Spiegelgracht
 M/S Stadiongracht
 M/S Spuigracht
 M/S Statengracht
 M/S Suomigracht
 M/S Saimaagracht
 M/S Sampogracht

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aluksen sijainti  
Kuva laivasta 
Spliethoff: S-type *  

Sluisgracht
M/S Stadiongracht

M/S Stadiongracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Stadiongrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Stadiongrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 

Stadiongrachtin sisaraluksia ovat:

 M/S Scheldegracht
 M/S Schippersgracht
 M/S Singelgracht
 M/S Slotergracht
 M/S Snoekgracht
 M/S Spaarnegracht
 M/S Spiegelgracht
 M/S Sluisgracht
 M/S Spuigracht
 M/S Statengracht
 M/S Suomigracht
 M/S Saimaagracht
 M/S Sampogracht

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aluksen sijainti  
Kuva laivasta 
Spliethoff: S-type *  

Stadiongracht
Bastards

Bastards oli 1980-luvun alussa perustettu tamperelainen punk-yhtye, joka oli ensimmäisiä suomalaisia hardcore punk -yhtyeitä. Yhtye teki Euroopan kiertueen vuonna 1983 ja sen albumit julkaistiin muun muassa Saksassa. 2000-luvulla kaikki vinyylialbumit on uudelleen julkaistu Keski-Euroopasta käsin. Yhtye lopetti vuonna 1985.

Yhtyeen säveltäjä ja sanoittaja Risto ”Rike” Jokela soitti myöhemmin muiden muassa Riistetyt-, Pyhät Nuket- ja Nuket-yhtyeissä. Televisio-ohjaajana hän on saanut Venlan muun muassa Firma-sarjastaan.

Jäsenet 
 Timo Lahti – laulu
 Rike Jokela – kitara
 Roitsu Piekäinen – basso
 Masa Kärnä – rummut

Entiset jäsenet 
 Sid Salminen – laulu (1980–1982)

Julkaisut

Albumit

Kokoelma-albumit

EP:t

Aiheesta muualla 
 Propagandan kotisivut

Kirjallisuutta

Suomalaiset punkyhtyeet
Suomalaiset hardcore punk -yhtyeet
Patrick Warburton

Patrick John Warburton (s. 14. marraskuuta, 1964 Paterson, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Videopelit

Elämäkerta
Warburton syntyi New Jerseyssä, mutta muutti jo kolmevuotiaana Kaliforniaan, jossa hän kävi koulunsa. High schoolista päästyään Warburton opiskeli meribiologiksi Kaliforniassa, mutta keskeytti opintonsa pyrkiessään näyttelijäksi.

Näyttelijänä
Warburton esiintyi ensi kerran televisiossa 1980-luvun lopulla usein televisiosarjojen vierailevissa rooleissa. Myös 1990-luvulla Warburton teki vierailevia rooleja, joista tunnetuin on kenties David Puddy televisiosarjassa Seinfeld. Warburton esiintyi myös elokuvassa Scream 3 ja Big Trouble. Hän esitti pääosaa lyhytkestoisessa televisiosarjassa The Tick vuosina 2001 ja 2002.

Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijänä Warburton aloitti vuonna 1998 Disneyn Hercules-piirretyssä, jossa hän esitti Lastrigon hahmoa. Ensimmäisen pääroolin hän sai vuonna 2000, jolloin Toy Story -elokuvassa näytellyt Buzz Lightyear sai oman animaatiosarjan Buzz Lightyear of Star Command. Lisäksi hän on ollut Kronkin äänenä elokuvassa Keisarin uudet kuviot ja animaatiosarjassa Keisarin uusi koulu, joista hän sai kaksi Annie-ehdokkuutta. Warburton on toiminut myös Joe Swansonin äänenä Family Guy -animaatiosarjassa vuodesta 1999. Muita hänen ääniroolejaan on Haukkis Kim Possiblessa ja Sheriffi Stonen äänenä Scooby-Doo! Mystery Incorporatedissa. Hän on antanut äänensä sudelle elokuvassa Tapaus punahilkka. Hän oli samassa roolissa myös elokuvan jatko-osassa Tapaus Punahilkka 2.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Lee Tamahori

Warren Lee Tamahori (s. 17. kesäkuuta 1950 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen elokuvaohjaaja.

Filmografia  
1994: Kerran sotureita (Once were Warriors) 
1996: Mulhollandin putous (Mulholland Falls)
1997: Reunalla (The Edge)
2001: Tappava seitti (Along came a Spider)
2002: Kuolema saa odottaa (Die Another Day)
2005: xXx 2: The Next Level (xXx: State of the Union)
2007: Next
2011: The Devil's Double

Lähteet

Aiheesta muualla 

Uusiseelantilaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Keltasauramo

Keltasauramo (Anthemis tinctoria) tai värisauramo on monivuotinen kirkkaan keltakukkainen asterikasvi. Se kasvaa 20–80 cm korkeaksi, ja sen varsi on pysty ja jäykkä. Lehtilavat ovat kapealiuskaisia. Sen päälevinneisyysalue ulottuu Euroopan länsiosista Venäjän länsiosiin. Lisäksi sitä tavataan harvinaisemmin muualla Euroopassa sekä Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Keltasauramoa viljellään monivuotisena koristekasvina eli perennana, ja sitä on käytetty myös värjäykseen.

Ulkonäkö ja koko  

Keltasauramo kasvaa 20–80 cm korkeaksi ja on tavallisesti haaraton tai niukkahaarainen. Varsi on pysty, jäykkä ja varsinkin latvasta lyhytkarvainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Lehtilapa on kapealiuskainen, tavallisesti säännöllisen kampamaisesti kaksi kertaa pariliuskainen. Lapa on karvainen ja alapuoleltaan väriltään harmahtava. Isohkot, pitkäperäiset kukintomykeröt ovat yksittäin haarojen kärjissä. Mykeröpohjus on kekomainen ja suomuinen. Kikkaankeltaisten laitakukkien kieli on 5–20 mm leveä. Keltaiset kehräkukat ovat kaksineuvoisia ja torvimaisia. Pohjussuomut ovat kapeansuikeita. Suomessa keltasauramo kukkii kesä-syyskuussa. Kukan ikääntyessä kukinto nousee keskeltä korkeammaksi. Litteä pähkylä on kulmikas ja harjuinen, ja sen kärjessä on pappusrengas.

Levinneisyys 
Keltasauramon päälevinneisyysalue ulottuu Länsi-Ranskasta itään aina Pohjois-Turkkiin, Kaukasukselle, Länsi-Venäjälle ja Fennoskandian keskiosiin. Satunnaisemmin lajia tavataan Britteinsaarilla, Pyreneiden niemimaalla, Islannissa, Fennoskandian pohjoisosissa, Keski-Venäjällä, Keski-Aasiassa, Etelä-Turkissa ja Lähi-idässä. Lajia tavataan satunnaisena tulokkaana myös Pohjois-Amerikassa, lähinnä mantereen itäosissa ja Suurten järvien alueella.

Keltasauramo on Suomessa Vaasan korkeudelle saakka vakiintunut uustulokas, pohjoisempana satunnaisempi uustulokas aina Lappia myöten. Suomeen laji on laajemmin levinnyt 1800-luvulla heinänsiemenen mukana.

Elinympäristö 
Keltasauramoita kasvaa luonnossa niityillä, kedoilla, ahoilla, pientareilla ja kallioilla. Se viihtyy myös ihmisasutuksen läheisyydessä heinäpelloilla, tienvarsinurmilla, joutomailla, ratapihoilla ja satamissa. Laji on Suomessa sekä Skandinavian maissa harvinaistunut.

Käyttö 
Keltasauramon tieteellinen lajinnimi tinctoria ja muun muassa ruotsinkielinen nimi ”färgkulla” viittaavat lajin vanhaan käyttötarkoitukseen villan värjäämisessä keltaiseksi. Lajinimi tinctoria tulee latinan sanoista ’tingere’ (’värjätä’), ’tinctus’ (’värillinen’). Tuoreista tai kuivatuista lehdistä sekä kukista saadaan erilaisia keltaisen sävyjä.

Nykyään keltasauramo on tavallinen puutarhoissa viljelty koristekasvi.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Kasviatlas 2012: Keltasauramon levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Keltasauramo (Anthemis tinctoria)
ITIS: Anthemis tinctoria 
United States Department of Agriculture (USDA): Anthemis tinctoria 

Sauramot
Värikasvit
The Transporter

The Transporter (televisioesityksessä käytetty myös nimeä The Transporter – Välittäjä) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut ranskalainen toimintatrilleri. Elokuvan ovat ohjanneet Corey Yuen ja Louis Leterrier, ja sen pääosissa esiintyvät Jason Statham ja Shu Qi.

The Transporter on saanut jatko-osat Transporter 2 (2005) ja Transporter 3 (2008), sekä elokuvia löysästi jatkavan Transporter: The Series (2012–2014) televisiosarjan. Vuonna 2015 julkaistiin elokuvasarjalle uudelleenkäynnistysversio nimellä The Transporter Refueled.

Juoni 

Frank Martin toimii alamaailman kuljettajana, joka vie aina tavaran oikeaan osoitteeseen kyselemättä ja edes vilkaisematta sitä. Eräällä rutiinikuljetuksella hänen autostaan puhkeaa rengas. Hakiessaan vararengasta peräkontista hän huomaa, että laukkuun suljettu tavara liikkuu. Hän avaa laukun ja sieltä paljastuu nuori aasialainen nainen. Frank päättää kuitenkin vaihtaa renkaan ja viedä laukun vastaanottajalle. Hän ottaa vastaan uuden salkuun ja alkaa kuljettaa sitä määränpäähän. Pysähtyessään matkalla lounaalle hänen autonsa räjähtää. Frank palaa taloon ja kostaa. Hän varastaa auton, jonka kyydissä on Frankin tietämättä sama aasialainen nainen.

Näyttelijät

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen sivusto 
 
 
 

Ranskalaiset rikoselokuvat
Brittiläiset rikoselokuvat
Brittiläiset toimintatrillerit
Corey Yuenin ohjaamat elokuvat
Louis Leterrierin ohjaamat elokuvat
Vuoden 2002 brittiläiset elokuvat
Vuoden 2002 ranskalaiset elokuvat
Britannian Grand Prix 2003

Britannian Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. heinäkuuta 2003 Silverstone Circuit -radalla Englannissa. Kilpailun voitti Ferrarin Rubens Barrichello. Juan Pablo Montoya oli toinen ja Kimi Räikkönen kolmas. Kilpailussa nähtiin Cornelius Horan -niminen henkilö joka ryntäsi radalle kesken kilpailun pidellen käsissään uskonnollisia profetioita. Radalle jouduttiin ottamaan turva-auto, jotta hänet saatiin turvallisesti poistettua alueelta. Horan sai tempauksestaan kahden kuukauden vankeusrangaistuksen.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

Cristiano da Mattan ja Toyotan ensimmäinen kilpailun johtokierros.
Antonio Pizzonian viimeinen kilpailu Jaguarilla.
Justin Wilsonin viimeinen kilpailu Minardilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Britannian Grand Prix
Vikinglotto

Vikinglotto (toukokuuhun 2017 asti Viking Lotto) on Veikkauksen onnenpeli, jota pelataan Suomen lisäksi kaikissa muissa Pohjoismaissa, Virossa, Latviassa, Liettuassa , Sloveniassa ja Belgiassa. Peliä on pelattu Pohjoismaissa maaliskuusta 1993 alkaen. Viro liittyi mukaan vuonna 2000. Latviassa ja Liettuassa Vikinglottoa on pelattu vuodesta 2011 alkaen ja Sloveniassa vuodesta 2017 alkaen.

Pelissä on tarkoitus valita kuusi numeroa 1–48 väliltä. Itse arvonnassa arvotaan kuusi numeroa ja yksi vikingnumero väliltä 1-5. Lisäksi arvonnassa arvotaan plusnumero väliltä 1-30. Osallistumalla Vikingloton Plussaan ja voittavan pelirivin plusnumeron ollessa oikein, saa voiton viisinkertaisena. Pelissä on kahdeksan voittoluokkaa, joista suurin on kuusi ja vikingnumero oikein ja pienin kolme oikein. 

Arvonta suoritetaan Norjassa kerran viikossa keskiviikkoisin, joka aiemmin lähetettiin jälkilähetyksenä Suomessa MTV3:lla kello 22.20 (syyskuuhun 2013 asti Yle TV1:llä kello 20.45). Vikingloton arvontalähetyksen esittäminen Suomen televisiossa päättyi ja viimeinen lähetys esitettiin 27. joulukuuta 2017, mutta itse peli jatkui kuitenkin edelleen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Danske Spil 
 Eesti Loto 
 Íslensk Getspá/Getraunir 
 Veikkaus 
 Norsk Tipping 
 Svenska Spel 
 Perlas

Veikkaus
Lotot
C. R. Rao

Calyampudi Radhakrishna Rao (s. 10. syyskuuta 1920 Huvanna-Hadgili, Karnataka, Intia) on intialainen tilastotieteilijä ja Pennsylvania State Universityn emeritusprofessori.

Rao syntyi Hadagalissa Karnatakan osavaltiossa, Intiassa. Hän valmistui Andhran sekä Kalkutan yliopistoista ja myöhemmin Cambridgen yliopiston King's Collegesta.

C. R. Rao on antanut nimensä Cramér-Raon alarajalle ja Rao-Blackwellin teoreemalle. Hän on useiden akatemioiden jäsen ja vuoden 2002 National Medal of Science -palkittu.

Lähteet 

Intialaiset tieteilijät
Tilastotieteilijät
Intialaiset professorit
Yli satavuotiaiksi eläneet intialaiset
Vuonna 1920 syntyneet
Elävät henkilöt
Svenska Spel

Svenska Spel on Ruotsin valtion omistama osakeyhtiömuotoinen rahapeliyhtiö, joka aloitti toimintansa vuonna 1997. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Visbyssä Gotlannissa. Sen toimintaa valvoo Spelinspektionen. Yritys muodostettiin 1997, kun Penninglotteriet ja 1934 perustettu Tipstjänst yhdistettiin.

Aiheesta muualla
 Svenska Spel  

Rahapeliyhtiöt
Valtionyhtiöt
Littlest Pet Shop

Littlest Pet Shop on Hasbron luoma lelusarja, joka käsittää yli kolmetuhatta eläintä, kissoista muurahaiskarhuun ja laamaan. Lemmikeiden mukana tulee asusteita, leluja, ruokaa ja muita tarvikkeita. Niille on myös useita erilaisia taloja. Ensimmäisillä lemmikeillä oli tassussaan vaaleanpunainen magneetti ja silmät, joissa oli pallokuviot. Sitten tulivat myyntiin lemmikit, joilla oli sininen pieni magneetti ja silmissä erilaisia kuvioita. Sitten niillä oli kiiltävät pallokuvioiset silmät, tassussa reikä ja jossain kohtaa lemmikkiä lukee LPS eli Littlest Pet Shop. Nykyään on myynnissä lemmikkejä, joilla on myös pallokuviot silmissä, mutta niillä on reikiä ympäri kehoa, joihin voi laittaa vaatteita kiinni, sekä niiden takaraivossa lukee LPS eli Littlest Pet Shop.

Littlest Pet Shop -leluille saa myös ostettua taloja, joissa voi leikkiä näillä eläinleluilla.

Littlest Pet Shop -lemmikkejä on myös pehmoleluina ja virtuaalilemmikkeinä. Nintendolle on ilmestynyt useita erilaisia Littlest Pet Shop -pelejä (mm. Nintendo DS Lite). 

Lisäksi lemmikeistä on tehty ohjelma Hub-kanavalle, jota on näytetty  Suomessa MTV Juniori -kanavalla.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Littlest Pet Shop Hasbron sivuilla

Nuket
Deloitte Touche Tohmatsu

Deloitte Touche Tohmatsu (brändinimeltään Deloitte) on yhtiöryhmittymä, joka on yksi maailman suurimmista tilintarkastusorganisaatiosta. Deloitten keskeiset kilpailijat ovat EY, KPMG ja PwC; näitä alan kansainvälisiä jättejä kutsutaan yhteisnimellä The Big Four.

Maailmanlaajuisesti Deloitte toimii yli 150 maassa ja työllistää noin 312 000 henkilöä, jotka tarjoavat liike-elämän asiantuntijapalveluita tilintarkastuksen, vero- ja lakipalveluiden, yritysjärjestelyiden, liikkeenjohdon konsultoinnin ja riskienhallinnan palvelualueilla. Deloitten globaali liikevaihto vuonna 2019 päättyneellä tilikaudella oli 46,2 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Yhtiön kolme Suomen toimistoa sijaitsevat Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Deloitte järjestää vuosittain Technology Fast 50 -kilpailun, jossa palkitaan Suomen nopeiten kasvaneita teknologiayrityksiä.

Katso myös 
 Deloitte Football Money League
 Luxemburg-vuodot

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Deloitten verkkosivut

Tilintarkastusyhtiöt
Pet Alien

Pet Alien on Daytime Emmy ehdokkuuden saanut, kansainvälisenä yhteistyönä toteutettu tietokoneanimaatio, jonka tuotti yhdysvaltalainen animointiyhtiö Mike Young Productions, Antefilms, Crest Animation Studios, Telegael Teoranta, John Doze Studios, Taffy Entertainment ja Cartoon Network Studios. Sarjan loi Jeff Muncy Cartoon Networkille, jossa se esiintyi ensi kerran 22. tammikuuta 2005. Sarja kesti yhteensä 4 tuotantokautta sisältäen yhteensä 52 jaksoa, joista viimeinen esitettiin 10. tammikuuta 2009. Pet Alienin neljäs tuotantokausi peruutettiin huonojen katsojalukujen vuoksi. Sarja oli eräänlailla poikkeus muista animaatiosarjoista, jossa avaruusoliot asuvat maapallolla, eivätkä pitäneet minkäänlaista naamiointia, kuten esimerkiksi Transformers -animaatioissa.

Juoni 
Tarina kertoo 13-vuotiaasta pojasta nimeltä Tommy Cadle, joka asuu viiden avaruusolion kanssa majakassa. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen kaupunkiin nimeltä DeSpray Bay, jossa seurataan Tommyn kiireistä elämää viiden avaruusolion kanssa, jotka ovat kotoisin Conforma planeetalta, josta he törmäsivät eräänä päivänä aluksellaan majakkaan ja ovat siitä lähtien olleet Tommyn luona.

Hahmot
Tommy Cadle
Dinko
Gumpers
Swanky
Flip
Scruffy
Melba Manners
Gabby
Clinton
Tommyn äiti
Granville DeSpray

Äänirooleissa

Palkinnot
Sarja sai vain yhden ehdokkuuden.

Ehdokkuudet
Daytime Emmy
2006: Erinomainen esiintyjä animoidussa ohjelmassa, (Jess Harnell).

Aiheesta muualla
Viralliset sivut
Tv.com: Pet Alien

Lastenohjelmat
2000-vuosikymmenen piirrossarjat
Tietokoneanimaatiosarjat
Belgian Grand Prix 2007

Belgian Grand Prix 2007 (virallisesti 2007 Formula 1 ING Belgian Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2007 14. osakilpailu, joka ajettiin 14.–16. syyskuuta Circuit de Spa-Francorchamps'n moottoriradalla Belgiassa. Kilpailun voitti Ferrarin Kimi Räikkönen. Ferrari varmisti kaksoisvoitollaan samalla valmistajien maailmanmestaruuden.

Viikonlopun aikataulu ja sää

Tulokset

Aika-ajo 

 Robert Kubican sijoitusta pudotettiin kymmenellä lähtöruudulla moottorivaihdon takia.
 Giancarlo Fisichellan sijoitus pudotettiin muiden taakse moottorivaihdon takia.

Kilpailu 

 Giancarlo Fisichella ja Anthony Davidson lähtivät kilpailuun varikolta.

Johtokierrokset

Katso myös 
 GP2 Belgian Grand Prix 2007
 Porsche Supercup Belgian Grand Prix 2007

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Belgian GP 2007 - F1-ruutu

Formula 1 -kausi 2007
Belgian Grand Prix
American Wirehair

American wirehair on pääosin Yhdysvalloissa tavattava kissarotu. Rotu syntyi spontaanin mutaation seurauksena New Yorkissa vuonna 1966. Tämänkaltaiset spontaanien mutaatioiden kautta syntyneet uudet rodut ovat melko harvinaisia. American wirehairin tyypilliset ominaisuudet ovat harva ja kauttaaltaan kihara peitinkarva. Jotkin karvat saattavat olla koukkumaisia. American wirehair -kissat ovat ruumiinrakeenteeltaan keski- tai suurikokoisia kissoja, melko lihaksikkaita ja pyöreäpäisiä. Wirhair-kissat ovat hyvin samankaltaisia kuin American shorthair-rodun kissat.

Rodun kanta on hyvin pieni: vuonna 2002 rekisteröityjä wirehair-kissoja oli 39 ja vuotta myöhemmin kissoja oli enää 22.

Historia 
Nykyinen Wirehair polveutuu newyorkilaisesta naaraasta, joka synnytti vuonna 1966 kuusi pentua, joista yhdellä pennulla oli poikkeuksellisen kihara turkki. Kissaa kutsuttiin myöhemmin nimellä Adam. Adam oli punavalkoinen urospentu. Pentua käytettiin erikoisen, kiharaturkkisen kissarodun kehitykseen, mutta wirehair-kissoja on nykyisin vain vähän Yhdysvaltojen ulkopuolella. Muutama vuosi sitten kissoja on viety Kanadaan ja Saksaan. Kaikki nykyiset wirehair-yksilöt voidaan jäljittää Adamin sukulaiseksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
American wirehairin rotustandardit

Kissarodut
Ariel (kaupunki)

Ariel on Israelin siirtokunta Länsirannalla. Siirtokunta on perustettu vuonna 1978 ja se on nykyisin suurin Länsirannan siirtokunnista, jotka eivät ole rajan välittömässä läheisyydessä. Kansainvälinen yhteisö pitää Israelin perustamia juutalaissiirtokuntia laittomina. Vuoden 2018 lopussa Arielin asukasluku oli 20 456.

Maantiede

Ariel sijaitsee Juudean ja Samarian hallintoalueella eli Israelin miehittämällä Palestiinan Länsirannalla noin 60 kilometrin päässä Jerusalemista pohjoiseen ja 40 kilometriä Tel Avivista itään. Alue on noin 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Itse kaupunki levittäytyy noin 12 kilometrin pituudelle ja 2 kilometrin leveydelle. Ariel on suurin Länsirannan siirtokunnista, jotka eivät sijaitse aivan Israelin ja Palestiinan rajan vieressä. Vuoden 1967 rajaan on Arielista noin 20 kilometriä.

Historia
Arielin siirtokunta perustettiin vuonna 1978. Israelin Länsirannan siirtokunnista Ariel oli yksi ensimmäisistä. Sen ensimmäiset asukkaat olivat 40 juutalaista puolustusvoimissa ja lentokoneteollisuudessa työskennellyttä perhettä. Vuonna 1983 siirtokuntaan perustettiin Mikhlelet Yehudah ve-Shomron, eli Juudean ja Samarian college. College kohotettiin vuonna 2012 edelleen yliopistoksi. Vuonna 1992 avattiin puolestaan teknologiapuisto ja Eshel Hashomron-hotelli vuonna 1991. Oman kuntansa aseman Ariel sai vuonna 1998. 1990-luvulla Arielin asukasluku kasvoi etenkin halpojen asuntojen takia.

Arielin asema on ollut pitkään kiistelty kysymys Israelin politiikassa ja palestiinalaisten kanssa käydyissä rauhantunnusteluissa. Kansainvälisen lain mukaan miehitetyille alueille perustetut siirtokunnat ovat laittomia. Israelissa on joskus esitetty joistakin siirtokunnista luopumista rauhan aikaan saamiseksi, mutta toisaalta Ariel on nähty myös kiinteänä osana Israelia. Vaikeaksi Arielista luopumisen tekee esimerkiksi sen suhteellisen suuri koko. Toisaalta palestiinalaisille sen maantieteellinen sijainti tekisi sen liitoksen Israeliin vaikeaksi hyväksyä. Virallisesti Arielin aluetta tai muita Länsirannan siirtokuntia ei ole liitetty Israeliin.

Talous

Arielin teollisuusalueella toimii useita eri tuotantolaitoksia. Vuonna 2018 tehtaita oli 45. Teollisuusalueella tuotetaan esimerkiksi elektroniikkaa, elintarvikkeita, tietokoneita ja metalleja. Teollisuus Arielissa työllistää myös joitakin Arielin lähikylien palestiinalaisia. Maailmalla on joskus vaadittu siirtokunnissa valmistettujen tuotteiden boikotteja.

Väestö
Arielin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 20 456. Israelin Länsirannan siirtokunnista se on väkilukunsa puolesta ollut neljänneksi suurin. Noin 40 % Arielin asukkaista on siirtolaisia entisen Neuvostoliiton alueelta. Vuonna 2005 Arieliin muutti Gazan kaistan puretuista siirtokunnista saapuneita siirtolaisia. Siirtolaisia on tullut myös esimerkiksi Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelin siirtokunnat
Itämainen lyhytkarva

Itämainen lyhytkarva on siamilaistyyppinen kissarotu, josta tunnetaan satoja värimuunnoksia.

Historia
Risteyttämällä siamilaisia ja muita lyhytkarvoja, saatiin linjakas itämaistyyppinen kissa, jolla ei ollut naamiota. Rotumääritelmä hyväksyttiin 1970-luvun lopulla. Sana itämainen ei tarkoita välttämättä rodun alkuperää, vaan kissan siroa rakennetta, jollainen on itämaisilla kissaroduilla.

Luonne
Itämaiset ovat perineet siamilaiskissojen vilkkauden ja uteliaisuuden. Ne ovat rakastettavia ja touhukkaita seuralaisia.

Rakenne
 Vartalo on keskikokoinen, pitkä, notkea ja hoikka.
 Häntä on pitkä, kapea, kärjestä kaventunut teräväksi kärjeksi. 
 Käpälät ovat sirot, pienet ja soikeanmuotoiset. 
 Jalat ovat pitkät, linjakkaat ja hoikat. 
 Turkki on lyhyt, hienonlaatuinen, vartalonmukainen ja sileää. 
 Pää on kiilamainen siamilaistyyppinen pää ja pitkä nenä, jonka väri sointuu turkkiin.
 Silmät ovat keskikokoiset, mantelinmuotoiset ja vinot. Väri vihreä. Amerikassa hyväksytään joillakin väreillä meripihka, oranssit ja kupari.
 Korvat ovat suuret ja teräväkärkiset.

Värimuunnoksia

Hyväksyttyjä värejä:

 Musta
 Sininen
 Punainen
 Creme
 Hopea
 Cameo
 Suklaasavu
 Lilasavu
 Tabbymuunnokset
 Kilpikonnamuunnokset
Valkoinen (silmien täytyy ollan vihreät, sinisilmäinen valkoinen itämaistyyppinen kissa on valkoinen siamilainen)

Aiheesta muualla 
Oricat RyKissarodut
Pupu Tupuna

Pupu Tupuna on lastenkirjailija Pirkko Koskimiehen tunnetuksi tuoma kirjahahmo.

Alun perin Pupu Tupunan loi kuulovammaisten lasten erityisopettaja Maija Lindgren. Hän käytti Pupu Tupuna nimistä pehmolelua, jonka hän oli nimennyt tyttärensä lemmikkikissan mukaan, seikkailemassa opetuksensa tukena. Pian Lindgren sai yhdessä Koskimiehen kanssa ajatuksen tehdä Pupu Tupunan tarinasta kirja. He tekivät yhteistyönä kuusi ensimmäistä kirjaa Pupu Tupunoita, jonka jälkeen Koskimies vastasi hahmon ja tarinan kehittämisestä.

Ensimmäinen Pupu Tupuna -aiheinen lastenkirja julkaistiin vuonna 1972. Kirjat tehtiin alun perin kuulovammaisia lapsia varten, mutta kirjojen selkeys ja herttaisuus vetosivat kaikkiin lapsiin. Moni 1970–1980-luvun lapsi oppikin lukemaan Pupu Tupunan seikkailujen ansiosta. Utelias, vikkelä ja veikeä pupu seikkaili 80-luvulla myös televisiossa osana Pikku Kakkosta.

Pupu Tupuna asuu Pupula-nimisessä paikassa ystäviensä kanssa. Eräs näistä ystävistä on Hippi-hiiri. Hänen kotinsa on pienessä punaisessa leikkimökissä.

Pupu Tupuna-kirjoja
 Mihin Menet, Pupu Tupuna? (1975)
 Mitä nyt, Pupu Tupuna? (1975)
 Pupu Tupuna ja ystävät (1976)
 Pupu Tupuna matkalla kaupunkiin (1980)
 Pupu Tupuna eläintarhassa (1981)
 Pupu Tupunan syntymäpäivä (1981)
 Pupu Tupuna tavaratalossa (1982)
 Pupu Tupuna vauhdissa (1982)
 Pupu Tupunan paluu (1984)
 Pupu Tupunan pulma (1986)
 Utelias Pupu Tupuna (1986)
 Pupu Tupuna päiväkerhossa (1987)
 Pupu Tupuna neuvolassa (1988)
 Pupu Tupuna : Pupulan juhlapäivät (1989)
 Pupu Tupuna, mikä on parasta? (1989)
 Pupu Tupuna leikkii (1990)
 Pupu Tupuna lomalla (1990)
 Pupu Tupuna vauvana (1990)
 Pupu Tupuna : Metsolan kesäkisat (1991)
 Pupu Tupuna : Pupulassa harrastetaan (1991)
 Avulias Pupu Tupuna (1993)
 Pupu Tupuna : mikä minusta ja ystävistäni tulee isona (1995)
 Pupu Tupuna ja metsän eläimet (1998)
 Pupu Tupuna leikkipuistossa (1998)
 Pupu Tupuna piilosilla (2000)
 Pupu Tupunan vuosi (2001)
 Pupu Tupuna : loruaapinen (2002)
 Pupu Tupuna : tutti hukassa (2002)
 Pupulan juhlapäivät (2002)
 Pupu Tupunan leikkimökki (2010)
 Pupu Tupuna päiväkerhossa (2011)
 Pupu Tupuna seikkailee (2012)
 Ystävämme Pupu Tupuna (2013)
 Pupu Tupuna : juhlia ja ystäviä (2016)
 Pupu Tupuna : kaupungin ihmeitä (2016)
 Pupu Tupuna pukeutuu (2016)
 Pupu Tupuna : monessa mukana (2017)
 Pupu Tupunan iltasatuja (2020)
 Askartele ja opi Pupu Tupunan seurassa 1
 Askartele ja opi Pupu Tupunan seurassa 2

Muut oheistuotteet
 CD-ROM: Pupu Tupunan leikkihuone
 CD-ROM: Pupu Tupunan eläinystävät

Lähteet

Suomalaiset lastenkirjat
Kirjasarjat
Kuvitteelliset jänikset ja kaniinit
Ritarikunta (yhtye)

Ritarikunta oli suomalainen, turkulaisista muusikoista koostuva rap-yhtye. Yhtyeen muodostavat rap-artistit Lempi-Joe (tunnetaan myös nimillä Hopee ja HP) ja Chyde (tunnetaan myös nimillä Chydeone , Chyde1 ja MC Nikke T) sekä DJ Oddjob, tuottaja Jesse J (Jesus) ja live-miksaaja Varissuo. Ritarikunta on julkaissut yhteensä neljä studioalbumia, joista kaksi ensimmäistä julkaisi Ranka Recordings ja kaksi viimeistä Monsp Records.

Kaikki Ritarikunnan jäsenet ovat olleet aktiivisia myös yhtyeen ulkopuolisissa projekteissa. Chyde (Niko Toiskallio) tunnettiin 1990-luvun alussa nimellä Nikke T ja vuonna 2003 mies julkaisi Vaihtelevaa ihmisyyttä -nimisen sooloalbumin käyttäen nimeä Chydeone. Hopee julkaisi oman sooloalbuminsa Rakkauden vuoksi vuonna 2004 nimellä Lempi Joe. Myös Varissuolla, Jessellä ja Oddjobilla on omia, Ritarikuntaan liittymättömiä projekteja.

17. maaliskuuta 2010 Ritarikunta ilmoitti julkaisevansa uuden albumin. Sitä ennen julkaistaan mixtape nimeltä AlbumiPromo – TKUG Mixtape. Yhtyeen viides studioalbumi Ritarikunta-Albumi julkaistiin 21. huhtikuuta 2010. Albumi nousi ilmestymisviikollaan (17/2010) Suomen virallisen listan sijalle 29. Lempi-Joe kertoi Redrum-187:n haastattelussa syksyllä 2011, että "Ritarikunta" -nimellä ei todennäköisesti enää tehdä musiikkia. Myöhemmin myös Chydeone vahvisti asian Basson keskustelufoorumilla.

Diskografia

Albumit

Singlet ja EP:t
Ceedeeeepee (Omakustanne, 2000) CDr
Mä en jaksa/Me Tehään (Ranka, 2000) CDS, singlelistan 4.
Arvaa ketkä/Tilanteen tasalla/Yritys ja erehdys (Ranka, 2001) CDS, singlelistan 9.
Kuka sua kuskaa/Joojoojoo osa 2/Klassikkomatskuu (Ranka, 2001) 12"
En vaihtais/Lepposasti vaa (Ranka, 2002) CDS, singlelistan 7.
Pää täynnä tyhjää/Uuteen tulevaisuuteen (Ranka, 2002) CDS
Maton alta EP (Monsp, 2004) CD
Stressii/T.U.R.K.U. -siit tähän (Monsp, 2004) 7"
Ei enempää, ei vähempää (Monsp, 2005) CDS/7"
AlbumiPromo – TKUG Mixtape (Monsp, 2010) mixtape
Valmis / Oppimäärä  (Monsp, 2017) digitaalinen tuplasingle

Lähteet

Aiheesta muualla
 Syvällä Pelissä - Ritarikunta (2008)
 Lempi-Joen haastattelu Redrum-187 -sivustolla
 Chyden haastattelu Redrum-187 -sivustolla
Lavinia Fontana

Lavinia Fontana (24. elokuuta 1552 Bologna – 11. elokuuta 1614) oli italialainen taidemaalari.

Fontanan isä oli taidemaalari Prospero Fontana. Lavinian varhaisin tunnettu, nykyisin kuitenkin kadonnut, teos on vuodelta 1575. Hän tuli tunnetuksi muotokuvien tekijänä, mutta loi myös laajoja uskonnollisia teoksia.

Fontana meni vuonna 1577 naimisiin Paolo Zappin kanssa. Hän synnytti yksitoista lasta. Perhe muutti vuonna 1603 paavi Klemens VIII:n kutsusta Roomaan, jossa Fontana kuoli 1614.

Fontanalta on säilynyt 32 työtä, joiden tiedetään varmasti olevan hänen. Huomattava osa tuotannosta on kadonnut vuosisatojen saatossa, ja osa lienee mennyt väärän taiteilijan nimiin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Italialaiset taidemaalarit
Vuonna 1552 syntyneet
Vuonna 1614 kuolleet
Manierismin taiteilijat
Muotokuvamaalarit
Gram

Gram voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gramvärjäys, mikrobiologiassa käytetty bakteerien värjäysmenetelmä, jonka avulla tunnistetaan grampositiiviset ja gramnegatiiviset bakteerit
Gram, sukunimenä:
 Bjørn Arild Gram (s. 1972), norjalainen poliitikko ja ministeri
 Hans Gram (1685-1748), tanskalainen historioitsija
 Hans Christian Gram (1853–1938), tanskalainen lääkäri ja bakteriologi
 Jørgen Pedersen Gram (1850–1916), tanskalainen matemaatikko
 Peder Gram (1881–1956), tanskalainen säveltäjä ja urkuri
Gram, J. R. R. Tolkienin mytologiassa Rohanin kahdeksas kuningas
Gram, sankari Sigurdin miekka skandinaavisessa muinaisuskossa.
Gram A/S, tanskalainen kylmälaitevalmistaja
Gramma, painoyksikkö.

Täsmennyssivut
Pääsykoe

Pääsykoe tai valintakoe on oppilaitoksen järjestämä koe, jolla valitaan uusia opiskelijoita. Tyypillisesti pääsykokeita järjestävät korkeakoulut keväisin. Pääsykokeita on monia erilaisia, esimerkiksi Taideteollinen korkeakoulu antaa ennakkotehtäviä tehtäväksi, kun taas monet muut yliopistot järjestävät kirjallisia tai matemaattisia pääsykokeita. Useat tahot, kuten oppilaitosten opiskelijajärjestöt, järjestävät maksua vastaan valmennuskursseja, joilla valmistaudutaan nimenomaan pääsykoetta varten. Tarjolla on myös ilmaisia pääsykoeoppaita.

Pääsykokeen lisäksi oppilaita voidaan karsia muilla tavoin, esimerkiksi haastatteluilla tai soveltuvuuskokeilla. Pääsykokeen rinnalla yleensä myös ylioppilastodistuksen arvosanoilla on painoarvoa opiskelijavalinnoissa. Suomalaisten yliopistojen opiskelijavalinnat muuttuvat valtaosin digitaalisiksi 2020-luvun aikana.

Lähteet 

Koulutus
Espoo Ciné

Espoo Ciné International Film Festival on eurooppalaisen elokuvan festivaali, jota on järjestetty jo vuodesta 1990 Espoossa. Alun perin festivaali oli kuusipäiväinen tapahtuma elokuun loppupuolella, mutta vuonna 2017 festivaalin ajankohta siirtyi toukokuun alkuun ja 2019 se muuttui seitsenpäiväiseksi. Koronapandemian takia Espoo Cinén vuosien 2020 ja 2021 festivaalit järjestettiin poikkeuksellisesti elokuun lopussa. Elokuvafestivaalin järjestämisestä vastaa Espoon elokuvajuhlat ry (Esbo filmfestival rf), joka perustettiin 1989.

Espoo Cinéssä esitetään 70–100 pitkää uutta eurooppalaista elokuvaa sekä juhlistetaan kotimaista elokuvaa Kotimainen juhlaelokuva - ja Pohjoismaiset lyhytelokuvat -näytöksien muodossa (Nordic shorts). Lisäksi Espoo Ciné on ensimmäisenä suomalaisista elokuvafestivaaleista nostanut esille LGBT-elokuvia koostaen oman näytöskokonaisuuden niille vuodesta 2001 alkaen.

Ohjelmistoon on myös kuulunut ulkoilmanäytös aina vuoden 2017 ajankohdan muutokseen asti. Vuonna 2017 kuitenkin perustettiin Ciné kylässä -näytöskokonaisuus, jossa festivaalivieraat pääsevät ennakkoon näkemään festivaalin elokuvatarjontaa kotimaisten lyhytelokuvien muodossa espoolaisten omissa kodeissa. Vuosina 1999–2013 Espoo Ciné oli mukana eurooppalaisessa Méliès International Festivals Federation -festivaaliverkostossa jakamassa Méliès d’Argent -palkintoa parhaalle eurooppalaiselle fantasiaelokuvalle.

Lisäksi osana festivaalia on järjestetty koululaisnäytöksiä, joista vuonna 2017 muodostui Junior Ciné näytöskokonaisuuden kasvettua. Nykyään Junior Ciné tarjoaa näytöksien lisäksi opetusmateriaalia sekä työpajoja opettajille ja päiväkoti- ja koululaisryhmille viiden päivän ajan Espoo Cinén festivaaliviikolla.

Espoo Cinén pääasiallisina esityspaikkoina ovat Espoon Tapiolassa sijaitsevat festivaalin oma elokuvateatteri Kino Tapiola sekä Espoon kulttuurikeskuksen Tapiola- ja Louhisali. Vuodesta 2010 alkaen festivaali laajeni järjestäen näytöksiä myös Leppävaaran Finnkino Sellossa (entinen Bio Rex Sello) ja Matinkylän Finnkino Omenassa. Vuosittain elokuvafestivaalilla käy noin 20 000 elokuvan ystävää ja vierailijaa. Espoo Ciné onkin yksi Suomen suurimmista elokuva-alan tapahtumista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Espoo Cinén kotisivut
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Suomalaiset elokuvajuhlat
Espoon tapahtumat
Pentti Salmi (toimittaja)

Pentti Salmi (s. 13. tammikuuta 1928 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja sekä entinen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän työskenteli Yleisradion urheilutoimituksessa vuosina 1972–1991 ja oli näkyvä kasvo Urheiluruutu-lähetyksissä ja tunnistettava urheiluääni monissa eri lajeissa. Hänet muistetaan erityisesti koripallo-, jalkapallo- ja yleisurheiluselostuksistaan.

Salmi pelasi koripalloa Helsingin Kisa-Toverien joukkueessa ja valmensi vuosina 1961–1965 seuran viiteen peräkkäiseen Suomen mestaruuteen. Koripallon parissa hän on toiminut myös tuomarina (Suomen ensimmäinen kansainvälinen koripallotuomari) ja Suomen Koripalloliiton vuosikirjan pitkäaikaisena toimittajana. Hän on Suomen Koripalloliiton kunniajäsen numero 5 (3. joulukuuta 1995). Hän on myös käsikirjoittanut lyhytdokumentin Koripallo 100 vuotta (1991). Opetusministeriö palkitsi Salmen Pro Urheilu -mitalilla 17. joulukuuta 2007. Maaliskuussa 2017 Urheilutoimittajain Liitto myönsi Salmelle Elämäntyö urheilutoimittajana -tunnustuksen.

Salmi on toimittanut vuodesta 1971 suomalaisen koripallon vuosikirjaa Koripallokirja. Vuonna 2009 se ilmestyi 40. kerran.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Lake Placidin olympialaisten kuuluisa sadasosatappioselostus

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Suomalaiset koripallotuomarit
Suomalaiset urheiluselostajat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Ylen toimittajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Siionin kristityt

Siionin kristityt () on eteläafrikkalainen, erityisesti zulujen ja swazien suosima protestanttinen kristillinen kirkko, jonka juuret ovat lähetystyössä ja sai alkuvaiheessa paljon vaikutteita yhdysvaltalaiselta Christian Catholic Apostolic Churchilta. Kirkolle tunnusomaisia piirteitä ovat ihmeparantuminen ja kielilläpuhumisen karismaattinen lahja. Siionin kristityt on Etelä-Afrikan suurin kristillinen kirkkokunta ja siihen kuuluu 11,1 % väestöstä.

Kirkon perusti afrikaanerilähetystyöntekijä PL Le Roux. Hän erosi vuonna 1903 reformoidusta kirkosta ja liittyi ryhmään, joka oli lähesessä yhteistyössä yhdysvaltalaisen John Alexander Dowien perustaman Christian Catholic Apostolic Churchin kanssa. Muutaman vuoden kuluttua ryhmä lähestyi helluntailaisuutta ja omaksui sen kielilläpuhumisperinteen, mutta säilytti kirkon alkuperäisen nimen. Le Rouxin liityttyä vastaperustettuun helluntaiseurakuntaan, kirkon johtajaksi nousi afrikkalainen Daniel Nkonyane vuonna 1908.

Lähteet 

Kristinusko Etelä-Afrikassa
Vapaakirkot
Reformoidut kirkot
Tislattu vesi

Tislattu vesi on raakavedestä tislaamalla aikaansaatua erittäin puhdasta vettä, jota käytetään muun muassa lääketieteellisissä tarkoituksissa ja laboratorioissa.

Vesi kuumennetaan höyryllä tai sähköllä höyryksi. Nykymittapuulla veden tislaus on melko kallis toimenpide, mutta sairaaloiden höyrynkehittimien yhteydessä kannattava. Haittoina ovat kloorista (Cl) ja humuksesta syntyvät yhdisteet, jotka tislautuvat veden mukana, minkä vuoksi suurissa höyrynkehittimissä vesi on esipuhdistettu. Tislauksen jälkeen vesi voidaan kerätä esimerkiksi haponkestäviin terässäiliöihin, joista voi liueta kromia (Cr) ja rautaa (Fe). Tärkein syy veden tislaukseen on nykyisin mikrobipuhtaus. Vesi voi kuitenkin saastua myöhemmin.

Muita vedenpuhdistusmenetelmiä ovat mm. suodatus aktiivihiilellä (puhdistaa kloorin vesijohtovedestä), käänteisosmoosi (ei poista kaasuja), ioninvaihto (ei poista heikosti varauksellisia tai varauksettomia orgaanisia komponentteja), elektrodeionisaatio ja UV-säteilytys.

Akuissa käytetään usein edullisempaa ionipuhdistettua vettä (ns. akkuvesi), joka ei johda sähköä.

Toisin kuin yleensä luullaan, tislatun veden juomisen ei ole todistettu olevan terveydelle haitallista. Sen maku voi kuitenkin poiketa selvästi vesijohtovedestä.

Lähteet 

Tislaus
Vesi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ktesifon (kaupunki)

Ktesifon (, ) oli muinainen kaupunki Mesopotamiassa Tigriksen itärannalla. Kaupungin rauniot sijaitsevat Irakissa noin 35 kilometriä Bagdadista etelään. Joen toisella rannalla sijaitsi Seleukeia. Ktesifon oli parthialaisten arsakidien ja heidän seuraajiensa sassanidien pääkaupunki. 500-luvulla kaupunki oli maailman suurin.

Abbasidit perustivat kalifaattinsa pääkaupungin Bagdadin vain 40 kilometrin päähän Ktesifonista Tigrisin yläjuoksulle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Iranin historia
Arkeologiset kohteet Irakissa
Historialliset kaupungit
Proteat

Proteat (Protea) ovat kukkivien kasvien suku. Suvun nimesi vuonna 1735 Carl von Linné kreikkalaisen Proteus-jumalan mukaan.

Sukuun kuuluu yli 92 lajia, alalajia ja lajiketta. Kuningasprotea on proteoiden tunnetuin laji.

Protealajeja 
 Protea angolensis – kaihoprotea
 Protea caffra – rusoprotea
 Protea cynaroides – kuningasprotea
 Protea lepidocarpodendron – mustesuuprotea
 Protea magnifica – partaprotea
 Protea matonchiana – sambianprotea
 Protea micans – neidonprotea
 Protea odorata – tuoksuprotea
 Protea welwitschii – savanniprotea

Lähteet 

Proteakasvit
Hei Buonanotte

Hei Buona Notte on Paula Koivuniemen vuonna  1987 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä, LP-levynä ja C-kasettina levy-yhtiö Sonet. Levy on myynyt kultaa.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hei Buona Notte Suomen äänitearkiston tietokannassa

Paula Koivuniemen albumit
Vuoden 1987 albumit
Esa Niemisen tuottamat albumit
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Suomi on osallistunut yleisurheilun MM-kisoihin alusta asti ja kaikkiaan 17 kertaa. Maa on isännöinyt kisat kaksi kertaa, ensimmäiset kisat Helsingissä 1983 ja kymmenennet Helsingissä 2005. Suomi on saavuttanut 22 mitalia: 7 kultaista, 8 hopeista ja 7 pronssista. Ilman mitaleita Suomi on jäänyt kuusi kertaa, Pariisin 2003, Berliinin 2009, Daegun 2011, Lontoon 2017, Dohan 2019 ja Eugenen 2022 kisoissa.

Menestyslajit ovat olleet keihäänheitto ja kävely. Keihäässä suomalaiset ovat saavuttaneet viisi kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Kävelystä Suomi on saanut kaksi kultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia. Mitaleita on tullut kaksi kuulantyönnöstä sekä yksi 5 000 metriltä, pituushypystä, aitajuoksusta ja kymmenottelusta. Mitalisteja on ollut 15, joista kolmeen mitaliin on yltänyt Tero Pitkämäki ja kahteen mitaliin Seppo Räty, Kimmo Kinnunen, Sari Essayah, Valentin Kononen ja Aki Parviainen.

Mitalit ja pistesijat kisoittain

Mitalistit

Kultaa 
 1983: naisten keihäänheitto – Tiina Lillak
 1987: miesten keihäänheitto – Seppo Räty
 1991: miesten keihäänheitto – Kimmo Kinnunen
 1993: naisten 10 kilometrin kävely – Sari Essayah
 1995: miesten 50 kilometrin kävely – Valentin Kononen
 1999: miesten keihäänheitto – Aki Parviainen
 2007: miesten keihäänheitto – Tero Pitkämäki

Hopeaa 
 1983: miesten 110 metrin aitajuoksu – Arto Bryggare
 1991: miesten keihäänheitto – Seppo Räty
 1993: miesten 50 kilometrin kävely – Valentin Kononen
 1993: miesten keihäänheitto – Kimmo Kinnunen
 1995: miesten kuulantyöntö – Mika Halvari
 1997: miesten kymmenottelu – Eduard Hämäläinen
 2001: miesten keihäänheitto – Aki Parviainen
 2013: miesten keihäänheitto – Tero Pitkämäki

Pronssia 
 1976: miesten 50 kilometrin kävely – Reima Salonen
 1983: miesten 5 000 metrin juoksu – Martti Vainio
 1991: naisten 10 kilometrin kävely – Sari Essayah
 1995: naisten keihäänheitto – Mikaela Ingberg
 2001: miesten kuulantyöntö – Arsi Harju
 2005: miesten pituushyppy – Tommi Evilä
 2015: miesten keihäänheitto – Tero Pitkämäki

Katso myös 
 Suomi yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa

Lähteet 
 YLE: Historia

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yleisurheilun MM-kisoja YLE:n Elävässä arkistosta
Sderot

Sderot on kaupunki Israelin Eteläisellä hallintoalueella lähellä Gazan kaistan vastaista rajaa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 26 455.

Maandtiede

Sderot sijaitsee Israelin rannikkotasangon eteläosassa noin 18 kilometriä Askalonin kaupungista etelään. Kaupunki sijaitsee vain noin 800 metrin päässä Gazan kaistan puoleisesta Beit Hanunin kaupungista.

Historia

Sderot perustettiin vuonna 1951, jolloin paikalle perustettiin väliaikaisia asumuksia Israeliin saapuville juutalaisille siirtolaisille. Huomattava osa leirin ensimmäisistä asukkaista saapuivat Kurdistanista ja Persiasta ja he työskentelivät viereisellä Nir Amin kibbutsilla. Vuonna1954 perustettiin edelleen virallisempi leiri siirtolaisia varten, jota kutsuttiin tuolloin nimellä Ma’barat Gevim-Dorot. Paikka kasvoi Pohjois-Afrikasta ja etenkin Marokosta saapuvien siirtolaisten myötä. 

Alkutaipaleensa aikana paikkakunta kärsi huomattavasta työttömyydestä, johon vaikutti paikallisen teollisuuden puute. Monet paikallisista joutuivat turvautumaan valtion avustuksiin. Tilanne parani kuitenkin 1960-luvulta lähtien, jolloin paikkakunta alkoi teollistua. Paikalle pyrittiin huokuttelemaan myös Israelissa jo entuudestaan asunutta väestöä ja korkeakoulutettuja israelilaisia. Sderot sai hallinnollisen aseman kaupunkina vuonna 1996. 

Aivan Gazan kaistan vieressä sijaitseva Sderot on joutunut ajoittain kaistalta palestiinalaisten taistelijoiden laukaistavien rakettien kohteeksi. Esimerkiksi toisen intifadan aikana vuosina 2001–2004 kaupunkiin osui 100 Kassam-rakettia.

Väestö
Sderotin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 26 455. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 19 400 ja vuonna 1970 7 500.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelin kaupungit
Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta () perustettiin itsenäisenä valtiona 1. tammikuuta 1801 vuoden 1800 unionilain perusteella, joka yhdisti Ison-Britannian kuningaskunnan ja Irlannin kuningaskunnan. Valtio kesti sellaisenaan vuoteen 1922 asti, jolloin siitä tuli nykyinen Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta Irlannin itsenäistyttyä Irlannin vapaavaltioksi lukuun ottamatta kuutta pohjoista kreivikuntaa, jotka jäivät Britannian yhteyteen.

Aiheesta muualla

Euroopan entiset monarkiat
Irlannin historia
Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Kammion sairaala

Kammion sairaala eli Doktorinna Lybecks privata sjukhem för sinnessjuka myöhemmin Kammion sairaskoti, oli Helsingin Taka-Töölössä Töölönkadulla ja Ruusulankadulla, silloisen Läntisen Viertotien varrella toiminut yksityinen mielisairaala. Sairaalan toiminta alkoi 1891, kun kirurgi F. E. Lybeckin leski Sofie Louise Lybeck siirsi perustamansa yksityisen sairaskodin Kammio-nimiseen huvilaan, jossa oli aiemmin toiminut olutpanimo. Kammio oli yksi Taka-Töölöön 1800-luvun alkupuolella perustetuista huvila-alueista.

Sairaalan omisti vuodesta 1896 Lybeckien poika lääketieteen lisensiaatti Edvard Wilhelm Lybeck. Vuosina 1904–1915 sairaalan ylilääkärinä ja omistajana toimi myös aktivistijohtajana tunnettu Valter Osvald Sivén. Sairaalaa käytettiin tällöin myös aktivistien toiminnan tukipisteenä, ja siellä piiloteltiin venäläisen virkavallan etsimiä aktivisteja. Sairaalan ylilääkäri Fritz Geitlin osti sairaalan ja osti kaupungilta tonttialueen valtuuston 1919 tekemällä päätöksellä. Geitlinin kuoleman jälkeen 1941 hänen seuraajansa oli C. A. Borgström.

Sairaalassa oli hoidettavana eri aikoina monia tunnettuja henkilöitä, kuten Larin-Kyösti, Uuno Kailas, Maria Åkerblom ja F. E. Sillanpää. 1920-luvulta alkaen sairaalassa hoidettiin narkomaanipotilaita. Näistä potilaista kaksi kolmasosaa oli ylemmän keskiluokan miehiä ammatiltaan yleensä apteekkareita, lääkäreitä tai muuta sairaalahenkilökuntaa ja lääkäreiden puolisoita. Narkomaanipotilaiden määrä väheni 1930-luvulla, kun kieltolaki kumottiin.

Sairaalan alue käsitti nykyisen korttelin 478 pohjoisosan Sibeliuksenkadun, Töölönkadun, Runeberginkadun ja Ruusulankadun rajaamalla alueella. Sairaalaan kuului 1950-luvun lopulla seitsemän rakennusta, joista vanhin oli vuodelta 1870. Sairaalan päärakennus oli osoitteessa Ruusulankatu 6–8. Sibeliuksenkatu oli vuoteen 1966 saakka nimeltään Kammionkatu.

Toisen maailmansodan jälkeen osa Kammion sairaalasta muutettiin neurologista hoitoa tarjonneeksi Verna-sairaalaksi. Kammion sairaala jatkoi yksityisomistuksessa vuoteen 1952. Tuolloin se liitettiin Helsingin kaupungin omistamaan läheiseen Kivelän sairaalaan, jossa siitä käytettiin nimeä Kammio-osasto.. Kammion sairaskoti Oy lopetti toimintansa virallisesti 1. kesäkuuta 1952. Kiinteistöt siirtyivät Holvi oy:n omistukseen, mutta kaupunki jäi edelleen tiloihin vuokralle, koska potilaita oli niin paljon, etteivät he mahtuneet muualle. Kammio-osasto lakkautettiin vanhojen puurakennusten palovaaran vuoksi 1960-luvun alussa, ja rakennukset purettiin kesällä 1962. Alueella on nykyään asuinkerrostaloja ja Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön terveysasema. Kammion päärakennuksen paikalla Ruusulankatu 6:ssa on vuonna 1978 valmistunut Töölön palvelukeskus.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuva Kammion sairaalan rakennuksista juuri ennen purkutöiden alkamista heinäkuussa 1962

Helsingin entiset sairaalat
Suomen psykiatriset sairaalat
Taka-Töölö
Sulho Sipilä

Sulho Vilhelmi Sipilä (12. joulukuuta 1895 Brändö, Ahvenanmaa – 22. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, modernisti ja laivaston upseeri. Hän oli myös taitava viulisti.

Sipilän vanhemmat olivat kirkkoherra Frans Vilho Sipilä ja Mandi Matilda Piirainen. Sulhon ollessa pieni perhe muutti Ahvenanmaalta Mynämäkeen, Turkuun. Siellä hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1915 ja opiskeli aluksi teologiaa, mutta luopui siitä ja aloitti maalaamisen Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 19-vuotiaana.

Sipilän vaimo oli taidemaalari Greta Hällfors-Sipilä. Pariskunta tapasi toisensa opiskellessaan Ateneumissa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1915–1917. He tutustuivat ulkomaiseen modernismiin Helsingin useissa ulkomaisen taiteen näyttelyissä. Sen värien käyttö ja vapaa muoto innostivat heitä ja heistä tulikin suomalaisen avantgardismin huippuosaajia. Vaikutteita he saivat myös kubismista. Sulho Sipilä maalasi mieluiten öljyväreillä, Greta Sipilä guassi- ja vesiväreillä. Sipilät kihlautuivat vuonna 1920 ja avioituivat 1924.

Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Sipilä piti vuonna 1929. 1930- ja 1940-luvuilla hänen modernistinen tyylinsä väistyi rauhallisempien värien ja tyylin tieltä. Sipilän tyypillisiä aiheita olivat maisemat Helsingistä, herkät sisäkuvat ja näkymät kodista läheisille kaduille ja rakennuksiin. Hän maalasi myös lapsuutensa maisemia. Usein hänen töissään oli nähtävissä pyrkimys paikoin jopa pikkutarkkaan realismiin. Sipilä suunnitteli myös mitaleita, kuten 50-vuotismitalin Duodecim-seuralle 1931 ja Agricola-mitalin 1948.

Sipilä toimi Suomen Taiteilijaseuran varapuheenjohtajana 1934–1940 ja puheenjohtajana 1940–1942, samoin kuin helsinkiläisen taiteilijaseura Pro Arten ensimmäisenä puheenjohtajana vuodesta 1945.

Sipilä toimi ammatikseen sotilasuralla merivoimissa, muun muassa 1. upseerina panssarilaivoilla Väinämöinen ja Ilmarinen. Erottuaan vuonna 1944 puolustusvoimista komentajakapteenina hän toimi Vapaan taidekoulun rehtorina ja maalauksen opettajana. Sipilä kuoli pian eläkkeelle jäätyään vuonna 1949. Hänen vaimonsa sairastui vuonna 1946 skitsofreniaan ja joutui hoidettavaksi Kellokosken sairaalaan, jossa kuoli vuonna 1974.

Lähteet
  Sivu 687
Sulho Sipilä Valtion taidemuseon kokoelmissa
Ateneumin taidemuseo, Hallen ja Tivan tarina
Helsingin Sanomat: Täysiveristä taiteilijaelämää
Lea Keskitalo, Sulho Sipilä, Sininen laulu, Suomen taiteiden tarina, YLE

Viitteet

Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset upseerit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet