joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
D-Day

D-Day on englanninkielisessä sotilassanastossa käytetty ilmaus tärkeän operaation alkupäivämäärästä; rinnakkaisilmaus on H-Hour jonkun asian alkamistunnista. 
Tunnetuin D-day on Normandian maihinnousun alkupäivä.

D-Day ja H-Hour ilmauksia voidaan käyttää suhteellisen ajanlaskun pohjana, kun varsinaista tapahtumapäivää ei ole päätetty tai ei haluta vielä ilmoittaa. Silloin voidaan suunnitella muita tapahtumia, jotka pitää tehdä ”D+2” eli kaksi päivää alkupäivän jälkeen, tai ”D-7” eli viikkoa ennen alkupäivää.

Ilmausta on käytetty ainakin ensimmäisestä maailmansodasta alkaen.

Lähteet 

Sodankäynti
Seulonnan keskeiset artikkelit
Muhammad ibn Abd al-Wahhab

Muhammad ibn Abd al-Wahhab (1703 – 1792) oli islamilainen uskonoppinut, jonka opetusten pohjalta kehittyi wahhabilainen suuntaus. Wahhabi kuului sunnalaisen islamin hanbali-koulukuntaan.  Hän nojautui hanbali-koulukuntaan lukeutuneen keskiajalla Damaskoksessa vaikuttaneen uudistajan Ibn Taymiyyahin (k. 1328) oppeihin.

Elämä ja teokset 
Abd al-Wahhab oli kotoisin Najdista nykyisen Saudi-Arabian alueelta. Hän kävi koulunsa Medinassa ja asui sen jälkeen vuosia ulkomailla, opetti Basrassa ja Bagdadissa. Asuessaan Iranissa vuonna 1736 hän alkoi opettaa suufilaisuuden doktriineja vastaan. Palattuaan kotikaupunkiinsa hän kirjoitti teoksen Kitāb al-tawḥīd (“Kirja Jumalan ykseydestä”), joka on wahhabilaisen liikkeen perusteksti. Hän pyrki palauttamaan islamin alkujuurilleen, "puhtaaseen" muotoonsa. Hän kielsi pyhimykset ettei näistä tulisi epäjumalia ainoan jumalan rinnalle. Hän tuomitsi myös moskeijoiden koristelemisen ja jopa tupakanpolton.

Jälkimaine 
Wahhabilaisuudesta muodostui islamin puritaaninen suuntaus, joka sai hanbali-lakikoulukunnan uudelleen kukoistamaan ja pelasti sen sammumasta. Wahhabilaisuuden tärkein vaikutusalue on nykyisin Saudi-Arabia. Myös terroristiliike Isis perustaa oppinsa wahhabilaisuuteen.

Lähteet 

Wahhabismi
Uskonnolliset julistajat
Punakko

Punakko eli pohjanpunakko (Bartsia alpina) on monivuotinen ruohokasvi, joka elää puoliloisena.

Ulkonäkö ja koko 
Punakon varret ovat 10–30 senttimetriä korkeita, väriltään vihreitä, mutta latvasta tumman sinipunaiset. Lehdet ovat vihreitä ja ne kasvavat toisiaan vastakkain ja ovat ruodittomia. Kukat sijaitsevat tukilehtien hangoissa ja ovat väriltään myös tumman sinipunaisia. Kukka on kaksineuvoinen. Punakon hedelmät ovat soikeita kotia ja siemenet ovat siipipalteisia. Suomessa punakko kukkii keskikesällä, kesä-heinäkuussa.

Levinneisyys 
Punakkoa kasvaa Euraasian alueella muun muassa Pohjois-Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa. Pohjois-Amerikassa se kasvaa Grönlannissa ja Kanadassa. Kanadassa punakko kasvaa Québecin pohjoisosassa, Labradorissa ja Nunavutin saarilla. Kanadan arktisilla saarilla kasvi on kapea-alainen ja saarista Baffininsaarella se on harvinainen.

Elinympäristö 
Punakko kasvaa rannoilla, puronvarsilla, letoilla, kosteilla tunturiniityillä ja lehtokorvissa paljakan keskiosiin saakka.

Kasvi viihtyy kalkkipitoisessa kasvualustassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luontoportti: Punakko (Bartsia alpina)
 Kasviatlas: Punakko eli pohjanpunakko, levinneisyys ja yleisyys 
 Levinneisyyskartta
 ITIS: Bartsia alpina 

Näivekasvit
AOVA

Akavan opiskelijavaltuuskunta AOVA toimii akavalaisten opiskelijoiden edustajana Akavan päätöksenteossa. AOVAn keskeisenä edunvalvollisena tehtävänä on korkeakouluopiskelijoiden työelämään liittyvät koulutus-, työvoima- ja sosiaalipoliittiset asiat. AOVAn ensisijainen tehtävä on tuoda opiskelijanäkökulmaa Akavan päätöksentekoon ja linjauksiin.

Akavan opiskelijavaltuuskunta AOVA edustaa Akavan jäsenliittojen noin 100 000 opiskelijajäsentä. Se tekee Akavasta Suomen johtavan opiskelijoiden työmarkkinajärjestön. Akavan opiskelijavaltuuskunnassa on edustus jokaisesta opiskelijatoimintaa harjoittavasta Akavan jäsenjärjestöstä. Valtuuskunnassa on yhteensä 40 varsinaista ja 26 varajäsentä. AOVA kokoontuu neljä kertaa vuodessa. Valtuuskunnan kokousten välillä toimintaa ohjaa työjaosto. AOVAn puheenjohtajana toimi vuosina 2011 – 2012 Ted Apter ja 2013 – 2014 Jouni Markkanen. AOVAlla on edustus kaikissa Akavan toimikunnissa, aluetoimikunnat mukaan lukien. AOVAn puheenjohtajalla on puhe- ja läsnäolo-oikeus Akavan hallituksessa.

Katso myös
Akava

Lähteet
www.akava.fi: AOVA  [luettu 10.9.2010]
http://www.akava.fi/pages/index.asp?osio=4001&mainosio=Opiskelijat&subm=Opiskelijat  (luettu 10.8.2008)

Viitteet 

Suomalaiset opiskelijajärjestöt
Akava
Zatelliitti

Zatelliitti on Kempeleessä noin kahden kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta valtatie 4:n ja Kauppakeskus Zeppelinin läheisyydessä sijaitseva yrityskeskittymä. Alueella sijaitsee katsastusasema sekä muutamia yrityksiä, kuten muun muassa Ouman ja Hankkija. Tulevaisuudessa alueelle ollaan suunnittelemassa myös Oulun seudun eteläistä matkakeskusta.

Alueelle johtava valtatie 4:n eritasoliittymä avattiin liikenteelle 28. syyskuuta 2018. Kokonaisuudessa rakennettiin rampit moottoritielle, neljä siltaa ja kiertoliittymät Zatelliitintien ja Kokkokankaantien liittymiin. Lisäksi rakennettiin paikallisliikenteen bussipysäkit sekä poikittainen kevyen liikenteen väylä.

Lähteet

Kempeleen kylät ja alueet
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous

Lahden kansainvälinen kirjailijakokous on järjestetty Lahden Mukkulan kaupunginosassa vuodesta 1963 alkaen ja Messilässä vuosina 2009 - 2013, jälleen Mukkulassa vuonna 2015 ja Lahden kansanopistolla vuodesta 2017 alkaen . Liwre (Lahti International Writers' Reunion) on kansainvälinen kirjallisuustapahtuma, johon saapuu vieraiksi nimekkäitä prosaisteja, runoilijoita, kirjallisuuskriitikkoja ja tutkijoita eri puolilta maailmaa. Se on yksi Euroopan suurimmista kirjallisuustapahtumista. Kokouksen järjestää Lahden kansainvälinen kirjailijakokous ry, jonka taustalla vaikuttavat Eino Leinon Seura, Päijät-Hämeen kesäyliopisto ja Lahden kaupunki. Tapahtuman suojelijana vuonna 2015 toimii tasavallan presidentin puoliso, runoilija Jenni Haukio. Ensimmäisen kirjailijakokouksen (1963) suojelijana oli niin ikään valtakunnan ykkösnainen, kirjailija Sylvi Kekkonen.

Tapahtuman teema vaihtelee kokouksittain. Teemoina ovat viime vuosina olleet muun muassa Mikä on pyhää? (2003) Kirjoittaminen rakkauden tekona (2005) ja Kauneus ja kauheus (2007). Vuoden 2009 Toisin sanoen -otsikon kautta syvennyttiin siihen, kuinka "kirjailija sanoo toisin". Lisäteemana käsiteltiin kirjallisuuden kääntämistä. Vuonna 2011 pohdittiin kirjailijan suhdetta kielen ja kertomisen rajoihin teemalla Kirjailija ja sanoin kuvaamaton. Murtuvat muurit puhututtivat vuorostaan 16.– 18.6.2013. Eri puolilla maailmaa rosoinen ja väkivaltainenkin aika suodattuu kaunokirjallisuuteen. Muureja on niin kirjailijoiden sisällä kuin ulkopuolella. Vuonna 2015 teemana oli Kirjailija tasapainotaiteilijana. Lahden Sibeliustalossa järjestettiin vanhaan tapaan 15.6.2015 kansainvälinen runoilta, joka oli kaikelle kansalle ilmainen. Pääasia kuitenkin oli kirjailijoiden alustusten pohjalta käyty keskustelu Mukkulan puistossa kaikkina kolmena kokouspäivänä.

Kokous sijoittui pitkään Mukkulan kartanoon ympäristöineen ja ajoittuu juhannuksen alle. Vuonna 2009 Lahden kansainvälinen kirjailijakokous siirtyi pidettäväksi Hollolan Messilän lomakeskuksessa Vesijärven toisella rannalla. Kokous järjestettiin tällöin ensi kertaa muualla kuin Mukkulan kartanohotellin alueella. Kokouksen järjestäjä perusteli paikan vaihtoa kesähotellipalveluiden puuttumisella Mukkulassa. Hollolan Messilän kartanoalue tarjosi tuolloin toiminnallisesti ja taloudellisesti parhaan vaihtoehdon vapaalle ja tiiviille vuorovaikutukselle kirjailijoiden, yleisön ja lehdistön kesken. Kokous palasi Mukkulaan kerran vuonna 2015 mutta vuodesta 2017 alkaen kokous on järjestetty Lahden kansanopistolla keskustassa.

Kokouksien teemat vuosittain

Kokouksiin osallistuneita kirjailijoita

Lähteet
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous - Taustaa ja historiaa vuodesta 1963 lähtien

Viitteet

Aiheesta muualla
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous
YLEn Elävä arkisto: Mukkulan ensimmäinen kirjailijakokous 1963
YLEn Elävä arkisto: Lahden kirjailijakokous 1966
YLEn Elävä arkisto: Manuel Scorza Mukkulan kirjailijakokouksessa vuonna 1975 
YLEn Elävä arkisto: Salman Rushdie Mukkulassa vuonna 1983 

 

Kirjallisuustapahtumat Suomessa
Lahden tapahtumat
Hollolan tapahtumat
Sotilastarkkailija

Sotilastarkkailija on aseeton sotilashenkilö, ammattiupseeri tai reserviläinen, joka pareittain tarkkailee aluetta sotilaallisesta näkökulmasta. Sotilastarkkailijoita käytetään varmistamaan, että tulitauko tai aselepo pitää. Sotilastarkkailijat ovat yleensä Yhdistyneiden kansakuntien lähettämiä, mutta heitä voi olla myös Etyjillä.

Suomessa sotilastarkkailijoiden koulutuksesta vastaa Puolustusvoimien kansainvälinen keskus, joka kouluttaa myös muiden pohjoismaiden sotilastarkkailijat.

Katso myös
Jarno Mäkinen

Lähteet 
www.fincent.fi

Rauhanturvaaminen
Stevena

Stevena Oy on naantalilainen Suomen länsirannikon satamissa toimiva ahtausyritys. Se muodostui Naantalin kaupungin vuonna 1982 perustamista Luonnonmaalla toimineen Naantalin Vapaasatama Oy:n ja ahtaustoimintaa hoitaneen Naantali Cargoport Oy:n yhdistämisestä. Kyseisten yritysten toimintaa jatkettiin myöhemmin nimellä Stevena Oy. Yritys vaihtoi muutaman kerran omistajaa ja vuodesta 1997 lähtien se on ollut osa Backman-Trummer -konsernia, joka puolestaan kuuluu KWH Groupiin. 

Stevenan päätoimipaikka on Naantalin satamassa missä Stevena on aloittanut toimintansa vuonna 1982. Lisäksi yritys toimii  Hangon satamassa(2004→),  Turun satamassa(1989→) , Uudenkaupungin satamassa(1998→). Stevena on aikaisemmin toiminut myös Haminan(2010→2014), Porin(2005→2014), Rauman(2005→2009) ja Olkiluodon(2004→2011) satamissa. Yritys on erikoistunut teollisuuden raaka-ainekuljetuksiin, roro-liikenteeseen, projektilaivauksiin sekä muihin logistiikka- ja lisäarvopalveluihin. Näistä suurimpana varastointipalvelut.

Vuoden 2004 syksyllä Stevena osti Naantalin ja Eurajoen Olkiluodon satamassa toimineen Material-Master Oy:n, sekä raskaisiin projektilaivauksiin erikoistuneen turkulaisen Pernotrans Oy:n ahtausliiketoiminnat.

Stevena Oy:n aputoiminimiä ovat Material-Master 16. joulukuuta 2004 lähtien, Newsteve 19. elokuuta 2008 lähtien sekä BT-Logistore.

Stevena tunnetaan luotettavuudestaan, monipuolisuudestaan sekä joustavuudestaan.

Stevena sai vuonna 2016 vuoden logistiikkayritys palkinnon, minkä myönsivät yhdessä Turun kauppakamari ja Logy. 

Stevena toimii serfitifioitujen laatu- ja ympäristöjärjestelmien ISO 9001 ja ISO14001 mukaisesti. Rehuraaka-aineiden käsittelyprosessi on lisäksi sertifioitu GTP+ standardin mukaisesti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 www.stevena.fi
 

Suomalaiset yritykset
Logistiikkayhtiöt
Sopwith Triplane

Sopwith Triplane oli brittiläinen kolmitasoinen hävittäjälentokone, jota käytettiin ilmasodankäyntiin ensimmäisen maailmansodan lopulla. Konemallilla lennettiin Ison-Britannian ja Ranskan ilmavoimissa, ja yksittäiset kappaleet päätyivät myös Venäjän ja Yhdysvaltojen käyttöön.

Tekniset tiedot

Katso myös
Sopwith Camel
Fokker Dr.I

Aiheesta muualla

 Avioationhistory.com – Sopwith Triplane 
 Väritys Sopwith Triplane 

Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1910-luvun hävittäjälentokoneet
Sopwithin ilma-alukset
Eila Lahti-Argutina

Eila Lahti-Argutina (14. huhtikuuta 1937 Petroskoi, Neuvostoliitto – 10. elokuuta 2008 Petroskoi, Venäjä) oli venäjänsuomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Lahti-Argutina työskenteli pitkään Neuvostoliitossa ilmestyneissä suomenkielisissä Punalippu- ja Neuvosto-Karjala-lehdissä. Neuvostoliiton hajottua hän keskittyi tutkimaan Stalinin vainoissa menehtyneiden suomalaisten kohtaloita.

Lahti-Argutina sai kaksoiskansalaisuuden 2004 ja muutti pysyvästi Kuopioon. 

Lahti-Argutina julkaisi kaksi kirjaa suomalaisten kohtaloista 1930-luvun Neuvostoliitossa. Jukka Rislakin kanssa tehty Meillä ei kotia täällä (1997) käsittelee Suomesta 1930-luvulla työn perässä loikanneiden edesottamuksia. Teos oli ehdokkaana Tieto-Finlandian saajaksi ja se on käännetty englanniksi. Vuonna 2001 julkaistiin yli 8 000 suomalaista nimeä käsittänyt matrikkeli Olimme joukko vieras vaan. Lahti-Argutina keräsi tietoja arkistoista ja hän haastatteli vielä elossa olleita. Lahti-Argutina menehtyi aivoverenvuotoon Petroskoissa. Hän oli kuollessaan viimeistelemässä matrikkelin jatko-osaa.

Lahti-Argutina valmistui Petroskoin valtionyliopistosta.

Lahti-Argutinan isä, kemiläinen Eino Lahti, loikkasi Neuvostoliittoon vuonna 1930 poliittisista syistä, ja kuoli Tšeljabinskin pakkotyöleirillä vuonna 1943. Isän kohtalo selvisi Eilalle vasta 1990-luvun tutkimusten myötä.

Teokset
 Meillä ei kotia täällä. Suomalaisten loikkareiden joukkotuho Uralilla 1938 (Otava 1997) yhdessä Jukka Rislakin kanssa
 Olimme joukko vieras vaan. Venäjänsuomalaiset vainonuhrit Neuvostoliitossa 1930-luvun alusta 1950-luvun alkuun (Siirtolaisuusinstituutti 2001)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Eila Lahti-Argutinan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
 Ylen Elävä arkisto, Reijo Perälä, Puolet suomalaisista loikkareista kuoli Stalinin vainoissa*

Tietokirjailijat
Venäläiset toimittajat
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Wyatt Earp (elokuva)

Wyatt Earp on vuonna 1994 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva. Sen on ohjannut Lawrence Kasdan. Elokuvan pääosissa ovat muun muassa Kevin Costner ja Dennis Quaid. Elokuva kertoo sheriffinä toimineen Wyatt Earpin elämästä.

Elokuva alkaa 1860-luvulta, jolloin oli Yhdysvaltain sisällissota. Wyattin elämän vaiheita seurataan aina vanhuuteen saakka. Elokuva keskittyy kuitenkin lähinnä 1870–1880-luvuille, jolloin hän muun muassa taisteli Ike Clantonin rosvojoukkoa vastaan.

Vuoden 1994 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat
Lawrence Kasdanin ohjaamat elokuvat
Lawrence Kasdanin käsikirjoittamat elokuvat
Heinrich Schläppi

Heinrich Schläppi (30. huhtikuuta 1905 – 15. helmikuuta 1958) oli sveitsiläinen rattikelkkailija. Hän voitti kultaa vuoden 1924 olympialaisissa Chamonix'ssa neljän miehen kelkkailussa.

Sveitsiläiset rattikelkkailijat
Sveitsiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Sinihirwi


Sinihirwi on etnorock-yhtye Poropetran esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007.

Kappaleet 
Kuekertoene
Luonnotar
Melkutus
Sinihirwi
Kurkilintu
Ahtim' parta
Turjanmaa
Sinisulka
Kuvetar
Mustat vuoret (lisäkappale)

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Noise.fi:

Lähteet 

Suomalaiset rockalbumit
Suomalaiset folkalbumit
Vuoden 2007 esikoisalbumit
Beijing Shooting Range Clay Target Field

Beijing Shooting Range Clay Target Field on ampumarata Pekingissä, Kiinassa. Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä ammutaan Pekingin kesäolympialaisissa 2008 haulikkolajeissa, jotka ovat skeet ja trap. Sitä kunnostettiin elokuussa 2007 ja se oli valmiina 2008 olympialaisiin. Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä on lattia pinta-alaa 6 170 neliömetriä ja kapasiteetti 5 000 henkilöä, mutta olympialaisten jälkeen kapasiteetti pienennetään 1 047 henkilöön.

Pekingin rakennukset ja rakennelmat
Kesäolympialaiset 2008
Ampumaradat
Kiinan urheilupaikat
Juha Siro

Juha Siro (s. 24. kesäkuuta 1951 Tampere) on tamperelainen kirjailija, runoilija, kirjallisuuskriitikko ja graafikko. Tähän mennessä häneltä on ilmestynyt viisi runokokoelmaa ja seitsemän aikuisten romaania, lastenromaani ja aforismeja. Hänen tekstejään on useissa antologioissa ja oppimateriaaleissa. 

Siron esikoisrunoteos Vapaa pudotus ilmestyi 1998 ja sai Suomen Kirjailijaliiton vuoden parhaan esikoisteoksen palkinnon. Vuonna 2009 ilmestynyt romaani Marilynin hiuspinni valittiin vuoden 2010 Runeberg-palkintoehdokkaaksi. Tämän lisäksi Siro on palkittu muun muassa Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinnolla vuonna 2000. Hänen viimeisin runoteoksensa, 365 tekstistä muodostuva runokokoelma Babel, julkaistiin vuonna 2013. Siron ensimmäinen nuortenromaani Oiva ja aikasormus ilmestyi vuonna 2021. Tuorein romaani Valovuosi ilmestyi vuonna 2022.

Juha Siro on julkaissut kirjallisuuskritiikkejä eri medioissa ja toiminut Aamulehden kirjallisuuskriitikkona 2003 – 2007. Pirkanmaan taidetoimikunnan kirjallisuuden asiantuntijajäsenenä hän toimi vuosina 2007 – 2012. Siron tekstejä on käännetty unkariksi, englanniksi ja venäjäksi.

Vuonna 2019 Sirolle myönnettiin taiteilijaeläke.

Tuotanto

Runoteokset

Romaanit

Aforismit 
  Julkaistu pseudonyymillä Onni Vähälä

Antologiat

Palkinnot ja ehdokkuudet
 Tiiliskivi-palkintoehdokkuus 2011
 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1998, 2000, 2002, 2008, 2010
 Runeberg-palkintoehdokkuus 2010
 Sanojen ajan Varjo-Finlandia -lista
 Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto 2000 (Musta runokirja)
 Suomen Kirjailijaliiton palkinto vuoden 1998 parhaasta esikoisteoksesta
 Helsingin Sanomain esikoiskirjapalkintoehdokkuus 1998
 Lahden runomaratonin ensipalkinto 1995

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Juha Siron kotisivut
 Juha Siron kirjallisuus- ja kulttuuriblogi
 Kirjasammon kirjailijaesittely
 Siro Liken sivuilla

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Bettina Bush

Bettina Bush on yhdysvaltalainen laulaja ja ääninäyttelijä. Vuoden 2007 jälkeen Bush on julkaissut singlejä, kuten ”She Is” ja ”Cradle To The Grave”, joista ensin mainittu ylsi Billboardin myydyimpien singlejen listan sijalle neljä.

Bush on näytellyt ääniroolin kuningatar Bumblena animaatiosarjassa Pikku ponit, josta hän oli ehdokkaana kahteen Young Artist -palkintoon. Laulajana hänet palkitsi vuonna 2006 parhaana poplaulajana American Idol Underground -sivusto ja -radioasema.

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu
 Voice Chasers 
 TV.com
 SBV
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Al-Walid ibn Talal

Al-Walid ibn Talal ibn Abdelaziz al-Saud (; s. 7. maaliskuuta 1955 Riad, Saudi-Arabia) on saudiarabialainen liikemies. Hän on kuningasperheen jäsen, prinssi ja miljardööri, Forbesin listan maailman 19. rikkain ihminen. Hänet vangittiin marraskuussa 2017 ensimmäisen serkkunsa   kruununprinssi Mohammed bin Salmanin toimesta korruptionvastaisen taistelun yhteydessä.

Al-Walid ibn Talal on prinssi Talal ibn Abd-al-Azizin ja tämän puolison, prinsessa Mona as-Salhin poika. Mona as-Salh on Libanonin ensimmäisen pääministeri Riad as-Solhin tytär, ja Talal ibn Abdelaziz al-Saud on Saudi-Arabian kuningaskunnan perustajan Ibn Sa’udin monista lapsista  ja nykyisen kuninkaan Salman bin Abdul-Aziz Al Saudin veli.

Al-Walid ibn Talal johtaa Kingdom Holding Companya, jonka suurin omistaja hän on. Hän on tehnyt myös laajaa hyväntekeväisyystyötä. Hän on maan yleistä linjaa liberaalimpi, ja Kingdom Holding Company palkkasikin Saudi-Arabian ensimmäisen naislentäjän maassa, jossa naisten ei sallittu silloin ajaa edes autoa. Hän on Jeddah Tower rakennuttaja.

Al-Walid omistaa arabialaisen musiikin Rotana-levy-yhtiön ja on Citigroupin suurin yksittäinen osakkeenomistaja. Hänellä on myös elokuvatuotantoyhtiö, joka on osallistunut Haifa al-Mansourin ohjaaman elokuvan Wadjda tuottamiseen. Elokuva on ensimmäinen saudiarabialainen naisohjaajan elokuva. Se esitettiin vuonna 2013 Sodankylän elokuvajuhlilla.

Lähteet 

Saudiarabialaiset liikemiehet
Saudiarabialaiset miljardöörit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Saudiarabialaiset kuninkaalliset
Liedon Parma

Liedon Parma on vuonna 1907 perustettu lietolainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa hiihdossa, lentopallossa, mäkihypyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuran puheenjohtaja on Maarit Lempiäinen.

Mäkihyppy 

Liedon Parmalla on kolme hyppyrimäkeä Liedon Parmaharjulla. Normaalimäki otettiin käyttöön alkuvuonna 1969 ja siinä kilpailtiin Suomen-mestaruuksista ensimmäisen kerran vuonna 1971. Lietolaisia mäkihyppääjiä ovat muun muassa olleet Parmaharjun mäkien rakentamista puuhannut ja aikanaan Varsinais-Suomen ainoaksi mäkihyppääjäksi tituleerattu Pekka Vento sekä SM-kilpailussa kotimäessään kuudenneksi vuonna 1983 sijoittunut Timo Raidisto.

Lentopallo 
Seuran lentopallon miesten edustusjoukkue pelasi 1-sarjassa. Seura voitti syksyllä 2010 Lentopallon Suomen Cupin.

Suunnistus 
Liedon Parmalla ja Mynämäen Suunnistajat -52:lla on yhteinen edustusseura, MS Parma. Vuodesta 2003 kaikki Parman ja MS-52:n suunnistajat edustavat MS Parmaa.

Liedon Parma voitti Jukolan viestin vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Venlojen viestin vuosina 1995, 2000 ja 2001. Maailmanmestarit Liisa Veijalainen ja Reeta-Mari Kolkkala edustivat huippuvuosinaan Parmaa.

Yleisurheilu 
Parma oli Suomen Urheiluliiton seuraluokittelun 42:s vuonna 2011). Seuralla on noin 100 lisenssin lunastanutta yleisurheilijaa, muiden muassa kestävyysjuoksijat Laura Skyttä ja Saara Skyttä sekä seitsenottelija Maiju Mattila. Kestävyysjuoksija Tuomas Jokinen edusti Parmaa vuoteen 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Liedon Parman viralliset sivut

Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset suunnistusseurat
Suomalaiset yleisurheiluseurat
Lietolaiset urheiluseurat
Vuonna 1907 perustetut urheiluseurat
Juho Saaristo

Johan Henrik (Juho Heikki, J. H.) Saaristo (entinen sukunimi Sikanen; 12. joulukuuta 1877 Leppävirta – 30. syyskuuta 1937 Turku) oli suomalainen suutari, toimitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Saariston vanhemmat olivat työmies Gustav Henrik Sikanen ja Anna Maija Lipponen. Hän työskenteli aluksi renkinä Leppävirralla 1892–1898 ja toimi sitten suutarina Viipurissa, Hämeenlinnassa ja Turussa kuolemaansa saakka 1937. Saaristo toimi tämän ohella sosialidemokraattisen puolueen piirisihteerinä Hämeenlinnassa sekä sosialidemokraattien puhujana ja metallimiesten järjestäjänä Turussa. Saaristo oli karkotettuna Siperiassa vuosina 1915–1917 ja Suomen sisällissodan jälkeen hän oli vankilassa poliittisista syistä vuosina 1918–1927.

Saaristo oli SDP:n kansanedustajana 1908–1910 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. 

Saaristo oli naimisissa vuodesta 1900 Anna Vilhelmiina Kinnusen kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Hämeen vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Paavo Tikkanen (kansanedustaja)

Paavo Tikkanen (15. joulukuuta 1865 Kuopion maalaiskunta – 19. toukokuuta 1914 Joensuu) oli suomalainen puuseppä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Tikkasen vanhemmat olivat renki Johan Fredrik Tikkanen ja Anna Maria Tiihonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi puuseppänä Kuopiossa 1878–1898, Joensuussa 1898–1907 ja Kontiolahdella 1907–1914. 

Tikkanen oli SDP:n kansanedustajana 1907–1914 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Joensuun kaupunginvaltuustoon.

Tikkanen oli naimisissa Anna Emelia Rissasen kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Joensuun kaupunginvaltuutetut
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1914 kuolleet
O. V. Turunen

Otto Vilhelm (O. V.) Turunen (30. marraskuuta 1875 Heinävesi – 9. syyskuuta 1954 Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen toimitusjohtaja, maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Turusen vanhemmat olivat tilallinen Paul Turunen ja Anna Lovisa Koikkalainen. Hän kävi kaksi talvea kansakoulua ja työskenteli aluksi kauppa-apulaisena Hiitolassa 1891–1892 sekä maataloustöissä. Turunen oli Valtionrautateiden palveluksessa Viipurin konepajalla 1900–1902, vaihdemiehenä Kivennavan Raivolassa 1903–1914, vaihdemiehenä ja jarrumiehenä Pieksämäellä 1914–1918 sekä ylimääräisenä konduktöörinä 1918. Hän oli Rautatieläisten liiton liittosihteerinä 1906 ja kuului liiton hallitukseen.

Suomen sisällissodan jälkeen Turunen oli vankilassa poliittisista syistä 1918 ja vapauduttuaan hän toimi aluksi Viipurin läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä ja Sortavalan työväentalo oy:n toimitusjohtajana 1919–1920 sekä oli Kansan Voima -lehden taloudenhoitajana 1919–1921. Hän alkoi harjoittaa myös asianajotoimintaa 1920-luvulta alkaen.

Turunen oli Viipurin maalaiskunnan taksoitussihteerinä 1921–1933 ja lastenvalvojana 1926–1944. Hän toimi Viipurin Ympäristön Sähkö Oy:n toimitusjohtajana 1928–1944 ja oli maanviljelijänä Viipurin maalaiskunnassa 1921–1944. Sotavuosien jälkeen Turunen omisti huvilatilan Mikkelin maalaiskunnassa 1947–1954.

Turunen oli SDP:n kansanedustajana 1909–1917 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Viipurin maalaiskunnan hoitokuntaan ja 1910-luvun alussa hän oli mukana Uudenkirkon ja Kivennavan yhdistämistä Pietarin kuvernementtiin vastustavassa toimikunnassa.

Turunen oli naimisissa vuodesta 1907 Matilda Marianna Kuusiston kanssa

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1954 kuolleet
Taneli Typpö

Taneli Typpö (2. maaliskuuta 1878 Vehkalahti – 17. maaliskuuta 1960 Lohjan maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Typön vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Typpö ja Juliana Henrikintytär. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja hän toimi maanviljelijänä Virolahdella vuoteen 1914, Viipurin maalaiskunnassa 1914–1920, Vahvialassa 1921–1939 ja 1941–1944 sekä Lohjan maalaiskunnassa 1940–1941 ja 1944–1960. Typpö oli lisäksi Vahvialan terveyskaitsijana 1934–1939. Suomen sisällissodan jälkeen Typpö oli vankilassa poliittisista syistä 1918.

Typpö oli SDP:n kansanedustajana 1909–1918 sekä 1922–1929 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja kuului Vahvialan kunnallislautakuntaan ja kunnanvaltuustoon.

Typpö oli naimisissa vuodesta 1902 Helena Seppälän kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vahvialan kunnanvaltuutetut
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Vuonna 1878 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet
Heikki Törmä

Heikki Törmä (27. lokakuuta 1875 Haapavesi − 22. heinäkuuta 1945 Oulu) oli suomalainen osastonhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Törmän isä oli talollinen Efraim Törmä. Hän teki aluksi maatöitä vuoteen 1894 saakka ja oli sitten suutarina Haapavedellä ja Oulussa sekä Kansan Tahto -lehden taloudenhoitajana Oulussa. Törmä oli Oulun osuuskaupan palveluksessa vuosina 1912–1940, ensin jalkinekorjaamossa ja viimeksi jalkineosaston osastonhoitajana.

Törmä oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1917 ja 1919–1922 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Törmä kuului myös sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon.

Tikkanen oli naimisissa vuodesta 1901 lähtien Elin Elisabet Korkalan kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Ville Vainio

Ville Vainio (entinen  Karjunen; 5. tammikuuta 1882 Rautalampi – 1. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja sosialidemokraattien sekä myöhemmin Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja.

Vainion vanhemmat olivat lampuoti Pekka Karjunen ja Maria Makkonen. Hän kävi kansakoulun ja teki sitten maataloustöitä Rautalammilla vuoteen 1910 saakka. Hän toimi sen jälkeen osuuskaupanhoitajana ja Hankkijan kauppamatkustajana Suonenjoella ja Kuopiossa. Suomen sisällissodan jälkeen Vainio oli vankilassa poliittisista syistä 1918 sekä 1921–1922 ja 1923–1925. Vapauduttuaan Vainio oli Viipurin kauppa Oy:n hallituksen jäsenenä 1930–1939 ja viimeksi hän toimi liikemiehenä Helsingissä vuoteen 1956 saakka.

Vainio oli SDP:n kansanedustajana 1909–1911 ja 1919–1920 sekä Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana 1920–1923 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hänen hyvät puhelahjansa auttoivat häntä myös kauppamiehen työssä.

Vainiolla oli keskeinen rooli Kuopion punakaartin aseistamisessa loppuvuonna 1917. Hänen odotettiin myös johtavan kaartia sotatoimissa, mutta hän antautui joukkoineen valkoisille melkein taistelutta. Valtiorikosoikeudessa hän säästyi kuolemanrangaistukselta, koska hänellä oli puolustajia myös valkoisten puolella. Sodan jälkeen hän siirtyi työväenliikkeen jyrkemmän suunnan kannalle, ja perusteli sitä vankileirillä kokemillaan kärsimyksillä. Hän alkoi rempseällä tyylillä julistaa vallankumouksen sanomaa ja häntä kutsuttiinkin “Kuopion moskovalaiskauden suureksi profeetaksi”.

Vainion heikkous oli alkoholi. Kansanedustajana hän ei välittänyt kokouksissa istumisesta, lainvalmistelusta tai täysistuntojen puheenvuoroista. Tosin hän teki aloitteen Suomen muuttamiseksi neuvostotasavallaksi perustuslakia muuttamalla. Maaliskuussa 1923 Kyösti Kallion vähemmistöhallitus oli vähällä kaatua vasemmiston tekemään välikysymykseen (luottamuslauseäänestys päättyi tasan 89–89 ja se ratkaistiin arpomalla), jolloin Vainion samanaikainen oleskelu ravintoloissa nousi esille vastapuolen vahingoniloisina letkautuksina.

Vainio oli naimisissa vuosina 1905–1927 Helmi Maria Halosen kanssa. Hän meni uusiin naimisiin 1927 Martta Helena Virtasen kanssa.

Lähteet

Viitteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Pohjois-Savon vaalipiiri
Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset liikemiehet
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Lyydi Saarikivi

Lydia (Lyydi) Regina Saarikivi, o.s. Pennanen, (3. toukokuuta 1880 Pielavesi – 17. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen taloudenhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Saarikiven äiti oli työläinen Anna Maria Pennanen. Hän työskenteli pikkupiikana ja kotiapulaisena Iisalmessa 1889–1900 ja sen jälkeen kotiompelijana Järvenpäässä ja Helsingissä vuodesta 1900 alkaen. Myöhemmin Saarikivi toimi sairaalan ja parantolan taloudenhoitajana Ruovedellä sekä Ruoveden työväen näyttämön johtajana.

Saarikivi oli SDP:n kansanedustajana 1919–1922 Kuopion läänin läntistä vaalipiiristä. Hän kuului myös Ruoveden kunnanvaltuustoon ja Sosialidemokraattisen naisliiton liittotoimikuntaan.

Lyydi Saarikivi oli naimisissa kansanedustaja Santeri Saarikiven kanssa. Heidän poikiaan ovat taidehistorioitsija Sakari Saarikivi ja elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Ruoveden kunnanvaltuutetut
Pohjois-Savon vaalipiiri
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Lunawood

Oy Lunawood Ltd on suomalainen lämpöpuutuotteita valmistava yritys. Se työllistää noin 140 henkeä Iisalmen ja Kaskisten tuotantolaitoksilla, Lahden pääkonttorissa sekä vientimarkkinoilla. Yrityksen vuotuinen tuotantokapasiteetti on 160 000 m3, josta suurin osa menee vientiin. Lämpöpuutuotteet valmistetaan puuraaka-aineesta, joka on peräisin PEFC-sertifioidusta suomalaisesta metsästä.

Historia 
Lunawood Oy Ltd on veljesten Aulis ja Olavi Kärkkäisen 1986 perustama yritys. Lunawood aloitti pienenä perheyrityksenä vain yhdeksän työntekijän voimin lämpöpuun tuotannon vuonna 2001. Veljekset Aulis ja Olavi Kärkkäinen viimeistelivät pitkän yrittäjäuransa luomalla Lunawood-brändin ennen jäämistään eläkkeelle 2010. Tuolloin Lunawoodin pääomistajaksi vaihtui Capman Oyj:n hallinnoimat rahastot. Pääomistajan lisäksi Lunawoodilla oli tuolloin useita pienosakkaita. Vuoden 2019 lopussa Accent Equity 2017 L.P sijoitusrahasto osti Lunawoodin tukeakseen sen kansainvälistä kasvua.

Nykyhetki
Lunawood on kasvanut viime vuosina nopeaan tahtiin. Yrityksen tuotteita viedään noin kuuteenkymmeneen maahan. Vuonna 2007 Lunawood oli Kauppalehti Option Kasvuyritysten Top 100 -listan ensimmäisellä sijalla. Vuonna 2019 Lunawood valittiin Kasvu Open kilpailun voittajaksi. Vuonna 2020 Kauppalehti myönsi Lunawoodille Kestomenestyjä 2016-2020 -sertifikaatin. 

Pääomasijoittaja Accent Equity 2017 L.P. sijoitusrahasto teki 29.12.2019 sopimuksen Lunaholder Oy:n osakkeiden ostamisesta CapManilta ja muilta vähemmistöosakkailta. Yrityksen johdon avainhenkilöt jatkavat edelleen vähemmistöosakkaina.

Yrityksen johto ja myynti sijaitsevat Lahdessa. Tehtaat sijaitsevat Iisalmessa, Kaskisissa ja Hammaslahdessa lähellä Joensuuta.

Lämpöpuu
Puun lämpömodifiointi parantaa puun ominaisuuksia laajentaen näin sen käyttömahdollisuuksia. Lämpökäsittelyn ansioista puun sään- ja lahonkestävyys sekä mitta- ja muotopysyvyys paranevat olennaisesti. Käyttökohteita ovat mm. terassit, ulkoverhoukset ja sisustus.

Lämpöpuukomposiitti TWPC

Lunawood lämpöpuukomposiitin tiheys on noin kolminkertainen verrattuna suomalaisen männyn tiheyteen ja tästä määrästä 2/3 on lämpöpuukuitua ja 1/5 CIRCO®-polypropeenikierrätysmuovia. Korkea puukuitupitoisuus ja lämpöpuun luontainen elämättömyys tekevät lämpöpuukomposiitista mitta- ja muotopysyvän vuosikymmeniksi eteenpäin.

Lämpöpuukuitu saadaan yhtiön lämpöpuutuotantoprosessin sivutuotteena. Luna TWPC on myrkytön ja PVC-vapaa tuote, joka on valmistettu 85% uusioraaka-aineesta. Rakennusjätteen ylijäämän voi polttaa puun tavoin tai hävittää energiajätteen mukana.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Oy Lunawood Ltd
Lämpöpuuyhdistys ry
Lunawood Oy:n YouTube-kanava 

Suomalaiset yritykset
Scott Reiniger

Scott Hale Reiniger, Ghorin prinssi  (s. 5. syyskuuta 1948), on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Reiniger syntyi White Plainsissa, New Yorkin osavaltiossa ja valmistui Rollinsin teatterikoulusta. Hänen tunnetuin roolinsa lienee vuonna 1978 ilmestyneessä elokuvassa Dawn of the Dead.

Vuonna 2004 paljastui, että Reiniger on Afganistanissa sijaitsevan Ghorin provinssin prinssi. Reinigerin esi-isä, Josiah Harlan, oli ensimmäinen Afganistaniin matkannut amerikkalainen, ja sai kunnia-arvon joka kulkeutui hänen perillisiään myöten aina Reinigeriin asti.

Katso myös

Dawn of the Dead

Aiheesta muualla
Scott Reinigerin profiili IMDB.comin sivustoilla

Lähteet

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Scott Reiniger
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Godzilla (vuoden 1998 elokuva)

Godzilla on Roland Emmerichin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja toimintaelokuva vuodelta 1998. Elokuva perustuu japanilaiseen Godzilla-hirviöelokuvien sarjaan. Elokuvassa ei kuitenkaan esiinny alkuperäinen Godzilla vaan Zilla. Godzillan pääosissa näyttelevät Matthew Broderick, Jean Reno, Maria Pitillo ja Hank Azaria.

Juoni 
Godzilla syntyy ydinkokeiden seurauksena Tyynellämerellä. Se rantautuu Panamaan ja jatkaa sieltä New Yorkiin. Biologi Niko Tatopoulos kutsutaan tutkimaan outoja tapahtumia Panamassa, ja sillä välin Godzilla tuhoaa New Yorkia. Lopulta se kuitenkin onnistutaan tuhoamaan padolla.

Tatopoulos saa selville Godzillan olleen raskaana, vaikka se olikin uros – Godzilla kykenee lisääntymään suvuttomasti. Madison Square Gardenista löytyy yli Godzillan 200 munaa. Poikaset syövät neljä ihmistä, ennen kuin Madison Square Garden viimein tuhotaan. Kuolleeksi luultu täysikasvuinen Godzilla saapuu paikalle ja raivostuu nähdessään poikasensa kuolleena. Lopulta se saadaan kuitenkin tuhottua ohjuksilla Brooklynin sillalla. Viimeisissä kuvissa näytetään, kuinka yksi Godzillan munista on säilynyt, ja siitä kuoriutuu poikanen.

Rooleissa

Sovitukset 
Elokuvaa seurasi piirretty televisiosarja Godzilla: The Series 1998-2000.

Soundtrack 
Musiikin sävelsi David Arnold ja soundtrackillä kuullaan myös Rage Against the Machinen "No Shelter".

Lähteet 

Godzilla-elokuvat
Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Yhdysvaltalaiset tieteiskauhuelokuvat
Roland Emmerichin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset uudelleenfilmatisoinnit
New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Levengood Suomesta

Levengood Suomesta oli Yle TV1 -kanavalla esitetty puheohjelma. Ohjelmaa juonsi Suomessa lapsuutensa ja nuoruutensa viettänyt, mutta Ruotsissa tunnetuksi tullut Mark Levengood.

Ensimmäisen tuotantokauden (8. kesäkuuta – 10. elokuuta 2008) kymmenen jakson vieraat olivat kirjailija Eeva Kilpi, koreografi Jorma Uotinen, viulisti Linda Lampenius, juontaja-kirjailija Heikki Hietamies, entinen toimitusjohtaja Kirsti Paakkanen, laulaja Danny, teatterineuvos Kyllikki Forssell, muotoilija Stefan Lindfors, laulaja Katri Helena ja teatteriohjaaja Jouko Turkka.

Toisen tuotantokauden (14. kesäkuuta – 16. elokuuta 2009) jaksoissa esiintyivät eläkkeellä oleva kenraali Gustav Hägglund, juontaja Riitta Väisänen, professori Matti Klinge, leikittäjä-kirjailija "Arja-täti", tanssinopettaja Åke Blomqvist, taiteilija Miina Äkkijyrkkä, hiihtäjä-poliitikko Juha Mieto, laulaja Marion Rung, kulttuurivaikuttaja M. A. Numminen ja entinen poliitikko Riitta Uosukainen.

Aiheesta muualla 

Levengood Suomesta Ylen sivuilla

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Viihdeohjelmat
Robert Roth

Robert Roth (5. heinäkuuta 1898 − 17. marraskuuta 1959) oli sveitsiläinen vapaapainija. Hän voitti raskaan sarjan (yli 82,5 kg) olympiakultaa 1920 Antverpenistä. Hän voitti myös maansa mestaruuden sveitsiläisessä painissa.

Lähteet
Robert Roth FILA:n tietokannassa
http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ro/robert-roth-1.html 
http://www.esv.ch/documents/Schwingerkoenige_seit_Gruendung_ESV.pdf

Sveitsiläiset vapaapainijat
Sveitsiläiset olympiavoittajat
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Francesco Allegrini da Gubbio

Francesco Allegrini da Gubbio (s. 1587, Gubbio – k. 1663, Rooma) oli barokkiajan italialainen taidemaalari. Hän oli Giuseppe Cesarin (joka on tunnettu myös nimellä Cavaliere D'Arpino) oppilas. Allegrini maalasi muun muassa Gubbion Madonna de' Bianchin kirkon ja katedraalin freskot. Hänen freskojaan on myös Savonassa. Rooman Palazzo Colonnassa hän maalasi Clauden maisemakuvien ihmishahmot. Francesco Allegrini da Gubbion poika Flaminio oli myös taidemaalari.

Lähde 

 Biographical catalogue of the principal Italian painters, by a lady M. Farquhar ed. by R.O. Wornum s. 5

Allegrini da Gubbio, Francesco
Allegrini da Gubbio, Francesco
Allegrini da Gubbio, Francesco
Barokkitaiteilijat
Dassault Étendard IV

Dassault Étendard IV on ranskalainen suihkukäyttöinen laivaston tiedustelulentokone (versio IVP) ja rynnäkköpommikone (versio IVM). Kone oli lentotukialusta käyttävä.

Konetyypin kehitys
Dassault-yhtymän tehtäväksi annettiin kehittää uusi Nato-standardit täyttävä kevyt, yksimoottorinen ja suihkukäyttöinen rynnäkköpommittaja, joka kykenisi toimintaan päällystämättömiltä lentokentiltä. Kone suunniteltiin aliäänikoneeksi eli subsooniseksi, mikä tarkoittaa, ettei se ylitä äänen nopeutta matalalennossa. Ensilento koitti vuonna 1958. Tehtävään tuli valituksi Fiat G.91 -konetyyppi.

Étendard (suomeksi: 'taistelulippu') oli osoittautunut moottoriltaan alitehoiseksi, mutta yhtiön omalla riskillä Marcel Dassault jatkoi tyypin kehittelyä. Ranskan laivaston käyttöön tuotettiin kaksi käyttötarkoitukseltaan poikkeavaa alatyyppiä. Kummankin palvelusura aloitettiin vuonna 1962. Koneen edessä on taitettava putki ilmatankkausta varten.

Étendardista kehitettiin edelleen Super Étendard, jolla oli tehokkaampi suihkumoottori ja joka kykeni käyttämään raskaampaa aseistusta, kuten Exocet laivasto-ohjuksia merimaaleja vastaan. Étendard IV -tyypin koneet vedettiin palveluksesta 1991. Sen on korvannut pääosin Dassault Rafale, jota edelsivät Dassault Mirage F1 ja SEPECAT Jaguar.{{Lähde}

Tekniset tiedot
Dassault Étendard IV

 Kärkiväli: 9,60 m
 Pituus: 14,31 m
 Korkeus: 3,86 m
 Tyhjäpaino: 5 800 kg
 Suurin lentopaino: 12 000 kg
 Moottori: 1× SNECMA Atar 8B (työntövoima 4 400 kg, 9 700 lbs)
 Suurin nopeus: 1 180 km/h (683 mph) 
 Lentomatka: 1 700 km (1 056 mailia)

Aseistus 

 2x 30mm DEFA 551 -tykkiä, kumpaankin 150 laukausta
 5x ripustuspisteet, koneen ulkopuoliselle aseistukselle: max. 1 360 kg (raketteja, pommeja sekä ohjuksia: myös ydinaseita)

Vastaavia vertailukelpoisia sotilaslentokoneita 
 Republic F-105 Thunderchief
 McDonnell Douglas F-4 Phantom II
 Fiat G.91
 Sukhoi Su-24 "Fencer""
 Mikoyan-Gurevich MiG-27 "Flogger" (kone on MiG-23:n rynnäkköversio)

Lähteet
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets. Kent: Amber Books, 2002. ISBN 1-84013-335-X

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Dassault Étendard Hallen Hävittäjäsivut (yksityishenkilön sivut)
 Dassault Super Étendard Hallen Hävittäjäsivut (yksityishenkilön sivut)

Etendard 4
Ranskalaiset tiedustelukoneet
Ranskalaiset rynnäkkökoneet
1950-luvun rynnäkkökoneet
Liisa Savolainen

Liisa Savolainen (5. elokuuta 1897 Pietari – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli pietarinsuomalainen  kommunisti, joka oli yksi Kuusisen klubin murhien uhreista. 

Savolainen oli pietarilaisen työmiehen tytär, joka kuului Suomen kommunistisen puolueen perustajajäseniin. Hän työskenteli Jukka Rahjan sihteerinä sekä toimitsijana ja konttoristina SKP:n sotilasjärjestössä.

Savolainen kuoli SKP:n ”revolveriopposition” tekemien niin sanottujen Kuusisen klubin murhien uhrina 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Savolainen on haudattu yhdessä seitsemän muun uhrin kanssa Pietarin Mars-kentälle, ja hänen nimensä löytyy paikalla olevasta Elokuun kommunardien hautakivestä.

Lähteet 

SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset henkirikosten uhrit
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Vesipallon Euroliiga

Vesipallon Euroliiga on vesipallon Euroopan laajuinen huippuseurajoukkueiden sarja. Ensimmäinen kausi pelattiin vuosina 1963–1964 nimellä Euroopan Cup. Vuonna 1996 nimeksi tuli Mestarien liiga. Nykyinen nimi ja kilpailusysteemi otettiin käyttöön vuonna 2003.

Mestarit 
1963/64: Partizan Belgrad 
1964/65: Pro Recco Genova 
1965/66: Partizan Belgrad 
1966/67: Partizan Belgrad  
1967/68: Mladost Zagreb  
1968/69: Mladost Zagreb  
1969/70: Mladost Zagreb  
1970/71: Partizan Belgrad 
1971/72: Mladost Zagreb  
1972/73: OSC Budapest 
1973/74: MGU Moskova
1974/75: Partizan Belgrad 
1975/76: Partizan Belgrad  
1976/77: TsSK VMF Moskova 
1977/78: Canottieri Napoli
1978/79: OSC Budapest 
1979/80: Vasas Budapest 
1980/81: Jug Dubrovnik 
1981/82: CN Barcelona 
1982/83: Spandau Berliini 
1983/84: Pro Recco Genova 
1984/85: Vasas Budapest 
1985/86: Spandau Berliini  
1986/87: Spandau Berliini 
1987/88: Pallanuoto Pescara
1988/89: Spandau Berliini 
1989/90: Mladost Zagreb 
1990/91: Mladost Zagreb  
1991/92: Jadran Split  
1992/93: Jadran Split 
1993/94: Ujpest Budapest 
1994/95: Catalunya Barcelona
1995/96: Mladost Zagreb 
1996/97: Posillipo Napoli
1997/98: Posillipo Napoli
1998/99: POŠK Split
1999/00: Bečej 
2000/01: Jug Dubrovnik 
2001/02: Olympiakos Pireaeus 
2002/03: Pro Recco Genova 
2003/04: Honvéd Budapest 
2004/05: Posillipo Napoli
2005/06. Jug Dubrovnik 
2006/07: Pro Recco Genova 
2007/08: Pro Recco Genova
2008/09: VK Primorac Kotor 
2009/10: Pro Recco Genova
2010/11: Partizan Belgrad
2011/12: Pro Recco Genova
2012/13: Belgradin Punainen Tähti
2013/14: Atlètic Barceloneta Barcelona
2014/15: Pro Recco Genova
2015/16: Jug Dubrovnik
2016/17: Szolnok Vízilabda SC
2017/18: Olympiakos Pireaeus
2018/19: Ferencváros TC
2020/21: Pro Recco Genova
2021/22: Pro Recco Genova

Lähteet 
 http://www.vilacom.net/waterpolo/index.php 
 http://www.vilacom.net/waterpolo/champions.php 

Euroliiga
Palloilusarjat
Syväekologia

Syväekologia on maailmankatsomus, joka korostaa ihmisen yhteenkuuluvuutta luonnon kanssa. Syväekologian mukaan elämää tulee kunnioittaa ja luonnolla ja biodiversiteetillä on itseisarvo. Ihmisillä ei katsota olevan oikeutta tyydyttää toissijaisia tarpeitaan muiden lajien ensisijaisten tarpeiden kustannuksella. Syväekologia korostaa elämistä harmoniassa luonnon kanssa ja vastustaa tarpeetonta kulutusta.

Norjalainen filosofi Arne Næss muotoili syväekologian käsitteen ja periaatteet ensimmäisen kerran vuonna 1972 Bukarestissa konferensissa nimeltä 3rd World Future Research Conference. Konferenssiesitelmässään Næss tekee eron "pinnalliseen ekologiaan" ja "syväekologiaan". 

Næssin mukaan syväekologia perustuu kaiken elämän moraaliseen kunnioittamiseen. Katsomus sisältää humanismin, mutta laajentaa sen periaatteita myös ihmisen ja luonnon väliseen suhteeseen. Næssin ajatteluun vaikuttivat filosofi Baruch Spinoza ja väkivallan vastustaja Mahatma Gandhi. Lisäksi Næssin syväekologiaan vaikutti voimakkaasti Martin Heideggerin teknologiakritiikki. Næss katsoi, että väkivalta ja muiden elollisten, niin ihmisten kuin muidenkin eliöiden, vahingoittaminen on aina väärin.

Syväekologian periaatteet ja ekosofi N 

Arne Næssin kehittämät syväekologian periaatteet:

 Inhimillisen ja ei-inhimillisen elämän hyvinvointi ja kukoistaminen maapallolla on itseisarvo. Ei-inhimillisen elämän arvo ei riipu sen hyödyllisyydestä ihmisen tarkoituksiin.
 Myös elämänmuotojen rikkaus ja monimuotoisuus ovat arvoja itsessään, ja ne myötävaikuttavat inhimillisen ja ei-inhimillisen elämän kukoistamiseen maapallolla.
 Ihmisillä ei ole oikeutta vähentää tätä rikkautta ja monimuotoisuutta muuten kuin tyydyttääkseen välttämättömät tarpeensa.
 Pyrkimys ihmiselämän ja kulttuurien kukoistamiseen sekä pyrkimys ihmisten väkiluvun laskemiseen ovat sopusoinnussa keskenään.
 Nykyinen ihmisen aiheuttama häiriö ei-inhimilliselle elämälle on kohtuuton, ja tilanne on huononemassa nopeasti.
 Siksi ihmisten toiminnan ja sen perusteiden on muututtava. Muutos vaikuttaa talouselämän, teknologian ja ideologian perusrakenteisiin.
 Ideologinen muutos on pääasiassa muutosta kohti elämän laadun ja itseisarvon kunnioittamista, ei pitämistä kiinni elintason kohoamisesta. Laadun ja määrän ero tiedostetaan syvällisesti.
 Kaikilla, jotka hyväksyvät edellä luetellut kohdat, on velvollisuus osallistua suoraan tai välillisesti tämän välttämättömän muutoksen aikaansaamiseen.

Näiden periaatteiden pohjalta Næss kehitti ajattelumallin, jota hän kutsui nimeltä ”ekosofi N”. Ekosofialla hän tarkoitti viisautta elämisessä ja asumisessa. Ekosofi N on Næssin henkilökohtainen ekosofia. Hänen mukaansa jokainen yksilö, yhteisö ja kulttuuri kehittää omat periaatteensa omista lähtökohdistaan käsin.

Syväekologia Suomessa 

Suomessa syväekologiaa edustavat Elonkehä-lehti ja Vihreä Elämänsuojelun Liitto. Vihreä Elämänsuojelun Liitto perustettiin vuonna 1987 ja sitä olivat perustamassa muun muassa Pentti Linkola, Eero Paloheimo ja Matti Sarmela. Muita tunnettuja syväekologeja Suomessa ovat ainakin Timo Hännikäinen ja Leena Vilkka.

Huomautukset

Lähteet

Viitteet 

Ekologia
Ympäristöfilosofia
Niin sanottu elämäni

Niin sanottu elämäni (My So-Called Life) on yhdysvaltalainen teini-ikäisille suunnattu televisiosarja. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa 25. elokuuta 1994 – 26. tammikuuta 1995. Sen tuottaminen lopetettiin 19 jakson jälkeen huonojen katsojalukujen vuoksi.

Sarjan päähenkilö on Angela Chase on 15-vuotias high schoolia käyvä tyttö tavanomaisine teiniongelmineen. Sarja sai hyviä arvioita kyyniselle 1990-luvun televisio-ohjelmistolle epätavallisesta realistisuudestaan, jopa vanhemmat oli kuvattu nuortenelokuville tavallisten tyypittelyjen sijaan uskottaviksi henkilöiksi omine keski-iän ongelmineen. 

Sarja käynnisti sekä pääosan esittäjän Claire Danesin että Jared Leton näyttelijänurat.

Rooleissa

Jaksot 
(Yhdysvaltojen esityspäivämäärät)
 Pilot - 25.8.1994
 Dancing In The Dark - 1.9.1994
 Guns And Gossip - 8.9.1994
 Father Figures - 15.9.1994
 The Zit - 22.9.1994
 The Substitute - 29.9.1994
 Why Jordan Can't Read - 6.10.1994
 Strangers In The House - 20.10.1994
 Halloween - 17.10.1994
 Other People's Mothers - 3.11.1994
 Life Of Brian - 10.11.1994
 Self-Esteem - 11.17.1994
 Pressure - 1.12.1994
 On The Wagon - 8.12.1994
 So-Called Angels - 22.12.1994
 Resolutions - 5.1.1995
 Betrayal - 12.1.1995
 Weekend - 19.1.1995
 In Dreams Begin Responsibilities - 26.1.1995

Teokset 
Sarjasta on tehty kaksi kirjaa:
 Catherine Clark - My So-Called Life, 1995
 Catherine Clark - My So-Called Life Goes On, 1999

Lähteet

Nuortensarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
1990-luvun televisiosarjat
Jyrki Tamminen

Jyrki Tamminen (s. 1963) on suomalainen teatteriohjaaja ja Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan lastenkulttuurin ja monikulttuurisen taidetyön läänintaiteilija. Hän toimii läänintaiteilijan tehtävässä 1. helmikuuta 2008 – 31. tammikuuta 2013. Tammisella on sekä kasvatus- että teatterialan koulutus (nukketeatteri). 

Tamminen on ohjannut yhteistyössä ohjaajaparina Anne Välinoron kanssa  mm. näytelmät: Kuu kiikkuu (Teatteri Mukamas), Odysseus - meri ja miehet (Valkeakosken kaup.teat.), Rauhallinen Erkki, Viidakkopoika (Teatteri 2000 ja Seinäjoen kaupunginteatteri) ja Gulliverin jäljillä (Hämeenlinnan teatteri). Viimeisin työparin yhteistyö on Mitä kuuluu, Hanhiemo? ensi-ilta tammikuu 2012. 
Henkilökohtaisia ohjauksia ovat lisäksi mm. Onnellinen prinssi (Joensuun kaupunginteatteri), Ovimikko (Nukketeatteri Reaktori), Leikin soitto - soiton leikki nukketeatterikonsertti (Mikkelin ja Joensuun kaupunginorkesterit 2011-2012).

Lähteet 

Pohjois-Karjalan taidetoimikunta 

Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset taide-elämän vaikuttajat
Elävät henkilöt
Vuonna 1963 syntyneet