joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otso Pietinen

Otso Aarne Pietinen (19. syyskuuta 1916 Pietari – 25. syyskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen teollisuus- ja mainosvalokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti lasiesineiden ja vaimonsa Eila Hiltusen veistosten tallentajana.

Otso Pietinen työskenteli vuosina 1938–1940 isänsä Aarne Pietisen valokuvausliikkeessä Helsingissä. Jatkosodassa Pietinen toimi tk-kuvaajana ja valokuvatoimiston päällikkönä päämajan kuvaosastolla 1942–1943.

Vuonna 1960 Otso ja veljensä Matti Pietinen rakennuttivat suuren valokuvausstudion Valokuvatalo Otso Pietinen & co Helsingin Lauttasaareen. 1970-luvun alussa Otso Pietinen johti studiota yksin toimien samalla valokuvaajana, kunnes myi studionsa 1977 kuvatoimisto Pressfotolle ja siirtyi vapaaksi valokuvaajaksi. 

Otso Pietiselle myönnettiin Suomen valtionpalkinto 1970 ja taiteilijaeläke 1979. 

Otso Pietinen on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.



Julkaisuja  
 Pikku Siljan unisatu, Suomen Kirja 1945
 Leino-tunnelmia kuvina, Otava 1946
 Suomen puun tie metsästä maailmalle, Sininen Kirja 1948
 Helsinki 68 valokuvaa, Otava 1957
 Amatöörivalokuvaaja: käytännön opas, WSOY 1957 (yhdessä K. O. Sjöströmin ja Lauri Hirvensalon kanssa)
 Valokuvauksen kuvaopas, Otava 1958
 Harrastajan valokuvauskurssi kuvina, WSOY 1959 (yhdessä Gösta Skoglundin kanssa)
 Eila Hiltunen, Otava 1976

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hakala-Zilliacus, Liisa-Maria: Monumentin varjossa. Arvostelu teoksesta Tulivuori ja marttyyri

Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Suomalaiset valokuvaajat
Albertanvehnä

Albertanvehnä (Leymus innovatus, synon. Elymus innovatus) on pohjoisamerikkalainen heinälaji, joka kuuluu samaan sukuun rantavehnän (Leymus arenarius) kanssa. Pohjois-Amerikassa albertanvehnä kasvaa Yhdysvaltojen pohjoisosista Kanadaan.

Ulkonäkö 
Albertanvehnä muodostaa mätästäviä kasvustoja. Se kasvaa 40–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat 2–5 millimetriä leveät, litteät tai sisään kiertyneet ja päältä kaljut. Väriltään ne ovat vaalean sinivihreät. Albertanvehnän kukinto on 4–10 cm pitkä hieman kaareva tähkä. Tähkylät ovat 1–1,5 cm pitkiä ja hyvin karvaisia. Vihneet ovat 1–4 mm pitkiä.

Levinneisyys 
Albertanvehnä on Pohjoismaissa hyvin harvinainen tulokaskasvi, joka kasvaa soraisilla tienvarsilla. Suomessa se on löydetty ainoastaan yhdeltä paikalta Kuusamosta, mistä laji on hävitetty.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ITIS: Leymus innovatus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Leymus innovatus 

Heinäkasvit
Moment Musical

Moment Musical on levy Heikki Sarmannon sävellyksiä Eino Leinon teksteihin vuodelta 1978. Lauluja tulkitsevat Tapani Kansa ja Maija Hapuoja.

Kappaleet

Lähteet 

Vuoden 1978 albumit
Tapani Kansan albumit
Studio Klikki

Studio Klikki oli helsinkiläinen mainosvalokuvaamo, jonka perustivat 1979 valokuvaajat Ilmari Kostiainen, Kari Haavisto ja Arto Hallakorpi.

Studio Klikki toimi aluksi noin 400 neliömetrin tiloissa Helsingin Sörnäisten Suvilahdenkadulla, samassa talossa kuin Seppo ”Sebastian” Nurmen muotikuvausstudio, ja vuodesta 1987 Roihupellon teollisuusalueella, jossa pinta-alaa oli miltei kaksin verroin. Klikin korkeatasoiseen varustukseen kuului maan parhaimpiin luettu oma värilaboratorio.

Klikissä työskentelivät perustajakolmikon ohella vuosien varrella myös mm. Dick Lindberg, Horst Neumann, Pekka Nuikki, Arton poika Antti Hallakorpi sekä taidevalokuvan piirissä nykyisin toimivat Marja Pirilä ja Sanna Peurakoski. Värilaboratoriota hoiti Jukka Mäntynen.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Bo Sundström

Bo ”Bosse” Sigvard Sundström (s. 16. lokakuuta 1961 Piitime) on ruotsalainen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä. Sundström tunnetaan parhaiten Bo Kaspers Orkester -yhtyeen keulahahmona; jolloin hän käyttää artistinimeä Bo Kasper. Hän on julkaissut kaksi albumia omalla nimellä, Skåne (2004) ja Den lyckliges väg (2007), jälkimmäinen yhteistyössä Frida Öhrnin kanssa.

Diskografia

Sooloartistina 
 2004 – Skåne
 2007 – Den lyckliges väg (Frida Öhrnin kanssa)

Bo Kaspers Orkester 
 1993 – Söndag i sängen
 1994 – På hotell
 1996 – Amerika
 1998 – I centrum
 2001 – Kaos
 2003 – Vilka tror vi att vi är
 2006 – Hund
 2008 – 8
 2010 – New Orleans

Ruotsalaiset jazzmuusikot
Ruotsalaiset kitaristit
Ruotsalaiset muusikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Arenal

Arenal on aktiivinen kerrostulivuori Arenal Volcano National Parkin kansallispuistossa Costa Ricassa. Tulivuori on 1 670 metriä korkea ja Costa Rican aktiivisin tulivuori. Vuonna 1968 sattunut purkaus tuhosi Tabacónin kaupungin ja tappoi 78 ihmistä. Vuoden 1975 purkauksessa tuhkaa lensi 26 kilometrin päähän. Vuodesta 1984 lähtien tulivuori on purkautunut vuosina 1993, 1994, 1996, 1998 ja 2006. Vuoren purkaukset jatkuivat vaiheittain vuoteen 2010 saakka. Vuori on yksi maailman 10 aktiivisimmasta tulivuoresta.

Pohjois-Amerikan tulivuoret
Costa Rican maantiede
Visma

Visma-konserni on norjalainen ohjelmistoalan palveluyritys. Visma on kasvanut yritysostoin ja se toimii Norjan lisäksi Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Romaniassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Vismalla on globaalisti yli 1 000 000 asiakasta.

Elokuussa 2020 Visman arvon arvioitiin olevan 12,2 miljardia dollaria eli noin 10,3 miljardia euroa. Vuonna 2018 Visman ohjelmistoliiketoiminta Suomessa kuului maan kymmenen suurimman yrityksen joukkoon.

Historia
Visma syntyi Oslossa vuonna 1996, kun Multisoft, SpecTec ja Dovre Information Systems yhdistyivät.

Konserni teki 2010-luvulla noin 150 yritysostoa.

Vuonna 2016 Visma myi Visma BPO -divisioonan HgCapitalille. Visma BPO oli keskittynyt ulkoistettujen kirjanpito-, palkka- ja HR-palveluiden tuottamiseen. Nykyään Visma BPO toimii nimellä Azets.

Historia Suomessa 

Visma aloitti toimintansa Suomessa vuonna 2001 ostamalla ohjelmistoyritys Liinos Oyj:n, joka vaihtoi nimensä Visma Softwareksi.

Organisaatio
Vuonna 2020 Visma toimi Norjan lisäksi Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Romaniassa ja Latinalaisessa Amerikassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtiön sivut
Visma Suomessa

Norjalaiset yritykset
Ohjelmistoyhtiöt
István Tarlós

István Tarlós (s. 26. toukokuuta 1948 Budapest, Unkari) on unkarilainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2010 Budapestin pormestariksi.

Tarlós syntyi Budapestissa 1948. Hän valmistui yliopistosta insinööriksi, ja tämän jälkeen hän työskenteli 15 vuotta rakennusteollisuudessa. Tarlós astui aktiivisesti politiikkaan vasta 1990-luvulla. Hän oli liittynyt 1989 kommunismin vastaiseen Vapaiden demokraattien liittoon (SZDSZ). Tarlós valittiin 1990 Budapestin III osa-alueen pormestariksi.

Tarlós jätti SZDSZ:n kesällä 1994 poliittisten erimielisyyksien takia. Hän oli sen jälkeen sitoutumaton, jona valittiin uudelleen III osa-alueen pormestariksi 1994, 1998 ja 2002. Fideszin tukemana Tarlós asettui 2006 ehdokkaaksi Budapestin pormestariksi. Hän hävisi kuitenkin äänestyksen yhdellä prosenttiyksiköllä Gábor Demszkylle. Tarlós valittiin lokakuussa 2006 Fideszin ja Kristillisdemokraattisen kansanpuolueen Budapestin kunnan yhteisosaston johtajaksi, vaikka hän pysyi edelleen sitoutumattomana. Tarlós valittiin 2010 selvällä ääntenenemmistöllä Budapestin uudeksi pormestariksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Tarlósin kotisivut  

Unkarilaiset poliitikot
Pormestarit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Stevenson

Stevenson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Adlai Stevenson (1900–1965), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, kuvernööri ja YK-lähettiläs
 Adlai E. Stevenson (1835–1914), Yhdysvaltain varapresidentti 1893-1897
 Andy Stevenson, brittiläinen autourheiluvaikuttaja
 Bill Stevenson (s. 1963), yhdysvaltalainen muusikko ja levytuottaja
 Charles Stevenson (1908–1979), yhdysvaltalainen filosofi
 Chuck Stevenson (1919–1995), yhdysvaltalainen Indianapolis 500- ja NASCAR-kuljettaja
 Clayton Stevenson (s. 1967), australialainen rata- ja maantiepyöräilijä
 Ian Stevenson (1918–2007), kanadalainen biokemisti, psykiatri ja parapsykologi
 Jamie Stevenson (s. 1975), brittiläinen suunnistaja
 Juliet Stevenson (s. 1956), englantilainen näyttelijä
 Kenneth Stevenson (1949–2011), brittiläinen anglikaaninen piispa
 Michael Ray Nguyen-Stevenson, Tyga (s. 1989), yhdysvaltalainen rap-artisti
 ND Stevenson, yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja animaatiotuottaja
 Parker Stevenson (s. 1952), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Ray Stevenson (s. 1964), brittiläinen näyttelijä
 Robert Stevenson (1772–1850), skotlantilainen insinööri
 Robert Stevenson (1905–1986), englantilainen elokuvaohjaaja
 Robert Louis Stevenson (1850–1894), skotlantilainen romaanikirjailija, runoilija ja matkakirjailija
 Ronald Stevenson (1928–2015), brittiläinen säveltäjä ja pianisti
 Teófilo Stevenson (s. 1952), kuubalainen nyrkkeilijä
 Thomas Stevenson (1818–1887), skotlantilainen insinööri, meteorologi ja majakoiden suunnittelija
 Toby Stevenson (s. 1976), yhdysvaltalainen seiväshyppääjä.

Katso myös 

 Stephenson

Sukunimet
Nana

Nana viittaa esimerkiksi seuraaviin:

Nana, Émile Zolan romaani
Nana, armenialaisten äitijumalatar
Nana, Edward Vesala Trion albumi
Nana, Ai Yazawan mangasarja
Nana, mangaan perustuva elokuva
 Nana-Grébizi, prefektuuri Keski-Afrikan tasavallassa
 Nana-Mambéré, prefektuuri Keski-Afrikan tasavallassa
 nana, kääpiökokoista merkitsevä latinan sana, joka esiintyy useiden kasvi- ja eläinlajien tieteellisissä nimissä
 Nana, isoäidin nimitys englanninkielisissä maissa

Nana voi olla myös henkilön nimi:
 Nana, naisen etunimi
 Nana, Iberian kuningas Mirian III:n puoliso 300-luvulla, pyhimys
 Nana (1810–1896), apassien johtaja 
 Nana Akufo-Addo (s. 1944), Ghanan presidentti
 Nana Attakora (s. 1989), kanadalainen jalkapalloilija 
 Nana Džordžadze (s. 1948), georgialainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä
 Nana Fujimoto (s. 1989), japanilainen jääkiekkomaalivahti
 Nana Hedin (s. 1968), ruotsalainen laulaja ja studiomuusikko  
 Nana Kitade (s. 1987), japanilainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko 
 Nana Mizuki (s. 1980), japanilainen laulaja, lauluntekijä ja ääninäyttelijä 
 Nána Moúschouri (s. 1934), kreikkalainen laulaja
 Nana Patekar (s. 1951), intialainen näyttelijä
 Nana Takagi (s. 1992), japanilainen pikaluistelija ja olympiavoittaja
 Nana Tucker, Nana Visitor (s. 1957), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Naná Vasconcelos (1944–2016), brasilialainen lyömäsoitintaiteilija, laulaja ja berimbaunsoittaja
Tähkähirssi

Tähkähirssi eli telahirssi eli italianpantaheinä (Setaria italica) on hirssien ryhmään kuuluva viljalaji, jolla on paksu tähkämäinen kukinto. 

Italianpantaheinä-nimityksestä huolimatta kasvi on toden­näköisesti peräisin Aasiasta, mutta jo 3000 vuotta sitten sitä viljeltiin paikoitellen myös Euroopassa. Nykyään sitä viljellään enim­mäk­seen Kiinassa ja Japanissa. Sielläkin sen merkitys on kuitenkin vähentynyt varsinkin maissiin viljelyn laajentuessa. Sitä ei myöskään ole sanottavasti jalostettu nyky­aikaisin menetelmin. Pidetään kuitenkin mahdollisena, että kuivuuden­kestävyyden ja myös hyvän ravinto­koostumuksen vuoksi se saattaa tulevaisuudessa jälleen saada nykyistä suuremman merkityksen sekä ravinto- että rehu­kasvina.

Se polveutunee viherpantaheinästä (Setaria viridis), joka kasvaa Suomessakin.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Italianpantaheinä (Setaria italica)
 Den virtuella floran: Italianpantaheinä (Setaria italica) 
 Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Setaria italica
 ITIS: Setaria italica 
 United States Department of Agriculture (USDA): Setaria italica 
 Flora of China: Setaria italica 

Pantaheinät
Viljat
Karakulinon piiri

Karakulinon piiri (, ) on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1192,5 neliökilometriä. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2010).

Karakulinon piiri sijaitsee Udmurtian kaakkoisosassa Kamajoen rannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Sarapulin piiriin, idässä Baškortostaniin ja etelässä Tatarstaniin. Pinta-alasta 12 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, savi ja kalkkikivi.

Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Arzamastsevo, Bojarka, Byrgynda, Galanovo, Karakulino, Kolesnikovo, Kuljuševo, Malyje Kalmašy, Nyrgynda, Pinjaz, Tšeganda ja Vjatskoje. Hallinnollinen keskus on Karakulinon kylä.

Asukkaista 72,6 % on venäläisiä, 16,9 % mareja, 5,0 % udmurtteja ja 3,7 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Karakulinosta on maantieyhteys Sarapuliin. Kesäisin Kama on tärkeä liikenneväylä. Seudulla tuotetaan öjyä, hiekkaa ja soraa. Lisäksi on tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja mylly. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn. Joilla ja järvillä harjoitetaan kalastusta.

Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kansanperinnekeskus ja kotiseutumuseo. Venäläisillä, mareilla ja udmurteilla on omat kulttuuriseuransa. Paikallislehtenä ilmestyy Prikamskaja pravda.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Karakulinon piirin sivusto
Elina Kilkku

Elina Vilhelmiina Kilkku (s. 30. maaliskuuta 1980 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija, teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja teatteriopettaja. Hän on myös vetänyt työpajoja ja opettantut teatteria, muun muassa: huonon teatterin työpajaa, ohjaajantyö peruskurssia ja kurssia draaman kirjoittamisesta.

Opiskelu 
Kilkku liittyi vuonna 1996 Ylioppilasteatteriin, jossa näytteli neljä vuoden ajan ja osallistui muun muassa Esa Kirkkopellon ohjaamaan Kostamus-sinfoniaan ja Juha Hurmeen ohjaamaan Amerikka näytökseen. Kilkku valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 1999, teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Helsingin ammattikorkeakoulusta 2004 ja filosofian maisteriksi pääaineenaan teatteritiede Helsingin yliopistosta vuonna 2011.

Työt 
Kilkku on kirjoittanut romaanit muun muassa Ihana tyttö, Täydellinen näytelmä ja Äideistä paskin ja on ohjannut viimeksi mainittuun kirjaan perustuvan samannimisen näytelmän vuonna 2015. Kilkku on kirjoittanut myös nuorten novellikokoelman Onks tää normaalii? ja muita tarinoita, tietokirjan Teatterin tyylilajit, sekä 10-osainen Storytel Originals -äänikirjasarjan Vaimovallankumous ja sille jatko-osan Vaimovallankumous 2.

Kilkun romaani Ihana tyttö perustuu omakohtaisiin kokemuksiin hänen ajauduttuaan tuolloin vain 15-vuotiaana yläkoulua käyvänä tyttönä suhteeseen 40-vuotiaan teatteriohjaajamiehen kanssa.

Kilkku on ohjannut muun muassa Kansallisteatterissa, Teatteri Jurkassa, Teatteri Takomossa ja KOM-teatterissa.

Kirjallinen tuotanto 
 Mahdoton elämä, romaani, Helsinki: Bazar, 2020. ISBN 9789522796790
 Ihana tyttö, romaani, Helsinki: Bazar, 2020. ISBN 9789522798190
 Täydellinen näytelmä, romaani, Helsinki: Bazar, 2019. ISBN 9789522796783
 Vaimovallankumous 1 ja 2, 10-osaiset äänikirjasarjat, Helsinki: Storytel Originals, 2018, 2019.
 Onks tää normaalii? ja muita tarinoita, nuorten novellikokoelma, Helsinki: Nordbooks, 2017. ISBN 9789523152519
 Teatterin tyylilajit, tietokirja, Helsinki: Adlibris, 2017. ISBN 9789523152755
 Äideistä paskin, romaani, Helsinki: Adlibris, 2014. ISBN 9789526643748
Lähde: 
Huomiot

Käsikirjoitukset, dramaturgia, ohjaukset 
 Kapitalismi - tarinoita pääomasta, 2020,  käsikirjoitus: Elina Kilkku ja Raisa Omaheimo, ohjaus: Elina Kilkku
 Fast Food Kathakali, 2020,  käsikirjoitus ja ohjaus: Elina Kilkku 
 Pillu - intiimi spektaakkeli, 2018, ohjaus: Elina Kilkku
 Häiriö, 2018, ohjaus ja dramaturgia: Elina Kilkku
 LÄSKI. Rasvainen monologi lihavuudesta, 2016, ohjaus ja dramaturgia: Elina Kilkku
 Rambo, 2015, Nadja Sumasen romaanin pohjalta dramatisointi ja ohjaus: Elina Kilkku
 Äideistä paskin, 2015, käsikirjoitus ja ohjaus: Elina Kilkku
 OUCH!, 2014, käsikirjoitus: Elina Kilkku 
 Jäädä saa julma maa, 2014, käsikirjoitus: Elina Kilkku
 Kovan onnen lapsia, 2011, sovitus, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
 Koneitten murskaajat, 2010, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku 
 Työnantajan hautajaiset, 2009, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
 Teurastamojen pyhä Johanna, 2008, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 
 

Suomalaiset näytelmäkirjailijat 
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Uranofaani

Uranofaani on harvinainen uranyylisilikaattimineraali, jonka kemiallinen kaava on Ca(UO2)2SiO3(OH)2 · 5 H2O. Se on yleinen uraanimalmien rapautumistuote ja yleisin luonnossa esiintyvä uranyylimineraali. Se on väriltään keltaista.

Kuten kaikki uraanimineraalit, uranofaani on radioaktiivinen.

Aiheesta muualla 

 webmineral.com: Uranophane Mineral Data 
 Prikryl J. D., 2008: Uranophane dissolution and growth in CaCl2–SiO2 (aq) test solutions — Geochimica et Cosmochimica Acta 72:18, s. 4508–4520 

Silikaattimineraalit
Uraanimineraalit
Kalsiummineraalit
Fight for Life

Fight for Life on vuonna 1987 julkaistu draama/televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Jerry Lewis, Morgan Freeman, Jaclyn-Rose Lester, Gerard Parkes, Patty Duke, Barry Morse, James Bearden, Robert Benson ja Alana King. Elokuvassa ohiolainen optikko matkustaa Englantiin hakemaan lääkettä kuusivuotiaalle epilepsiaa sairastavalle tyttärelleen ja pyrkii saamaan lääkkeen lailliseksi Yhdysvalloissa. Elokuvan on ohjannut Elliot Silverstein.

Aiheesta muualla

 
 

Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset televisioelokuvat
Jason Demers

Jason Demers (s. 9. kesäkuuta 1988 Dorval, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Demersin vahvuuksiin kuuluvat monipuolisuus, kiekollinen peli, liike, syöttäminen, laukaus ja fyysinen peli. Hänellä ei ole varsinaisia heikkouksia, mutta Demersillä on kuitenkin kehitettävää vielä luistelussa ja pelikäsityksessä. Hän laukoo oikealta.

Ura
Demers varattiin QMJHL-joukkue Moncton Wildcatsiin 78. pelaajana vuonna 2004, jonka jälkeen hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2004–2005. Kesken kauden 2005–2006 Demers siirtyi Victoriaville Tigresiin. Hän toimi viimeisellä juniorikaudellaan 2007–2008 joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 9+55=64 koko QMJHL:n tehokkain puolustaja. San Jose Sharks varasi Demersin seitsemännellä kierroksella 186. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.

Heti varauksensa jälkeiseksi kaudeksi 2008–2009 Demers siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi kautensa kokonaan farmijoukkue Worcester Sharksissa AHL:ssä. Kaudella 2009–2010 Demers nousi monien yllätykseksi San Josen NHL-joukkueen vakiokokoonpanoon. Hänen tulokaskautensa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 4+17=21 ja 15 pudotuspeliottelussa tehot 1+4=5. Demers teki NHL-debyyttinsä 1. lokakuuta 2009 Colorado Avalanchea vastaan. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi 15. marraskuuta 2009 Chicago Blackhawksin Cristobal Huet'n taakse. 30. tammikuuta 2010 Demers onnistui tekemään kaksi ylivoimamaalia Minnesota Wildin Josh Hardingin taakse. Saman vuoden heinäkuussa hän jatkoi sopimustaan Sharksin kanssa kahdella vuodella kevääseen 2013 saakka.

Kausi 2010–2011 oli Demersille ensimmäinen kokonainen NHL:ssä ja hän teki runkosarjassa 75 ottelussa tehot 2+22=24. NHL:n työsulun vuoksi hän aloitti kauden 2012–2013 Suomessa ja SM-liigajoukkue Oulun Kärppien riveissä, jonne hän siirtyi syyskuussa 2012. Demers pelasi Kärpissä 30 ottelua ja teki tehot 5+16=21. NHL-kausi alkoi tammikuussa 2013 työsulun päätyttyä.

Kaudella 2013–2014 Demers teki 75 runkosarjaottelussa NHL-vuosiensa ennätystehot, 5+29=34. Lisäksi hän pelasi seitsemän pudotuspeliottelua ja sai niissä yhden syöttöpisteen. Heinäkuussa 2014 hän teki Sharksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Saman vuoden marraskuussa, kesken kauden 2014–2015, hän siirtyi kuitenkin Dallas Starsiin pelaajakaupassa, jossa Sharks sai vaihdossa puolustaja Brenden Dillonin. Stars sai Sharksilta Demersin lisäksi kolmannen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Molempien joukkueiden riveissä Demers pelasi yhteensä 81 ottelua, joissa teki viisi maalia ja 20 syöttöpistettä.

Kaudella 2015–2016 Demers ehti pelata 61 runkosarjaottelua ja tehdä niissä seitsemän maalia ja 23 tehopistettä. Maaliskuussa hänen ilmoitettiin olevan olkapäävamman vuoksi kuuden viikon ajan sivussa pelaavasta kokoonpanosta. Kesällä 2016 Demers teki vapaana pelaajana sopimuksen Florida Panthersin kanssa.

Muuta
Demersin isoveli Kevin on pelannut myös jääkiekkoa.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Arizona Coyotesin pelaajat
San Jose Sharksin varaamat pelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikki Huikuri

Heikki Veli Huikuri (s. 26. kesäkuuta 1952 Haukipudas) on suomalainen lääketieteen professori.  

Huikurin vanhemmat ovat liikkeenharjoittaja Alpo Huikuri ja Liisa Späd. Hän tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1971 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1983 Oulun yliopistosta. Huikuri työskenteli terveyskeskuslääkärinä 1977–1979, Oulun yliopistollisen sairaalan sisätautien klinikan apulaislääkäri hän oli 1979–1984 ja erikoislääkäri vuodesta 1984. Oulun yliopiston sisätautiopin ja erityisesti kardiologian dosentti hän oli 1989–1998 ja professori vuodesta 1998. Vierailevana professorina Floridassa Huikuri toimi 1998–1999, samaan aikaan hän oli Suomen kardiologisen seuran varapuheenjohtaja. Sittemmin Huikuri on toiminut Oulun yliopistollisen sairaalan ylilääkärinä. Hänelle myönnettiin kardiologian alan tutkimuksistaan Sydäntutkimussäätiön jakama Sydäntutkimuksen suurpalkinto vuonna 2005.

Huikurille on myönnetty vuoden 2015 Matti Äyräpään palkinto. Hänen johtamansa tutkijaryhmä on selvittänyt sydänpysähdyksen riskejä EKG:ssa havaittujen poikkeamien avulla ja tunnistanut uuden, nuorten ihmisten äkkikuolemia aiheuttavan tautiryhmän, idiopaattisen sydänlihasfibroosin.

Huikuri valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2013.

Huikurin puoliso on Pirkko Rautio.

Lähteet 

Oulun yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset lääkärit
Matti Äyräpään palkinnon saajat
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Tummaporro

Tummaporro eli valkoporro eli porro (Ballota nigra) on huulikukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka on vanha lääkekasvi.

Tummaporro kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat isohampaiset tai -nyhäiset ja karvaiset. Sen kukan teriö on 9–15 millimetriä pitkä, väriltään vaalean sinipunainen. Teriö on kaksihuulinen, ylähuuli on kupera ja alahuuli kolmiliuskainen.

Suomessa tummaporro on harvinainen tulokas, josta on tavattu kaksi eri alalajia, suppilotummaporro ja putkitummaporro.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Tummaporron (Ballota nigra) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Tummaporro (Ballota nigra)
 Den virtuella floran: Bosyska (Ballota nigra) 
 ITIS: Ballota nigra 
 United States Department of Agriculture (USDA): Ballota nigra 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ballota nigra 

Huulikukkaiskasvit
James Sheppard

James Sheppard (s. 25. huhtikuuta 1988 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän siirtyi vuonna 2011 NHL-seura San Jose Sharksiin.

Ura 
Sheppard pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta, vuodesta 2004 vuoteen 2007, Cape Breton Screaming Eaglesissä juniorisarja LHJMQ:ssa. Hän oli kahdella kaudella joukkueensa toiseksi paras pistemies, kaudella 2005–2006 Kevin Asselinin ja kaudella 2006–2007 Cam Fergusin jälkeen, ja toimi jälkimmäisellä joukkueensa kapteenina. Hänet nimettiin vuonna 2007 LHJMQ:n toiseen tähdistökentälliseen.

Minnesota Wild varasi Sheppardin NHL:ään numerolla yhdeksän varaustilaisuuden 2006 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuotta myöhemmin. Hän pelasi Wildissa kolme kautta, kaudesta 2007–2008 kauteen 2009–2010, ja teki yhden kauden aikana parhaimmillaan 24 tehopistettä, mikä tapahtui kaudella 2008–2009. 

Kaudella 2010–2011 Sheppard ei pelannut yhtään ottelua polvivamman vuoksi. Hän loukkasi vasemman polvensa syyskuussa 2010 sattuneessa mönkijäonnettomuudessa. Elokuussa 2011 hän siirtyi Minnesota Wildista San Jose Sharksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon NHL:n varaustilaisuudessa 2013.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Minnesota Wildin varaamat pelaajat
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Alppikellot

Alppikellot (Soldanella) on kasvisuku esikkokasvien heimossa. Siihen kuuluu 10 lajia, joita tavataan Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa. Alppikelloista on jalostettu myös koristekasveja.

Alppikellolajeja 
 niittyalppikello (Soldanella alpina)
 metsäalppikello (Soldanella montana)
 pikkualppikello (Soldanella pusilla)
 Soldanella angusta
 Soldanella calabrella
 Soldanella carpatica
 Soldanella chrysosticta
 Soldanella haretii
 Soldanella hungarica
 Soldanella major
 Soldanella minima
 Soldanella oreodoxa
 Soldanella pindicola
 Soldanella rhodopaea
 Soldanella rugosa
 Soldanella villosa

Suomessa kasvaa harvinaisena tulokaskasvina tai viljelyjäänteenä pieni sinikukkainen ruohokasvi metsäalppikello, jota ei tavata muualla Pohjoismaissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Soldanella
 Suomen Lajitietokeskus: Alppikellot (Soldanella)
 iNaturalist: Alppikellot (Soldanella)
 Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Soldanella 

Esikkokasvit
Leijona Catering

Leijona Catering Oy on Puolustusvoimien ravitsemispalvelujen yhtiöittämisen myötä vuonna 2012 syntynyt suomalainen ruokapalveluja tarjoava yritys. Sen suurin asiakas on Puolustusvoimat, jolle Leijona Catering toteuttaa kaikki ruokapalvelut.

Leijona Catering Oy aloitti toimintansa tammikuussa 2012. Yhtiön edeltäjä perustettiin, kun itsenäistyneen Suomen vasta perustetun armeijan ruokahuolto käynnistettiin helmikuussa 1918. Eduskunta päätti osakeyhtiön perustamisesta joulukuussa 2011. Yhtiöittämisen myötä Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskuksen henkilökunta siirtyi Leijona Catering Oy:n palvelukseen.

Vuonna 2017 yhtiöllä oli toimintaa yli 50 toimipisteessä eri puolella Suomea Dragsvikistä Sodankylään. Vuonna 2019 Leijona Catering oli 75,5 miljoonan euron liikevaihdollaan Suomen neljänneksi suurin ravitsemisalan yritys Compass Groupin, Sodexon ja Finnair Kitchenin jälkeen.

Varuskuntaravintolat
Yhtiön ravintolat toimivat entisissä varuskuntien muonituskeskuksissa, ensimmäisenä on mainittu sijaintikunnan nimi:
Hamina, varuskuntaravintola Rokka, Maasotakoulu
Hattula, varuskuntaravintola Ruben, Parolannummi, Panssariprikaati
Helsinki, varuskuntaravintola Hilma, Suomenlinna, Merisotakoulu
Helsinki, varuskuntaravintola Ignatius, Santahamina, Maanpuolustuskorkeakoulu, Pääesikunta
Helsinki, varuskuntaravintola Sahara (varusmiehet), Santahamina, Kaartin Jääkärirykmentti
Jyväskylä, varuskuntaravintola Luonetti, Tikkakoski, Ilmasotakoulu
Kajaani, varuskuntaravintola Hoikanhovi, Hoikankangas, Kainuun Prikaati
Kankaanpää, varuskuntaravintola Falkonetti, Niinisalo, Porin Prikaati
Kirkkonummi, varuskuntaravintola Ankkuri, Upinniemi, Rannikkoprikaati
Kouvola, varuskuntaravintola Kotka, Utti, Utin jääkärirykmentti
Kouvola, varuskuntaravintola Linna, Vekaranjärvi, Karjalan Prikaati
Kuopio, varuskuntaravintola Cirrus, Karjalan lennosto
Lappeenranta, varuskuntaravintola Rakuuna, Maasotakoulu
Pirkkala, varuskuntaravintola Sääksi, Satakunnan lennosto
Raasepori, varuskuntaravintola Creutz, Dragsvik, Uudenmaan Prikaati
Riihimäki, varuskuntaravintola Liesi, Panssariprikaati
Rovaniemi, varuskuntaravintola Somero, Jääkäriprikaati
Sodankylä, varuskuntaravintola Tähti, Jääkäriprikaati
Säkylä, varuskuntaravintola Rumpalipoika, Huovinrinne, Porin Prikaati
Turku, varuskuntaravintola Poiju, Pansio, Rannikkolaivasto

Henkilöstöravintolat
Helmi, Helsinki
Keltasirkku, Helsinki
Kivenkolo, Tikkakoski
Kuparitorni, Lakiala (Ylöjärvi)
Pulteri, Jyväskylä
Visiitti, Tikkakoski

Lähteet 
 Vuosikertomus 2014

Viitteet 

Suomalaiset valtionyhtiöt
Mesikät

Mesikät (Melilotus) on kasvisuku hernekasvien (Fabaceae) heimossa. Siihen kuuluu 20 Euraasiassa ja Afrikassa lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla kasvavaa lajia. Eräitä mesiköitä viljellään rehukasveina. Suomessa on tavattu seitsemää eri mesikkälajia, joista valkomesikkä on yleisin, rohtomesikkä toiseksi yleisin ja loput harvinaisia tai satunnaisesti tavattuja lajeja.

Mesikkälajeja 
 valkomesikkä (Melilotus albus)
 isomesikkä (Melilotus altissimus)
 rantamesikkä (Melilotus dentatus)
 intianmesikkä (Melilotus indicus)
 sisilianmesikkä (Melilotus infestus)
 rohtomesikkä (Melilotus officinalis)
 uurremesikkä (Melilotus sulcatus)
 volganmesikkä (Melilotus wolgicus)

Suomen Lajitietokeskuksen taksonomiassa (2021) kaikki mesikät yhdistetään sarviapilohin (Trigonella). Suvuista sarviapilat (Carl von Linné 1753) on kuvattu aiemmin kuin mesikät (Philip Miller 1754).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Melilotus sec. Kurtto & al. 2019
 Den virtuella floran: Melilotus 
 ITIS: Melilotus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Melilotus 
 Flora of China: Melilotus
Saikkonen

Saikkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Dennis Saikkonen (s. 1992), jääkiekkomaalivahti
 Kari Saikkonen (s. 1961), biologi ja subarktisen ekologian professori
 Mauri Saikkonen (s. 1944), näyttelijä
 Pentti Saikkonen (s. 1952), tilastotieteen professori
 Sakari Saikkonen (s. 1981), tanssija ja akrobaatti
 Sami Saikkonen (s. 1966), tanssija ja koreografi
 Tuomo Saikkonen (s. 1975), muusikko
 Veli-Matti Saikkonen (s. 1941), teatteriohjaaja
Metsäalppikello

Metsäalppikello (Soldanella montana) on sinikukkainen, esikkokasveihin (Primulaceae) kuuluva kasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen metsäalppikello on vanakasvi, joka kasvaa 20–30 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet ovat talvehtivia ja pitkäruotisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä, alta vaaleita tai sinipunaisia. Ehyt lehtilapa on pyöreän munuaismainen, kalju ja matalasti isonyhäinen. Kukinto on 2–5-kukkainen sarja. Vaalean sinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat aluksi nuokkuvia, mutta hedelmäasteella pystyjä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Kellomainen teriö on 10–15 mm leveä, paljon verhiötä pitempi ja sen liuskat ovat liuskaisia. Suomessa metsäalppikello kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on pitkä, pulleatyvinen ja liereäkärkinen kota.

Levinneisyys 
Metsäalppikello kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Itä-Euroopassa, missä sitä esiintyy Saksassa, Italiassa, Puolassa, Itävallassa, Tšekissä, Ukrainassa, Romaniassa ja Bulgariassa. Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Suomeen laji on levinnyt ihmisen tuomana viljelykasvina, mutta on mahdollisesti villiintynyt myös luontoon. Sitä tavataan paikoitellen Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Kymenlaaksossa, Hämeessä ja Itä-Lapissa. Uusimman tulkinnan mukaan metsäalppikello ei kuitenkaan ole aidosti luonnonvaraistunut Suomessa, vaan kaikki lajin havainnot ovat puutarhakasviesiintymiä.

Elinympäristö 
Metsäalppikello kasvaa luonnonvaraisena rehevissä korpimaisissa kuusikoissa.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. ISBN 951-45-8167-9
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2017: Metsäalppikellon levinneisyys Suomessa.

Esikkokasvit
Pirkkalan Hiihtäjät

Pirkkalan Hiihtäjät (lyhennetään PirHi), on 1967 perustettu pirkkalalainen hiihdon, suunnistuksen ja hiihtosuunnistuksen erikoisseura. Vuodesta 1996 lähtien seuran ohjelmassa on ollut mukana myös salibandy. Salibandyjoukkue on tunnettu nimellä Toivio Ducs. Seuran nykyinen jäsenmäärä on noin 250 henkilöä, joista nuorten osuus on noin neljännes.

Pirkkalan Hiihtäjät on TUL:n, kansallisten lajiliittojen eli hiihtoliiton ja suunnistusliiton, sekä alueellisen Hämeen Liikunnan ja Urheilun, HLU jäsen.

Hiihto 

Kuten seuran nimi viittaa, maastohiihto on ollut seuran ohjelmassa alusta alkaen. Alkuvuosina 1960-luvun lopulla ja -70-luvulla seuran mieshiihto eli kukoistuskauttaan, kun seuran perustavat jäsenet muodostivat myös miesten edustusjoukkueen ytimen. 1970-luvun loppupuolella seuran ikä- ja sukupuolijakauma oli monipuolistunut ja jäsenmäärä oli kasvanut noin 200 jäsenen tuntumaan. Keskeisenä toiminta-alueena oli Pirkkalan Toivio, jonne talkootyönä valmistuivat edelleen aktiivisessa käytössä olevat hiihtoladut.

1980-luvun puolivälistä alkaen seuran toimintaa uudistettiin. Toiminnan painopiste siirtyi nuorisotoimintaan koko Pirkkalan alueella. TUL pysyi taustavoimana, mutta politiikkaa ei tuotu esille toiminnassa. Seuran riveissä kehittyi useita maajoukkue- ja SM-tason urheilijoita, kuten Lauri Pyykönen, Marika Hara, Eveliina Piippo, Markus Sinijärvi, sekä hiihtosuunnistajat Eevert Toivonen ja Vilma Pesu.

2000-luvun jälkeen Pirkkalan Hiihtäjät on ollut ainoa hiihtotoimintaa tarjoava paikallinen seura, hiihtotoiminnan hiivuttua muista Pirkkalassa toimivista yleis- tai hiihtoseuroista Pirkkalan Pirkoista ja Pirkkalan Viristä.

Kilpailutoiminnan lisäksi seura on kouluttanut hiihtovalmentajia, järjestänyt hiihtoleirejä, ja harjoituksia läpi vuoden.

Suunnistus 

Suunnistus on kuulunut seuran alkuajoista lähtien monien seuran hiihtäjien kesäharjoitteluun. Koska kilpailuihin osallistuttiin kuitenkin alueen muiden seurojen riveissä, heräsi ajatus oman suunnistusjaoston perustamisesta jo varhain. Virallisesti suunnistustoiminta käynnistyi 1983, kun seuraan perustettiin suunnistusjaosto. Suunnistusjaoston ohjelmaan on kuulunut alusta alkaen kilpailutoiminnan lisäksi kuntosuunnistustapahtumien järjestäminen. Viime vuosina kesäkaudella viikoittain järjestettäviä Torstairasteja on järjestetty yhdessä Tarpian Suunnan kanssa. Vuosina 2000-2015 seura järjesti yhdessä Tampereen Yrityksen kanssa vuosittain kansallista Hela-rastit -kilpailua, johon osallistui parhaimmillaan yli 700 suunnistajaa. Lisäksi seuraan on koulutettu ratamestareita, suunnistusvalmentajia ja kartoittajia. Käytännössä Pirkkalan Hiihtäjät on kartoittanut kaikki Pirkkalan merkittävät metsäalueet, joitakin alueita Lempäälästä Pirkkalan rajan tuntumasta, sekä koululaisten käyttöön useita pihakarttoja.

Jukolan viestiin Pirkkalan hiihtäjät on osallistunut suunnistusjaoston alusta alkaen, vuodesta 1984 yhdellä tai kahdella joukkueella, Venlojen viestiin useimpina vuosina vuodesta 1997 ja Nuorten Jukolaan vuosina 1990, 1995-2000.

Lähteet 

Pirkkalan urheilu
Suomalaiset hiihtoseurat
Suomalaiset suunnistusseurat
Vuonna 1967 perustetut urheiluseurat
Morkere

Morkere oli Northumbrian jaarli vuosina 1065-1066. Hän oli East Anglian karkotetun jaarli Ælfgarin poika ja Mercian jaarlin Eadwinen veli.

Northumbrian asukkaat nousivat kapinaan Tostig Godwininpoikaa vastaan 3. lokakuuta 1065 saatuaan ilmeisesti edeltä käsin Morkeren ja Eadwinen tuen hankkeelle. Julistettuaan Morkeren jaarlikseen kapinalliset marssivat tämän johdolla etelään, jossa mukaan liittyi Eadwinen joukkoja. Northamptonissa ja Oxfordissa kapinalliset neuvottelivat kuningas Edvard Tunnustajan edustajan Harald Godwininpojan kanssa Tostigin paluusta valtaan ja lopulta kuninkaan oli taivuttava ajamaan Tostig maanpakoon ja nimittämään Morkere oikeutetuksi jaarliksi.

Luultavasti Harald Godwininpojan tuki veljeksille edellytti, että nämä puolestaan kannattaisivat häntä vallanvaihdoksessa Edvardin kuoleman jälkeen.Kuningas Edvardin kuoleman aikoihin Morkere oleskeli hovissa ja Harald Godwininpojan kruunauksen jälkeen Morkere, Gyrth Godwininpoika, Leofwine Godwininpoika, Eadwine ja Harald Godwininpoika arvelivat selviytyvänsä Tostigin uhasta. Liiton vahvistukseksi Harald matkusti Northamptoniin 1066 sekä nai pohjoisten jaarlien sisaren Ealdgythin.

Yrittäessään paluutaan Tostig Godwininpoika hyökkäsi 1066 Humber-joen tienoille noin 60 laivan voimalla, mutta Morkere löi veljensä Eadwinen kanssa tunkeutujan pakosalle. Seuraavan kerran veljekset kohtasivat Tostigin 20. syyskuuta 1066 Fulfordin taistelussa, missä he kokivat karvaan tappion Harald Ankaran ja Tostigin 10 000 miehen joukkoa vastaan.

Hastingsin taistelun aikoihin Morkere oli seitsemäntoistavuotias eikä hänen osallistumisestaan taisteluun ole varmaa tietoa. Hän oli valitsemassa vanhaa kuningassuvun jäsentä Edgar Aethelingia kuninkaaksi. Morkere ja Eadwine alistuivat Vilhelm Valloittajan valtaan, vaikkakin Vilhelm nimitti kruunauksensa jälkeen 1067 Copsin Northumbrian jaarliksi, jonka Morkeren tukijat pian murhasivat. Vilhelm Valloittaja otti Morkeren mukaansa panttivangikseen palatessaan mannermaalle.

1068 Vilhelm Valloittaja palasi jatkamaan Englannin valtausta. Morkere nousi kapinaan kuningasta vastaan,mutta Vilhelmin edettyä Yorkiin Morkere alistui. Tilanne muuttui pohjoisessa jälleen 1069 Tanskan kuninkaan Sven Estridinpojan noustua maihin. Vilhelm Valloittaja lahjoi tanskalaiset lähtemään ja ilman tukea jääneet englantilaiset kapinalliset olivat voimattomia normannien edessä. Elyn saarelle paennut Morkere joutui tällöin Vilhelmin vangiksi.

Vuosien 1068–71 kapinointi vaikutti merkittävästi Vilhelm Valloittajan kovenevaan asennoitumiseen englantilaisia kohtaan. Mahdollisesti Morkere sai tukea kapinalleen Walesin kuninkaalta.

Morkeren ja hänen veljensä osuudesta vuosien 1069–70 kapinoihin ei ole kiistatonta näyttöä.Morkere oli vuonna 1069 jaarlija 1071 Morkere kapinoi jälleen ja joutui Vilhelm Valloittajan vangiksi.Vankeusolot olivat ylelliset, ja hänen hänet mainittiin vielä vuonna 1087 vankina Vilhelm Punaisen jatkaessa tämän vankeutta vastoin isänsä toivetta.

Lähteet

Viitteet

Anglosaksien jaarlit
Syntymävuosi tuntematon
Kuolinvuosi tuntematon
Hyvää huomenta, Vietnam

Hyvää huomenta, Vietnam () on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut
yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka on ohjannut Barry Levinson. Elokuva kertoo Adrian Cronauerin urasta tiskijukkana Armed Forces Radio Servicen palveluksessa Vietnamin sodan aikana.

Elokuvan pääosia esittävät Robin Williams, Forest Whitaker, Tung Thanh Tran, Chintara Sukapatana, Bruno Kirby, Robert Wuhl, J. T. Walsh, Noble Willingham, Richard Edson, Richard Portnow, Floyd Vivino ja Juney Smith. 

Elokuva oli taloudellinen menestys ja on American Film Instituten 100 parhaan komediaelokuvan listan sijalla 100.

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä: ”[Robin] Williamsin hillitön multimedialuonteinen radiosooloilu ja periodihittien poiminnat ovat mainiot, mutta sodanjälkeisen katumuksen paksu siirappi jähmettää varsinaisen juonen.”

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat
Barry Levinsonin ohjaamat elokuvat
Elokuvat Vietnamin sodasta
Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
Tuomikoski

Tuomikoski on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

 Aino Tuomikoski (1889–1958), kirjallisuuden suomentaja
 Antti Tuomikoski (1842–1932), valtiopäivämies ja kansanedustaja (Suomalainen puolue)
 Eero Tuomikoski (1935–2009), elokuvantekijä ja elokuvakriitikko
 Erkki Tuomikoski (1892–1989), kirjailija ja toimittaja
 Inkeri Tuomikoski  (1935–2004), kaunokirjallisuuden suomentaja
 Jaakko Tuomikoski (1885–1971), toimittaja
 Juho Tuomikoski (1888–1968), kestävyysjuoksija
 Jukka Tuomikoski (1884–1956), kansanedustaja (SDP)
 Risto Tuomikoski (1911–1989), kasvi- ja hyönteistieteilijä
 Samuli Tuomikoski (1875–1960), kansanedustaja (Kokoomus)
 Sirkka Tuomikoski (1929–2013), runoilija
 Tommy Tuomikoski (1907–1937), amerikansuomalainen muusikko
 Yrjö Tuomikoski (1878–1951), Kuopion kauppaoppilaitoksen johtaja
Valesinisimpukka

Valesinisimpukka, aiemmin valekirjosimpukka (Mytilopsis leucophaeata), on Suomessa vieraslajina havaittu murtovedessä elävä nilviäislaji.

Koko ja ulkonäkö 
Valesinisimpukka on yleensä alle 2 sentin mittainen ruskeakuorinen simpukka, joka ulkomuodoltaan muistuttaa Itämeren pientä sinisimpukkaa, muttei ole sille lainkaan sukua. Se voidaan myös sekoittaa lähisukuiseen vaeltajasimpukkaan (Dreissena polymorpha), jonka tavoin se on merkittävä biologista likaantumista (biofouling) aiheuttava laji. Se on myös todettu merkittäväksi ydinvoimaloiden lauhdevesiputkia tukkivaksi eliöksi.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Valesinisimpukan alkuperäinen levinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa Meksikonlahden alueella. Se on siirtynyt vieraslajina muualle Pohjois-Amerikkaan ja monille alueille Euroopassa. Se on murtovesilaji, joka lisääntyy 1–20 promillen suolapitoisuudessa.

Suomessa laji löydettiin ensin vuonna 2003 Suomenlahdelta Loviisan edustalta. Sittemmin sitä on löydetty myös Airistolta Turun edustalta (2011)  ja Selkämeren alueelta Olkiluodosta. Todennäköisesti se on tullut painolastiveden mukana.

Lähteet 

Simpukat
Itämeren vieraslajit
Laivan kannella (vuoden 1938 elokuva)

Laivan kannella on vuonna 1938 valmistunut suomalainen musiikkikomediaelokuva, jonka ohjasi Paavo Kostioja. Elokuva perustuu  Pasi Jääskeläisen samannimiseen laulunäytelmään vuodelta 1915. 

Elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1938 Helsingissä Astor- ja Tähti-teattereissa.

Näyttelijät

Juoni 
Suomalainen purjelaiva on Pohjamerellä matkalla kohti kotimaata. Laivalta löytyy salamatkustaja (Nappula) josta tulee kokin apulainen. Ennen Tanskan salmiin tuloa laiva joutuu myrskyyn ja yksi miehistön jäsen, Mikkonen, loukkaantuu pahoin myrskyn aikana ja kuolee. 

Suomen saavuttaessa miehistö lyö vedon : se joka viimeisenä tuo heilan Kultainen Ankkuri-ravintolaan joutuu maksamaan kaikkien illanvieton siellä. Elokuvassa seurataan nyt sitä miten heilojen hankkiminen kultakin onnistuu ja sen jälkeen siirrytään ravintola Kultaiseen Ankkuriin jossa miehiston juhlaa säestävät laulu- ja tanssiesitykset. Ilta päättyy tappelunnujakkaan. 

Aamulla laiva lähtee taas satamasta uudelle matkalle. Jungmanni Arvi jota ehdittiin luulla salakuljettajaksi lähtee uudelle matkalle nyt matruusina.

Lähteet

Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Joutsenlahti

Joutsenlahti on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:

 Anssi Joutsenlahti (s. 1943), kansanedustaja (SMP, Perussuomalaiset)
 Jouko Joutsenlahti (1940–1986), kirjakauppias ja runoilija, Anssi Joutsenlahden veli
 Juha Joutsenlahti (s. 1964), komisario
 Lari Joutsenlahti (s. 1984), alamäkiluistelija ja jääkiekkovalmentaja

Sukunimet
Kohta 18

Kohta 18 on Maarit Lallin ohjaama suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 9. maaliskuuta 2012. Kyseessä on Lallin ensimmäinen pitkä elokuva. Käsikirjoituksen ovat laatineet Lalli ja hänen poikansa Henrik Mäki-Tanila. Tuotantoyhtiönä toimii Huh huh -Filmi Oy.

Elokuva voitti parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan käsikirjoituksen 2013 Jussi-palkinnot.

Elokuvasta laajennettiin neliosainen tv-sarja, jonka Yle esitti 26. helmikuuta 2014 alkaen. Sarja sisältää elokuvasta pois leikattuja kohtauksia sekä kesällä 2013 kuvattuja lisäkohtauksia. Sarjan pääosissa ovat samat nuoret kuin elokuvassakin.

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla

Arvostelut 
 

Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Landsorganisationen i Sverige

Landsorganisationen i Sverige (LO) on Ruotsin keskusammattijärjestö. Se on perustettu vuonna 1898. Vuonna 2000 järjestön puheenjohtajaksi valittiin ensimmäisen kerran nainen, Wanja Lundby-Wedin.

Lähteet 

Ammattiliitot
Ruotsalaiset järjestöt
Kissanmintut

Kissanmintut (Nepeta) on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Kissanminttulajeja tunnetaan yhteensä noin 250 ja niitä esiintyy alkuperäisenä Euraasiassa ja Afrikassa. Jotkin kissanmintut ovat tuoksultaan vastustamattomia kissoille.

Lajeja 
Viljeltyjä kissanminttuja:
 aitokissanminttu (Nepeta cataria)
 mirrinminttu (Nepeta × faassenii, risteymä Nepeta nepetella × katinminttu)
 keltakissanminttu (Nepeta govaniana)
 kollinminttu eli isokissanminttu (Nepeta grandiflora)
 tähkäkissanminttu (Nepeta nervosa)
 pystykissanminttu (Nepeta nuda)
 katinminttu (Nepeta racemosa)
 komeakissanminttu (Nepeta subsessilis) 

Aitokissanminttu on vanha rohdoskasvi ja muun muassa lajit mirrinminttu, kollinminttu sekä katinminttu ovat koristekasveina viljeltyjä.

Muita lajeja:
 kreikankissanminttu (Nepeta parnassica)
 siperiankissanminttu (Nepeta sibirica) (syn. Dracocephalum sibiricum – siperianampiaisyrtti)
 teidenkissanminttu (Nepeta teydea)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kissanmintut (Nepeta)
 Suomen Lajitietokeskus: Kissanmintut – Nepeta
Porte du Peyrou

Porte du Peyrou (suom. ’Peyrounin portti’) on riemukaari Montpellier’n kaupungissa Hérault’n departementissä Ranskassa. Riemukaaren suunnitteli François Dorbay, ja se valmistui vuonna 1693. Vuonna 1715 lisättiin riemukaareen kohokuvia Ludvig XIV:n kunniaksi.

Riemukaaret
Ranskan rakennukset ja rakennelmat
Montpellier
Polkupyörän jarrujärjestelmä

Polkupyörän jarrujärjestelmä koostuu jalka- ja käsijarruista. Jarrun rakenne riippuu polkupyörän käyttötarkoituksesta. Maantiepyörissä on yleensä kevyet, niin sanotut sivuvetojarrut, kun taas maasto- ja hybridipolkupyörissä käytetään tehokkaampia V-jarruja tai usein myös levyjarruja.

Yleinen polkupyörissä käytetty jarrutyyppi on vaijereilla toimiva vannejarru. Vannejarrussa jarrupala puristetaan polkupyörän vannetta vasten. Vannejarruista yleisin on niin sanottu V-jarru. Aikaisemmin pyörissä käytettiin vipujarruja. Sekä kilpakäyttöön tarkoitetuissa että harrastekäyttöön tarkoitetuissa maastopolkupyörissä käytetään monesti levyjarruja. Jarrut voivat olla mekaanisia, jolloin jarrua liikuttaa vaijeri, tai hydraulisia eli nestejarruja. Rullajarruissa jarrumekanismi on navan sisällä. Näitä jarruja käytetään ohjaustangossa olevilla kahvoilla.

Pyörän takanavan sisään rakennetut jarrut, rumpujarrut, ovat yleisiä varsinkin vaihteettomissa pyörissä. Rumpujarruissa jarrutus tapahtuu polkemalla taaksepäin.

Suomen lain mukaan polkupyörässä tulee olla ainakin yksi tehokas jarrulaite. Pyörässä, jossa on enemmän kuin kaksi vaihdetta, sekä tavarankuljetukseen tarkoitetussa tai perävaunulla varustetussa polkupyörässä tulee olla kaksi erillistä tehokasta jarrulaitetta.

Katso myös 
 Jarrupala (polkupyörä)

Lähteet

Aiheesta muualla

Jarrujärjestelmä
Konetekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
Eho Moskvy

Eho Moskvy (, "Moskovan kaiku") on Moskovassa toimiva radioasema, joka kuuluu myös eräissä muissa Venäjän kaupungeissa. Kanavan lähetystä voi kuunnella myös internetin kautta.

Asema oli ensimmäinen Neuvostoliitossa lisenssin saanut yksityinen asema. Se aloitti toimintansa 22. elokuuta 1990. Eho Mosvky on pääasiassa puheradio. 70 prosenttia ohjelma-ajasta on keskusteluohjelmia. Radiokanava kuuluu valtiollisen Gazprom-konsernin mediayhtiön, liikevaihdoltaan IVY-maiden suurimman mediatalon Gazprom Median hallitsemiin kanaviin.

Venäjän valtakunnansyyttäjä vaati Venäjän Ukrainaan 2022 tekemän hyökkäyksen aikana Roskomnadzoria rajoittamaan Eho Moskvyn toimintaa sen uutisoinnin vuoksi. Eho Moskvy ilmoitti lopettavansa toimintansa kiristyneessä tilanteessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Eho Moskvyn sivusto

Venäläiset radioasemat
Gazprom
Tapahtui kaukana

Tapahtui kaukana on Topo Leistelän ja Edvin Laineen ohjaama elokuva vuodelta 1950.

Ensio Rislakin näytelmään Tapahtui kaukana (1937) perustuvan elokuvan tapahtumat sijoittuvat pohjoiseen Enontekiön maisemiin. Kotikutoiseksi luonnehditun viihde-elokuvan luoma kuva paikallisista asukkaista on stereotyyppinen, eikä se kriitikon mukaan imartele sen paremmin kohdetta kuin tekijääkään. Ainoastaan Aku Korhosen roolisuoritus saa kiitosta, mutta hämmentävän hupaisiksi, jopa camp-huumorin puolella liikkuvaksi arvioivat kriitikot miesten unia.

Näyttelijät

Lähteet

	

Vuoden 1950 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Topo Leistelän ohjaamat elokuvat
Edvin Laineen ohjaamat elokuvat