joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Louise Nevelson

Louise Berliavski Nevelson (alk. Leia Berliavski, 23. syyskuuta 1899 Kiova, Ukraina – 17. huhtikuuta 1988 New York, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen taiteilija.

Nevelson tunnetaan erityisesti abstrakteista ekspressionistisista "laatikoista", jotka yhdessä muodostavat uuden teoksen. Hän käytti löytämiään esineitä tai poisheitettyjä arjen tavaroita assemblaaseissaan, joista yksi oli kolmen kerroksen korkuinen: "Kun yhdistää muiden pois heittämiä tavaroita, ne heräävät eloon, ikään kuin henkisesti, mikä ylittää sen elämän, mihin ne on alkujaan tarkoitetu."

Louise Nevelson oli naimisissa Charles Nevelsonin kanssa, ja he saivat pojan Mike Nevelsonin (kuvanveistäjä, s. 1922), jonka poika Neith Nevelson on taidemaalari.

Katso myös 
Tilataide

Aiheesta muualla
Louise Nevelson Papers Online at the Smithsonian Archives of American Art

Kirjallisuutta
Busch, Julia M., A Decade of Sculpture: the New Media in the 1960's  (The Art Alliance Press: Philadelphia; Associated University Presses: London, 1974) ISBN 0-87982-007-1
 Wilson, Laurie; Louise Nevelson : iconography and sources (New York: Garland Pub., 1981) ISBN 0-8240-3946-7
 Marika Herskovic, American Abstract Expressionism of the 1950s An Illustrated Survey, (New York School Press, 20045.) ISBN 0-9677994-1-4

Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Denverin kansainvälinen lentoasema

Denverin kansainvälinen lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Yhdysvaltain Coloradon osavaltiossa 26 kilometriä koilliseen Denveristä. Lentoasema on kansainvälisesti erittäin merkittävä, ja matkustajamäärältään maailman 19. vilkkain.

Lentoyhtiöt ja kohteet
Lentoasema on Frontier Airlinesin päätukikohta ja toiseksi tärkein tukikohta United Airlinesille ja varsinkin sen Ted-halpalentoyhtiökonseptille. Se oli ennen nyttemmin lopetetulle Wester Pacific Airlinesille sekä kasvava tukikohta Southwest Airlinesille.

Lähteet

Aiheesta muualla

Denverin kansainvälinen lentoasema – virallinen kotisivu
 

Coloradon liikenne
Yhdysvaltain lentoasemat
Israelin jääkiekkomaajoukkue

Israelin jääkiekkomaajoukkue edustaa Israelia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maan jääkiekkoliitto on perustettu vuonna 1988, ja samana vuonna Tel Avivissa otettiin käyttöön uusi kaukalo. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1991. Vuonna 2021 maassa oli 270 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kaksi jäähallia.

Alkuvuonna 2022 Israel oli jääkiekon maailmanrankingissa 34. sijalla.

Historiaa 
Maan ensimmäinen kaukalo otettiin käyttöön vuonna 1986. Israelin maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa kaudella 1989–1990, jolloin Israeli Selects kohtasi Golanin kukkuloille sijoitetusta kanadalaisista Yhdistyneiden kansakuntien työntekijöistä kootun joukkueen. Vaikka Israelin joukkueessa pelasi monia amerikanjuutalaisia ja Neuvostoliitoista lähtöisin olevia juutalaisia siirtolaisia, syntyperäinen Gal Assa teki maan ensimmäisen maalin ottelussa, joka päättyi 20–2 tappioon.

Maailmanmestaruuskilpailuissa 
Israel otti ensi kertaa osaa maailmanmestaruuskisoihin vuonna 1992 C-sarjan B-lohkossa. Vuonna 2006 joukkue pelasi 1. divisioonan maailmanmestaruuskisoissa. Vuonna 2022 Israeli otti osaa 2. divisioonan A-lohkon maailmanmestaruuskilpailuihin. Se jäi 5. sijalle ja putosi 2. divisioonan B-lohkoon.

Tunnettuja pelaajia
Maxim Birbraer
Oren Eizenman
Daniel Erlich
Eliezer Sherbatov

Sijoitukset

IIHF:n maailmanranking 
 2003 - 35.
 2004 - 36.
 2005 - 35.
 2006 - 33.
 2007 - 34.
 2008 - 35.
 2009 - 36.
 2010 - 39.
 2011 - 40.
 2012 - 40.
 2013 - 39.
 2014 - 32.
 2015 - 33.
 2016 - 34.
2017 - 35.
2018 - 34.
2019 - 34.
2020 - 34.
2021 - 34.
2022, helmikuu - 34.

Lähteet 

Israelin jääkiekko
Jääkiekkomaajoukkueet
Neuvostoliiton joukkotuhoaseet

Neuvostoliiton joukkotuhoaseet olivat joukkotuhoaseita, joita maassa kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen kylmän sodan aikana asekilvassa Yhdysvaltoja vastaan. Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen ydinlatauksensa vuonna 1949 ja alkoi samoihin aikoihin kehitellä ydinkärkien kuljettamiseen soveltuvia ohjuksia. Neuvostoliitto tutki ydinaseiden lisäksi myös kemiallisia ja biologisia aseita.

Neuvostoliiton ydinaseohjelma 

Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta ei ole käytettävissä yhtä tarkkoja tietoja kuin Yhdysvaltain ydinaseohjemasta. Vuonna 1939 fyysikot Zeldovits ja Hariton olivat julkaisseet aineistoa fissiosta. 1940 fyysikko Igor Kurtshatov puhui ydinreaktorin ja atomipommin rakentamisen puolesta. Samana vuonna Berijan johtama tiedustelupalvelu NKVD alkoi tarkoituksella koota tietoja ydinaseesta. 1942 fyysikko Georgi Flerov lähetti Stalinille kirjeen atomipommitutkimusten välttämättömyydestä.

Kehitystyö alkoi 1943, kun neuvostotiedustelu oli saanut tietoja Yhdysvaltain ydinaseprojektista. Neuvostoliiton ohjelman johtajana toimi turvallisuuspalvelun päällikkö Lavrenti Berija ja tieteellisenä johtajana fyysikko Kurtshatov. Pommin kehittämisajaksi arvioitiin vähintään 10–15 vuotta, sillä Neuvostoliiton tutkimusresurssit ja teollinen kapasiteetti alalla eivät yltäneet Yhdysvaltain tasolle. Osittain ydinaseen arviota nopeampaa kehittämistä auttoivat kuitenkin vakoilutiedot. Brittiläinen fyysikko Klaus Fuchs luovutti pommista Berijalle tarkkoja tietoja kesällä 1945. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinreaktori alkoi toimia joulukuussa 1946. Reaktori perustui Yhdysvaltain Hanfordin reaktorin rakenteeseen.

Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen atomipomminsa ”RDS-1”:n (koodinimeltään "Ensimmäinen salama", länsimaisittain ”Joe-1”) Semipalatinskissa 29. elokuuta 1949. Rakenteeltaan RDS-1 oli Berijan tahdon mukaan suora kopio Yhdysvaltain Fat Man-pommista. Pommin teho oli noin 22 kilotonnia Vuonna 1951 räjäytettiin seuraava, 38 kilotonnin pommi (RDS-2), jossa oli parannuksia, pommi oli esimerkiksi suuremmasta tehosta huolimatta ensimmäistä huomattavasti kevyempi. Samana vuonna seurasi vielä voimakkaampi RDS-3 Marija (41,2 kT). Vuonna 1953 RDS-6 -räjäytyksessä testattiin pienitehoista vetypommia, jossa oli niin sanottu kerroskakkurakenne. Ns. "täysimittainen" vetypommi RDS-37 (3,0 MT, koeräjäytys 1,6 MT) räjäytettiin vuonna 1955. Ydinohjelman suurin pommi oli 1961 testattu 50 megatonnin Tsar-bomba, joka on suuritehoisin koskaan räjäytetty ydinase maailmassa.

Lähteet 

Joukkotuhoaseet
Joukkotuhoaseet
Kuusankosken Puhti

Kuusankosken Puhti on kuusankoskelainen urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1910 ja aluksi se toimi yleisseurana, jonka päälajeina olivat pesäpallo ja lentopallo.

Pesäpallossa Puhti on pelannut SM-sarjassa vuosina 1945 ja 1948–1956. TUL:n pesäpallomestaruuden seura voitti ensi kerran kesällä 1934.

Jääkiekossa Puhti aloitti vuonna 1948. Kuusankoski oli ensimmäinen paikkakunta Pohjois-Kymenlaaksossa, missä sitä harrastettiin. Puhti pelasi vuosina 1953–1954 toiseksi ylimmällä sarjatasolla eli Suomisarjassa (nykyinen Mestis). Naisten lentopallotoiminta alkoi 1960-luvulla. Puhti nousi Suomisarjaan ja siitä myöhemmin perustettuun I-sarjaan, missä seura pelasi useamman vuoden.

Myös jalkapallossa Puhti pelasi aikanaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomisarjassa yhteensä kuusi kautta vuosina 1959–1964.

Pesäpallo

Junioritoiminta

Palkinnot ja huomionosoitukset

Miesten Itä–Länsi-valinnat 
 Martti Kesto (1940)
 Antti Saarinen (1940)
 Tuure Valo (1940)
 Jorma Harlin (1955)

Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat 
 Ossi Nöjd (1960)

Lähteet
www.kuusankoskenpuhti.fi

Viitteet

Aiheesta muualla
 http://www.vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/kuusankosken_puhti.xls

 
Suomalaiset lentopalloseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Pesäpalloseurat
Kouvolalaiset urheiluseurat
Kuusankoski
Vuonna 1910 perustetut urheiluseurat
Yhdistyneen kuningaskunnan joukkotuhoaseet

Yhdistyneen kuningaskunnan joukkotuhoaseet ovat Yhdistyneen kuningaskunnan kehittämiä omia tai Yhdysvaltojen sinne sijoittamia ydinaseita. Britannia räjäytti ensimmäisen ydinlatauksensa vuonna 1952 ja vetypomminsa vuonna 1957. Vuonna 1956 Britannia testasi Australian alueella, omia kiihdytettyjä ydinpommejaan. Niistä 62 - 90 kT tehoon yltävä, yllätti jopa brititkin. Se oli 2½x Operaatio Hurrikaanin teho, joka alle 25 kilotonnia.

Yhdistyneen kuningaskunnan ydinase 

Britannia oli mukana Yhdysvaltojen käynnistämässä Manhattan-projektissa yhdessä Kanadan kanssa. Maassa oli 1940-luvun alussa monia johtavia fissiotutkijoita ja siellä keksittiin muun muassa kriittinen massa, uraanin kaasudiffuusiorikastus ja tykkityyppisen uraanipommin rakenne. Britit jäivät kuitenkin tutkimuksissaan jälkeen Manhattan-projektin edistyessä. Poliittinen, salainen päätös ydinenergian ja atomipommien kehittämisestä tehtiin vuonna 1945. ”Englannin Oppenheimer” oli fyysikko William G. Penney, joka tutki hydrodynaamisia aaltoja – veden aaltoja ja räjähdyksen shokkiaaltoja. Shokkiaaltojen tuntemus on olennaista plutoniumpommin rakentamisessa. Penneyn ryhmä BHER aloitti toimintansa vuonna 1947. Ensimmäinen brittien ydinreaktori käynnistyi 1948, ja plutoniumin tuotantoreaktori 1950.

Britannia räjäytti ensimmäisen ydinlatauksensa ”Hurricanen” laguuniin sijoitetussa fregattilaivassa (K271 HMS Plym) Australian rannikkovesien lähellä, Montebellon saarilla 3. lokakuuta 1952. Pommin voima oli alle 25 kilotonnia, ja se räjähti laivan sisällä 2,7 metrin syvyydessä 12 metriä syvässä vedessä. Merenpohjaan syntyi noin kuusi metriä syvä ja läpimitaltaan 350-metrinen kraatteri.

Pommi muistutti pitkälle Yhdysvaltojen Mark 4 -ydinpommia, joka on yksi Fat Manin varhaisista seuraajista ja tuli Yhdysvaltojen asearsenaaliin vuonna 1949. Tämä ei tullut sinällään, asetyyppinä tuotantoon, sillä Blue Danube (14 kT) oli Britannian ensimmäinen operatiivinen ydinase.

Myöhemmin vuonna 1957 Britannia onnistui lopulta räjäyttämään ensimmäisen onnistuneen täysitehoisen vetypommin (1.8 MT) ydinkokeessa nimeltä Grapple X Round C. Tuon pommin, Yellow Sun-tyyppisen pudotti Sqn Ldr B. Millett 8. lokakuuta 1957.

WE.177 oli viimeinen toistaiseksi englantilaisten itsensä kehittelemä, joka on ollut Ison Britannian käytössä oleva "itsenäinen" ydinase. Sen räjäytysvoimakkuutta voitiin vaihdella. Nominaalinen teho vaihteli välillä 10 kT - 450 kT. Aseen käytössä 1990-luvulla oli 200 kT suurin laukaistava voimakkuus.

Lähteet 

Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat
Joukkotuhoaseet
Ranskan joukkotuhoaseet

Ranska räjäytti Saharan autiomaassa ensimmäisen fissiopohjaisen ydinlatauksensa vuonna 1960. Ensimmäinen täysitehoinen vetypommi (Canopus) räjäytettiin Fangataufan atollilla, Ranskan Polynesiassa,  24. elokuuta 1968. Ydinaseen kehittely liittyi Ranskan Force de Frappe  eli Iskuvoimat -ohjelmaan, jota johti prikaatinkenraali Pierre Marie Gallois. Ranska jäi pois ydinkokeet ilmakehässä kieltävästä sopimuksesta pitkäksi aikaa. Maa kehitti myös itselleen lyhyen ja keskipitkän matkan ohjuksia. Nämä tulivat käyttöön vuodesta 1970 lukien.

Ranskan ydinaseohjelma 

Ranska lienee aloittanut ydinpommiohjelmansa 1956. Ennen sotia Ranska johti ydinfysiikan tutkimusta, mutta jäi Yhdysvaltojen, Britannian ja Neuvostoliiton vanaveteen. Ensimmäinen ydinreaktori ZOE alkoi toimia 1948. Vuotta myöhemmin rakennettiin plutoniumin jälleenkäsittelylaitos ja vielä myöhemmin suurempi reaktori plutoniumin tuotantoon. Ranskan ydinrikastamo toimii Etelä-Ranskan alueella Pierrelattessa, jonka oikea nimi on Tricastinin ydinvoimalaitos.  

Koska Ranska jäi muiden maiden atomikerhosta (Britannia, USA, NL) pois, se teki 1950-luvulla alan yhteistyötä Israelin kanssa. Ohjusten laukaisukokeita toteutettiin Biscarossen tukikohdasta, Biskajanlahden rannalta.

Ranskan ensimmäinen ydinkoe, koodinimi Gerboise Bleue, tehtiin Algeriassa 13. helmikuuta 1960 40 kilometrin päässä Regganen sotilastukikohdasta Saharassa. Fissioituva aine oli plutonium.
Pommi oli ensimmäiseksi räjähteeksi voimakas, 70 kT ja se oli AN-11-pommin (60 kT) pohja. Aseessa oli yhdestä pisteestä
alkava imploosiojärjestelmä. Lisäksi AN-11 oli omamassaltaan, 1 500 kg, vain noin 1/3 Fat Manin vastaavasta. Nopeassa tahdissa, eli 5 vuoden kuluttua seurasi AN-22 (70 kT), jossa oli jarruvarjo. Siten AN-22 kyettiin toimittamaan kohteeseensa matalalta.
Näiden pommien voima kertoi, että Ranska osasi alusta lähtien tehdä kehittyneitä tehokkaita ydinaseita.  Mahdollisesti uusinta alan tekniikkaa on saatu Yhdysvaltain pommiohjelmassa olleilta tiedemiehiltä. Silti Ranska on testannut eri asetyyppejä ahkerasti. Ranska joutui poistamaan joitain taktisia lyhyen kantaman ohjusaseita, vuonna 1993 solmitun ydinsulkusopimuksen myötä: nämä olivat Hadés ja Pluton.

Vuodesta 1971 lukien, on Ranska omannut SLBM-ohjuksia. Tyyppinimitys on ranskaksi MSBS (Mer-Sol-Balistique-Strategique). Ensimmäinen tyyppi oli M1 ja viimeisin M51. M4- ja M45- versioiden käyttöönotosta ei ole niistäkään kulunut kovin pitkää aikaa. Osa M4- ja M45 -tyyppien ohjuksista lienee ollut käytössä vielä 2010-luvun lopulle tultaessa. Ranskan uskotaan omaavan yli 300 kappaletta ydinaseita 2010-luvun lopulla. Nämä koostuvat 4 eri ydinsukellusveneen monikärkiohjuksista ja ASMP-ohjuksista, joilla on lyhyt kantama. ASMP:t laukaistaan lentokoneista ja niitä on 84 kpl.  ASMP -tyypin N4G -ohjuksia (ASN4G) kuitenkin kehitetään, ja tällä kehitystyöllä pyritään saavuttamaan suurempi iskuvalmius.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskan asevoimat
Joukkotuhoaseet
Serbian jääkiekkomaajoukkue

Serbian jääkiekkomaajoukkue edustaa Serbiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa.

Historiaa 
Maa on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1939.

Jugoslavian vähittäinen hajoaminen on vaikuttanut suuresti Serbian jääkiekkomaajoukkueeseen, joka nojaa Jugoslavian jääkiekkomaajoukkueen perinteisiin. Perinteitä onkin vahvimmin jatkanut Slovenian jääkiekkomaajoukkue, joka on pelannut useita kausia maailmanmestaruuskisojen korkeimmalla sarjatasolla. Vuoteen 2006 asti toiminut Serbia ja Montenegron jääkiekkomaajoukkue oli Serbian oman joukkueen edeltäjä.

Serbian joukkue pelasi vuonna 2019 Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n maailmanmestaruuskilpailuissa 2. divisioonan A-lohkossa, ja nousi sieltä seuraaviin kisoihin 1. divisioonan B-lohkoon. Joukkue oli alkuvuonna 2022 IIHF:n rankingissa 30. sijalla.

Vuonna 2021 maassa oli 150 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskilpailut 

 2007 – 2. divisioona, 4.
 2008 – 2. divisioona, 3.
 2009 – 2. divisioona, 1.
 2010 – 1. divisioona, 6.
 2011 – 2. divisioona, 3.
 2012 – 2. divisioonan A-lohko, 5.
 2013 – 2. divisioonan A-lohko, 5.
 2014 – 2. divisioonan A-lohko, 3.
 2015 – 2. divisioonan A-lohko, 3.
 2016 – 2. divisioonan A-lohko, 4.
 2017 – 2. divisioonan A-lohko, 3.
 2018 – 2. divisioonan A-lohko, 3.
 2019 – 2. divisioonan A-lohko, 1.
 2020 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
 2021 – 1. divisioonan B-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
 2022 – 1. divisioonan B-lohko, 5.
 2023 – 1. divisioonan B-lohko

Maailmanranking vuodesta 2003 
 2003 - 29.
 2004 - 29.
 2005 - 29.
 2006 - 29.
 2007 - 30.
 2008 - 30.
 2009 - 32.
 2010 - 29.
 2011 - 30.
 2012 - 31.
 2013 - 31.
 2014 - 31.
 2015 - 30.
 2016 - 31.
 2017 - 30.
 2018 - 30.
2019 - 30.
2020 - 30.
2021 - 29.
2022, helmikuu - 30.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Hockey Serbia – Savez hokeja na ledu Srbije Serbian jääkiekkoliiton kotisivut

Serbian jääkiekko
Jääkiekkomaajoukkueet
Marc Staal

Marc Staal (s. 13. tammikuuta 1987 Thunder Bay, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Florida Panthersissa. Hän pelaa puolustajan paikalla.

New York Rangers varasi Staalin vuoden 2005 varaustilaisuudessa 12. pelaajana. Ennen NHL-uraansa Staal pelasi OHL-junioriliigan Sudbury Wolves -joukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Rangersissa 4. lokakuuta 2007. Ensimmäisen NHL-pisteensä hän teki 1. marraskuuta 2007, kun Chris Drury ohjasi hänen vetonsa Washington Capitalsin maaliin. Staal teki ensimmäisen NHL-maalinsa 14. marraskuuta 2007 New Jersey Devilsin Martin Brodeurin selän taakse Brendan Shanahanin ja Scott Gomezin syötöstä.

Tammikuussa 2015 Staal sai kuuden vuoden mittaisen jatkosopimuksen Rangersin kanssa. Heinäkuussa 2021 Staal solmi vuoden ja arvoltaan 2 miljoonan dollarin sopimuksen.

Yksityiselämä 
Staal on sukutaustaltaan hollantilainen. Staalin veljet ovat myös jääkiekkoilijoita. Eric Staal pelaa Montreal Canadiensissa, Jordan Staal pelaa Carolina Hurricanesissa, ja pikkuveli Jared Staalin varasi Phoenix Coyotes vuoden 2008 varaustilaisuudessa.

Lähteet 
  Viitattu 28.7.2010
  Viitattu 28.7.2010
  Viitattu 28.7.2010

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Florida Panthersin pelaajat
New York Rangersin varaamat pelaajat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Chegga

Chegga on nykyisin pääasiassa sotilasvartioasema Tiris Zemmourin alueella pohjoisessa Mauritaniassa. Cheggassa on vanha linnoitus.

Historia 

Cheggassa on ollut pieni asutuskeskus, ja se on toiminut karavaanien pysähdyspaikkana vuosisatojen ajan. Nykyisin paikka on lähinnä sotilasvartioasema.

Marraskuussa 1999 ryhmä asemiehiä ryösti 52 hengen saksalaisen matkailijaryhmän Cheggassa. Asemiehet saivat saaliikseen pääosan saksalaisryhmän ajoneuvoista sekä yli 180 000 dollaria käteistä. Matkailijaryhmä säilyi vahingoittumattomana ryöstössä.

Maantiede

Sijainti ja ilmasto 

Chegga sijaitsee Tiris Zemmourin hallinnollisella alueella lähellä Algerian ja Malin rajaa, 396 metrin korkeudessa merenpinnasta. Chegga sijaitsee 250 kilometriä algerialaisesta Chenachanesta lounaaseen, 900 km Bir Moghreinista itään, 1 000 km Zouératista koilliseen, 1 100 km Charista koilliseen ja 1 200 km Ouadanesta koilliseen. Cheggaan on helpointa päästä vuokraamalla oppaan Ouadanesta tai Zouératista. Tie Cheggaan varsinaisesta Mauritaniasta kulkee osan matkaa naapurimaa Malin puolella. Cheggan ympäristössä on kalkkikivikallioita, jotka kohoavat sata metriä ympäröivää lakeutta ylemmäs. Kallioiden edessä on myös lukuisia lähteitä.

Koska Chegga sijaitsee syvällä Saharan autiomaassa, on siellä mitattu äärimmäisiä lämpötiloja. Kesäisin lämpötila kohoaa usein 50°C:en ja talvella puolestaan on pakkasta.

Kasvisto ja eläimistö 

Cheggan ympäristön tyypillisiä kasveja ovat esimerkiksi kapriskasvien heimoon kuuluva Maerua crassifolia, koisokasvien heimoon kuuluva Hyoscyamus muticus, hirssien sukuun kuuluva Panicum turgidum, käärmeenpistoyrttikasvien alaheimoon kuuluva Leptadenia pyrotechnica, kapriksen sukulainen Capparis decidua, ristikukkaismaisten lahkoon kuuluva Salvadora persica, mehikorvakasvien heimoon kuuluva Balanites aegyptiaca, sumakkien sukuun kuuluva Rhus tripantitus, välimerentaateli, venuksenhiussaniainen ja akasioiden sukuun kuuluva Acacia raddiana. Lisäksi Cheggassa kasvaa tamariskejä.

Chegga muodostaa kansainvälisesti tärkeän lintualueen (IBA). Alueella tavattuja lintuja ovat esimerkiksi aavikkovarpunen, aavikkotulkku, kirjosiipikiuru, kruunuhietakyyhky, täplähietakyyhky, aavikkokerttu, kalottitasku, aavikkohuuhkaja, aavikkokiuru, pikkuaavikkokiuru, saharantimali ja aavikkopääsky.

Lähteet

Aiheesta muualla 

LookLex: Mauritania, Chegga  
Sää Cheggassa 

43 Afrikka
Tiris Zemmourin alue
Meg Tilly

Margaret ”Meg” E. Tilly (alk. Margaret E. Chan) (s. 14. helmikuuta 1960 Los Angeles County, Kalifornia, Yhdysvallat) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, Oscar-ehdokas ja Golden Globe-voittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Psyko II (1983), Jumalan Agnes (1985), Chinatown II (1990) ja Body Snatchers (1993).

Palkinnot 
 Golden Globe (1986)
 Leo (2012, 2013)
 Canadian Screen Award (2013)

Ehdokkuudet 
 Oscar Paras naissivuosa (1986)
 Saturn (1984)

Yksityiselämä 
Tilly on sukujuuriltaan osittain suomalainen; hänen äitinsä oli suomalaista ja irlantilaista syntyperää. Hänen isänsä oli taustaltaan kiinalainen. Hänen isosiskonsa Jennifer Tilly on myös näyttelijä. 

Tilly on ollut kolme kertaa naimisissa. Vuosina 1983–1989 hän oli naimisissa Tim Zinnemannin kanssa. Seuraavaksi hän meni naimisiin käsikirjoittaja John Calleyn kanssa liitto kesti vuodet 1995–2002. Vuodesta 2002 hän on ollut naimisissa kirjailija Don Calamen kanssa. Tillyllä on kaksi lasta Zinnemannin kanssa sekä yksi lapsi näyttelijä Colin Firthin kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Golden Globe -palkinnon saajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kanadansuomalaiset henkilöt
Amerikansuomalaiset henkilöt
Amerikankiinalaiset
Amerikanirlantilaiset
Grand Illusion

Grand Illusion on power metal -yhtye Nocturnal Ritesin seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 19. syyskuuta 2005, ja se sijoittui Ruotsin albumilistalla sijalle 41. Albumista julkaistiin tavallisen CD-version lisäksi myös bonus-DVD:n sisältävä rajoitettu painos.

Kappaleet

Japanin bonuskappaleet:
Fade Away
Under the Ice

Rajoitetun painoksen bonus-DVD

Kokoonpano
Jonny Lindkvist – laulu
Fredrik Mannberg – kitara
Nils Norberg – kitara
Nils Eriksson – basso
Owe Lingvall – rummut

Vierailijat
Henrik Kjellberg – kosketinsoittimet, taustalaulu
Leif Grabbe, Ronny Hemlin, L-G Persson, Jens Carlsson – taustalaulu
Jens Johansson – kosketinsoitinsoolo kappaleessa "Cuts Like a Knife"
Henrik Dahnage – kitarasoolo kappaleessa "Cuts Like a Knife"
Kristoffer Olivius – laulu kappaleessa "Cuts Like a Knife"
Stefan Elmgren – kitarasoolo kappaleessa "Never Trust"
Per Elofsson –  pre-chorus whammy bar chaos kappaleessa "Never Trust"
Olec Balta – kitarasoolo kappaleessa "Something Undefined", intro kappaleessa "Our Wasted Days"
Emil Norberg – pre-chorus whammy bar madness ja end of song lead frenzy kappaleessa "Our Wasted Days"

Lähteet

Nocturnal Ritesin albumit
Vuoden 2005 albumit
Havaijilaiset

Havaijilaiset ovat Havaijisaarten polynesialaisia alkuperäisasukkaita. Heidän esi-isänsä tulivat saarille Tahitista ja Marquesassaarilta kahdessa erässä: ensin noin 400 jaa. ja sitten viimeistään 900-luvulla. Yhdysvaltojen väestöviraston mukaan Yhdysvalloissa oli 401 162 henkilöä, joilla oli havaijilaiset juuret, ja 140 652 henkilöä, joilla oli vain havaijilainen alkuperä. Suurin osa havaijilaisista asuu Havaijilla ja Kaliforniassa. 2/3 asuu Havaijilla ja loput muualla Yhdysvalloissa. Havaijilaiset puhuvat useimmiten englantia, mutta jotkut osaavat edelleen havaijia. Ennen eurooppalaisten saapumista havaijilaisten määräksi arvioitiin noin 300 000.

Havaijin alkuperäisasukkaista käytetään usein nimitystä "alkuperäisväestö" () tai vain kanaka. Näin erotetaan toisistaan etniset havaijilaiset ja Havaijin osavaltion asukkaat.

Länsimaista tulleiden kolonialistien vaikutuksesta havaijilainen kulttuuri ja havaijin kieli ajautuivat ahtaalle ja lähes katosivat kokonaan. Kielen opettaminen kouluissa oli kiellettyä aina vuoteen 1978 saakka. Julkisissa kouluissa havaijin kielen opetus alkoi kielikylpyjen kautta vuonna 1987. Havaijilaisen kulttuurin renessanssi alkoi 1970-luvulla.

Alkuperäisväestö käyttää toisinaan omaa kelta-viher-punaista lippua, jossa on kuvattuna kaksi melaa sekä kāhili. Kolme eriväristä raitaa kuvaavat Havaijin kolmea kastia: aatelisto (), maanomistajat () ja tavalliset kansalaiset (). Lippu on suosittu mm. siksi, että siinä ei ole kolonialismiin liittyvää symboliikkaa.

Yhdysvaltain liittovaltio ei laske havaijilaisia kuuluvaksi Amerikan alkuperäiskansoihin, minkä vuoksi esim. Bureau of Indian Affairs ei edusta havaijilaisia, vaan tätä varten Havaijilla toimii erillinen virasto nimeltä Office of Hawaiian Affairs.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Havaiji
Yhdysvaltain alkuperäiskansat
Polynesialaiset
Bosnia ja Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue

Bosnia-Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue edustaa Bosnia-Hertsegovinaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa. Se on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 2001 alkaen. IIHF:n ylläpitämässä jääkiekon maailmanrankingissa se oli listattuna ensi kerran vuonna 2015. Maassa oli vuonna 2021 kaksi jäähallia ja 56 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.

Bosnia on osallistunut alimman tason eli 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin kahdesti, vuosina 2015 ja 2016. Vuoden 2017 turnaukseen joukkue oli ilmoitettu, mutta se ei lopulta kuitenkaan osallistunut siihen. Näin ollen se tuomittiin hävinneeksi kaikki ottelunsa luvuin 0–5. 

Vuonna 2018 maa osallistui neljän maan kesken pelattuun 3. divisioonan karsintaturnaukseen, jossa se sijoittui toiseksi Turkmenistanin jälkeen.

Sijoitukset maailmanmestaruuskilpailuissa 

 2008: 3. divisioonan karsinnat, 2., ei päässyt kisoihin
 2009: Ei osallistunut
 2010: Ei osallistunut
 2011: Ei osallistunut
 2012: Ei osallistunut
 2013: Ei osallistunut
 2014: Ei osallistunut

 2015: 3. divisioona, 7.

 2016: 3. divisioona, 4.

 2017: 3. divisioonan A-lohko, hylättiin
 2018: 3. divisioonan karsinnat, 2., ei päässyt kisoihin.
 2019: 3. divisioonan karsinnat, 4., ei päässyt kisoihin.
 2022: 3. divisioonan B-lohko, 3.

Sijoitukset maailmanrankingissa 

 2015 - 47.

 2016 - 45.

 2017 - 47.
 2018, helmikuu - 47.

 2018, toukokuu - 48.

 2019 - 49.

 2020 - 49.

 2021 - 49.
 2022, helmikuu - 49.

Lähteet

 Bosnia and Herzegovinan Ice Hockey Association 

Jääkiekkomaajoukkueet
Bosnia ja Hertsegovinan jääkiekko
Mongolian jääkiekkomaajoukkue

Mongolian jääkiekkomaajoukkue edustaa Mongoliaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1999.

Jääkiekkoa on harrastettu Mongoliassa 1960-luvulta lähtien, jolloin maan neuvostonaapurit esittelivät lajin mongolialaisille.

Mongolia osallistui ensimmäistä kertaa viralliseen IIHF:n turnaukseen vuonna 2000, jolloin se pelasi alle 18-vuotiaiden Aasian ja Oseanian mestaruudesta 2. divisioonassa Bangkokissa.

Miesten joukkuiden turnaukseen Mongolia osallistui ensimmäisen kerran 3 .divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa, jotka pelattiin Irlannin Dundalkissa vuonna 2007. Joukkue pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa 3. divisioonassa vuoteen 2012 asti. Toistaiseksi viimeisen kerran Mongolian joukkue osallistui 3. divisioonan karsintaturnaukseen keväällä 2013. Vuonna 2014 maa ei enää ollut mukana turnauksissa.

Vuonna 2021 maassa oli kaksi jäähallia ja liki 300 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.

Sijoitukset

Maailmanmestaruuskilpailuissa 
 2007 – 3. divisioona; 5.
 2008 – 3. divisioona; 6.
 2009 – 3. divisioona; 6.
 2010 – 3. divisioona; 7.
 2011 – 3. divisioona; 5.
 2012 – 3. divisioona; 6.
 2013 – 3. divisioonan karsinnat; 3. 
 2014 – Ei osallistunut
 2015 – Ei osallistunut
 2016 – Ei osallistunut
2017 – Ei osallistunut
2018 – Ei osallistunut
2019 – Ei osallistunut
2022 – Ei osallistu

Maailmanranking 
 2007 – 46.
 2008 – 45.
 2009 – 45.
 2010 – 46.
 2011 – 46.
 2012 – 46.
 2013 – 46.
 2014 – 49.
 2015 – 50.
 2016 – 50.
2017 – Ei sijoitettu
2018 – Ei sijoitettu
2019 – Ei sijoitettu
2020 – Ei sijoitettu
2021 – Ei sijoitettu
2022, helmikuu – Ei sijoitettu

Lähteet

 NHL.com article on Mongolian ice hockey
 Mongolian Hockey Federation, Courtesy of Beijing International 

Jääkiekkomaajoukkueet
Mongolian jääkiekko
Prosymidoni

Prosymidoni on fungisidi. Aineesta käytetään myös nimeä prokymidoni.

Prosymidonia ei tulisi käyttää kiinankaaliviljelmillä, koska se aiheuttaa mustia pisteitä kaalinlehtiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FAO: Procymidone (pdf) 

KEGG: Procymidone 
ChemBlink: Procymidone 

Sienentorjuntamyrkyt
Heterosykliset yhdisteet
Rapanuit

Rapanuit ovat Chilen Pääsiäissaaren alkuperäiskansa. Vuonna 2002 rapanuiksi mielsi itsensä Chilessä 4 650 henkilöä. Suurin osa heistä asuu Pääsiäissaarella muutamien satojen asuessa manner-Chilessä ja Tahitilla. Yleisesti hyväksytyn teorian mukaan rapanuit ovat polynesialainen kansa.

Historia 

Pääsiäissaari asutettiin luultavasti yli 1 000 vuotta sitten. Saaren asukkaat elivät pitkälti eristyksissä kunnes eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1722. Rapanuiden määrä väheni dramaattisesti eurooppalaisten tulon jälkeen orjakaupan takia. Vuosina 1859–1862 saarelta vietiin 1 500 asukasta orjiksi Peruun, josta saarelle pääsi palaamaan takaisin lopulta vain 15 henkilöä. Palaajien mukana tuli tauteja, jotka verottivat entisestään rapanuiden määrää. Pääsiäissaari tuli virallisesti Chilen valtaan vuonna 1888 ja rapanuit eristettiin saaren Hanga Roan alueelle. Heitä myös pakotettiin usein töihin. Rapanuiden oloja kohennettiin Eduardo Frei Montalva hallituskaudella ja vuonna 1966 heistä tuli Chilen kansalaisia. Augusto Pinochetin kaudella saaren infrastruktuuriin sijoitettiin paljon rahaa ja vuonna 1985 saarelle rakennettiin NASA:n lentokenttä rapanuiden vastustuksesta huolimatta. Vuonna 1992 Mr Hotu nousi saaren pormestariksi ensimmäisenä rapanuina. Rapanuiden alueelliset ja kulttuurilliset oikeudet tunnustettiin Chilen valtion taholta vuonna 1993 voimaan tulleella alkuperäiskansalailla. Chilen vuoden 1992 väestönlaskennassa yli 20 000 henkilöä ilmoitti etniseksi taustakseen rapanuin, mutta vuoden 2002 tulosta 4 650 pidetään luotettavampana.

Nykypäivä 
Rapanuilla ei yleisesti ottaen ole vaatimuksia saaren itsenäistymiseksi Chilestä, mutta saarelle on ajettu laajempaa autonomiaa. Comisión de Verdad Histórica y Nuevo Trato suositteli vuonna 2003 autonomian myöntämistä saarelle, mutta asiaa ei ole ryhdytty toteuttamaan. Chilen valtio myöntää rapanuille tukea opiskeluun mannermaalla esimerkiksi Santiagossa tarjottavilla opiskelija-asunnoilla. Suurin osa työllistyneistä rapanuista elää turismiin liittyvillä ammateilla, mutta joidenkin mukaan liian suuri osa turismin tuloista ei jää saarelle. Vuonna 2010 rapanuiden ja poliisin välille syttyneessä yhteenotossa loukkaantui ainakin kuusi henkilöä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pääsiäissaari
Polynesialaiset
Hotu Matu‘a

Hotu Matu'a on rapanuiden mytologiassa esiintyvä Pääsiäissaaren ensimmäinen kuningas. Mytologian mukaan hän tuli saarelle kahdella kanootilla, kanootin väki levittäytyi ympäri saarta ja jakoivat sen eri klaanien kesken. 

Pääsiäissaari
Nga‘ara

Nga‘ara (vallassa noin 1835–1859) oli viimeinen rapanuiden suuri päällikkö Pääsiäissaarella. Hän oli viimeinen rongorongon taitaja. Hänen kuoltuaan vallan sai hänen poikansa Kai Mako‘i ‘Iti, joka kuoli 1862 perulaisten orjakauppiaiden käsissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Pääsiäissaari
Syntymävuosi tuntematon
1860-luvulla kuolleet
Luettelo Sveitsin liittopresidenteistä

Liittopresidentti on Sveitsin liittoneuvoston vuosittainen puheenjohtaja. Joka vuosi parlamentti valitsee yhden liittoneuvoston jäsenistä vuoden ajaksi liittopresidentiksi. Hänellä ei ole muista eroavia valtaoikeuksia ja hän jatkaa oman ministeriönsä johtamista. Yleensä puheenjohtajuus kulkee vanhimmasta lähtien, ja edellisen vuoden varapresidentistä tulee presidentti. Presidentti ei ole valtionpäämies, vaan ensimmäinen vertaistensa joukossa. Liittoneuvosto kollektiivina on valtionpäämies.

Luettelo

1848–1899

1900–2022

Katso myös
Sveitsin liittoneuvosto

Lähteet

Liittopresidentit
EHC Visp

EHC Visp on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä. 

Joukkueessa on ollut suomalaisia valmentajia: Jorma Peltonen kausina 1978–1980 ja Juhani Tamminen kaudella 1984–1985.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Daniel Wobmann 
 Apu- & Maalivahtivalmentaja: Hannu Nykvist 
 Fysiikkavalmentaja: David Vetsch 
 Huoltopäällikkö: Stefan Julmy 
 Puheenjohtaja: Stefan Volken 
 Toimitusjohtaja: Sébastien Pico 
 Pelaajakehitysjohtaja: Martin Zerzuben 

Lähde: EliteProspects

Lähteet
 EHC Visp official website

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Visp
HC Ajoie

HC Ajoie on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue. Joukkue pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa.

Joukkue kaudella 2022-2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Filip Pešán 
 Apuvalmentaja: Petteri Nummelin 
 Apuvalmentaja: Ivano Zanatta 
 Maalivahtivalmentaja: Vladimir Hiadlovsky 
 Videovalmentaja: Raphael De Luca 
 Videovalmentaja: Cédric Seuret 
 Fysiikkavalmentaja: Loris Hintzi 
 Huoltopäällikkö: Sylvain Aeby 
 Puheen- & Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Patrick Hauert 
 Toimitusjohtaja: Julien Vauclair 
 Pelaajakehitysjohtaja: Tristan Vauclair 

Lähde: EliteProspects

Lähteet
HC Ajoie official website

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Porrentruy
SC Langenthal

SC Langenthal on sveitsiläinen jääkiekkoseura. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä

Sveitsin mestaruudet: 0
Nationalliga B mestaruudet: 1 (2012)

Joukkue kaudella 2022-2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Jeff Campbell 
 Apuvalmentaja: Jan Melichar 
 Maalivahtivalmentaja: Sébastien Kohler 
 Videovalmentaja: Bruno Luternauer 
 Fysiikkavalmentaja: Leanne O'Leary 
 Huoltopäällikkö: Patrick Brunner 
 Puheenjohtaja: Gian Kämpf 
 Urheilutoimenjohtaja: Kevin Schläpfer 
 Pelaajakehityksenjohtaja: Martin Schaub 

Lähde: EliteProspects

Lähteet
 SC Langenthal official website

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Langenthal
Carl Friedrich Goerdeler

Carl Friedrich Goerdeler (31. heinäkuuta 1884 – 2. helmikuuta 1945) oli saksalainen poliitikko, tohtori ja tunnettu natsien vastustaja. Hän oli Leipzigin pormestari vuosina 1930–1937 ja heinäkuun salaliiton jäsen sekä salaliittolaisten ehdokas Saksan uudeksi valtakunnankansleriksi Adolf Hitlerin suunnitellun salamurhan jälkeen. Murhayrityksen epäonnistuttua heinäkuussa 1944 Goerdeler vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin Plötzenseen vankilassa vuonna 1945.

Monet pitivät Goerdeleria natsijohdon vastaisen maanalaisen vastarinnan johtajana. Hän oli konservatiivinen liberaali sekä läheisessä yhteydessä Kreisaun piiriin ja muihin vastarinnan keskushenkilöihin, kuten Ulrich von Hasselliin ja Johannes Popitziin. Hänen vaikutusvaltansa vastarinnassa kuitenkin vaihteli vuosien varrella.

Goerdeler toimi Leipzigin pormestarina 1930–1937. Huolimatta omasta isänmaallisuudestaan ja kansallismielisyydestään hän vastusti Hitleriä ja natseja. Hän oli vastustanut näitä jo Hitlerin valtaannousun yhteydessä 1933, ja oli kieltänyt muun muassa hakaristilipun nostamisen kaupungintalolla sekä pyrkinyt suojelemaan juutalaisia liikkeenharjoittajia natsien vainoilta. Toisen maailmansodan aikana hän pyrki muodostamaan upseeriston keskuuteen liittoutumaa, joka voisi painostaa Hitlerin eroamaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Pormestarit
Heinäkuun 20. päivän salaliiton teloitetut jäsenet
Vuonna 1884 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Friedrich Olbricht

Friedrich Olbricht (4. lokakuuta 1888 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen jalkaväenkenraali ja heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen.

Olbricht syntyi Leisnigissä Saksissa vuonna 1888. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan luutnanttina.

Toisessa maailmansodassa Olbricht otti aluksi osaa Puolan offensiiviin Saksan 24. jalkaväkidivisioonan komentajana. Vuonna 1944 hän oli Saksan Kotiarmeijan huolto-osaston päällikkö ja kotiarmeijan komentajan kenraali Friedrich Frommin apulainen. Hän osallistui heinäkuun 20. päivän salaliittoon. Olbricht tällöin oli kenraali Höpnerin kanssa sotaministeriössä valmiina ottamaan vallan käsiinsä. He olivat epätietoisia attentaatin onnistumisesta. Lopulta he aloittivat operaation, ja Olbricht pidätti kenraali Frommin. Kun tieto Hitlerin selviämisestä tuli, Fromm sai pidättäjät vaihtamaan puolta ja Olbricht vangittiin. Hänet teloitettiin yhdessä Claus von Stauffenbergin, Werner von Haeftenin ja Albrecht Mertz von Quirnheimin kanssa Bendlerblockin sisäpihalla Berliinissä 21. heinäkuuta 1944.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Saksalaiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat
Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Saksalaiset kenraalit
Heinäkuun 20. päivän salaliiton teloitetut jäsenet
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Kristuksen kirkastumisen katedraali (Pietari)

Kristuksen kirkastumisen katedraali () on myöhäisklassismia edustava ortodoksinen kirkkorakennus Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Preobraženskaja-aukiolla Liteinyin kaupunginosassa.

Kirkko on rakennettu alun perin vuosina 1743–1754. Keisarinna Elisabetin määräyksestä arkkitehti P.A. Trezzini suunnitteli yhden kupolin asemasta viisi kupolia ja toi näin perinteisen venäläisen kirkkorakennustyypin Pietarin maaperälle. Vuoden 1825 tulipalossa tuhoutuneen kirkon korjasi vuosina 1827–1829 arkkitehti Vasili Stasov. Korjaustyön yhteydessä kirkko muutettiin empiretyyliseksi. Sotilaskirkkona toimineen rakennuksen luonnetta korostaa sotasaaliiksi saaduista turkkilaisista tykinputkista koostuva aita.

Kristuksen kirkastumisen katedraali on yksi harvoista Pietarin kirkkorakennuksista, joka toimi kirkkona koko neuvostoajan. Sen vieressä sijaitsee 2000-luvun alussa rakennettu Suomen Pietarin pääkonsulaatin kansliarakennus.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kristuksen kirkastumisen katedraali Pietari-tietosanakirjassa 
 Kristuksen kirkastumisen katedraalin virallinen sivusto 

Pietarin kirkot
Uusklassinen arkkitehtuuri
Chișinăun kansainvälinen lentoasema

Chișinăun kansainvälinen lentoasema (IATA: KIV, ICAO: LUKK) on 13 kilometriä pääkaupunki Chișinăun keskustasta kaakkoon sijaitseva Moldovan suurin lentoasema. Sen terminaali rakennettiin vuonna 1970, ja sitä laajennettiin vuonna 2000. Kiitotien pituus on 3 590 metriä.

Chișinăusta lähtee lentoja Kreikkaan, Romaniaan, Unkariin, Saksaan, Turkkiin, Kyproksen tasavaltaan, Portugaliin, Englantiin, Espanjaan, Italiaan, Venäjälle, Ranskaan, Tšekkiin, Latviaan, Israeliin ja Itävaltaan. Matkustajamäärä romahti Neuvostoliiton hajottua. Vuonna 2003 lentokentän kautta kulki 341 585 matkustajaa. Vuonna 2008 jo yli 800 000 matkustajaa kulki kentän kautta. Vuonna 2013 matkustajamäärä oli jo 1 321 362. Vuonna 2018 kenttää käytti 2 828 626 matkustajaa. 

Eniten lentomatkoja tehtiin vuonna 2013 Moskovaan (28 % lennoista), Istanbuliin (12 %), Antalyaan (9 %),  Müncheniin (6 %), Veronaan (6 %), Wieniin (5 %), Roomaan (4 %) ja Milanoon (4 %).

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Lentoaseman kotisivut    (airport.md)
 LUKK Chisinau Airport  (skyvector.com)
 World Aero Data
 A-Z World Airports Online
 Voiaj International: Chisinau airport flights schedule 

Chișinăun rakennukset ja rakennelmat
Moldovan lentoasemat
Ruotsala

Ruotsala voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja
Ruotsala, Halikon kylä
Ruotsala, Kauhavan kylä
Ruotsala, Muurlan kylä

henkilöitä
 Aki Ruotsala (s. 1985), suomalainen kristillisdemokraattinen poliitikko
 Josua Ruotsala (1893–1967), opetusneuvos ja päätoimittaja
 Maria Ruotsala (s. 1961), suomalainen kuvataiteilija ja elokuvaohjaaja
Jambi (kaupunki)

Jambi on kaupunki Indonesiassa. Se on Jambin provinssin pääkaupunki ja sijaitsee Sumatran saarella. Jambi on vilkas satamakaupunki Batang Hari -joen suulla ja öljyn ja kumin tuotannon keskus. Kaupungista on 26 km muinaisen Srivijayan kuningaskunnan merkittävän kaupungin Muaro Jambin raunioille. 

Jambin lähellä olevia kaupunkeja ja kyliä ovat Mendalo, Kinati, Padang, Tanjungjohor, Paalmerah, Muarakumpe .

Jambissa on 437 012 asukasta (2005).

Lähteet

Indonesian kaupungit
Leonard H. Goldenson

Leonard H. Goldenson (7. joulukuuta 1905 Scottdale, Pennsylvania – 27. joulukuuta 1999) oli American Broadcasting Companyn pitkäaikainen johtaja.

Goldenson aloitti uransa Paramountilla vuonna 1933 tehtävänään Uuden-Englannin elokuvateattereiden uudelleenorganisointi. 28-vuotiaana hän oli edennyt vastaamaan Paramountin kaikista 1 700 elokuvateatterista. Kun vuonna 1948 Yhdysvaltain korkein oikeus määräsi elokuvastudiot luopumaan omista teattereistaan, Goldensonista tuli syntyneen United Paramount Theater -elokuvateatteriketjun pääjohtaja.

Vuonna 1951 United Paramount Theater fuusioitui taloudellisissa vaikeuksissa olleen American Broadcasting Companyn kanssa, joka tuolloin koostui ainoastaan viidestä televisioasemasta. Vuonna 1954 ABC solmi The Walt Disney Companyn kanssa yhteistyösopimuksen, jolla ABC:sta tuli ensimmäinen televisioverkko, joka teki yhteistyötä elokuvastudioitten kanssa. Goldensonin johdolla ABC:stä tuli myös merkittävä urheilutapahtumien televisioija. Hän oli ABC:n johdossa vuoteen 1986 saakka.

Goldensonilla on tähti Hollywood Walk of Famella ja hänet on nimetty Radio Hall of Fameen.

Lähteet

Aiheesta muualla
The Museum of Broadcast Communications: Goldenson, Leonard  

Radio Hall of Fame
Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat
Hollywood Walk of Fame
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Bad Honnef

Bad Honnef on 25 000 asukkaan kaupunki Saksassa. Se sijaitsee lähellä Bonnia, Rhein-Sieg-Kreisin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Osa Siebengebirge-vuoristosta sijaitsee kaupungin alueella. Vuoden 2013 väestönlaskennassa siellä oli 24 845 asukasta.

Silloisen Honnefin kaupungin alueelta löydettiin vuonna 1897 Drachenquelle-nimen saanut lähde, joka muutti perinteisen viininviljelykaupungin kylpyläkaupungiksi. Tästä kaupunki sai myös nimeensä kylpylää merkitsevän etuliitteensä.

Edesmennyt liittokansleri Konrad Adenauer vietti elämänsä viimeiset vuodet Bad Honnefissa. Lisäksi edesmennyt entinen Vapaa demokraattinen puolueen puheenjohtaja Guido Westerwelle oli kotoisin kaupungista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rhein-Sieg-Kreis
Saksan kaupungit
Nordrhein-Westfalenin kunnat
HC La Chaux-de-Fonds

HC La-Chaux-de-Fonds on sveitsiläinen jääkiekkoseura. Seura pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä. Se on perustettu vuonna 1919. Seuran kotihalli on Patinoire des Mélèzes (7 200). 

Sveitsin mestaruudet se on saavuttanut vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972 ja 1973 sekä National League B:n mestaruudet vuosina 1955, 1965, 1996 ja 2000.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Thierry Paterlini  
 Apuvalmentaja & Toimitusjohtaja: Loïc Burkhalter  
 Maalivahtivalmentaja: Santeri Matikainen 
 Videovalmentaja: Fausto Fragnoli 
 Fysiikkavalmentaja: Dominique Gindraux 
 Huoltopäällikkö: Claude Sterchi 
 Puheenjohtaja: Olivier Calame 

Lähde: EliteProspects

Jäädytetyt numerot
10 - Michel Turler
2 - René Huguenin
17 - Gaston Pelletier

Lähteet 
HC La Chaux-de-Fonds official website

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
La Chaux-de-Fondsin urheilu
EHC Olten

EHC Olten on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue Oltenista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä.

Mestaruudet 
 Sveitsin mestaruus: 0
 Nationalliga B mestaruus: 3 (1985, 1988, 1993)

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Lars Leuenberger 
 Apuvalmentaja: Stefan Schneider 
 Maalivahtivalmentaja: Michael Tobler 
 Videovalmentaja: Marco Burkard 
 Fysiikkavalmentaja: Marius Nydegger 
 Huoltopäällikkö: Jan Lehmann 
 Puheenjohtaja: Marc Thommen 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Patrick Reber 
 Urheilutoimenjohtaja: Marc Grieder 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 
EHC Olten official website

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Olten
GCK Lions Eishockey

GCK Lions on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä. Se on ZSC Lionsin farmijoukkue.

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Michael Liniger 
 Apuvalmentaja: Peter Andersson 
 Maalivahtivalmentaja: Markus Peter 
 Apumaalivahtivalmentaja: Thomas Bollinger 
 Fysiikkavalmentaja: Martin Kierot 
 Huoltopäällikkö: Walter Morger 
 Toimitusjohtaja: Manfred Frischknecht 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Peter Zahner 
 Urheilutoimenjohtaja: Patrick Hager 
 Pelaajakehitysjohtaja: Thomas Liesch 
 Pelaajakehitysjohtaja: Edgar Salis 

Lähde: EliteProspects

Historiaa

Nimen historia 
Seura on perustettu 1932. GCZ (entinen nimi) pelasi vuosina 1945 ja 1946-1957 sekä 1963-1968 NLA:ssa (Sveitsin korkein jääkiekkoliiga). Sillä välin seura pealsi NLB:ssä. Vuonna 1965-66 tuli Grasshopperseista Sveitsin mestareita, joka on tähän mennessä seuran suurin saavutus.
1967 seura putosi jälleen NLB sarjaan ja 1971 jopa 1. liigaan. 1993 asti on GCK Lions pysynyt NLB:ssä. 2001 seura sai nykyisen nimensä GCK Lions (Grasshoppers Club Küsnacht Lions)ja kuuluu erittäin menestyksekkääseen ZLE-pyramidiin (Zürcher Eishockey Pyramide: ZSC Lions / GCK Lions ja on NLA seuran ZSC Lionsin farmijoukkue. GCK Lionsin pääseura, ZSC Lions on tehnyt yhteistyösopimuksen NHL joukkueen Toronto Maple Leafsin kanssa marraskuussa 2011, koskien pelaajien leiritystä, tarkkailua ja nuorten lahjakkuuksien kehittämistä.

Valmentajat 
Matti Alatalo on GCK Lionsin päävalmentaja kaudella 2011-12 sekä hänellä on sopimus 2012-13 asti. Varavalmentajana toimii Richi Novak. Kaudella 2011-12 GCK Lions oli runkosarjan viides ja kohtaa playoffseissa NLB:n runkosarjan voittajan HC Lausannen.

Muita tunnettuja pelaajia
. Ari Sulander:  (maailmanmestari, olympiamitalisti, Suomen mestari, Sveitsin mestari, entinen Jokerit) on pelannut kaudella 2010-11 20 runkosarja-ottelua ja 2011-12 4 peliä GCK Lionsin väreissä, sekä kaiken kaikkiaan 14 sesonkia ZSC Lionsissa. 
: Timo Koskela: (ent. Tappara) on pelannut tehopisteillä 14+25=39 kaudella 2011-12 GCK Lionseissa ja hänellä on vielä sopimus 2012-13 asti.
 Blane Down:NLA, AHL, Tanska, Italia, OHL.

Lähteet
GCK Lions official website
Ari Sulander Eliteprospects sivuilla
Timo Koskela Eliteprospects sivuilla

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Küsnacht
HC Sierre

HC Sierre (virallisesti HC Sierre-Anniviers) on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue Sierrestä. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä.

Joukkueessa on ollut suomalaisia valmentajia, Juhani Tamminen kolmena kautena vuosina 1988–1991 ja Heikki Leime kahtena kautena vuosina 2006–2008. HC Sierren suomalaisia pelaajia ovat olleet Jali Wahlsten (1988–1989), Teemu Aalto (2005–2006), Pasi Saarela (2005–2006), Tomi Pöllänen (2006–2007) ja Dennis Saikkonen (2011–2012).

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Yves Sarault 
 Apuvalmentaja: Goran Bezina 
 Apuvalmentaja: Axel Canaguier 
 Apuvalmentaja: Kyllian Guyenet 
 Maalivahtivalmentaja: Mathieu Fernandes 
 Videovalmentaja: Stephane Masier 
 Videovalmentaja: Tony Morganella 
 Fysiikkavalmentaja: Michaël Amos 
 Huoltopäällikkö: Bernard Vergeres 
 Puheenjohtaja: Alain Bonnet 
 Urheilutoimenjohtaja: Christophe Fellay 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 
 Seuran kotisivut 
 Kaupungin kotisivut

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Sierre
HC Thurgau

HC Thurgau on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä.

Mestaruudet 
 Sveitsin mestaruus: 0
 National League B:n mestaruus: 0
 Sveitsin amatöörimestaruus: 2 (1992, 2006)

Joukkue kaudella 2022–2023 

Lähde: EliteProspects

Joukkueenjohto

 Päävalmentaja: Stefan Mair 
 Apuvalmentaja: Benjamin Winkler 
 Maalivahtivalmentaja: Karl Malmquist 
 Fysiikkavalmentaja: Marc Peyer 
 Huoltopäällikkö: Andi Vogt 
 Puheenjohtaja: Thomas Müller 
 Toimitusjohtaja: Urban Leimbacher 
 Pelaajakehitysjohtaja: Gody Kellenberger 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 
 hctg.ch

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Weinfelden
Lausanne HC

Lausanne HC (LHC) on sveitsiläinen jääkiekkoseura Lausannesta. Joukkue pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa.

Joukkue kaudella 2022-2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: John Fust 
 Apuvalmentaja: Alex Reinhard 
 Maalivahtivalmentaja: Cristobal Huet 
 Videovalmentaja: Thomas Krauskopf 
 Fysiikkavalmentaja: Quirin Söhnlein 
 Taitovalmentaja: Karel Svoboda 
 Huoltopäällikkö: Thibault Jean 
 Puheenjohtaja: Patrick De Preux 
 Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Petr Svoboda 
 Toimitusjohtaja: Justin Krüger 
 Pelaajakehitysjohtaja: Róbert Petrovický 

Lähde: EliteProspects

Lähteet
Team's Official Website

Viitteet 

Sveitsiläiset jääkiekkoseurat
Lausannen urheilu
Rochester Americans

Rochester Americans on yhdysvaltalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa AHL:ssä. Americansin kotiareena on Blue Cross Arena. Americans on voittanut AHL:n mestaruuden eli Calder Cupin kuusi kertaa. Joukkue toimii tällä hetkellä Buffalo Sabresin farmijoukkueena.

Jäädytetyt numerot

Americans on jäädyttänyt kaksi numeroa. Numeron kuusi seura jäädytti Red Armstrongin kuoleman johdosta vuonna 1974. Numeroa yhdeksän käyttivät viimeksi Dick Gamble ja Jody Gage.

Joukkue kaudella 2022–2023 
(Tilanne 31. lokakuuta 2022)

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Seth Appert 
 Apuvalmentaja: Michael Peca 
 Apuvalmentaja: Mike Weber 
 Maalivahtivalmentaja: Seamus Kotyk 
 Videovalmentaja: Kris Young 
 Fysiikkavalmentaja: Nick Craven 
 Kehitysvalmentaja: Tim Kennedy 
 Kehitysvalmentaja: Nathan Paetsch 
 Huoltopäällikkö: Andrew Stegehuis 
 Puheenjohtaja: Kim Pegula 
 Toimitusjohtaja: Jason Karmanos 
 Pelaajakehitysjohtaja: Adam Mair 
 Omistaja: Terry Pegula 

Lähde: EliteProspects

Ennätykset
 Maalit: 61  Paul Gardner (1985-86)
 Syötöt: 73  Geordie Robertson (1982-83)
 Pisteet: 119  Geordie Robertson (1982-83)
 Rangaistusminuutit: 446  Rob Ray (1988-89)

Aiheesta muualla
Rochester Americans Official Website
The Internet Hockey Database - Rochester Americans

Rochester (New York)
Buffalo Sabres
AHL-seurat
New Yorkin osavaltion urheilu
Vuonna 1956 perustetut urheiluseurat