joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alfred Büchi

Alfred Büchi (11. heinäkuuta 1879 Winterthur – 27. elokuuta 1959 Winterthur) oli sveitsiläinen keksijä, joka kehitti ensimmäisen turboahtimen. Hän patentoi keksintönsä ja Saksan keisarikunta hyväksyi patentin (Nr. 204630) vuonna 1905. Büchi työskenteli konepäällikkönä Sulzer AG:ssa ja kehitti siellä turboahdinta.

Aiheesta muualla

Historisches Lexikon der Schweiz: Büchi, Alfred

Sveitsiläiset henkilöt
Keksijät
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1959 kuolleet
Virginia Mukwesha

Virginia Mukwesha on zimbabwelainen laulaja, soittaja ja tanssija. Hän syntyi Stella Chiweshen tyttärenä ja kasvoi maaseudulla. Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa äitinsä kanssa ja yksin. Hän on sekä ollut mukana äitinsä albumeilla että julkaissut omia levyjään. Hänen pääasiallinen musiikkityylinsä on jiti. Mukwesha asuu nykyisin Zimbabwessa ja Saksassa. Hän käsikirjoitti elokuvan Rambisayi - Music of the Ancestors, jota oli myös tuottamassa. Hän on lisäksi jäsenenä Zimbabwen kansallisessa kansanparantajaseurassa.

Lähteet 

Zimbabwelaiset muusikot
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Eero Naapuri

Eero Johannes Naapuri (29. joulukuuta 1918 Lammi – 14. joulukuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen mestarihiihtäjä ja eversti.

Naapuri toimi sotilaspartiohiihdossa johtajana hopealle sijoittuneen Suomen partiossa 1948 St. Moritzin olympialaisissa. Naapurin johtama partio sijoittui hopealle myös kaksi vuotta myöhemmin Lake Placidissa hiihdon MM-kisoissa. Naapuri toimi mm. 1970-luvulla Pohjois-Karjalan rajavartioston komentajana.

Naapuri sijoittui Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 10. tammikuuta 1954 30 kilometrillä 38:nneksi ja 15. tammikuuta 50 kilometrillä 19:nneksi.

Lähteet 

Suomalaiset everstit
Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Vendetta (albumi)

Vendetta on power metal -yhtye Celestyn neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 2009. Levyllä on mukana Tampereen kaupunginorkesteri sekä sekakuoro. Levyn orkesteri- ja kuoro-osuudet on sovittanut oopperalaulaja, säveltäjä ja kapellimestari Kalevi Olli.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.

Kappaleet 

Kaikki kappaleet säveltänyt Celesty ja sanoittanut Jere Luokkamäki

Kokoonpano 
 Antti Railio – laulu
 Teemu Koskela – kitara
 Tapani Kangas – kitara
 Ari Katajamäki – basso
 Jere Luokkamäki – rummut
 Juha Mäenpää – kosketinsoittimet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Hifimaailma: positiivinen
 Imperiumi.net: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Celestyn albumit
Vuoden 2009 albumit
Laiska Leppone

Laiska Leppone (oikealta nimeltään Sami Kallioinen) on suomalainen hip hop -artisti Janakkalan Turengista. Leppone levyttää Firma Recordsille.

Diskografia

Albumit

 Hyvässä hapessa (2004) nimellä HighFive
 Big Talk (2005) nimellä LaiskaSkidi
 Sananlaskuja (2007)
 HuudiBoogie (2009)
 Mes que un slut (2012)
Kaikki tuntee apinan (2018)

Musiikkivideot
 "On mitä on" (Levil mukana Hannibal & Laiska Leppone, 2010)
 "Still häslin" (2011)
"Gorbatschow feat. Olavi P & DJ Tatc" (2017)

Vierailijana

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Laiska Leppone Meteli.net -sivustolla
 Laiska Lepposen haastattelu Redrum-187 -sivustolla

Suomalaiset hip hop -artistit
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Anja Blieninger

Anja Blieninger (s. 15. kesäkuuta 1981 Garmisch-Partenkirchen) on saksalainen alppihiihtäjä. Blieninger laskee pujottelua ja suurpujottelua.

Helmikuussa 2001 hän kisasi ensimmäistä kertaa Alppihiihdon maailmancupissa, pujottelussa Garmisch-Partenkirchenissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Anja Blieningerin kotisivut

Saksalaiset alppihiihtäjät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Martti Juutilainen

Martti Veikko Sakari Juutilainen (9. tammikuuta 1910 Viipuri – 15. maaliskuuta 1957) oli suomalainen komentajakapteeni ja kirjailija.

Juutilainen oli mukana kouluttajana kahdella Suomen Joutsenen valtameripurjehduksella 1932–1933 ja 1937–1938. Hän kirjoitti kirjan Suomen Joutsenen tekemistä kahdeksasta valtameripurjehduksesta ja hän toimi myös Laivasto-lehden päätoimittajana. Kuurilan junaturmassa kuollut Juutilainen on juoksija Pekka Juutilaisen isä.

Teoksia 
 Sellainen oli retkemme : Suomen Joutsenen matkat maailman merillä.       Fennia, Helsinki 1942, 2. painos 1942, 3. painos Tuli,  Helsinki 1952
 Laivaston lauluja 1, toimituskunta Martti Juutilainen ym., piirtäjä Ossi Saarelainen.    Laivaston esikunta, valistustoimisto, Turku 1943, uusi näköispainos Turku 1997

Lähteet 
 
 Ilkka Ranata-aho: Kuunari Helena Joutsenen jäljillä : Etelä-Amerikan ympäri 22.9.2005 – 9.5.2006 : Isoisän jäljillä.  Apu-lehden sivusto.  

Suomalaiset kirjailijat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet
Kaktuspeukaloinen

Kaktuspeukaloinen (Campylorhynchus brunneicapillus) on Pohjois-Amerikan kuivilla alueilla tavattava peukaloisiin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Kaktuspeukaloinen on kooltaan noin 18–22 cm. Laji on heimonsa kookkamipia edustajia ja suurin Yhdysvalloissa tavattavista peukaloisista. Kaktuspeukaloisen päälaki on tumman ruskea. Selkä on pojaväriltään harmahtavan ruskea ja hyvin voimakkaasti mustan ja valkoisen pilkulliset. Päässä on valkoinen silmäkulvajuova. Linnun nokka on pitkä ja hieman kaartuva. Kurkku ja rinta ovat valkoiset ja selkeästi mustapilkulliset. Pilkut eivät erotu aivan yhtä selkeästi vatsassa, joka on väriltään kellertävän ruskea. Tummissa siivissä ja pyrstössä on valkoisia juovia.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Kaktuspeukaloista levinneisyysalue ulottuu Yhdysvaltain lounaisosista Meksikon keskiosiin. Lajin elinympäristöä ovat kuivat aavikot, joilla kasvaa kaktuksia ja muita mehikasveja sekä jukkapalmuja, Prosopis-suvun puita. Lisäksi lintua tavataan avointa piikkipensaikkoa kasvavilta seuduilta. Laji on sopeutunut myös hyvin kaupunkiympäristöön, kunhan alkuperäistä aavikkokasvillisuutta on lähettyvillä.

Ravinto 
Kaktuspeukaloinen käyttää ravinnokseen pääasiassa hyönteisiä ja muita niveljalkaisia, mutta syö myös hedelmiä ja siemeniä. Ravintoaan lintu etsii matalista puista tai maasta. Kaktuspeukaloiset ruokailevat usein pareittain tai pieninä ryhminä.

Pesiminen 

Kaktuspeukaloisten pesimäkausi kestää maaliskuulta heinäkuulle. Pesimäkauden aikana samalla parilla voi pesiää useaan kertaan. Pesä rakennetaan kaktuksen tai pensaikon suojiin. Koiraat voivat rakentaa useita pesämäisiä rakennelmia, joita voidaan käyttää toisen pesueen pesänä tai nukkumispaikkana. Naaras munii neljästä seitsemään vaaleanpunertavaa pilkullista munaa.

Lähteet 

Peukaloiset
Hieron

Hieron ( tai ) voi viitata seuraaviin:

 Hieron I (478–467 eaa.), Syrakusan tyranni
 Hieron II (270–215 eaa.), Syrakusan tyranni
 Hieron (400-luku eaa.), ateenalainen savenvalaja
 Hieron, Ksenofonin kirjoittama dialogi
 hieron eli temenos, jollekin jumalalle tai heerokselle pyhitetty ja erotettu maa-alue, kuten pyhäkköalue
 Zeus Urioksen pyhäkkö, usein vain Hieron, antiikin aikainen pyhäkkö Bosporoksen rannalla
Digipak

Digipak on patentoitu CD- ja DVD-levyjen kotelointitapa sekä AGI Median omistama tavaramerkki.

Digipak-kotelo koostuu taittuvasta kartonkirungosta, jonka sisäpintaan on kiinnitetty tarvittava yksi tai useampia, yleensä kirkkaasta muovista valmistettuja pidikkeitä, johon levyt kiinnittyvät.

Koska Digipak-kotelot olivat ensimmäisiä kilpailijoita tavanomaiselle muoviselle cd-kotelolle, Digipak-sanalla kutsutaan usein myöhemminkin markkinoille tulleita samantapaisia kartonkikoteloita.

Digipak-koteloa käytetään usein CD-singlelevyjen ja albumeista tehtävien erikoispainoksiin. Korkeampaa DVDigipak-koteloa käytetään vastaavasti DVD-erikoispainosten pakkauksena. Digipak-koteloiden suosio kasvoi nopeasti 2000-luvun alkuvuosina.

Digipak-valmistajat pyrkivät vähentämään kotelotyypin ympäristökuormitusta lisäämällä kierrätysmateriaalien käyttöä, kuten valmistamalla levypidikkeitä vanhoista juomapulloista saadusta PET-muovista tai sokeriruokopohjaisesta kananmunakennopahvista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Virallinen Digipak-sivusto 

Pakkaus
Media-alan tuotemerkit
Dan Ratushny

Daniel Paul Ratushny (s. 29. lokakuuta 1970 Nepean, ON, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi rightilta.

Ura
Ratushny pelasi Cornellin yliopistojoukkueessa vuoteen 1991 asti. Kauden 1991-92 hän edusti suurimmaksi osaksi myös Kanadan maajoukkuetta, mutta pelasi myös kaksi ottelua sveitsiläisessä EHC Oltenissa. Vuonna 1992 hän pelasi Albertvillen olympiakisoissa ja voitti hopeaa. Kaudella 1992-93 hän pelasi uransa ainoan NHL-ottelun Vancouver Canucksin riveissä ja sai siinä myös syöttöpisteen. Samalla kaudella hän voitti myös IHL:n mestaruuden, Turner Cupin.

Ratushny pelasi vuoteen 1999 asti IHL:ssä ja AHL:ssä, kunnes siirtyi kaudeksi 1999-00 Japaniin. Kaudella 2000-01 jääkiekon SM-liigajoukkue HPK hankki kesken kauden Ratushnyn riveihinsä. Hänet hankittiin joukkueeseen loukkaantumissuman aikana ja nousi liigan alivoimapelaajien eliittiin. Ratushny oli myös erinomainen luistelija.

HPK:n jälkeen Ratushny pelasi vielä kauden 2002-03 Isossa-Britanniassa ja hän lopetti uransa vuonna 2006 Ruotsin jääkiekon I-divisioonassa pelanneessa IK Panternissa.

Lähteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Kanadalaiset olympiamitalistit
Winnipeg Jetsin (1972–1996) varaamat pelaajat
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Meri (nimi)

Meri on suomalainen naisen etunimi.

Nimi johtuu todennäköisesti suomen sanasta meri. On kuitenkin arveltu, että sen käyttöön nimenä olisi vaikuttanut myös sitä äänteellisesti muistuttava Maria-nimen englantilainen muoto Mary.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Meri on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 6 076 naiselle ja muutamalle miehelle.

Tunnettuja Meri-nimisiä 

 Meri Elo, suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
 Meri-Tuuli Elorinne (Jippu), laulaja ja lauluntekijä
 Meri Englund, viulisti
 Meri Genetz, taidemaalari
 Meri Holopainen, ääninäyttelijä
 Meri Horsma, oik. Tuuli Reijonen-Uibopuu, kirjailija, kriitikko ja toimittaja
 Meri-Helmi Höynälä, salibandyn pelaaja
 Meri Ilmarinen, painonnostaja
 Meri Koivusalo, lääkäri ja kansainvälisen terveyspolitiikan professori
 Meri Louhos, pianisti ja pianopedagogi
 Meri Luukkanen, näyttelijä ja juontaja
 Meri Maijala, ampumahiihtäjä
 Meri-Maari Mäkinen, vammaisuimari 
 Meri Nenonen, näyttelijä ja tanssija
 Meri-Maija Näykki, sirkus- ja teatteriohjaaja ja performanssitaiteilija
 Meri Rantanen, kestävyysjuoksija
 Meri Roini, näyttelijä
 Meri Stén, näytelmäkirjailija
 Meri Toppelius, amerikansuomalainen pedagogi
 Meri Utrio, toimittaja ja kääntäjä
 Meri Vahtera, salibandyn pelaaja ja laulaja
 Meri Valkama, tutkiva journalisti, kirjailija ja viestinnän asiantuntija
 Meri-Tuuli Väntsi (o.s. Lindström), televisiojuontaja

Lähteet 

Etunimet
San Andrés, Providencia y Santa Catalina

San Andrés, Providencia y Santa Catalina on saariryhmä Karibianmerellä ja yksi Kolumbian 32 departementista. Se sijaitsee 770 km luoteeseen Kolumbian rannikolta, 850 km lounaaseen Jamaikasta ja 240 km itään Nicaraguasta. Nimensä mukaisesti saariryhmään luetaan San Andrés, Providencia ja Santa Catalina sekä muita pienempiä saaria.

Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan departementissa asui lähes 60 000 ihmistä, joista noin 55 000 eli San Andrésilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Gobernación de San Andrés 

Kolumbian departementit
Englannin entiset siirtomaat
Timo Honkela

Timo Untamo Honkela (4. elokuuta 1962 Kalajoki – 9. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen tekoälytutkija.

Honkela toimi vuosina 2014–2018 digitaalisten aineistojen tutkimuksen määräaikaisena professorina Helsingin yliopistossa ja Kansalliskirjaston Digitointikeskuksessa Mikkelissä. Aiemmin hän toimi tutkijana Aalto-yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitoksella, jossa hän johti laskennallisten kognitiivisten järjestelmien tutkimusryhmää. Hän oli kieliteknologian dosentti Helsingin yliopistossa ja tietämystekniikan (erityisesti tietoteoreettista, kognitiivista ja sosiaalista mallinnusta koskevassa vuorovaikutussuunnittelussa) dosentti Taideteollisen korkeakoulun medialaboratoriossa, jossa Honkela toimi virkaatekevänä professorina vuosina 1998–2000.

Honkelan 2017 ilmestyneen kirjan Rauhankone tekemisen ja julkaisemisen avuksi syntyi aikaisemmin samana vuonna kansanliike. Kirja sisältää Honkelan ajatuksia tekoälyn ja koneoppimisen valjastamisesta tuottamaan ihmisille hyvää.

Honkelalla diagnosoitiin 2014 parantumaton aivosyöpä.

Honkelalle myönnettiin 2018 Mensa-palkinto.

Julkaisuja

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät
Vuonna 1962 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet
Eduardo de Valfierno

Eduardo de Valfierno, joka kutsui itseään Markiisiksi, oli argentiinalainen huijari, joka oletettavasti suunnitteli Mona Lisan ryöstön. Valfierno maksoi parille miehelle taulun varastamisesta Louvresta, mukaan lukien museon työntekijän Vincenzo Peruggian. 21. elokuuta 1911 Peruggia piilotti maalauksen takkinsa alle ja käveli pois museosta.

Ennen kuin ryöstö tapahtui, Valfierno antoi ranskalaiselle entisöijälle ja väärentäjälle Yves Chaudronille tehtäväksi valmistaa Mona Lisasta kuusi väärennöstä. Väärennökset lähetettiin tämän jälkeen eri puolille maailmaa järjestääkseen ne valmiiksi ostajille. Valfierno tiesi, että Mona Lisan ryöstön jälkeen kopiot olisi vaikeampi salakuljettaa tullin ohi. Ryöstön jälkeen kopiot toimitettiin ostajille, joista jokainen luuli saaneensa aidon taulun, joka oli varastettu vain heitä varten. Koska Valfierno halusi vain myydä väärennökset, hänen tarvitsi vain saada aito Mona Lisa katoamaan eikä hän ottanut Peruggiaan yhteyttä enää ryöstön jälkeen. Lopulta Peruggia jäi kiinni yrittäessään myydä maalausta ja se palautettiin Louvreen 1913.

Peruggia kielsi tuntevansa Valfiernoa, mutta myönsi tavanneensa tämän sattumalta Louvressa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
El día que robaron La Gioconda 

Argentiinalaiset henkilöt
Rikolliset
The Stripped Mixes

The Stripped Mixes on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin neljäs remix-albumi. Se julkaistiin postuumisti Jacksonin kuoleman jälkeen heinäkuussa 2009. Albumi sisältää Jacksonin varhaisten sooloalbumien sekä hänen entisen yhtyeensä The Jackson 5:n kappaleita. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”I’ll Be There” (Minus Mix).

Kappaleet 

Vuoden 2009 remix-albumit
Michael Jacksonin albumit
The Remix Suite

The Remix Suite on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin viides ja viimeinen remix-albumi. Se julkaistiin postuumisti Jacksonin kuoleman jälkeen vuonna 2009. Albumi sisältää Jacksonin varhaisten sooloalbumien sekä hänen entisen yhtyeensä The Jackson 5:n tuotantoa.

Kappaleet 

Vuoden 2009 remix-albumit
Michael Jacksonin albumit
Boogie

Boogie on The Jackson 5 -yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1979. Kappaleet Love's Gone Bad, I Ain't Gonna Eat My Heart Out Anymore, I Was Made To Love Her, One Day I'll Marry You, Oh, I've Been Blessed, Penny Arcade ja Just Because I Love You olivat ennen julkaisemattomia, kun taas kappaleet ABC, Never Can Say Goodbye ja Danching Machine olivat vaihtoehtoisia versioita kappaleiden alkuperäisistä versioista. Vuonna 2004 albumi julkaistiin CD:lle yhdessä Joyful Jukebox Music -albumin kanssa.

Kappalelista
LP (1979)
Puoli 1
Love's Gone Bad 
I Ain't Gonna Eat My Heart Out Anymore
ABC
I Was Made To Love Her
One Day I'll Marry You

Puoli 2
Never Can Say Goodbye
Oh, I've Been Blessed
Penny Arcade
Just Because I Love You
Dancing Machine

CD (2004)
Joyful Jukebox Music
Window Shopping
You're My Best Friend, My Love
Love Is The Thing You Need
The Eternal Light
Pride And Joy
Through Thick And Thin
We're Here To Entertain You
Make Tonight All Mine
We're Gonna Change Our Style
Love's Gone Bad
I Ain't Gonna Eat Out My Heart Anymore
ABC
I Was Made To Love Her
One Day I'll Marry You
Never Can Say Goodbye
Oh, I've Been Bless'd
Penny Arcade
Just Because I Love You
Dancing Machine
Hum Along And Dance

Vuoden 1979 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Satu Sirkiä

Satu Sirkiä on suomalainen televisiopersoona, joka työskenteli Nelosen uutisissa uutisankkurina ja toimittajana vuodesta 2000 alkaen vuoteen 2012 asti. Koulutukseltaan Sirkiä on valtiotieteiden maisteri. Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta vuonna 2000. Ennen siirtymistään pääankkurin tehtävään Sirkiä työskenteli Nelosen uutisissa muun muassa lääketiedetoimittajana. Sirkiä on työskennellyt myös MTV3-kanavalla Huomenta Suomi -ohjelmassa ja Radio Novassa.

Huhtikuusta 2012 elokuuhun 2013 Sirkiä työskenteli viestintäkonsulttina SEK Public -viestintätoimistossa. Nykyisin Sirkiä työskentelee toimitussihteerinä Ylen Puoli seitsemän ohjelmassa.

Lähteet 

Suomalaiset uutisankkurit
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Aude (joki)

Aude () on joki Lounais-Ranskassa. Se saa alkunsa Pyreneiden vuoristosta ja virtaa Carcassonneen, saavuttaen Välimeren lähellä Narbonnea. Joki on kulkukelpoinen lautalla tai kanootilla melkein koko pituudeltaan.

Joki on antanut nimensä Aude-departementille.

Sivujoet
Galbe
Bruyante
Aiguette
Rébenty
Sals
Sou
Orbieu

Paikkoja joen varrella
Pyrénées-Orientales: Matemale, Formiguères
Aude: Axat, Quillan, Couiza, Limoux, Carcassonne

Lähteet
http://www.geoportail.fr
The Aude at the Sandre database

Aiheesta muualla 

Ranskan joet
Kerttu Kotakorpi

Kerttu Kotakorpi (s. 3. syyskuuta 1987 Vaasa) on suomalainen meteorologi. Hän opiskeli meteorologiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston fysiikan laitokselta vuonna 2013. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli Sään vaikutus pelastuslaitoksia kuormittavissa tilanteissa. 

Kotakorpi toimi Nelosen meteorologina 27. kesäkuuta 2008 – 2. helmikuuta 2012 ja siirtyi Yleisradioon vastaavaan tehtävään 16. helmikuuta 2012.

Kotakorpi harrastaa juoksemista, uintia, lintujen havainnointia ja kuntosalilla käymistä.

Teoksia

Lähteet 

Suomalaiset televisiokasvot
Suomalaiset meteorologit
Ylen henkilöstö
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Von Hertzen

Von Hertzen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 Eja von Hertzen-Tengström (1887–1969), suomalainen näyttelijä
 Ernst Gustav von Hertzen (1765–1834), eversti, Suomen sodan sankari
 Fanny von Hertzen (1873–1950), raittiusliikkeen, NNKY:n ja Valkonauhaliiton aktiivi
 Gunnar von Hertzen (1893–1973), jääkäriupseeri 
 Heikki von Hertzen (1913–1985), Väestöliiton ja Asuntosäätiön toiminnanjohtaja
 Heikki S. von Hertzen (1942–2022), Helsingin apulaiskaupunginjohtaja, Heikki von Hertzenin poika
 Gustav von Hertzen (1930–2013), vuorineuvos, Suomen Sokeri Oy:n toimitusjohtaja
 Kie von Hertzen (s. 1970), suomalainen kitaristi
 Knut von Hertzen (1901–1979), suomalainen vakuutusneuvos ja tietokirjailija
 Markku von Hertzen (s. 1948), suomalainen poliitikko, Suomen ekonomiliiton entinen toimitusjohtaja
 Mikko von Hertzen (s. 1972), suomalainen muusikko
 Pirjo von Hertzen (s. 1948), suomalainen ekonomi ja toimitusjohtaja 
 Päivi von Hertzen, suomalainen tanssija ja koreografi
 Päivi von Hertzen (o.s. Paunu, 1946–2016), suomalainen laulaja
 Ulla-Maija von Hertzen (s. 1954), suomalainen toimittaja ja kirjailija

Katso myös 
 Von Hertzen Brothers, suomalainen rockyhtye
 Aleksandr Herzen (1812–1870), venäläinen kirjailija
Mantšurianjalopähkinä

Mantšurianjalopähkinä eli mantsurianjalopähkinä (Juglans mandshurica) on Itä-Aasiasta kotoisin oleva keskikokoinen puu. Sillä on moniliuskaiset, jopa 80 cm pitkät lehdet. Runko on usein monihaarainen. Syksyisin puu tuottaa suuren määrän syömiskelpoisia pähkinöitä. Luontaisella kasvualueellaan puulajista saadaan arvostettua puuainesta, jota käytetään etenkin huonekaluissa. Viljeltynä mantšurianjalopähkinä menestyy hyvin myös Etelä-Suomessa ja paikoin jopa III vyöhykkeellä asti. Pohjoisimmat havainnot ovat Vaasan seudulta.

Lähteet 
 Puuvartisten kasvien nimiluettelo, Metla 2006.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Mantsurianjalopähkinä – Juglans mandshurica
 United States Department of Agriculture (USDA): Juglans mandshurica 
 Flora of China: Juglans mandshurica 

Jalopähkinät
Inhambane (kaupunki)

Inhambane on Inhambanen pääkaupunki Mosambikissa. Vuonna 2007 siellä oli vajaat 64 000 asukasta.

Kaupunki sijaitsee Intian valtameren rannalla 470 km pääkaupunki Maputosta pohjoiseen. Se oli Vasco da Gaman aikoihin suosittu kauppapaikka  ja siitä kehittyi orja- ja norsunluukaupan keskus. Kaupungissa on jäljellä monia siirtomaa-ajan arkkitehtuuria edustavia taloja. Sieltä tehdään merelle valaankatseluretkiä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mosambikin kaupungit
7. kaupunginosa (Valkeakoski)

7. kaupunginosa Valkeakoskella on rakentunut Lotilan kartanon ympärille. Kaupunginosa sijaitsee Lotilanjärven rannalla ja rajoittuu lännessä uuteen Juusonrannan kaupunginosaan. 7. kaupunginosaan kuuluvia alueita ovat Lotila, Matinmäki, Mäntylä, Vääräkoivu ja Roukonperä, ja siihen rajoittuu Lotilanvainion koulukeskittymä. Lotilan ympäristö on lähellä kaupungin palveluita. Alueella on luonnonläheisyyden ansiosta hyvät virkistyspalvelut. Suurehkon Lotilanjärven kiertää Lotilan lenkki. Lotila on myös hyvien liikenneyhteyksien äärellä.

Osa-alueita

Lotilanvainio
Lotilanvainio on vanhoja Lotilan kartanon maita, josta on lohkottu Hämeen ammattikorkeakoulun kampusalue.

Matinmäki
Matinmäki on 1970- ja 1980-luvuilla rakennettua omakotialuetta.

Mäntylä
Mäntylä on asuinalue 7. kaupunginosassa kaupungin pohjoisosassa. Mäntylää ruvettiin rakentamaan 1950-luvun rintamamiestaloilla. Aluetta on sittemmin täydennetty 1970-luvun kerrostaloilla. Mäntylän keskustassa on kauppa.

Vääräkoivu
Vääränkoivun tornitaloista koostuva pienalue on rakennettu 1960-luvun loppupuolella.

Lintulanmäki
Lintulanmäen pienalue on rakennettu Mäntylän taakse pääosin 1970-luvulla omakoti- ja rivitaloilla.

Lähialueita

Juusonranta
Juusonranta (22. kaupunginosa) on yksi kaupungin uusimmista asuinalueista. Se on 2000-luvulla rakennettua omakotialuetta.

Maijankoski
Kaupunginosiin kuulumaton Maijankoski sijoittuu pienenä asuinalueena Pispantallin eteläpuolelle. Sen asutus keskittyy pääosin Raksantien varteen.

Lähteet

 07
Freetime Machos

Freetime Machos on Mika Ronkaisen ohjaama dokumenttielokuva maailman pohjoisimmasta rugby-joukkueesta, oululaisesta OYUS Rugbysta. Elokuvassa seurataan joukkueen jäsenten elämää yhden kauden aikana rugbyn SM-sarjassa vuonna 2007. 

Elokuvan maailman ensi-ilta oli International Documentary Film Festival Amsterdamin pitkien dokumenttielokuvien kilpasarjassa 22. marraskuuta 2009. Elokuvan teatteriensi-ilta Suomessa oli 12. maaliskuuta 2010 ja se julkaistiin Suomessa DVD:llä 21. lokakuuta 2010.

Freetime Machos sai Pohjois-Amerikan ensi-iltansa New Yorkissa huhtikuussa 2010 Tribecan elokuvajuhlilla, missä se sai runsaasti huomiota.

Palkinnot 
Freetime Machos voitti Erikoispalkinnon Tampereen elokuvajuhlien yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa maaliskuussa 2010. Sosiaali- ja terveysministeriön Tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi Mika Ronkaisen Miehen työ -palkinnolla yhdessä Miesten vuoro -elokuvan ohjaajien Jonas Berghällin ja Mika Hotakaisen sekä Miehen kuva -elokuvan ohjaajan Visa Koiso-Kanttilan kanssa.

Arvioita Suomessa 
Suomalaisten kriitikoiden antamat tähdet vaihtelivat viidestä tähdestä (Pauliina Siekkinen/Keskisuomalainen) yhteen tähteen (Tapani Maskula/Turun Sanomat). Nyt-liitteessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pistekeskiarvon 2,5.

Arvioita ulkomailla

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Elokuvan virallinen kotisivu.
Elokuvan virallinen Facebook-sivu.
Suomen elokuvasäätiön esittely .

Vuoden 2010 dokumenttielokuvat
Suomalaiset komediaelokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Sotatoimialue

Sotatoimialue on alue, jossa käydään sotaa ja joka on julistettu tämän vuoksi sotatoimialueeksi. Sotatoimialueella vallitsee sotilashallinto, jolloin sotilasviranomaiset saavat määräämisvallan myös alueella oleviin siviiliviranomaisiin nähden.

Sotatoimialueet Suomessa
Suomen talvisodan aikana puolustusministeriön esittelystä joulukuun 1939 alussa määrättiin 13. elokuuta 1939 annetun asetuksen läänin- ja poliisinhallinnosta 6. pykälän perusteella Viipurin läänissä kaikki muut kunnat, kauppalat ja kaupungit lukuun ottamatta Suomenniemen kuntaa, Valkealan kuntaa, Sippolan kuntaa, Miehikkälän kuntaa, Vehkalahden kuntaa, Kymin kuntaa, Pyhtään kuntaa, Virolahden kuntaa, Kouvolan kauppalaa, Kotkan kaupunkia ja Haminan kaupunkia sotatoimialueeksi. Kuopion läänissä sotatoimialueeksi julistettiin Valtimon kunta, Nurmeksen kunta, Rautavaaran kunta, Pielisjärven kunta, Juukan kunta, Enon kunta, Ilomantsin kunta, Tuupovaaran kunta, Värtsilän kunta, Pälkjärven kunta, Nurmeksen kauppala ja Lieksan kauppala. Oulun läänissä sotatoimialueeksi julistettiin Kuusamon kunta, Taivalkosken kunta, Suomussalmen kunta, Puolangan kunta, Hyrynsalmen kunta, Ristijärven kunta, Paltamon kunta, Säräisniemen kunta, Vuolijoen kunta, Kajaanin maalaiskunta, Sotkamon kunta, Kuhmon kunta ja Kajaanin kaupunki. Lapin läänissä sotatoimialueeksi julistettiin Utsjoen kunta, Inarin kunta, Sodankylän kunta, Savukosken kunta, Pelkosenniemen kunta, Sallan kunta, Kemijärven kunta ja Posion kunta. 

Jatkosodan aikana Suomen takaisin valtaamien alueiden lisäksi Suomen haltuun tuli Neuvostoliittoon kuuluneita alueita, joiden hallinto sotatoimialueella järjestettiin Itä-Karjalan sotilashallinnoksi.

Lähteet

Valtion aluehallinto
Nikolai Kiseleff

Nikolai Kiseleff (, Kiselev; 15. helmikuuta 1820 Helsinki – 18. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli suomenvenäläinen kauppaneuvos ja mesenaatti. Kiseleffit nousivat Helsingin varakkaimpien kauppiassukujen joukkoon 1800-luvun alussa ja pyrkivät sulautumaan Helsingin ruotsinkieliseen eliittiin. Nikolai Kiseleff johti Kiseleffin kauppahuoneen ohella Töölön sokeritehdasta ja Helsingin kaasulaitosta 1870- ja 1880-luvulla.

Nikolai Kiseleff työskenteli isänsä Feodor Kiseleffin perustamassa kauppahuoneessa. Hän hankki myös yliopistokoulutuksen, valmistui 1844 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja täydensi opintojaan Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1847 Nikolai Kiseleff johti F. P. Kiseleff & Söner -nimiseksi muutettua perheyritystä yhdessä veljensä Feodorin kanssa. Tärkeimmän osan siitä muodosti Töölön sokeritehdas, joka muutettiin vuonna 1859 Tölö Sockerbruks Bolag -nimiseksi osakeyhtiöksi. Feodor nuorempi toimi molempien yritysten toimitusjohtajana vuonna 1874 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, minkä jälkeen Nikolai oli F. P. Kiseleffin toimitusjohtajana ja Töölön sokeritehdasyhtiön isännöitsijänä omaan kuolemaansa saakka. Molemmat Kiseleffin veljekset olivat myös tärkeitä osakkaita ja johtokunnan jäseniä vuonna 1860 perustetussa Helsingin kaasulaitoksessa. Nikolai Kiseleff omisti 1850-luvulta alkaen Oitbackan kartanon Kirkkonummella ja käytti sitä kesäasuntonaan. Hän rakennutti kartanoon yhdessä Feodor-veljensä kanssa uuden päärakennuksen, jonka suunnitteli kolmas veli, arkkitehti Constantin Kiseleff.

Kiseleff oli myös huomattava mesenaatti. Hän keräsi ulkomaista ja kotimaista taidetta. Hän omisti muun muassa Helene Schjerfbeckin maalauksen Tanssiaiskengät. Kiseleff tuki Helsingin Svenska Teaternin (tuolloin Nya Teatern) toimintaa ja oli teatterin johtajana vuosina 1867–1876, 1878–1880. Hän esiintyi itsekin näyttämöllä ja käänsi ulkomaisia näytelmiä ruotsiksi. Lisäksi Kieseleff kuului vuosikymmenten ajan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan (SKS), Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja Societas pro Fauna et Flora Fennica -tiedeseuraan. Hän lahjoitti SKS:lle 150 hopearuplaa annettavaksi parhaalle suomenkieliselle kirjalliselle teokselle. Kilpailun voitti vuonna 1860 ylioppilas Alexis Stenvall eli Aleksis Kivi tragediallaan Kullervo.

Kiseleff kuului vuodesta 1875 Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän sai 1876 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän kuoli vuonna 1883 sydänkohtaukseen.

Lähteet 

Suomen venäläiset
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Kauppaneuvokset
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset mesenaatit
Vuonna 1820 syntyneet
Vuonna 1883 kuolleet
Vinkkilän rautatieasema

Vinkkilän rautatieasema () on Uudenkaupungin radan varressa sijaitseva lakkautettu rautatieasema. Asemarakennus valmistui Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1923 ja se avattiin liikenteelle seuraavana vuonna. Rautatien avaaminen aiheutti sekä Vinkkilän kylän että alueen kiviteollisuuden voimakkaan kasvun ja alueelle syntyi useita kivilouhimoita. Teollisuuden ja väestön kasvun myötä Vinkkilän taajama oli jo vuonna 1970 Vehmaan kirkonkylää suurempi. Asema muutettiin kuitenkin miehittämättömäksi vuonna 1982 ja tavaraliikenne asemalta lakkautettiin seitsemän vuotta myöhemmin, vuonna 1987. Asema palveli henkilöliikennettä koko radan lakkauttamiseen asti 1.1.1993. 

Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi, jolloin myyntiin tulivat 2,2 hehtaarin tontilla sijaitseva asemarakennus, asuintalo, sauna ja kaksi ulkorakennusta sekä tavarasuoja. Ne siirtyivät uudelle omistajalle vuoden 2008 alkupuolella. Aseman yhteydessä sijaitsee myös Hankkija-Maatalouden hallinnoima Vinkkilän viljavarasto. Sen toiminta on päätetty lopettaa vuoden 2010 aikana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kuvia Vinkkilän rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla

Vehmaan liikenne
Varsinais-Suomen lakkautetut rautatieliikennepaikat
Fliegerfaust

Fliegerfaust () (tunnetaan myös nimillä Luftfaust) oli saksalainen toisen maailmansodan ilmatorjunta-ase. 

Fliegerfaustin suunnitteli Hugo Schneider AG vuonna 1944 Leipzigissä. Aseesta valmistettiin kaksi eri versiota. Fliegerfaust A:ssa oli neljä 20 millimetriä halkaisijaltaan olevaa piippua joista voitiin laukaista 90 gramman painoinen raketti. Raketeissa oli 19 grammaa räjähdysainetta. Fliegerfaust B -mallissa piippujen pituutta kasvatettiin ja niiden lukumäärä nostettiin yhdeksään. Liipaisinta painettaessa ase ampui välittömästi neljä rakettia ja 0,1 sekunnin viiveellä loput viisi. Tällä toimintatavalla estettiin rakettien räjähdyskaasujen vaikutus toistensa lentoratoihin. Aseesta tehtiin myös kuusipiippuinen kaliiberiltaan 30 millimetrinen prototyyppi.

Käytännön testeissä Fliegerfaust ei osoittautunut kovinkaan tehokkaaksi aseeksi. Tehokkuutta laski muun muassa aseen tarkoitettua lyhyempi kantama. Tästä huolimatta vuonna 1945 Saksan sodanjohto teki aseesta ison tilauksen. Tilaus tehtiin kuitenkin niin myöhään että ainoastaan 80 Fliegerfaustia ehti varsinaiseen taistelukäyttöön ennen Natsi-Saksan lopullista antautumista. 

Ilmatorjunta-aseet
Michael G. Wilson

Michael G. Wilson (s. 21. tammikuuta 1942 New York) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka on tuottanut James Bond -elokuvia 1980-luvulta lähtien. Hänen kumppaninsa tuottajana on hänen sisarpuolensa Barbara Broccoli.

Wilsonin isä on näyttelijä Lewis Wilson. Vanhemmat erosivat, ja hän oli 17-vuotias, kun hänen äitinsä Dana meni uudelleen naimisiin elokuvatuottaja Albert R. Broccolin kanssa. Bond-elokuvien pariin hän päätyi jo 1960-luvulla opiskeluvuosinaan, kun Broccoli otti hänet avustajaksi 007 ja Kultasormen (1964) kuvauksiin. Wilson on valmistunut sähköinsinööriksi Harvey Mudd Collegesta 1963 ja juristiksi Stanfordista 1966.

Wilson alkoi työskennellä Bondien tuotantoyhtiössä Eon Productionsissa vuonna 1972. Hän on toiminut elokuvien toisena tuottajana vuodesta 1984 lähtien ensin Albert R. Broccolin ja sitten tämän tyttären Barbara Broccolin kanssa. Nuorempi Broccoli astui isänsä seuraajaksi vuoden 1995 elokuvasta 007 ja kultainen silmä alkaen.

Tuottajan roolinsa lisäksi Wilson on näytellyt Bond-elokuvissa vuoteen 2017 mennessä kaikkiaan 18 cameoroolissa. Hän on myös kerännyt harrastuksenaan merkittävän valokuvakokoelman.

James Bond -filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
The Bad Mixes

The Bad Mixes on Michael Jacksonin promo-albumi, joka julkaistiin vuonna 1988.

Kappalelista
Another Part Of Me (7" Version)
Another Part Of Me (Extended Dance Mix)
Dirty Diana
Man In The Mirror
The Way You Make Me Feel (7" Version)
The Way You Make Me Feel (Dance Extended Mix)
Bad (7" Version)
Bad (Dance Extended Mix)
I Just Can't Stop Loving You - (7" Version)
Smooth Criminal (7" Version)
Smooth Criminal (Anni Mix)
Smooth Criminal (Dance Mix Dub Version)
Smooth Criminal (A Cappella Mix)

Vuoden 1988 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Instrumental Version Collection

Instrumental Version Collection on Michael Jacksonin albumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Albumi sisältää ainoastaan instrumentaali-versioita Jacksonin kappaleista.

Kappalelista
Billie Jean (Instrumental Version)
Thriller (Instrumental)
Bad (Dub Version)
The Way You Make Me Feel (Dub Version)
Man In The Mirror (Instrumental)
Dirty Diana (Instrumental)
Another Part Of Me (Instrumental)

Vuoden 1988 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
Berjozovon piiri

Berjozovon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1923 perustetun piirin pinta-ala on 90 000 neliökilometriä. Asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 25 744 henkeä.

Seudulla virtaavat Malaja Ob ja Severnaja Sosva -joet. Lännessä kohoaa Ural-vuoristo. Ilmasto on ankaran mannermainen.

Piirin kanta-asukkaita ovat mansit, jotka muodostavat noin neljänneksen piirin väestöstä. Heidän lisäkseen siellä asuu mm. venäläisiä, ukrainalaisia ja tataareja.

Seudun talous perustuu maakaasun tuotantoon, kalastukseen ja kalanjalostukseen sekä maatalouteen. Rikkaat mineraalivarat ovat osaksi hyödyntämättä.

Piirin hallintokeskus ja kuntajako
Piirin hallinnollinen keskus on Berjozovon kaupunkimainen taajama, joka paikallishallinnon alemmalla tasolla muodostaa kaupunkikunnan. Lisäksi siihen kuuluu Igrimin taajama (kaupunkikunta) ja neljä maalaiskuntaa. Piirin kunnat ovat siis vuoden 2010 asukaskukuineen:
 Berjozovon kaupunkikunta, 7 939 asukasta, joista 652 maaseutuasukkaita
 Hulimsuntin maalaiskunta, 1 900 asukasta
 Igrimin kaupunkikunta, 9 291 asukasta, joista 8 775 Igrimin kaupunkityyppisessä taajamassa ja 516 maaseudulla.
 Pripoljarnyin maalaiskunta, 1 305 asukasta
 Saranpaulin maalaiskunta, 3 856 asukasta
 Svetlyin maalaiskunta, 1 453 asukasta

Nähtävyyksiä
Nähtävyyksiin kuuluu kasakoiden vuonna 1593 perustama Berjozovo, joka aikoinaan oli kaupunki ja yksi Siperian tärkeimmistä kauppapaikoista. Siellä on säilynyt 1700–1800-lukujen kauppiastaloja sekä 1800-luvun alusta peräisin oleva Neitsyt Marian syntymän kirkko. Taajamassa toimii sen historiaa esittelevä kotiseutumuseo.

Uralin itäpuolinen rautatie
Berjozovon piirin saavutettavuus ja taloudellinen merkitys saattaa muuttua merkittävästi lähitulevaisuudessa. Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan strategiaohjelman mukaan Uralvuoriston pohjoisosan itäpuolitse rakennetaan vuoteen 2030 mennessä uusi rahtiliikennettä palveleva rautatieyhteys. Se kulkisi reitillä Jamalin Nenetsian Salehard– Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaul– Sverdlovskin alueen Ivdelin kaupunkipiirin Polunotšnoje. Ratayhteyden myötä nämä luonnonvaroiltaan rikkaat federaatiosubjektit liitettäisiin entistä laajemmin Venäjän päärataverkkoon, jolloin alueiden kaivannaisia saataisiin helpommin markkinoille.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Berjozovon piirin kuntien sivustot  (berezovo.ru)
 Berjozovon piirin sivusto  (berezovo.ru)
 Berjozovon piiri Hanti-Mansian sivustolla  (admhmao.ru)
 Berjozovski munitsipalnyi raion   (msu-ugra.ru)
 Kansantieteellinen puisto ja museo Naiortyr Maa Berjozovon piirin Sarapaulin kunnan Sosvan taajamassa  (museum.ru)

Hanti-Mansian piirit
Mopanepuu

Mopanepuu (Colophospermum mopane) on kuivuutta kestävä, hernekasveihin kuuluva puulaji, jota tavataan eteläisessä Afrikassa. Se on sukunsa ainoa laji.

Mopanepuun lehdet ovat erikoiset, perhosen- tai kahdeksikonmuotoiset, ja kiinnittyvät oksaan pitkähköllä lehtiruodilla keskeltä, kapeimmasta kohdastaan. Hedelmä on litteä, munuaisen muotoinen palko. Se on tuoreena vihreä, mutta kuivuu vaaleanruskeaksi, ja sitä kirjovat pienet tahmean pihkaiset pilkut. Mopanepuu kukkii joulun tienoilla, ja sen hedelmät kypsyvät huhtikuusta kesäkuuhun.

Käyttöaiheet 
Mopaanipuuta on vaikea työstää sen kovuuden vuoksi. Tämä tekee siitä kuitenkin termiittejä kestävän. Tästä syystä sitä on pitkään käytetty talojen ja aitojen rakentamiseen, ratapölkkyinä ja kaivojen tukena. Termiittikestävyys ja rikas, punertava väri tekee siitä  suositun lattiapäällysteen. Afrikan ulkopuolella mopaani on saamassa suosiota koristepuuna, ja sen käyttötarkoituksia ovat muun muassa akvaariokoristeet, lamppujen tai veistosten jalustat ja puutarhakoristeet. Sitä käytetään yhä enemmän musiikki-instrumenttien, erityisesti puupuhaltimien, rakentamisessa. Klarineteille perinteisesti käytettyä sopivaa afrikkalaista mustapuuta (Dalbergia melanoxylon) on vaikea löytää.

Mopaanin oksia on perinteisesti käytetty hammasharjoina, kuorta langan valmistukseen ja parkitsemiseen sekä lehtiä haavojen parantamiseen. Puuta käytetään puuhiilen valmistukseen.

Mopanepuu on tärkeä ravinnonlähde mopaanimadolle, Gonimbrasia belina -perhosen toukalle. Toukissa on runsaasti proteiinia ja ihmiset syövät niitä. Mopaanimato sisältää runsaasti raakarasvoja, vitamiineja ja kivennäisaineita, kuten rautaa, kalsiumia ja fosforia. Puu toimii villin silkkiperhosen, Gonometa rufobrunnean, ravintokasvina. Perhoskoteloista saadaan luonnonsilkkinä kangasta varten. Mopaanimadot työllistävät ihmisiä ja ne toimivat täten tulonlähteenä suurimmalle osalle maaseudun naisista. Sadonkorjaajat myyvät niitä kylissä ja kaupungeissa tai kauppiaalle.

Mopaanipuu toimii isäntäkasvina Retroacizzia mopani -kempeille.

Etymologia 
Colophospermum tarkoittaa "öljyistä siementä", joka viittaa hartsimaiseen siemeneen, jolla on tärpätin tuoksu. Jooniassa sijaitsevaa Colophonia pidetään Homeroksen syntymäpaikkana. Se oli kuuluisa hartsista, tärpätistä tai joidenkin puiden kumimaisesta eritteestä saadusta aineesta. Lajinimi mopaani on otettu puun paikallisesta nimestä.

Lähteet 

Hernekasvit
Puut
Hallituksen päämies

Hallituksen päämies on valtion hallituksen johtaja. 

Yleensä hallituksen johtajan nimitys on pääministeri, mikäli asema on erotettu valtionpäämiehen asemasta. Hallituksen päämiehen nimitys voi olla myös jokin muu kuin pääministeri, kuten liittokansleri tai ministeripresidentti. Historiallisia nimityksiä ovat olleet esimerkiksi valtakunnankansleri ja suurvisiiri. Suuressa osassa tasavalloista ei ole erillistä hallituksen päämiehen virkaa, vaan hallitusta johtaa valtionpäämies, yleensä presidentti. Näin on esimerkiksi useimmissa Pohjois- ja Etelä-Amerikan valtioissa.

Hallituksen päämiehen valta-asema vaihtelee valtioittain; esimerkiksi Saksassa ja useissa monarkioissa hallituksen johtaja on huomattavassa poliittisessa asemassa. Sen sijaan esimerkiksi Ranskan pääministerillä on vähän valtaa maan presidenttiin verrattuna ja Yhdysvalloissa presidentti käyttää yksinään ylintä toimeenpanovaltaa, joka parlamentaarisissa järjestelmissä on yleensä hallituksella.

Katso myös 
Luettelo nykyisistä valtioiden ja hallitusten päämiehistä.

Hallitukset
Orbieu

Orbieu on 84,1 kilometriä pitkä joki Auden departmentissa, Keski-Ranskan eteläosassa. Sen lähde on Fourtoussa, Corbièresissa. Se virtaa pääasiallisesti koilliseen. Se on Aude-joen oikea sivujoki, jonne se virtaa Raissac-d'Auden ja Marcorignanin välistä, 10 kilometriä luoteeseen Narbonnesta.

Paikkoja joen varrella
Tämä lista on järjestyksessä, joen lähteeltä, sen laskupaikkaan: Fourtou, Auriac, Lanet, Montjoi, Vignevieille, Mayronnes, Saint-Martin-des-Puits, Saint-Pierre-des-Champs, Lagrasse, Ribaute, Camplong-d'Aude, Fabrezan, Ferrals-les-Corbières, Lézignan-Corbières, Luc-sur-Orbieu, Cruscades, Ornaisons, Névian, Villedaigne, Raissac-d'Aude, Marcorignan

Lähteet

http://www.geoportail.fr
The Orbieu at the Sandre database

Ranskan joet
Auden vesistö
Leopold von Schrenck

Leopold Ivanovitš von Schrenck (Chrenk) (6. toukokuutaj. 24. toukokuuta 1826 Hoten Harkovan kuvernementissa, noin 25 km Sumysta pohjoiseen nykyisessä Ukrainassa – 20. tammikuuta j. 8. tammikuuta 1894 Pietari) oli venäläinen eläintieteilijä, kansatieteilijä ja geologi.

Schrenck valmistui eläintieteen maisteriksi Tarton yliopistosta 1850, minkä jälkeen hän opiskeli luonnontieteitä Berliinin ja Königsbergin yliopistoissa ja väitteli tohtoriksi.

Vuonna 1854 Pietarin tiedeakatemia lähetti Schrenckin tutkimaan Mantšurian aluetta kuunari Vostokilla. Syyskuussa 1854 hän saapui Amurin suiston luo yhdessä kasvitieteilijä Carl Maximoviczin kanssa. Helmikuussa 1855 hän kävi Sahalinilla, minkä jälkeen tutki Amuria kesän ja syksyn. Vuonna 1856 hän palasi maitse Eurooppaan Baikaljärven kautta. Schrenck julkaisi tutkimustuloksensa kirjoituksessaan Reisen und Forschungen im Amur-Lande (1860). Venäjän maantieteellinen seura palkitsi hänen Konstantin-mitalilla.

Myöhemmin Schrenckin tutkimuskohteeksi tulivat Venäjän alkuperäiskansat. Hän oli ensimmäinen, joka laati sanakirjat nivhille, ainulle ja ultšalle. Hänet nimitettiin 10. marraskuuta 1879 Pietari Suuren antropologian ja etnografian museon johtajaksi Pietariin.

Schrenck nimesi nisäkkäistä amurinsiilin (Erinaceus amurensis) ja Microtus maximowicziin. Hänen kunniakseen on nimetty amurinsampi (Acipenser schrenckii) ja Elaphe schrenckii. Sahalinilla sijaitseva vuorijono ja eräs vuorenhuippu kantavat hänen nimeään.

Lähteet 

Venäläiset maantieteilijät
Venäläiset eläintieteilijät
Venäläiset kansatieteilijät
Venäläiset geologit
Vuonna 1826 syntyneet
Vuonna 1894 kuolleet
The Jacksons: An American Dream Soundtrack

The Jacksons: An American Dream Soundtrack on The Jacksons: An American Dream -minisarjan soundtrack-albumi, joka julkaistiin vuonna 1992.

Kappaleet
Who's Lovin' You (Live)
Kansas City - Jason Weaver
I'll Be There
In the Still of the Night - Boyz II Men
Walk on/The Love You Save (Live)
I Wanna Be Where You Are - Jason Weaver
Dancing Machine
Dream Goes On - Jermaine Jackson
I Want You Back/ABC (Live9
Stay With Love - Jermaine Jackson, Syreeta Wright
Never Can Say Goodbye 
You Are the Ones (Interlude) - 3T
Dancing Machine (Remix)

Michael Jacksonin albumit
Vuoden 1992 albumit
One Day in Your Life

One Day in Your Life on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kolmas kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1981.

Kappaleet 

Vuoden 1981 kokoelma-albumit
Michael Jacksonin albumit
The Jacksons (albumi)

The Jacksons on The Jacksons -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, jonka he julkaisivat lähdettyään Motown Recordsilta vuonna 1976. Yhtyeen jäsen Jermaine Jackson jäi Motown Recordsille, joten hänet korvasi Randy Jackson. Kappale "Blues Away" on ensimmäinen julkaistu kappale, joka on yhtyeen pääsolistin Michael Jacksonin säveltämä ja sanoittama.

Kappaleet

Singlet 
"Enjoy Yourself" (1976)
"Show You the Way to Go" (1977)
"Dreamer" (1977)

Aiheesta muualla 
 The Jacksons Discogsissa 

Vuoden 1976 albumit
Vuoden 1976 esikoisalbumit
Michael Jacksonin albumit
Pavarotti Forever

Pavarotti Forever on kahden CD-levyn kokoelmajulkaisu Luciano Pavarottiin levyttämistä lauluista.

Kappaleet

CD 1 
 Turandot: Nessun dorma!
 La Bohème: Che gelida manina 
 La Traviata: Libiamo ne' lieti calici "Brindisi" 
 Aida: Celeste Aida 
 L'Elisir d'Amore (Lemmenjuoma): Una furtiva lagrima 
 Rigoletto: Questa o quella 
 so fromm Martha: Ach 
 Tosca: E lucevan le stelle 
 Fedora: Amor ti vieta 
 Pagliacci: Recitar!...Vesti la giubba 
 Manon Lescaut: Donna non vidi mai 
 Rigoletto: La donna e mobile 
 L’Africaine: O paradis sorti de l’onde 
 Werther: Pourquoi me reveiller 
 Carmen: La fleur que tu m'avais jete "Flower song" 
 Manon Lescaut: Tra voi, belle, brune 
 La Gioconda: Cielo e mar 
 Tosca: Recondita armonia 
 La Favorita: Spirto gentil 
 Il trovatore: Di quella pira 
 L’amico Fritz: Suzel buon di (Cecilia Bartolin kanssa)

CD 2 
 ’O sole mio 
 Torna a Surriento 
 Core 'ngrato 
 Funiculì, Funiculà
 Notte 'e piscatore (Andrea Bocellin kanssa)
 Chrétiens "O holy night" Minuit 
 Panis angelicus 
 D 839/Op. 52 no 6 "Ave Maria" Ellens Gesang III 
 Mattinata 
 La danza Les soirées musicales: no 8 
 Caro mio ben 
 Caruso 
 My Way (Frank Sinatran kanssa)
 Santa Lucia 
 Das Land des Lächelns: Dein ist mein ganzes Herz 
 Mamma 
 La mia canzone al vento 
 Volare 
 Passione 
 Granada

Vuoden 2007 kokoelma-albumit
Italialaiset albumit
Kehtolaulu

Kehtolaulu eli tuutulaulu on lapsen nukutuslaulu. Perinteisiä suomalaisia unilauluja ovat muun muassa Aa tuuti lasta, Nuku, nuku nurmilintu ja Tuu tuu tupakkarulla. Maailmanlaajuisesti tunnetuin lienee kuitenkin Brahmsin kehtolaulu (Levon hetki nyt lyö, ).

Lähteet

Kirjallisuutta 

 
 
 
 Kekkonen, Reijo (toim.): Wiegenlieder aus aller Welt: Kehtolauluja kaikkialta maailmasta. Stuttgart: Reclam, 2013 ISBN 978-3-15-010921-2
 Kekkonen, Reijo (toim.): Lullabies of the world: Kehtolauluja kaikkialta maailmasta. Stuttgart: Carus-Verlag, 2013 ISBN 978-3-89948-194-5

Aiheesta muualla 

 
 Kehtolaulu-materiaalipaketti. Kulttuuriosuuskunta Uulu.

Musiikkikappaleet
Laulu
Työlaulut
Serge Koussevitzky

Sergei Aleksandrovich Koussevitzky (; 26. heinäkuuta (J: 14. heinäkuuta)  1874 Vyšni Volotšok, Tverin alue, Venäjän keisarikunta – 4. kesäkuuta 1951 Boston, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen juutalainen kapellimestari, säveltäjä ja kontrabasisti. Hänet muistetaan etenkin pitkästä kaudestaan Bostonin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuodesta 1924 vuoteen 1949.

Kirjallisuutta
 Leichtentritt, H.: Serge Koussevitzky, the Boston Symphony Orchestra, and the new American music. New York: AMS Press, 1978

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Serge Koussevitzky Koussevitzky Music Foundationsin sivustolla
 Serge Koussevitzky  Koussevitzky Recordings Societyn sivustolla
  Serge Koussevitzky concert notes , American Symphony Orchestra
 Serge Koussevitzkyn elämäkerta, Bach Cantatas -sivustolla
 Turangalîla-Symphonie . Elokuva Messiaenin Turangalîla-sinfoniasta. Koussevitzky Foundationin toimeksianto.
 Sergei Koussevitzky  Time-lehden kansi 10.10.1938

Venäläiset kapellimestarit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1951 kuolleet
Sousa

Sousa voi viitata seuraaviin asioihin:

Sousa, ryhädelfiinien suku
Sousa,  kaupunki Brasiliassa
Sousa, de Sousa tai DeSousa, sukunimenä:
 Abílio Rodas de Sousa Ribas (s. 1931), sãotomépríncipeläinen katolinen piispa
 António Sousa (s. 1957), portugalilainen jalkapalloilija
 António de Sousa Braga (1941–2022), portugalilainen katolinen piispa
 Aristides de Sousa Mendes (1885–1954), portugalilainen diplomaatti
 Bernardo Sousa (s. 1987), portugalilainen ralliautoilija
 Chris DeSousa (s. 1990), kanadalainen jääkiekkoilija
 Diego de Sousa de Meneses, portugalilainen Mosambikin kuvernööri 1600-luvulla
 Ethie Sousa (s. 1980), brasilialainen jalkapalloilija
 Jerónimo de Sousa (s. 1947), portugalilainen kommunistipoliitikko
 João Sousa (s. 1989), portugalilainen tennispelaaja
 Jorge Luiz Pereira de Sousa, Jorginho (s. 1977), brasilialainen jalkapalloilija
 José de Sousa (s. 1974), portugalilainen dartsinpelaaja
 José Terceiro de Sousa (1908–1983), brasilialainen katolinen piispa
 John Philip Sousa (1854–1932), yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari
 Kathellen Sousa (s. 1996), brasilialainen jalkapalloilija
 Marcelo Rebelo de Sousa (s. 1948), Portugalin presidentti
 Marjorie De Sousa (s. 1980), venezuelalainen näyttelijä
 Noémia de Sousa (1926–2003), mosambikilainen runoilija
 Paulo Sousa (s. 1970), portugalilainen jalkapallovalmentaja ja -pelaaja
 Serafim de Sousa Ferreira e Silva (s. 1930), portugalilainen katolinen piispa
 Walter de Sousa (1920–1989), intialainen maahockeypelaaja

Katso myös 

 Souza