joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aimo Halila

Aimo Oskari Halila (9. marraskuuta 1912 Lahti – 15. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan erityisesti sosiaali- ja kulttuurihistorian tutkijana.

Aimo Halila kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseosta vuonna 1931 ja valmistui 1935 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Historian tohtoriksi hän väitteli 1942 väitöskirjalla Suomen kaupunkien kunnallishallinto 1600-luvulla. Halila työskenteli 1950–1954 Yhteiskunnallisen korkeakoulun ensimmäisenä historian professorina, ja 1954–1975 Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina.

Halilan ensimmäinen julkaistu teos Iitin historia (1939, toinen osa 1966) oli Suomen ensimmäisiä moderneja pitäjänhistorioita, joissa oli siirrytty tapahtumien kuvailusta syvempään sosiaali- ja yhteiskuntahistorialliseen analysointiin. Hänen pääteoksenaan pidetään neliosaista Suomen kansakoululaitoksen historiaa (1949–1950), ja huomattavia myöhempiä teoksia olivat muun muassa Pohjois-Pohjanmaa ja Lappi 1721–1775 (1954) sekä Tanskan ja Norjan historia (1972). Halilan laajaan tuotantoon kuuluu myös lukuisia kaupunki- ja järjestöhistorioita sekä elämäkertoja. Suomalaisen historiankirjoituksen klassikoksi muodostuneeseen Suomen historian käsikirjaan (1948) hän kirjoitti 1600-luvun osuuden.

Aimo Halilan veli oli oikeustieteen professori Jouko Halila.

Keskeinen tuotanto
 Iitin historia (1939)
 Suomen kaupunkien kunnallishallinto 1600-luvulla I–II (1942–43)
 Me raatimiehet ja porvarit (1944)
 Suomen kansakoululaitoksen historia I–IV (1949–50) 
 Suomen vanhin kansakoulunopettajisto (1949) 
 Oulun kaupungin historia II (1953) 
 Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia V (1954) 
 Lahden historia (1958) 
 Suomen miesvoimistelu- ja urheiluseurat vuoteen 1915 (1959) 
 Tuokko: Antti Törneroos 1835–1896 (1959) 
 Suomen voimistelu- ja urheiluliitto SVUL 1900–1960 (1960) 
 "Porvoon valtiopäivät ja autonomian alkuaika", teoksessa Suomen kansanedustuslaitoksen historia. Ensimmäinen osa (1962). 
 Jyväskylän seminaarin historia (1963) 
 Iitin historia II (1966) 
 Suomen rakennushallinto 1811–1961 (Ole Gripenbergin ja Esko Järventauksen kanssa, 1967) 
 Haminan historia III (1969) 
 Väinö Voionmaa (1969) 
 Tanskan ja Norjan historia (1972) 
 Alfred Kordelin (1974) 
 Helsingin kaupungin sosiaalitoimen historia (1977) 
 Opin teillä oppineita (1980)
 Venäläinen välinäytös – pakinoita Vanhasta Suomesta (1982)  
 Helsingin kaupunkilähetys 1883–1983 (Olavi Päivänsalon kanssa, 1983) 
 Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia IV (1984) 
 Suomi suurvalta-aikana (1985) 
 Suomalainen Tiedeakatemia 1908–1983 (1987) 
 Alfred Kordelinin yleinen edistys- ja sivistysrahasto 1918–1988 (1990)

Lähteet

Suomalaiset historioitsijat
Tampereen yliopiston professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Suomalaiset professorit
Heikki Koski

Heikki Juhani Koski (s. 24. kesäkuuta 1940 Halikko) on suomalainen maaherra, ministeri, Alkon pääjohtaja ja Tampereen yliopiston kansleri.

Ura
Koski valmistui ylioppilaaksi vuonna 1959 ja opiskeli tämän jälkeen kunnallishallintoa Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa Yhteiskunnallisen korkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksessa. Hallintotieteiden tohtoriksi hän valmistui vuonna 1970; väitöskirjassaan hän tutki Porin kaupungin asukkaiden osallistumista kaupunkinsa hallintoon. Työuransa loppupuolella, vuosina 1996–2004, hän toimi Tampereen yliopiston kanslerina.

Kosken ura kunnallishallinnossa käynnistyi vuonna 1963, kun hän aloitti Hyvinkään kansliasihteerinä. Vuonna 1965 hän siirtyi Porin apulaiskaupunginsihteeriksi, tästä edelleen apulaiskaupunginjohtajaksi vuonna 1968 ja lopulta kaupunginjohtajaksi, jona hän toimi vuosina 1970–1975.

Koski toimi sisäasiainministerinä alle vuoden toimineessa Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa vuonna 1975.

Vuonna 1975 Koski siirtyi johtajaksi Alkoon. Hän toimi ensin vähittäismyyntijohtajana vuosina 1975–1982 ja lopulta pääjohtajana vuosina 1982–1994. Vähittäismyyntijohtajan kaudestaan Koski muistetaan kulutuksen rajoittamisen toteuttajana, ja pääjohtajan kaudesta hänet muistetaan erityisesti Alkon liikeyritysluonteen vahvistajana. Erityinen Alkoon jäänyt jälki Kosken kaudella oli kuitenkin Alkon vanhan monopolijärjestelmän hajoaminen Suomen Euroopan unioniin hakeutumisen seurauksena.

Vuonna 1997 Koskesta tuli Länsi-Suomen läänin ensimmäinen maaherra. Hän jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 2003.

Koski on toiminut lisäksi muun muassa Lastensuojelun keskusliiton puheenjohtajana vuosina 1977–1988, Suomi–Unkari-seuran puheenjohtajana 1979–1988 ja WWF:n Suomen rahaston hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1985–1988.

Yksityiselämä 
Heikki Kosken puoliso on teatteritieteen professori Pirkko Koski.

Teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Porilainen marssi. Satakunnan Museon julkaisuja 2014

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Alkon pääjohtajat
Suomen sisäministerit
Porin pormestarit ja kaupunginjohtajat
Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Rauno Saari

Rauno Saari (s. 6. syyskuuta 1946 Kisko) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 2003–2009 Länsi-Suomen läänin maaherrana ja 2009–2012 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Saari on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1971. Vuonna 2005 hänet promovoitiin Turun kauppakorkeakoulun promootiossa kauppatieteiden kunniatohtoriksi.

Ennen Länsi-Suomen läänin maaherran virkaan nimittämistä Saari on toiminut muun muassa kauppa- ja teollisuusministeriön poliittisena sihteerinä 1984–1985, Valtioneuvoston kanslian valtiosihteerinä 1995–2003, Raision kaupungin kaupunginjohtajana 1988–2003, josta virkavapaalla 1995–2003, ja Turun ja Porin lääninhallituksessa sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä.

Saari on ollut yhteiskunnallisesti merkittävissä luottamustehtävissä, kuten Liikenneturvan hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 ja Valtion asuntorahaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 2005.

Valtioneuvosto nimitti 22. joulukuuta 2009 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Rauno Saaren. Hänen oli tarkoitus jäädä virastaan eläkkeelle lokakuun lopussa 2014, Saari anoi kuitenkin eroa virasta keväällä 2012 jäädäkseen vanhuuseläkkeelle 1. heinäkuuta 2012.

Saari nimettiin vuoden Unikeoksi 2009 Naantalin hyväksi tehdystä työstä.

Saari törmäsi humaltuneena autollaan joulukuussa 2013 Naantalin Rymättylässä toiseen autoon ja pakeni paikalta. Saari tuomittiin keväällä 2014 kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä rattijuopumuksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja liikennerikkomuksesta. Lisäksi hän sai sakkoja 3 270 euroa ja ajokieltoa.

Lähteet 

Suomen maaherrat
Aluehallintovirastojen ylijohtajat
Suomalaiset valtiosihteerit
Raision kaupunginjohtajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
The Scorpioni

The Scorpioni oli Firenzessä 1930–1940-luvulla vaikuttanut englantilaisnaisten ryhmä, joka oli saanut nimensä pisteliäästä ja hyökkäävästä tavastaan, jolla he suhtautuivat italialaisiin ja etenkin amerikkalaisiin. Heihin kuului muun muassa Britannian Italian-suurlähettilään leski ja kotiopettajatar Mary O'Neill. Kyseiset rouvat olivat toisen maailmansodan aikana vangittuna San Gimignanon linnoituskaupungissa. 

Rouvien kantapaikkoja olivat Gran Caffé Doney ja Uffizin taidemuseo, jonne he olivat perustaneet niin sanotun English Tea Roomin. Luultavasti kyseinen rouvasjoukko eli Britannian Firenzen-konsulaatin suojeluksessa.

Rouvista on tehty myös elokuva Teetä Mussolinin kanssa, joka perustuu Franco Zeffirellin nuoruudenmuistelmiin. Zeffirelli kasvoi kyseisten rouvien kasvatuksessa. 

Ryhmä on jäänyt suuremmatta huomiotta historiankirjoituksessa, ja se yhdistetään miltei aina Franco Zeffirellin elokuvaan. Ryhmä ei kuitenkaan ole kuvitteellinen yhteisö, vaan se mainitaan muun muassa Firenzessä 1930-luvulla asuneen kirjailijatar Violet Trefusisin muistelmissa.

Aiheesta muualla 

 Zeffirellin haastattelu

Firenze
Toinen maailmansota
Puudutus

Puudutus on lääketieteellinen toimenpide, jossa lamautetaan tuntoaisti ja siten poistetaan kivuntunto tietyllä rajatulla kehon alueella. Tällä tavoin potilaille voidaan suorittaa esimerkiksi kirurgisia toimenpiteitä ilman kipua. Puudutus on yleensä yleisanestesiaa tai sedaatiota turvallisempi toimenpide, joka mahdollistaa pienten toimenpiteiden kivuttoman suorittamisen.

Menetelmiä 
Tyypillisimmin puudutusaine annetaan potilaalle paikallispuduutuksena, lähelle toimenpidealuetta kerta-annoksena annettavana injektiona. Puudutus estää tuntoaistimusta välittävien hermopäätteiden toiminnan puudutusaineen vaikutusalueella. Tämä mahdollistaa pienten kirurgisten toimenpiteiden suorittamisen. Näitä ovat esimerkiksi biopsian otto sekä muu pienkirurgia ja monet hammaslääketieteelliset toimenpiteet, kuten hampaan poisto tai paikkaaminen. 

Johtopuudutus tarkoittaa puudutusta, joka annetaan lähelle tiettyä kehon osaa hermottavaa hermoa. Tällöin puudutusaine lamauttaa tuntoaistin koko kyseisen hermon hermottamalta alueelta. Johtopuudutus mahdollistaa suurempien alueiden tehokkaan ja laajan puuduttamisen, kuin suoraan toimenpidealueelle pistettävä puudute. Esimerkiksi koko käden puuduttaminen käsikirurgista toimenpidettä varten on tällä tavoin mahdollista.

Epiduraalipuudutus tarkoittaa alaselän epiduraalitilaan, eli selkäydintä ympäröivään tilaan annettavaa puudutusaineinjektiota. Tämä salpaa selkäytimen kautta liikkuvia kipuärsykkeitä. Saman kaltainen puudutus on spinaalipuudutus, joka ruiskutetaan suoraan selkäydinkanavaan. Kummatkin näistä puuduttavat tehokkaasti koko alavartalon. Epiduraali- ja spinaalipuudutusta käytetään etenkin synnytyskivun lievittämisessä.

Turvallisuus 
Puudutus on yleensä turvallinen ja hyvin siedetty toimenpide. Se on myös yleisanestesiaa turvallisempi vaihtoehto anatomisesti rajatun alueen kivun lievittämiseen. 

Puudutukseen liittyviä haittoja ovat esimerkiksi kipu tai epämukavuuden tunne injektiota annettaessa. Puudutuksen lakkaaminen aiheuttaa puudutetulla alueella ohimenevän pistelevän tunteen, joka saatetaan kokea epämiellyttävänä. Injektioon saattaa myös satunnaisesti liittyä mustelman kehittyminen, pientä verenvuotoa tai ohimenevää pistokohdan aristusta.

Historia 
Tehokas puudutus keksittiin lääketieteessä vuonna 1884, kun itävaltalainen silmälääkäri Karl Koller keksi käyttää kokaiiniliuosta silmän puuduttamiseen. Ensimmäinen synteettinen puudutusaine prokaiini keksittiin vuonna 1904.

Puudutusaineita 
Artikaiini
Bentsokaiini
Bupivakaiini
Etidokaiini
Klooriprokaiini
Kokaiini
Levobupivakaiini
Lidokaiini
Mepivakaiini
Oksibuprokaiini
Prilokaiini
Prokaiini
Ropivakaiini
Tetrakaiini

Lähteet

Aiheesta muualla 
Medicina.fi: Puudutteet  (pdf)
Kirurgia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Puudutteet
Peter Cushing

Peter Wilton Cushing (26. toukokuuta 1913 Kenley, Englanti – 11. elokuuta 1994 Canterbury, Englanti) oli arvostettu englantilainen näyttelijä. 

Peter Cushing syntyi Kenleyssä Englannissa. Hän aloitti näyttelijän uransa esiintymällä teatterissa; elokuvadebyyttinsä hän teki James Whalen ohjaamassa Rautanaamiossa. Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli vuoden 1948 Hamletissa, jonka kuvausten aikana hän tapasi nuoren Christopher Leen. Cushingista ja Leestä tulikin nopeasti läheiset ystävykset. 1950-luvulta lähtien Cushing alkoi ystävänsä Leen tavoin saada erilaisia rooleja Hammer Film Productions -yhtiön tuottamissa kauhuelokuvissa. Cushing esitti useimmiten tohtori Frankensteinia. Nuoremmille Cushing on kenties tunnetuin suurmoffi Tarkinin roolista alkuperäisessä Tähtien sota -elokuvassa vuodelta 1977. Cushing vetäytyi eläkkeelle 1980-luvun loppupuolella ja alkoi harrastaa maalausta ja lintujen tarkkailua.

Cushing kuoli 81-vuotiaana syöpään Canterburyssa. Hänen ystävänsä Christopher Leen kerrotaan järkyttyneen suuresti kuultuaan Cushingin kuolemasta.

Kunnianosoitukset ja arvonimet 

Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar Elisabet II myönsi Cushingille Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden vuonna 1989.

Valikoitu filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 
221b Sherlock Holmes

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Plaza Hotel

Plaza Hotel on New Yorkissa, Viidennen avenuen ja eteläisen Central Parkin kulmalla sijaitseva kuuluisa, ylellinen 19-kerroksinen hotelli. Se avattiin 1. lokakuuta 1907. Hotelli on kuuluisuuksien suosima, ja se on toiminut kuvauspaikkana monessa elokuvassa. Vuonna 1969 New Yorkin kaupungin maamerkkikomissio antoi sille maamerkin aseman.

Historia
Plaza Hotelin rakennuttivat Bernhard Beinecke, Fred Sterry ja Harry S. Black tontille, aiemman, noin 15 vuotta vanhan samannimisen hotellin tilalle. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta ja maksoivat silloisessa rahassa 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksen ulko- ja sisätilojen suunnittelussa otettiin mallia ranskalaisista palatseista, ja pääsuunnittelijana toimi Henry Janeway Hardenbergh. Hotellista haluttiin tehdä maailman hienostunein, ja sinne tilattiin muun muassa 1 650 kristallikruunua.

Plaza Hotel majoitti alkuun ensisijaisesti lähinnä varakkaita yhdysvaltalaisia. Huomattavan ja tunnetun yhdysvaltalaisen Vanderbiltin suvun edustajat herra ja rouva Alfred Gwynne Vanderbilt olivat ensimmäisiä, jotka kirjautuvat sisään hotelliin. Nykyään heidän kunniakseen hotellissa on ylellinen ja loistokkaasti sisustettu Vanderbilt-sviitti, jossa on muun muassa kolme makuuhuonetta ja joka on yleensä valtionpäämiesten, kuninkaallisten ja muiden tärkeiden vieraiden käytössä.

Omistajanvaihdokset
Hotellin osti 1988 yhdysvaltalainen multimiljonääri Donald Trump 407,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla, ja hän totesi tuolloin ostaneensa mestariteoksen, eräänlaisen Mona Lisan, ja kehui ostoaan hienoimmaksi liiketoimekseen.

Trump kuitenkin myi hotellin eteenpäin vuonna 1995 prinssi Al-Waleed bin Talalille ja Millennium & Copthorne Hotelsille, jotka puolestaan myivät sen 657 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Elad Propertiesille vuonna 2004. Elad Properties sulki hotellin 30. huhtikuuta 2005 entisöidäkeen sen. Entisöinnin jälkeen hotellissa oli 282 hotellihuonetta, ja se siirtyi Fairmont Hotels and Resortsin käsiin. Hotelli aukesi uudestaan asiakkaille maaliskuussa 2008.

Elokuvissa
Plaza Hotel on toiminut useiden elokuvien kuvauspaikkana. Tärkeimmät roolit olivat seuraavissa elokuvissa:

 Vaarallinen romanssi (1957)
 Paljain jaloin puistossa (1967)
 Funny Girl (1968)
 Hotelli Plazan riemuhuoneisto (1971)
 Parhaat vuotemme (1973)
 Rakkautta ensi puraisulla (1979)
 Cotton Club (1984)
 New Yorkin kuningas (1990)
 Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992)
 Inside the Osmonds (2001)
 Morsianten sota (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Plaza Hotelin viralliset sivut
 Kuvia Plaza Hotelista

Manhattanin pilvenpiirtäjät
Manhattanin hotellit
National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Midtown (Manhattan)
Henri Farman

Henry Farman (26. toukokuuta 1874 Pariisi – 18. heinäkuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen lentäjä ja lentokonesuunnittelija vuosina 1908–1919.

Hän syntyi Pariisissa varakkaan englantilaisen lehden kirjeenvaihtajan poikana 26. toukokuuta 1874. Hän opiskeli maalariksi École des Beaux Arts-koulussa mutta kiinnostui mekaanisista laitteista. Hän alkoi isänsä varoilla harrastaa polkupyöräilyä ja kilpa-autoilua. Hän ajoi mm. Renault'n kilpa-autoja. 

Kun Gabriel Voisin alkoi valmistaa lentokoneita vuonna 1907, Farman oli eräs ensimmäisiä asiakkaita. Hän pyrki saavuttamaan Euroopan pituuslennon ennätyksen ja 29. toukokuuta 1908 hän lähti lentoon itse suunnittelemallaan lentokoneella. 

Kahden veljensä avulla hän perusti Farman-lentokonetehtaan. Tehtaan lentokone vuodelta 1914 oli suosittu ensimmäisen maailmansodan tiedustelukone. Tehtaan Goliath oli ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone, jolla tehtiin reittilentoja Pariisin ja Lontoon välillä 8. helmikuuta 1919 alkaen.

Hän sai Ranskan kunnialegioonan ritarin arvon vuonna 1919. Hän vetäytyi eläkkeelle vuonna 1937, kun Ranska kansallisti koko lentokoneteollisuuden. 

Henry Farman kuoli Pariisissa 18. heinäkuuta 1958. Hänet on haudattu Cimetière de Passy'iin.

Aiheesta muualla

 A more extensive telling of the Farman brothers story

Ranskalaiset lentokonesuunnittelijat
Ranskalaiset lentäjät
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Keskiajan lämmin kausi

Keskiajan lämmin kausi (tai keskiajan lämpökausi, keskiajan ilmasto-optimi) oli keskiajalla noin vuosien 600–1400 välillä ainakin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa vallinnut verraten lämmin ajanjakso.

Lämpökauden olemassaolo on todettu geologisesta ja historiallisesta aineistosta. Kauden keskilämpötilaa on kuitenkin vaikea arvioida tarkkaan. On arveltu, että Euroopan lämpötilat olivat silloin 1–2 astetta korkeammat kuin 1900-luvun alussa.

Jotkin todisteet tukevat sitä käsitystä, että lämmin ilmastojakso ei koskenut vain pohjoista pallonpuoliskoa, vaan että se oli maailmanlaajuinen. Tähän viittaa esimerkiksi australialaisesta tippukiviluolasta löydetty happi-isotooppiaineisto.

Keskiajan lämpökausi vallitsi eri puolilla pohjoista pallonpuoliskoa hiukan eri aikoina. Jääkairausaineiston perusteella Grönlannissa kausi alkoi jo noin vuonna 600, ja lämpömaksimi saavutettiin siellä noin vuonna 1000. Keski-Euroopassa ja Länsi-Atlantin Bermudalla kauden on ajoitettu vallinneen vuosina 800–1350. Venäjän Euroopan-puoleisissa osissa ilmasto oli lämpimimmillään noin vuosina 950–1200. Muualla Euroopassa lämpimintä oli etenkin vuosina 1150–1300 sekä sitä ennen noin vuonna 900. Uralin alueella ei selviä merkkejä keskiajan lämpövaiheesta ole havaittu.

Puulustoaineiston perusteella Fennoskandian pohjoisosissa lämmintä oli vuosina 870–1100, kuten myös vuosina 1360–1570. Suomessa lämpökausi ajoitetaan aikavälille 980–1250, jolloin talvet olivat Keski-Suomessa erityisen lauhoja ja lumettomia. Norjassa viljakasvit kasvoivat huomattavasti pohjoisempana kuin nykyisin. Leudot ilmat tekivät mahdolliseksi sen, että Islanti ja Grönlannin lounaisosat asutettiin. 

Keskiajan lämmintä kautta seurasi niin sanottu pieni jääkausi, jolloin ilma jälleen viileni Euroopassa.

Moni ilmastotutkija pitää keskiajan lämpövaihetta paikallisina ilmiöinä. Joidenkin toisten tutkijoiden mukaan kyse oli kuitenkin ilmaston luonnollisesta vaihtelusta kylmien ja lämpimien vaiheiden välillä. Tämän syklisen vaihtelun syitä ei tiedetä varmasti. Asia on tiedemaailmassa kiistanalainen.

Lähteet

Aiheesta muualla

Keskiaika
Paleoklimatologia
Ilmastohistoria
Holoseeni
Talonpoikaiskansan puolue

Talonpoikaiskansan puolue oli Karjalassa 1920-luvulla toiminut suomalainen pienpuolue.

Puolueen historiaa 

Talonpoikaiskansan puolue perustettiin virallisesti vuosien 1926–1927 vaihteessa, mutta idean takana olleet osallistuivat jo eduskuntavaaleihin 1924 nimellä Talonpoikain vaaliliitto. Karjalankannaksella syntynyt vaaliliitto arvosteli populistisen ankarasti heikenneitä elinoloja osoittaen syyttävän sormensa Maalaisliiton suuntaan. Vaaliliiton kärkinimi oli räisäläläinen radikaali Matti Läheniemi, jonka mukaan liikkeen kannattajia on kutsuttu läheniemeläisiksi.

Uuden talonpoikaispuolueen perustamisesta oli Karjalan talonpoikien liikkeen piirissä keskusteltu jo pari vuotta ja asiasta oli puhuttu useissa kokouksissa. Parikkalalaisten talonpoikien koolle kutsumassa Jyväskylän kokouksessa 10.–11. joulukuuta 1926 uusi puolue viimein päätettiin perustaa. Kuitenkin jo toisessa Jyväskylän kokouksessa 18. helmikuuta 1927 liike jakautui kahtia, kun paikalle tulivat myös edelliskokouksesta sivussa olleet läheniemeläiset. Riitaa syntyi muun muassa puolueen nimestä ja vähemmistöön jääneet parikkalalaiset poistuivat pitämään omaa kokoustaan, joka päätti perustaa kilpailevan Maanviljelijäin puolueen. Arvo Kemppainen improvisoi sitten Talonpoikaiskansan puolueelle ohjelman parikkalalaisten vietyä luonnokset mennessään. Populistisessa ohjelmassa tuomittiin virkamiehet, kirkko ja papisto ja vaadittiin talonpoikien aseman parantamista.

Talonpoikaiskansan puolueen organisaatio ei koskaan ehtinyt kehittyä kovin pitkälle ja järjestynyttä toimintaa oli vain muutamalla paikkakunnalla Karjalassa. Vahvinta kannatusaluetta olivat Räisälän lisäksi Kaukola ja Soanlahti. Eduskuntavaaleihin 1927 puolue osallistui vain Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä kahdeksalla ehdokkaalla, jotka saivat yhteensä 1 341 (0,15 %) ääntä. Seuraavissa vaaleissa 1929 muodostettiin vaaliliitto Maanviljelijäin puolueen kanssa, mutta tulos oli edellistäkin huonompi. Läheniemeläiset osallistuivat vielä eduskuntavaaleihin 1933, mutta tuolloin ei enää käytetty puolueen nimeä.

Puolueen äänenkannattaja oli toukokuussa 1926 ilmestymisensä aloittanut Talonpojan Sanomat (1926–1927), joka oli lähinnä Läheniemen luomus. Lehti jäi lyhytaikaiseksi ja sitä ilmestyi vain 68 numeroa, vaikka rahoitusta saatiin esimerkiksi talonpoikien liikkeeseen kontaktia hakeneelta Suomen kommunistiselta puolueelta. SKP:n jäseniä osallistui Talonpoikaiskansan puolueen toimintaan, vaikka asia pyrittiin pitämään salassa. SKP:n ei kuitenkaan voida sanoa hallinneen puoluetta, sillä monet rivijäsenet eivät tienneet yhteydestä eikä puoluejohtaja Läheniemi itse ollut kommunisti. Juho Meronen osallistui Talonpoikaiskansan puolueen edustajana Komintern-johtoisen Punaisen talonpoikaisinternationaalin (Krestintern) kansainväliseen konferenssiin Moskovassa 1927, mikä sai monet pitämään puoluetta kommunistien peitejärjestönä. Esimerkiksi puolueohjelman laatinut Kemppainen erosi tämän jälkeen puolueesta sen mentyä hänen mielestään liikaa vasemmalle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Talonpoikaiskansan puolueen ohjelma (1927) (Pohtiva)

Suomalaiset agraaripuolueet
Entiset suomalaiset puolueet
Shkodra

Shkodra eli Skutari () on kaupunki Albaniassa. Se on Shkodërin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 143 000 (2011). Shkodra on yksi Albanian vanhimmista kaupungeista ja se perustettiin ennen ajanlaskun alkua. Keskiajalla aluetta asuttivat slaavit. Shkodërin yliopisto perustettiin vuonna 1992. Kaupunki sijaitsee Skutarijärven kaakkoispäässä.

Antiikin aikana kaupungin nimi oli Skodra ja se toimi muun muassa Illyrian viimeisen kuninkaan, Gentiuksen pääkaupunkina kunnes hänet kukistettiin vuonna 168 eaa.

Shkodërilaisia henkilöitä 
 Marin Barleti (1450–1512/1513), humanisti 
 Luiz Ejlli (s. 1985), laulaja
 Simon Gjoni (1926–1991), säveltäjä
 Ndre Mjeda (1866–1937), runoilija
 Alfred Moisiu (s. 1929), Albanian presidentti
 Ramadan Sokoli (s. 1920), säveltäjä
 Frederik Ndoci (s. 1960), laulaja

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut , , , 

Albanian kunnat
Albanian kaupungit
Illyrian kaupungit
Felix Gottwald

Felix Gottwald (s. 13. tammikuuta 1976 Zell am See, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä ja olympiavoittaja.

Gottwald on yksi menestyneimmistä yhdistetyn urheilijoista ja tunnetaan erityisen hyvänä hiihtäjänä. Hän on olympiamitalien määrällä mitattuna kaikkien aikojen menestynein yhdistetyn hiihtäjä. Olympialaisiin Gottwald osallistui ensimmäisen kerran jo Lillehammerissa 1994. Salt Lake Citystä 2002 Gottwald saavutti pronssia molemmista henkilökohtaisista kilpailuista sekä joukkuekilpailusta. Neljänsissä olympialaisissaan Torinossa 2006 Gottwald voitti olympiakultaa henkilökohtaisessa sprinttikilpailussa ja joukkuekilpailussa sekä saavutti hopeaa normaalikilpailussa. Vancouverissa 2010 Gottwald oli mukana Itävallan kultaa voittaneessa joukkueessa.

Maailmanmestaruuskilpailuista Gottwaldilla on viisi henkilökohtaista mitalia, hopea ja neljä pronssia. Lisäksi hänellä on joukkuekilpailusta kolme MM-kultaa, yksi MM-hopea ja kaksi MM-pronssia. Yhdistetyn maailmancupin Gottwald voitti kaudella 2000–2001. Hän lopetti uransa kauden 2006–2007 jälkeen, mutta teki paluun kaudella 2009–2010 ja sijoittui cupin kokonaiskilpailussa toiseksi.

Saavutukset
Olympialaiset
Salt Lake City 2002
 pronssia joukkuekilpailu 
 pronssia normaalikilpailu
 pronssia sprinttikilpailu
Torino 2006
 kultaa joukkuekilpailu
 kultaa sprinttikilpailu
 hopeaa normaalikilpailu
Vancouver 2010
 kultaa joukkuekilpailu
Maailmanmestaruuskilpailut
Trondheim 1997
pronssia joukkuekilpailu
Lahti 2001
hopeaa joukkuekilpailu
pronssia normaalikilpailu
Val di Fiemme 2003
 kultaa joukkuekilpailu
 hopeaa normaalikilpailu
 pronssia sprinttikilpailu
Obertsdorf 2005
 pronssia joukkuekilpailu 
 pronssia normaalikilpailu
Oslo 2011
 pronssia normaalimäki
 kultaa normaalimäen joukkuekilpailu
 kultaa suurmäen joukkuekilpailu
Yhdistetyn maailmancup
 kokonaiskilpailun voitto 2000–2001
 kokonaiskilpailun toinen 2001–2002, 2002–2003 ja 2009–2010
 kokonaiskilpailun kolmas 1997–1998, 2004–2005 ja 2010–2011

 sprintticupin voitto 2000–2001
 sprintticupin toinen 2002–2003
 23 osakilpailuvoittoa
 68 kertaa palkintokorokkeella (23-25-20)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu 

Itävaltalaiset yhdistetyn hiihtäjät
Itävaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Sublimaatio

Sublimaatio (lat. sub 'alla' + limen 'kynnys') eli jalostuminen (myös ylevöityminen) on psykologian ja erityisesti psykoanalyysin käsite. Sublimaatiolla tarkoitetaan vietin purkamista henkisen työn avulla: kielletyiksi koetut viettiyllykkeet muuntuvat sellaisiksi, että ne pääsevät tyydyttymään sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla. Käsite liittyy erityisesti Sigmund Freudin varhaiseen ajatteluun; hän piti kulttuuria ja taidetta vietin jalostumina.

Sublimaatiossa voidaan erottaa seuraavat vaiheet:
 viettienergia siirtyy biologisista kohteista ei-biologisiin
 toimintaan liittyvä emootio menettää seksuaalisen tai aggressiivisen sävynsä
 toiminta vapautuu viettijännityksen asettamasta pakosta.

Esimerkiksi älyllistä uteliaisuutta voidaan pitää tirkistelyviettymyksen (skoptofilian) jalostumana.

Sublimaatio on tiedostumatonta, ja Anna Freud liitti sen puolustusmekanismien joukkoon. Sublimaatio edellyttää psyykkistä symbolitoimintoa, ja egon kehitys edellyttää sublimaatiota. Sublimaatio voi kohdistua vain niin sanottuihin esigenitaalisiin vietteihin.

Nykyään psykoanalyysissa sovelletaan mieluummin sitomisen () käsitettä.

Katso myös 
 Psykoanalyyttinen taiteentutkimus

Kirjallisuutta 
 Freud, Anna: Minän suojautumiskeinot. (Das Ich und die Abwehrmechanismen, 1936.) Englannin kielestä suomentanut Kai Kaila. Espoo: Weilin+Göös, 1969. 
 

Psykoanalyyttinen teoria
Viola Bauer

Viola Bauer (s. 13. joulukuuta 1976 Annaberg-Buchholz, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.

Bauer voitti 2002 Salt Lake Cityn olympialaisten viestijoukkueessa kultaa ja takaa-ajokilpailussa pronssia. Viestissä hän voitti MM-kultaa 2003 Val di Fiemmen kisoissa, MM-hopeaa 2007 Sapporossa ja MM-pronssia  1999 Ramsaussa. 2006 Torinon olympialaisissa hän voitti viestihopeaa. Uransa hän lopetti 25. maaliskuuta 2007 Falunissa käytyyn viestiin, joka päättyi hänen maansa, Saksan voittoon.

Ammatiltaan Bauer on sotilas. Hänellä on sosiaalipedagogin koulutus.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu
 

Saksalaiset maastohiihtäjät
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Alfayksilö

Alfayksilö on eläinlauman johtava yksilö. Monilla laumaeläimillä esiintyy tarvetta muodostaa hierarkioita, joiden huipulla on alfauros, alfanaaras tai niiden yhdessä muodostama alfapari 

Yksilö pääsee usein laumassaan johtavaan asemaan kokonsa, sosiaalisten kykyjensä tai muiden positiivisten ominaisuuksien avulla. Usein alfayksilöillä on myös etuja muihin lauman jäseniin nähden, ne esimerkiksi saavat saaliista osansa ensimmäisinä tai saavat valita minkä tahansa vastakkaisen sukupuolen edustajan parittelukumppanikseen.  

Susilaumoilla ei ole varsinaisesti alfayksilöitä: yleistä väärinkäsitystä on yritetty korjata pitkään. Susilaumat koostuvat vanhemmista ja näiden jälkeläisistä kunnes nämä lähtevät perustamaan oman laumansa. Ajatus alfasudesta on peräisin Rudolf Schenkeliltä vuodelta 1947, joka tarkkaili susia Baselin eläintarhassa: eläintarhassa olevat eläimet eivät välttämättä ole sukulaisia ja ovat epätavallisen pienessä tilassa. David Mech julkaisi vuosina 1999 ja 2000 kaksi artikkelia, joissa hän pyrki korjaamaan yleisiä virhekäsityksiä susilaumojen järjestäytymisestä.

Lähteet 

Etologia
Maanviljelijäin puolue

Maanviljelijäin puolue oli suomalainen talonpoikaispuolue, joka toimi aktiivisesti vuosina 1926-1929.

Maanviljelijäin puolueen perustivat lähinnä parikkalalaiset talonpojat, jotka marssivat Juho Roihan johdolla ulos Jyväskylässä 18.2.1927 pidetystä kokouksesta, jonka enemmistö perusti Talonpoikaiskansan puolueen. Perustajat olivat päättäneet uuden puolueen perustamisesta edellisvuoden lopussa pitämässään kokouksessa. Puolueen ohjelma oli populistinen ja maaseudun vähäosaiseen väestöön vetoava.

Puolue osallistui vuoden 1927 eduskuntavaaleihin asettaen ehdokkaita Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä ja saaden 784 (0,09%) ääntä. Eduskuntavaaleissa 1929 tehtiin vaaliliitto Talonpoikaiskansan puolueen kanssa, mutta menestys jäi entistä vaatimattomammaksi. Maanviljelijäin puolueen organisaatio jäi kehittymättömäksi ja toiminta varsin vähäiseksi.

Lähteet

Suomalaiset agraaripuolueet
Entiset suomalaiset puolueet
Haarusanikkainen

Haarusanikkainen (Psilotum nudum) on sanikkais- ja saniaislaji, joka kuuluu kaksi lajia käsittävään alkeelliseen haarusanikkaisten (Psilotum) sukuun. Siltä puuttuvat juuristo ja varsinaiset lehdet kokonaan. Sen vihreä osa koostuu dikotomisesti haarautuvasta varresta, jossa on pieniä enaatioiksi kutsuttuja hammasmaisia ulokkeita ja niissä kolmiosaisia keltaisia itiöpesäkkeitä. Haarusanikkaista esiintyy maailmassa melko laajasti, kuudella eri mantereella, muun muassa tropiikin ja subtropiikin läheisillä kuivilla seuduilla.

Lähteet 

Psilotales
Pulamiesten vaaliliitto

Pulamiesten vaaliliitto oli lähinnä muhoslaisten talonpoikien perustama yhteenliittymä vuoden 1933 eduskuntavaaleihin osallistumista varten. 

Pulamiesten vaaliliitto syntyi Oulussa ilmestyneen Kansan Pula -lehden (1932–1936) ympärille järjestäytyneiden joulukuussa 1932 perustaman Pulatoimikuntien keskustoimikunnan aloitteesta. Kyseisen toimikunnan perustamisessa keskeistä roolia näytteli Muhoksen pulatoimikunta, mutta pulatoimikuntia ja -kerhoja oli muuallakin ja Kansan Pula levisi eri puolille maata. Suomen kommunistisella puolueella (SKP) oli myös vahvasti näppinsä pelissä, sillä kommunistit etsivät toimintavaihtoehtoja julkisten vasemmistolaisten järjestöjen lakkauttamisten jälkeen. SKP rahoitti Kansan Pulaa ja puolueen jäseniä, kuten Yrjö Leino, osallistui toimikuntien työskentelyyn.

Pulamiesten vaaliliitto sai vuoden 1933 vaaleissa 645 (0,06%) ääntä Oulun läänin eteläisessä vaalipiirissä, jossa listan johtava nimi oli radikaali pienviljelijä Väinö Mustonen, pulaliikkeen keskus- ja vaalitoimikuntien puheenjohtaja. Pulamies Oulun läänin pohjoisessa vaalipiirissä, Edvin Mäkinen, sen sijaan hylättiin kommunistina ja kannattajien oli tyytyminen "villiin" listaan. Seuraaviin vaaleihin alettiin valmistautua hyvissä ajoin, mutta ehdokasasettelusta muodostui vaaliliiton kannalta katastrofi. Oulun eteläisessä vaalipiirissä pulamiehet hylättiin vaaliasiakirjoissa esiintyneiden puutteellisuuksien vuoksi samalla kun pohjoisessa asiakirjat myöhästyivät. Pulamiesten vaaliliitolla oli siten vain kaksi villiä listaa ja ehdokasta, Mustonen ja Arvid Oukka, jotka saivat yhteensä noin 750 ääntä.

Pulamiesten menestys kunnallisvaaleissa oli huomattavasti eduskuntavaaleja parempaa. Vaaleissa 1933 pulamiehet nousivat Muhoksen valtuuston suurimmaksi ryhmittymäksi 7 valtuutetulla ja saivat lisäksi kaksi paikkaa Alatorniolla. Seuraavissa vaaleissa oli tyytyminen viiteen paikkaan Muhoksella.

Loppuvuodesta 1936 pulamiehet liittyivät perustettuun Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueeseen ja käytännössä lopettivat omat organisaationsa. Tämä ei kuitenkaan estänyt jo aiemmin pulamiesten toimintaa epäilyksellä katsonutta Etsivää keskuspoliisia toimimasta ja pulamiesten johtohenkilöt pidätettiin kesällä 1937.

Lähteet 

Suomalaiset agraaripuolueet
Entiset suomalaiset puolueet
David Murdoch

David Murdoch (s. 17. huhtikuuta 1978) on skotlantilainen curling-pelaaja ja Skotlannin maajoukkueen kapteeni. 

Vuosina 1995 (ykkösheittäjänä) ja 1996 (kolmosheittäjänä) hän voitti juniorien maailmanmestaruuden. Vuonna 2003 hän johdatti Skotlannin Euroopan mestaruuteen ja 2005 MM-hopealle ensimmäisissä aikuisten MM-kisoissaan. Murdochin johtama skottijoukkue kilpaili myös 2006 Torinon  ja  2010 Vancouverin olympialaisissa  Ison-Britannian lipun alla.

Sotsin olympialaisissa 2014 Murdochin johtama joukkue sai hopeamitalin. Se oli Britannian paras sijoitus vuoden 1924 kultamitalin jälkeen.

Murdoch pitää kotipaikkaansa Lockerbiessä.

Lähteet 

Skotlantilaiset curlingpelaajat
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt
Lezhë

Lezhë eli Lezha on kaupunki Lezhën alueella, Albaniassa. Sen asukasluku on 15 510 (vuonna 2011). Kaupungin perusti Syrakusan hallitsija Dionysios vanhempi ennen ajanlaskun alkua. Kaupungin entinen nimi on Alessio. 

Lezhë oli vuosina 1387–1444 Dukagjinin ruhtinaskunnan pääkaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tietoa Lezhëstä  

Albanian kunnat
Antiikin Kreikan siirtokunnat
Albanian kaupungit
Malang

Malang on kaupunki Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa Indonesiassa. Sen pinta-ala on 145 neliökilometriä. Malangin ympärillä on useita vuoria, kuten Bromo. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 820 243. Suurin osa asukkaista on muslimeja ja puhuu äidinkielenään jaavaa tai maduraa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Viralliset sivut 

Indonesian kaupungit
Jaava
Comcast Building

Comcast Building eli 30 Rockefeller Center on 69-kerroksinen ja 259 metriä korkea pilvenpiirtäjä New Yorkissa. Comcast Building on Rockefeller Centerin korkein rakennus. Rakennus valmistui vuonna 1933. Sen alkuperäinen nimi oli RCA Building, ja vuonna 1986 nimeksi muutettiin GE Building kaksi vuotta sen jälkeen kun General Electric (GE) oli hankkinut haltuunsa RCA:n eli Radio Corporation of American. Vuonna 2015 Comcast osti oikeudet rakennuksen nimeämiseen ja vaihtoi sen nimeksi Comcast Building. Rakennuksen huipun pohjois- etelä- ja länsiseinille asennettiin myös Comcastin logoa esittävät LED-valokyltit. Rakennuksen lempinimiä ovat muun muassa The Slab sekä 30 Rock, joka johtaa alkunsa rakennuksen osoitteesta: 30 Rockefeller Plaza, New York, NY 10112.

Comcast Building on avoinna yleisölle ja sen huipulla on suosittu näköalatasanne Top of the Rock.

Vuonna 1985 Comcast Building julistettiin viralliseksi New Yorkin kaupungin suojelluksi maamerkiksi, ja vuonna 1987 se lisättiin osana Rockefeller Centeriä Yhdysvaltain valtiolliseen suojeltavien historiallisten kohteiden National Register of Historic Places -rekisteriin.

NBC Studios nauhoittaa joitakin ohjelmiaan Comcast Buildingissa, mukaan lukien Late Night with Jimmy Fallon, Saturday Night Live sekä rakennuksen mukaan nimetty 30 Rock.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Midtown (Manhattan)
Manhattanin pilvenpiirtäjät
National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Mato Grosso

Mato Grosso on osavaltio Brasilian länsiosassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Rondônia, Amazonas, Pará, Tocantins, Goiás ja Mato Grosso do Sul. Mato Grossolla on yhteistä rajaa myös Bolivian kanssa. Osavaltion pääkaupunki on Cuiabá. Mato Grossossa on arviolta 3 305 531 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 903 330 neliökilometriä.

Vuonna 1977 Mato Grossosta irtautui omaksi osavaltiokseen Mato Grosso do Sul.

Aluejako 
Mato Grosso on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Keski-eteläinen, Koillis-, Pohjois-, Kaakkois- ja Lounais-Mato Grosso. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 22 ala-alueeseen, jotka on jaettu 141 kuntaan. Ala-alueet ovat:

Lähteet

Aiheesta muualla 

Osavaltion internetsivut 

Brasilian osavaltiot
Arkkityyppi

Arkkityyppi (, "alkuperäinen malli") on perinteisesti tarkoittanut hahmon, asian tai käsitteen alkumuotoa ja mallia. Arkkityyppi on psykiatri C. G. Jungilta peräisin oleva nimitys ihmiskunnan kollektiivisen tiedostamattoman yleismaailmallisille kuville, jotka ilmenevät etenkin unissa, myyteissä ja uskonnoissa. Arkkityyppiset kuvat ja kokemukset vaikuttavat taiteessa ja kirjallisuudessa eräänlaisena syvärakenteena.

Jungin arkkityyppi 
Psykiatri ja analyyttisen psykologian perustaja Carl Gustav Jung kehitti arkkityypin käsitettä, jolla hän tarkoitti piilotajunnan teemoja, jotka ilmenevät psyykessä luonnostaan. Jung näki arkkityypit yleismaailmallisina ajatuksina, joissa menneiden sukupolvien kokemusperintö esiintyy tiivistyneessä muodossa. Arkkityypin varsinainen olemus ei ole näkyvä, eikä rationaalisesti käsiteltävä. Arkkityyppi on apriorinen ja tiedostamaton tajunnansisältö, jolla on oma psyykkinen energiansa. Arkkityypit sijaitsevat kollektiivisessa piilotajunnassa, ja ne tulevat esiin unissa ja myyteissä ja vaikuttavat psyyken rakentumiseen. Jung käytti arkkityypeistä myös nimityksiä vaisto, demoni ja mana.

Jungin neljä kuuluisaa arkkityyppiä ovat:

 Itse (Selbst)
 Varjo (Schatten)
 Anima (miehen piilotajunnan naiskuva)
 Animus (naisen piilotajunnan mieskuva)

Arkkityyppi kirjallisuudentutkimuksessa 
Kirjallisuuskriitikot Northrop Fryen johdolla omaksuivat ja popularisoivat sittemmin Jungin teorian kollektiivisesta tiedostamattomasta ja sovelsivat sitä kirjallisuudentutkimukseen. Kirjallisuudentutkimuksessa arkkityyppi on alkukantainen mielikuva, hahmo tai olosuhteiden malli, joka esiintyy toistuvasti kirjallisuudessa, ja sen vuoksi sitä voidaan pitää yleispätevänä käsitteenä tai tilanteena. Nämä alkukantaiset mielikuvien mallit ja tilanteet herättävät niin kirjoittajassa kuin lukijassakin hätkähdyttävän samankaltaisia tuntemuksia. 

Jungin ohella myös J.G. Frazer ja hänen teoksensa The Golden Bough on vakiinnuttanut arkkityypin käsitteen kirjallisuustieteeseen. Frazerin teos vaikutti myös moderniin kirjallisuuteen, muun muassa T. S. Eliot on tunnustanut, että Frazerin ajatus vegaatiokultista on innoittanut Eliotin runoelmaa Autio maa.

Lähteet 
 Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
 Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuuden sanakirja. WSOY. Helsinki 2003. ISBN 951-0-27401-1.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Vesa Lehtinen: Stereotyypit ja arkkityypit. Kosmoskynä 2/1996.

Jungilainen psykologia
Myyttiset arkkityypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kirjallisuustiede
Aurinkovertaus

Aurinkovertaus on yksi Platonin vertauksista. Se on esitetty Valtion kirjassa VI (507b-509c). Se käyttää aurinkoa metaforana valon lähteestä, mitä ilmeisimmin tiedon valon lähteestä, jonka hän katsoi olevan Hyvän idea. Tätä pidetään usein Platonin näkemyksenä jumalasta. Vertaus käsittelee näin todellisuuden lopullista luonnetta ja sitä, kuinka saamme siitä tietoa. Valtiossa puhujana on esitetty Sokrates, mutta todellisuudessa ajatukset lienevät puhtaasti Platonin omia.

Silmä on Platonin mukaan erikoinen aistielinten joukossa siinä, että se tarvitsee toimiakseen välittäjän, valon. Vahvin ja paras valon lähde on aurinko. Sen valossa voimme tarkastella asioita selkeästi. Samaa voidaan hänen mukaansa sanoa käsitettävissä olevista asioista, eli kiinteistä ja ikuisista ideoista jotka ovat tieteellisen ja filosofisen tutkimuksen lopullisia kohteita.

"Syntyvällä ja häviävällä kohteella" Platon tarkoittaa tavallista näkyvää ja aistittavissa olevaa maailmaa ympärillämme. Jos yritämme ymmärtää, miksi asiat ovat niin kuin ne ovat ja mitä yleisiä luokkia voidaan käyttää erilaisten ympärillämme olevien kappaleiden ymmärtämiseen, ilman minkäänlaista viittausta ideoihin (universaaleihin), epäonnistumme täydellisesti, aivan kuin meiltä puuttuisi järki. Vastakohtaisesti "totuuden ja olevaisuuden valaisema kohde" on sama asia kuin Platonin ideamaailma, jota valaisee ideoista korkein, Hyvän idea. Koska todellinen olemassaolo sijoittuu ideoiden maailmaan, meidän täytyy Platonin mukaan suunnata ajatuksemme sinne saadaksemme tietoa. Muuten joudumme tyytymään pelkkään mielipiteeseen, jota voidaan verrata hetkellisiin varjoihin.

Platon sanoo myös, että sekä aurinko että Hyvä ovat kummatkin "syntymisen" lähteitä:

Nykyisin monet lukijat saattavat pitää outona, että yhtä ja samaa asiaa kutsutaan Hyväksi, olemassaolon (ainakin ideoiden olemassaolon) lähteeksi, joksikin joka jotenkin valaisee kaikki muut ideat, ja universaaliksi. Kohdan perusteella monet ovat ajatelleet, että Platonille Hyvä oli sama kuin Jumala, mutta kohdasta esiintyy hyvin paljon erimielisyyksiä. Erityisesti on ollut vaikeaa tulkita, kuinka Hyvä Platonin mukaan "antaa [ideoille] myös olemassaolon ja olevaisuuden".

Aurinkovertaus on hyvä esimerkki siitä, kuinka metafysiikan ja tietoteorian kohteet ovat perinteisesti olleet toisiinsa kietoutuneita. Tieto siitä, mitä on hyvin perustavalla tasolla olemassa, antaa usein syvällistä tietoa siitä, mitä ja miten voidaan tietää, ja päinvastoin. Se myös havainnollistaa Platon tunnetuimmat näkökannat: rationalismin ja platonistisen realismin (koskien universaaleja).

Platon jatkoi todellisuuden ja tietämisen tasojen kuvaamista jaetun janan vertauksella (509d-513e). Välittömästi tämän jälkeen sama oppi esitetään kuuluisan luolavertauksen avulla (514a-520a).

Lähteet

Kirjallisuutta 

 

Platonismi
Kaseiini

Kaseiinit (<  ’juusto’) ovat fosforipitoisia proteiineja, jotka ovat maidon määrällisesti tärkein proteiiniryhmä.

Elintarvike
Raakamaito eli käsittelemätön lehmänmaito sisältää noin 33 grammaa proteiineja litraa kohti. Vesi pois lukien proteiinit ovat maidon komponenteista kolmanneksi tärkein ryhmä. Suurin osa maidon proteiineista, 26 grammaa litraa kohti eli noin 79 prosenttia, on juuri kaseiineja. Maidon kokonaismäärästä kaseiinia on noin 2,6 prosenttia. Lisäksi maito sisältää erilaisia heraproteiineja sekä rasvapallosten membraanin proteiineja.

Kaseiinit ovat tyypillisiä juuri maidolle, koska ne syntetisoituvat nisäkkäiden maitorauhassoluissa alveoleissa. Kaseiinin synteesiä ei ole tavattu muissa solutyypeissä. Kaseiinit muodostavat maidossa ryhmän, joka verkkomaisena sulkee sisäänsä rasvan ja antaa maidolle valkoisen värin. Sienimäisenä aineena kaseiini sitoo hyvin vettä.

Kaseiinit jaotellaan neljään luokkaan, joita merkitään kreikkalaisilla kirjaimilla.
Maidon kaseiiniprotetiinit ja niiden prosentuaalinen osuus maidon proteiineista suuruusjärjestyksessä:
 β-kaseiini, johon lasketaan myös γ-kaseiini – 30,8 %,
 αS1-kaseiini – 30,6 %,
 κ-kaseiini – 10,1 %,
 αS2-kaseiini – 8,0 %.

Kaseiineja käytetään nykyisin juuston valmistuksessa, mutta aiemmin niitä käytettiin myös muovin kaltaisena valmistusmateriaalina (galaliitti) ja liiman raaka-aineena.

Vaneriliima
Kaseiinia osattiin käyttää sideaineena ja liimana jo muinaisessa Egyptissä. 1930-1950-luvuilla kaseiiniliima oli yleisesti käytössä puurakenteisten lentokoneiden rakenteiden liimaliitoksissa. Ensimmäisten englantilaisen de Havilland Mosquito -tiedustelulentokoneiden vaneri-balsa-runko liimattiin kaseiinilla, myöhemmät keinohartseilla. Suomessa jatkosodan aikana Valtion lentokonetehtaan Myrsky-hävittäjän rakenneongelmat johtuivat osin kaseiiniliimasta. 

Kaseiinia voi käyttää myös temperamaalauksessa: liima on vesiliukoista n. viikon ajan jolloin se on työstettävissä.

Lähteet

Proteiinit
Elintarviketiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Flatiron Building

Flatiron Building (alkuperäinen, vähemmän tunnettu nimi Fuller Building) on vuonna 1902 valmistunut rakennus New Yorkissa. Se oli valmistuttuaan yksi kaupungin korkeimmista rakennuksista. Beaux-Arts -tyylisen rakennuksen suunnitteli tunnettu chicagolainen arkkitehti Daniel Burnham. Rakennuksen osin kalkkikivinen, osin lasitetusta terrakotasta valmistettu julkisivu on erotettu kolmeen eri osaan vaakasuorasti, kuten klassinen kreikkalainen pylväs. Kapenevalle, kolmionmalliselle tontille rakennettu rakennus sai muotonsa vuoksi lempinimen Flatiron Building eli ”Silitysrautatalo”. Samalla nimellä on myöhemmin kutsuttu lukuisia muitakin vastaavanmuotoisia rakennuksia.

Flatiron Building on 87 metriä korkea, siinä on 22 kerrosta ja se on kapeimmalta kohdaltaan vain kaksi metriä leveä. Sitä pidetään vanhimpana vielä nykyäänkin olemassa olevista Manhattanin pilvenpiirtäjistä.

Flatiron Building lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen rekisteriin historiallisena maamerkkinä vuonna 1989.

Flatiron Building fiktiossa
Hämähäkkimies-sarjakuvaan perustuvissa elokuvissa Spider-Man – Hämähäkkimies ja Spider-Man 2 Flatiron Building on Daily Bugle -sanomalehden päärakennus. Toiseen osaan perustuvassa pelissä on kaupunginosa nimeltä Flat Iron.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla

Manhattanin pilvenpiirtäjät
National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Midtown (Manhattan)
Seulonnan keskeiset artikkelit
Converse All Star

Conversen valmistamat All Starit ovat kengät, jotka alun perin tarkoitettiin koripallokengiksi. Myöhemmin kengät levisivät myös arkikäyttöön ja ovat nykyään suositut erityisesti nuorison keskuudessa ympäri maailman. Ne tulivat markkinoille 1917. Vuonna 1921 yhdysvaltalainen koripalloilija Charles "Chuck" Taylor alkoi markkinoida kenkiä ja hänen nimikirjoituksensa on All Star-kenkien logossa. Kenkien lempinimi onkin Chuck Taylor. All Star-kenkiä on monenlaisia ja värisiä. All Starit olivat molemmille sukupuolille tarkoitettujen urheilukenkien edelläkävijöitä.

Kengät pysyivät käytännössä muuttumattomina vuoteen 2003 saakka, jolloin Nike osti vuonna 2001 konkurssiin menneen Conversen ja siirsi tuotannon Aasiaan, lähinnä Kiinaan ja Vietnamiin. Tällöin myös osa materiaaleista vaihtui edullisempiin, synteettisiin ja joustavampiin materiaaleihin. Samalla kenkien kannoista poistui "Made in USA" -merkintä, josta alkuperäiset kengät tunnistaa. 

Muodin historia
Kengät
Rosi Mittermaier

Rosi Mittermaier-Neureuther (o.s. Mittermaier, s. 5. elokuuta 1950 Reit im Winkl, Länsi-Saksa) on saksalainen alppihiihtäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja.

Mittermaier oli osallistunut jo vuoden 1968 Grenoblen ja vuoden 1972 Sapporon talviolympialaisiin ilman suurempia saavutuksia. Vuonna 1976 Innsbruckissa hän kuitenkin saavutti kaksi kultamitalia ja yhden hopean. Mittermaierista oli lähellä tulla ensimmäinen naisalpinisti, joka voittaa yksissä kisoissa kolme kultamitalia, mutta hän hävisi päätöslajissa niukasti Kathy Kreinerille.

Innsbruckin olympiavuonna Mittermaier hallitsi muutenkin naisten alppihiihtoa. Maailmancupissa hän oli kauden 1975–1976 päätteeksi ykkönen sekä pujottelussa ja alppiyhdistetyssä että kokonaiskisassakin.

Mittermaier meni naimisiin vuonna 1980 alppihiihtäjä Christian Neureutherin kanssa. Heidän poikansa Felix Neureuther on myös alppihiihtäjä.

Lähteet

Saksalaiset alppihiihtäjät
Saksalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Pete Fenson

Pete Fenson (s. 29. helmikuuta 1968 Bemidjissä, Minnesotassa, Yhdysvalloissa) on yhdysvaltalainen curlingpelaaja, joka viime vuosina on toiminut myös maansa maajoukkueen kapteenina.

Fenson aloitti curlingin pelaamisen 13-vuotiaana. Hänen isänsä, nykyinen joukkueensa valmentaja Bob Fenson, voitti Yhdysvaltain mestaruuden vuonna 1979. Aikaisemmin Pete Fenson on voittanut Yhdysvaltain mestaruuksia ja pelannut arvokisoissa Scott Bairdin joukkueessa.

Vuonna 2003 Fensonin kipparoima joukkue voitti Yhdysvaltain mestaruuden ja sijoittui kahdeksanneksi MM-kisoissa. Toisen Yhdysvaltain mestaruutensa Fensonin joukkue voitti vuonna 2005. Se myös lunasti MM-kisoissa paikkansa 2006 Torinon olympialaisiin. Siellä se sijoittui kolmanneksi.

Siviiliammatiltaan Fenson on pitserianpitäjä. Hän omistaa Minnesotassa kaksi ravintolaa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Fensonin joukkueen virallinen sivu
 Fenson NBC:n olympiasivuilla 
 Fenson Yhdysvaltain curlingliiton sivuilla 

Yhdysvaltalaiset curlingpelaajat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt