joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestys

Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestys eli Suomen Suuriruhtinaanmaan Valtiopäiväjärjestys (AsK 26/1906) oli perustuslaillinen säädös, jolla Suomen säätyvaltiopäivät korvattiin yksikamarisella eduskunnalla. Tämä valtiopäiväjärjestys oli voimassa vuoteen 1928, jolloin se korvattiin uudella. Monet siinä määritellyt eduskunnan työmuodot ovat kuitenkin edelleen olemassa osana Suomen perustuslakia ja muita säädöksiä.

Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksen valmisteli talvella 1905–1906 professori Robert Hermansonin johtama komitea osana muuta eduskuntauudistusta. Se korvasi vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen. Viimeiset säätyvaltiopäivät hyväksyivät lakiesityksen lopullisesti 1. kesäkuuta 1906, ja keisari vahvisti sen 20. heinäkuuta. Valtiopäiväjärjestys tuli voimaan 1. lokakuuta.

Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestykseen ja sen yhteydessä säädettyyn vaalilakiin sisältyneitä keskeisiä uudistuksia olivat muun muassa yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, eduskunnan yksikamarisuus ja vaalitavan suhteellisuus. Valtiopäiväjärjestyksessä myös määriteltiin uusi lain- ja perustuslainsäätämisjärjestyksen muoto, määrävähemmistösäädökset, eduskunnan koollekutsuminen ja hajottaminen sekä kansanedustajan oikeudet. Lisäksi siinä nimettiin virallisesti uusi kansanedustuslaitos eduskunnaksi. Monet valtiopäiväjärjestyksessä määritellyistä uuden eduskunnan työmuodoista perustuivat kuitenkin jo säätyvaltiopäivien toimintaan ja vanhaan valtiopäiväjärjestykseen. Eduskunnan valtaoikeudet suhteessa hallitusvaltaan jäivät tässä valtiopäiväjärjestyksessä niukiksi, sillä Venäjän edustajat eivät suvainneet hallitsijan valtaoikeuksien rajoittamista.

Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksessä määrättiin, että vuosittaiset valtiopäivät saivat kestää enintään 90 päivää, ja vaalikauden pituudeksi säädettiin kolme vuotta.

Lähteet
 Mylly, Juhani: Edustuksellisen kansanvallan läpimurto, s. 118–166, 206–223, 246–249, 305–315. Helsinki: Suomen eduskunta (Edita), 2006. ISBN 951-37-4541-4.
 Suomen Suuriruhtinaanmaan Valtiopäiväjärjestys (26/1906). Finlex.fi. Viitattu 1.1.2012.

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomen perustuslaki
Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät
Taskukuutio

Rubikin taskukuutio tai virallisesti Rubikin 2x2x2-kuutio on kahdeksasta pienemmästä kuutiosta koostuva kuutio. Kuutio voidaan sekoittaa 3 674 160 erilaiseen asentoon.

Maailmanennätystä pitää hallussaan puolalainen Maciej Czapiewski, joka ratkaisi kuution 0,49 sekunnissa. Aiemmin maailmanennätys oli yhdysvaltalaisella Rami Sbahilla (0,58 s).

Lähteet

Aiheesta muualla 

Rubikin pulmapelit
Punavyöseitikki

Punavyöseitikki (Cortinarius armillatus) on punaruskealakkinen kookas helttasieni, jonka jalassa on selviä punaisia vöitä. Se on runsassatoisimpia ja yleisimpiä Suomessa kasvavia sieniä. Tämän lajin voi sekoittaa tappavan myrkylliseen suippumyrkkyseitikkiin.

Ulkonäkö ja koko 
Punavyöseitikin lakki on 5–15 cm, nuorena kellomainen ja myöhemmin kuperaksi laakeneva, keskuskohoumallinen, punertavan ruosteenruskea, vanhempana mutkalaitainen. Lakin pinta on kuiva, säteittäissäikeinen ja monesti keskeltä pienipunasuomuinen. Heltat aluksi vaaleanruskea, mutta kun itiöt kypsyvät niin väri muuttuu kanelinruskeaksi. Jalka lakkia vaaleampi 6-12×1-2 cm, pitkä ja solakka, tyvi nuijamainen. Jalassa on useita suojusjätteistä muodostuneita punaisia vöitä. Ylin vyö on yleensä paksuin ja kokonainen, alemmat vyöt yleensä vaaleampia ja katkonaisia. Malto on vaaleanruskea. Ei voimakasta tuoksua. Maku on mieto.

Kasvupaikka ja elinympäristö
Se kasvaa melkein koko maassa tuoreissa ja kosteissa kangasmetsissä, erityisesti kuusikoissa ja kosteissa koivikoissa, soistuneillakin paikoilla. Punavyöseitikki on luultavasti Suomen satoisin seitikkilaji kasvattaa itiöemiä hyvin jopa kaikkein huonoimpina sienivuosina elokuusta lokakuuhun. Koivujen mykorritsasieni.

Käyttö 
Sienivärjäyksessä punavyöseitikistä saadaan purettamatta vaaleanpunaista väriainetta. Purettamalla punavyöseitikkiä alunalla saadaan siitä tummaa vaaleanpunaista väriainetta, tinalla ja kuparilla kellertäviä ja vihertäviä harmaita sekä raudalla oliivinväristä väriainetta.

Erityistä 
Jos ei tunne seitikkejä kannattaa jättää se keräämättä, sillä jotkut seitikkilajit ovat kuolettavan myrkyllisiä. Seitikit saattavat olla Suomen runsaslukuisin sienisuku. Euroopassa seitikkejä on ainakin 450–500 lajia. Punavyöseitikin on ruoaksi kelpaava, vaikka sisältääkin kortinariini-A-ainetta pienen määrän. Kuitenkaan kortinariini-B:tä siitä ei löydy ollenkaan. Englantilaisten tutkijoiden mukaan juuri kortinariini A ja B, etenkin silloin kun ne esiintyvät yhdessä, ovat myrkytyksen vaikuttavia aineita. Koska punavyöseitikki ei ole maultaan kehuttava ja seitikkien suvussa on myös hyvin myrkyllinen suippumyrkkyseitikki, lajia ei suositella perussienestäjien kerättäväksi. Myrkytysvaaraan on aina suhtauduttava vakavasti, joten mikäli poimit tämän sienen, ole varma lajitunnistuksesta.

Kuvia

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Cortinarius armillatus, punavyöseitikki @ Natural Fungi in Finland
Coloria.net - Värjäys: Cortinarius Seitikit
Punavyöseitikki *(Cortinarius armillatus)

Seitikit
Suomalaiset ruokasienet
Kehnäsieni

Kehnäsieni (Cortinarius caperatus syn. Rozites caperata) on seitikkilaji ja Suomessa yleinen herkullinen ruokasieni. Se on kuitenkin monelle sienestäjälle tuntematon sieni. Tunnistamista vaikeuttaa se, että kehnäsieni muistuttaa jossain määrin myrkyllisiä seitikkejä. Itiöpöly on punaruskeaa kuten monilla muillakin seitikkien sukuun kuuluvilla sienillä. Kehnäsienen voi sekoittaa mesinuppiseitikkiin (Cortinarius multifomis), valkovillaseitikkiin (Cortinarius laniger), vaskiseitikkiin (Cortinarius saginus) tai vanujalkaseitikkiin (Cortinarius claricolor). Käytännössä sekoittaminen myrkylliseen isokaulussieneen näyttää olevan mahdollista, mutta se on mustuvahelttainen ja ainakin jalastaan erinäköinen, vaikka sillä rengas onkin. Nuori kehnäsieni on muodoltaan munamainen, vanhana korkea ja leveälakkinen. 

Kehnäsienen satokausi alkaa usein jo heinäkuussa, mutta elo-syyskuulla sitä saa parhaiten. Vuotuiset vaihtelut itiöemien määrässä ovat paikallisesti suuria.

Kehnäsientä ei suositella kuivattavaksi maun kitkeröitymisen takia.

Radioaktiivisuus 
Jotkut sienilajit, kuten mm. kehnäsieni, mustavahakas ja rouskut ja suppilovahvero keräävät itseensä enemmän radioaktiivisuutta kuin muut. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena kehnäsieniin voi kertyä Suomessa yhä nykyään radioaktiivisuutta jopa mittavia määriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Kehnäsieni (Cortinarius caperatus)
Ruokavirasto: Kehnäsieni
Luontoportti: Kehnäsieni (Cortinarius caperatus)
Arktiset aromit: Kehnäsieni (Rozites caperatus)
Mushroomexpert.com: Cortinarius caperatus ("Rozites caperata") 

Seitikit
Kauppasienet
Suomalaiset ruokasienet
Verenpisarat

Verenpisarat (Fuchsia) on horsmakasvien suku, jonka monia lajeja kasvatetaan koristekasveina. Sukuun kuuluu ainakin sata lajia,  ja lisäksi on jalostettu useita lajikkeita. Useimmat lajit ovat kotoisin Etelä-Amerikasta, mutta lajeja on myös Meksikossa, yksi Tahitilla ja neljä Uudessa-Seelannissa.

Ulkonäkö 
Verenpisarat ovat pensaita tai puita, jotka pudottavat lehtensä talveksi viileässä ilmastossa mutta kasvavat ikivihreinä lämpimämmillä alueilla. Kukan terälehdet muodostavat alaspäin suuntautuvan torven ja sen kantaan kiinnittyneen kruunun. Suurimmat verenpisarat ovat 12–15 metriä korkeita puita.

Usein luullaan, että oranssinväriset verenpisaran kukat on jalostettu nykyaikana, mutta ’Lye’s Unique’ -lajikkeen lohenpunaiset kukat ovat vuodelta 1886. Kestävä pensaslajike ’Charming’-lajike on vuodelta 1877.

Historia 
Euroopassa verenpisaroita kasvatettiin ensimmäisen kerran 1780-luvulla. Useita 1800-luvulla jalostettuja lajikkeita viljellään edelleenkin. Vuodelta 1872 tunnetaan ’Bland’s New Striped’ ja vuodelta 1880 ’Claire de Lune’.

Verenpisara ravintona 
Verenpisaran hedelmät ovat meheviä, ja yhtä lajia kasvatetaan lähinnä marjojensa takia. 
Koristekasveina kasvatettavat verenpisarat ovat kookkaita, noin 50 cm korkeita kasveja. Ne kasvavat pensaan muodossa, ja niiden kukat ovat melko isot, fuksianpunaiset. Uudessa-Seelannissa elävät, hyvin harvinaiset kakapo-papukaijat käyttävät verenpisaran hedelmiä ravinnokseen.

Verenpisarat huonekasveina 

Sisätiloihin kannattaa valita pienikasvuisia lajikkeita. Esimerkiksi lajike ’Ballet Girl’ kasvaa vain 30-47 cm:n korkuiseksi, ja sillä on suuret, kerrannaiset, kirsikanpunaiset ja valkoiset kukat. Rentovartiset muodot, kuten lajike ’Marinka’, sopivat mainiosti kukkapylvään päälle. Ne tulevat noin 30 cm:n korkuisiksi ja jopa 60 cm:n levyisiksi. Multa pidetään kosteana. Keväästä syksyyn kasvia lannoitetaan kerran viikossa miedolla nestemäisellä, kukkiville kasveille sopivalla lannoitteella. Keväällä voi ottaa puutumattomia pistokkaita ja myöhäiskesällä puolipuutuneita pistokkaita, jotka juurrutetaan kylvömullassa.

Verenpisaralajeja 
 puuverenpisara (Fuchsia arborescens)
 bolivianverenpisara (Fuchsia boliviana)
 helakkaverenpisara (Fuchsia coccinea)
 tuliverenpisara (Fuchsia fulgens)
 siroverenpisara (Fuchsia magellanica)
 kääpiöverenpisara (Fuchsia procumbens)

Lähteet 
 Stephanie Donaldson: Kaunis ruukkupuutarha, Viherpiha, Gummerus 2002, ISBN 951-20-6062-0.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Verenpisarat – Fuchsia

Horsmakasvit
Mauno Manninen

Erkki Mauno Gustaf Manninen (26. kesäkuuta 1915 Helsinki – 14. syyskuuta 1969 Kangasniemi) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, taidemaalari ja runoilija. Hänet muistetaan erityisesti Intimiteatterin perustajana ja johtajana.

Mannisen vanhemmat olivat runoilija Otto Manninen ja kirjailija Anni Swan. Hänen isoveljiään olivat tietokilpailuista tutuksi tullut Antero Manninen ja runoilija Sulevi Manninen.

Manninen perusti Intimiteatterin vuonna 1949 ja kulutti kaikki rahansa ja suuren osan äitinsä rahoja siihen. Hän velkaantui pahasti ja ajautui riitoihin veljensä Anteron kanssa. Manninen oli tunnettu henkilö kulttuuripiireissä ja hänen tuttujaan olivat muun muassa Lasse Pöysti, Aarre Simonen, Matti Kekkonen, Kari Suomalainen, Erik Tawaststjerna ja presidentin adjutantti Urpo Levo.

Manninen oli vuodesta 1965 alkaen naimisissa korkea-arvoisen natsijohtaja Reinhard Heydrichin lesken Lina Heydrichin kanssa. He erosivat lyhyen liiton jälkeen, ja Manninen eli lopun elämänsä menemättä uusiin naimisiin. Hän asui Kangasniemellä suvussaan kulkeneessa Kotavuori-huvilassa.

Runokokoelmat 
 Rautaiset tornit (WSOY 1944)
 Kaks silmää vain (WSOY 1965)

Suomennoksia 
 Jean Racine : Britannicus. Intimiteatteri, Helsinki 1952
 Euripides : Bakkhantit. WSOY 1967

Lähteet 

Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset teatteriohjaajat
Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Marko Ojanen

Marko Mauno Tapani Ojanen (s. 27. maaliskuuta 1973 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Nykyisin Ojanen työskentelee Ilveksen apuvalmentajana. 

Ojanen pelasi 15 kautta SM-liigassa ja edusti HIFK:ta, KalPaa, JYPiä, Tapparaa ja SaiPaa. Lopetettuaan pelaajauransa vuonna 2007 Ojanen siirtyi Tapparan C-junioreiden valmentajaksi. Vuonna 2009 hän siirtyi B-junioreiden valmentajaksi, ja kaudella 2010–2011 hän aloitti Tapparan edustusjoukkueen apuvalmentajana.

Lähteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Suomalaiset jääkiekkovalmentajat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ilkka Paananen

Ilkka Olavi Paananen (s. 29. marraskuuta 1960 Keitele) on suomalainen pianisti.

Valmistuttuaan Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukiosta Paananen opiskeli pianonsoittoa muun muassa Eero Heinosen ja Ralf Gothónin johdolla Sibelius-Akatemiassa. Hän voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1982 ja kolme vuotta myöhemmin tanskalaisen Léonie Sonningin musiikkistipendin.

Paananen on esiintynyt pianosolistina, säestäjänä ja kamarimuusikkona kotimaan lisäksi useissa Euroopan maissa, Kaukoidässä ja Yhdysvalloissa. Liedpianistina hän on tehnyt yhteistyötä monien maineikkaiden laulajien kanssa, kuten Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen, Matti Salminen, Jorma Silvasti, Soile Isokoski, Elīna Garanča ja Dilbèr. 


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Ilkka Paananen. Ondine.

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Kansio

Kansio (puhekielessä myös mappi) on väline, johon voidaan lajitella ja tallettaa paperiarkkeja. Kansio myös suojaa papereita vahingoittumiselta. Joissakin malleissa on papereita puristava mekanismi. Tällöin paperit voidaan asettaa kansioon rei’ittämättöminä.

Rengaskansio

Rengaskansioon paperit säilötään tekemällä niihin reiät rei’ittimellä ja sen jälkeen asettamalla kansion sisäpintaan kiinnitetyt pidikkeet reikiin. Kansainvälinen standardi ISO 838 määrittelee arkistoitavan kaksireikäisen arkin reikien mitat ja asemoinnin. Standardin mukaan reiät ovat 80 mm etäisyydellä toisistaan.

4DR
4DR on ISO 838 standardista kehitetty teollisuusstandardi, joka määrittelee neljä kiinnitysreikää 80 millimetrin välein. Koska kyse on teollisuusstandardista joka ei ole edennyt minkään standardoimisjärjestön kautta viralliseksi standardiksi, yhtenäinen nimikäytäntö puuttuu. Nimitys 4DR esiintyy joidenkin valmistajien kansioiden mallinimissä. Vastaavia nimityksiä ovat 888 ja 3x8 jotka esiintyvät vaihtelevasti rei'ittimissä. Nimikkeen vaihtelusta huolimatta ne tarkoittavat samaa kiinnitysreikien asemointia.

Kolmireikäinen US Letter
US Letter nimityksenä viittaa samannimiseen yhdysvaltalaiseen standardimittaiseen arkkiin. Arkin rei'itys ja kansioiden renkaat noudattavat teollisuusstandardiksi muodostunutta kolmen kiinnitysreiän asemointia. Reikien välinen etäisyys on 4 ¼ tuumaa (108 mm) ja reiän etäisyys paperiarkin sivureunasta ½ tuumaa (13 mm).

Riippukansio
Riippukansio koostuu tavallisesti laatikosta, jonka sisään on ripustettu kiskojen varaan säilytystaskuja. Säilytettävät paperit sijoitetaan taskuihin, joissa ne pysyvät painovoiman varassa. Tämän ansiosta suoranaisesti papereihin kohdistuvaa kiinnitysmekanismia ei tarvita. Riippukansiossa voi olla myös muovitaskuja.

Kodin kansio
Kodin kansiossa voi olla esim. 8–12 lokerikkoa ja venyvä nauha tai lukko, jolla kansion voi sulkea. Sellaisessa voi säilyttää A4-kokoisia arkkeja tekemättä niihin reikiä. Kodin kansio vaatii säilytystilaa korkeussuunnassa yleensä hiukan enemmän kuin mappi tyylinen kansio.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Toimistovälineet

en:File folder
fa:پوشه پرونده
Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto

Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto on kansallispuisto ja Unescon maailmanperintökohde Campaniassa, Italiassa. Se on erityisen tunnettu monista arkeologisesti merkittävistä kohteistaan, kuten Paestumin ja Elean muinaisista kaupungeista.

Maantiede 

Kansallispuistolle sen tunnusomaisen piirteen luovat, rannikko, vuoristo ja laaksot. Sitä reunustavat pohjoisessa ja idässä Vallo di Dianon laakso sekä etelässä ja lännessä Tyrrhenanmeri. Alueen jakaa kahtia useat jokilaaksot, joista merkittävimmän muodostaa Calore Lucano.

Itäisessä ja pohjoisessa osassa ovat korkeimmat vuoret ja ne ovat muodostuneet kalkkikivestä ja dolomiitista. Korkein huippu on 1 898 metriin kohoava Cervati. Läntisessä osassa vuoret ovat hieman matalampia ja ne ovat koostumukseltaan heterogeenisiä. Kalkkikiven lisäksi vuorissa on myös kvartsia, hiekkakiveä, konglomeraatteja ja savea.

Rannikkoalue ulottuu Tyrrhenanmeren rannalla Salernonlahdelta Policastronlahdelle. Rannikko on rikkonaista ja siellä on paljon kallioita, pieniä niemekkeitä, laaksoja ja rantoja. Karstimuodostelmia, joihin kuuluu yli 400 luolaa, löytyy kalkkikivivuoristojen alueelta.

Luonto 
Puiston kasvisto vaihtelee paljon. Alueella on noin 3000 kasvilajia. Rannikolla on macchiakasvillisuutta ja mäntymetsiä, joissa valtalajina on alepponmänty. Kukkula-alueella rautatammivaltaisia lehtimetsiä. Korkeammalla on vanhoja pyökkimetsiä, joissa kasvaa myös hieman saksanpihtaa ja koivuja.

Cilenton ja Vallo di Dianon linnusto on etenkin kiinnostava. Alueella pesii mm. maakotkia, kivikkopyitä, alppivariksia. Nisäkäslajeista alueella tavataan muun muassa villisika, näätä, mäyrä ja kettu.. Huomionarvoisia ovat myös pienet susi-, saukko- ja lepakkopopulaatiot.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian kansallispuistot
Salernon maakunta
Life on Mars

Life on Mars on BAFTA- ja Emmy-palkittu brittiläinen tieteis- ja poliisidraamasarja. Suomessa sarjaa esitti Sub 7. huhtikuuta 2008 lähtien. Life on Marsin viimeinen jakso ”Lopun alku” nähtiin Suomessa 21. heinäkuuta 2008.

Life on Mars kertoo rikosylikomisario Sam Tylerista (John Simm), joka loukkaantuu vakavasti auto-onnettomuudessa vuonna 2006, mutta herääkin vuodessa 1973. Siellä hän työskentelee Manchesterin ja Salfordin poliisiaseman rikoskomisariona, rikosylikomisario Gene Huntin (Philip Glenister) alaisuudessa. Tyler kohtaa monia kulttuurillisia eroja, esimerkiksi poliisin työssä. Tyler koettaa selvittää onko hän hullu, kuollut, koomassa vai todellakin matkustanut ajassa taaksepäin.

Life on Marsin loputtua Britanniassa huhtikuussa 2007 sarjasta tehtiin spin-off nimeltä Ashes to Ashes, joka alkoi BBC Onella helmikuussa 2008 ja Suomessa Subilla 15. syyskuuta 2008. Yhdysvaltalainen ABC-televisiokanava teki Life on Marsista yhdysvaltalaisen version, jota esitettiin lokakuusta 2008 lähtien. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 1. huhtikuuta 2009. Suomessa yhdysvaltalaisversio esitettiin Subilla 30. marraskuuta 2010 – 22. maaliskuuta 2011. Venäläisversio Kuun pimeä puoli esitettiin Yle Teemalla vuonna 2016 ja toinen kausi Yle Areenassa vuonna 2017.

Musiikki 
Ohjelman soundtrack sisältää lukuisia eri 1970-luvun artistien kappaleita. Sarjan tunnuskappale on David Bowien ”Life on Mars?”. BBC käytti Bowien kappaletta ”Space Oddity” sarjan trailereissa. Useissa sarjan jaksoissa Gene Hunt käyttää nimeä ”The Gene Genie”, joka viittaa Bowien kappaleeseen ”The Jean Genie”.

Aiheesta muualla 
 BBC Drama – Life on Mars 
 Life on Mars -arvio (smackthejack.net)
Brittiläiset rikossarjat
Brittiläiset scifi-sarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
BBC:n televisio-ohjelmat
Ikue Ōtani

Ikue Ōtani (, s. 18. elokuuta 1965 Tokio) on japanilainen seiyū, joka on tehnyt urallaan yli 175 ääniroolia animeen. Hänet tunnetaan parhaiten Pikachun ääniroolista useiden Pokémon-animesarjojen ja -elokuvien myötä. Ōtani työskentelee Mausu Promotionissa. Hän muun muassa dubbasi japaniksi Dot Warnerin äänen Animaanisissa.

Aiheesta muualla
 Ikue Ohtani Seiyuu Info 
 Anime News Network
 Behind the Voice Actors

Japanilaiset ääninäyttelijät
Videopelien ääninäyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Hannu-Pekka Parviainen

Hannu-Pekka "HP" Parviainen (s. 18. elokuuta 1981 Seinäjoki) on Duudsonit-esiintyjäryhmän jäsen.

Elämä ja ura
Parviainen on mukana Duudsonit-ryhmässä, jonka ensimmäinen televisio-ohjelma alkoi vuonna 2001. Parviainen oli Duudsoneista ensimmäinen, jolle kaikki Suomen vakuutusyhtiöt kieltäytyivät antamasta minkäänlaista henki- tai tapaturmavakuutusta. Hän esiintyi muiden Duudsonien kanssa maailmanlaajuisen levityksen saaneessa Jackass 3D -elokuvassa.

Parviainen on toiminut myös muun muassa Posse-ohjelman juontajana.

Televisiouransa ohella Parviainen on valmistunut opettajaksi, jona hän toimi Seinäjoella Hyllykallion ala-asteella vuoteen 2014 asti.

Filmografia

TV-sarjat 
 Maailmankiertue (2001–2003)
 Viva La Bam (2003–2005)
 Duudsonit (2006–2015)
 Duudsonit Amerikassa (2010)
 Duudsonit tuli taloon (2012–)
 Posse (2014–)
 Suhdesoppa (2019)
 Talent Suomi (2020–)
 Duudsonit: Päällikkö (2020–)

Elokuvat 
 Duudsonit-elokuva (2006)
 Bam Margera Presents: Where the ♯$&% Is Santa? (2008)
 Minghags (2009)
 Up – kohti korkeuksia (ääni, 2009)
 Jackass 3D (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Parviaisen tiedot Extreme Duudsoneiden virallisilla sivuilla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Duudsonit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Yu Shumei

Yu Shumei (s. 20. lokakuuta 1977 Liaoning) on kiinalainen entinen ampumahiihtäjä, MM-mitalisti.

Shumei osallistui ensimmäisen kerran maailmancupiin kaudella 1995–1996 ja kilpaili ensimmäisen kerran arvokisoissa Brezno-Osbrlien MM-kilpailuihin 1997. Hän sijoittui seuraavan kauden Naganon olympialaisissa yhdeksänneksi normaalimatkalla, viidenneksi sprintissä ja hiihti ensimmäisen osuuden Kiinan seitsemänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.

Shumei saavutti Oslon MM-kilpailuista 2000 hopeaa normaalimatkalta. Shumei hävisi kilpailun voittajalle Corinne Niogretille 53,3 sekuntia - molemmat selviytyivät ammunnasta ilman sakkominuutteja. Pronssimitalisti, Magdalena Forsberg ampui yhden sakon kummaltakin pystypaikalta häviten voittajalle 1,16,9 - Shumeille 23,6 sekuntia. Samoissa kisoissa Yu oli lisäksi kymmenes takaa-ajossa ja viidestoista yhteislähdössä.

Maailmancupissa Shumei on yhden MM-mitalin lisäksi sijoittunut neljä kertaa palkintokorokkeelle voittaen yhden kilpailun; tämä tapahtui Holmenkollenin yhteislähtökilpailussa kaudella 2000–2001. Hän sijoittui saman kauden kokonaispisteissä kuudenneksitoista. Hän päätti uransa Salt Lake Cityn olympialaisiin 2002.

Lähteet 
 

Kiinalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Palin

Palin tarkoittaa seuraavia:

Suomessa
 Christian Palin (s. 1978), metallimuusikko.
 Eduard Hjalmar Palin (1891–1969), diplomaatti
 Hjalmar Georg Palin (1848–1907), kenraalimajuri, senaattori, salaneuvos 
 Leo Palin (s. 1956), tennispelaaja
 Pekka Palin, liike-elämän vaikuttaja, CSC:n kehityspäällikkö
 Saija Palin (s. 1978), malli, juontaja ja näyttelijä, Miss Scandinavia 2000
 Tomi Palin (s. 1990), salibandyn pelaaja

Muualla
 Palin, ruotsalainen aatelisuku numero 2237
 Brett Palin (s. 1984), kanadalainen jääkiekkoilija
 Michael Palin (s. 1943), brittiläinen koomikko
 Sarah Palin  (s. 1964), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja Alaskan kuvernööri 2006–2009.
Teijirō Tanikawa

Teijirō Tanikawa (, s. 20. joulukuuta 1932) on japanilainen kilpauransa päättänyt uimari ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa 4×200 metrin vapaauintiviestistä Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Tanikawan lisäksi joukkueessa uivat Toru Goto, Hiroshi Suzuki ja Yoshihiro Hamaguchi.

Lähteet

Japanilaiset olympiamitalistit
Japanilaiset uimarit
Vuonna 1932 syntyneet
Elävät henkilöt
Law

Law tarkoittaa seuraavia:

 M72 LAW, yhdysvaltalainen kertasinko

Sukunimenä 

 Acie Law (s. 1985), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Ally Law (s. 1997), brittiläinen parkouraaja, kiipeilijä ja YouTube-videoiden tekijä
 Andrew Bonar Law (1858–1923), brittiläinen poliitikko, pääministeri 1922–1923
 Arthur Law, brittiläinen maahockeypelaaja
 Bernard Francis Law (1931–2017), yhdysvaltalainen kardinaali
 Brian Law (s. 1943), brittiläis-kanadalainen kapellimestari, kuoronjohtaja, urkuri ja cembalisti
 Denis Law (s. 1940), skotlantilainen jalkapalloilija
 Eileen Law (1900–1978), kanadalainen taidemusiikin laulaja
 John Law (s. 1946), brittiläinen sosiologi
 John Law  (1671–1729), skotlantilainen taloustieteilijä
 Jude Law (s. 1972), brittiläinen näyttelijä, tuottaja ja ohjaaja
 Katrina Law (s. 1985), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Nathan Law (s. 1993), hongkongilainen demokratia-aktivisti, poliitikko ja opiskelijaliikkeen entinen johtaja
 Thomas Law (s. 1992), englantilainen näyttelijä
 Vern Law (s. 1930), yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Forest Law, Tekken-pelin hahmo
Old Rope

Old Rope on Skycladin ensimmäinen kokoelma-albumi. Se sisältää kappaleita ensimmäiseltä viideltä levyltä.

Kappaleet 
The Widdershins Jig
Skyclad
Spinning Jenny
Alone in Death's Shadow
Thinking Allowed?
The Wickedest Man in the World
Earth Mother, the Sun and the Furious Host
Cardboard City
Land of the Rising Slum
The One Piece Puzzle
Just what Nobody Wanted
Brothers Beneath the Skin
The Present Imperfect
The Cradle Will Fall
The Declaration of Indifference
Ring Stone Round
Men of Straw

Aiheesta muualla 
 Old Rope discogs.com -sivustolla

Vuoden 1997 kokoelma-albumit
Skycladin albumit
Outrageous Fourtunes

Outrageous Fourtunes on rajoitetun erän akustinen EP Skycladilta. Se julkaistiin aluksi The Answer Machine? albumin erikoisversion bonukseksi, mutta myöhemmin sitä myytiin yhtyeen keikoilla. EP julkaistiin myös ilmaiseksi internetissä huonommalla laadulla.

Kappaleet

Aiheesta muualla 
 Arnaut's Skycladin kotisivut – EP ladattavana MP3 muodossa.
 Outrageous Fourtunes discogs.com -sivustolla

Vuoden 1998 EP:t
Skycladin albumit
Festum Melancholia

Festum Melancholia on Withering-yhtyeen toinen albumi. Levy julkaistiin 24. syyskuuta 2008.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ville Rutanen – laulu
 Niko Johannes Mankinen – puhdas laulu
 Jere Perkiökangas – basso
 Jarkko "Mr. Burns" Mattus – kitarasoolo kappaleessa "Kekri"
 Jarkko Felin – kosketinsoitin kappaleissa "Karelia Spirit" ja "The 29th of August"

Muut tekijät 
 Eero Harden – miksaaja
 Svante Forsbäck – masteroija

Vuoden 2008 EP:t
Witheringin albumit
RKP:n Helsingin piirijärjestö

Helsingin RKP () on yksi Ruotsalaisen kansanpuolueen neljästä piirijärjestöstä. RKP:llä on Helsingin vaalipiiristä yksi kansanedustaja. Helsingin kaupunginvaltuustossa puolueella on viiden valtuutetun ryhmä.

Poliitikkoja

Kansanedustajat
 Eva Biaudet 1991-2006, 2015-

Entiset kansanedustajat
 Torsten G. Aminoff 1960–1962
 Klaus Bremer 1995–2003
 Jörn Donner 1987-1995, 2007, 2013-2015
 Georg C. Ehrnrooth 1958–1973
 Kristian Gestrin 1962–1979
 Nils Meinander 1954–1962
 Ingvar S. Melin 1966–1972, 1975–1983, 1987–1991
 J. O. Söderhjelm 1962–1966
 Astrid Thors 2007-2013
 Ole Wasz-Höckert 1983–1991
 Jutta Zilliacus 1975–1987
 Arne Öhman 1954–1958
 John Österholm 1954–1960

Kaupunginvaltuutetut
 Jörn Donner (1985-1992, 2017-)
 Eva Biaudet (1989-1996, 2005-2007, 2017-)
 Björn Månsson (2013-)
 Marcus Rantala (2013-)
 Silja Borgarsdottir Sandelin (2017-)
 Gunvor Brettschneider (2013-2017)
 Päivi Storgård (2013-2016)
 Nils Torvalds (2009-2012)
 Astrid Thors (2005-2013)
 Jan D. Oker-Blom (2005-2012, 2014-2017)
 Sture Gadd (1997-2012)
 Maria Björnberg-Enckell (2005-2012)
 Ingvar S. Melin (1965-1996, 2003-2004)
 Henrica Bargum (2001-2004)
 Michael Sandbacka (2001-2004)
 Nils Mustelin (1997-2003)
 Marianne Falck (1999-2000)
 Ulla Gyllenberg (1997-2000)
 Linda Lampenius (1997-1999)
 Lasse Liemola (1993-1994)
 Klaus Bremer (1993-2000)
 Göran Åhman (1989-2008)
 Birgitta Dahlberg (2001-2008)

Vaalit

Katso myös 
 Suomen vaalipiirit
 Keskustan Helsingin piiri
 Helsingin Kokoomus
 Kristillisdemokraattien Helsingin piiri
 Helsingin Perussuomalaiset
 Helsingin Vasemmistoliitto
 Helsingin Vihreät

Lähteet 

Ruotsalainen kansanpuolue
Suomalaisten puolueiden piirijärjestöt
Helsingin vaalipiiri
Ferrimagnetismi

Ferrimagnetismi on fysiikassa tunnettujen magneettisten tilojen, ferromagnetismin ja antiferromagnetismin, välimuoto. Ferrimagneettisissa aineissa magneettiset momentit ovat järjestäytyneet säännolliseen hilaan siten, että vierekkäiset magneettiset momentit osoittavat vastakkaisiin suuntiin, samaan tapaan kuin antiferromagneettisissa aineissa. Toisin kuin antiferromagneettisissa aineissa, ferrimagneettisissa aineissa vastakkaisiin suuntiin osoittavat magneettiset momentit eivät kuitenkaan täysin kumoa toisiaan ja aine on osittain magnetisoituva. Tärkeä ferrimagneettisten aineiden ryhmä ovat ferriitit, joiden yleinen kemiallinen kaava on MO, missä O on happi ja M on jokin metalleista Ni, Mn tai Fe.

Ferrimagneettisten aineiden magneettiset momentit järjestäytyvät spontaanisti Curien lämpötilan alapuolella, jolloin aine käyttäytyy ferromagneetin tavoin. Curien lämpötilaa korkeammissa lämpötiloissa ferrimagneettiset aineet käyttäytyvät paramagneettisten aineiden tavoin.

Todennäköisesti vanhin tunnettu ulkoisesti magneettinen materiaali, magnetiitti (Fe3O4), on ferrimagneettinen aine. Ferrimagnetismi magnetiitissa syntyy sen hilarakenteen eri kohdissa sijaitsevista rautaioneista Fe2+ ja Fe3+, joilla on erilaiset magneettiset momentit.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Magnetismi
Pitäjän keisari

Pitäjän keisari, toiselta nimeltään Maakunnan keisari, on suomalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Vilho Lammen (1898–1936) öljyvärimaalaus vanerille vuodelta 1930. Lampi itse kutsui teostaan Maakunnan keisariksi, mutta nykyään teos tunnetaan nimellä Pitäjän keisari.

Kooltaan noin 108×104 cm oleva maalaus on Vilho Lammen omakuva, jossa hän kuvaa itsensä rehvakkaana keikarina.

Pitäjän keisari kuuluu vuosiin 1928–1931 sijoittuneen Lammen herooisen eli sankarikauden maalauksiin ja teoksen on katsottu viestivän ylimielisyydestä ja uhmasta.

Vilho Lammen elämästä aineksensa saaneessa romaanissaan Jumala on kauneus Paavo Rintala esittää fiktiivisen kuvauksen maalauksen synnystä; kuinka taiteilija kokee olevansa fasistinen voimaihminen, tulevaisuuden mies ja pitäjän keisari ja maalaa uhmakkaan näkynsä vanerille.

Pitäjän keisari oli ensimmäisen kerran näytteillä Lammen ensimmäisessä ja ainoassa yksityisnäyttelyssä Oulussa vuonna 1931.

Maalaus on yksi tunnetuimmista Lammen omakuvista ja se on nykyään Limingan kunnan omistuksessa. Se on näytteillä Limingan Vilho Lampi -museossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pitäjän keisari Oulun taidemuseon sivuilla

Vilho Lammen maalaukset
Ekspressionistiset maalaukset
Edition Tilli

Edition Tilli Oy on oopperalaulaja Johann Tillin marraskuussa 2006 perustama suomalainen klassisen musiikin nuottikustantamo.

Edition Tilli valikoimassa on orkesteri- ja kamarimusiikkia, hengellistä ja maallista kuoromusiikkia, yksinlauluja sekä urkumusiikkia 1500-luvulta tähän päivään. Edition Tilli keskittyy erityisesti suomalaisiin säveltäjiin ja heidän musiikkinsa ja haluaa myös saattaa nykyaikaiseen julkaisumuotoon vähemmän tunnettujen säveltäjien unhohduksiin joutuneita sävellyksiä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Turun Sanomat: Johann Tilli Kakskerrassa 
Edition Tilli

Musiikkikustantamot
Melvin Burgess

Melvin Burgess s. (1954) on brittiläinen nuortenkirjailija. Häneltä on suomennettu romaanit Hepo (1996, suom. Signal-sarja, Otava) ja Leidi, elämäni narttuna (2001), vertauskuvallinen romaani, jossa 17-vuotias tyttö muuttuu koiraksi.

ABC:n yhdysvaltalainen televisiosarja Hyvästi poikuus (Life as We Know It, 2004–2005) perustuu Burgessin romaaniin Doing It.

Suomennettuja teoksia

Aiheesta muualla 

 Markus Jääskeläinen: Uhkakuvat ja nuoruuden huuma. Turun sanomat 24.1.2006.

Brittiläiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1954 syntyneet
Elävät henkilöt
Torstein Raaby

Torstein Raaby (myös Råby; 6. lokakuuta 1918 Dverberg, Vesterålen, Norja –  1964 Grönlanti, toisen tiedon mukaan Kanada) oli norjalainen radisti ja tutkimusmatkailija.

Raaby oli kotoisin Pohjois-Norjasta Lofooteilta nykyisen Andøyan kunnan alueelta. Ennen toista maailmansotaa hän teki satunnaistöitä. Hän harrasti radioamatööritoimintaa, ja sen ansiosta hän meni sodan alkaessa mukaan vastarintaliikkeeseen. Hän toimi Kaivuonon alueen radistina ja välitti Englantiin tiedot, joiden perusteella taistelulaiva Tirpitz yllätettiin pienoissukellusveneiden avulla suojatussa satamassaan. Raaby käytti antennimastonaan erään saksalaisen upseerin yksityistä mastoa, eikä Gestapo onnistunut paikantamaan sitä. 

Sodan jälkeen Raaby osallistui Kon-Tikin purjehdukseen yli Tyynenmeren yhdessä Thor Heyerdahlin ja muiden miehistön jäsenten kanssa. Hänet valitsi miehistöön toinen hankkeen pääpuuhamiehistä, lämpöinsinööri Herman Watzinger. Raaby puolestaan hankki toisen radistin, oslolaisen vastarintaliikkeen veteraanin Knut Hauglandin. 

Kon-Tikin matkan jälkeen Raaby työskenteli muun muassa Jan Mayenin saarella. Hän osallistui radistina moniin tutkimusretkikuntiin. Hän  kuoli sydänkohtaukseen tutkimusmatkalla Grönlannissa Pohjoisnavalle suuntautuneella retkellä.

Raabystä sanottiin, että mahtavasta Kon-Tiki-purjehduksesta hän sai parantumattoman vaelluskuumeen, tutkimusmatkoista tuli hänelle elinikäinen harrastus.

Lähteet
 Thomas Gallagher: Tirpitzin tuho, Kirjayhtymä 1980
 Thor Heyerdahl: Kon-Tiki - lautalla yli Tyynenmeren, Tammi 1949

Viitteet 

Norjalaiset tutkimusmatkailijat
Radioamatöörit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
McDonnell Douglas MD-12

McDonnell-Douglas MD-12 oli peruttu laajarunkoinen lentokonehanke 1990-luvun alussa. Se olisi ollut kauttaaltaan kaksikerroksinen poiketen aikakauden suurimmasta Boeing 747 -koneesta, eli rakenteellisesti Airbus A380:n kaltainen. Koneen suunnittelu aloitettiin 1992, ja sen odotettiin olevan kaupallisessa toiminnassa 1997.

Edes alustavia tilauksia koneesta ei tullut, ja koko projekti haudattiin jo ennen yhtiön päätymistä Boeingin haltuun. Myöskään Boeing ei ollut kiinnostunut suunnitelmista, koska yhtiö oli aiemmin luopunut omasta Boeing NLA -koneesta.

Tekniset tiedot

Lähteet

MD-12
Yhdysvaltalaiset matkustajalentokoneet
Lintuinfluenssa Vol.1

Lintuinfluenssa Vol.1 on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään kymmenes kokoelmalevy. Se sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet vuosilta 1985–1994 sekä kaksi uutta kappaletta: singlenä julkaistu "Keski-ikä on syvältä" ja "Perunatorin tyttö".

Kappaleet

CD 1 
 Keski-ikä on syvältä
 Perunatorin tyttö
 Lipputangon nuppi
 Ojasta noustaan
 Kyllä elämä on ihanaa
 Tero ja minä
 Ihmistä kiusataan
 Miksei asioista puhuta
 Sain satiaiset
 Sateet tulevat
 Tapasin naisen
 Heti mulle kaikki tänne nyt
 Tavallinen jörndonner
 Pikkumiesten laulu
 Rakas, ukulele soi
 Tenukeppi
 Kuppilan tango
 Saako niin tehdä

CD 2 
 Aino kirjoittaa
 Elämä janottaa
 Se ei käy
 Tuoli kaatuu
 Älä pure mun ananasta
 Aimon virsi
 Ruma
 Sedät jaksaa heilua
 Vihtaasi on kustu
 Älä viskaa mua pihalle
 Helppoa elämää
 Paina kaasua Morgan
 Se tekee gutaa
 Sä teet mut hulluksi
 Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu
 Kalliossa
 Köyhän taivas
 Siittiöt (Siitosen veljekset)

Aiheesta muualla 
 EMI: Lapinlahden Linnut: Lintuinfluenssa Vol.1

Lapinlahden Lintujen kokoelma-albumit
Vuoden 2006 kokoelma-albumit
Gladsaxen kunta

Gladsaxe on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 alussa kunnassa oli 69 149 asukasta, ja sen pinta-ala oli 24,9 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Buddinge.

Ystävyyskunnat
Gladaxenilla on 16 ystävyyskuntaa:
  Charlottenburg-Wilmersdorf (nykyään osa Berliiniä), Saksa
  Gagny, Ranska
  Haabersti, Viro
  Klagenfurt, Itävalta
  Koszalin, Puola
  Minden, Saksa
  Narsaq, Grönlanti
  Neubrandenburg, Saksa
  Pirkkala, Suomi
  Renfrewshire, Skotlanti
  Ski, Norja
  Solna, Ruotsi
  Split, Kroatia 
  Sutton, Englanti
  Taitō, Japani
  Veszprém, Unkari

Lähteet

Aiheesta muualla

 Gladsaxen kunnan kotisivut 

Tanskan pääkaupunkialueen kunnat
Galilei ja kadonneet lelut

Galilei ja kadonneet lelut oli suomalainen Yle TV2 -kanavalla vuosina 1996–1997 esitetty 3D-animaatiografiikalla luotu televisio-ohjelma. Ohjelma oli suunnattu lapsille, joiden piti ratkaista lelukoira Galilein kanssa erilaisia tehtäviä. Ohjelmaan osallistuttiin puhelimella, ja jokaiseen ohjelmaan valittiin neljä lasta. Galilein äänenä ohjelmassa oli Jyrki Tamminen.

Myöhemmin tehtiin ohjelmaan liittyvä Galilein tehtäväluu, jossa Galilei-koira arvuutteli televisiokatsojien kanssa erilaisia tehtäviä. Näitä esitettiin Yle TV2:n Pikku Kakkosessa vuosina 1998–1999 ja 2005.

Juoni
Keltainen lelukoira Galilei ystävineen asuvat Kadonneiden lelujen saarella, jossa asuvat kaikki hylätyt lelut. Asukkaiden elämä on yleensä rauhaisaa. Heidän elämäänsä häiritsee paha ja ilkeä Velho sekä hänen apurinsa kissa Miau, joka oli alun perin myös saaren asukas, mutta Velho nappasi hänet ja taikoi apurikseen. Velhon tavoitteena on saada lisää leluja saarelta, joista hän tekisi apureitaan.

Ohjelman kulku
Jokainen ohjelma kulki samalla kaavalla: Ohjelman alussa Galilei ystävineen viettää elämää Kadonneiden lelujen saarella, kunnes ilkeä Velho saapuu saarelle ja nappaa yhden saaren asukkaista matkalaukkuunsa. Galilei-koira ja hänen apurinsa, liikkuva peltitölkki Safka lähtevät takaa-ajoon Velhon perään. Kun Galilei ja Safka lähestyvät, Velho käyttää taikalasersädettään hidastaen heidän matkaansa. Matkan aikana ystävät kohtaavat henkilöitä, jotka antavat heille tehtäviä ratkaistavaksi, ennen kuin he pääsevät jatkamaan matkaa. Tehtäviä tulee matkan aikana neljä kappaletta ja jokainen pitää ratkaista, että matka jatkuisi. Ohjelman lopussa ystävät saavat Velhon kiinni ja kaksinkamppailun jälkeen he saavat leluystävänsä takaisin.

Matkan aikana tehtäviä antavat henkilöt
 Robotti-Hopotti
 Tietäjä 
 Lentokala 
 Kyösti Kallio

Rooleissa 
 Jyrki Tamminen – Galilei
 Eriikka Magnusson – Kertoja, kadonneet lelut
 Pekka Salo – Velho
 Ola Tuominen – Robotti-Hopotti, Tietäjä, Lentokala, Kyösti Kallio

Tietokonepelit
Mediayhtiö Sansibar Oy julkaisi televisio-ohjelmaan liittyvät tietokonepelit: Galilei ja kadonneet lelut vuonna 1997 ja Galilei 2: Seikkailujen saari vuonna 2000.

Lähteet

Lastenohjelmat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
1990-luvun piirrossarjat
John Hunter (Uusi Etelä-Wales)

John Hunter (29. elokuuta 1737–13. maaliskuuta 1821) oli Royal Navyn upseeri ja kolonisaation hallintoviranomainen, joka toimi Arthur Phillipin seuraajana Australian Uuden Etelä-Walesin kuvernöörinä 1795–1800. Hän oli järjestyksessä toinen Uuden Etelä-Walesin kuvernööreistä. 

Hunter syntyi Leithissä, Skotlannissa 1737. Hänen isänsä William Hunter oli kauppalaivan kapteeni. Hänen äitinsä oli J. Drummondin tytär. Ollessaan poika, Hunter lähetettiin Lynniin elämään enonsa kanssa. Siellä, kuten myös Edinburghissa, hän sai oman aikansa klassisen koulutuksen. Hunter lähetettiin Edinburghin yliopistoon, josta hän lähti lyhyen ajan kuluttua ryhtyäkseen kapteenin palvelijaksi laivastossa. Hunter ylennettiin luutnantiksi 1780. Ensimmäisen laivaston valmistelujen aikaan Hunterista tehtiin HMS Siriuksen kakkosmies. Aluksen kapteeni oli uudesta siirtomaasta, Uudesta Etelä-Walesista, vastuussa oleva Arthur Phillip. 

Hunter johti Parramatta Riverin tutkimusretkeä vuoden 1788 alussa. Retki oli merkittävä, sillä 5. helmikuuta 1788 tapahtunut yhteydenotto Wangal-klaaniin saattoi olla ensimmäinen yhteydenotto brittiläisten ja maan alkuperäisten asukkaiden välillä. Hunter palasi Englantiin 1792, mutta Arthur Plillipin erottua kuvernöörin tehtävistään Uudessa Etelä-Walesissa heinäkuussa 1793, haki Hunter vapautunutta asemaa itselleen. Hunter nimitettiin Uuden Etelä-Walesin uudeksi kuvernööriksi tammikuussa 1794, mutta useiden viivästysten vuoksi hän ei päässyt purjehtimaan ennen helmikuuta 1795. Hunter matkusti HMS Reliancella ja saapui Sydneyyn 7. syyskuuta 1795.

Brittiläiset amiraalit
Australialaiset poliitikot
Vuonna 1737 syntyneet
Vuonna 1821 kuolleet
Ihmisiä kuolee!

Ihmisiä kuolee! on Rytmihäiriön vuonna 1990 julkaistu toinen EP-levy. Ihmisiä kuolee! oli kaikkien aikojen ensimmäinen Spinefarm Recordsin julkaisema äänite. Levy on musiikillisesti nopeatempoista, raskasta ja aggressiivista hardcore punkia. Ihmisiä kuolee!-EP julkaistiin alun perin vain vinyylinä, mutta kappaleet on julkaistu CD-muodossa vuonna 2003 ilmestyneellä kokoelmalevyllä Surman vuodet.

Levyn nimikappale ”Ihmisiä kuolee!” julkaistiin uudelleenäänitettynä versiona Rytmihäiriön vuonna 1991 ilmestyneellä debyyttialbumilla Surman siipien havinaa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Rytmihäiriö.

Kokoonpano 
 Pate – laulu
 Tuukka – kitara
 Nastis – kitara
 Ande – bassokitara
 Otto – rummut

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1990 EP:t
Rytmihäiriön albumit
Vanity/Nemesis

Vanity/Nemesis on sveitsiläisen metalliyhtye Celtic Frostin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Levyllä Celtic Frost palasi takaisin thrash metaliin, mutta siitä huolimatta se ei ole yhtä suuresti arvostettu kuin yhtyeen kolme ensimmäistä albumia.

Kappaleluettelo 

 "The Heart Beneath" – 3:28
 "Wine in My Hand (Third from the Sun)" – 3:24
 "Wings of Solitude" – 5:14
 "The Name of My Bride" – 2:58
 "This Island Earth" – 4:18
 "The Restless Seas" – 5:10
 "Phallic Tantrum" – 2:50
 "A Kiss Or a Whisper" – 4:31
 "Vanity" – 3:02
 "Nemesis" – 5:57
 "Heroes" – 1:15
 "A Descent to Babylon (Babylon Asleep)" – 5:52

Kokoonpano 

 Tom G. Warrior - kitarat, laulu
 Martin Eric Ain - basso
 Curt Victor Bryant - kitarat
 Stephen Priestly - rummut

Vuoden 1990 albumit
Celtic Frostin albumit
Cold Lake (albumi)

Cold Lake on Celtic Frostin vuonna 1988 julkaisema albumi. Sitä on yleisesti pidetty yhtyeen huonoimpana julkaisuna. Cold Lake on tyyliltään lähempänä glam- ja heavy metalia toisin kuin Celtic Frostin aikaisemmat levyt. Yhtyeen keulahahmo Tom G. Warrior on useaan otteeseen sanonut häpeävänsä albumia, ja se onkin ainoa yhtyeen levy, josta ei ole tehty uudelleenjulkaisua.

Kappaleet

Kokoonpano 

 Tom G. Warrior - kitarat, laulu
 Oliver Amberg – kitarat
 Curt Victor Bryant – basso
 Stephen Preistly – rummut

Lähteet 

Vuoden 1988 albumit
Celtic Frostin albumit
Vilayanur S. Ramachandran

Vilayanur S. Ramachandran (s. 1951) on intialainen neurologi.

Ramachandran toimii Kalifornian yliopistossa San Diegossa professorina ja  Center for Brain and Cognitionin johtajana. Lisäksi hän työskentelee Salk Institutessa.

Ramachandranin erikoisaloja ovat neuropsykologia ja psykofysiikka. Hän on tutkinut muun muassa aavekipua ja synestesiaa.

Aiheesta muualla
Ramachandranin kotisivut 

Intialaiset neurotieteilijät
Intialaiset professorit
Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Aitkenin allas

Aitkenin allas on Kuussa oleva pyöreä syvänne pääosin Kuun maahan näkymättömällä puolella ja osin Kuun etelänapa-alueella. Kuun etelänapa-alue, joka on 2600 km:n läpimittaisena ja 15 km syvänä kuun syvin ja yksi Aurinkokunnan suurimmista tunnetuista törmäyskraattereista. Se on pienempien kraatterien peitossa.

Aitkenin altaan erään reunan seutuvilla on etelänapa-alue.  Joidenkin kraatterien pohjat ovat koko ajan varjossa. Siellä on arveltu voivan olla vesijäätä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuun pinnanmuodot
Sutton Hoo

Sutton Hoo on tunnettu varhaiskeskiaikainen muinaisjäännös Itä-Englannin Suffolkissa. Paikalla on sijainnut parikymmentä 600-luvulle ajoitettua hautakumpua, minkä lisäksi sinne haudattiin myöhemmin keskiajalla kuolemanrangaistuksen uhreja. Monet haudoista on ryöstetty jo kauan sitten, mutta arkeologit ovat tutkineet paikalla myös useita koskemattomia hautoja. Tunnetuin näistä on vuonna 1939 paljastunut veneeseen tehty hautaus. Hauta sisälsi loistokkaita koruja, sotavarusteita, kultarahoja, juhla-astioita ja lyyran. Osa haudoista löydetyistä esineistä on peräisin Bysantista.

Shutton Hoon veneestä ei ole säilynyt kuin rautaniitit, mutta laivasta jäi selkeä painanne maaperään. Laiva oli 27 metriä pitkä ja 4.4 metriä leveä limisaumainen vene, jonka laidat nousivat noin 1,5 metriä pohjasta.

Tutkijat uskovat, että haudattu henkilö oli 600-luvun alussa kuollut anglosaksinen kuningas, luultavammin pakana kuin kristitty. Mahdollisesti hän oli Itä-Anglian kuningas Raedwald (k. 626). Hautaa on verrattu Vendelin ja Valsgärden samanaikaisiin kalmistoihin Keski-Ruotsissa. Itä-Anglialla oli ilmeisesti yhteyksiä Skandinaviaan, ja on myös esitetty, että kuningassuku olisi ollut svealaista alkuperää.

Lähteet 
Carver, Martin: Sutton Hoo. Burial Ground of Kings? British Museum Press 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 British Museum: https://www.britishmuseum.org/collection/death-and-memory/anglo-saxon-ship-burial-sutton-hoo

Arkeologiset kohteet Englannissa
Suffolkin historia
Yhdistyneen kuningaskunnan muinaisjäännökset
Aragonian kruunu

Aragonian kruunu oli Aragonian kuninkaan johtama useiden valtioiden ja hallintoalueiden valtioliitto. 

Aragonian kruunu syntyi 1137 Aragonian kuningaskunnan ja Barcelonan kreivikunnan personaaliunionissa ja päättyi 1715. Aragonian kruunun ja Kastilian kruunun yhdistyminen personaaliunionissa 1479 loi pohjan myöhemmälle Espanjan kuningaskunnalle.

Valtansa huipulla 14. ja 15. vuosisadoilla Aragonian kruunu oli merivalta, joka hallitsi suurta osaa nykyisestä Itä-Espanjasta, Lounais-Ranskasta, ja useita saaria ja manneralueita Välimerellä aina Kreikkaan saakka. Valtioliiton valtiot olivat poliittisesti yhdessä vain kuninkaan tasolla. Tässä suhteessa Aragonian kruunua ei saa sekoittaa aikaisempaan Aragonian kuningaskuntaan, jolta se sai nimensä.

Aragonian kruunuun kuuluneita alueita:
Barcelonan kreivikunta
Aragonian kuningaskunta
Valencian kuningaskunta
Mallorcan kuningaskunta
Roussillon
Andorra
Napolin kuningaskunta
Korsika
Sardinian kuningaskunta
Sisilian kuningaskunta
Neopatrian herttuakunta
Malta

Aragonian kuninkaat ja kuningattaret

Hallitsijan nimen perässä vuosiluvut, joiden aikana hän toimi hallitsijana.

Aragonin kuningashuone 1035–1410

 Ramiro I 1035–1063
 Sancho I 1063–1094
 Pietari I 1094–1104
 Alfonso I 1104–1134
 Ramiro II 1134–1137
 Petronila 1137–1162
 Alfonso II 1162–1196
 Pietari II 1196–1213
 Jaakko I Valloittaja 1213–1276
 Pietari III 1276–1285
 Alfonso III 1285–1291
 Jaakko II 1291–1327
 Alfonso IV 1327–1336
 Pietari IV 1336–1387
 Juhana I 1387–1396
 Martin I 1396–1410

Trastamaran kuningashuone 1412–1516

Vaikka tämä kuningashuone mainitaan joskus aragonialaisena, se ei kuulunut Aragonin kuningashuoneeseen, vaan Trastamaran kuningashuoneeseen, joka oli pitänyt aiemmin hallussaan Kastilian kruunua.

 Ferdinand I 1412–1416
 Alfonso V 1416–1458
 Juhana II 1458–1479
 Ferdinand II 1479–1516
 Johanna Mielipuoli 1516–1555

Juhana II:n aikana käydyssä sisällissodassa oli lisäksi kolme kruununtavoittelijaa.

 Henrik IV 1462–1463
 Pietari V 1463–1466
 René I 1466–1472

Habsburg-suku 1516–1700

 Kaarle V 1516–1554
 Filip II 1554–1598
 Filip III 1598–1621
 Filip IV 1621–1665
 Kaarle II 1665–1700

Bourbon-suku 1700–1705

 Filip V 1700–1705

Habsburg-suku 1705–1714

 Kaarle VI 1705–1714

Espanjan perimyssodan aikana Filip V lakkautti Aragonian kruunun virallisesti 1707 ja Kaarle VI jäi sen viimeiseksi hallitsijaksi. Tosin vielä Isabella II:n aikana Espanjan kuninkaalliset käyttivät Aragonian kuninkuutta osana heidän tittelilistaansa.

Espanjan historia
Euroopan entiset valtiot
Personaaliunionit
Certosa di Padula

Certosa di Padula tai Certosa di San Lorenzo on suuri kartusiaaniluostari Italiassa lähellä Salernon kaupunkia, Padulan kunnassa. Se sijaitsee Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuistossa ja on osa Unescon maailmanperintökohdetta.

Tommaso San Severino perusti luostarin vuonna 1306 vanhemman munkkiyhteisön paikalle. Pyhälle Laurentiukselle omistettu rakennus on Italian toiseksi suurin kartusiaaniluostari Parmassa sijaitsevan luostarin jälkeen.

Nykyisen ulkoasunsa Certosa di Padula on saanut 1600- ja 1700-luvun aikana, jolloin sitä muokattiin barokkityylillä. Luostari on laajuudeltaan 51 500 m² ja siinä on 320 huonetta ja salia. Luostarin 12 000 m² pylväskäytävän ympäröimä piha on maailman suurin lajissaan.

Luostarissa on nykyään myös Lucanian alueen arkeologinen museo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian luostarit
Italian museot
Salernon maakunta
Kristilliset luostarit
Valkotaulu

Valkotaulu tai tussitaulu on kiiltäväpintainen, valkoinen kirjoitustaulu. 1970-luvun puolivälissä valkotaulut alkoivat korvata liitutauluja kouluissa, toimistoissa ja muissa työympäristöissä. Valkotaulut toimivat samaan tapaan kuin liitutaulut. Tauluun tehtäviin merkintöihin käytetään erityisiä valkotaulutusseja, joiden jättämä jälki voidaan kuivapyyhkiä.
 
Valkotauluja valmistetaan muun muassa melamiinihartsista, polyesterillä päällystetystä sekä emaloidusta teräksestä. Teräksisien taulujen materiaali mahdollistaa myös tauluihin tarttuvien magneettien ja magneettisten pyyhkimien käytön. Emaliteräksiset taulut ovat valkotauluista kestävimpiä. Maalatut melamiini- ja terästaulut tummuvat ajan myötä tussien sisältämän väriaineen hiljattaisen imeytymisen takia. Termiä käytetään joskus myös fyysisiä valkotauluja simuloivista tietokoneohjelmista. Valkotaulun käyttöön liittyy myös haittoja. Yleisesti käytetyt tussit ovat niin kapeakärkisiä, että niillä tehdyt viivat eivät useinkaan näy luentosalin etuosaa pidemmälle, varsinkin jos käytetään värillisiä tusseja. Ohuet viivat houkuttelevat luennoitsijan kirjoittamaan lisäksi niin pientä tekstiä, että siitä ei saa kunnolla selvää. Valkotaulu sopiikin parhaiten pieniin neuvotteluhuoneisiin ja toimistoihin, kun taas liitutaulut sopivat parhaiten luentosaleihin. Taulutussien ongelmana on se, että ne kuivuvat huomaamatta käyttökelvottomiksi, mikä haittaa luentoja, ellei kuivumiseen ole varauduttu.

Nykyään valkotauluja voidaan toteuttaa myös tussitaulumaalilla tai valkotaulutapetilla. Maali muodostaa pinnalle kirkkaan ja taulumaisen kerroksen, johon voi kirjoittaa aivan kuten tavalliseen valkotauluunkin.

Lähteet
 
 Suomalaiset valkotaulumaalisivut www.smartersurfaces.fi

Viitteet

Opetustekniikka
Toimistovälineet
Sisustus