joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mika Launis

Mika Launis (s. 1949) on suomalainen kuvittaja ja graafinen suunnittelija.

Henkilöhistoria
Launis on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa graafista suunnittelua ja valmistui vuonna 1981. Päättötyökseen hän teki kuvitukset saamenkieliseen lastenkirjaan. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.

Taiteellinen tuotanto
Launis on kuvittanut paljon lastenkirjoja. Ensimmäiset kuvitustyöt hän teki Weilin & Göösille 1980-luvun puolivälissä. 1990-luvun alussa hänen tärkeimmäksi työnantajakseen tuli Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, jonka tietokirjallisuuden kansiin hän toi eleettömyyden tilalle eloa ja tulkinnanvaraisuutta.

Lisäksi hän on kuvittanut kirjojen kansia, joista tunnetuimpia ovat suomenkielisten Harry Potter -kirjojen kannet. Ville Hänninen luonnehtii Launiksen Potter-kansien tunnelmaa erityiseksi. Launis käyttää Pottereissa niin sanottua ilmaperspekstiiviä, jossa etualan värit ovat lämpimiä ja taustalla viileämpiä, ja näin syntyy monikerroksisuutta. Väriskaala on syvä mutta hillitty. Viimeisen Potterin, Harry Potter ja kuoleman varjelukset kantta Hänninen sanoo hengeltään ja symboliikaltaan suorastaan kirkkomaalaukselliseksi.

Joitakin hänen tekemiään kuvia on julkaistu myös postimerkkeinä. Launis on saanut töistään useita palkintoja. Vuonna 1992 hän sai Suomen kuvakirjapalkinnon ja vuonna 1997 lasten- ja nuortenkirjojen kuvituksille jaettavan Rudolf Koivu -palkinnon. Launis on yksi Kuvittajat ry:n perustajista ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2002–2004 ja toiminnanjohtajana vuonna 2005.

Sukutausta
Launiksen isä oli pastori Ilmo Launis ja yksi hänen veljistään oli laulaja Martti Launis.

Omat teokset
Launis on paitsi kuvittanut, myös julkaissut teoksia yksin ja yhdessä muiden kanssa. Hänen teoksiaan ovat muun muassa seuraavat:
 Repu on pelimannikoira, 1991
 Repu on metsästyskoira, 1991
 Harakka, suomalaisia lastenloruja, 1993, (toim.)

Kuvituksia muiden teksteihin
 Töihin sirkukseen, 2001, Mats Lillrankin tekstiin
 Mumur, 1989, Jaana Lapon tekstiin

Lähteet

Aiheesta muualla
 Portfolio kuvittajat.fi-sivustolla
 Tietoa Hormiverkko-nimisellä sivulla

Suomalaiset kuvittajat
 Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Łukasz Fabiański

Łukasz Marek Fabiański (s. 18. huhtikuuta 1985 Kostrzyn) on puolalainen jalkapallomaalivahti. Hänen nykyinen seuransa on West Ham United, jonne hän siirtyi Swanseasta kahdeksalla miljoonalla eurolla 2018. Hän on ollut kummassakin seurassa selkeä ykkösmaalivahti. Swanseaan hän siirtyi Arsenalista vapaana pelaajana 2014. Arsenalissa hän pelasi seitsemän kauden aikana kansallisten cupotteluiden lisäksi 32 ottelua Englannin Valioliigassa ja 14 peliä Mestarien liigassa. Hän voitti FA Cupin 2014. Swanseassa hän pelasi neljän kauden aikana 149 valioliigaottelua eli oli poissa vain kolmesta ottelusta, joista yhdestä ulosajon seurauksena tulleen pelikiellon vuoksi. West Hamissa hän pelasi kaikki 38 ottelua kaudella 2018–2019 ja 25 ottelua kaudella 2019–2020 oltuaan lähes kolme kuukautta sivussa loukkaantumisen vuoksi. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 valioliigaottelua. Kotimaassaan pelatessaan hän voitti Puolan-mestaruuden Legia Varsovassa 2006.

Fabiański on pelannut Puolan maajoukkueessa 26.5.2021 mennessä 55 ottelua. Hän kuului Puolan joukkueeseen Saksassa pidetyissä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 ja EM-kilpailuissa 2008 muttei päässyt pelaamaan kummassakaan turnauksessa. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi Puolan neljä viimeistä ottelua ja MM-kilpailuissa 2018 viimeisen alkulohko-ottelun.

Seurat 

 Polonia Słubice (1999−2000)
 MSP Szamotuły (2000−2001)
 Lubuszanin Drezdenko (2001−2002)
 Sparta Brodnica (2002−2003)
 Mieszko Gniezno (2003−2004)
 Lech Poznań (2004−2005)
 Legia Varsova (2005−2007)
 Arsenal (2007−2014)
 Swansea City AFC (2014−2018)
 West Ham United (2018−)

Lähteet 

Puolalaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Märkisches Museumin metroasema

Märkisches Museumin metroasema on Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema avattiin alkujaan 1. heinäkuuta 1913 nimellä Inselbrücke. Vuodesta 1935 asemasta on käytetty lähellä sijaitsevan museon mukaista nimeä. Asemalla on yksi 121,3 metriä pitkä, 7,6 metriä leveä, laituri. Asemahalli on parhaimmillaan 5,2 metriä korkea, ja sijaitsee 6 metriä kadun alapuolella. Asemalla on hissi.

Berliinin metroasemat
Mattel

Mattel on yhdysvaltalainen leluja valmistava yritys. Sen tuotteisiin kuuluvat muun muassa Barbie-nuket, Hot Wheels- ja Matchbox-leikkiautot sekä lautapelit. Barbie-nuket tuottavat yli 80 prosenttia Mattelin tuloista. Mattel omistaa American Girlin ja Fisher-Pricen.

Mattel on yksi maailman suurimmista leluyhtiöistä. Vuonna 2015 Lego meni siitä ohi, jolloin Mattel jäi toiseksi suurimmaksi.

Historia 
Elliot Handler ja Harold "Matt" Matson (etunimistä syntyi Matt-el) perustivat Mattelin vuonna 1945. Elliot Handlerin vaimosta Ruth Handlerista tuli myöhemmin yrityksen toimitusjohtaja. Yritys tuotti alun perin tauluraameja ja nukkekodin varusteita tauluraamien jätteistä. Nukkekodin varusteiden synnyttämän suosion takia yritys suuntasi katseensa leluihin. Ruth Handler perusti Barbie-tuotantolinjan vuonna 1959. Yritys listautui pörssiin vuonna 1960. Koko 1960-luvun läpi Mattel laajensi toimintaansa ostamalla pienempiä leluyrityksiä tuotteineen.

Yhtiö teki epäonnisia yrityksiä videopelien kanssa ja horjui konkurssin partaalla vuonna 1983. Tervehdyttämisen kuului keskittyminen ydinliiketoimintoihin. Vuonna 1988 yhtiö sai neuvoteltua Disneyn kanssa kattavan sopimuksen, joka toisaalta antoi sille yksinoikeuden moniin Disneyn suosikkielokuviin perustuviin leluihin, toisaalta takasi leluille suurta näkyvyyttä Disneyn huvipuistoissa.

Vuonna 1993 Mattel fuusioitui Fisher-Pricen kanssa. 1996 Mattel osti Matchbox-leluautoistaan tunnetun Tyco Toysin, joka oli tuolloin kolmanneksi suurin leluvalmistaja.

Tuotteet

Lelut

 American Girl
 Barbie ja Ken -nuket
 Batman
 Big Jim
 BraveStarr
 Kaalimaan kakarat (Cabbage Patch Kids) (1994-2000)
 Computer Warriors (1989-1990)
 Chatty Cathy (1959-1965, 1969-1971, 1998, 2001)
 Ever After High
 Fisher-Price
 Hot Wheels
 Justice League Unlimited
 Masters of the Universe (He-Man-sarja)
 Magic 8 Ball

 Major Matt Mason (1966 - 1970)
 Matchbox
 Max Steel
 Monster High
 My Scene
 My Meebas
 Winx Club
 Pixar's Cars
 Polly Pocket
 Popples plush toys
 Pound Puppies
 See 'n Say
 Strange Change Machine (1968)
 Superman
 Tyco R/C
 Vertibird
 Rock 'Em Sock 'Em Robots (1966)
 Tuomas Veturi (2013-)

Pelit
 Othello (Reversi)
 UNO
 Scene It?
 MAD GAB
 Sonar Sub Hunt
 Skip-Bo
 Boomo
 Uno Rommy

Konsolit
1980-luvun alussa Mattel valmisti Intellivision- ja HyperScan-pelikonsoleita ja Aquarius -tietokonetta.

Vuonna 1987 Mattel hoiti joissakin Euroopan maissa Nintendo Entertainment Systemin jakelun, sillä Nintendolla ei tuohon aikaan vielä ollut Euroopan jaostoa. Joissakin varhaisissa Euroopan konsoleissa lukeekin Nintendo Entertainment Systemin alla "Mattel Version".

Triviaa 
 Barbie ja Ken -nuket on nimetty Handlerien lasten mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mattel 
Fisher-Price 
American Girl 
NicholsCapGuns.com 

Yhdysvaltalaiset leikkikaluvalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Victoria Holt

Victoria Holt, oik. Eleanor Alice Burford Hibbert (1. syyskuuta 1906, Lontoo – 18. tammikuuta 1993 merellä Kreikan ja Port Saidin (Egypti) välillä) oli brittiläinen kirjailija. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1941 ja ehti julkaista eri kirjailijanimillä yli kaksisataa teosta.  Kirjoja on myyty yhteensä yli sata miljoonaa kappaletta.

Suomessa hän on tunnettu ja rakastettu ennen kaikkea Victoria Holtina; kaikki vuodesta 1960 lähtien ilmestyneet 32 Holtin romaania on suomennettu ja julkaistu useina painoksina. Hibbertin muita kirjailijanimiä ovat Philippa Carr, jonka tuotantoa on 18-osaiseksi ehtineet Daughters of England -sarja sekä Jean Plaidy, jonka kymmenien romaanien henkilöinä ovat Englannin kuningassukujen jäsenet ja muut historialliset henkilöt. Vuonna 1989 Eleanor Hibbertille myönnettiin Golden Treasure Award -palkinto ansioista romanttisen kirjallisuuden alalla.

Teokset

Suomennetut teokset
 Mellynin valtiatar
 Varjoja nummella
 Kalliolinnan morsian
 Seitsemäs neitsyt
 Aamu varjojen linnassa
 Linnan kuningas
 Kuningattaren tunnustus
 Pimeän enkeli
 Myöhään tulee kevät
 Riikinkukon huuto
 Seitsemännen kuun juhla
 Kuninkaiden kirous
 Tuhannen lyhdyn talo
 Kaukaisen saaren valtias
 Riikinkukkolinna
 Paholaisratsastaja
 Kuningattaren varjossa
 Kohtalokas helminauha
 Paholaisen suudelma
 Kolme morsianta
 Paholaisrakastaja
 Täysikuun metsästäjä
 Kohtalon naamiohuvit
 Unelma paratiisisaaresta
 Kohtalokas kutsumus
 Silkinsuloinen kosto
 Riikinkukkoviuhka
 Rosetta, unelmien vanki
 Salaisuuksien verkossa
 Petoksen naamio
 Seitsemän linnun taika
 Opaalien kirous

Lähteet 

Brittiläiset kirjailijat
Vuonna 1906 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet
Historiallisten romaanien kirjoittajat
Jane Sibbett

Jane Sibbett (s. 28. marraskuuta 1962, Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Heddynä Herman's Headissa sekä Rossin ex-vaimo Carolina Frendeissä. Hän näytteli myös pääosaa yhdessä Mary-Kate ja Ashley Olsenin kanssa elokuvassa It Takes Two (1995). Sibbett esiintyi Joyn äänenä elokuvassa Lotta ystäväni.

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Klosterstraßen metroasema

Klosterstraßen metroasema on Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema sijaitsee samaa nimeä kantavan kadun alla. Se avattiin 1. heinäkuuta 1913. Aseman läheisyydessä on yksi Berliinin kahdesta raideyhteydestä Kleinprofil- ja Großprofil-verkkojen välillä.

Aiheesta muualla 

Berliinin metroasemat
Jessica Hecht

Jessica Anne Hecht (s. 28. kesäkuuta 1965 Princeton, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa televisiosarjoissa, kuten Teho-osastossa, Seinfeldissä ja Kovassa laissa sekä esimerkiksi elokuvissa Sideways ja Pelkoa ja inhoa nappulaliigassa.

Hecht tunnetaan kuitenkin parhaiten roolistaan Frendeissä, jossa hän esitti Ross Gellerin ex-vaimon Carolin lesborakastajaa Susan Bunchia.

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Kutomakone

Kutomakone on laite, jolla valmistetaan kudottuja kankaita ja tekstiilituotteita. Kutomakonetta käytetään kankaiden teollisessa valmistuksessa. Kutomakone on kehitetty vipukangaspuista. Käytännössä kangaspuiden eri toimintoja alettiin osa kerrallaan automatisoida alkaen sukkulasta. Tyypillinen kutomakonemalli 1800-luvulla oli varsikone.

Historiaa
Ennen kutomakoneen keksimistä kutomateollisuutta oli tehty yleensä käsityönä. Teollisen vallankumouksen aikana tämä teollisuuden muoto siirtyi kodeista tehtaisiin. Ensin käytettiin koneissa hyväksi vesivoimaa, sitten höyryvoimaa.

Maalaispappi, Edmund Cartwright keksi mekaaniset kangaspuut. Tämä keksintö syrjäytti käsityön koneteollisuuden tieltä.

Katso myös 
 Richard Roberts
 Joseph Marie Jacquard

Lähteet
 Eino S. Suolahti (toim.): Nuorten maailmanhistoria, WSOY 1961

Viitteet

Koneet
Kudonta

ja:織機#力織機
Syrtis Major

Syrtis Major tai Syrtis Major Planitia on tumma alue Marsin pohjoisten alankojen ja eteläisten ylänköjen välimaastossa. Syrtis Major sijaitsee 1 500 kilometriä Marsin päiväntasaajalta pohjoiseen, ja se on itä–länsi-suunnassa noin 1 000 kilometriä leveä. Alue on saanut nimensä Ison-Syrtin antiikin aikaisen nimen mukaan.

Syrtis Major on ensimmäinen toisen planeetan pinnanmuoto, josta on tehty kirjallinen merkintä. Christiaan Huygens teki vuonna 1659 piirroksen, jossa alue mainitaan. Koska alueella tapahtuu eri vuodenaikoina näkyviä muutoksia, uskottiin aluksi, että Syrtis Major on meri. Myöhemmin oletettiin, että muutokset johtuivat kasvillisuudesta, joka vaihteli vuodenaikojen mukaan. Mariner- ja Viking-luotainten havainnot kuitenkin saivat tutkijat vakuuttumaan siitä, että muutokset johtuvat tuulen puhaltamasta hiekasta ja pölystä.

Mars
Scott Parker

Scott Matthew Parker (s. 13. lokakuuta 1980 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka edusti vuonna 2017 päättyneellä pelaajaurallaan useita Englannin Valioliigan seuroja ja pelasi viimeksi mestaruussarjan Fulhamissa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän toimi viimeksi Bournemouthin päävalmentajana.

Ura pelaajana

Parker aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997 Charlton Athleticissä. Vuonna 2000 hän oli kuuden ottelun lainasopimuksella Norwich Cityssä. 128 Charlton -ottelun jälkeen Chelsea osti 175-senttisen keskikenttäpelaajan 10 miljoonalla punnalla vuonna 2004. Vuonna 2004 PFA valitsi Parkerin vuoden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.

Chelseassa Parker pääsi kentälle vain 15 kertaa kauden aikana. Ainoan Chelsea-maalinsa hän teki ottelussa Portsmouthia vastaan. Newcastle ilmoitti 15. kesäkuuta 2005 ostaneensa Parkerin 6,5 miljoonalla punnalla. Newcastlessa Parker pelasi kauden 2006–2007 loppuun. 

Kesäkuussa 2007 Parker siirtyi West Hamiin. Toimittajat valitsivat hänet vuoden pelaajaksi Englannissa kaudella 2010–2011. Neljän West Ham -kauden jälkeen hän pelasi kaksi kautta Tottenham Hotspurissa sekä vielä kaudet 2013–2017 Fulhamissa.

Englannin maajoukkueessa Parker esiintyi 18 kertaa. Debyyttinsä maajoukkueessa hän teki 16. marraskuuta 2003 Tanskaa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2012.

Ura valmentajana

Parker nimitettiin Fulhamin väliaikaiseksi päävalmentajaksi helmikuussa 2019 Claudio Ranierin saatua potkut. Parker ei onnistunut pelastamaan enää kevätkauden lopussa Fulhamia putoamiselta, joka varmistui viisi kierrosta ennen Valioliiga-kauden päättymistä.  Putoamisesta huolimatta Fulham teki toukokuussa 2019 Parkerin kanssa kaksivuotisen päävalmentajasopimuksen. 

Koronapandemian varjostamalla kaudella 2019–2020 Parker luotsasi Fulhamin Mestaruussarjassa neljänneksi. Joukkue voitti nousukarsinnoissa Cardiff Cityn ja Brentfordin nousten näin ollen takaisin Valioliigaan. Kausi 2020–2021 päättyi kuitenkin Parkerin osalta toiseen putoamiseen Fulhamin päävalmentajana. Kauden jälkeen Parker jätti seuran.

Fulhamista lähtönsä jälkeen Parker teki kolmivuotisen sopimuksen Mestaruussarjassa pelanneen Bournemouthin kanssa. Parkerin johdolla Bournemouth sijoittui kauden 2021/22 päätteeksi Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi takaisin Valioliigaan. Nousijajoukkueelle kauden 2022/23 alku oli kuitenkin vaikea. Bournemouth hävisi kolme ensimmäistä otteluaan maalierolla 2–16. Seurajohto erotti Parkerin elokuun lopussa. Hänen viimeiseksi jääneessä ottelussa Liverpool oli murskannut Bournemouthin 0–9.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Profiili thefa.comissa
 Profiili premierleague.comissa 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Monsterit Oy

Monsterit Oy (Monsters, Inc.) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Pixarin tuottama tietokoneanimaatioelokuva. Elokuva kertoo monstereista eli hirviöistä, jotka tuottavat sähköä Monsterila-kaupunkiinsa pelottelemalla lapsia. Monsterit Oy on neljäs Pixarin ja The Walt Disney Companyn yhdessä tuottama koko perheen elokuva, ja se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. marraskuuta 2001.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Monsterit Oy:n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Vuonna 2013 sai ensi-iltansa esiosaelokuva Monsterit-yliopisto. Heinäkuussa 2021 julkaistiin Disney+:aan televisiosarja Monsterit työn touhussa, jonka tapahtumat sijoittuvat elokuvan varsinaisen juonen ja viimeisen kohtauksen väliin.

Juoni

Tarina kietoutuu kahden sähköyhtiössä työskentelevän monsterin – Matias "Masi" Pallopään ja Tarmo "Tare" Karvasen (englanniksi Mike Wazowski ja James P. Sullivan) – ympärille, jotka ovat yhtiön ylivoimaisesti tuotteliaimmat pelottelijat. Lasten pelottelu vaatii kuitenkin monstereilta paljon rohkeutta, sillä lasten kosketuksen kuvitellaan olevan myrkkyä hirviöille. Kateellinen ja kiero toiseksi paras pelottelija Räähkä Poks (englanniksi Randall Boggs) ei kaihda keinoja sähköntuotannon uudistamiseksi. Eräs pieni lapsi pääsee vahingossa Monsterilaan. Lopuksi lapsi kuitenkin saadaan takaisin omaan kotiinsa, ja pelottelun sijaan naurusta aletaan tuottaa energiaa, sillä se on viisi kertaa tehokkaampaa.

Äänirooleissa

Vastaanotto

Palkinnot
Elokuva sai Oscar-palkinnon Parhaasta laulusta, ja se oli ehdolla kolmeen muuhun Oscar-palkintoon: parhaaseen animaatioelokuvaan, parhaaseen musiikkiin ja parhaisiin äänitehosteisiin.

Lähteet 

Disneyn animaatioelokuvat
Vuoden 2001 yhdysvaltalaiset elokuvat
Parhaan laulun Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Elokuvat hirviöistä
Consume to Contaminate


Consume to Contaminate on kotimaisen grindcore-yhtyeen Rotten Soundin EP. Julkaisun jälkeen se saavutti singlelistalla sijan 2, ja pysytteli listalla kaksi viikkoa. Levyllä soittaa rumpuja ensi kertaa Sami Latva, Kai Hahdon lähdettyä yhtyeestä.

Levyn kappaleet liittyvät vahvasti silloiseen ajankohtaiseen aiheeseen, lintuinfluenssaan. Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Keijo Niinimaa – laulu
 Mika Aalto – kitara
 Toni Pihlaja – basso
 Sami Latva – rummut

Arvostelut 
 Lammaszine: neutraali

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rotten Sound - Virallinen sivusto
 Levyn avauskappale Decay yhtyeen kotisivuilta (.mp3) 

Vuoden 2006 EP:t
Rotten Soundin EP:t
Janne Saksan tuottamat albumit
Piispainkokous

Piispainkokous on kristillisen kirkon piispojen alueellinen tai kattavaksi tarkoitettu kokous. Sillä voi olla neuvotteleva tai kirkon uskosta ja muista hengellisistä asioista päättävä luonne.

Kirkon historiassa piispainkokouksia on yleensä kutsuttu kirkolliskokoukseksi. Kirkon uskon ilmaisun kannalta erityisen tärkeitä piispainkokouksia ovat olleet ekumeeniset kirkolliskokoukset.

Suomen ortodoksinen kirkko

Pääartikkeli: Suomen ortodoksisen kirkon piispojen piispainkokous.

Suomen evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa piispainkokouksen jäseniä ovat hiippakuntien piispat, kustakin hiippakunnasta yksi tuomiokapitulin lähettämä asessori ja kenttäpiispa.

Piispainkokouksen tehtävänä on 
 käsitellä kirkon uskoa, julistusta ja työtä sekä hiippakuntien hallintoa ja hoitoa koskevia asioita
 tehdä esityksiä ja antaa lausuntoja kirkolliskokoukselle ja kirkkohallitukselle

Lisäksi piispainkokous hyväksyy hengellisten virkojen kelpoisuusehdot ja antaa määräyksiä pastoraalitutkinnosta ja seurakuntatyön johtamisen tutkinnosta.

Kirkkojärjestyksen 21 luvun 1 § mukaan Piispainkokouksen puheenjohtajana on arkkipiispa tai, jos hän on estynyt, virassa vanhin läsnäolevista piispoista. Piispainkokous kokoontuu puheenjohtajan kutsusta.  2 § mukaan aloiteoikeus piispainkokouksessa on piispainkokouksen jäsenillä, kirkolliskokouksella, tuomiokapituleilla, kirkkohallituksella ja kirkolliskokouksen sen yhteyteen perustamilla toimielimillä sekä kirkon työmarkkinalaitoksella.

Piispainkokouksen työjärjestys
Kirkkojärjestyksen 21 luvun 2 § mukaan piispainkokous vahvistaa itselleen työjärjestyksen. Tampereella 14.–15.9.2010 kokoontunut piispainkokous hyväksyi oman työjärjestyksensä muutoksen. Uuden työjärjestyksen mukaan piispainkokouksen istunnossa päätökset tehdään piispainkokouksen sihteerin ja apulaissihteerin esittelystä. Sihteereiden lisäksi valmistelua voivat hoitaa piispainkokouksen jäsen, kirkkohallituksen viranhaltija tai piispainkokouksen asettama työryhmä. Aiemmin esittelyistä on vastannut kokouksen jäsenistä koottu valmistusvaliokunta. Piispainkokoukseen osallistuu jatkossa myös kirkkohallituksen nimeämä lakimies. Uusi piispainkokouksen työjärjestys astuu voimaan 1.3.2011.

Piispainkokouksen historia

Suomen evankelis-luterilainen kirkko sai oman keskushallinnon 1869, kun Schaumanin kirkkolaissa perustettiin kirkolliskokous. Kirkossa oli kolme piispaa, jotka pitivät epävirallisia neuvotteluja. Piispainkokous perustettiin vuonna 1908. Se oli käytännössä piispojen ja tuomiokapitulien neuvotteluelin, mutta muun keskushallinnon puuttuessa se sai myös monia valmistelutehtäviä, ennen kaikkea suhteessa kirkolliskokoukseen.

Vuonna 1944 perustettiin laajennettu piispainkokous. Samaan aikaan perustettiin myös kirkkohallitus. Laajennetun piispainkokouksen tehtävänä oli johtaa kirkon toimintaa kirkolliskokousten välillä, joka kokoontui tällöin viiden vuoden välein. Laajennettu piispainkokous lakkautettiin 1974.

Katso myös

 kirkolliskokous
 piispa

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokous

Kristillinen papisto
Poděbrady

Poděbrady () on historiallinen kylpyläkaupunki Keski-Böömissä Tšekin tasavallassa. Sen asukasluku on 13 788 (2009). Kaupunki sijaitsee Elben varrella 50 kilometriä Prahasta itään.

Vuonna 1905 saksalainen, kaivonkatsojanakin tunnettu ruhtinas von Büllow vieraili kaupungissa ja löysi mineraalivesilähteen. Ensimmäinen kylpyläkausi alkoi 1908. Maailmansodan jälkeen Poděbradysta tuli kylpyläkaupunki, joka 1926 alkaen erikoistui sydänsairauksien hoitoon.

Kaupungissa on 1100-luvulla perustettu linna, joka Ottokar II Přemyslin aikana rakennettiin vallihaudan ympäröimäksi kivilinnaksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivut

Podebrady
Steven Tyler

Steven Tyler (oikealta nimeltään Steven Victor Tallarico; s. 26. maaliskuuta 1948 Yonkers, New York) on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän on Aerosmith-rockyhtyeen päävokalisti.

Tylerillä on isänsä puolelta italialaisia ja saksalaisia sekä äitinsä puolelta alkuperäisamerikkalaisia ja venäläisiä sukujuuria. Hänellä on suuret huulet ja leveä virnistys sekä energinen esitystyyli, ja hän pukeutuu kirkkaanvärisiin ja erikoisiin asuihin.

Yksityiselämä 
Aerosmith-yhtyeen alkuaikoina, vuonna 1975 Tyler suostutteli Julia Holcomb -nimisen bändärin vanhemmat luovuttamaan tytön huoltajuuden itselleen, jotta hän voisi tulla asumaan tytön luo Bostoniin. He seurustelivat ja käyttivät huumeita kolmen vuoden ajan. Omaelämänkerrassa Holcombin nimi on muutettu Diana Halliksi, mutta muut lähteet ovat varmistaneet hänen oikean henkilöllisyytensä. Lopulta paineet muun muassa ikäerosta, talossa sattuneesta tulipalosta ja aborttiin johtaneesta raskaudesta johti parin eroamiseen.

Vuonna 1976 hänellä oli lyhyehkö rakkaussuhde malli Bebe Buellin kanssa. Suhteesta syntyi tytär, näyttelijätär Liv Tyler, mutta suojellakseen tyttöä Tylerin huumeriippuvuudelta hän ja Buell väittivät aluksi lapsen isän olevan Todd Rundgren. Vuonna 1978 Tyler meni naimisiin Cyrinda Foxen kanssa. Liitto kesti kymmenen vuotta ja pariskunta sai yhden lapsen. 1988 hän nai vaatesuunnittelija Teresa Barrickin, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Tyler ja Barrick erosivat tammikuussa 2006. Nykyään Tyler seurustelee Erin Bradyn kanssa. 

Tyleria ja hänen Aerosmith-kollegaansa, kitaristi Joe Perryä kutsuttiin usein nimellä "Toxic Twins"; nimi annettiin 1970-luvulla heidän runsaan alkoholin- ja huumeidenkäyttönsä takia sekä siksi, että he muistuttavat ulkonäöltään toisiaan. 

Marraskuussa 2009 liikkui huhu, että Tyler olisi jättänyt Aerosmithin. Tyler kiisti huhut. 

Laulamisen lisäksi Tyler soittaa huuliharppua muutamalla Aerosmithin kappaleella, ja hänellä on oma signature huuliharppu. Hän toimi tuomarina ohjelmassa American Idol.

Tyler on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen jäsen.

24. toukokuuta 2022 Steven Tyler ilmoittautui vieroitushoitoon, ja Aerosmith perui keikkansa.

Filmografia

Diskografia

Studioalbumit 
 We're All Somebody from Somewhere (2016)

Singlet 
 I Love Trash (1998)
 Love Lives (2010)
 (It) Feels So Good (2011)
 Love Is Your Name (2015)
 Red, White & You (2016)
 We're All Somebody from Somewhere (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Steven Tyler -fanisivut
 

Aerosmith
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Songwriters Hall of Fame
Seulonnan keskeiset artikkelit
Infogrames Entertainment

Infogrames Entertainment SA (IESA) oli videopelikehittäjä ja -julkaisija, joka piti päämajaansa Lyonissa, Ranskassa. Sen kaksi alajaostoa ovat Atari, Inc ja Atari Europe. IESAn perustivat Bruno Bonnell ja Christophe Sapet vuonna 1983. Jaostojensa kautta IESA kehitti, julkaisi ja jakeli videopelejä kaikille tärkeimmille  tietokone- ja videopelialustoille .

Yhtiö osti Ocean Softwaren 1990-luvun lopulla.

Infogrames, Inc. oli IESAn Yhdysvaltojen jaoston nimi vuoteen 2003 asti; IESA oli hankkinut GT Interactive Software Corporationin 1999 ja muuttanut sen nimen Infogramesiksi . IESA hankki oikeudet Atari-brändiin joulukuussa vuonna 2000 Hasbro Interactivelta. IESA otti brändin lokakuussa 2001 käyttöönsä pelijulkaisuissa. Infogrames, Inc. muutettiin Atari, Inc.:ksi 7. toukokuuta 2003 . IESAn Euroopan jaosto nimettiin Atari Europeksi, mutta emoyhtiön nimi jätettiin Infogrames Entertainmentiksi.

IESA omisti hallinnoinnin mahdollistavan osuuden Atari, Inc.:stä, ja omistaa kokonaan Atari Europen. Atari, Inc. julkaisee ja jakelee kehittämiänsä pelejä Yhdysvalloissa; Atari Europe jakelee ja julkaisee pelejä Euroopassa, ja jakelee myös muun muassa Segan, Bandain ja Square Softin nimikkeitä .

Vuonna 2005 Hasbro osti takaisin oikeudet eräisiin peleihin.

Huhtikuussa 2007 ilmoitettiin, että yrityksen perustaja Bruno Bonnell väistyy Infogramesin ja Atarin johdosta ja tilalle astuu Patrick Leleu.

Vuonna 2009 Atari, Inc:n toimitusjohtaja Jim Wilson kertoi, että yritys hankkiutuu eroon Infogrames-nimestä uudelleenjärjestelyjen myötä ja brändäytyy uudelleen Atariksi, joka on Yhdysvalloissa merkittävä nimi. Namco Bandai osti yrityksen Euroopan toiminnot. Nykyinen yritys on Atari SA, joka omistaa alkuperäisen Atarin Atari Interactive -tytäryhtiön kautta.

Pelit 
Tunnettuja pelejä ovat muun muassa:
 North & South
 Alone in the Dark -sarja
 RollerCoaster Tycoon
 Civilization III

Lähteet

Aiheesta muualla
 Neowin.net
 Atari Inc profiili MobyGames-sivustolla
 Atari Europe S.A.S.U. profiili MobyGames-sivustolla
 IESA 

Ranskalaiset videopeliyritykset
Saran Salama

Saran Salama (8. heinäkuuta 1996 Orimattila – 10. joulukuuta 2016) oli suomenhevonen ja vuosien 2006, 2007 ja 2008 ravikuningas. Se oli 157 cm korkea ja väriltään tummanrautias. Saran Salamaa valmensi koko sen kilpauran ajan sen kasvattaja Tapio Perttunen, joka myös ohjasti suurimman osan sen kilpailuista. Orin omisti Sara-Juulia Perttunen.

Saran Salaman isä oli kuusi kertaa kuninkuuskilpailuun osallistunut I-palkinnon kantakirjaori Kihin-Muisto. Saran Salama on emänsä Vipon kymmenestä jälkeläisestä menestynein. Saran Salama on kantakirjattu III-palkinnolla Ypäjällä vuonna 2001. Sen kantakirjaluokkaa on korotettu kilpailusuoritusten perusteella vuonna 2002 ja vuoden 2004 uusintatarkastuksessa se on siirretty luokkaan I. Vuosina 2002–2016 Saran Salama sai 322 jälkeläistä.

Lähteet 

Ravikuninkaalliset
Stenkil

Stenkil (n. 1028 – n. 1066) oli ruotsalainen jaarli ja Ruotsin kuningas noin vuosina 1060–1066.

Stenkil syntyi ja kasvoi Vanhan Laatokan kaupungissa kaupungin jaarlin poikana. Hänen isänsä Ragnvald Ulfssonin kuoltua hänen äitinsä muutti Ruotsiin ja meni naimisiin kuningas Emund Vanhan kanssa. Emundin kuoltua Stenkilistä tuli kuningas.

Stenkilillä oli useita jälkeläisiä. Pojista ainakin kaksi, Halsten ja Inge, olivat myöhemmin Ruotsin kuninkaita. Stenkil oli suhteellisen suosittu kuningas. Kirkko kiitti häntä Sigtunan piispanistuimen perustamisesta. Hän oli myös jousiampuja, ja norjalaiset lähteet mainitsevat hänen olleen suuri ja lihava mies sekä hyvä juomakumppani.

Ruotsin kuninkaat
Ruotsin jaarlit
Vuonna 1028 syntyneet
Vuonna 1066 kuolleet
Theodoros

Theodoros (; ; ”lahja jumalalta”: , ”jumala” + , ”lahja”) voi viitata seuraaviin henkilöihin:

 Antiikin ajan henkilöitä
 Theodoros Samoslainen vanhempi (n. 600 eaa.), kuvanveistäjä
 Theodoros Samoslainen nuorempi (n. 560 eaa.), kuvanveistäjä
 Theodoros Byzantionlainen (400-luku eaa.), puhuja ja sofisti
 Theodoros Kyreneläinen (469–399 eaa.), matemaatikko
 Theodoros Kyreneläinen (n. 335–260 eaa.) eli Theodoros Jumalaton, kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi
 Theodoros Gadaralainen (1. vuosisata eaa.), roomalainen reetori
 Theodoros Amasealainen (k. 306), pyhimys
 Theodoros Mopsuestialainen (n. 350–428), Mopsuestian piispa 392–428
 Theodoros Seleukeialainen (500-luku), Seleukeian piispa
 Uskonnollisia johtajia:
 Paaveja:
 Theodorus I, paavina 642–649
 Theodorus II, paavina 20 päivää vuonna 897
 Kreikkalais-ortodoksisia Aleksandrian ja koko Afrikan patriarkkoja:
 Theodoros I, Aleksandrian patriarkka 608–610
 Theodoros II, Nikolaos Horeftakis (s. 1954) Aleksandrian patriarkka 2004–
 Theodoros Tarsoslainen (602–690), Canterburyn arkkipiispa
 Bysantin keisareita:
 Theodoros I Laskaris (1204–1222), Nikaian keisarikunnan hallitsija ja Bysantin keisari
 Theodoros II Laskaris (1221–1258), Nikaian keisarikunnan hallitsija ja Bysantin keisari
 Muita hallitsijoita:
 Theodoros Kalliopas, Ravennan eksarkki 643–645 ja 653–
 Muita bysanttilaisia:
 Theodoros Gaza (1398–1475), filosofi ja humanisti
 Theodoros Metokhites (1270–1332), bysanttilainen filosofi
 Theodoros Smyrnalainen (n. 1050–1112), bysanttilainen filosofi
 Muita myöhempien ja nykyajan henkilöitä:
 Theódoros Angelópoulos (1935–2012), kreikkalainen elokuvaohjaaja
 Theódoros Kerkézos, kreikkalainen saksofonisti
 Theódoros Págkalos (s. 1938), poliitikko, Kreikan varapääministeri
 Theódoros Papaloukás (s. 1977), kreikkalainen koripalloilija
 Theódoros Poulákis (1620/1622–1697), kreikkalainen taidemaalari
 Theodorus Quax (1948–2018), uusiseelantilainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija
 Theódoros Vélkos (s. 1976), kreikkalainen sulkapalloilija
 Theódoros Zagorákis (s. 1971), kreikkalainen jalkapalloilija
 Kuvitteellisia henkilöitä:
 San Theodoros, Tintti-sarjakuvien hahmo
Ramstein-Miesenbach

Ramstein-Miesenbach on kaupunki Kaiserslauternin piirissä Rheinland-Pfalzissa läntisessä Saksassa. Kaupungissa oli 7 981 asukasta vuoden 2020 väestönlaskennassa.

Ramstein-Miesenbach perustettiin kesäkuussa 1969 yhdistämällä Ramsteinin ja Miesenbachin kylät. Ramstein-Miesenbachista tuli kaupunki vuonna 1991. Ramstein-Miesenbach on noin 19 000 asukkaan seutukunnan keskus. Kylistä Ramstein on mainittu vuonna 1215 ja Miesenbach 1255.

Ramsteinissa on Naton Ramsteinin lentotukikohta. Lentotukikohta on yli 16 000 yhdysvaltalaisen sotilaan Kaiserslautern Military Communityn suurin osa. Flugtag '88 -ilmailunäytöksessä tapahtui 28. elokuuta 1988 onnettomuus, jossa sai surmansa 70 ihmistä.

Metalliyhtye Rammstein on ottanut nimensä lentotukikohdan ja onnettomuuden mukaan.

Rheinland-Pfalzin kunnat
Saksan kaupungit
Art of Life

Art of Life on X Japanin vuonna 1993 julkaistu neljäs albumi, joka sisältää vain samannimisen, 29 minuuttia kestävän kappaleen. Albumi nousi suoraan Oricon Chartsin kärkeen. Art of Life on useasta osasta koostuva vahvasti orkesteroitu rock-sinfonia; mukana on myös 8 minuuttia kestävä pianosoolo.

Vuoden 1993 albumit
Japanilaiset metallialbumit
Kouko

Kouko eli kouvo tarkoittaa erilaisia pahoja olentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Koukoa on käytetty lasten pelotteluun. 

Kouko on käsitetty muun muassa kummitukseksi, täiksi, petoeläimeksi (varsinkin karhuksi) tai isokokoiseksi ihmiseksi. Kouvosta on kerrottu runoja ja tarinoita myös ilman käsitystä siitä, mikä kouko on. 
 
Virossa sanan vastine kõuk tarkoittaa kaukaista esivanhempaa, murteissa kõuk merkitsee ukkosta. Kouko on lainattu itämerensuomalaisiin kieliin balttilaiskielistä, joissa sanan vastine on tarkoittanut pienikokoista haltijaa.

Katso myös
mörkö
Kouvola

Lähteet

SKS: Suomen sanojen alkuperä (1992)

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Synnyin rokkaamaan

Synnyin rokkaamaan (LRLP 39) on Rauli Somerjoen esikoisalbumi vuodelta 1971. M. A. Nummisen tuottama levy ei saanut kovinkaan suurta kaupallista menestystä, sen ensipainosta myytiin vain 300 kappaletta. Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi Baddingin itsensä sanoittama ja säveltämä ”Valot”.

Kappaleet
A-puoli
 ”Enkelinkasvot” - Baby Face - (Davis/Akst - Jani Uhlenius - Rauli Somerjoki) - 02:08
 ”Yö sun kanssas” - One Night - (Bartholomew/King - Antero Jakoila - Rauli Somerjoki) - 2:56
 ”Iso lemmen pala” - A Big Hunk Of Love - (Schroeder/Jaxon - Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 2:26
 ”Rokaten ja rollaten” - Around And Around - (Chuck Berry - M. A. Numminen - Jarkko Laine) - 2:46
 ”Tällainen Hupsu” - Fool Such As I - (Trader - Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 2:30
 ”Pikku Neitsyt” - Little Virgin - (Rauli Somerjoki - Jani Uhlenius - Rauli Somerjoki/Jarkko Laine) - 3:13
 ”Oi, kuu” - Blue Moon - (Rodgers/Hart - Antero Jakoila/Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 2:37
B-puoli
 ”Punkkua” - Wine - (Trad. - Eero Koivistoinen - Jarkko Laine) - 2:27
 ”Moikataan kun tavataan” - See You Later Alligator - (Robert Guidry - Arto Koskinen - Jarkko Laine) - 2:18
 ”Valot” - Lights - (Rauli Somerjoki - Arto Koskinen - Rauli Somerjoki) - 3:09
 ”Johnny B. Goode” - (Chuck Berry - Antero Jakoila/Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 2:09
 ”Piittaamaton rakkaus” - Careless Love - (Williams/Handy/Koenig - Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 2:57
 ”Memphis, Tennessee” - (Chuck Berry - Eero Koivistoinen - M. A. Numminen) - 2:05
 ”Haaveisiin vaipunut” - Lost In A Dream - (Trad. - Jani Uhlenius - Rauli Somerjoki) - 2:18
Badding 2000 Remastered CD-bonus
 ”Mun sormuksein” - Wear My Ring Around Your Neck - (Caroll/Moody - Jani Uhlenius - Jarkko Laine) - 1:57
 ”Bensaa suonissa” - (Rauli Somerjoki - M. A. Numminen - Jarkko Laine) - 2:35
 ”Moottoreiden sinfonia” - (Rauli Somerjoki - M. A. Numminen - Jarkko Laine) - 2:20

Vuoden 1971 LP-vinyylin takakannessa on kappalelistan lisäksi Markku Innon kirjoittama puhe:

Kokoonpano 
 Rauli Badding Somerjoki - laulu
 Antero Jakoila - kitara
 Jani Uhlenius - piano
 Ilkka Willman - basso
 Matti Oiling - rummut
 Pentti Lasanen - taustalaulu
 Eero Koivistoinen - taustalaulu

Mukana olivat myös Arto Alaspää, Seppo Rannikko, Olle Wiberg, Pentti Mutikainen, Arto Koskinen, Rale Puumalainen, Erkki Hyvönen, Pentti Tuominen. Kansi: Timo Aarniala. Valokuvat (takakannen): Peter Widén. Äänitys: Erkki Hyvönen

Lähteet 
 Suomen äänitearkiston tietokanta
 Synnyin rokkaamaan -vinyyli.

Vuoden 1971 albumit
Vuoden 1971 esikoisalbumit
Rauli Somerjoen albumit
Love Recordsin albumit
Franz Xaver Wagenschön

Franz Xaver Wagenschön (2. syyskuuta 1726 Littisch, Böömi – 1. tammikuuta 1790 Wien, Itävalta) oli böömiläissyntyinen taidemaalari. Hän muutti 1747 Wieniin opiskelemaan maalausta. 

Alkuun hän maalasi muotokuvia, muun muassa Itävallan keisarinnan Maria Teresian lasten kuvat. Myöhemmin hän keskittyi uskonnollisiin maalauksiin. Wagenschönin tunnetuimpia teoksia lienee Ranskan kuningattaren Marie Antoinetten muotokuva vuodelta 1770.

Lähteet
Franz Xaver Wagenschön 

Itävaltalaiset taidemaalarit
George Tupou V

George Tupou V (tongaksi: Siaosi Tupou V, koko nimeltään  Siaosi Tāufaʻāhau Manumataongo Tukuʻaho Tupou V, 4. toukokuuta 1948 Nukuʻalofa, Tonga – 18. maaliskuuta 2012 Hongkong) oli Tongan kuningas isänsä Taufa’ahau Tupou IV:n kuolemasta 11. syyskuuta 2006 lähtien. 

George Tupou V opiskeli sveitsiläisessä eliittikoulussa ja Oxfordin yliopistossa Britanniassa. Hän oli myös Sandhurstin kuninkaallisessa sotilasakatemiassa. 

Jo kruununprinssinä ollessaan kuningas oli mukana Tongan politiikassa ja vuodet 1979–1998 hän toimi maansa ulkoministerinä. Politiikan lisäksi hänellä oli huomattavia liiketoimia Tongalla ja ulkomailla ilmailussa, tiedotusvälineissä, pankkitoiminnassa ja sähkönjakelussa, joista viimeksi mainittu on aiheuttanut vastarintaa, koska sähkönhinta on nousussa. Kuningas ei ollut naimisissa, mutta hänellä oli avioton tytär 'Ilima Lei Tohi. Vuonna 2008 kuningas ilmoitti luopuvansa absoluuttisesta vallasta vapailla vaaleilla valitun parlamentin ja pääministerin hyväksi.

George Tupou V:n kruunajaiset järjestettiin 1. elokuuta 2008 alkaen. Viisipäiväisten juhlallisuuksien tuhanteen kutsuvieraaseen kuuluivat Japanin kruununprinssi Naruhito, Thaimaan prinsessa Maha Chakri Sirindhorn ja Gloucesterin herttua ja herttuatar. Kruunajaisia jouduttiin lykkäämään maan vuoden 2006 mellakoiden vuoksi.

Maaliskuussa 2012 kuninkaan ilmoitettiin kuolleen hongkongilaisessa sairaalassa. Häneltä oli edellisenä vuonna leikattu syöpä munuaisesta.

Tupou V:n seuraaja Tongan kuninkaana on hänen veljensä Tupou VI.

Sukupuu

Lähteet 

Tongan hallitsijat
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Colours (Stonen albumi)

Colours on Stone-yhtyeen kolmas pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 1990. Levyn tuottivat Mikko Karmila ja Stone. Masteroijana toimi Mika Jussila. Levy on omistettu Jallu Mantilalle. Sen tunnetuimmat kappaleet ovat ”Stone Cold Soul” ja ”White Worms”. Kappale ”Friends” on Led Zeppelin -cover. Jiri Jalkasen erotettua yhtyeestä tilalle otettiin Airdashin kitaristi Markku ”Nirri” Niiranen.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8, ja se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.

Kappaleet 
A-puoli

B-puoli

CD-version bonuskappale

Kokoonpano 
 Janne Joutsenniemi – laulu, basso
 Roope Latvala – kitara
 Markku Niiranen – kitara
 Pekka Kasari – rummut

Vierailijat
 Janne Kannas – viulu kappaleessa ”White Worms”
 Miika Uuksulainen, Sennu Laine – sello kappaleessa ”White Worms”

Lähteet 

Stonen albumit
Vuoden 1990 albumit
Mikko Karmilan tuottamat albumit
Keittiömestari

Keittiömestari on ravintolakeittiön esimiehen ammattinimike. Aikoinaan nimikettä saivat käyttää vain ravintolakeittiön toiminnasta vastaavat henkilöt. Ruokapalvelutoimintojen monipuolistuessa nimikkeen käyttö on yleistynyt ravintola- ja catering-aloilla erittäin paljon. Titteli itsessään viittaa käsityöläisyyden aikakauteen ja vanhaan mestari-oppipoika -järjestelmään. Mestarin arvonimen saavuttaneet henkilöt olivat tuolloin alansa huippuammattilaisia. Heidän tehtävänään oli johtaa työtä ja siirtää tietotaitoaan alaisille eli kisälleille. Ammattikunta eli kilta valvoi käytännön työssä tapahtuvaa koulutusta.

Keittiömestarin lähin esimies voi olla esimerkiksi ravintolapäällikkö tai suuremmissa yksiköissä erillinen keittiöpäällikkö. Keittiöpäällikkö on yleensä keittiömestari, jolla on tulosvastuu oman yksikkönsä toiminnasta. Keittiöpäällikön alaisena voi työskennellä useita eritasoisia keittiömestareita, kokkeja ja muuta keittiön henkilökuntaa. Työnkuva on laajentunut vuosien saatossa erittäin paljon. Kädentaitojen ja esimiestaitojen rinnalle on noussut tarve hallita haastavia liikkeenjohdollisia asioita.

Nykyisin ravintolakeittiön esimiehen tehtäviä hoitavalla henkilöllä voi olla esimerkiksi ruoanvalmistukseen suuntautuneen restonomin (amk) tutkinto tai vanhamuotoinen opistoasteen esimiestutkinto. Keittiöesimiehenä toimivat henkilöt voivat suorittaa myös kansainvälisen keittiömestaritutkinnon. Tutkinnon tarkoituksena on todentaa yhdenvertaisesti keittiömestareiden osaaminen kansainvälisellä tasolla. CEC (Certified Executive Chef) ja CMC (Certified Master Chef) tutkintoihin valmentavaa koulutusta tarjottiin esimerkiksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa syksyllä 2008 käynnistyneessä koulutusohjelmassa (Restonomi, (AMK)). Keittiömestareiden etujärjestönä Suomessa toimii vuonna 1950 perustettu Suomen Keittiömestarit ry.

Kuuluisia keittiömestareita ovat mm. Auguste Escoffier, Paul Bocuse (ranskal.), Gordon Ramsay (engl.), Thomas Keller (amerik.) sekä suomalaisista Eero Mäkelä, Martti Lehtinen, Jaakko Kolmonen, Keijo Olander ja Hans Välimäki.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Suomen Keittiömestarit ry:n kotisivut
 Kunkoululoppuu.fi / Keittiömestari (youtube.com)
 Haaga-Helia ammattikorkeakoulu - Keittiömestari Jo­seph Youssefin tarina (youtube.com)

Majoitus- ja ravitsemisalan ammatit
Matti Olavi Ranin

Matti Helge Olavi Ranin (s. 24. lokakuuta 1952 Helsinki) on suomalainen näyttelijä Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän on esiintynyt muun muassa suosituissa televisiosarjoissa Ihmeidentekijät ja Parhaat vuodet.

Raninin ääni on tuttu monesta lasten piirroselokuvasta ja äänikaseteista.

Hänen vanhempansa olivat näyttelijä Matti Ranin ja televisio-ohjaaja Irja Ranin. Hänen isovanhempansa isän puolelta, Helge ja Saara Ranin, olivat myös näyttelijöitä. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli näyttelijä Toivo Hämeranta.

Hän on työskennellyt usein isänsä Matti Raninin kanssa, mukaan lukien Kasper-teatterissa ja animaatioelokuvissa ääninäyttelijänä isänsä toimiessa elokuvan suomentajana ja ohjaajana.

Filmografia

Elokuvat

Tv-sarjat

Dubbaukset

Lähteet
 https://www.elonet.fi/fi/henkilo/249538
 http://www.imdb.com/name/nm0710196/

Viitteet

Aiheesta muualla

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Kotkan jäähalli

Kotkan jäähalli on Kotkassa Rauhalan kaupunginosassa sijaitseva jäähalli. Halli valmistui vuonna 2005. 

Jäähalli on tunnettu sponsorien mukaan nimillä Nordicbet Areena (2005–2007), KYMP Areena  (2007–2010), Expert Areena  (2010–2012), Ilona Areena (2012–2017), KSOY Areena (2017–2021) ja Vaasan Koulunäkki Areena.

Jäähalli toimii kaudella 2021–2022 Suomi-sarjassa pelaavan jääkiekkojoukkue Kotkan Titaanien kotihallina. Muista seuroista jäähallia käyttävät myös Titaani-Juniorit ry, Piranhas Kotka ry, Kotkan Jääkiekkoerotuomarit ry sekä Kotkan Taitoluistelu ry. Hallia käytetään myös erilaisten messujen ja tapahtumien näyttelytilana.

Hallit
Jäähallin yleisökapasiteetti on 1 958 katsojaa, joista 1 020 on istumapaikkoja, 928 seisomapaikkoja ja 10 invapaikkoja. Kaukalon koko on 27 × 58 metriä. Jäähallin vieressä sijaitsee harjoitushalli, jonka kaukalon koko on 26 × 56 metriä ja yleisökapasiteetti 100 henkilöä.

Lähteet

Suomen jäähallit
Kotkan urheiluhallit
Alt.atheism

alt.atheism on Usenet-keskusteluryhmä, jossa keskustellaan ateismista. alt.atheism FAQ:n mukaan ryhmän tarkoituksena on keskustella ateismista sekä ateismiin liittyvistä aiheista, kuten uskonnosta kouluissa, ateistien syrjinnästä ja siitä missä määrin uskonto on vaaraksi yhteiskunnalle ja yksilölle. 

alt.atheismiin liitty löyhästi viisi muuta keskusteluryhmää:

alt.atheism.holysmoke
alt.atheism.moderated (ei juuri käytetä nykyisin)
alt.atheism.illogical-fuckwits
alt.atheism.satire
alt.athiesm 

Keskusteluryhmässä on paljon erityisesti kristillisten fundamentalistien trollausta. Eräs keino trollien käsittelemiseen on satiiri, jota harjoitetaan muun muassa palvomalla ”Näkymätöntä vaaleanpunaista yksisarvista” ja keskustelemalla avoimesti ilkeästä ateistien salaliitosta ("Evil Atheist Conspiracy"). Molemmat käsitteet ovat tulleet tunnetuksi julkisuudessa.

Aiheesta muualla

alt.atheism-keskusteluryhmän kotisivut 
alt.atheism FAQ, Internet Archiven säilömä sivu vuodelta 2005.

Usenet
Ateismi
Suomen miesten lentopallomaajoukkue

Suomen miesten lentopallomaajoukkue on Suomen Lentopalloliiton edustusjoukkue, joka on osallistunut arvokilpailuihin useita kertoja. Suomi pelasi ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa vuonna 1952 ja EM-kilpailuissa vuonna 1955. Suomen paras sijoitus MM-kilpailuissa on yhdeksäs sija vuonna 2014. EM-kilpailuissa 2007 joukkue sijoittui neljänneksi. Kummankin sijoituksen seurauksena Urheilutoimittajain liitto valitsi lentopallomaajoukkueen vuoden joukkueeksi Suomessa.

Historia 
 Pääartikkeli: Suomen miesten lentopallomaajoukkueen historia

Kokoonpanoja 
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2006
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2007
 Suomen joukkue lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2012
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2013
 Suomen joukkue lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2014
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2015
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2016
 Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2017

A-maajoukkue

Joukkue 2021 
Päivitetty 6. syyskuuta 2021

 Päävalmentaja: Joel Banks   
 Apuvalmentaja: Sami Kurttila  
 Fysiikkavalmentaja Tommi Pärmäkoski  
 Joukkueenjohtaja: Satu Lehto 
 Lääkäri: Petri Helenius  
 Fysioterapeutti: Tom Kåla, Jukka Ritola 
 Tilastot: Ari-Heikki Kulmala  
 Tiedotus: Toni Flink  
Hieroja: Jani Huoponen 
Henkinen valmentaja: Frederic Merelle

Arvokilpailusijoitukset
MM-kilpailut

  1952 – 11. sija
  1962 – 18. sija
  1966 – 19. sija
  1970 – 20. sija
  1978 – 17. sija
  1982 – 17. sija
  2014 –   9. sija
  /  2018 – 16. sija

EM-kilpailut

  1955 – 11. sija
  1958 – 14. sija
  1963 – 14. sija
  1967 – 17. sija
  1971 – 13. sija
  1977 – 11. sija
  1981 – 9. sija
  1983 – 7. sija
  1991 – 8. sija
  1993 – 9.–12. sija
  1997 – 9.–12. sija
  2007 – 4. sija
  2009 – 12. sija
  /  2011 – 8. sija
  /  2013 – 8. sija
  /  2015 – 12. sija
  2017 – 12. sija
  /  /  /  2019 – 14. sija
  /  /  /  2021 –

Maailmanliiga

1993 – 12. sija
2006 – 10. sija
2007 –  7. sija
2008 – 10. sija
2009 – 8. sija
2010 – 13. sija
2011 – 10. sija
2012 – 13. sija
2013 – 16. sija
2014 – 16. sija 
2015 – 17. sija
2016 – 17. sija
2017 – 21. sija

Euroopan liiga / Kultainen liiga

Lentopallon Euroopan liiga 2018 – 7. sija
Lentopallon Kultainen liiga 2019 - 11. sija

Eniten otteluita 

Päivitetty 6. syyskuuta 2019.

Tunnetuimpia pelaajia 

 Arto Mäkinen
 Jouni Parkkali
 Kari Kalin 
 Pekka Toppari  
 Kai Mattila
 Jussi Jokinen
 Janne Heikkinen
 Tuomas Sammelvuo
 Pekka Liukkonen
 Matti Juntura
 Petri Mutka
 Mauri Leppänen
 Mikko Oivanen
 Matti Oivanen
 Mikko Esko
 Olli Kunnari
 Tapio Kangasniemi
 Mika Pyrhönen
 Sami Juvonen
 Sami Harjula
 Lauri Kerminen
 Olli-Pekka Ojansivu

Lähteet

Viitteet

Katso myös 
 Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
 Lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut
 Lentopallon maailmanliiga

Aiheesta muualla 
 Miesten maajoukkue lentopalloliiton sivuilla

Seulonnan keskeiset artikkelit
Lentopallon Mestaruusliiga

Lentopallon Mestaruusliiga () on lentopallon korkein sarjataso Suomessa. Mestaruusliigan toimintaa johtaa Suomen Lentopalloliitto. Kaudella 2022–2023 Mestaruusliigassa pelaa miehissä yksitoista joukkuetta ja naisissa kymmenen joukkuetta.

Sarjan nimi oli aiemmin Lentopallon SM-liiga, mutta se vaihtoi nimeään kauden 2010–2011 alussa.

Sarjajärjestelmäkuvaus

Miesten Mestaruusliiga 2022–2023

Miesten liigassa pelataan yhdentoista joukkueen kolminkertainen runkosarja (30 ottelua). Runkosarjassa sijoille 1-8 päätyneet joukkueet pelaavat puolivälierät (3-5 ottelua) pääsystä välieriin, Puolivälierien voittajat pelaavat välierät (3-5 ottelua), välierien häviäjät pronssiottelut (2-3 ottelua) ja välierien voittajat finaalit (4-7 ottelua).

Runkosarjassa sijoille 1-4 sijoittuneet saavat puolivälieriin kotiedun. Otteluparit ovat 1-8, 2-7, 3-6, 4-5.

Runkosarjan 10. ja 11. sijoittuneet joukkueet pelaavat ns. esikarsinnan, jonka häviäjä kohtaa varsinaisessa liigakarsinnassa 1-sarjan voittajan. Tämän otteluparin voittajalla on oikeus hakea liigapaikkaa.

Naisten Mestaruusliiga 2022–2023

Naisten liigassa pelataan kymmenen joukkueen kolminkertainen runkosarja (27 ottelua). Runkosarjassa sijoille 1-8 päätyneet joukkueet pelaavat puolivälierät (3-5 ottelua) pääsystä välieriin, Puolivälierien voittajat pelaavat välierät (3-5 ottelua), välierien häviäjät pronssiottelut (2-3 ottelua) ja välierien voittajat finaalit (4-7 ottelua).

Runkosarjassa sijoille 1-4 sijoittuneet saavat puolivälieriin kotiedun. Otteluparit ovat 1-8, 2-7, 3-6, 4-5.

Runkosarjan 9. ja 10. sijoittuneet joukkueet pelaavat ns. esikarsinnan, jonka häviäjä kohtaa varsinaisessa liigakarsinnassa 1-sarjan voittajan. Tämän otteluparin voittajalla on oikeus hakea liigapaikkaa.

Televisiointi 
Lentopallon Mestaruusliigan otteluita lähettää kaudella 2022–2023 Ruutu+, josta on nähtävissä on monikameratuotantona suurin osa otteluista ja loput ns. fanikameralähetyksinä.

Joukkueet 2022–2023

Miesten Mestaruusliigan joukkueet

Naisten Mestaruusliigan joukkueet

Miesten Suomen mestarit 
Liittojen välinen yhteistoiminta käynnistyi 1957, ja mestaruuskilpailuista vastasi aluksi Suomen Lentopallokomitea, jossa oli edustus Työväen Urheiluliitosta ja Suomen Kori- ja Lentopalloliitosta. Suomen Lentopalloliitto perustettiin lopulta vuonna 1959 ja SVUL:n lentopallo irtisanoutui Lentopallokomiteasta kauden 1963 jälkeen, jonka jälkeen mestaruussarja jäi Lentopalloliiton vastuulle. Kaudella 1963–1964 TUL:n joukkueet vetäytyivät yhteisestä sarjasta ja pelasivat Lentopallokomitean SM-sarjassa, joka käytännössä oli TUL:n mestaruussarja. Kauden 1964–1965 jälkeen TUL:n parhaat joukkueet liittyivät jälleen yhteiseen mestaruussarjaan.

Naisten Suomen mestarit

Katso myös 
 Lentopallon miesten Supersarja
 Lentopallon miesten 1-sarja
 Lentopallon miesten 2-sarja
 Lentopallon miesten 3-sarja
 Lentopallon miesten 4-sarja
 Lentopallon naisten 1-sarja

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Lentopallon Mestaruusliigan verkkosivut
 Suomen Lentopalloliitto

Suomen lentopallosarjat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Felix Rodriguez

Felix Rodriguez tai Felix Rodriquez tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

 Félix Rodríguez, Major League Baseballin pelaaja
 Félix Ismael Rodríguez, entinen CIA:n agentti
 Félix Rodríguez, sarjakuvataiteilija
 Felix Rodriguez, ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen kitaristi.