joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kahtalammi

Kahtalammi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Lampi kuuluu Kuloveden lähialueeseen.

Maantietoa 
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Lampeen laskee kaksi pelto-ojaa ja sen luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja Teernijärveen.

Lammen rantaviiva on 0,51 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisrannan yläpuolella sijaitsee peltoja. Korkeajännitelinja ylittää lammen ja valtatieltä 12 on näymä lammelle.

Historiaa 
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kaldalampi".

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kokemäenjoen vesistön vedensuojeluyhdistys: Kahtalammi, 5.1.2015

Nokian järvet
Kuloveden lähialue
Keski-Suomen rahasto


Keski-Suomen rahasto on Suomen kulttuurirahaston maakuntarahasto, joka on perustettu 1. lokakuuta 1958. Se tukee maakunnan kulttuurityötä jakamalla kerran vuodessa apurahoja ja palkintoja. Sen toimipaikka on Jyväskylässä.

Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä toimii 17 maakuntarahastoa, ja Keski-Suomen rahasto on niistä vanhin. Rahaston toimialueeseen kuuluu 23 kuntaa. Keski-Suomen rahasto muodostuu yleisrahastosta sekä lahjoituksiin ja testamentteihin perustuvista nimikkorahastoista. Nimikkorahastojen lahjoittajat ovat määritelleet niiden käyttötarkoituksen. Keski-Suomen 33 nimikkorahastoa jakavat varoja maakunnan yleisiin, paikallisiin tai aihepiireittäin rajattuihin kulttuuritarkoituksiin.

Apurahan hakeminen
Maakuntarahastojen apurahoja haetaan alkuvuodesta, yleensä helmikuun alkupuolella päättyvänä hakuaikana. Niitä haetaan verkkolomakkeella.

Hoitokunta 

Hoitokunnan jäsenet vuonna 2014 ovat:

Puheenjohtaja Hanna-Leena Pesonen, professori
Varapuheenjohtaja Markku Möttönen, toimittaja

Hilkka Alatalo-Korpi, VP, Talent management
Hannu Castrén, kuvataiteilija, kuvataidekriitikko
Hannu Koponen, FT, maakunta-asiamies
Eeva Kuusela, VTK
Aila Lavaste, dramaturgi-ohjaaja
Tarja Sara, tanssija, koreografi
Ralf Sunell, asiamies
Sari Toivakka, toimittaja, kulttuuritoimituksen esimies

Lähteet

Aiheesta muualla 
Apurahan hakuohje 2015  Suomen Kulttuurirahaston sivuilla. PDF. Viitattu 29.12.2014.
Nimikkorahaston hakuohje 2015  Suomen Kulttuurirahaston sivuilla. PDF. Viitattu 29.12.2014

Suomalaiset rahastot
Keski-Suomi
Panu Aaltio

Panu Aaltio (s. 29. tammikuuta 1982 Nurmijärvi) on suomalainen elokuvasäveltäjä ja musiikin tuottaja.

Ura 
Aaltio alkoi soittaa selloa kuusivuotiaana. Hän pääsi suoraan lukiosta valmistuttuaan opiskelemaan musiikkiteknologiaa ja sävellystä Sibelius-Akatemiaan. Hän muutti Los Angelesiin vuonna 2005 opiskellakseen elokuvamusiikkia Etelä-Kalifornian yliopistossa, jossa häntä opettivat muun muassa Christopher Young ja Jack Smalley. Valmistuttuaan hän on tehnyt töitä Los Angelesissa ja ollut mukana työstämässä musiikkia elokuvaan Spider-Man 3 (2007), televisiosarjaan Lost ja dokumenttielokuvaan Nanking (2007). Nykyään Aaltio tekee töitä pääasiassa Suomessa. Hän on tehnyt sävellyksiä elokuviin, dokumentteihin, lyhytelokuviin, televisiosarjoihin ja videopeleihin Suomessa sekä ulkomailla.

Aaltion säveltämä musiikki elokuvaan Tummien perhosten koti (2008) sai Jussi-ehdokkuuden. Aaltio sai parhaan dokumenttielokuvan sävellyksen palkinnon vuonna 2012 valmistuneesta dokumenttielokuvasta Metsän tarina ja vuonna 2016 ensi-iltansa saaneesta dokumenttielokuvasta Järven tarina. Arvostetut palkinnot myönsi The International Film Music Critics Association (IFMCA). Järven tarina -elokuvasta hän sai myös Jussi-palkinnon. Aaltio sai vuonna 2013 Nurmijärven kunnan kulttuuripalkinnon Konstiniekan musiikkielämän monipuolisena vaikuttajana paikkakunnalla.

Filmografia
 Peacebroker – Steps of becoming a diplomat (dokumenttielokuva, 2008)
 Tummien perhosten koti (2008)
 Sauna (2008)
 Korkein oikeus (2008)
 Orcs! (2011)
 Hella W (2011)
 Dawn of the Dragonslayer (2011)
 Syvälle salattu (2011)
 Metsän tarina (dokumenttielokuva, 2012)
 Whisper of Minqin (2012)
 SAGA – Curse of the Shadow (2013)
 Ya ne versus (2014)
 Lomasankarit (2014)
 Nakhoda (2015)
 Järven tarina (dokumenttielokuva, 2016)
 95 (2017)

Muut
 Operaatio vieras äly, lyhytelokuva (2004)
 Pientä järjestystä, lyhytdokumentti (2004)
 Cursed Forest 4, lyhytelokuva (2004)
 Tytöt, lyhytdokumentti (2005)
 Lasten kesken, lyhytelokuva (2005)
 Mun Lappi, lyhytelokuva (2005)
 Diili, tv-sarja, 19 jaksoa (2005)
 Iltasatu, lyhytelokuva (2005)
 Deer Season, lyhytelokuva (2006)
 Jumalan hampaat, lyhytelokuva (2006)
 Saga, videopeli (2008)
 Apache: Air Assault, videopeli (2010)
 Burungo, lyhytelokuva (2011)
 Fatima, lyhytelokuva (2013)

Aaltio on säveltänyt musiikin Taaborinvuoren Kivi-juhlilla esitettyyn Aleksis Kiven näytelmään Selman juonet (2010) ja Nurmijärven tanssiopiston ja musiikkiopiston yhteisproduktioon Ali baba ja neljäkymmentä rosvoa (2008).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Aaltion kotisivut
 
 

Suomalaiset elokuvasäveltäjät
Suomalaiset musiikkituottajat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Miska Rantanen

Miska Rantanen (s. 30. huhtikuuta 1967) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Rantanen työskentelee Helsingin Sanomissa. Hän on erikoistunut kulttuuriin, politiikkaan ja nettimaailman ilmiöihin. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Yliopisto-lehdessä, Nurmijärven Sanomissa, Ylioppilaslehdessä sekä avustajana mm. Rumba-lehdessä ja Imagessa.

Rantanen on toiminut Politiikan toimittajien yhdistyksen hallituksen jäsenenä ja sihteerinä. Hän on ollut myös Sanoman toimitusosaston (STO) hallituksen puheenjohtaja.  

Kesinä 1995 ja 1996 Rantanen oli Helsingin Sanomien kulttuuritoimituksen kesätoimittaja. Vuosina 1996-97 hän työskenteli vasta perustetun Helsingin Sanomien Verkkoliitteen toimittajana. Helsingin Sanomissa hän on työskennellyt vuodesta 2000 lähtien HS-verkkoliitteessä, sunnuntaitoimituksessa, talouden ja politiikan toimittajana ja kulttuuritoimituksessa. 

Rantanen on julkaissut oman työnsä ohella seitsemän kirjaa. Ensimmäinen, Lepakkoluola - Lepakon ja Liekkihotellin tapahtumia ja ihmisiä ilmestyi vuonna 2000 ja sen kustansi WSOY. Vuonna 2005 ilmestyi Love Records - Tarina, taiteilijat, tuotanto (Schildts & Söderströms). Mustaa huumoria edustava Mies - Yleisimmät tyyppiviat ja niihin sopeutuminen (Schildts) ilmestyi 2011. Rantasesta teki tunnetun hänen toimittamansa syksyllä 2013 julkaistu kirja Kukkiva syyspervo ruukussa, johon on koottu tahattomia kirjallisia tekstimokia muun muassa mainoksista, ilmoituksista ja kylteistä eri vuosikymmeniltä. Kirjan jatko-osa Kaikki ranteet auki ilmestyi syksyllä 2014. Kolmas tekstimokakirja Kivaan kipuun ilmestyi syyskuussa 2016.

Vuoden 2016 aikana Rantanen toimitti Love Recordsin viisiosaisen Kaikki singlet -singleboksisarjan.

Helmikuussa 2018 ilmestyi Rantasen kirja Kalsarikänni - Suomalainen opas hyvään elämään (S&S), joka on sekä parodia pohjoismaisista hyvinvointifilosofiakirjoista että kuvaus perisuomalaisesta kalsarikänni-ilmiöstä. Kirjan käännösoikeudet ovat kesään 2018 mennessä myyty 13 kielialueelle.

Oman työn ohella Rantanen toimii Helsingin kaupungin nimistötoimikunnassa.

Lähteet 
 http://www.adlibris.com/fi/searchresult.aspx?search=advanced&author=Miska+Rantanen&fromproduct=true 
 http://www.hs.fi/talous/aihe/miskarantanen/

Viitteet 

Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Elävät henkilöt
Vuonna 1967 syntyneet
Truly Madly Deeply

Truly Madly Deeply on australialaisen pop-yhtye Savage Gardenin kappale, joka julkaistiin heidän nimeään kantavan debyyttialbumin kolmantena singlenä maaliskuussa 1997. Kappaleen sanoittivat yhtyetoverit Darren Hayes ja Daniel Jones. Kappale on uudelleentehty versio kappaleesta "Magical Kisses" jonka toverit kirjoittivat yhdessä kauan ennen heidän debyyttialbumin nauhoituksen aloittamista. Kappaletta käytettiin vuonna 1998 julkaistun, Jude Lawin ja Gretchen Molin tähdittämän elokuvan Music from Another Room tunnuskappaleena. Billboard Hot 100-listan 55-vuotisjuhlalistalla "Truly Madly Deeply" listattiin kaikkien aikojen 35:ksi parhaaksi kappaleeksi.

Kappale saavutti Australiassa listan kärjen vuonna 1997 sekä Yhdysvalloissa seuraavana vuotena. Kappaletta varten kuvattiin kaksi musiikkivideota - yksi on alkuperäistä Australian julkaisua ja toinen, Pariisissa kuvattu video puolestaan kansainvälistä julkaisua varten. Ranskassa kappale onnistui saavuttamaan kultarajan.

Lähteet

Vuoden 1997 kappaleet
Savage Gardenin kappaleet
Curtis McKenzie

Curtis McKenzie (s. 22. helmikuuta 1991 Golden, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-seura Texas Starsissa. Hän on Dallas Starsin kuudennen kierroksen varaus vuodelta 2009. Pelipaikaltaan McKenzie on vasen laitahyökkääjä.

Ura 
McKenzie pelasi vuosina 2009-2013 neljä kautta yliopistojääkiekkoa Miamin yliopiston joukkueessa. Hän teki 159 ottelussa yhteensä tehot 29+51=80 sekä kärsi 285 rangaistusminuuttia. Viimeisen Miami-kauden jälkeen McKenzie teki hänet vuonna 2009 kuudennella kierroksella varanneen NHL-seura Dallas Starsin kanssa kaksivuotisen tulokassopimuksen. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 2013-2014 McKenzie pelasi Dallasin AHL-farmiseura Texas Starsissa, joka voitti liigan mestaruuden. Runkosarjassa McKenzie oli joukkueen sisäisen pistepörssin toinen tehtyään 75 ottelussa tehot 27+38=65. Hänet valittiin AHL:n vuoden tulokkaaksi.

McKenzie teki NHL-debyyttinsä 18. lokakuuta 2014 Philadelphia Flyersia vastaan. Tulokaskaudellaan hän pelasi 36 ottelua tehden neljä maalia ja yhden syöttöpisteen. Heinäkuussa 2015 Dallas ja McKenzie solmivat kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Seuraavalla kaudella McKenzie pelasi neljä ottelua NHL:ssä, mutta esiintyi suurimman osan kaudesta Texas Starsin joukkueessa. Kaudella 2016-2017 hän vakiinnutti paikkansa Dallasin NHL-kokoonpanossa. McKenzie pelasi 53 ottelua tehden tehot 6+10=16.

Maaliskuussa 2017 McKenzie teki Starsin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Seuraavan kauden hän pelasi jälleen lähes kokonaan farmiseura Texas Starsissa, jossa hän toimi myös joukkueen kapteenina 51 runkosarja- sekä 22 pudotuspeliottelussa. McKenzie valittiin AHL:n tähdistöotteluun ja hän voitti pudotuspelien maalipörssin. Dallasissa hän pelasi seitsemän ottelua saaden kaksi syöttöpistettä.

1. heinäkuuta 2018 McKenzie siirtyi vuotta aiemmin perustetun Vegas Golden Knightsin organisaatioon kahden vuoden sopimuksella. Hänet valittiin heti ensimmäisellä kaudella farmiseura Chicago Wolvesin varakapteeniksi. Kauden päätteeksi McKenzie oli Wolvesin sisäisen pistepörssin ensimmäinen pudotuspeleissä tehtyään 21 ottelussa tehot 8+7=15.. Myös sopimuksen jälkimmäisen kauden McKenzie pelasi kokonaan lainalla Wolvesissa.

Kahden Golden Knightsin organisaatiossa pelatun kauden jälkeen McKenzie teki yhden vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen St. Louis Bluesiin. Myös Bluesissa McKenzie joutui pelaamaan AHL:n puolella Utica Cometsissa. Koronaviruspandemian vuoksi lyhennetyn kauden aikana McKenzie pelasi 26 ottelua tehoin 5+8=13. Lisäksi hän oli myös Cometsissa joukkueen varakapteeni.

McKenzie siirtyi kaudet 2021-2023 kattavalla sopimuksella takaisin AHL-joukkue Texas Starsiin, jossa hän oli pelannut viidellä kaudella aikaisemmin. Sopimuksen tekohetkellä McKenzie oli seurahistorian viidenneksi eniten tehopiseitä tehnyt pelaaja. Hänet valittiin joukkueen kapteeniksi, kuten edelliselläkin kerralla Starsissa pelatessaan.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Dallas Starsin varaamat pelaajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Heikinpohja

Heikinpohja on kaupunginosa Savonlinnassa, Etelä-Savossa. Heikinpohjassa sijaitsee muun muassa Savonlinnan normaalikoulu, OKL-liikuntahalli ja uimaranta.

Aiheesta muualla 
Savonlinnan kaupungin sivut

Savonlinnan kaupunginosat
Juurikasvua

Juurikasvua on Mikko Reitalan käsikirjoittama ja Saara Saarelan ohjaama, Moskito Television Oy:n tuottama kaksiosainen televisioelokuva Ylelle, joka esitettiin ensimmäisen Vähäkyrössä 16. syyskuuta 2009. Julkisesti elokuva esitettiin saman vuoden lokakuussa.

Juoni 
Kaupunkilaiset Mika (Antti Luusuaniemi), lääkäri ja Ricu (Ville Myllyrinne), parturi-kampaaja, muuttavat Pohjanmaalle Mikan uuden työpaikan perässä. Pienellä paikkakunnalla elämä saa aikaan kaikenlaista eikä asiaa helpota, että uudet kunnan asukkaat ovat samaa sukupuolta oleva pariskunta.

Rooleissa

Lähteet 
 Juurikasvua yle.fi

 TV-elokuva Juurikasvun ensiesitys Vähässäkyrössä

 Cast IMBd

Suomalaiset televisiosarjat
Veikselin kynnäs

Veikselin kynnäs (, , ) on 70 kilometrin pituinen ja leveimmillään 1,8 kilometriä leveä niemimaa, joka erottaa Veikselinhaffin Gdanskinlahdesta ja siten avoimesta Itämerestä. Sen katkaisee poliittisesti Puolan ja Venäjän valtioiden raja. Puolassa niemimaa on osa Pommerin voivodikuntaa, Venäjän puolella se kuuluu Kaliningradin alueeseen. Venäjän läntisin piste sijaitsee Veikselin kynnäällä. 

1300-luvulle saakka Veikselin kynnäällä oli navigoitavia salmia, jotka antoivat Saksalaisen ritarikunnan hallitsemalle Elbingin kaupungille pääsyn Itämerelle. Tämän salmiyhteyden luonnollinen sulkeutuminen 1300-luvulla heikensi Elbingin asemaa kauppakaupunkina, mikä puolestaan vahvisti niin ikään Saksalaisen ritarikunnan hallussa olleen Danzigin asemaa. Vuonna 1497 kynnään poikki kaivettiin 550 metriä pitkä ja 360 metriä leveä Pillaunsalmi (saks. Pillauer Tief), nyk. Baltijskinsalmi. Salmi turvattiin vuonna 1626 Pillaun linnoituksella (saks. Festung Pillau). Vuonna 1890 rakennettiin vielä lisäksi Königsbergin merikanava.

Vuonna 2016 Puola päätti rakentaa uuden kanavan kannaksen poikki omalle alueelleen. Kanava valmistui vuonna 2022.

Saksan kielessä Veikselin kynnäästä on käytetty myös nimitystä Danziger Nehrung. Historiallinen preussinkielinen nimitys on Aismares.

Lähteet

Internet

Viitteet

Euroopan niemimaat
Itämeri
Puolan maantiede
Venäjän niemimaat
Puolan rajat
Venäjän rajat
Kaliningradin alue
Tafoni

Tafoni eli rapautumisonkalo  (, ) on suureen kiveen, lohkareeseen tai kallioon onkalorapautumisen seurauksena syntynyt luolamainen syvennys, kolo tai kuopanteiden sarja. Onkalo on syntynyt, kun kiven pinta on rapautunut rikki sellaisesta kohdasta, joka on ympäröivää kiviainesta heikompaa. Heikossa kohdassa eroosio kuluttaa kiveä nopeammin ja synnyttää siihen kohtaan onkalon. Poikkeavaksi tafonin onkalon tekee usein se, että onkalon pesä on ylempänä kuin onkalon suu.

Valokuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Paradise, Tom: Tafoni and Rock Basins (gnammas, solution pits), kirjasta Treatise on Geomorphology, 2013
 W. C. Bradley, J. T. Hutton and C. R. Twidale: Role of Salts in Development of Granitic Tafoni, South Australia, The Journal of Geology
 Rahkonen, Juho: Kummia koloja, Suomen Luonto
 Boxerman, Jon: What is tafoni?, Tasmanian Geographic
 Alden, Andrew: Cavernous Weathering, Mechanical or Physical Weathering
 Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Suomen 2. suurin tafoni - Pirunpesäkivi, Nokia, Luolamiehen Blogi
 Hollow, Bean: Tafoni, valokuvia
 Toivanen, Anssi: Iso-Pannusaaren tafoni, Sorsavesi, Leppävirta, valokuvia, 2.8.2014
 Commons: http://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Tafoni

Geologia
Nicholas Grimshaw

Sir Nicholas Grimshaw, CBE, (s. 9. lokakuuta 1939 Hove, East Sussex) on brittiläinen arkkitehti, joka on tullut tunnetuksi modernistisesta ”high tech” -arkkitehtuuristaan, alumiinijulkisivuistaan ja metallirakenteistaan. Hänen merkittävimpiä rakennuskohteitaan ovat Lontoon Waterloon rautatieaseman laajennus sekä maailman suurin kasvihuonekokonaisuus The Eden Project Englannin Cornwallissa.

Grimshaw kävi Wellington Collegen Berkshiressä ja opiskeli 1959–1962 Edinburgh College of Art -oppilaitoksessa, kunnes sai stipendin Lontoon AA-arkkitehtuurikouluun (Architectural Association School of Architecture). Valmistuttuaan sieltä vuonna 1965 hän aloitti pitkän yhteistyön arkkitehti Terry Farrellin kanssa. Se kesti vuoteen 1980 asti, jolloin Grimshaw halusi viedä teollisia materiaaleja hyödyntävää ”high tech” -arkkitehtuuriaan yhä pidemmälle, kun taas Farrell kiinnostui Yhdysvalloissa alkunsa saaneesta, leikkisämmästä postmodernista arkkitehtuurista.

Vuonna 1989 Grimshaw voitti Royal Institute of British Architects -palkinnon Financial Times -lehden painotalon suunnittelusta Itä-Lontooseen. Suunniteltuaan Britannian paviljongin Sevillan Expo 92 -maailmannäyttelyyn 1992 Grimshaw sai aatelisarvon. Vuonna 1993 Waterloon rautatieterminaali nimettiin Britanniassa vuoden rakennukseksi. Grimshaw toimi Royal Academy of Artsin johtajana vuosina 2004–2011. Hän on Grimshaw Architects -yrityksensä hallituksen puheenjohtaja. Yritys toimii Lontoon lisäksi New Yorkissa sekä Australian Melbournessa ja Sydneyssä. 

Brittiläiset arkkitehdit
Elävät henkilöt
Vuonna 1939 syntyneet
Greif

Greif oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene, joka palveli toisessa maailmansodassa.

Valmistus 

Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. heinäkuuta 1927.

Palvelus 
Toisen maailmansodan alkaessa alus kuului 5. torpedovenelaivueeseen ja se osallistui länsivallin miinakenttien laskuun Pohjanmerellä syyskuussa 1939. Saksan hyökätessä Norjaan alus kuului Kristiansandin eteläosiin ja Arandaliin suunnattuun ryhmä 4:ään yhdessä Luchsin ja Seeadlerin kanssa. Alus upotti 10. huhtikuuta 1940 torpedoimalla HMS Truantin laukaisemasta torpedosta pahoin vaurioituneen risteilijä Karlsruhen.

Alus upotettiin 24. toukokuuta 1944

Lähteet

Viitteet 

Tyypin 23 torpedoveneet
Saksalaiset toisen maailmansodan torpedoveneet
Olli Ketola

Olli Ketola on suomalainen muusikko, äänittäjä ja miksaaja. 

Ketola on soittanut kitaraa Nicole -yhtyeessä vuodesta 1998 ja sekä KILT. -yhtyeessä vuodesta 2011. Hän on hoitanut Biotech Records -levy-yhtiötä vuodesta 2001. 2010 hän perusti Old School Studion, jossa hän toimii äänittäjänä ja tuottajana. Ketola on myös tehnyt useita musiikkivideoita ja DVD-tuotantoja toimien mm. kuvaajana, ohjaajana, valaisijana ja leikkaaja.

Tuotanto 
 Nicole: Lahja -Musiikkivideo, tuottaja, lavastus
 Nicole: 120 Minuuttia -DVD, tuotanto, leikkaus, DVD-authorointi
 Nicole: Tasavalta -DVD, tuotanto, leikkaus, DVD-authorointi
 Nicole: X -DVD, tuotanto, leikkaus, DVD-authorointi
 Waltari: Alive -DVD, dokumentin leikkaus
 Waltari: One Day -Musiikkvideo, ohjaus, kuvaus, leikkaus
 Waltari: Helsinki -Musiikkivideo, ohjaus, leikkaus
 Nicole: Suljetut Ajatukset -Musiikkivideo, tuottaja, lavastus, leikkaus
 Medeia: The Burning -Musiikkivideo, ohjaus, kuvaus, leikkaus
 Medeia: In Motionless Decay -Musiikkivideo, ohjaus, kuvaus
 Carnalation: Cadence Of Insects -Musiikkivideo, ohjaus, kuvaus, leikkaus
 Smokesuit: -albumi, äänittäjä (laulu, kitara, lyömäsoittimet)
 Mikko Herranen: Live @ Jurassic Rock, ohjaus, kuvaus, leikkaus
 Vain Kuolemaa: Youtube sarja, kuvaus, leikkaus
 Nicole: Hävityksen Huoneet -albumi, äänittäjä (kitarat+bassot), co-tuottaja
 Subsense -singlet, miksaus
Rebelhead: Too Much -albumi, tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Uswa -albumi, tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masterointi
Taskumatti & Subsense -Taxi, miksaus, masterointi
Khroma: TBA (2021) -albumi, tuottaja, äänitys, miksaus, masterointi
Nicole: Entropia (2021) -albumi, tuottaja, äänitys, miksaus, masterointi

Esiintyy seuraavilla julkaisuilla: 
 Nicole: Kun Päivästä Tulee Yö (CD EP, 1999)
 Nicole: Lahja (CD EP, 2000)
 Nicole: Pysähdy (CD EP, 2001)
 Nicole: Ikuista (CD Single, 2002)
 Nicole: Odotus (CD albumi, 2002)
 Nicole: Valve (CD single, 2003)
 Waltari: Rare Species (CD albumi, 2004)
 Nicole: Suljetut Ajatukset (CD albumi, 2004)
 Nicole: Sivu Syyttömistä (CD albumi, 2007)
 Nicole: Tuomittujen Joukkoon (CD albumi, 2009)
 Nicole: Horros (CD single, 2013)
 Nicole: Hävityksen Huoneet (CD albumi, 2013)
 KILT.: Momentum (CD albumi, 2018)
Nicole: Entropia (CD albumi, 2021)
 Joe The Fishman: (TBA, 2022?)

Suomalaiset metallimusiikin kitaristit
Suomalaiset musiikkivideo-ohjaajat
Elävät henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Eikosaani

Eikosaani eli n-eikosaani (C20H42) on 20-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hajutonta, palavaa, kiinteää ainetta. Eikosaanin rakennekaava on CH3(CH2)18CH3, moolimassa 282,547 g/mol, sulamispiste 37 °C, kiehumispiste 343 °C, tiheys 0,787 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 112-95-8.

Eikosaani on lyhytketjuisin parafiineihin luettava lineaarinen hiilivety. Eikosaania on mahdollista käyttää lämpöenergian varastoinnissa ja -säädössä ns. faasimuutosmateriaalina. Yhdiste on hyvin hydrofobinen.

Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä sekä kasvien tuoksuissa.

Aiheesta muualla 
 Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, Sivu 16, Consalen Consulting, 2009, ISBN 978-952-92-5627-3
PubChem: Eicosane 
ChemBlink: Eicosane 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: N-Eicosane 
Pherobase: Semiochemical - 20Hy 
Pherobase: Floral Compound - 20Hy 

Alkaanit
Terry Farrell (arkkitehti)

Sir Terry Farrell, CBE, (s. 12. toukokuuta 1938 Sale, Cheshire) on brittiläinen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija, joka tunnetaan muun muassa postmodernistisesta tiedustelupalvelu MI6:n pääkonttorista Lontoossa ja KK100-pilvenpiirtäjästä Kiinan Shenzhenissä. Uransa alussa hän teki 15 vuotta yhteistyötä arkkitehti Nicholas Grimshaw’n kanssa.

Farrell kävi St. Cuthbertin koulun Newcastlessa, suoritti tutkinnon Newcastlen yliopistossa ja sitten Master-tutkinnon kaupunkisuunnittelussa Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa.

Vuonna 1965 Farrell muutti Lontooseen ja aloitti Nicholas Grimshaw’n kanssa yhteistyön, jonka painopisteenä oli asuinrakentaminen. He molemmat asuivat suunnittelemassaan alumiinijulkisivuista ja pyöreistä kulmistaan tunnetussa tornitalossa Lontoon Regent’s Parkissa. Vuonna 1980 Farrell kiinnostui Yhdysvalloissa alkunsa saaneesta postmodernista arkkitehtuurityylistä, kun taas Grimshaw halusi edetä yhä pidemmälle kehittämässään ”hi tech” -arkkitehtuurissa. Niinpä Farrell perusti oman toimiston Terry Farrell & Partners ja kohosi 1980-luvun aikana Britannian johtavaksi postmoderniksi arkkitehdiksi. Hänen tunnetuimpia töitä tuolta ajalta ovat aamutelevisiokanava TV-am:n Hollywood-tyylinen pääkonttori Lontoon Camden Townissa, jonka kattojen koristeaiheina olivat muun muassa keitetyt kananmunat munakupeissa, sekä Britannian valtion tilaama virastorakennus, josta Farrell sanoo ettei suunnitteluaikana tiennyt rakennuksen tulevan vakoiluorganisaatio MI6:n käyttöön.

1990-luvulta lähtien Farrell on suunnitellut erityisen paljon Aasiaan, kuten Incheonin kansainvälinen lentoasema Soulissa ja Pekingin eteläinen rautatieasema, joka on Aasian suurin. Hongkongiin Farrellin toimisto on suunnitellut muun muassa Kowloonin rautatieaseman laajennuksen, Britannian pääkonsulaatin ja Peak Tower -rakennuksen.

Farrell asuu art deco -tyylisessä vanhassa Spitfire-lentokonetehtaassa Lontoon keskustassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Terry Farrell and Partners
TFP Farrells Hong Kong

Kirjallisuutta
 Place: Terry Farrell, Life and Work, Early years to 1981 London. Terry Farell, Lawrence King Publishing, Ltd, 2004. ISBN 9781856693325.
 Terry Farrell in Scotland, Edinburgh 2002. ISBN 1862322759.
 Ten Years, Ten Cities: The Work of Terry Farrell & Partners 1991-2001, London 2002. ISBN 9781856692755.

Brittiläiset arkkitehdit
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Michael Hopkins (arkkitehti)

Sir Michael Hopkins, CBE, (s. 7. toukokuuta 1935 Poole, Dorset) on brittiläinen arkkitehti. Hän on työskennellyt vuodesta 1976 vaimonsa Patty Hopkinsin kanssa.

Michael Hopkins kävi Sherbornen poikakoulun ja opiskeli Lontoon AA-arkkitehtuurikoulussa (Architectural Association School of Architecture). Hän työskenteli aluksi Frederick Gibberdin toimistossa, kunnes perusti yhteisen toimiston Norman Fosterin kanssa. Heidän merkittävimpiä töitään oli Ipswichiin rakennettu vakuutusyhtiön toimitalo Willis Building, joka oli yksi ensimmäisiä kokonaan lasijulkisivuin toteutettuja rakennuksia maailmassa.

Vuonna 1976 Hopkinsin ja Fosterin tiet erosivat, ja Hopkins perusti uuden toimiston yhdessä arkkitehtivaimonsa Pattyn kanssa. Heidän ensimmäisiin yhteisiin projekteihinsa kuului perheen oman asuintalon suunnittelu Hampsteadiin. Talon julkisivut ovat kokonaan lasia ja kevyen metallirungon rakenteet ovat teollisuusrakennuksen tapaan näkyvillä talon sisätiloissa. Muutkin heidän varhaiset rakennuksensa, kuten Greene Kingin panimo ja Schlumbergerin laboratoriot lähellä Cambridgeä, käyttivät uudenlaisia materiaaleja ja rakennustekniikoita kuten telttamaisia tekstiilikattoja. Heidän myöhempiin kohteisiinsa lukeutuu Britannian parlamentin lisärakennus, historialliseen ympäristöön sulautuva Portcullis House sen alla olevine metroasemineen.

Hopkinseille myönnettiin 1994 Royal Institute of British Architects -järjestön kultamitali. Michael Hopkins valittiin 1992 Royal Academy of Artsin jäseneksi ja aateloitiin.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla

Hopkinsin toimiston verkkosivusto

Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Brittiläiset arkkitehdit
Ghost Stories

Ghost Stories on Coldplayn kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2014. Albumia on myyty yli kolme miljoonaa kopiota, mikä tekee siitä neljänneksi myydyimmän albumin koko maailmassa vuonna 2014. Albumi on Grammy-ehdokkaana vuoden parhaana pop-albumina ja musiikkielokuvana. Lisäksi kappale ”A Sky Full of Stars” oli ehdolla kategoriassa ”Best Pop Duo/Group Performance”.

Albumia tuottivat Coldplayn lisäksi Paul Epworth, Daniel Green, Rik Simpson, Jon Hopkins ja Tim Bergling (Avicii). Äänitykset alkoivat vuoden 2012 marraskuussa päättyen vuoden 2014 maaliskuuhun. Albumia äänitettiin Lontoossa ja Los Angelesissä Mylo Xyloto -kiertueen jälkeen.

Ghost Stories -kiertue alkoi huhtikuussa ja päättyi joulukuussa 2014.

Kappaleet

Japanin bonusappale

Target deluxe edition

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Rolling Stone:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ghost Stories discogs.com -sivustolla

Coldplayn albumit
Vuoden 2014 albumit
Suzuki Harunobu

Suzuki Harunobu (, n. 1725 – 8. heinäkuuta 1770, Edo) oli japanilainen kuvittaja, joka tunnetaan yhtenä Edo-kauden ukiyo-e-tyylisuunnan arvostetuimmista puupiirrosten suunnittelijoista. Harunobua pidetään ensimmäisenä nishiki-e-moniväritekniikalla painettujen puupiirrosten suunnittelijana ja tekniikan kehittäjänä.

Elämä ja ura 
Harunobun uskotaan opiskelleen Kiotossa Nishikawa Sukenobun johdolla. Hänen ensimmäiset säilyneet työnsä ovat 1760-luvulta. Harunobu suunnitteli puupiirroksia kabuki-näyttelijöistä (yakusha-e) ja kuuluisista sotureista (musha-e). 1760-luvun puolivälissä Harunobu suunnitteli haikai-runoilijoiden yksityisesti tilaamia egoyomi-kuvakalentereita. Juhlissa vaihdettavaksi tarkoitetuista kalentereista otettiin pieniä painoksia. Kalentereissa käytettiin ensimmäistä kertaa moniväripainotekniikkaa (nishiki-e). 

Kalentereista moniväritekniikka levisi pian kaupallisiin kuvasarjoihin. Kuvakalenterien tilausten hiipuessa Harunobu alkoi suunnitella ensin historiallisia puupiirroksia (mitate-e). Harunobu alkoi menestyä vasta, kun hän ryhtyi suunnittelemaan bijinga-puupiirroksia (kirjamellisesti 'kauniiden naisten kuvat'). Häneltä tunnetaan noin 600 bijinga-kuvaa. Haranobun hallitsi hienovaraisella tyylillään bijingan markkinoita useiden vuosien ajan. Erillisten puupiirrosten lisäksi Harunobu kuvitti kuvakirjoja ja maalasi joitakin maalauksia. Häneltä tunnetaan 17 kuvakirjaa. Harunobu suunnitteli useimpien muiden ukiyo-e-mestareiden tavoin myös eroottisia kuvia (shunga).   

Harunobun puupiirrokset vaikuttivat vahvasti myöhempien ukiyo-e-suunnittelijoiden työhön. Esimerkiksi bijinga-genren tuleva tähti Isoda Koryūsai (1735–90) oli Harunobun oppilas. Harunobu kuoli vain 45-vuotiaana vuonna 1770.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Japanilaiset kuvataiteilijat
Ukiyo-e-suunnittelijat
1700-luvulla syntyneet
1700-luvulla kuolleet
HLN

HLN (aiemmin "CNN Headline News") on yhdysvaltalainen kaapeli- ja satelliittitelevisiokanava, jonka omistaa Time Warner -konserniin kuuluva Turner Broadcasting System. Se on CNN:n sisarkanava.

Alun perin tämä vuonna 1982 perustettu kanava lähetti uutisia 24 tuntia vuorokaudessa, mutta vuodesta 2005 lähtien se on keskittynyt yhä enemmän julkkisjuoru-, mielipide-, rikos- ja viihdeaiheisiin ohjelmiin.

Aiheesta muualla 
 HLN:n kotisivut

Yhdysvaltalaiset televisiokanavat
Vuonna 1982 perustetut televisiokanavat
Naisten sultanaatti

Naisten sultanaatti () oli noin sata vuotta kestänyt ajanjakso, jolloin Osmanien valtakunnan varsinaisina hallitsijoina tai rinnakkaishallitsijoina toimi useita kuninkaallisen haaremin naisia. Naisten sultanaatin ajan katsotaan alkaneen Suleiman Suuren kuoleman 1566 aikoihin ja päättyneen vuonna 1656, jolloin valta-asemiin alkoi nousta Köprulu-suvun jäseniä. Ajan sulttaanit olivat usein alaikäisiä, jolloin varsinaista valtaa pitivät heidän äitinsä Valide Sultanit tai vaimonsa Haseki Sultanit. Monet naisista olivat orjataustaisia, kuten kuninkaalliset haareminaiset yleensä olivat. 

Ensimmäisenä merkittävänä ajan naisena pidetään ukrainalaistaustaista Hürrem Sultania (myös nimellä Roxelana), joka oli Suleiman Suuren vaimo. Joidenkin historioitsijoiden mukaan ajanjakson katsotaan alkaneen 1534, jolloin Suleiman Suuri julisti Hürremin vapaaksi ja valitsi tämän lailliseksi puolisokseen, millä hän rikkoi 200 vuotta vallinneen perinteen, jonka mukaan sulttaani ei mennyt virallisesti naimisiin jalkavaimojensa kanssa. Hürrem oli samalla ensimmäinen, josta käytettiin nimitystä Haseki Sultan, 'sulttaanin ensimmäinen puoliso'. Hürrem Sultan hankki aikanaan lisää valtaa miehensä kautta ja otti aktiivisesti osaa maansa hallintoon sisä- ja myös ulkopoliittisissa asioissa. Hänen kirjeitään Puolan kuninkaalle Sigismund II:lle on säilynyt tähän päivään. 

Vaikutusvaltaisimpia oli Kösem Sultan, joka toimi rinnakkais- tai sijaishallitsijana neljän sulttaanin aikana. Naisten sultanaatin ajan katsotaan päättyneen 1650-luvulla, kun sulttaaniäiti Turhan Sultan todennäköisesti murhautti Kösem Sultanin suojellakseen poikansa Mehmed IV:n valtaistuinta. Turhan luovutti henkilökohtaisen valtansa Köprülü Mehmed Paššalle, joka astui suurvisiirin virkaan lähes yksinhallitsijan oikeuksin 1656. Myös joillakin myöhemmistä sulttaaniäideistä ja -vaimoista oli merkittävästi poliittista valtaa, kuten esimerkiksi Ahmed III:n äidillä Emetullah Rabia Gülnûş Sultanilla. Lisäksi Ahmed III:n hallinnon loppupuoliskolla, jolloin sulttaani itse otti vain vähän kantaa päätöksentekoon, myös suurvisiirin vaimo ja sulttaanin tytär Hatice Sultan osallistuivat valtakunnan hallitsemiseen.

Lähteet

Osmanien valtakunnan naiset
Osmanien valtakunta
Pertti Laatikainen

Pertti Olavi Laatikainen (s. 7. lokakuuta 1957 Espoo) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän oli viimeinen Etelä-Suomen sotilasläänin komentaja, kun sotilasläänit lakkautettiin 31. joulukuuta 2014.

Ura

Laatikainen on palvellut muun muassa Kaartin Jääkärirykmentin komentajana, Reserviupseerikoulu johtajana, Puolustusvoimien koulutuspäällikkönä ja Urheilukoulun johtajana. Laatikainen on vuonna 1981 valmistunutta kadettikurssia. Vuonna 2006 taiteilija Juhani Toukonen maalasi muotokuvan Kaartin Jääkärirykmentin komentajasta eversti Laatikaisesta.

Laatikainen on vuodesta 2015 lähtien toiminut Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen (MPK) toiminnanjohtajana.

Kunniamerkit 
Laatikaiselle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
 1. Luokan Vapaudenristi 
 Suomen Suomen Leijonan komentajamerkki
 Sotilasansiomitali
 Saksan asevoimien kultainen ansioristi
 Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki
 Viron Kotkanruusun 2. luokan komentajamerkki

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Tinanvalanta

Tinanvalanta eli molybdomantia on muinainen ennustuskeino, jota nykyään harrastetaan pääasiassa leikkimielellä uudenvuodenaattona Pohjoismaissa, Saksassa ja Itävallassa. Tinan tai lyijyn valaminen ennustuskeinona oli tunnettu jo muinaisessa Roomassa.

Lyijy sulatetaan ensin isossa lusikassa tai kauhassa ja kaadetaan sitten kylmään veteen. Jähmettyessään metalli saa mielikuvituksellisia muotoja. Kovettuneesta metallista voidaan lukea ennustuksia. Tinan muotoja voi tulkita kuvaannollisesti: kuplinut tina viittaa rahaan, hauras rakenne epäonneen ja laivan muoto matkustamiseen.

Suomessa myydään ennen vuodenvaihetta hevosenkengän muotoisia lyijy- ja tinaseoksia. 41 kg painavan maailman suurimman uudenvuodentinan valoi Loviisan Valko VPK 31. joulukuuta 2009.

Tinanvalannan toinen nimitys molybdomantia tulee kreikan kielen sanoista Μόλυβδος (mólybdos) ’Lyijy’ ja μαντεία (manteia) ’Ennustaminen’.

Lyijypitoisten uudenvuodentinojen myynti on kielletty maaliskuusta 2018 lähtien terveys- ja ympäristösyistä. Turvallisuus- ja kemikaalivirasto suosittelee tilalle esimerkiksi sokeria ja mehiläisvahaa. Lyijyttömien tinojen myynti on edelleen sallittua.

Lähteet

Viitteet

Uudenvuodenjuhlat
Suomalainen kulttuuri
Metallurgia
Ennustaminen
Korsikanhemppo

Korsikanhemppo (Carduelis corsicanus) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on läheistä sukua sitruunahempolle.

Tuntomerkit
Korsikanhemppo on 11,5–12,5 cm pitkä. Se muistuttaa sitruunahemppoa, mutta selkä on ruskea ja tummaviiruinen ja vatsapuoli ja naama ovat kirkkaamman keltaiset kuin sitruunahempolla. Naaras on koirasta väreiltään himmeämpi ja sen rinnan yli kulkee harmaa vyö.

Levinneisyys
Korsikanhemppoa tavataan Korsikassa ja Sardiniassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 19 000–85 000pesivää paria. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Elinympäristö
Korsikanhemppo pesii matalissa puukanervikoissa ja pensaikoissa, joskus myös metsiköissä. Sitä tavataan merenpinnan tasosta noin 1 650 metrin korkeuteen saakka. Korsikanhemppo on paikkalintu.

Lähteet

Peipot
Ashley Barnes

Ashley Luke Barnes (s. 30. lokakuuta 1989 Bath, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa mestaruussarjassa pelaavaa Burnley FC:tä. Oikeajalkainen Barnes on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura 
Barnes aloitti uransa Paulton Roversissa, jota hän edusti vuoteen 2007 asti. Vuonna 2007 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Plymouth Argyleen, jossa hän ei pelannut kolmen vuoden aikana kuin 22 peliä, joissa syntyi kaksi osumaa. Suurimman osan Plymouth-ajastaan Barnes vietti lainalla muissa seuroissa. Vuonna 2010 hän oli lainalla ykkösliigan Brighton & Hove Albionissa, jossa hän teki kahdeksassa pelissä neljä maalia. Kesällä 2010 Brighton osti Barnesin itselleen. Huhtikuussa 2011 Barnes iski ratkaisevan maalin Dagenham & Redbridgeä vastaan, joka nosti Brightonin Mestaruussarjaan. Barnes pelasi Brightonin paidassa vuosina 2010–2014 141 peliä, joissa hän onnistui maalinteossa hienot 42 kertaa. Tammikuussa 2014 Barnes siirtyi niin ikään Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnley FC:hen, joka onnistui nousemaan kauden 2013–2014 päätteeksi Valioliigaan. Barnesin valioliigadebyytti tapahtui elokuussa 2014 Chelsea FC:tä vastaan ja avausmaalinsa Valioliigassa hän puski marraskuussa 2014 Hull Cityn verkkoon. Hän teki ensimmäisellä valioliigakaudellaan viisi maalia. Seuraavan kauden Burnley pelasi mestaruussarjassa mutta nousi keväällä 2016 takaisin Valioliigaan. Tämän jälkeen Barnes on kausittain tehnyt Valioliigassa kuusi, yhdeksän ja 12 maalia. Valioliigakauden 2019–2020 hän aloitti tekemällä kolmessa ensimmäisessä ottelussa yhteensä neljä maalia. Viidennen maalin hän teki kauden 11. liigaottelussaan ja kuudennen maalin kauden 12. liigaottelussaan. Hän pelasi kauden 19 liigaottelustaan viimeisen uudenvuodenpäivänä ja meni tammikuussa tyräleikkaukseen.

Maajoukkueura 
Barnes on syntynyt Englannissa englantilaisille vanhemmille mutta on pelannut erikoisluvalla yhden ystävyysottelun Itävallan alle 20-vuotiaiden maajoukkueen paidassa elokuussa 2008. Barnesin isänäiti on kotoisin Itävallan Kärntenistä mutta Barnesilla ei ole Itävallan kansalaisuutta, joten hän ei voi edustaa maata virallisissa kilpailuissa.

Lähteet

Viitteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Matti Mäkinen (kunnanjohtaja)

Matti Tapani Mäkinen (s. 15. syyskuuta 1970) on suomalainen poliitikko ja Hankasalmen kunnanjohtaja. Tätä ennen hän toimi Hankasalmen kunnan hallintojohtajana vuodesta 2004.

Mäkinen oli opiskeluaikanaan muun muassa Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston puheenjohtaja sekä työskenteli JYY:n pääsihteerinä ja sosiaalisihteerinä. Hän oli vihreiden edustajana Jyväskylän kaupunginvaltuustossa 1997–2004.

Koulutukseltaan Mäkinen on filosofian maisteri pääaineenaan suomen kieli.

Mäkinen on naimisissa kokoomuspoliitikko Henna Virkkusen kanssa ja heillä on yksi lapsi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kunnanjohtajan blogi

Hankasalmen kunnanjohtajat
Jyväskylän kaupunginvaltuutetut
Vihreän liiton poliitikot
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Eetu Niska

Edvard (Eetu) Niska (28. syyskuuta 1887 Virolahti – 27. tammikuuta 1953 Virolahti) oli mestarihiihtäjä ja suksi- sekä suksivoidetehtailija.

Niskan vanhemmat olivat Viitasaarella syntynyt Turkin sodan sankarina tunnettu Taneli Juhonpoika Niska ja Juliana Pohjola. Hän oli nuoremman veljensä Jussi Niskan kanssa 1900-luvun alkuvuosikymmenten tunnetuimpia tasamaalla menestyneitä hiihtäjiä. Niska voitti jo 16-vuotiaana aikuisten hiihtokilpailun saaden palkinnoksi kymmenen kultamarkkaa. 1905 taas tuolloin 17-vuotias, 171-senttinen ja 80-kiloinen Niska hiihti Virolahdelta Viipurin talviurheilujuhlille 130 kilometriä, osallistui siellä 20 kilometrin kilpailuun ja voitti sen hieman yli tunnin ja 24 minuutin ajalla saaden palkinnoksi 75 markkaa. Hiihdettyään takaisin Virolahdelle hän ehti vielä voittamaan toisen vastaavan palkinnon Loviisassa.  

Niskan hiihtouralla oli silti sekä ala- että ylämäkiä. 1906 hän voitti tuolloin parhaat kotimaiset hiihtäjät Helsingissä ja vaikka ei pääsyt ensimmäiseksi Oulun hiihdoissa 1907 ja 1908, niin mestarihiihtäjä Matti Koskenkorva hävisi silti hänelle jälkimmäisenä vuonna Jyväskylässä. Niskan palkintorahat eivät kuitenkaan riittäneet täysin kattamaan hiihtämisen kustannuksia. 1910 hänet julistettiin Viipurissa 30 kilometrin mestariksi, palkinnoksi tuli kultakello. Vasta seuraavana vuonna hän voitti ensimmäisen virallisen mestaruutensa Hämeenlinnassa ajalla 1.53,45. Vuonna 1913 Niska pettyi, huolimatta ylivoimaisuudestaan kilpailtaessa Haminassa pääsystä Ruotsin Östersundomissa pidettyihin Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin. Hänen veljensä Jussi voitti yhteislähdöllä toteutetun 30 kilometrin matkan ja Niska itse 60 kilometrin matkan ennätysajalla 3.46,97. Östersundomin vaihtelevalla murtomaaladulla Niska joutui kuitenkin keskeyttämään, voiton vei Koskenkorva ja 30 kilometrillä taas Jussi Niska. Silti Niska voitti yhtenä talvena peräti kolmetoista rahapalkintoa. Vuonna 1917 Niska voitti 60 kilometrin Suomen-mestaruuden. Oltuaan SVUL:in riveissä hän kilpaili vuodet 1919-1923 TUL:in hiihtäjänä. Hän voitti vuonna 1920 TUL:n mestaruuden 10 kilometrin hiihdossa. Niska päätti kilpauransa  ikämieskisassa, jossa hän voitti hopealle jääneen kanssakilpailijan peräti 12 minuutilla.

Kilpahiihtäjän uran ohella Niska oli tunnettu Salaisuus -nimisen hiihtovoiteen ja suksien valmistaja. Voidetta myytiin myös Ruotsiinkin ja Virolahden Klamilan suksitehdas tuotti enimmillään yli 2 000 paria suksia vuodessa.   

Niskan puoliso oli Amanda Kormu (1892-1966), perheeseen syntyi neljä tyttöä.

Lähteet

Suomalaiset maastohiihtäjät
 Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Virolahden urheilu
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1953 kuolleet
Jussi Niska

Johan Teodor (Jussi) Niska (5. joulukuuta 1889 Virolahti – 24. syyskuuta 1958 Virolahti) oli kaksi vuotta vanhemman veljensä Eetu Niskan tavoin mestarihiihtäjä, mutta myös suksiseppä.

Niskan vanhemmat olivat Taneli Juhonpoika Niska ja Juliana Pohjola. Niska oli parhaimmillaan lyhyempien eli 10:stä 30:een kilometrin matkojen hiihtäjä, päinvastoin kuin vanhempi veli Eetu. Hänen uransa huippukohtia oli Ruotsin Östersundomissa 1913 pidettyjen Pohjoismaiden kilpailujen 30 kilometrin murtomaahiihto, jonka hän voitti 20 sekunnilla, vaikka joutui odottamaan kilpaladun kanssa ristenneellä radalla kulkenutta junaa ja kysymään kielitaidottomana neuvoa oikeasta maaliintuloladusta. Oulun hiihtoja Niska ei koskaan voittanut, vaikkakin sijoittui toiseksi 1911, kolmanneksi 1912 ja neljänneksi 1914. Suomen mestari hän oli 30 kilometrillä kuitenkin juuri 1912 ja vielä 1915. Seuraavana vuonna 1916 mestarille oli luvassa kello ja toiseksi tulleelle haulikko. Santeri Tasa voitti kilpailun, mutta myös hopealle jäänyt Niska oli tyytyväinen saatuaan haluamansa palkinnon. Tapani Nikusta tuli 1920-lukua lähestyttäessä Niskan seuraaja 30 kilometrin kuninkuushiihtäjänä. Niska kilpaili silti vielä 1920-luvullakin, TUL:in riveissä, ja menestyi jäähiihtäjänä. Hän sai 1925 maailmanennätykseksi sanotut ajat, 20 kilometrillä 57,00 ja 30 kilometrillä 1.34,10. Viisi vuotta myöhemmin 1930 eli 40-vuotiaana hän sai 10 kilometrin matkalla jääkelillä ajan 25,50.

Niskan puoliso oli Emma Elina Ripatti (1896–1991).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hiihtäjäveteraani Jussi Niska, Ylen Elävä arkisto

Suomalaiset maastohiihtäjät
Virolahden urheilu
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet
Lauri Mikkola

Lauri Mikkola (s. 1989) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Mikkola tuli tutuksi Voice of Finlandin ensimmäiseltä tuotantokaudelta vuonna 2011, jolloin hän kilpaili Elastisen joukkueessa. Mikkola osallistui myös vuonna 2014 Uuden Musiikin Kilpailuun itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella Going Down. Mikkola selviytyi kappaleellaan finaaliin, mutta ei tullut valituksi Euroviisuihin Kööpenhaminaan.

Mikkola on esiintynyt myös monen artistin kanssa, muun muassa hänen Voice of Finland -tähtivalmentajansa Elastisen kanssa.

Mikkola oli yksi vuonna 2011 MTV3:lla esitetyn Kasarmi-televisiosarjan päähenkilöistä. Sarjassa seurattiin kuuden varusmiehen palvelusajan kulkua alusta loppuun.

Mikkola on ollut myös LateFive-yhtyeessä laulajana. 

Mikkola esiintyi Helsingin kaupunginteatterin musikaalissa Kinky Boots Lolan roolissa vuosina 2018 ja 2019.

Lähteet 
 http://yle.fi/aihe/umk2014/lauri-mikkola
 http://www.bbc.co.uk/music/artists/e7d01880-3af9-4d41-9207-9f99a85aa06e
 http://www.iltalehti.fi/popstars/2013121017817017_ps.shtml
 https://fi-fi.facebook.com/laurimikkolaofficial/info?tab=page_info
 http://laurimikkola.com/

Viitteet

Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Sakari Salminen (koripalloilija)

Sakari Salminen (s. 26. heinäkuuta 1987 Turku) on suomalainen koripalloilija.

Pelaajaura 

Turun NMKY:n kasvatti Salminen pelasi A-nuorten maaotteluita 21 kappaletta 2,4 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Hän nousi vuonna 2004 kasvattajaseuransa divisioonatasolla pelanneeseen edustusjoukkueeseen, ja kuului kaudella 2005–2006 pääsarjajoukkue Aura Basketin pelaajarinkiin. Salminen pelasi Aura Basketissa noin 11 minuuttia ottelua kohden 2,8 pisteen ja 1,5 levypallon keskiarvoilla. Keväällä 2006 Salminen siirtyi Kouvoihin 1+1-vuotisella sopimuksella. Hän suoritti kauden aikana varusmiespalveluksensa ja pelasi joukkueessa vain vähän. Seuraavat kaksi kautta Salminen pelasi varsinaissuomalaisissa divisioonajoukkueissa.

Kauden 2009–2010 Salminen pelasi Korisliigaa Salon Vilppaassa 2,5 pisteen ja 1,5 levypallon keskiarvoilla. Seuraavat neljä kautta Salminen pelasi divisioonatasolla. Kauden 2012–2013 hän edusti I-divisioona B:ssä pelannutta Turun NMKY:tä. Hänet valittiin kauden päätteeksi I-divisioona B:n kauden parhaaksi pelaajaksi. Syksyllä 2013 Salminen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella samalla sarjatasolla pelanneeseen Ura Basketiin.

Kesällä 2014 Salminen palasi Korisliigaan, kun hän teki yksivuotisen pelaajasopimuksen Salon Vilppaan kanssa. Lokakuussa hän teki Korisliigan yhden ottelun piste-ennätyksensä, 15, Kauhajoen Karhua vastaan.

Saavutukset 
 I-divisioona B:n paras pelaaja 2013

Lähteet 
 Sakari Salminen  baskethotel.com
 Sakari Salminen basketball profile eurobasket.com 
 Sakari Salminen profile fiba.com

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
John N. Mitchell

John Newton Mitchell (15. syyskuuta 1913 Detroit, Michigan – 9. marraskuuta 1988 Washington) oli yhdysvaltalainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi vuosina 1969–1972 Yhdysvaltain oikeusministerinä. Hän sotkeentui Watergate-skandaaliin ja oli vuosina 1977–1979 19 kuukauden ajan vankilassa.

Mitchell opiskeli lakimieheksi Fordhamin yliopistossa New Yorkissa ja toimi toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa torpedoveneen komentajana. Sen jälkeen hän työskenteli pitkään tunnetussa newyorkilaisessa asianajotoimistossa ja sai mainetta julkisten joukkovelkakirjojen asiantuntijana. Mitchell päätyi yhteistyöhön Richard Nixonin kanssa vuonna 1967, jolloin heidän asianajotoimistonsa yhdistyivät. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Mitchell toimi Nixonin kampanjapäällikkönä. Presidentiksi valittu Nixon nimitti hänet oikeusministeriksi tammikuusta 1969 alkaen. Mitchell teki ministerinä joitain kiistanalaisia päätöksiä. Hän tuki korkeimman oikeuden tuomareiksi kahta Nixonin asettamaa ehdokasta, jotka senaatti hylkäsi sopimattomina, nosti syytteitä Vietnamin sotaa vastustaneita mielenosoittajia vastaan, hyväksyi salakuuntelun käytön ilman oikeusistuimen antamaa lupaa ja yritti estää Daniel Ellsbergin vuotamien niin sanottujen Pentagonin paperien julkaisemisen nostamalla kanteen, jonka korkein oikeus myöhemmin hylkäsi.

Mitchell erosi ministerin tehtävistä maaliskuussa 1972 ja siirtyi Nixonin uudelleenvalintakomitean puheenjohtajaksi. Hän erosi tästäkin tehtävästä heinäkuussa 1972, pian Demokraattisen puolueen toimistoon Watergate-talossa tehdyn murron paljastumisen jälkeen. Vuonna 1974 Mitchelliä vastaan nostettiin syyte osallisuudesta murron suunnitteluun sekä oikeuden haittaamisesta ja väärän valan vannomisesta tapausta seuranneen salailun yhteydessä. Seuraavana vuonna hänet todettiin syylliseksi ja tuomittiin kahden ja puolen vuoden vankeuteen. Hän aloitti rangaistuksen suorittamisen vuonna 1977 ja pääsi ehdonalaiseen vapauteen 19 kuukauden jälkeen vuonna 1979.

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhdysvaltain oikeusministerit
Nixonin hallituksen jäsenet
Watergate-skandaali
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Taistelu leivästä

Taistelu leivästä (myös Leivän valloitus, ) on venäläisen anarkistin Pjotr Kropotkinin vuonna 1892 ilmestynyt ranskankielinen teos, joka on yksi anarkistisen työväenliikkeen perusteoksista. Kirjassa Kropotkin esittelee oman anarkokommunistisen vaihtoehtonsa marxilaisten valtiojohtoiselle sosialismille. Alun perin Taistelu leivästä ilmestyi esseinä Kropotkinin Pariisissa julkaisemassa Le Révolté -lehdessä, josta tekstit myöhemmin koottiin yhdeksi kirjaksi. Teoksen esipuheen on kirjoittanut ranskalainen maantieteilijä ja anarkisti Élisée Reclus, joka myös keksi sen alkuperäisen nimen Leivän valloitus.

Sisältö 
Kirja sisältää Kropotkinin ajattelun perusteita muun muassa yksityisomistuksesta ja toimeentulosta. Teoksessä hän myös tuo esille valtiotonta ja hallituksetonta yhteiskuntamalliaan, joka perustuu ihmisten vapaaseen yhteenliittymiseen. Lisäksi Kropotkin arvioi työväenliikkeen muiden suuntausten näkemyksiä muun muassa yksityisomistuksesta, hyödykkeiden jaosta sekä vallankumouksellisista toimintatavoista. Karl Marxin merkittävimmän teoksen Pääoman talousteorioista Taistelu leivästä eroaa olennaisesti siinä, että Marxin analysoidessa pelkästään kapitalismia, pohtii Kropotkin puolestaan anarkokommunistisen yhteiskunnan toimintaa ja keinoja sen saavuttamiseksi.

Suomennokset 
Teoksen ensimmäisen suomennoksen julkaisi Michiganin Hancockissa amerikansuomalainen kustantamo Työmies. Kääntäjänä toimi sortovuosien laittomia asevelvollisuuskutsuntoja Pohjois-Amerikkaan paennut toimittaja Kaapo Murros, joka tuohon aikaan oli vielä kiinnostunut anarkismista. Sisällissodan jälkeen vuonna 1919 Karisto julkaisi kirjan Santeri Rissasen suomentamana Suuria kysymyksiä -sarjansa neljäntenä osana nimellä Leivän valloitus. Vuonna 2010 Rissasen käännös ilmestyi internetissä uutena vapaasti ladattavissa olevana versiona.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Teoksen suomenkielinen verkkoversio Sosialismi.net
Teoksen englanninkielinen verkkoversio Anarchy Archives

Anarkismi
Kirjat filosofiasta
Kirjat yhteiskunnasta
Vuoden 1892 kirjat