joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Asiakaslehti

Asiakaslehti on yritysten käyttämä yritysjournalismin väline, jonka avulla yritys voi kertoa omasta arvomaailmastaan ja toiminnastaan. Suurimpia ulkoistettujen asiakaslehtien tekemiseen keskittyneitä yrityksiä Suomessa ovat Kynämies, Lehdentekijät ja Sanoma Magazines. Asiakaslehden kaltaisia yritysten ja järjestöjen sidosryhmälehtiä ovat jäsenlehti ja henkilöstölehti.

Suomalaisia asiakaslehtiä
Blue Wings (Finnair)
Matkaan (VR, lakkautettu 2015)
Me (alun perin E-liike, sitten Suomen Lähikauppa, lakkautettu 2016)
OP Lehti (OP)
Pirkka (Kesko)
Uniikki (Yliopiston Apteekki)
Yhteishyvä (S-ryhmä)
X (Veikkaus)

Aiheesta muualla
Lista suomalaista asiakaslehtiä tekevistä yrityksistä.

Journalismi
Auslan

Auslan eli australialainen viittomakieli on Australiassa käytetty viittomakieli. Auslan on lyhenne sanoista Australian Sign Language. Kielellä on 14 000 käyttäjää. 

Australialainen viittomakieli on kehittynyt brittiläisestä viittomakielestä ja on sukua myös uusiseelantilaiselle viittomakielelle. Vaikutteita on tullut myös irlantilaisesta ja amerikkalaisesta viittomakielestä. Kieli käyttää kaksikätisiä sormiaakkosia, kuten brittiläinen ja uusiseelantilainen viittomakieli.

Auslan kehittyi Isosta-Britanniasta tulleiden kuurojen siirtolaisten keskuudessa 1800-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
auslan.net
 Auslan online dictionaries 

Viittomakielet
Australian kielet
Gábor Babos

Gábor Babos (s. 24. lokakuuta 1974 Sopronissa, Unkarissa) on unkarilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa tällä hetkellä Alankomaiden pääsarjan NEC Nijmegeniä.

Babos on pelannut Alankomaissa vuodesta 2000 asti. Hän siirtyi NAC Bredaan kotimaansa pääsarjasta MTK Budapestin joukkueesta. Lisäksi Babos on torjunut yhden kauden verran Feyenoordissa.

Unkarilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Ahvenanmaan tulevaisuus

Ahvenanmaan tulevaisuus () on Ahvenanmaalla toimiva separatistinen puolue, jonka päämääränä on tehdä Ahvenanmaasta itsenäinen valtio. Itsenäisyys on puolueen mielestä ainoa vaihtoehto Ahvenanmaan yksikielisen ruotsalaisen kulttuuriperinnön säilyttämiseksi. ÅF:llä on vuodesta 2019 Ahvenanmaan maakuntapäivillä yksi edustaja. Puolueen puheenjohtaja on Axel Jonsson.

Puoluetta alettiin rakentaa 2000-luvulle tultaessa keväästä 1999 lähtien toimineen Ålands Framtid -seuran pohjalta, ja lokakuussa 2001 yhdistysrekisteriin hyväksyttiin Föreningen för Ålands Framtid.

ÅF kuuluu Euroopan vapaa allianssi -europuolueeseen (EFA). EFA on alueellisten ja autonomististen puolueiden yhteenliittymä, jonka jäsenet tunnustavat alueiden oikeudet itsemääräämiseen. ÅF liittyi EFA:n tarkkailijajäseneksi toukokuussa 2006 ja täysjäseneksi vuotta myöhemmin. ÅF:llä on edustajia EFA:n elimissä ja EFA:n jäsenet ovat ottaneet ahvenanmaalaisten asian esille muun muassa europarlamentissa.

Vaalit

Puolue osallistui Ahvenanmaan maakuntavaaleihin ensimmäisen kerran lokakuussa 2003 ja se sai maakuntapäiville kaksi edustajaa. Suurinta puolueen kannatus oli Eckerössä (11,5 %) ja puolueen toinen maakuntapäiväedustaja Brage Eklund valittiin kyseisestä kunnasta. Neljä vuotta myöhemmin puolueen ääniosuus kasvoi hieman, mutta se sai jälleen kaksi paikkaa. Puolueen toinen edustaja vaihtui, kun Eklund putosi maakuntapäiviltä ja valituksi tuli Harry Jansson. Keväällä 2009 toinen ÅF:n edustajista loikkasi Ahvenanmaan keskustan ryhmään. Hänet valittiin uuden puolueensa johtoon. Syksyn 2011 vaaleissa ÅF sai kolme paikkaa maakuntapäiville. Valituiksi tulivat uudelleenvalittu Eriksson, paluun tehnyt Eklund ja kokonaan uutena Axel Jonsson. Vuoden 2019 vaaleissa puolue sai 4,7 % äänistä ja yhden paikan maakuntapäiville.

Kunnallisvaaleissa 2003 puolue sai yhden edustajan (Anders Eriksson) Jomalan valtuustoon. Vaaleissa 2007 ÅF sai edustajan Maarianhaminan (Tom Forsbom) ja Jomalan (Eriksson) valtuustoihin. Vuonna 2011 puolueella oli ehdokkaita kolmessa kunnassa ja se sai yhden lisäpaikan Maarianhaminassa.

Vuonna 2011 ÅF osallistui ensimmäistä kertaa eduskuntavaaleihin. ÅF:n Axel Jonsson oli ehdokkaana Åländsk Samling -yhteislistalla, johon osallistuivat myös sosialidemokraatit ja keskusta. Paikan vei ÅS-listan Elisabeth Nauclér. Jonsson sai 394 ääntä (3,8 %).

Maakuntapäiväedustajat 
Brage Eklund 2003–2007, 2011−2019
Anders Eriksson 2003−2015, 2019→
Harry Jansson 2007–2009
Axel Jonsson 2011−2019

Puheenjohtajat
Anders Eriksson 2001–2012
Axel Jonsson 2012→

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ålands Framtid

Ahvenanmaalaiset puolueet
Euroopan vapaa allianssi
Nationalistiset puolueet
Ritva Aro

Ritva Lempi Emilia Aro (oik. Aro-Maskula; 28. helmikuuta 1905 Kotka – 4. kesäkuuta 1991 Turku) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja näyttelijä, joka esiintyi opereteissa, oopperoissa sekä kolmessa suomalaisessa elokuvassa. Hän oli Hanna Granfeltin ja Anna Hagelstamin oppilas.

Aro oli 1930- ja 1940-luvulla tunnettu operettiprimadonna, joka sai 1930-luvulla Kansallisoopperan operettituotannoissa työskennellessään enemmän palkkaa kuin yksikään varsinaisista oopperalaulajista. Hän vieraili myös Ruotsissa ja toimi laulunopettajana Turussa. Aron puoliso oli eversti Lauri Maskula.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Vuonna 1905 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Isopreeni

Isopreeni on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, erittäin haihtuvaa nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Se on palavaa, erittäin helposti syttyvää lämmön, kipinöiden tai liekkien vaikutuksesta. Isopreenin rakennekaava on CH2=C(CH3)CH=CH2.

Liukenee veteen huonosti 0,7 g/l, mutta erittäin hyvin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Ilman stabilointiainetta isopreeni polymeroituu helposti valon, kuumuuden, hapettimien tai peroksidien vaikutuksesta. Isopreeniin on yleensä lisätty stabilointiainetta, esimerkiksi 4-tert-butyylipyrokatekolia.

Isopreenin polymeroitumistuotteita kutsutaan terpeeneiksi (C5H8)n. Yhdiste on luonnonkumin rakenneyksikkö. Isopreenia esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Valmistus ja käyttö 
Isopreeniä voidaan tuottaa luonnonkumista tai terpeeneistä niitä kuumentamalla, sitä syntyy myös öljynjalostuksen sivutuotteena. Synteettisesti isopreenia valmistetaan isopentaanista (C5H12) tai isopenteenistä eli 2-metyyli-2-buteenista (C5H10) poistamalla niistä vetyä. Myös isobuteenin ja formaldehydin tai asetonin ja eteenin välisissä reaktioissa muodostuu isopreeniä.

Suurin osa isopreenista käytetään isopreenikumin (cis-polyisopreenin), styreeni-isopreeni-styreeni (SIS) -sekapolymeerien ja butyylikumin valmistukseen.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Isopreenille altistuminen saattaa aiheuttaa syöpää.

Katso myös 
Isoprenoli

Lähteet

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Isopreeni
PubChem: Isoprene 
United Nations Environment Programme (UNEP): Isoprene CAS N°: 78-79-5 (pdf) 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Isoprene 
ChemBlink: Isoprene 
Liber Herbarum II: Luettelo isopreenia sisältävistä kasveista
Report on Carcinogens, Twelfth Edition (2011): Isoprene CAS No. 78-79-5 (pdf) 
Pherobase: Floral Compound - isoprene 
Pherobase: Semiochemical - isoprene 

Alkeenit
Hongqi

Hongqi, kiinaksi 红旗 , suomeksi Punalippu, valmistaa edustusautoja Changchunissa, Pohjois-Kiinassa. Kiinan kielen sana hóng tarkoittaa punaista ja qí lippua. Hongqi kuuluu kiinalaiseen FAW-konserniin. Ensimmäinen Hongqi julkistettiin 1958 ja se on Kiinan vanhin automerkki.

Alkuperäistä Hongqia valmistettiin vuoteen vain korkea-arvoisille virkamiehille. Kyseistä mallia valmistettiin vuoteen 1980. Brändi herätettiin henkiin 1990-luvulla.

Historia

Ensimmäinen sukupolvi 

Ensimmäinen Hongqi, CA72 esiteltiin 1. elokuuta 1958. Avoautomalli oli valmis syyskuussa.

Samantyyppistä autoa, Hongqi CA770 -autoa valmistettiin vuosina 1963-1980. Auto oli matkustamotiloiltaan ylellinen ja maan johtavien poliitikkojen käyttämä. Myös Pekingissä olevat ulkomaiden suurlähetystöt käyttivät Hongqi-autoja.

Tekniikan Maailma 3/1976 kirjoitti Hongqi CA 770 -autosta, jota esiteltiin Kölnin messuilla. Kyse oli auton ensiesittelystä Kiinan ulkopuolella. Auto on mitoiltaan todella iso, pituus 598 cm, leveys 199 cm ja korkeus 164 cm. Omapainoakin on 2730 kiloa, kokonaispaino 3300 kiloa.

Vanhanaikaista tekniikkaa edustavat takana oleva jäykkä taka-akseli ja lehtijouset sekä Kaikissa pyörissä olevat rumpujarrut. Renkaina ristikudosrenkaat. Vaihteisto on vain 2-vaihteinen automaatti. Moottori 5655 cm³ V8, vääntöä 420 Nm /2900 rpm. Tehoksi kerrottiin 220 hv DIN (162 kW).

Takana on iso jalkatila ja ilmastointilaite. Takaistuimia säädettiin sähköllä ja takaikkunoissa oli sähkönostimet. Kuljettajan istuinta ei voinut säätää ja se oli toimittajan mielestä liian pehmeä. Matkustamo voitiin erottaa etuistuintiloista sähköllä toimivalla väliseinällä.

Toinen sukupolvi 

Vuosien 1995 ja 2006 välillä FAW valmisti ulkomaalaisia autoja Hongqi-nimellä. Nämä autot pohjautuivat Audi 100- ja Lincoln Town Car-malleihin. Audi 100:n pohjautui CA7200 sekä CA7220 ja Lincoln Town Cariin CA7460.

Kolmas sukupolvi 
FAW aloitti Toyota Crowniin pohjautuvan HQ3-mallin myynnin 2006. Yritys teki hieman voittoa uudella mallillaan. Ensimmäisenä vuotena myytiin hieman alle 500 kappaletta. Toisella  myyntivuodella Hongqi yritti myydä noin 1 400 kappaletta HQ3-autoa. 788 HQ3:a luovutettiin asiakkaille 2008.

Automallin nimi on Shengshi joka tarkoittaa menestyksen päiviä.

Neljäs sukupolvi 
Nelännen sukupolven Hongqi (H7) tuli markkinoille 2013. Tätä autoa oli tarkoitus valmistaa noin 30 000 kappaletta mutta ensimmäisen myyntivuoden jälkeen vain 5 000 autoa oli valmistunut. Sitä kutsutaan ministeritasoisten virkamiesten viralliseksi autoksi. H7 rinnalla valmistetaan myös paljon kalliimpaa L5-mallia.

Kansan vapautusarmeija osti noin 1 000 H7-autoa 2014.

Nykyiset mallit

Galleria

Aiheesta muualla

Hongqin kotisivu 
Hongqi Punalippu

Lähteet

Automerkit
Kiinan teollisuus
Rickenbacker

Rickenbacker International Corporation on yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien valmistaja, jonka perustivat Adolph Rickenbacher ja George Beauchamp vuonna 1931. Yhtiö tunnetaan erityisesti sähkökitaroista ja sähköbassoista. Rickenbackeria  pidetään ensimmäisen kiinteärunkoisen sähkökitaran (Lap steel -kitara Frying Pan) suunnittelijana ja valmistajana. Rickenbackerin kitarat nousivat 1960-luvulla suureen suosioon rockyhtyeiden keskuudessa. Kitaroita käyttivät mm. The Byrds -yhtyeen Roger McGuinn sekä The Beatlesin John Lennon ja George Harrison, The Rolling Stonesin Brian Jones, The Whon Pete Townshend sekä monet muut ajan tunnetut muusikot.

John Lennonin kuuluisaksi tekemä malli on Capri-sarjan malli 325 vuosimallia 1958. Lennonin yksilö kuului poikkeukselliseen valmistuserään, johon tehtaalla asennettiin kaksi äänensävy- ja -voimakkuussäädintä tavanomaisen yhden parin sijasta. Sen runko on ontto, vaikka varhaiseen sarjaan kuuluneessa kitarassa ei ole merkille tunnusomaista ääniaukkoa. Ääniaukko tehtiin myöhempiin sarjoihin, jotta vältettäisiin mielikuva merkin halpasarjasta.

Harrison sekä McGuinn tekivät tunnetuksi mallin 360/12, joka nimensä mukaisesti on 12-kielinen. Tunnetuimpia sillä soitettuja kappaleita ovat Byrdsin "Mr. Tambourine Man" ja "Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season)". Harrison käytti mallia albumilla A Hard Day’s Night (1964). Yes-yhtyeen alkuperäinen kitaristi Peter Banks käytti kuusikielistä 360-mallia yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla Yes (1969) ja Time and a Word (1970).

The Jam -yhtyeen Paul Weller nosti kuusikielisen 360-mallin uudelleen esiin 1980-luvulla. Tom Petty on käyttänyt 360/12 mallia.

360-sarjan kitarat ovat puoliakustisia eli niiden runko on osaksi ontto. Instrumentti on kuitenkin tarkoitettu pääasiassa sähköisesti vahvistettavaksi.

Bassot

Bassokitarana Rickenbacker on huomiota herättävä sekä ääneltään että muotoilultaan. Malleissa 4001, 4002, ja 4003 on stereoulostulo, jolloin signaali voidaan johtaa kummastakin mikrofonista eri vahvistimeen. Kuuluisia Rickenbacker-basisteja ovat muun muassa Lou Barlow, Chris Squire (Yes), Adam Clayton (U2), Roger Glover (Deep Purple), John Deacon (Queen),  Joey DeMaio (Manowar), Lemmy Kilmister (Motorhead), Geddy Lee (Rush), Paul McCartney, Roger Waters (Pink Floyd) sekä edesmenneet Cliff Burton (Metallica), John Entwistle (The Who) ja Phil Lynott (Thin Lizzy), joka useimmiten käytti Fenderin malleja.

Suomalaisista basisteista Rickenbackeria ovat käyttäneet esimerkiksi Mika Sundqvist (Alwari Tuohitorvi), Janne Joutsenniemi (Stone, Suburban Tribe), Tiktak-yhtyeen Mimmu ja Indica-yhtyeen Heini.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kotisivut 
 Web www.rickenbacker.es 
 http://www.rickresource.com

Kitaravalmistajat
Neuromance


Neuromance on Dope Stars Inc.:n esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2005.

Kappaleet

CD 1 
Code Capricorn // Rise of the Machines
 
 
 
 
 
 

Code Saturn // Ultraviolent E-Volution

Code Cancer // Epicentre Gigahertz

CD 2 
Albumin bonuslevy sisältää useita uudelleensovitettuja versioita alkuperäisistä kappaleista.

10.000 Watts (Punto Omega Remix)

Kokoonpano 
 Victor Love – laulu, kitara, syntetisaattori, ohjelmointi, tuotanto
 Alex Vega – kitara
 Darin Yevonde – basso
 Grace Khold – kansikuva, koskettimet
 John Fryer – tuottaja
 Thomas Rainer – tuottaja

Lähteet 

Vuoden 2005 esikoisalbumit
Dope Stars Inc.:n albumit
The Lamb Lies Down on Broadway


The Lamb Lies Down on Broadway on temaattinen tupla-albumi, jonka progressiivista rockia esittänyt brittiläinen Genesis-yhtye julkaisi 1974.

Albumi kertoo surrealistisen tarinan New Yorkissa asuvasta puertoricolaisesta nuorisorikollisesta, Raelista, joka kohtaa omituisia olentoja ja painajaisenomaisia vaaroja pelastaessaan veljeään Johnia. Monet tarinan tapahtumista ja paikoista ovat peräisin Peter Gabrielin unista. Yhtyeen rumpali Phil Collins kertoi myöhemmin levyn kertovan skitsofreenikosta. Albumin kappaleissa on myös satiirisia viittauksia erilaisiin ilmiöihin aina mytologiasta seksuaaliseen vallankumoukseen. Albumin nimikappaleen lisäksi kappaleet "The Carpet Crawlers" ja "In the Cage" olivat Genesiksen keikkahittejä vielä 90-luvulla.

Albumin musiikin säveltämisestä vastasivat pääosin Tony Banks, Phil Collins, Steve Hackett ja Mike Rutherford. Peter Gabriel keskittyi luomaan levyn tarinan ja kirjoitti sanoitukset, lukuun ottamatta kappaletta "Light Dies Down on Broadway", jonka sanoittivat Banks ja Rutherford, koska Gabriel ei kyennyt luomaan mitään yhdistävää linkkiä kappaleiden "Ravine" ja "Riding the Scree" välille. Gabriel teki itse sekä sävelet että sanat kappaleeseen "Counting out time".

Albumi sai ilmestyessään vaihtelevat arvostelut ja nousi Britannian listalla sijalle 10 ja USA:ssa sijalle 41. Levyn julkaistuaan yhtye lähti kiertueelle, jonka aikana Peter Gabriel ilmoitti jättävänsä yhtyeen. "Lamb"-kiertue oli siinä mielessä poikkeuksellinen että yhtye esitti kiertueen joka keikalla tämän albumin alusta loppuun, Peter Gabrielin esittäessä levyllä esiintyviä henkilöhahmoja. Konsertin lopussa saatettiin soittaa muutama kappale vanhemmilta levyiltä (esim. "The Musical Box" ja "I know what I like").

1999 Genesis levytti alkuperäisellä kokoonpanolla uuden version levyn kappaleesta "Carpet Crawlers". 2000-luvun alkupuolella yhtyeen jäsenet suunnittelivat lähtevänsä kiertueelle esittämään "The Lamb"- show:n vielä kerran, mutta tämä suunnitelma kariutui ja lopputuloksena oli että yhtye lähti pienemmällä kokoonpanolla (ilman Gabrielia ja Hackettia) esittämään hittejään "Turn it on again"-nimisellä kiertueella.

Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.

Kappaleet

CD 1

CD 2

Kokoonpano 
 Peter Gabriel – laulu, huilu
 Steve Hackett – kitara
 Tony Banks – kosketinsoittimet
 Mike Rutherford – basso, 12-kielinen kitara
 Phil Collins – rummut, lyömäsoittimet, vibrafoni, taustalaulu

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 1974 albumit
Konseptialbumit
Genesiksen albumit
Believe (Disturbedin albumi)

Believe on Disturbed-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Albumin musiikki on kevyempää verrattuna edelliseen The Sickness albumiin. Sanoitukset keskittyvät uskonnollisiin ja hengellisiin teemoihin viime aikojen tragedioista. Albumilla on myös havaittavissa melodista dynamiikkaa.

Believe debytoi sijalla 1 Billboard 200-listalla, tehden siitä Disturbedin ensimmäisen listaykkösen. Albumia myytiin 284 000 kopiota ensimmäisellä viikolla, ja se myi Yhdysvalloissa tuplaplatinaa.

Kappaleet

Kokoonpano 
Disturbed
 David Draiman - laulu
 Dan Donegan - kitara, koskettimet
 Steve "Fuzz" Kmak - basso
 Mike Wengren - rummut, lyömäsoittimet
Muut muusikot
 Alison Chesley - sello kappaleessa "Darkness"

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
Disturbedin albumit
Million Dollar Bridge

Million Dollar Bridge eli virallisesti Miles Glacier Bridge on noin 80 kilometrin päässä Cordovan kaupungista Alaskassa sijaitseva Copperjoen ylittävä silta. Se rakennettiin 1900-luvun alussa rautatiesillaksi osana Cordovan ja Kennicottin välistä, 315 kilometrin mittaista Copper River and Northwestern Railway -rautatietä, jonka rahoittivat J. P. Morgan ja Guggenheimin perhe. Silta sai lempinimekseen Miljoonan dollarin silta 1,4 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin nousseiden rakennuskustannusten vuoksi. Silta oli rautatieliikenteen käytössä vuosina 1909–1938.

1950-luvulla aloitettiin muutostyöt sillan ja vanhan ratapenkereen muuttamiseksi maantieksi. Työt kuitenkin keskeytyivät 27. maaliskuuta 1964, kun Pitkäperjantain maanjäristys vaurioitti sekä siltaa että rakenteilla ollutta maantietä.

Silta korjattiin väliaikaisesti vaijerein, I-palkein ja lankuin. Vain noin 16 kilometriä valmista tietä oli ehditty rakentaa sillan toiselle puolelle, ja useille autoilijoille silta onkin ajomatkan päätepiste.

Vuonna 2000 silta lisättiin Yhdysvaltain kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin.

Sillan lopullinen korjaustyö alkoi 2004, ja se avattiin liikenteelle elokuussa 2005. Kiistanalainen päätös sillan korjaamisesta tehtiin syyskuussa 1995 tapahtuneen tulvan jälkeen. tulvan seurauksena kävi selväksi, että korjaamattomana silta luhistuisi seuraavan suuren tulvan yhteydessä. Osavaltion insinöörit päättelivät, että sillan korjaaminen olisi purkamista, tai pahimmassa tapauksessa sortuneen sillan raivausta, halvempi vaihtoehto. Sortunut silta olisi raivattava, jotta lohet pääsisivät nousemaan Copperjokeen.

Ihmiset toivovat, että sillan korjaamisen myötä myös kaavailtu Alaska Highway 10 -maantieyhteys Cordovasta Chitinaan toteutuisi.

Aikajana
 1907–1911: rautatie ja silta rakennetaan.
 1938: sillan käyttö rautatiesiltana päättyy.
 1958: silta muutetaan ajoneuvokäyttöön.
 1964: yksi siltajänne putosi pilarin päältä Pitkäperjantain maanjäristyksessä.
 1995: syyskuun tulvat pahentavat sillan entisestään huonoa kuntoa, ja sitä uhkaa luhistuminen.
 2000: silta lisättiin kansalliseen historiallisten kohteiden rekisteriin.
 2004: kaikkiaan 19 miljoonaa dollaria maksavat korjaustyöt alkavat.
 2005: korjaustyöt päättyvät, silta avataan liikenteelle.

Aiheesta muualla

Vuoden 1911  lehtiartikkeli Kenicott–Cordova -rautatiestä
Alaska Science Forumin artikkeli vuodelta 1985
Alaska Science Forumin artikkeli vuodelta 2002
Sillasta ilmeisesti 1920-luvulla otettu panoraamakuva

Alaskan liikenne
Yhdysvaltain sillat
Erkki Tiesmaa

Erkki Antero Tiesmaa, ent. Tidström, (22. syyskuuta 1907 Oulu – 18. helmikuuta 1969 Pello) oli suomalainen sanoittaja. Tiesmaa on erityisesti tunnettu sota-ajan kappaleen ”Eldankajärven jää” sanoittajana. Tiesmaan sanoitus ilmestyi runon muodossa myös Olavi Paavolaisen toimittamassa runoantologiassa Täältä jostakin – Suomen kenttäarmeijan runoja (WSOY 1943).

Koulutukseltaan Tiesmaa oli filosofian maisteri ja suomen kielen opettaja, joka ennen sotia toimi Saksassa Königsbergin Albertus-yliopiston suomen kielen opettajana. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. Jatkosodan aikana Tiesmaa oli Uhtuan suunnalla valistusupseerina. Hän sanoitti humoristisia lauluja ja esitti niitä perustamansa orkesterin kanssa asemasotavaiheen aikana rintamalinjoilla. Sodan jälkeen Tiesmaa oli Pellon yhteiskoulun rehtorina vuosina 1947–1969. Sitä ennen hänet oli pidätetty kuukausiksi
asekätkennästä, mutta häntä ei kuitenkaan tuomittu.

Tiesmaan sanoituksia 
 Eldankajärven jää – 1942 (säv. Alfred Markush)
 Tule Röhön rantaan – 1942 (säv. Bert ja Frank Leighton)
 Sissien marssi (säv. Jorma Salmela)
 Caramba caracho – 1972 (Trad.)
 Banzai, japanilainen sotilaslaulu – 1942

Julkaisuja 
 Miten kielimaantiede voi palvella historiatutkimusta. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliitto. Vuosikirja VI. Oulu 1938
 Vanaväylillä Vesaisen : JR 32:n marssi. JR 32, Oulu 1942
 "Eldankajärven jää" : "Röhön ranta". Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1942 
 Pellon yhteiskoulu 1947-1957. Pellon yhteiskoulu, Rovaniemi 1957
 Prikaati Vuokko talvisodassa Kuhmon rintamalla : Erkki Tiesmaan välirauhan aikana laatima historiikki, Raimo Sillanpää, Nurmes 2006
 Suomalainen poronhoitosanasto. Teoksen pohjana Erkki Tiesmaan kansatieteen väitöskirjaksi aiottu käsikirjoitus, toimittaja Markku Varis. Väyläkirjat, Pello-Rovaniemi 2017

Lähteet 

Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Guelfit ja ghibelliinit

Guelfit ja ghibelliinit olivat kaksi keskiajalla Italian keski- ja pohjoisosissa vaikuttanutta poliittista ryhmittymää. Guelfit kannattivat paavinvaltaa ja ghibelliinit Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin vallankäyttöä. He ottivat rajusti yhteen 1100- ja 1200-luvuilla.

Nimitykset guelfit ja ghibelliinit viittasivat saksalaisen Welfin hallitsijasuvun vihanpitoon Hohenstaufen-sukuisten keisarien kanssa 1100–1200-luvuilla. Guelf oli Welfin suvun italiankielinen nimi, ja Ghibellini taas viittasi Hohenstaufenien tärkeään tukikohtaan Waiblingeniin. Epäluotettavan perimätiedon mukaan nimitykset olisivat väännöksiä sotahuudoista, joita Welfien ja Hohenstaufenien armeijat olisivat käyttäneet vuonna 1140 Weinsbergin piiritystaistelussa. Nimitykset vakiintuivat käyttöön ensin Firenzessä ja sitten muissakin Italian kaupunkivaltioissa alkaen keisari Fredrik II:n valtakaudesta 1200-luvun alkupuolella.

Guelfit löivät ghibelliinit, mutta ajautuivat lopulta sisäisiin ristiriitoihin ja jakautuivat ”mustiin” ja ”valkoisiin”. Mustat jatkoivat paavin kannattamista, kun taas valkoiset vastustivat paavin liiallista vaikutusvaltaa, etenkin vuosina 1294–1303 paavina olleen Bonifatius VIII:n aikana.

Dante Alighieri eli konfliktin aikaan, ja hän saikin siitä aineksia teokseensa Jumalainen näytelmä. Dante itse kuului valkoisten guelfien puolelle, ja mustat karkottivat hänet Firenzestä vuonna 1302.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian historia
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Seulonnan keskeiset artikkelit
Heaven and Hell (yhtye)

Heaven and Hell oli brittiläis-yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye, joka perustui muusikoiden Ronnie James Dio, Tony Iommi, Geezer Butler ja Vinny Appice vuosina 1979–1982 ja 1992 vaikuttaneeseen Black Sabbath -kokoonpanoon.

Historia
Ozzy Osbourne teki omaa sooloalbumiaan vuonna 2006, jonka aikana Rhino Records julkaisi Black Sabbath -kokoelmalevyn, The Dio Years. Albumi sisälsi kappaleita vain Ronnie James Dion aikaisen Black Sabbathin tuotannosta, sekä kolme täysin uutta kappaletta. Single ”The Devil Cried” menestyi listoilla, joten Iommi ja Dio päättivät koota yhteen Heaven and Hell -albumin aikaisen Black Sabbathin kokoonpanon ja aloittaa maailmankiertueen kokoelma-albumin tiimoilta. Koska alkuperäinen kokoonpano oli vielä yhdessä, Iommi ja Dio päättivät yleistä hämmennystä välttääkseen kutsua kokoonpanoaan nimellä Heaven and Hell. Geezer Butler liittyi kokoonpanoon. Myös Bill Wardin oli määrä osallistua, mutta ”musiikillisten erimielisyyksien” myötä jättäytyi pois projektista. Wardin tilalle rumpuja tuli soittamaan Mob Rules ja Dehumanizer -albumeilla vaikuttanut Vinny Appice. Näin Heaven and Hell -kokoonpanosta tulikin nimestään huolimatta itse asiassa Mob Rules -albumin (1981) tehnyt kokoonpano. 

Heaven And Hell aloitti kiertueen Kanadasta maaliskuussa 2007 ja kesällä oli vuorossa Euroopan kiertue (kaksi konserttia myös Suomessa, Sauna Open Air -festivaaleilla Tampereella 9. kesäkuuta, sekä Helsingin jäähallissa 10. kesäkuuta) ja syksyllä Yhdysvallat. Myös Japanin kiertue kuului suunnitelmiin. Kosketinsoittajana kiertueella oli Dio-yhtyeestä tuttu Scott Warren. Kiertueen yhteydessä julkaistiin myös rajoitettuna painoksena Live at Hammersmith Odeon -livealbumi, joka sisälsi materiaalia Black Sabbathin Hammersmith Odeonin konserteista  vuodenvaihteesta 1981-1982. Myös vuoden 2007 Heaven and Hell -kiertueelta julkaistiin Yhdysvalloissa New Yorkissa kuvattu ja äänitetty DVD/CD Live from Radio City Music Hall. Yhtye julkaisi cd-boksin, The Rules of Hell, joka sisälsi kaikki Dion aikaiset Black Sabbathin albumit remasteroituina. 

Uutta studiomateriaalia sisältävä The Devil You Know -albumi julkaistiin huhtikuussa 2009. Albumia tukeva Euroopan kiertue saapui myös Suomeen. Heaven and Hell soitti Helsingin jäähallissa 2. kesäkuuta 2009 ja Oulun Qstockissa 25. heinäkuuta 2009.

Heaven and Hellin laulaja Ronnie James Dio menehtyi vatsasyöpään vuonna 2010. Heaven and Hell järjesti 24. heinäkuuta 2010 High Voltage-festivaaleilla Lontoossa Dion muistolle konsertin, jossa lauloivat muun muassa Deep Purplesta tuttu Glenn Hughes ja norjalainen Jørn Lande. Tapahtuman tuotto meni hyväntekeväisyyteen. Heaven and Hell lopetti toimintansa kyseisen konsertin jälkeen. Alkuperäisen Black Sabbathin uudelleenkokoamista Iommi ei sulkenut pois.

Jäsenet
 Ronnie James Dio – laulu
 Tony Iommi – kitara
 Vinnie Appice – rummut
 Geezer Butler – basso
 Scott Warren – kosketinsoittimet (kiertuekokoonpanossa)

Diskografia

Albumit

Lähteet

Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen kotisivu

Black Sabbath
George Paget Thomson

Sir George Paget Thomson (3. maaliskuuta 1892 – 10. syyskuuta 1975) oli englantilainen fyysikko. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto 1937 elektronidiffraktion keksimisestä. Hän jakoi palkinnon Clinton Joseph Davissonin kanssa, joka oli keksinyt saman ilmiön eri menetelmin.

Thomson oli Nobel-palkitun englantilaisen fyysikon J. J. Thomsonin poika. Hän opiskeli Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa. Thomson ehti tehdä isänsä kanssa tutkimusta vuoden ennen kuin ensimmäinen maailmansota syttyi ja hän joutui lähtemään rintamalle. Sodan jälkeen hän tutki elektronien kulkeutumista ohuiden metallikalvojen läpi havaiten elektronidiffraktioilmiön. Hän osoitti kokeellisesti, että elektronit voivat käyttäytyä aaltojen tavoin ja diffraktoitua. Samaan aikaan Clinton Joseph Davisson havaitsi saman ilmiön eri menetelmin. Elektronidiffraktio on nykyään merkittävä menetelmä ohuiden kalvojen ja pintojen kiderakenteen tutkimuksessa.

Vuonna 1924 Thomson meni naimisiin Kathleen Buchananin kanssa ja heille syntyi kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Hänet aateloitiin 1943.

Lähteet

Aiheesta muualla
Nobelprize.org George Paget Thomsonin elämäkerta 

Brittiläiset fyysikot
Nobelin fysiikanpalkinnon saajat
Brittiläiset aateliset
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Bruno Aspelin

Bruno Aspelin (11. huhtikuuta 1870 Helsinki – 9. joulukuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija ja säveltäjä.

Elämäkerta

Aspelin oli taidemaalari ja kuvanveistäjä ja teki jonkin verran myös metalligrafiikkaa. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1886–1887 ja 1893. Aspelin asui Helsingin Katajanokalla Gustaf Estlanderin suunnittelemassa jugend-tyylisessä vuokratalossa, johon oli rakennettu kolme ateljeehuoneistoa. Aspelin, samoin kuin Hugo Simberg, asettui taloon heti sen valmistuttua vuonna 1906. Myöhemmin talossa asui muun muassa kuvanveistäjä Viktor Janssonin perhe.

Teoskuvia
 Bruno Aspelin: Turun Tuomiokirkon kortteli v. 1756, pronssiveistos 1930

Teoksia 
 Ehrenströmin hautapatsas, Helsinki 1936
 Pienoismalli 1860-luvun Helsingistä, Helsingin kaupunginmuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
Jussi Suomala: Luotsikatu neljä 2006 ISBN 952-468-120-X 176 s.
Salme Sarajas-Korte: Uuden taiteen lähteillä : suomalaisia taiteilijoita Pariisissa, Berliinissä ja Italiassa 1891-1895 : Magnus Enckell, Axel Gallén, Ellen Thesleff, Pekka Halonen, Väinö Blomstedt, Beda Stjernschantz, Werner von Hausen, Bruno Aspelin. Helsinki : Otava, 1966, 301 s.

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset taidemaalarit
Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Mediatoimisto Dagmar

Dagmar on vuonna 1973 perustettu, Suomen suurimman markkinointiviestintäkonsernin Salomaa Groupin omistama markkinointiviestintäalan yritys. Dagmar toimii myös globaalin mediatoimistoketjun, Starcom Mediavest Groupin kumppanina. Dagmarin toimipiste sijaitsee Annankadulla Helsingissä. Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 2019 ollut Krista Elopuro. Häntä ennen Dagmaria johti 18 vuoden ajan Tuula Kallio.

Tilikaudella 2020-2021 markkinointitoimisto Dagmarin liikevaihto oli 162,2 miljoonaa euroa ja yrityksessä työskenteli keskimäärin 202 työntekijää.

Dagmarin palvelut 
Dagmar on erikoistunut tiedolla johdetun markkinoinnin konsultointiin, suunnitteluun ja toteuttamiseen. Yritys palvelee asiakkaitaan liiketoiminnan kehittämisen, markkinoinnin teknologioiden ja markkinointiviestinnän alueilla. Dagmar Drive kehittää uusia tapoja yhdistää dataa, teknologiaa, analytiikkaa sekä kuluttaja- ja asiakasymmärrystä kasvun vauhdittamiseen. Dagmar Stories suunnittelee yritysten omien digitaalisten kanavien sekä sosiaalisen median sisältöjä ja huolehtii tuotannoista. Dagmar Media rakentaa datan ja teknologian voimin markkinoinnin ratkaisuja ja vaikuttavia kohtaamisia asiakaspolun kaikkiin vaiheisiin, strategisista kokonaisuuksista kanavavalintoihin ja tulosten analysointiin. Dagmar omistaa myös Radly Oy:n, joka auttaa btob-yrityksiä digitalisaation kehityksessä.

Menestys alan tutkimuksissa ja kilpailuissa 
Mediatoimistoja arvioiva kansainvälinen tutkimustoimisto Recma arvioi viimeksi syyskuussa 2021 Dagmarin Suomen #1 mediatoimistoksi, jossa on vahvimmat resurssit ja asiakasportfolio. 

Dagmar on menestynyt muun muassa AdProfit-, Effie-, Grand One-,
 Global Search Awards-, European Excellence Awards- Cannes Young Lions-, ja European Advertising Certificate (EADC) Hall of Fame -kilpailussa. Kauppalehden Suomen suurimpien markkinointiviestintätoimistojen listauksessa Dagmar on ollut kärjessä usean vuoden ajan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Dagmarin verkkosivut
 Dagmarin webinaarit 
 Dagmarin podcast WTF Markkinointi 

Suomalaiset mediatoimistot
Markkinointiviestintäyhtiöt
Terry Paine

Terence Lionel Paine (s. 23. maaliskuuta 1939 Winchester, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Pelaaja-aikanaan Paine edusti Southamptonia vuosien 1956 ja 1974 välillä 713 kertaa, tehden 160 maalia. Hän on Sothamptonin historian eniten otteluja pelannut pelaaja. Hunter edusti myös 111 pelin verran Hereford Unitedia.

Englannin maajoukkueessa Paine pelasi 19 ottelua, tehden 7 maalia. Vuonna 1963 hän pelasi ensimmäisen täyden maaottelunsa ja samana vuonna hän teki hattutempun Wembleyn stadionilla pelatussa ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Vuonna 1966 Englannin valmentaja Alf Ramsey valitsi Painen MM-joukkueeseen vuoden 1966 MM-kisoihin. Kisoissa hän pelasi yhdessä alkulohkon ottelussa Meksikoa vastaan. Englanti voitti kisoissa maailmanmestaruuden.

Myöhemmin urallaan Paine toimi Cheltenham Townin managerina.

Aiheesta muualla 
Profiili soccerbase.comin sivustolla  

Englantilaiset jalkapalloilijat
Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiina Brännare

Tiina Anne Marjatta Brännare (s. 3. tammikuuta 1960 Helsinki)  on suomalainen ohjaaja, koreografi ja näyttelijä, joka on tehnyt paljon työtä musiikkiteatterin parissa. 

Brännare aloitti uransa tanssijana ja on opiskellut alaa mm. New Yorkissa, Lontoossa ja Tukholmassa. Brännare valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1992 Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyönlinjalta. Hän työskenteli Uudessa Iloisessa Teatterissa  1980-2002  esiintyjänä, koreografina ja apulaisohjaajana. Sittemmin hän on ohjannut ja tehnyt koreografioita teattereissa ympäri Suomea.  Hän on vieraillut  Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa Järvenpään teatterissa, Valkeakosken kaupunginteatterissa, Heinolan kesäteatterissa  jne. 

Hänen ohjauksiaan ovat Liz, Katri Helena, Marilyn, Niskavuoren Heta 2X, Evita, Cats, Five Guys Named Moe, Housut pois, Lainahöyhenissä, Piukat paikat, Guys and Dolls, Pimeä metsä, Herrasmieshuijarit, Peter Pan, Pyhä keikka, Sweet Charity, Ankkurilyhty, Rakastan, rakastan, Cabaret, Albatrossi ja Heiskanen 3x, Heavy Christmas, My Fair Lady, Kiss Me Kate ja Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen,  Jyrki-Boy Suosikki musikaali. Aint`missbehavin jne.

Eppu Nuotio ja Brännare ovat yhdessä kirjoittaneet musikaalit /näytelmät Marilyn, Liz, ROMY, Kadonnut Prinsessa, Silvia und Ich (pienoisooppera), HUONE 112, Kaiken takana on nainen, Sekuntiviisaripoika, Elämää ja Erotiikkaa, Kerran kesällä, Delilah ja Anopit.

Brännare palkittiin ansioituneena musiikkiteatterintekijänä Jaakko Salo -palkinnolla 2005. Hän näytteli useita vuosia Sirkka Niskaa TV-sarjoissa Ihmeidentekijät ja Parhaat vuodet.

Tiina Brännare perusti tanssiryhmän Jazz-Girls vuonna 1977, Undeground teatteri "Gorgon" 1992 Sirpa Taivaisen kanssa sekä tanssi-duon "Musta Tulppaani" Mikko Rasilan kanssa  vuonna 1988.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tiina Brännare. Sielu ja ruumis  HS.fi 2009
brannarenuotio.wordpress.com

Suomalaiset koreografit
Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Amarantti (lisäaine)

Amarantti on elintarvikelisäaine, punainen monoatsoväri. Amarantin E-koodi on E 123 ja sitä saa käyttää eräisiin mätivalmisteisiin ja alkoholijuomiin. Yhdysvalloissa amarantti on kielletty.

Amarantti on kiinteää ainetta ja sen kemiallinen kaava on C20H11N2Na3O10S3, moolimassa 604,47 g/mol, sulamispiste >300 °C, tiheys 1,5 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 50 g/l (20 °C) ja CAS-numero 915-67-3 (natriumsuola). Amarantin IUPAC-nimi on trinatrium-3-hydroksi-4-(4'-sulfonaattonaftyyliatso)naftaleeni-2,7-disulfonaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Coloria: Amarantti
PubChem: Amaranth 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Amaranth 
European Food Safety Authority (EFSA): Scientific Opinion on the re-evaluation of Amaranth (E 123) as a food additive  (pdf)
Sciencelab: Material Safety Data Sheet
Chemblink

Atsovärit
Punainen
Tihon Hrennikov

Tihon Nikolajevitš Hrennikov (, 10. kesäkuuta (J: 28. toukokuuta) 1913 Jelets, Lipetskin alue – 14. elokuuta 2007 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja Neuvostoliitossa. Hrennikov sävelsi kolme sinfoniaa, kolme piano-, kaksi viulu- ja kaksi sellokonserttoa, oopperoita, operetteja, baletteja ja kamari- sekä elokuvamusiikkia.

Hrennikov nimitettiin vuonna 1948 Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteeriksi. Hän arvosteli jyrkästi Sergei Prokofjevia ja Dmitri Šostakovitšia liiton vuoden 1948 vuosikokouksessa ja syytti heitä "formalismista". Hrennikov toimi säveltäjäliiton johdossa yli 40 vuotta.

Hrennikovin tunnetuin sävellys lienee melankolinen rakkauslaulu Moskovan valot, joka tuli Suomessa tunnetuksi erityisesti Georg Otsin esittämänä. Tunnetummat suomenkieliset sanat kirjoitti lauluun Pauli Salonen, mutta vanhempi suomennos on Saukin eli Sauvo Puhtilan. Kappaleen ovat levyttäneet Suomessa useat muutkin laulajat, mm. Reijo Taipale, Pekka Himanka, Ragni Malmstén ja Erkki Junkkarinen sekä harmonikalla Taito Vainio ja Esko Könönen.

Lähteet 
 Ilja Glazunov ja Tihon Hrennikov viettivät merkkipäiviään 
 Stalin: his final victim
 Seppo Heikinheimo: Tikhon Khrennikov in interview

Aiheesta muualla 
 Tikhon Khrennikov: Internet Edition compiled by Onno van Rijen 

Neuvostoliittolaiset säveltäjät
Sosialistisen työn sankarit
Neuvostoliittolaiset poliitikot
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Hans Werner Henze

Hans Werner Henze (1. heinäkuuta 1926 Gütersloh, Nordrhein-Westfalen, Saksa – 27. lokakuuta 2012 Dresden, Saksi, Saksa) oli saksalainen säveltäjä, joka yhdisti musiikissaan laaja-alaisesti erilaisia vaikutteita kuten sarjallisuutta, jazzia ja uusklassismia. Igor Stravinski oli hänelle tärkeä esikuva eklektisen sävellystyylin viljelijänä.

Henze oli poliittiselta vakaumukseltaan vasemmistolainen ja sävelsi teoksia muun muassa Ho Tši Minhin ja Che Guevaran kunniaksi. Vuonna 1953 Henze muutti Italiaan, koska hänestä Saksa suhtautui suvaitsemattomasti hänen poliittisiin näkemyksiinsä ja homoseksuaalisuuteensa. Italian-vuosinaan hän teki yhteistyötä kirjailija Ingeborg Bachmannin kanssa. Hän asui Napolissa, Roomassa ja lopulta Marinossa Rooman lähellä.

Hans Werner Henzen sävellystuotanto on laaja. Hän oli sodanjälkeisen ajan tuotteliaimpia oopperasäveltäjiä. Hyvän vastaanoton saaneiden varhaiskauden oopperoidensa, kuten König Hirchin (1956) ja The Bassarids (1966), jälkeen hän ryhtyi tekemään poliittista musiikkiteatteria. 1970-luvun loppupuolella Henze palasi oopperan pariin ja The English Cat (1983) sai vaikutteita niin Alban Bergin Lulusta kuin Claudio Monteverdin Il ritorno d’Ulisse in patriasta.

Henzen tuotantoon kuuluu myös 10 sinfoniaa (1947–2000), 2 pianokonserttoa (1950–1967), 3 viulukonserttoa (1947–2002) sekä suuri joukko muita orkesteriteoksia, pianomusiikkia, 5 jousikvartettoa (1947–1976) ynnä muuta kamarimusiikkia, laulumusiikkia ja kuoroteoksia sekä baletteja ja elokuvamusiikkia (muun muassa Katharina Blumin menetetty maine).

Henze vieraili Suomessa vuonna 1964 ja ohjasi, lavasti, puvusti ja johti oopperansa Elegia nuorille rakastavaisille. Hän oli myös Porvoon Suvisoiton säveltäjävieras vuonna 1997.


Lähteet

Kirjallisuus 

 Henze, Hans Werner: Bohemian Fifths. An Autobiography. (Reiselieder mit böhmischen Quinten. Autobiographische Mitteilungen 1926–1995.) London: Faber & Faber, 1998.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Schott International: Hans Werner Henze.
 Voices: Hans Werner Henze at 75.

Saksalaiset säveltäjät
Saksalaiset oopperasäveltäjät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Arto Alaluusua

Arto Alaluusua (s. 1971) on suomalainen musiikin harrastaja, joka toimi Lyijykomppanian basistina vuosina 1994–1996 sekä Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen yhtenä perustajajäsenenä sekä basistina vuosina 1997–1999.

Alaluusualla ja Hiljainen Kevät -yhtyeen kitaristi Inehmolla oli jo vuosina 1989–1991 yhtye, jonka nimessä Trio Niskalaukaus esiintyi.

Musiikin ja äänentoiston parista Alaluusua siirtyi täysipäiväisesti Suomen puolustusvoimien palvelukseen vuonna 1999 harrastaen edelleen musiikkia. Hän kerää äänilevyjä, joita hänen kotisivuilleen kootun listan mukaan on yli 1500. Arto Alaluusua on sittemmin soittanut kitaraa muun muassa yhtyeissä Saturn Twilight, Spatha ja Kirous.

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut 
Hiljaisen Kevään kotisivut

Suomalaiset basistit
Suomalaiset kitaristit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Voihappo

Voihappo eli butaanihappo (C3H7COOH) () on lyhytketjuinen tyydyttynyt rasvahappo jota vapautuu voin härskiintyessä. Voihappoa esiintyy luontaisesti myös eläinrasvoissa. Voihappo on pahan hajuista ja makuista, mutta vaaratonta. Voihapon suoloja ja estereitä sanotaan butyraateiksi. Voihapon metyyliesteri on metyylibutyraatti.

Voihappo on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, öljymäistä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C4H8O2 ja rakennekaava CH3CH2CH2COOH. Voihaposta käytetään myös nimityksiä butyyrihappo, etyylietikkahappo ja 1-propaanikarboksyylihappo.

Voihapon moolimassa on 88,1 g/mol, sulamispiste −7,9 °C, kiehumispiste 164 °C, suhteellinen tiheys 0,96 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 72 °C c.c., itsesyttymislämpötila 452 °C ja CAS-numero 107-92-6. Voihappo sekoittuu veteen.

Suolistossa esiintyvä voihappo näyttää hillitsevän tulehdusta ja syöpäsolujen kasvua sekä vähentävän happiradikaalien syntyä.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Voihappoa muodostuu myös lehtipuiden kirvojen mesikasteesta, jolloin Suomessa etenkin lehmusten läheisyydessä saattaa keskikesällä haista härskiltä voilta.

Voihappoa tuotetaan nykyisin pääasiassa uusiutumattomista raaka-aineista hapettamalla butanaalia, jota saadaan raakaöljyn oksosynteesissä muodostuvasta propeenista. Voihappoa voidaan tuottaa myös hieman kalliimmalla mikrobiologisesti fermentoimalla uusiutuvia luonnonvaroja. Useat bakteerit tuottavat aineenvaihduntatuotteinaan voihappoa anaerobisissa eli hapettomissa olosuhteissa. Voihappoa voidaan valmistaa  käymisteitse esimerkiksi perunan, maissin ja riisin tärkkelyksestä butaanihappobakteerien avulla. Muina hiililähteinä bakteerit
voivat käyttää glukoosia, laktoosia, sakkaroosia, vehnää tai selluloosaa. Voihappoa tuottavia bakteerikantoja ovat esimerkiksi Clostridium-, Butyrivibrio-, Butyribacterium-, Sarcina-, Eubacterium-, Fusobacterium- ja Megasphaera -sukuihin kuuluvat anaerobiset mikro-organismit.

Katso myös 
 Isovoihappo
 Ananasöljy

Viitteet

Lähteet 
Butyyrihapon eli voihapon kansainvälinen kemikaalikortti ICSC 1334
PubChem: Butyric Acid 
Human Metabolome Database: Butyric acid 
DrugBank: Butyric Acid 
Food Component Database (FooDB): n-butanoate 
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Butyric acid 
KEGG: Butyric acid 
ChemBlink: Butyric acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Butyric-acid 
Pherobase: Floral Compound – 4Acid 
Pherobase: Semiochemical – 4Acid 

Rasvahapot
Vili

Vili on suomalainen miehen nimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Vili-nimen on Suomessa saanut noin 5340 henkilöä, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.

Vilin nimipäivä on 6. huhtikuuta. Suomen almanakassa Vili on ollut vuodesta 1995.

Tunnettuja Vilejä
 Vili Auvinen (1931–1996), näyttelijä ja teatteriohjaaja
 Vili Laitinen (s. 1999), jääkiekkoilija
 Vili Saarijärvi (s. 1997), jääkiekkoilija
 Vili Savolainen (s. 1985), jalkapalloilija
 Vili Sopanen (s. 1987), jääkiekkoilija
 Vili Taskinen (1874–1930), toimitusjohtaja ja Edistyspuolueen kansanedustaja
 Vili Välimäki (s. 1994), animaattori, ääninäyttelijä, käsikirjoittaja ja YouTube-videoiden tekijä

Taiteilijanimenä
 Vili Järe, oik. Vilho Jägerman (1912–1949), näyttelijä
 Vili Vesterinen, oik. Viljo Vesterinen (1907–1961), harmonikansoittaja ja säveltäjä

Kuvitteellisia Vilejä
 Vili Vilperi, lastenkirjoista ja televisiosarjasta tuttu koala
 Utelias Vili, piirroshahmo
 Vili, sarjakuvassa Vili & Bill
 Vili, kissanpoikainen elokuvassa Vili ja kissojen taikalaakso
 Vili McViileri, samannimisessä animaatiosarjassa
 Vili Pekkanen, kirjassa Iikka ja Vili
 Vili, elokuvassa Tuhkimo (vuoden 1950 elokuva)

Vilejä mytologiassa
 Vili, skandinaavisen mytologian hahmo

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Behind the Name

Etunimet
Minja

Minja on suomalainen naisen nimi. Vuoden 2021 loppuun mennessä Minjan on saanut nimekseen noin 2 050 naista, joista yli puolet on syntynyt 2000-luvulla. Nimen tausta on epäselvä. Se on ehkä muodostettu muiden nja-loppuisia nimiä kuten Pinjaa mukaillen uudeksi versioksi Miinan ja Minnan rinnalle. Minja viettää nimipäivää yhdessä Miisan ja Mielikin kanssa 23. syyskuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 2010.

Tunnettuja Minjoja 
 Minja Koskela (s. 1987), tutkija, kirjailija, bloggaaja ja musiikinopettaja
 Minja Koski (s. 1982), laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä

Lähteet 

 Etunimet
Juri Šaporin

Juri Šaporin (8. marraskuuta (j. 27. lokakuuta) 1887 Hluh’iv – 9. joulukuuta 1966 Moskova, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Kiovassa ja Pietarissa, jossa hän suoritti ensin oikeustieteen tutkinnon. Hän opiskeli konservatoriossa 1913–1918 ja valmistui säveltäjäksi ja orkesterinjohtajaksi. Hänen opettajiaan olivat Nikolai Sokolov, Maksimilian Steinberg ja Nikolai Tšerepnin. Hän työskenteli sitten teattereissa ja opettajana Moskovan konservatoriossa. Hän sävelsi teatterimusiikkia sekä elokuvamusiikkia yli 80 elokuvaan, mutta muu sävellystuotanto on vähäinen ja sitä sävyttää osin sosialistinen realismi, tosin hän ei Stalinin aikana joutunut varsinaisen vainon kohteeksi.  Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1957 valmistunut ooppera Dekabristy (Dekabristit).

Šaporin perusti Maksim Gorkiin ja Aleksandr Blokin kanssa Leningradin suuren draamateatterin.

Kirill Kozlovski on levyttänyt kaikki  Šaporinin pianoteokset.

Lähteet

Ukrainalaiset säveltäjät
Neuvostoliittolaiset säveltäjät
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Helsingfors Simsällskap

Helsingfors Simsällskap (HSS, Simmis) on helsinkiläinen uinti- ja vesipalloseura, joka on perustettu vuonna 1887. HSS ensimmäiset säännöt saivat hyväksynnän Keisarilliselta Senaatilta 1 kesäkuuta 1887. HSS on Suomen vanhin yhä toimiva uintiseura. Seura on toiminut uinnin harrastuksen kehittäjänä ja edistäjänä koko historiansa ajan sekä uimaopetuksen että kilpauinnin osalla. 

Simmis on menestynyt hyvin sekä uinti- että vesipalloseurana. Uimareita on seuran lähes 20 ryhmässä noin 350 ja vuosittain uimakoululaisia ja -kurssilaisia on yli 1200. Seurassa on omat uimaryhmänsä harrastelijoille, eri ikäisille kilpauimareille, parauimareille sekä Masters-uimareille. Seuran vuosittainen liikevaihto on noin 600.000 € ja tuotot muodostuvat pääosin valmennusmaksuista ja kurssimaksuista. Tämän lisäksi seura saa kaupungin tukea sekä tuottoja kilpailutoiminnasta.

Vesipallossa HSS on voittanut ulkopelin Suomen-mestaruuden vuosina 1908–1913, 1915, 1916, 1919–1921, 1923–1928, 1940, 1945, 1953–1955, 1957–1966 ja hallipelin SM-kultaa vuosina 1958–1965.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Seuran kotisivut

Suomalaiset uintiseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Vuonna 1887 perustetut urheiluseurat
Heimo Lampi

Heimo Olavi Lampi (29. helmikuuta 1920 Hollola – 1. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen Kouvolan hovioikeuden presidentti, korkeimman oikeuden jäsen ja sodan aikana menestynyt taistelulentäjä. Lampi valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta jatkosodan päätyttyä 1945, Ilmasotakoulusta hän oli valmistunut jo 1940. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1948.

Jatkosodan alkaessa 25. kesäkuuta 1941 Lampi saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa. Brewster-hävittäjäkoneilla varustettu Lentolaivue 24:n toinen lentue, johon Lampi kuului, oli sijoitettuna Selänpään kentälle. Lentue hälytettiin torjumaan venäläistä 27:n SB-2-pommikoneen muodostelmaa, joka lähestyi Heinolaa. Ensimmäisinä ilmaan ehtineet Lampi ja ylikersantti Eero Kinnunen pudottivat muodostelmasta kumpikin 2½ konetta. Lampi palveli koko sodan ajan samassa laivueessa, ja sodan päättyessä hänellä oli tilillään 14 ilmavoittoa. Ratkaisutaisteluiden aikana 20. kesäkuuta 1944 Lampi pudotti yhden päivän aikana kolme viholliskonetta.

Lakimieheksi valmistuttuaan Lampi eteni hovioikeuden esittelijästä ja asianajotoimiston avustajan tehtävistä tuomariksi, ensin hovioikeudenneuvokseksi Itä-Suomen hovioikeuteen ja edelleen korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 1968. Hänet nimitettiin vasta perustetun Kouvolan hovioikeuden ensimmäiseksi presidentiksi 1978.
 
Lampi toimi vuosia Kotimaa-lehden kolumnistina. 

Lampi oli 1990-luvulla aloitteentekijänä jatkosodassa pudonneen suomalaisen Brewster 239 -koneen nostamiseksi. Hänen avustajinaan olivat tytär Marja Lampi ja sukeltaja Timo Nyman avustajineen sekä venäläinen ilmailuharrastaja Vladimir Prytkov ryhmänsä kanssa.

Heimo Lammen sisko oli Elsa Vanhala o.s. Lampi (1918–2016), joka toimi sota-aikana muonituslottana ja oli esikuva Lotta Lunkreenille Erkki Tiesmaan säveltämässä ”Eldankajärven jää” -laulussa. 


Teoksia

 Lampi, Heimo: - ja lähimmäistäsi niinkuin itseäsi. 1960. WSOY
 Lampi, Heimo: Walther 7,65. 1962.WSOY
 Kihlakunnan oikeus istuu. 1969–1970. 9-osainen televisionäytelmä.
 Kuolema kulkee Meteoralla. 1981. Kirjapaja.
 Hylätty miljoona. 1982. Kirjapaja.
 Hävittäjälentäjät. Dokumenttikuunnelma. Käsikirjoitus Heimo Lampi, dramatisointi Pertti     Salomaa.Yleisradio, 65 lehteä.
 Sortavalan päiviä. 1987. Kirjapaja.
 Hyvästi Sortavala. 1988. Kirjapaja.
 Tutun tuomarin valitut. 1991. Kirjapaja.
 Viimeiset syöksykierteet. Yhdessä Yrjö Turkan kanssa. 1967. WSOY.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
Heimo Lampi – the Pilot and the Writer.  
Verlan ilmataistelu 25.6.1941. 
Heimo Lampi Kasvo-ohjelmassa 1979. Ylen Elävä arkisto.

Korkeimman oikeuden jäsenet
Suomalaiset hävittäjälentäjät
Suomen hovioikeuksien presidentit
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet
Suomalaiset kirjailijat