joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Teagan Croft

Teagan Croft (s. 23. huhtikuuta 2004) on australialainen näyttelijä, joka tunnetaan pääroolistaan Netflixin alkuperäissarjassa Titans. Croft näyttelee Rachel Rothia, eli Ravenia, yttöä, joka on puoliksi demoni ja puoliksi ihminen. Ennen Titans-rooliaan Croft näytteli elokuvassa The Osiris Child päähenkilö Kane Sommervillen tytärtä, Indi Sommervillea.

Nuoruus
Teagan Croft syntyi Australiassa Tims Croftille ja Rebecca Croftille vuonna 2004. Croftilla on kaksi nuorempaa siskoa Aubrey Croft ja Sage Croft. Croftin molemmat tädit, Penny McNamee ja Jessica McNamee ovat myös näyttelijöitä. Croftin perhe muutti Sydneystä Chigacoon Yhdysvaltoihin vuonna 2016.

Ura
Jo nuorena Croft nätteli useissa koulunäytelmissä. Croftin ensimmäinen elokuvarooli oli vuoden 2016 elokuvassa The Osiris Child, jossa Croft näytteli Indi Sommervillea. Samana vuonna Croft valittiin esittämään toistuvaa roolia Bella Loneraganina Home and Away -sarjaan.

Croftin perheen muutettua Chigacoon Croft sai ensimmäisen suuren roolinsa DC:n uudessa sarjassa Titans. Croft esittää sarjassa supersankari Rachel Rothia. Croft näyttelee myös äitinsä ohjaamassa lyhytelokuvassa Bella ja Bernie, pääroolia yhdessä näyttelijä Mary Tildenin kanssa.

Croft valittiin vuonna 2021 esittämään pääroolia myös True Spirit'' -dokumenttielokuvassa, joka kertoo Jessica Watsonista, 16-vuotiaasta tytöstä, joka purjehti yksin ympäri maailmaa.

Filmografia

Lähteet

Viitteet 

Australialaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Vuonna 2004 syntyneet
The Agony & Ecstasy of Watain


The Agony & Ecstasy of Watain on Watainin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2022.

Kappaleet

Kokoonpano 
 E. Danielsson - laulu
 P. Forsberg - kitara
 H. Eriksson - kitara
 A. Lillo - basso
 E. Forcas - rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 8½/10
 Inferno: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Ruotsalaiset black metal -albumit
Ostap Vyšnja

Ostap Vyšnja (; oik. Pavlo Myh’ailovytš Hubenko, ; 11. marraskuuta 1889 Tšetšva (nyk. Hrun) lähellä Zinkiviä, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. syyskuuta 1956 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen kirjailija, humoristi ja satiirikko. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Varvara Masljutšenko-Hubenko.

Vyšnja osallistui Ukrainan itsenäisyyssotaan 1917–1920, ja kun Ukrainan kansantasavallan hallitus muutti Kamjanets-Podilskyiin 1919, hän muutti sinne ja aloitti kolumnistina ukrainalaisissa sanomalehdissä. Hän joutui neuvostovallanpitäjien vangiksi 1920 ja pääsi vapaaksi 1921 osallistuttuaan Vasyl Blakytnyin interventioon. Hän jatkoi kirjoittamista useisiin lehtiin ja julkaisi vuodesta 1920 1930-luvun alkupuolelle useita kirjoituskokoelmia. Hän oli suosittu talonpoikien keskuudessa, siksi hänen tekstejään julkaistiin 1920-luvulla laajasti. Hän teki yhdessä Maik Johansenin ja Mykola H’vylovyin kanssa revyyn Allo na h’vyli 477, jota Berezil-teatteri esitti 1929.

Vyšnja sai 1933 syytteen nationalismista ja puoluejohtajiin kohdistuvan terrorismin valmistelusta. Hänet pidätettiin, hän joutui vankileirille ja vapautui 1943. Hän noudatti sittemmin kirjoituksissaan puolueen virallista linjaa, ja kirjoitusten vastaanotto oli vähemmän innostunutta kuin 1920-luvulla. Koottuja teoksia on julkaistu useita editioita, ja kertomuksia on käännetty englanniksi.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset kirjailijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1956 kuolleet
Jeremy Irvine

Jeremy William Fredric Smith (s. 18. kesäkuuta 1990 Cambridgeshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Puheteatterista uransa aloittanut Irvine debytoi valkokankailla vuonna 2011. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa.

Ura 
Irvine alkoi näytellä opettajansa kannustamana lontoolaisessa National Youth Theatressa ja hän suoritti alan opintoja London Academy of Music and Dramatic Art -draamakoulussa. Irvine näytteli myös eräissä Royal Shakespeare Companyn näytelmissä, kuten Dunsinane.

Irvinen elokuvadebyytti oli Albert Narracottin rooli Steven Spielbergin teoksessa Sotahevonen vuonna 2011. Sen jälkeen hän on näytellyt useissa eri tyylilajeja edustavissa elokuvissa, kuten Great Expectations, Stonewall, Fallen ja Mamma Mia: Here We Go Again!. Kriitikot ovat arvostaneet Irvinen roolisuorituksia.

Irvine on näytellyt myös muutamissa televisiosarjoissa alkaen nuortensarjasta Life Bites (2009).

Filmografia 
Sotahevonen (2011)
Now Is Good (2012)
Great Expectations (2012)
The Railway Man (2013)
A Night in Old Mexico (2014)
Beyond the Reach (2014)
The Woman in Black: Angel of Death (2015)
The World Made Straight (2015)
The Bad Education Movie (2015)
Stonewall (2015)
This Beautiful Fantastic (2016)
Fallen (2016)
Billionaire Boys Club (2018)
Mamma Mia: Here We Go Again! (2018)
Paradise Hills (2019)
The Professor and the Madman (2019)
The Last Full Measure (2019)
Cognition (2020)
Benediction (2021)

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Krank

Krank on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Adolf Krank (1841–1940), kirkkoherra
 Albert Krank (1855–1902), insinööri, yrittäjä ja keksijä
 Frans Petter Krank (1844–1910), lestadiolainen pappi, kirkkoherra ja virsirunoilija
 Jakob Krank (1822–1899), kihlakunnantuomari, valtiopäivämies ja pormestari
 Valma Krank-Heikinheimo (1880–1955), kotitalousopettaja ja keittokirjailija
 Yrjö Karanko, ent Krank (1883–1957), hengellisen musiikin säveltäjä ja kanttori
Daniel Balavoine

Daniel Balavoine (5. helmikuuta 1952 Alençon, Ranska – 14. tammikuuta 1986 Rharous, Timbuktun alue, Mali) oli ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Teknisesti taitavan Balavoinen ääniala ulottui varsin korkealle ja hänen sanoituksissaan heijastuu hänen kapinallinen luonteensa ja kiinnostus sosiaalisiin kysymyksiin.

Ura 
Pohjois-Ranskassa syntynyt Balavoine varttui maan lounaisosassa ja muutti jo teini-ikäisenä Pariisiin, missä hän koetti päästä politiikkaan 1960-luvun lopun kuohunnan innoittamana. Pian hän kuitenkin löysi itsensä säveltaiteiden parista rock-yhtye Présencen laulajana. Sen jälkeen hän oli mukana Patrick Juvet'n kiertueyhtyeessä. Juvet havaitsi Balavoinen lahjakkuuden ja rohkaisi tätä soolouralle: Balavoinen debyyttialbumi De vous à elle en passant par moi ilmestyi 1975. Balavoinen ääni teki vaikutuksen muusikko Michel Bergeriin, joka kiinnitti tämän musikaalin Starmania päärooliin 1978. Musikaali oli suuri menestys ja samana vuonna ilmestyi Balavoinen studioalbumi Le Chanteur, joka niin ikään menestyi erinomaisesti.

Balavoinen menestys jatkui 1980-luvun alkupuolella, jolloin häneltä ilmestyi useita studio- ja konserttialbumeja sekä tukuttain singlejä. Suuria menestyskappaleita olivat muun muassa "L'Aziza", "Vivre ou survivre" ja "Aimer est plus fort que d'être aimer".

Balavoine oli mukana humanitaarisessa toiminnassa, etenkin Afrikan ongelmiin liittyen, ja otti vahvasti kantaa politiikkaan. Hän arvosteli voimakkaasti presidenttiehdokas François Mitterrandia ja asettui kannattamaan Coluchea, joka oli kandidaattina presidenttiehdokkaaksi vuoden 1981 vaaleihin. Balavoine kuoli helikopterionnettomuudessa Malin aavikolla neljän muun henkilön kanssa.

Diskografia

Studioalbumit 
De vous à elle en passant par moi (1975)
Les aventures de Simon et Gunther ... Stein (1977)
Le chanteur (1978)
Face amour / Face amère (1979)
Un autre monde (1980)
Vendeurs de larmes (1982)
Loin des yeux de l'Occident (1983)
Sauver l'amour (1985)

Lähteet

Aiheesta muualla 
Gala: Daniel Balavoine
Dailymotion: Frida Lyngstad & Daniel Balavoine - Belle

Ranskalaiset laulaja-lauluntekijät
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Vuonna 1952 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Johan Cullberg

Johan Cullberg (1934 – 14. kesäkuuta 2022) oli ruotsalainen psykiatri ja kirjailija.

Cullbergin veljen, taiteilija Erland Cullbergin psykiatrinen sairaus innoitti häntä valitsemaan uran psykiatriassa. Cullberg edusti Ruotsin 1960-luvun psykoanalyyttistä virtausta ja vastasi Bengt Berggrenin kanssa Nacka-projektista (Nackaprojektet), jonka yhteydessä myös sosiologit ja hoitajat pääsivät työskentelemään terapeutteina. Myöhemmin hän etääntyi psykoanalyysistä ja jätti Svenska psykoanalytiska föreningenin. 

Cullberg teki kirjailijana debyyttinsä vuonna 1971 ja julkaisi muutama vuosi myöhemmin klassikon asemaan kohonneen teoksensa Kris och utveckling. Kirjassaan Skaparkriser: Strindbergs inferno och Dagermans (1992) Cullberg kuvaa kahta ruotsalaista merkkikirjailijaa, August Strindbergia ja Stig Dagermania, vaikeine kriiseineen. Cullbergin muita kirjoja ovat Gustaf Fröding och kärleken: en psykologisk och psykiatrisk studie (2004), En diktares kompost: om Gunnar Ekelöf, omaelämäkerta Mitt psykiatriska liv (2007) ja Märta och Hjalmar Söderberg: En äktenskapskatastrof (Björn Sahlinin kanssa, 2014). Hänen viimeisenä kirjanaan ilmestyi vuonna 2020 Att insjukna i psykos.

Johan Cullbergin poika, juristi Martin Cullberg, on naimisissa Linda Lampeniuksen kanssa.

Cullberg kuoli lyhyen sairastamisen jälkeen 88-vuotiaana.

Lähteet 

Ruotsalaiset psykiatrit
Ruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1934 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Coluche

Michel Gérard Joseph Colucci (28. lokakuuta 1944 Pariisi, Ranska – 19. kesäkuuta 1986 Opio, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan taiteilijanimellään Coluche. Hänen huumorinsa oli usein provosoivaa, nokkelaa ja kaksimielistä. Jälkimaineeltaan Coluche muistetaan etenkin hyväntekijänä.

Ura 
Colucci aloitti uransa stand up -koomikkona 1960-luvun lopulla ja alkoi käyttää nimeä Coluche. Hän esiintyi televisiossa ja radiossa tiuhaan ja vakiinnutti asemansa yhtenä Ranskan tasokkaimmista koomikoista. Hänen huumorinsa liittyi usein vakaviin sosiaalisiin ja poliittisiin ongelmiin. 1970-luvulla Coluche teki uraa myös elokuvanäyttelijänä ja sai alati suurempia rooleja, kunnes 1980-luvulle tultaessa hän oli noussut filmitähden asemaan.

Coluche pyrki presidenttiehdokkaaksi Ranskan presidentinvaaleissa 1981, mutta hävisi François Mitterrandille. Coluche oli mukana humanitaarisessa toiminnassa, hän perusti hyväntekeväisyysjärjestö Les Restos du Cœurin syyskuussa 1985. Coluche sai surmansa liikenneonnettomuudessa kesäkuussa 1986.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Gala: Coluche

Ranskalaiset näyttelijät
Koomikot
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Myh’ailo Mudryk

Myh’ailo Mudryk (s. 5. tammikuuta 2001 Krasnohrad) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa kotimaassaan Šah’tar Donetskia ja on pelannut kesäkuusta 2022 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.

Mudryk siirtyi Šah’tar Donetskin junioreihin vuonna 2016. Hän pelasi lokakuussa 2018 edustusjoukkueessa yhden Ukrainan Cupin ottelun, mutta aikuisten liigatasolla hän teki ensiesiintymisensä kevätkaudella 2019 lainasopimuksella Arsenal Kiovan joukkueessa. Heinäkuussa 2020 Mudryk pelasi kauden 2019–2020 lopulla kolme liigaottelua Šah’tar Donetskin joukkueessa. Syksyn 2020 hän pelasi lainalla Desna Tšernihivin liigajoukkueessa. Tammikuussa 2021 Mudryk palasi Donetskiin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 11 liigaottelua ja teki ensimmäiset kaksi liigamaaliaan, syyskuussa Mariupolia ja marraskuussa Kolos Kovalivkaa vastaan. Kauden 2021–2022 Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua mutta vain kerran avauskokoonpanossa.

Mudryk on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Ukrainan miesten maajoukkueessa hän pääsi ensimmäisen kerran vaihdosta kentälle kesäkuussa 2022 MM-jatkokarsintaotteluissa Skotlantia ja Walesia vastaan, ja tappio jälkimmäisessä tiesi Ukrainan jäämistä MM-kisojen ulkopuolelle. Myöhemmin samassa kuussa Mudryk pelasi kolme Kansojen liigan ottelua ja oli ottelussa Armeniaa vastaan ensi kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet 

Ukrainalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 2001 syntyneet
Elävät henkilöt
Sakari Mattila (yrittäjä)

Sakari Mattila on useiden menestyneiden suomalaisten venemerkkien perustaja ja venemallien suunnittelija. 

Hän on Pohjoismaiden tunnetuimpia venesuunnittelijoita.

Ura 
Ennen veneuraansa Mattila toimi autoalalla. 1980-luvun lopulla hän perusti mainostoimiston. Toimiston nimi Quad tuli sanoista quality advertising. Mattila siirtyi veneisiin vuonna 1992. Mainostoimisto myytiin vuonna 1994.

Mattila loi ja suunnitteli Aquadorin, josta tuli tunnettu venemerkki. Veneelle annettiin nimeksi Aquador, "veden kulta", koska sanaan sisältyi mainostoimiston nimi Quad. Mattila suunnitteli veneet Rolf Eliassonin kanssa. Bella-Veneiden Raimo Sonninen oli yrityksen vähemmistöosakas. Aquador-veneitä valmistettiin Suomessa vuosina 1994–97. Sen jälkeen Aquador siirsi tuotantonsa Irlantiin ja Sonninen vetäytyi yhtiöstä. Tiedotteen mukaan Irlannissa tuotanto koki jatkuvia kapasiteettiongelmia, jotka johtuivat työvoimapulasta ja kasvaneista kustannuksista. Laatu ei riittänyt ja brändi ajautui  vaikeuksiin. Vuonna 2000 Aquador joutui perääntymään Irlannista. Bella-Veneet osti Aquador-veneiden muotit, teollisoikeudet ja tuotemerkin ja siirsi tuotannon Irlannista Kuopioon ja Pohjanmaalle.

Yhdessä Janne Viitalan kanssa Mattila kehitteli ja brändäsi Paragon Yachtsin. Nimen alkulähde on maailman suurin virheetön timantti, 138 karaatin Paragon. Yritys tuotti yhden venemallin, Mattilan suunnitteleman Paragon 25:n, ennen kuin yritys myytiin vuonna 2008 Nimbus Boatsille. 

Paragonin jälkeen Mattila ja Viitala loivat yhdessä alumiinirunkoisen ja järeän XO Boatin. XO Boats Oy:n perustivat Sakari Mattila ja Erkki Talvela. XO-veneiden suunnittelusta vastasivat Mattila ja Jarkko Jämsen Aivan-muotoilutoimistosta. Vuonna 2012 XO:n osti helsinkiläinen perheyritys.

Mattilan ja Viitalan seuraava merkki oli Axopar. Nimi Axopar tulee Aquadorista, XO:sta ja Paragonista. Axopar esiteltiin vuoden 2014 Helsingin venemessuilla. Axopar-veneitä suunnittelee Navia Design. Axoparit valmistaa Puolassa toimiva alihankkija Slepsk, joka on Euroopan suurimpia venetehtaita. Axoparin 28-jalkainen malli palkittiin European Power Boat of the year, Best of Boats ja Motorboat of the Year -palkinnoilla. Mattila luopui omistuksistaan vuonna 2018.

Mattilan viimeisin venemerkki on Saxdor. Saxdor Yacts Oy perustettiin vuoden 2020 lokakuussa. Sen nimi on yhdistelmä Sakarista, Axoparista ja Aquadorista. Saxdor-veneiden suunnittelusta vastaa Japec ja Jernej Jakopinin J&J Design. Veneiden valmistus tapahtuu Puolassa Saxdorin omassa tuotantolaitoksessa. Ensimmäisen toimintavuotensa aikana Saxdor voitti Best of Boats 2020- ja European Power Boat of the Year 2021 -palkinnot sekä Motor Boats Award 2021 -ehdokkuuden. Sen jälkeen Saxdor voitti Motor Boat of the Year 2022 -palkinnon.  Saxdor aloitti veneiden valmistuksen Yhdysvaltojen markkinoille Pohjois-Carolinassa.

Lähteet 

Suomalaiset yrittäjät
Vira Vovk

Vira Vovk, , oikea nimi: Vira Seljanska, , (2. tammikuuta 1926 Boryslav, Drohobytšin piiri, Galitsia, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 16. heinäkuuta 2022 Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brasilia) oli Brasiliassa asunut ukrainalaissyntyinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja kääntäjä.

Vovk joutui toisen maailmansodan vuoksi lähtemään ulkomaille. Hän opiskeli saksan kieltä ja saksalaista kirjallisuutta 1945–1949 Saksassa Tübingenin ja Münchenin yliopistoissa ja valmistui tohtoriksi 1950 Rio de Janeiron katolisesta yliopistosta, jonne hän jäi opettajaksi ja jossa hän oli 1968–1980 vertailevan kirjallisuustieteen professori. Sen jälkeen hän opetti Rio de Janeiron liittovaltionyliopistossa.

Vovk kirjoitti ennen kaikkea runoja mutta myös proosaa ja näytelmiä. Tuotannon alkuvaiheen runot olivat jäljittelevää, muodoltaan hiomatonta lyriikkaa, mutta myöhemmissä kokoelmissa hän kehitti monimutkaisempaa vapaarytmistä ”elegistä” runoutta ja monirytmisiä ”balladeja”, joissa hän yhdisti dialogia kerrontaan ja kaksikielisiin teksteihin. Runojen läpikäyviä motiiveja ovat pakolaisuudesta johtuva eksoottinen maantiede ja uskonnollinen mystiikka. Kiinnostus mystiikkaan ja myytteihin kulkeutuu myös hänen suppeaan proosatuotantoonsa, josta osa on kaksikielistä. 1970-luvulta alkaen teoksissa oli liitteinä ukrainalaisten taiteilijoiden kuvituksia ja hänen omia paperisia leikekuviaan.

Vovk käänsi kirjallisuutta ukrainaksi, portugaliksi ja saksaksi. Tieteellisen tuotantonsa hän kirjoitti enimmäkseen portugaliksi ja saksaksi. Hän kuului vuodesta 1959 runoilijaryhmään New York Group of Poets. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 Ševtšenkon kirjallisuuspalkinto.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset runoilijat
Ukrainalaiset kääntäjät
Brasilialaiset runoilijat
Brasilialaiset tieteilijät
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Arvid Mikonpoika Timi

Arvid Mikonpoika Timi ruotsalaiselta nimeltään Arvid Michelsson Timi oli Hämeenkyröstä kotoisin oleva rakuunakapteeni. Hän eli n.1607 - 1684. Timin vanhemmat olivat luutnantti Mikko Matinpoika Timi ja Malin Henriksdotter. Timin vaimo oli Karin Berendsdotter, jonka isä oli turkulainen satulamaakari Berend Haas.

Timin suvun alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta jotkut ajattelevat heidän polveutuvan Matts Sigfridsson Tevalasta.

Vuonna 1656 Arvid sai komentoonsa Kyrön skanssin. Linnoituksen tehtävä oli ottaa kiinni sotilaskarkureita. Timi komensi 43 miestä sekä 8 muualle sijoitettua miestä. 

Komentaja aikanaan Timin onnistui aiheuttaa kapina. Sitä kutsutaan nimellä mellakka Kauhajoella 1658. Syksyllä 1658 Kustaa Horn käski Timin joukkoineen vangitsemaan Kauhajoella ja Hämeenmetsässä piileskeleviä karkureita. Tieto kulki nopeasti ja saavutti Kauhajoen. Kolme vuorokautta ennen Timin saapumista asettuivat noin 20 miestä Satakunnan rajalle Timiä väijymään Sigfridus Nicolain johdolla. Kun Timi ja tämän joukot saapuivat Kauhajoelle, he asettuivat tupaan lepäämään. Silloin Kauhajokilaiset hyökkäsivät Timin ja luutnantti Nandelstadin kimppuun.  Timi ja Nandelstad joutuivat niin pahaan kuntoon taistelusta, "etteivät ikinä saaneet entistä terveyttään takaisin." 

Mellakan aikana muuan Yrjö Tuomaanpoika rikkoi Arvidin miekan ja pistoolin.

12.10.1684 Arvid Mikonpoika Timi kuoli Hämeenkyrössä.

Lähteet 

https://www.messon.fi/kyronkankaantie/linnake.htm
 https://www.messon.fi/kyronkankaantie/timi.htm

https://suku.genealogia.fi/showthread.php?t=31812

https://www.geni.com/people/Arvi-Timi/6000000011778812205

Timi, Arvid Mikonpoika
Haapaniemen hiippakuntakartano

Haapaniemen hiippakuntakartano on Kuortaneenjärven rannalla sijaitseva Lapuan hiippakunnan seurakuntien koulutuskeskus. Haapaniemi on ollut Lapuan hiippakunnan omistuksessa vuodesta 1968. Hiippakuntakartanon alueella sijaitsee neuvottelu- ja majoitustiloja sekä ruokailurakennus. Haapaniemen pappila on osa valtakunnallisesti arvokasta Kuortaneenjärven maisema-aluetta.

Historia

Kuortaneen pappien virkatalo 
Ensimmäinen Haapaniemen pappila rakennettiin vuonna 1663. Nykyinen Haapaniemen tila rakennuksinen on peräisin 1770-luvulta ja rakennus toimi lähes 300 vuoden ajan Kuortaneen pappien virkatalona.

Vapaussodan invalidien hoitokoti 
Vuodesta 1940 pappila oli Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiön (ent. Etelä-Pohjanmaan Lottapiiri) ylläpitämä vapaussodan invalidien hoitokoti. Hoidokkien vähennettyä ja säätiön velkaannuttua se tarjosi kiinteistöä Lapuan hiippakunnalle.

Lapuan hiippakuntakartano 
Hanke Lapuan hiippakunnan leiri- ja opintokeskuksesta syntyi vuoden hiippakunnan taloudellisilla opintopäivillä vuonna 1960 piispa Eero Lehtisen toimesta. Opintokeskuksen esikuvana oli Ruotsin koulutus-, neuvottelu- ja virkistyskäytössä toimivat hiippakuntatalot. Alkujaan käyttöön pidettiin mahdollisena Lappajärven kappalaispappilaa, mutta asia ei kuitenkaan edennyt.

Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiö tarjosi Haapaniemen tilaa hiippakunnalle. Hiippakuntatalosäätiö osti kiinteistön 1. helmikuuta 1968 42 000 markalla, jota on pidetty ilmeisenä lahjoitushintana. Myyjät halusivat kiinteistön maakuntaa palvelevaan yleishyödylliseen käyttöön. Kiinteistöön kuului 7,7 hehtaarin tontti, 18 hehtaaria metsää, päärakennus ja väentupa. Rakennuksissa oli 65 majoituspaikkaa ja keittiö 150 hengen tarpeisiin. Jäljellä olevat asukit tuli hoitaa ja säätiön sääntöhiin lisättiin opintokeskuksen ylläpitäminen osana hiippakunnallista koulutustoimintaa.

Rakennus 
Haapaniemen pappilarakennus on vuodelta 1779 ja on tyypillinen karoliininen keskeissalirakennus. Pappilan pihapiirissä sijaitsee kaksikerroksinen koulutuparakennus, aittarivistö sekä kivinavetta. Kuortaneenjärven puoleiselle rinteelle on istutettu puisto. Rakennuskokonaisuuteen kuuluvat myös uudet, rakennuskantaan sovitetut, kurssirakennukset.

Muuta 
Haapaniemen pappilassa on viettänyt lapsuutensa runoilija Karl Fredrik Stenbäck. Pappilan historiaan liittyvät myös Chydenius-, Rislakki-, Klemetti- ja Kansanaho-suvut.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hiippakuntakartanon verkkosivut

Kuortaneen rakennukset ja rakennelmat
Lapuan hiippakunta
Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet Suomessa
Pääesikunnan päällikkö (Suomi)

Pääesikunnan päällikkö Suomessa johtaa Pääesikuntaa eli puolustusvoimain komentajan johtoesikuntaa. Pääesikunnan päällikkö on puolustusvoimain komentajan lähin alainen ja toimii myös tämän virainsijaisena. Pääesikunnan päällikkö on Suomen puolustusvoimien toiseksi korkein virka.

Pääesikunnan päällikkö on nykyisin sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti tai vara-amiraali. Useat puolustusvoimain komentajat ovat palvelleet aiemmin pääesikunnan päällikköinä.

Pääesikunnan päälliköt

Suomen tasavallan joukkojen Päämaja (1918) 

 eversti Martin Wetzer
 eversti Karl Emil Berg
 eversti Gösta Theslöff
 kenraalimajuri Hannes Ignatius
 eversti Nils Procopé

Suomen sotajoukkojen Päämaja (1918) 

 eversti Nils Procopé
 eversti Konrad von Redern

Suomen sotajoukkojen päällikön esikunta ja ylipäällikön esikunta (1918) 

 eversti Alexander Tunzelman von Adlerflug

Suomen armeijan päällikön esikunta ja ylipäällikön esikunta (1919) 

 eversti Alexander Tunzelman von Adlerflug

Sotaväen esikunta 

 kenraalimajuri Hannes Ignatius (1919)
 kenraalimajuri Oscar Enckell (1919–1922)

Puolustuslaitoksen esikunta 

 kenraalimajuri Oscar Enckell (1922–1924)
 everstiluutnantti Erik Heinrichs (1924–1925)

Yleisesikunta 

 kenraalimajuri Kurt Wallenius (1925–1930)
 kenraaliluutnantti Lennart Oesch (1930–1939)

Päämaja 

 kenraaliluutnantti Lennart Oesch (1939–1940)

Puolustusvoimain pääesikunta 

 kenraaliluutnantti Edvard Hanell (1940)
 kenraali Erik Heinrichs (1940–1941)

Päämaja 

 kenraaliluutnantti Edvard Hanell (1941–1942)
 kenraali Erik Heinrichs (1942–1944)

Puolustusvoimain pääesikunta 

 kenraaliluutnantti Aksel Airo (1944–1949)
 viransijaisena kenraaliluutnantti Einar Mäkinen (1945–1946)
 viransijaisena kenraalimajuri Väinö Oinonen (1947–1949)
 kenraaliluutnantti Alonzo Sundman (1949–1952)

Pääesikunta 

 kenraaliluutnantti Alonzo Sundman (1952–1955)
 kenraaliluutnantti Tauno Viljanen (1955–1961)
 kenraaliluutnantti Aatos Maunula (1961–1966)
 kenraaliluutnantti Reino Arimo (1966–1968)
 kenraaliluutnantti Kaarlo Leinonen (1968–1969)
 kenraaliluutnantti Paavo Ilmola (1969–1971)
 kenraaliluutnantti Lauri Sutela (1971–1974)
 kenraaliluutnantti Paavo Junttila (1974–1978)
 kenraaliluutnantti Ermei Kanninen (1978–1982)
 kenraaliluutnantti Jaakko Valtanen (1982––1983)
 vara-amiraali Jan Klenberg (1983–1990)
 kenraaliluutnantti Gustav Hägglund (1990–1994)
 kenraaliluutnantti Matti Kopra (1994–1999)
 kenraaliluutnantti Ilkka Hollo (2000–2002)
 kenraaliluutnantti Kari Rimpi (2003–2005)
 kenraaliluutnantti Esa Tarvainen (2006–2007)
 kenraaliluutnantti Ari Puheloinen (2007–2009)
 kenraaliluutnantti Markku Koli (2009–2011)
 vara-amiraali Juha Rannikko (2011–2015)
 vara-amiraali Kari Takanen (2016–2017)
 kenraaliluutnantti Timo Kivinen (2017–2019)
 kenraaliluutnantti Eero Pyötsiä (2019–2022)
 kenraaliluutnantti Vesa Virtanen (2022–)

Lähteet 

 

Viitteet

Suomen puolustusvoimat
Ategnatos

Ategnatos on sveitsiläisen folk metal -yhtye Eluveitien studioalbumi, joka julkaistiin 5. huhtikuuta 2019.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jonas Wolf - kitara
 Matteo Sisti - pillit, säkkipilli, mandola, bodhran
 Nicole Ansperger - viulu
 Alain Ackermann - rummut
 Chrigel Glanzmann - laulu, pillit, mandola, säkkipilli
 Fabienne Erni - laulu, kelttiläinen harppu
 Kay Brem - basso
 Michalina Malisz - kampiliira
 Rafael Salzmann - kitara

Arvostelut 
 Imperiumi: 9½/10
 Inferno:

Lähteet 

Eluveitien albumit
Vuoden 2019 albumit
Lucia Fairchild Fuller

Lucia Fairchild Fuller (6. joulukuuta 1870 Boston- 21. toukokuuta 1924 Madison)  oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Fairchild Fuller kuului pieneen miniatyyrimaalausta elvyttäneeseen taiteilijajoukkoon. Tämän vuoksi häntä pidettiin aluksi vain pienten teosten tekijänä kunnes oli mukana naistaiteilijoiden ryhmässä joka maalasi seinämaalaukset Chicagossa pidettyyn World Colombian Exhibitioniin vuonna 1893.

Elämänvaiheita 
Lucia Fairchild syntyi bostonilaiseen perheeseen, jossa oli sekä taloudellista että kulttuuripääomaa. Hänen isänsä oli pankkiiri ja sijoittaja ja äitinsä oli runoilija. Perhe oli taiteilijoiden tukija ja sen ystäviä olivat Howard Pyle, Mark Twain ja Walt Whitman. Tyttären kannalta tärkein tuttavuus oli tuolloin muodikas taiteilija John Singer Sargent, joka antoi kipinän ryhtyä kuvataiteilijaksi. 

John Singer Sargent vieraili Fairchildin perheen kesäasunnolla ja maalasi ja piirsi muotokuvia Fairchildin perheen jäsenistä. Lucian sisar Sally oli taiteilijan sisaren Violetin ystävä. Lucia lyöttäytyi ystävysten mukaan ja kirjoitti kaiken mitä taiteilijalta kuuli yksityiskohtaisesti päiväkirjoihinsa. Vastoin vanhempiensa toiveita Lucia päätti ryhtyä taiteilijaksi. 

Lucia Faichild sai taidekoulutuksensa Cowles Art Schoolissa Bostonissa ja Art Students League of New Yorkissa, missä hänen opettajanaan oli William Merrit Chase.  Hänen opiskeluaikaiset piirustuksensa ovat nykyään arvostettuja taidokkuudestaan. Yhdessä innoittajansa Singer Sargentin kanssa Fairchild teki matkan Pariisiin, missä Louvre tutkittiin huolellisesti. 

Lucia Fairchild avioitui vuonna 1893 taideopiskelija Henry Fullerin kanssa. Samana vuonna Lucian isä menetti varallisuutensa epäonnistuttuaan liiketoimissaan. Aviomies ei suostunut tekemään mitään kaupallista taidetta ja Lucia joutui tekemään seinämaalauksia elättääkseen nyt nelihenkisen perheen. Tehtävä ei ollut helppo. Aviomies tuhlasi vähätkin ansiot ja asiakkaat tinkivät jo ennestään pienistä hinnoista.

Perhe muutti New Hampshireen Cornish Art taiteilijasiirtokuntaan. Ilmapiiri oli idyllinen ja boheemi. Lucia ja tytär Clara oli malleina miehen parhaassa teoksessa ja myöhemmin Lucia oli mallina Thomas Devingin teoksessa. Puolisot päätyivät eroon vuonna 1905. Luciaa oli tuolloin jo pitkään vaivanneet oireet jotka tekivät hänestä vuoteenoman pitkäksi aikaa. Oireiden syynöä oli MS-tauti. 

Lucia alkoi saada ammatillista tunnustusta. Hänen työnsä palkittiin eri näyttelyissä mitaleilla ja Metropolitan Museum of Art osti hänen työnsä vuonna 1915. Hän yritti myös lyhesti toimia taideopettajana. Sairaus vei häneltä kuitenkin näön ja hän menetti liikuntakykynsä.

Teoksia

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.artnet.com/artists/lucia-fairchild-fuller/
 Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1870 syntyneet
 Vuonna 1924 kuolleet
Ivan Košelivets

Ivan Košelivets, , myös: Iwan Koszeliwec, (10. marraskuuta 1907 Velyka Košelivka, Tšernihivin kuvernementti – 5. helmikuuta 1999 München, Saksa) oli ukrainalaissyntyinen tieteilijä, johtavia kirjallisuuden alan emigranttitutkijoita ja -kriitikkoja. Hän oli Ševtšenkon tieteellisen seuran ja Ukrainan tiedeakatemian täysjäsen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Emma Andijevska (Andijewska).

Košelivets valmistui Nižynin kansanopetusinstituutista 1930 ja työskenteli 1930-luvulla opettajana Krementšukissa ja Nižynissä. Hän oli jatko-opiskelijana Ukrainan SNT:n tiedeakatemian kirjallisuusinstituutissa 1940–1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän loikkasi lähteen ja asui vuodesta 1947 Münchenissä. Hän oli päätoimittajana kuukausilehdissä Ukraijnska literaturna hazeta (1955–1960) ja Sutšasnist (1961–1966, 1976–1977, 1983–1984) sekä lyhyitä katkoja lukuun ottamatta jälkimmäisessä myös toimittajana. Hän kuului 1950-luvun lopulta lähtien Entsyklopedija ukraijnoznavstvan (Encyclopedia of Ukraine) toimituskuntaan. Košelivets kirjoitti siihen artikkeleita kirjallisuudesta ja taiteesta. Hän osallistui myös muiden kirjallisuutta käsittelevien hakuteosten kirjoittamiseen ja kirjoitti tutkimuksia kirjailijoista. Hän toimitti puolalaisen kokoelman Neuvosto-Ukrainan toisinajattelijoiden asiakirjoista ja käänsi kirjallisuutta ukrainaksi. Hänen muistelmateoksensa Rozmovy v dorozi do sebe ('Keskusteluja matkalla minäksi') ilmestyi 1985.

Lähteet

Ukrainalaiset tieteilijät
Kirjallisuudentutkijat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Hautaniemi

Hautaniemi on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Eero Hautaniemi (s. 1965), yritysjohtaja
 Janne Hautaniemi (s. 1973), pikajuoksija
 Katja Hautaniemi (s. 1978), 7-ottelija ja korkeushyppääjä
 Mikko Hautaniemi (s. 1989), salibandyn pelaaja
 Päivi Hautaniemi (s. 1971), kiekonheittäjä
Michał Kalmus

Michał Kalmus (s. 1989) on puolalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-hopeaa 2022. Kalmus on myös kaksinkertainen Puolan mestari.

Kilpaura
Kalmus saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2012, kun hän muun muassa voitti Puolan Cupin ja tuli toiseksi Galizia Cupissa.

Seuraavana vuonna Kalmus saavutti ensimmäisen Puolan mestaruuden alle 65-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Damian Straszewskin.

Kalmus siirtyi alle 70-kiloisten sarjaan vuonna 2014. Aluksi hän saavutti hopeaa Puolan mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Mateusz Garbaczille. Lokakuussa Kalmus osallistui Saksan mestaruuskilpailuihin, jossa hän saavutti myös hopeaa.

Kalmus onnistui voittamaan joulukuussa 2015 Puolan cupin.

Hän onnistui etenemään 2016 Puolan mestaruuskilpailuissa kolmatta kertaa loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Dominik Parolille.

Myös vuonna 2017 Kalmus saavutti menestystä kotimaassaan. Hän voitti Puolan mestaruuskilpailuissa pronssia ja Espanjan Openissa hopeaa. Kalmus oli myös mukana toukokuussa Ranskan EM-kilpailuissa, jossa hän sijoittui 16 parhaan joukkoon. Kalmus voitti avauskierroksella Théo Williamin. Toisella kierroksella hän hävisi Alim Junusoville, joka voitti myös Euroopan mestaruuden.

Toinen Puolan mestaruus (2018)
Kalmus saavutti uransa toisen Puolan mestaruuden 2018 voitettuaan loppuottelussa Krzysztof Krupan. Maaliskuussa hän saavutti myös hopeaa Espanjan Openissa hävittyään loppuottelun Grzegorz Kędzierskille.

Hän eteni Puolan mestaruuskilpailuissa loppuotteluun myös 2019, mutta hävisi tällä kertaa mestaruuden Daniel Sternikille.

Kalmus palasi yhden vuoden jälkeen takaisin Puolan mestaruuskilpailuissa mitaleille, kun hän hävisi Puolan mestaruuden Karol Burzykille. Marraskuussa Puolan EM-kilpailuissa Kalmus eteni pronssiotteluun saakka, kun hän voitti ensin avauskierroksella Giorgio Zingalen ja toisella kierroksella Carlos Dominguezin. Välierissä hän hävisi Askar Artemjeville ja eteni pronssiotteluun, jossa hän hävisi Wiktor Kolajalle.

EM-hopeaa (2022)
Kalmus saavutti Puolan mestaruuskilpailuissa 2022 toisen kerran peräkkäin hopeaa hävittyään mestaruuden tällä kertaa Kryspin Paradyszille. Sitä vastoin toukokuussa hän saavutti EM-hopeaa, oltuaan mukana Bulgarian EM-kilpailuissa. Kalmus voitti avauskierroksella François-Xavier Marinellin ja sittemmin välierissä Engin Uğurin, jonka myötä hän eteni loppuotteluun. Hän hävisi mestaruuden Aleksandar Stoimenoville tuomariäänin.

EM-sijoitukset

Lähteet

Puolalaiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Pop Metal


Pop Metal on Memoremainsin 17. kesäkuuta 2022 julkaisema toinen studioalbumi. Albumilta on julkaistu singlet ”Not My Fault”, ”Sympathy”, ”Back Off”, ”Paralyze” ja ”Psycho”.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt Mikko Kujanpää ja sanoittanut Johanna Ahonen, ellei toisin mainita. Sovitukset Memoremains.

Arvostelut 
 Kaaoszine:

Lähteet 

Suomalaiset metallialbumit
Vuoden 2022 albumit
Luettelo Suomen sähkönjakeluyhtiöistä

Alajärven Sähkö Oy
Alva Sähköverkko Oy (ent. JE-Siirto Oy)
Asikkalan Voima Oy
Caruna Oy (ent. Fortum Sähkönsiirto Oy)
Caruna Espoo Oy (ent. Fortum Espoo Distribution Oy)
Ekenäs Energi
Elenia Verkko Oy
Enontekiön Sähkö Oy
ESE-Verkko Oy
Esse Elektrokraft Ab
Etelä-Suomen Energia Oy
Forssan Verkkopalvelut Oy
Haminan Energia Oy
Haukiputaan Sähköosuuskunta
Helen Sähköverkko Oy
Herrfors Oy Ab
Hiirikosken Energia Oy
Iin Energia Oy
Iitin Sähkö Oy
Imatran Seudun Sähkönsiirto Oy
Jakobstads Energiverk
Järvi-Suomen Energia Oy
Jeppo Kraft Andelslag
Joroisten Energialaitos
Joutsenon Energia Oy
Jylhän Sähköosuuskunta
Kemin Energia Oy

Keminmaan Energia Oy
Keravan Energia Oy
Keuruun Sähkö Oy
Koillis-Lapin Sähkö Oy
Koillis-Satakunnan Sähkö Oy
Kokemäen Sähkö Oy
Kokkolan Energiaverkot Oy
Korpelan Voima Kuntayhtymä
Köyliön-Säkylän Sähkö Oy
Kronoby Elverk
KSS Verkko Oy
Kuopion Energia
Kuoreveden Sähkö Oy
Kymenlaakson Sähkö Oy
Lammaisten Energia Oy
Lankosken Sähkö Oy
Lappeenrannan Energiaverkot Oy
LE-Sähköverkko Oy
Lehtimäen Sähkö Oy
Leppäkosken Sähkö Oy
Loiste Oy (ent. E.ON Kainuun Sähköverkko)
Muonion Sähköosuuskunta
Naantalin Energia Oy
Nivos Energia Oy
Nurmijärven Sähkö Oy
Nykarleby Kraftverk
Oulun Energia
Oulun Seudun Sähkö
Outokummun Energia Oy
Paneliakosken Voima Oy

Parikkalan Valo Oy
Pellon Sähkö Oy
Pohjois-Karjalan Sähkö Oy
Pori Energia
Porvoon Sähköverkko Oy
Raahen Energia Oy
Rantakairan Sähkö Oy
Rauman Energia  Oy
Rovakaira Oy
Rovaniemen Verkko Oy
Sallila Energia Oy
Savon Voima Verkko Oy
Seinäjoen Energia Oy
Tampereen Sähköverkko Oy
Tenergia Oy
Tornion Energia Oy
Tornionlaakson Sähkö Oy
Tunturiverkko Oy
Turku Energia Sähköverkot Oy
Vaasan Sähköverkko Oy
Vakka-Suomen Voima Oy
Valkeakosken Energia Oy
Vatajankosken Sähkö Oy
Vetelin Sähkölaitos Oy
Vimpelin Voima Oy
Yli-Iin Sähkö Oy
Ääneseudun Energia Oy

Viitteet

Katso myös
Suomen sähköverkko

Energiatekniikka
Sähkövoima
Sähkönsiirto
Luettelot energiasta
Uffe Ellemann-Jensen

Uffe Ellemann-Jensen (1. marraskuuta 1941 – 18. kesäkuuta 2022) oli tanskalainen poliitikko. Hän oli Venstren puheenjohtaja vuosina 1984–1998 ja Tanskan ulkoministeri vuosina 1982–1993.

Ullemann-Jensen opiskeli valtiotieteitä ja työskenteli toimittajana lehdissä ja televisiossa, vuosina 1975–1976 hän oli päivälehti Børsenin päätoimittaja. Hän edusti oikeistopuolue Venstreä parlamentissä vuosina 1977-2001. Hän tuki puolueensa hallistusyhteistyötä toimiessaan sen puheenjohtajana 1984–1998, ja konservatiivipuolueen Poul Schlüter kutsui hänet ulkoministeriksi koalitiohallitukseensa vuonna 1984. Ellemann-Jensen jatkoi ulkoministerinä myös kolmessa seuraavassa hallituksessa.

Ellemann-Jensen kannatti tiivistä NATO-yhteistyötä.

Lähteet 

Tanskan ulkoministerit
Tanskalaisten puolueiden puheenjohtajat
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Changbin

Changbin (oik. Seo Chang-bin, hangul: 서창빈; hanja: 徐彰彬; uudistettu latinisaatio: Seo Chang-bin; s. 11. elokuuta 1999 Yongin) on eteläkorealainen rap-artisti ja lauluntekijä. Hän kuuluu Stray Kids-yhtyeeseen ja sen tuottaja-trioon 3racha.

Ura

Lapsuus ja uran alku 
Seo Chang-bin syntyi 11. elokuuta 1999 Yonginissa, Korean tasavallassa. Hänen perheeseensä kuuluu vanhempien lisäksi isosisko. Seo halusi nuorena miellyttää vanhempiansa, joten suunnitteli pyrkivänsä huippuylipistoon opiskelemaan. Hän kuitenkin kyllästyi opiskeluun, ja aloitti rap-musiikin kuuntelun ja laulujen kirjoittamisen. Seon vanhemmat eivät aluksi hyväksyneet poikansa valintaa, mutta myöntyivät myöhemmin. Seo aloitti musiikilliset opintonsa Mu Doctor Academyssa. 

Seo koe-esiintyi JYP Entertainmentille ja tuli valituksi. Hän perusti hip-hop-trion 3racha vuoden 2016 lopussa yhdessä Bang Chanin ja Han Ji-sungin kanssa. Trio julkaisi useampia kappaleitansa SoundCloudiinsa. Seo ja 3racha osallistuivat levy-yhtiönsä ohjelmaan Stray Kids vuonna 2017. Stray Kids debytoi EP:llä I Am Not 25. maaliskuuta 2018. Hän on osallistunut yhtyeen albumeiden sanoittamiseen ja tuottamiseen yhdessä 3rachan kanssa.

Soolotoiminta 
Toukokuussa 2020 Seo julkaisi soolokappaleen ”Streetlight” osana Stray Kidsin SKZ-Player -julkaisuja. Saman vuoden kesäkuussa hän osallistui ohjelmaan King of Mask Singer, jossa hän esitti Tablon kappaleen ”Tomorrow”. Lokakuussa hän julkaisi kappaleen ”Cypher” osana SKZ-Playeria. 

Maaliskuussa 2021 Seo julkaisi dueton ”Cause I Like You” Felixin kanssa ja dueton ”Piece” Seungminin kanssa osana SKZ-Playeria. Syyskuussa Seo osallistui ohjelmaan Loud ja teki yhteistyötä JYP harjoittelijoiden kanssa. Lokakuussa Seo julkaisi yhteistyönä F.Heron ja Millin kanssa kappaleen ”Mirror Mirror”.

Lähteet 

Eteläkorealaiset laulajat
Stray Kids
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Abdulla Aliş

Ğabdullacan Ğäbdelbari ulı Alişev eli Abdulla Aliş (ven. Абдулла Бариевич Алишев; Abdulla Barijevitš Ališev; 15. syyskuuta 1908 – 25. elokuuta 1944) oli tataarilainen runoilija, proosa- ja näytelmäkirjailija ja vastarintataistelija. Hän kirjoitti pääasiassa lastenkirjoja, joista tunnetuimmat teokset ovat Dulqınnar (1934), Ant (1935) ja Minem abí (1940). Alişin teoksiin kuuluu myös satuja, joita koottiin julkaisuun Ana äkiätläre (1941). Aliş kirjoitti monia nukketeatterinäytelmiä, joista tunnetuin on Sertotmas ürdäk. Vuonna 1941, Aliş liittyi puna-armeijaan, ja samana vuonna hän jäi Wehrmachtin vangiksi Brjanskin lähettyvillä. Tuona aikana hän tapasi runoilija Musa Cälilin. Ollessaan vangittuina Aliş ja Cälil muodostivat maanalaisen vastarintaryhmän İdel-Ural Legionı. Heidän suunnitelmansa kuitenkin paljastuivat, minkä seurauksena molemmat teloitettiin Plötzenseen vankilassa vuonna 1944.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Татар шагыйренең иреге һәм әсирлеге / Абдулла Алиш / Татар шагыйре / Свобода и плен татарского поэта (youtube - tataarin kielellä)

Tataarinkieliset kirjailijat
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet
Kuukkeli (lehti)

Kuukkeli on Äkäslompolossa vuodesta 1989 ilmestynyt paikallislehti eli  Ylläksen tunturilehti. Lehden kustantaja on Satu Renko ja sitä julkaisee Luova Media Oy. Lehti ilmestyy painettuna 20 kertaa vuodessa ja myös verkossa digitaalisena.

Historia
Lehden on perustanut Timo Luoto, joka oli toimittajana  kotiseutulehti Siepakassa ja sitten Ylläksen Uutisissa. Ensin jaettavana lehtenä toiminut Kuukkeli muuttui tilattavaksi. Hän myi lehden 1992 Kari Kaulaselle, kun sen tekeminen alkoi olla liian vaativaa teknisten uudistusten ja kasvaneen levikin vuoksi. Seuraava omistaja oli Eero Vapa, joka vuodenvaihteessa 2016–2017 myi omistuksen Satu Rengolle.

Lähteet

Suomalaiset paikallislehdet
Kolari
Juho Ranta-Maunus

Juho Elias Ranta-Maunus (29. kesäkuuta 2006 Oulu) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. Ranta-Maunus aloitti sähkökitaran soiton kahdeksanvuotiaana Lapuan musiikkiopistossa ja myöhemmin Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa Seinäjoella.

Ranta-Maunus nousi 14-vuotiaana kansainvälisen median ja yleisön huomioon kun hän voitti joulukuussa 2020 arvostetun amerikkalaisen Guitar World -lehden järjestämän Young Guitarist of the Year 2020 -kilpailun. Hän osallistui kilpailuun omalla sävellyksellään "Diversity". Nuorille, alle 18-vuotiaille, kitaristeille tarkoitettuun kilpailuun osallistui soittajia ympäri maailmaa..

Hänen keväällä 2021 perustama bändinsä, Code Eternal, soittaa progressiivista metallia.

Tuotanto

Soolo 

 Diversity (2020)
 Warp Drive (2021)

Code Eternal 

 The Wave (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Spotify-kanava
 YouTube-kanava
 Instagram-kanava
 Facebook-kanava
Kuviontialkio (teksturointi)

Kuviontialkio tai tekseli on tekstuurikartan perusyksikkö. Tekselit esitetään tekstuuriavaruutta kuvaavien tekselien muodostamilla taulukoilla, aivan kuten muutkin kuvat esitetään pikseleiden muodostamilla ruuduilla.

Kuviontialkioita voidaan kuvata myös kuvan segmentoinnilla, jotka saadaan yksinkertaisilla menetelmillä, kuten kynnysvertailulla.

Kun teksturoidaan 3D-pintaa tai -pintoja (prosessi, joka tunnetaan nimellä teksturointi), renderöija asettaa tekselit sopiviin pikseleihin. Nykyaikaisissa tietokoneissa tämä toiminta tapahtuu näytönohjaimissa.

Lähteet 

Tietokonegrafiikka
Axopar

Axopar Boats Oy on suomalainen venevalmistaja. Liikevaihdolla mitattuna se on alallaan Suomen suurin.

Historia 
Yrityksen perustivat Sakari Mattila ja Janne Viitala. Axopar Boats Oy:n kehitystyö alkoi vuonna 2013 ja yhtiö aloitti toimintansa vuonna 2014. Nimi Axopar on yhdistelmä perustajan aiemmin perustamien yritysten nimistä.   

Axopar Boatsin ensimmäinen venemalli Axopar 28 esiteltiin Helsingin venemessuilla vuonna 2014 . 28-jalkainen vene palkittiin European Power Boat of the Year, Best of Boats ja Motorboat of the Year -palkinnoilla. Sen versio Axopar 28 Cabin sai Yhdysvalloissa Boat of the Year -palkinnon ensimmäisenä eurooppalaisena veneenä. Vuodesta 2014 vuoteen 2016 mennessä mallia oli valmistettu 270 kappaletta ja sitä oli myyty 25 eri maahan.   

Yritys palkittiin myyntiverkostonsa nopeasta laajentumisesta International Boat Builder Awards -palkinnolla vuonna 2016.   

Sakari Mattila luopui omistuksistaan yrityksessä vuonna 2018

Vuonna 2020 Axoparin liikevaihto nousi 78,8 miljoonaan euroon, ja siitä tuli liikevaihdolla mitattuna suurin suomalainen venevalmistaja. Vuonna 2021 yrityksen liikevaihto oli 106,8 miljoonaa euroa ja se työllisti 47 henkilöä.

Tuotteet 
Axopar-veneet muistuttavat ulkoisesti RIB-kumiveneitä, mutta Axoparit eivät ole kumi- vaan lasikuituveneitä. Axoparin kaikki mallit ovat perämoottoriveneitä. Bensiinikäyttöinen perämoottori on dieselkäyttöistä sisäperämoottoria edullisempi vaihtoehto, ja sen ansiosta myös veneen kokonaispaino ja polttoaineenkulutus pysyvät alhaalla. 

Axopar-veneet on suunniteltu niin, että niiden runko, runkopalkisto ja kansi muodostavat yhdessä monokokkirakenteen. Muotoilun ansiosta 28-jalkaisten veneiden avoversiot painavat vain 1 690 kiloa ja hytilliset 1 750 kiloa, kun perinteisillä menetelmillä valmistettuna ne painaisivat puolta enemmän. 

Veneet tehdään modulaarisella rakenteella, jolloin yksi perusmalli voidaan helposti muuntaa esimerkiksi viiteen eri versioon kuluttajan mieltymysten mukaisesti.

Vuonna 2022 Axoparin mallistoon kuuluu 10 venemallia, joiden pituudet vaihtelevat välillä 7,2 m –  13,90 m. Halvin malli maksaa 29 800 €.

13,90-metrinen, kolmen 300-hevosvoimaisen perämoottorin työntämä malli Axopar 45 esiteltiin 2022.

Axopar-veneitä suunnittelee Navia Design Suomessa.

Mallinimet 

 Open – avoin tuulilasivene
 Cabin – umpiohjaamollinen versio
 XC tai Cross Cabin – ohjaushytillä varustettu versio
 Spyder – kokonaan avoin versio
 TT tai T-Top – lyhyellä katoksella varustettu versio
 Sun Top – pitkällä katoksella ja viistolla tuulilasilla varustettu versio
 Cross Top –  korkealla, etukenolla tuulilasilla ja pitkällä katoksella varustettu versio

Valmistus 
Lasikuituveneet laminoidaan käsin. Veneet valmistaa Puolassa toimiva alihankkija Slepsk, joka on Euroopan suurimpia venetehtaita. Puolassa työntekijöiden palkkataso on karkeasti sanottuna kolmasosa Suomen palkoista.

Myynti 
Yli 60 prosenttia yrityksen veneistä viedään Euroopan ulkopuolelle. Vuonna 2017 yrityksellä on jälleenmyyjiä 30 maassa yli 50 . 
Suomalaiset veneenvalmistajat
Helsinkiläiset yritykset

Lähteet

Aiheesta muualla 

 https://www.axopar.com/ Yrityksen nettisivut
Lethem

Lethem on kaupunki eteläisessä Guyanassa, aivan Brasilian rajalla. Rajan toisella puolella Brasiliassa sijaitsee Bonfimin kaupunki. Kaupunkien välissä Guyanan ja Brasilian rajalla virtaa Takutujoki, jonka yli Lethemistä Bonfimiin kulkee 230 metriä pitkä silta.

Lethemin arvioitu väkiluku vuonna 2020 lähialueet mukaan luettuna on noin 50 000.

Lethemin kaupunki on nimetty brittiläisen kuvernöörin Gordon James Lethemin mukaan. Hän toimi Guyanan kuvernöörinä vuosina 1941–1947.

Lähteet 

Guyanan kaupungit
Antti Haapala

Antti Haapala on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja. Stand up -komiikkaa Haapala on tehnyt vuodesta 2011.. Haapala on kotoisin Porista, josta muutti 18-vuotiaana Tampereelle.

Vuonna 2012 Haapala oli mukana Vuoden stand up -tulokas -kilpailussa. Matti Patronen kuitenkin voitti kyseisen kilpailun. Stand up -komiikan lisäksi Haapala on käsikirjoittanut Ylen ajankohtaissatiireja Noin viikon uutiset ja Noin viikon studio. Hän on myös näytellyt lukuisissa Noin viikon studion sketseissä. Antti Haapala on lisäksi esiintynyt Nelosen Stand Up! -ohjemassa tuotantokausilla 1–3.

Lähteet 

Suomalaiset stand up -koomikot
Suomalaiset käsikirjoittajat
Syntymävuosi puuttuu
The Testament

The Testament on Seventh Wonderin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2022.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Johan Liefvendahl – kitara
 Andreas Blomqvist – basso
 Tommy Karevik – laulu
 Andreas Söderin – koskettimet
 Stefan Norgren – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi: 9½/10
 Inferno:

Lähteet 

Vuoden 2022 albumit
Seventh Wonderin albumit
Castagnole Piemonte

Castagnole Piemonte () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 2 165 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Torinon metropolikaupungin kunnat
Kivipelto

Kivipelto on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

 Janne Kivipelto (s. 1990), pesäpalloilija
 Miia Kivipelto (s. 1973), geriatri ja professori
 T. E. Kivipelto, oik. Toivo Edvard Kari (1886–1943), kirjastonhoitaja ja näytelmäkirjailija
 Taavi Kivipelto (s. 1962), pesäpalloilija
Teyonah Parris

Teyonah Parris on amerikkalainen näyttelijä.  Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli sihteeri Dawn Chamberssun rooli AMC-draamasarjassa Mad Men (2012–2015). Hän myös näytteli pääosassa vuoden 2014 itsenäisessä elokuvassa Dear White People. Sen jälkeen Parris näytteli Spike Leen elokuvassa Chi-Raq, yhdysvaltalaisessa saippuaoopperassa Empire ja Akatemian ehdokaselokuvassa If Beale Street Could Talk. Vuonna 2021 Parris sai läpimurtoroolinsa näyttelemällä aikuista Monica Rambeau'ta Marvel Cinematic Universeen sijoittuvassa Disney+-sarjassa WandaVision. Hän uusii roolinsa elokuvassa The Marvels, jonka on määrä julkaista vuonna 2023.

Parris on voittanut kaksi Black Reel Awards -palkintoa ja hän on ollut ehdolla Screen Actors Guild Awards- ja NAACP Image Awards -kilpailuissa.

Nuoruus ja koulutus
Parris syntyi 22. syyskuuta 1987 ja varttui Hopkinsissa, Etelä-Carolinassa. Hänet hyväksyttiin South Carolina Governor's School for the Arts & Humanities-kouluun, jossa hän suoritti 11. ja 12. luokan ennen kuin hän opiskeli ja valmistui Juilliard Schoolista.

Ura
Parris teki tv-debyyttinsä vuonna 2010 vierailemalla pääosassa The Good Wife -elokuvassa. Vuonna 2012 hänet valittiin toistuvaan rooliin Dawn Chambersina AMC:n draamasarjassa Mad Men. Hän näytteli Mad Menin ensimmäistä suurta afroamerikkalaista hahmoa.

Vuonna 2014 Parris esitti läpimurtoroolinsa itsenäisessä elokuvassa Dear White People. Myöhemmin samana vuonna Parris alkoi näytellä Starzin komediasarjassa Survivor's Remorse. Vuonna 2015 Parris näytteli Spike Leen ohjaamassa satiirisessa draamaelokuvassa Chi-Raq. Hän sai ensimmäisen NAACP Image Award -palkinnon erinomaisesta elokuvanäyttelijäehdokkuudesta tästä elokuvasta. Parris näytteli pääroolia Leila Djansin ohjaamassa elokuvassa Where Children Play, ja näytteli David Oyelowon rinnalla elokuvassa Five Nights in Maine. Myöhemmin vuonna 2015 hän näytteli R&B/Jazz-laulaja Miki Howardia elämäkertaelokuvassa The Miki Howard Story.

Vuonna 2016 Parris valittiin päähenkilöksi draamaelokuvassa Buffalo Soldier Girl, joka kertoo naisesta, joka mieheksi naamioituneena värväytyi ja taisteli afroamerikkalaisen sisällissodan jälkeisen aikakauden kanssa Buffalo Soldierina.  Vuonna 2017 hänellä oli toistuva rooli Fox-saippuaoopperassa Empire, jossa hän näytteli etsivä Pamela Rosea. Alkuvuodesta 2018 Parris valittiin päärooliin CBS:n draamapilotissa Murder. Myös samana vuonna hän näytteli Barry Jenkinsin kirjoittamassa ja ohjaamassa draamaelokuvassa If Beale Street Could Talk, joka perustuu James Baldwinin samannimiseen romaaniin. Hän näytteli Kaneishan pääroolia vuoden 2018 Off-Broadway-tuotannossa Slave Play New York Theatre Workshopissa.

Parris esittää aikuista versiota Monica Rambeausta (joka esiteltiin Marvel Cinematic Universen elokuvassa Captain Marvel) Disney+-sarjassa WandaVision (2021). Hän esittää Monicaa myös The Marvelsissa, joka saa ensi-iltansa heinäkuussa 2023.

Filmografia

 Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Michael Hoenig

Michael Hoenig (s. 4. tammikuuta 1952 Hampuri) on saksalainen säveltäjä, joka on julkaissut musiikkiaan albumeina sekä säveltänyt musiikkia elokuviin, tv-sarjoihin ja tietokonepeleihin. Hän kuului lyhyen aikaa Tangerine Dream -yhtyeen kiertuekokoonpanoon vuonna 1975. Hoenig tunnetaan kenties parhaiten suosittujen Baldur's Gate -pelien musiikin säveltäjänä.

Lähteet 

Saksalaiset säveltäjät
Videopelimuusikot
Vuonna 1952 syntyneet