joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentin määrävahvuus

Jalkaväkirykmentin määrävahvuus jatkosodan alussa ei ollut enää tarkasti määritelty aseistuksen osalta. Määrävahvuuksista siirryttiin jossainmäärin ns. jakovahvuus-käytäntöön, jossa osa aseistuksesta vaihteli rykmentistä toiseen. Pääsääntönä voinee pitää, että ns. varusmiesrykmentit (jotka olivat osa välirauhanajan armeijaa ts. numeroilla 1-13 varustetut rykmentit) olivat paremmin varustettuja kuin reserviläisistä kootut rykmentit.

Vahvuuksia vuonna 1941

Henkilöstöä: 3616 (119 u + 543 au + 2954 m)
Kiväärejä: noin 2500
Konekiväärejä: 36
Konepistooleja: noin 200 - 400
Pikakiväärejä: 144
Panssarintorjuntakiväärejä: 30
Panssarintorjuntatykkejä: 6
Kranaatinheittimiä: 12
Moottoriajoneuvoja: 11 (autoja 9 + 2 m-pyörää)
Hevosia: 415

Yksiköt

Jatkosodan alussa jalkaväkidivisioonan yksiköiden numerointi noudatti talvisodan aikaista numerointia, mutta asemasodan aikana siirryttiin numeroinnissa ns. juoksevaan numerointiin.

Komentaja + esikunta
Esikuntakomppania
I Pataljoona = I/JR X
yhteensä 1022 miestä
1.Komppania (205 miestä)
2.Komppania (2./JR X)
3.Komppania (3./JR X)
1.Konekiväärikomppania (197 miestä ja 12 konekivääriä)
I Kranaatinheitinjoukkue (64 miestä ja 3 kpl 81 mm:n tai 82 mm:n kranaatinheitintä)
II Pataljoona
4.Komppania (4./JR X)
5.Komppania (5./JR X)
6.Komppania (6./JR X)
2.Konekiväärikomppania (2.KKK/JR X)
II Kranaatinheitinjoukkue (II Krh.J/JR X)
III Pataljoona
7.K/JR X
8.K/JR X
9.K/JR X
3.KKK/JR X
III Krh.J/JR X
Kranaatinheitinkomppania (numeroitu 13.Komppaniaksi)
6 kpl 120 mm:n kranaatinheitintä
(Panssarintorjunta)Tykkikomppania (numeroitu 14.Komppaniaksi)
6 panssarintorjuntatykkiä (yleisimmin 37 tai 45 mm:n kalusto)
Rykmentin kolonna

Katso myös
Suomalaisen divisioonan määrävahvuus (jatkosota)
Divisioonan määrävahvuus (talvisota)
Jalkaväkirykmentin määrävahvuus (talvisota)

Lähteet

Etelä-Suomen Kustannus OY 1975: 2.Divisioonan historiikki / ISBN 951-9064-08-7
Ari Raunio ja Juri Kilin / W+G 2005: Sodan taisteluja 2 - jatkosota / ISBN 951-593-927-5

Jatkosodan suomalaiset jalkaväkirykmentit
Jalkaväki
Jatkosodan_suomalaisten_maavoimien_organisaatiot_ja_vahvuudet
Helsingin hovioikeus

Helsingin hovioikeus () on vuonna 1952 perustettu yleinen muutoksenhakutuomioistuin. Se on yksi Suomen viidestä hovioikeudesta. Helsingin hovioikeuspiiriin kuului keväällä 2020 kolme käräjäoikeutta. Helsingin hovioikeuteen voidaan valittaa Helsingin, Länsi-Uudenmaan ja Itä-Uudenmaan käräjäoikeuksien ratkaisuista.

Lisäksi hovioikeus käsittelee ensiasteena eräitä virkarikosasioita ja toimii ainoana muutoksenhakutuomioistuimena sotilasrikosasioissa ja asianajajien kurinpitoasioissa. Helsingin hovioikeus päättää myös elinkautiseen vankeusrangaistukseen tuomittujen vapauttamisesta ehdonalaiseen vapauteen.

Helsingin hovioikeuden henkilötyövuosien määrä oli vuonna 2020 noin 160. Annettuja ratkaisuja oli 2 616.

Hovioikeus aloitti toimintansa Kaivopuistossa ns. Marmoripalatsissa, ja muutti sieltä vuonna 1984 hovioikeus muutti Radanrakentajantielle Itä-Pasilaan. Marmoripalatsi oli sen jälkeen Työtuomioistuimen käytössä. Maaliskuussa 2008 valtioneuvosto päätti vuokrata Altia Oyj:n pääkonttorin tilat Helsingin Salmisaaressa hovioikeuden käyttöön vuodesta 2010 alkaen. Rakennus on Helsingin käräjäoikeuden naapurissa.

Tuomioistuimen toimintaa johtaa hovioikeuden presidentti. 1. marraskuuta 2020 lähtien presidenttinä on toiminut Asko Välimaa, joka siirtyi tehtävään korkeimman oikeuden jäsenen eli oikeusneuvoksen virasta. Hän korvasi eläkkeelle siirtyneen Mikko Könkkölän. Aiemmin hovioikeuden presidenttinä ovat toimineet muun muassa Lauri Melander, Olli Huopaniemi, Kaarlo Ståhlberg, Heikki Mälkki ja Yrjö Hakulinen.

Helsingin hovioikeuden jäseninä ovat toimineet muun muassa Jukka Kemppinen, Matti Kuusimäki, Lauri Lehtimaja, Jukka Lindstedt, Liisa Mansikkamäki,  Paavo Nikula, Tuomas Nurmi ja Kirsti Uusitalo. 

Ennen Helsingin hovioikeuden perustamista Helsingin raastuvanoikeuden ja ympäröivien tuomiokuntien kihlakunnanoikeuksien päätöksistä valitettiin Turun hovioikeuteen.

Helsingin hovioikeuspiirin käräjäoikeudet

Lähteet

Aiheesta muualla
Helsingin hovioikeuden sivut
Helsingin hovioikeuden julkaisemia ratkaisuja 
 

Suomen hovioikeudet
Hovioikeus
Castrop-Rauxel

Castrop-Rauxel on Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Se sijaitsee Dortmundin luoteis- ja Bochumin koillislaidalla. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 74 629 asukasta.

Historia 
Ruhrin alueen ollessa 1800- ja suurimman osan 1900-luvusta suuri hiilikaivosten ja terässulattojen alue, Castrop-Rauxelissa sijaitsi jopa seitsemän hiilikaivosta. Viimeinen niistä suljettiin vuonna 1984.

Castrop-Rauxel on mainittu historiankirjoissa ensimmäistä kertaa vuonna 834 nimellä Villa Castorpe. Se sai vapaakaupunkioikeudet vuonna 1384 ja on ollut nykymuodossaan vuodesta 1975.

Kulttuuri 
WLT (Westfälische Landestheater) on kaupungin vanhin ja merkittävin kulttuurilaitos. Castrop-Rauxelissa on yksi elokuvateatteri, jossa on kaksi salia. Urheilun saralla kaupunki on tunnettu parhaiten hevosurheilusta, 27-reikäisestä golfkentästään sekä Metalcore bändi Electric Callboyta.

Kesäisin Castrop-Rauxelissa järjestetään suuri ulkoilmafestivaali Castrop Kocht Über, joka keskittyy ruokaan ja juomaan. Se kerää vuosittain jopa 500 000 vierailijaa, jotka kerääntyvät paikalle ympäri Saksaa.

Muuta 
Castrop-Rauxel on Kuopion ystävyyskaupunki ja se on ystävyyskaupunkinsa tavoin erittäin vihreä ja ulkoilumahdollisuuksia täynnä oleva kaupunki. Muun muassa jalkapallovalmentaja Dieter Hecking on syntynyt kaupungissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Recklinghausenin piirikunta
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Nora Zehetner

Nora Angela Zehetner (s. 5. helmikuuta 1981 El Paso, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Zehetner syntyi Texasin osavaltiossa John Carol Zehetnerille ja Nancy Lynne Nelsonille. Hän aloitti näyttelijänuransa 18-vuotiaana, saatuaan kouluopintonsa päätökseen, ja muutti Los Angelesiin. Ensimmäinen televisiosarja, jossa hän esiintyi, oli Gilmoren tytöt (Gilmore Girls), jonka ensimmäisen tuotantokauden kuudennessa jaksossa hänellä oli pieni rooli vuonna 2000. Vuonna 2001 Zehetnerillä oli roolit pitkissä elokuvissa Tart ja American Pie 2 sekä yhdessä televisiosarjan Matkalla Kaliforniaan (Going to California) jaksossa. Hänellä oli rooli myös pilottijaksossa sarjaan An American Town, jota ei kuitenkaan otettu tuotantoon. Vuonna 2002 hän esiintyi muun muassa kauhuelokuvissa May ja R.S.V.P. ja vuonna 2003 hän sai roolin The WB -kanavan draamasarjasta Everwood. Zehetner esitti Laynie Hartin roolia kahdessatoista sarjan toisen tuotantokauden jaksossa vuosina 2003–2004. 

Vuonna 2005 Zehetner esiintyi pienen budjetin pitkissä elokuvissa Hääyö (Conversations with Other Women) ja Brick sekä lyhytelokuvassa The Adventures of Big Handsome Guy and His Little Friend. Hänellä on rooli myös vuonna 2006 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Fifty Pills. Vuonna 2006 hän esitti myös Eden McCainin roolia NBC:n draamasarjan Heroes ensimmäisen tuotantokauden alkupuoliskolla. Hänen seuraavia elokuvatöitään olivat komedia Remarkable Power ja kauhuelokuva Beneath, jossa hänellä oli naispääosa. Zehetner on myös näytellyt myös muun muassa televisioelokuvassa Prinsessa (Princess), jossa hän näytteli naispääosaa, prinsessa Ithacaa.

Aiheesta muualla 

 NoraZehetner.net
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaurialan kenttä

Kaurialan kenttä on vuonna 1938 valmistunut urheilustadion Hämeenlinnassa. Sillä pelattiin Helsingin olympialaisten maahockeyotteluita vuonna 1952. Nykyisin Kaurialan kenttä toimii jalkapallon kolmosessa pelaavan Hämeenlinnan Härmän, Amerikkalaisen jalkapallon I-divisioonassa pelaavan Hämeenlinna Huskiesin sekä Rugbyn SM-sarjan Linna Rugby Clubin kotikenttänä.

Historia 
Kaurialan kenttä on peruskorjattu vuonna 1988 ennen siellä järjestettyjä Kalevan Kisoja. Stadionia uudistettiin 2002 sekä valaisinpylväillä että 500 hengen kattamattomalla lisäkatsomolla. Pääkatsomoa ehostettiin vuonna 2003 ja 2004 kaksi vuotta aikaisemmin rakennettu aurinkokatsomo katettiin.

Hämeenlinnalainen jalkapallovaikuttaja Reijo Riihimäki yritti vuonna 2003 saada Hämeenlinnan kaupungin satsaamaan enemmän Kaurialan Veikkausliigan olosuhdeohjelman vaatimuksia vastaavaksi saattamiseksi. Tämä oli tarkoitus toteuttaa takasuoralle rakennettavalla n. 2 000 hengen katetulla katsomolla. Kaupungin päätös hankkeeseen oli kuitenkin kieltävä, mikä johti Riihimäen siirtymiseen taka-alalle FC Hämeenlinnan toiminnasta.

Kentän yleisöennätys 3 283 katsojaa on ottelusta FC Hämeenlinna - Rovaniemen Palloseura, joka pelattiin 7. toukokuuta 2004.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hämeenlinnan liikuntaopas 
Vaikuttamo.net

Hämeenlinnan urheilu
Hämeenlinnan rakennukset ja rakennelmat
Suomen yleisurheilustadionit
Suomen jalkapallostadionit
Kauriala
Alex Schwazer

Alex Schwazer (s. 26. joulukuuta 1984 Sterzing, Italia) on italialainen kävelijä ja olympiavoittaja.

Schwazer voitti 2005 Italian mestaruuden 50 kilometrin kävelyssä. Samana vuonna hän voitti lajissa MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa ajalla 3.41.54. Vuonna 2007 Schwazer saavutti toistamiseen MM-pronssia Osakassa. Pekingin olympiakisoissa 2008 Schwazer voitti 50 km kävelyn olympiaennätyksellä 3.37.09. 

Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Schwazer sijoittui 20 kilometrin kilpailuissa alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2014 voittajaksi kun Stanislav Jemeljanov hylättiin dopingrikkomuksen takia. Barcelonan EM-kisojen 50 kilometrillä hän keskeytti, kuten oli käynyt myös edellisvuoden Berliinin MM-kisoissa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli 20 kilometrillä yhdeksäs.

Ennen Lontoon olympialaisia 2012 Schwazer antoi erytropoietiinia sisältäneen dopingnäytteen. Hän sai alun perin kolmen ja puolen vuoden kilpailukiellon EPOn käytöstä ja myöhemmin vielä kuusi kuukautta lisää kilpailukieltoa dopingtestien välttelyn takia. Schwazerin kilpailukielto päättyi 29.4.2016 ja hän palasi heti kilparadoille voittaen 50 kilometrin kilpailun kävelyn MM-joukkuekilpailuissa 8. toukokuuta. Hän kuitenkin menetti voittonsa ja sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon kun hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen 1. tammikuuta 2016.

Henkilökohtaiset ennätykset
 3 000 metrin ratakävely: 11.38,48 (2009)
 5 000 metrin ratakävely: 19.38,09 (2008)
 10 000 metrin ratakävely: 38.50,28 (2011)
 10 kilometrin kävely: 39.15 (2009)
 20 000 metrin ratakävely: 1.23.21,19 (2007)
 20 kilometrin kävely: 1.17.30 (2012)
 50 kilometrin kävely: 3.36.04 (2007)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Schwazer fidal.it:ssä 

Italialaiset kävelijät
Italialaiset olympiavoittajat
Dopingrikkomuksesta tuomitut italialaiset
Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat
Etelätirolilaiset henkilöt
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Luettelo purjelentokonetyypeistä

Tämä on luettelo eri purjelentokonetyypeistä aakkosjärjestyksessä.

 Airspeed Horsa
 Antonov
 Antonov A-11
 Antonov A-13
 Antonow A-15
 Antonow A-7
 Antonow A-9
 Applebay
 Applebay Chiricahua
 Applebay Mescalero
 Applebay Zuni
 Avo 68
 Blohm & Voss BV 40
 Centrair
 Pegase
 DFS
 DFS 230
 DFS Habicht
 DFS Kranich
 DFS Rhönsperber
 DG
 DG-100
 DG-1000
 DG-200
 DG-300
 DG-400
 DG-500
 DG-800
 ETA (lentokone)
 Elfe 17a
 General Aircraft Hamilcar
 Glasflügel Kestrel
 Gribowski G-29
 Grob
 Grob G 102
 Grob G 103
 Grob G 109
 Speed-Astir
 H101 Salto
 Harakka II
 Iljušin Il-32
 Jakovlev Jak-14
 Kassel 12
 KK-1e Utu
 Lange Antares 20E
 Letov LF 107 Luňák
 Lippisch-Ente
 Lo100
 Messerschmitt Me 321
 PIK
 PIK-3c "Kajava"
 PIK-16 "Vasama"
 PIK-20 "Tiu"
 PW-5
 PZL
 PZL Bielsko SZD-9 Bocian
 PZL Bielsko SZD-30
 PZL Bielsko SZD-36
 PZL Bielsko SZD-50 Puchacz
 PZL Bielsko SZD-51 Junior
 PZL Bielsko SZD-55
 PZL Bielsko SZD-56 Diana
 PZL PW-5
 Rollanden Schneider
 Rolladen Schneider LS-1
 Rolladen Schneider LS-2
 Rolladen Schneider LS-3
 Rolladen Schneider LS-4
 Rolladen Schneider LS-5
 Rolladen Schneider LS-6
 Rolladen Schneider LS-7
 Rolladen Schneider LS-8
 Rolladen Schneider LS-9
 Rolladen Schneider LSD Ornith
 SB5
 Scheibe
 Scheibe L-Spatz
 Scheibe SF 25
 Schempp-Hirth
 Schempp-Hirth Cirrus
 Schempp-Hirth Discus
 Schempp-Hirth Duo Discus
 Schempp-Hirth Arcus
 Schempp-Hirth Janus
 Schempp-Hirth Nimbus
 Schempp-Hirth SHK
 Schempp-Hirth Ventus
 Schleicher 
 Schleicher ASK 13
 Schleicher ASK 16
 Schleicher ASK 21
 Schleicher ASK 23
 Schleicher ASW 12
 Schleicher ASW 15
 Schleicher ASW 19
 Schleicher ASW 20
 Schleicher ASW 22
 Schleicher ASW 24
 Schleicher ASW 27
 Schleicher ASW 28
 Schleicher ASG 29
 Schleicher ASH 25
 Schleicher ASH 26
 Schleicher ASH 30
 Schleicher ASH 31
 Schleicher K 10
 Schleicher K 7
 Schleicher K 8
 Schleicher Ka 2
 Schleicher Ka 4
 Schleicher Ka 6
 SG 38
 Standard Austria S
 Stemme S 10
 Waco CG-4A

Purjelentokoneet
A Silver Mt. Zion

A Silver Mt. Zion on vuonna 1999 perustettu kanadalainen post rock -yhtye, joka alkoi Godspeed You! Black Emperor -jäsenten Efrim Menuck, Sophie Trudeau ja Thierry Amar sivuprojektina. Efrimin koira Wanda kuoli Godspeed You! Black Emperorin ollessa kiertueella ja hän halusi omistaa levyn tälle, mutta ei tuntenut kykenevänsä toteuttamaan toivettaan Godspeed You! Black Emperorin parissa.

Yhtye on levyttänyt viisi albumia ja yhden EP:n, joka kerta hieman eri kokoonpanolla. Myös yhtyeen nimi on vaihdellut julkaisujen välillä, mutta yhtyeeseen viitataan usein alkuperäisellä A Silver Mt. Zion -nimellä.

Musiikillisesti A Silver Mt. Zion muistuttaa hyvin paljon alkuperäistä Godspeed You! Black Emperoria, joskin yhtyeen kappaleet ovat yleensä lyhyempiä ja tyyliltään henkilökohtaisempia. Toisin kuin Godspeed You! Black Emperor, A Silver Mt. Zionin kappaleissa on usein myös laulua. Useissa kappaleissa on myös vahva poliittinen lataus.

Diskografia

Aiheesta muualla 
Yhtyeen virallinen kotisivu
Konserttitaltiointeja Internet Archivessa

Kanadalaiset yhtyeet
Hilpara

Hilpara on entinen tamperelainen jääkiekkojoukkue. Hilpara toimi Tapparan kakkosjoukkueena. Tästä johtuu yhtäläisyys joukkueiden nimien loppuosassa ja historiallisessa merkityksessä: hilpari tarkoittaa taistelukeihästä. 

Hilpara pelasi yhden kauden SM-sarjassa: kaudella 1969–1970. Hilpara pääsi SM-sarjaan, kun Upon Pallo joutui luopumaan sarjapaikasta ja Hilpara sai tämän paikan. Nousu tapahtui nopeasti, sillä kauden 1966–1967 päätteeksi Hilpara juhli vasta Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason eli Maakuntasarjan mestaruutta. Hilpara putosi heti ensimmäisen kauden jälkeen SM-sarjasta alemmalle tasolle sijoituttuaan viimeistä edelliseksi ja saalistettuaan ainoastaan neljä pistettä. Sarjan viimeiseksi jäi Lahden Reipas. SM-sarjan jäähykuningas oli Harri Holli yhdessä Lalli Partisen kanssa. 

Entiset suomalaiset jääkiekkoseurat
Tamperelaiset urheiluseurat
Colorado Avenue

Colorado Avenue on Claes Olssonin ohjaama elokuva, joka perustuu Lars Sundin romaaneihin Colorado Avenue ja Lanthandlerskans son. Elokuvan ensi-ilta oli 7. syyskuuta 2007. Elokuvaan pohjautuva kolmiosainen sarja esitettiin Yle FST5 -kanavalla keskiviikkoisin 8. huhtikuuta 2009 alkaen.

Elokuva on kuvaus Pohjanmaasta ja kuvitteellisen Siklaxin kylän asukkaista useiden sukupolvien ajalta, niiltä ajoilta, jolloin Suomen tasavalta oli muotoutumassa. Elokuvan käsikirjoituksen on kirjoittanut Erik Norberg.

Elokuvan pääosia näyttelevät Birthe Wingren (Hanna), Ylva Ekblad (Hannan äiti-Östman), Peter Kanerva (Otto), Joanna Wingren (Ida), Nicke Lignell (Johannes Smeds), Guy Rosenholm (Gustav, Idan mies). Colorado Avenuen kuvasi Pertti Mutanen, joka on ollut useiden Claes Olssonin elokuvien kuvaajana.

Juoni 

Colorado Avenuessa seurataan pohjalaisen Hannan ja hänen perheensä elämää 1800-luvun loppupuolelta kieltolain aikoihin saakka. Hanna asui vanhempiensa ja veljiensä kanssa pienessä saaristomökissä Rödskäretillä, isä oli kalastaja. Kun isä ja Hannan veljet hukkuvat myrskyssä kalastusmatkallaan, Hannan ja äidin on lähdettävä saarelta; mökkiin halutaan varakkaammat vuokralaiset. 

Hannan lapsuus loppuu – hän joutuu kovaan työhön pikkupiiaksi Smedsin taloon. Hän sietää muiden palkollisten ja kyläläisten halveksunnan ja nöyryytykset, sillä hän on päättänyt säästää rahat Amerikan-matkaan. Monien muiden tavoin Hanna lähtee 1900-luvun vaihteessa 18-vuotiaana rahaa ansaitsemaan Amerikkaan ja palaa sieltä kymmenen vuotta myöhemmin kotikyläänsä varakkaana ja topakkana kahden lapsen, Oton ja Idan, leskiäitinä. Hannan amerikkalainen mies, pohjalaissukuinen Ed Ness, työläisaktivisti ja agitaattori, on ammuttu mielenosoituksessa. Kotiin palattuaan Hanna perustaa Amerikan-dollareillaan Siklaxiin maalaiskaupan, josta tulee vähitellen kylän keskus. Dollari-Hanna – niin kuin kyläläiset häntä kutsuvat – saa viimein kaipaamaansa arvostusta, mutta Hannan pojan, Oton, ja vanhan äiti-Östmanin harjoittamat laittomuudet uhkaavat viedä Hannalta tämän vaivoin hankitun kunnioituksen ja hyväksynnän.

Hannan elinikäinen ystävä on Johannes Smeds, kunnallismies ja Smedsin talon isäntä. Johannes on myös saanut kokea elämässään raskaita vastoinkäymisiä, joiden jättämiin arpiin hän yrittää keskustellen Hannan kanssa löytää parannusta vielä vanhoilla päivillään. Johanneksen Erik-poika kuoli vuoden 1918 sodassa ja toisen pojan, Gustavin, vei viina. Parantumattomasti sairas Johannes ei oikein jaksa enää uskoa toipuvansa katkeruudestaan.

Kun kieltolaki astuu voimaan vuonna 1919, Otto aloittaa liikemiehen uransa; hänestä tulee tunnettu ”Kanisterikuningas”. Hanna ei voi antaa anteeksi pojalleen sitä, että tämä on valinnut rikoksen tien. Oton afäärit menestyvät, vaikka etsivä Hoxell yrittää kuumeisesti saada hänet kiinni salakuljetuksesta.

Lähteet

Kirjallisuutta 
Aihonen, Rita: ”Elokuvasovitus sovittamisen vaikeudesta: Colorado Avenue”, Claes Olssonin haastattelu. Filmihullu 5/2007.

Aiheesta muualla 
 Colorado Avenuen kotisivut 

Vuoden 2007 elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Claes Olssonin ohjaamat elokuvat
Dawn of War: Dark Crusade

Dawn of War: Dark Crusade on Relic Entertainmentin kehittämä lisäosa vuonna 2004 julkaistulle reaaliaikastrategiapelille Warhammer 40 000: Dawn of War.

Tarina 
Tarina alkaa siitä, kun kaikki seitsemän rotua, The Tau Empire, Necronit, Space Marines, Imperial Guard, Örkki (Warhammer 40,000), Eldarit ja Chaos Space Marines, ovat ajautuneet sodan raunioittamalle planeetta Kronukselle. Kaikki haluavat eri syillään saada planeetan haltuunsa, ja näin alkaa Pimeä ristiretki ().

Uudistukset

Tau ja Necronit
Dawn of War: Dark Crusadessa tuli kaksí täysin uutta pelattavaa rotua: The Tau Empire ja Necronit.

Uusia Yksiköitä
Lisäksi kaikille jo olemassa oleville roduille on lisätty paljon uusia yksiköitä ja kehityksiä.

Dark Crusade
Yksi keskeisimmistä lisäyksistä Dawn of War-sarjaan on täysin uusi yksinpelitehtäväsarja, Dark Crusade. Kyseessä on eräänlainen vuoropohjainen maailmanvalloituspeli, jossa pelaaja valitsee rodun, ja yrittää sillä vallata koko planeetan, joka on jaettu provinsseihin. Tietyistä provinsseista saa bonuksia. Menestystä saadessa omalle sankarihahmolle voi antaa parempia varusteita.

Aiheesta muualla 
  Dawn of War: Dark Crusade virallinen kotisivu

Windows-pelit

sv:Warhammer 40,000: Dawn of War#Expansionspaket
Raisa Lardot

Raisa Lardot (o.s. Larjuškin; s. 17. tammikuuta 1938 Šoksu, Neuvostoliitto) on vepsäläissyntyinen suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan lastentarhanopettaja.

Lardot tuli Suomeen kuusivuotiaana pakolaisena jatkosodan aikaan isänsä, äitinsä ja viiden sisaruksensa kanssa. Perheen isä oli kuulunut alun perin puna-armeijaan, mutta loikannut Suomen armeijaan jatkosodan alkuvaiheissa. Perhe asettui syksyllä 1944 asumaan Mellilään Varsinais-Suomeen. Isä kuitenkin myöhemmin vangittiin ja luovutettiin takaisin Neuvostoliittoon, ja äidin vastuulle jäi kuudesta lapsesta yksinhuoltajana huolehtiminen. Muu perhe sai vasta myöhemmin tietää, että isä oli tuomittu kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja kuollut siperialaisella vankileirillä vuonna 1947. 

Lardot’n teokset ovat omaelämäkerrallisia ja kuvaavat naisena elämistä. Lardot on kertonut julkisuudessa myös lapsuudessaan ja nuoruudessaan kokemastaan syrjinnästä, jopa avoimesta rasismista syntyperänsä vuoksi.

Lardot avioitui 1960-luvun alussa belgialaisen André Lardot’n kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Mies halvaantui onnettomuudessa vuonna 1969, ja Lardot toimi miehensä omaishoitajana. He asuivat välillä erossa mutta palasivat yhteen. He asuivat Kauniaisissa. André Lardot kuoli huhtikuussa 2020 oltuaan hoivakodissa runsaan vuoden.

Teoksia

Lähteet

Internet
 Elämäkerta kotisivulla
 Raisa Lardot  Kirja.fi.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Raisa Lardot’n kotisivut. 

Suomalaiset kirjailijat
Vepsäläiset henkilöt
Vuonna 1938 syntyneet
Elävät henkilöt
Rakel Liehu

Rakel Maria Liehu (o.s. Tuomi, s. 3. syyskuuta 1939 Nivala) on suomalainen kirjailija. 

Liehu kirjoitti ylioppilaaksi Raudaskylän lukiosta vuonna 1958 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi (suomen kieli ja kotimainen kirjallisuus) vuonna 1963. Hän toimi äidinkielen ja historian opettajana Raahen yhteislyseossa lukuvuoden 1963–1964. Hänen vuonna 2003 julkaistu romaaninsa Helene, joka kertoo Helene Schjerfbeckin elämästä, nosti hänet Suomen tunnetuimpien ja arvostetuimpien kirjailijoiden joukkoon. Hän oli ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2005. Vuonna 2008 hän sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Liehun runoja on käännetty usealle kielelle. Ennen omia julkaisujaan hän suomensi useita kirjoja monesta kielestä Sisälähetysseuran kustantamolle. Rakel Liehun ensimmäinen puoliso oli rovasti Jouko Liehu (8.10.1936–24.9.2008). Heillä on kolme lasta, joista nuorin on filosofi ja kirjailija Heidi Liehu. Toinen puoliso on neurofysiologi, ylilääkäri Veikko Häkkinen.

Tuotanto

Romaanit
Seth Mattsonin tarina (1976)
Punainen ruukku (1980)
Helene (2003)
Valaanluiset koskettimet (2020)

Runot
 Ihmisen murhe on yhteinen (1974)
 Savikielellä minä ylistän (1975)
 Valo, läheisyys (1977)
 Runoja 1974–1977 (1978)
 Liian lähellä, liian äkkiä (1982)
 Gammayökkönen (1985)
 Joki sepittää minulle (1987)
 Sininen Lasarus (1990)
 Kubisseja (1992)
 Murehtimatta! smaragdinen (1993)
 Readymade (1995)
 Skorpionin sydän (1997)
 Runot 1974–1997 (2002)
 Bul bul (2007)
 Älä vielä lähde (2010)
 Cocoduu Cocodaa (2022)

Näytelmät 
 Mitä pimeämpi yö..., TV-elokuva Mathilda Wreden elämästä. Televisioteatteri 1991
 Eeva. Näytelmä (yhd. Heidi Liehun kanssa). Teatteri Raivoisat Ruusut, kansainvälinen teatterifestivaali, Helsinki 1994

Muu tuotanto 
 Pullinen. Laila Pullisen veistoskielestä ja tiestä (1993)
 Kubisseja (Käännös englanniksi, Penumbra Press 1999)
 Sininen kala: välähdyksiä elämästä (Esseitä, 1999)
 Helene (Käännökset  ruotsiksi, Forum 2003, norjaksi, Gyldendal 2006 ja viroksi, NyNorden 2013)

Näytelmäsovitus 
 Seth Mattsonin tarina, dramatisointi ja käsikirjoitus Eija-Elina Bergholm, ohjaus Tuija-Maija Niskanen, Yle Televisioteatteri 1979
 Punainen ruukku, käsikirjoitus ja ohjaus Eija-Elina Bergholm, Yle Televivioteatteri 1985
 Helene, näytelmäsovitus, Helena Kallio, teatteri Avoinet Ovet

Elokuvasovitus 
 Helene, ohjaus Antti J. Jokinen, 2020

Palkinnot 
 Tornion kaupungin taidepalkinto 1980
 Lapin läänin taidepalkinto 1980
 Suomen maakuntakirjailijoiden kirjallisuuspalkinto 1980
 Kirkon kirjallisuuspalkinto 1986
 Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1992
 Valtion 5-vuotinen taiteilija apuraha 1988 ja 1992
 Runeberg-palkinto 2004
 Kiitos kirjasta -mitali 2004
 Valtion taiteilijaeläke 2004
 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali 2006
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 2008
 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2009

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Rakel Liehun runoja Electric Verses -verkkoantologiassa

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Pro Finlandia -palkitut
Kirjallisuuden valtionpalkinnon saajat
Vuonna 1939 syntyneet
Elävät henkilöt
Marika Mäkelä

Marja-Leena (Marika) Mäkelä (o.s. Koskinen; s. 12. huhtikuuta 1947 Oulu) on suomalainen taidemaalari.

Elämäkerta 
Mäkelä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1973. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1974. Mäkelä toimi Suomen Taideakatemian koulun yliopettajana vuosina 1983–1985. Hän on opettanut taidetta myös Taideteollisessa oppilaitoksessa. Omia taidenäkemyksiään Mäkelä on syventänyt ulkomailla muun muassa Ranskassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa.

Mäkelä on maalannut suuria maalauksia, joiden värinkäyttöä on luonnehdittu taitavaksi ja vaikutelmaa toiminnalliseksi, ja hän onkin värien ja materiaalien suvereeni yhdistelijä. Öljy, akryyli, kvartsihiekka, pigmentti, lyöntimetalli ja lehtikulta ovat erilaisina yhdistelminä löytäneet tiensä niin kangas- kuin puupohjallekin. Materiaalin tuntu on maalauksissa vahvasti esillä. Kehityksen myöhemmässä vaiheessa Mäkelän taiteessa on alkanut näkyä veistoksellisuutta reliefimäisen pinnan muodossa, ja 1990-luvun alussa Mäkelä siirtyi maalausten lisäksi entistä voimakkaammin grafiikan pariin.

Mäkelän vanhemmat ovat suojelupäällikkö, majuri evp. Urho Koskinen ja Suoma Koskinen, o.s. Toivonen. Isänsä majuriuran vuoksi perheessä vaalittiin isänmaallisia arvoja. Kasarmialueen elämä ja varsinkin sen eristyneisyys vaikuttivat Mäkelän lapsuudessa hänen sisäisen rikkautensa kehittymiseen ja olivat eräänlainen alkusysäys hänen myöhemmälle kehitykselleen kansainvälisesti tunnetuksi ja palkituksi taiteilijaksi.

Mäkelä oli vuosina 1974–1994 naimisissa taidemaalari Jukka Mäkelän kanssa, ja heillä on vuonna 1977 syntynyt poika. Hänellä on myös vuonna 1993 syntynyt tytär elokuvaohjaaja Antti Rajalinin kanssa.

Palkinnot ja tunnustukset
 Valtion taidepalkinto 1974, 1984
 Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1993
 Suomen Kulttuurirahaston erikoispalkinto 1994
 Pro Finlandia 2006
 Suomen Leijonan komentajamerkki 2017

Lähteet

Kirjallisuus
 
Helsinki à Saint-Sulpice - Marika Mäkelä

Viitteet

Aiheesta muualla
 Marika Mäkelä Kansallisgallerian kokoelmissa.

Suomalaiset taidemaalarit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Pentti Sammallahti

Pentti Ilmari Sammallahti (s. 18. helmikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja.

Sammallahti aloitti valokuvausharrastuksen 1960-luvulla ja kuvasi muun muassa ihmisiä ja heidän muovaamaa elinympäristöä. Hän valmistui ylioppilaaksi  SYK:sta vuonna 1970 ja kirjoittautui Helsingin yliopiston opiskelemaan taidehistoriaa, musiikkitiedettä ja matematiikkaa, muttei suorittanut opintoja. Vuosina 1970–1973 Sammallahti työskenteli Matti A. Pitkäsen mustavalko- ja värilaboratorion hoitajana.

Vuosina 1974–1976 Sammallahti oli valokuvauksen opettaja Lahden taidekoulussa. Hän toimi Taideteollisessa korkeakoulussa valokuvataiteen tuntiopettajana vuosina 1974–1987, virkaa toimittavana lehtorina 1987–1989 ja väliaikaisena apulaisprofessorina 1989–1991. Vuonna 1991 Sammallahti sai valtion 15-vuotisen taiteilija-apurahan ja lopetti opetustyön. Vuonna 2001 Taideteollinen korkeakoulu myönsi hänelle kunniatohtorin arvonimen.

Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Kaupunki on painajainen Sammallahti piti vuonna 1971. Ulkomailla hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1977 Ruotsissa, Gotlannin taiteilijoiden talossa Visbyssä. Sammallahdella on ollut yksityisnäyttelyjä 20 maassa. Vuonna 2004 Pariisissa järjestettiin Henri Cartier-Bressonin säätiön avajaisnäyttely, johon Cartier-Bresson oli valinnut sata valokuvaajasuosikkiaan, Sammallahti näiden joukossa. Vuosina 2010–2011 Suomen valokuvataiteen museossa oli esillä Sammallahden näyttely Retrospektiivi, joka esitteli hänen elämäntyötään. Vuonna 2012 Sammallahdelta ilmestyi myös retrospektiivinen valokuvateos Täällä kaukana, joka sisältää hänen valokuviaan vuosilta 1964–2011.

Sammallahti on saanut valtion taidepalkinnon vuosina 1976, 1979 ja 1992. Hän on saanut myös Kritiikin Kannukset -palkinnon (1980), Daniel Nyblin -palkinnon (1986), Uudenmaan läänin taidepalkinnon (1989), Samuli Paulaharjun palkinnon (1995), Suomen Kulttuurirahaston palkinnon (1997) ja Suomen Taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinnon (2006). Sammallahdelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2006.

Kielitieteilijä Pekka Sammallahti on Pentti Sammallahden isoveli. Sammallahti on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Sammallahden isän äiti oli valokuvaaja Hildur Larsson.

Lähteet

Suomalaiset valokuvaajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Marita Viitasalo-Pohjola

Varpu Marita Hannele Viitasalo-Pohjola (s. 13. joulukuuta 1948 Mäntyharju) on suomalainen pianisti ja lehtori. Tasavallan presidentti myönsi hänelle marraskuussa 2006 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.

Viitasalon isä oli kuoronjohtaja ja Ullavan kuvataiteen ja musiikin viikon taiteellinen johtaja Väinö Viitasalo. Marita Viitasalon sisar on huilutaiteilija Eeva Viitasalo-Korolainen, ja suuri osa muustakin perheestä on musiikkialalla tai harrastaa musiikkia.

Viitasalo suoritti diplomin Sibelius-Akatemiasta 1972. Hän suoritti loppututkinnon Accademia di Santa Ceciliassa Roomassa ja opiskeli Dieter Weberin johdolla Wienissä Hochschule für Musik und Darstellende Kunst, jossa hän suoritti diplomin 1976. Hän on saavuttanut kolmannen sijan Maj Lind -pianokilpailussa 1968. Hän opettaa pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa ja on vuodesta 1989 Espoon pianoviikon taiteellinen johtaja.

Viitasalo on pitänyt eri puolilla maailmaa omia konsertteja ja tehnyt paljon yhteistyötä Soile Isokosken kanssa. Vuonna 1986 hän perusti Trio Finlandia, jonka kanssa hän on kiertänyt Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa. Klassisen ohjelmiston lisäksi trio on esittänyt suomalaista nykymusiikkia. Hän on tehnyt soololevyjä, muun muassa Sibeliusta, ja levytyksiä myös esimerkiksi Soile Isokosken kanssa.

Marita Viitasalon puoliso on laulaja (baritoni) ja konserttitoimiston johtaja, merkonomi Pekka Kalervo Pohjola (s. 14. elokuuta 1944 Pori).

Lähteet

Kirjallisuus
 Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto. Otava 1997, Helsinki. ISBN 951-1-14518-5.
 Iltasoitto, s. 83, 95. Kuhmon Kamarimusiikki/Kuhmon Musiikkiyhdistys ry, Kuhmo. Päätoim. Seppo Kimanen. 2001.

Viitteet

Kirjallisuutta 
 Kuusisaari, Harri: Duo: Soile Isokoski ja Marita Viitasalo. Minerva, 2007.

Aiheesta muualla 
 
 Esittely 
 Esittely
 Väinö Viitasalon muistokonsertti

Suomalaiset pianistit
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Raimo O. Niemi

Raimo O. Niemi (koko nimi Raimo Olavi Niemi, s. 20. joulukuuta 1948 Lahti) on suomalainen elokuvaohjaaja. Useita koko perheen seikkailuelokuvia ohjanneen Niemen elokuvatuotanto käsittelee pääasiassa nuoria ja lapsia. Hän on ohjannut televisionäytelmiä, -elokuvia ja -sarjoja niin MTV:lle kuin Yleisradiollekin. Niemi valmistui vuonna 1976 Moskovan elokuvainstituutista.

Niemen ohjaama Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (2002) palkittiin parhaana pohjoismaisena lyhytelokuvana. Kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla hän on saanut tunnustusta koko perheen elokuvastaan Poika ja ilves (1998), joka saavutti Suomessa myös laajan katsojakunnan. Toinen hänen koko perheelle suunnatuista luontoseikkaluelokuvistaan on Suden arvoitus (2006). 

Niemi on käsikirjoittanut useita televisiosarjoja ja nuorten draaman nimeltä Kissan kuolema. Niemen elokuvia on esitetty Suomen lisäksi Saksassa, Norjassa, Sveitsissä ja Luxemburgissa. Niemelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.

Filmografia
 Kertomuksen loppu, lyhytelokuva, 15 min, VGIK, Moskova), (1973
 Paluu, lyhytelokuva, 30 min, diplomityö), (1976
 Arkkienkeli Oulussa, tv-näytelmä, 90 min, 1978
 Herätkää ja riemuitkaa, tv-näytelmä, 90 min, 1978
 Ilja Repin, dokumentti, 45 min, 1979
 Iltamien jälkeen, tv-elokuva, 45 min, 1979
 Kaikki vorot eivät tule varkaisiin, tv-näytelmä, 90 min, 1980
 Soitannollinen ilta Viipurissa 1918, tv-näytelmä, 90 min, 1981
 Sumua, tv-elokuva, 60 min, 1981
 Yksityisetsivä, tv-elokuva, 90 min, 1982
 Take It Easy, Pekka, tv-sarja, 5 x 25 min, 1983
 Me, allekirjoittaneet, tv-elokuva, 80 min, 1984
 Susikoira Roi, nuorten tv-minisarja, 4 x 30 min, 1987
 Susikoira Roi – seikkailu saaristossa, lasten tv-minisarja, 4 x 30 min, 1988
 Pirunnyrkki, lasten tv-minisarja, 5 x 35 min, 1990
 Sotakaverit, tv-elokuva, 40 min, 1989
 Häkkilinnut, tv-minisarja, 3 x 45 min, 1990
 Postia marsalkalle, tv-elokuva, 90 min, 1991
 Love Story, tv-minisarja, 4 x 40 min, 1992
 Kissan kuolema, kokoillan elokuva, 90 min, 1994
 Tomas, kokoillan elokuva, 77 min, 1994
 Miten enkelit lentää, video, 25 min, 1996
 Sydänten akatemia, 10-osaisen tv-sarjan 3 ensimmäistä osaa, à 45 min, 1997
 Poika ja ilves, kokoillan elokuva, 96 min, 1997–98
 Mennyt heinäkuu, tv-elokuva, 72 min, 1999
 Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja, lyhytelokuva, 24 min, 2002
 Suden arvoitus, kokoillan elokuva, 96 min, 2006
 Roskisprinssi, kokoillan elokuva, 101 min, 2011

Palkinnot
 Telvis-kunniakirja 1988 (Susikoira Roi), 1992 (Postia marsalkalle) ja 2003 (Puhalluskukkapoika)
 Jussi-palkintoja elokuville Kissan kuolema ja Tomas
 Koura-kunniakirja 2003
 Elokuvan laatutuki 1996, 1999, 2007
 Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1999 (Poika ja ilves -työryhmä)
 Nordic Panorama 2003 (Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja - Best Nordic Short Film)
 lukuisia palkintoja, erikoispalkintoja ja kunniakirjoja kansainvälisillä festivaaleilla (mm. Chicago, Lontoo, Moskova,Kairo, Berliini jne.)

Lähteet

Suomalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Jarkko Tiainen

Jarkko Ilari Tiainen (s. 15. kesäkuuta 1967 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa Yleisradion TV2:n esittämissä Maalaiskomedia-televisiosarjoissa Vain muutaman huijarin tähden, Peräkamaripojat, Mooseksen perintö ja Turvetta ja timantteja kirkkoherra Matias Pohdon roolissa sekä ohjelmasarjassa Kaken pesula Kaken roolissa.

Roolit 

Tie naisen sydämeen - 1996 - Ville Viikinki
Howard - verinen iltapäivä - 1997 - Lector
Kotikatu - 1997 - upseerioppilas
Kaken pesula - 1997 - Kake
Liian paksu perhoseksi - 1998 - Eero
Vain muutaman huijarin tähden - 1998 - Kirkkoherra Matias Pohto
Toy Story 2 - 1999 - Al
Kotikatu - 1999 - Koskela, vakuutustarkastaja
Angela ja ajan tuulet - 1999 - Tohtori Virta
Downhill City - 1999 - Hartikainen
Peräkamaripojat - 2001 - Kirkkoherra Matias Pohto
Mooseksen perintö - 2002 - Kirkkoherra Matias Pohto
Thilia Thalia - 2002 - 
Tappava säde - 2002 - Konstaapeli Koivu
Nemoa etsimässä - 2003 - Poiju
Kätevä emäntä - 2004 - Various
Piilopaikka kahdelle 2005 - Siukko
Turvetta ja timantteja - 2006 - Kirkkoherra Matias Pohto
Tali-Ihantala 1944 - 2007 - autosotamies
Helppo elämä - 2010 - Reijo Laamanen
Tauno Tukevan sota - 2010 - Sotamies Paavo Suokas
Miesten välisiä keskusteluja - 2013 - Lahti
Punainen kolmio - 2015 - Ryynänen
Roba - 2016 - lähikaupan omistaja
Sorjonen - 2016 - sikafarmari
Neiti Etiketti - 2016 - Iiro Isäntä
Karuselli - 2021 - Immu

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Mirosław Hermaszewski

Mirosław  Hermaszewski (s. 15. syyskuuta 1941 Lipniki Puola) on lentäjä ja Puolan ensimmäinen avaruuslentäjä. 

Mirosław Hermaszewski toimi lentäjänä Puolan ilmavoimissa ja valmistui vuonna 1971 yleisesikuntakurssilta Varsovassa. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 25. marraskuuta 1976 Interkosmos-ohjelmassa. Hän lensi avaruuteen 27. kesäkuuta 1978 Sojuz 30 -avaruusaluksella. Hän työskenteli noin kahdeksan vuorokautta Saljut 6 -avaruusasemalla. Hän palasi maahan 5. heinäkuuta 1978.

Hermaszewski opiskeli lentonsa jälkeen Vorošilovin sotilasakatemiassa Moskovassa ja valmistui 1982. Vuonna 1981 hän oli yksi kahdestakymmenestä upseerista, jotka muodostivat "Puolan kansallisen pelastuksen sotilaskomitean". Hän yleni prikaatikenraaliksi ja toimi Deblinin lentokoulun päällikkönä. 2000-luvun alussa Mirosław Hermaszewski oli Puolan ilmavoimien lentoturvallisuustoimiston päällikkö ja Puolan puolustusministerin neuvonantaja. 

Hermaszewski on Emilia Hermaszewskan kanssa naimisissa ja perheessä on kaksi lasta: Mirosław (s. 1966) ja Emilia (s. 1974).

Aiheesta muualla 
 Peter Stache: Raumfahrer von A bis Z. Berlin: Militärverlag der Deutschen Demokratischen Republik 1988, ISBN 3-327-00527-3
 Mirosław Hermaszewskin elämäkerta spacefacts.de-sivustolla (saksaksi)

Puolalaiset avaruuslentäjät
Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Moisiovaara

Moisiovaara tai Moisionvaara on kylä Hyrynsalmen kunnassa Kainuussa. Kylä sijaitsee noin 36 kilometriä itään Hyrynsalmen keskustaajamasta ja noin 40 kilometriä etelään Suomussalmen Ämmänsaaresta.

Kylä on muodostunut alun perin maatalouskyläksi Kaartilanvaaran rinteille sekä sen länsipuolelle. Kylän halki kulkee Hyrynsalmelta Moisiovaaran kautta Suomussalmelle johtava yhdystie.

Kylässä on koulu, joka on toiminut vuodesta 1922, ja sen toiminta loppuu vuonna 2022.

Lähteet 

Hyrynsalmen kylät
Vastamelukuuloke

Vastamelukuuloke on kuuloketyyppi, joka vähentää ympäristön äänten pääsyä korvaan tuottamalla meluun nähden vastakkaisessa vaiheessa olevan äänen, joka pyrkii kumoamaan melun. 

Korvan lähelle, eli käytännössä kuulokkeen ulkopuolelle sijoitetaan mikrofoni, joka muuttaa ympäristöstä tulevat ääniaallot vaihtosähköksi. Vaihtosähkö vahvistetaan ja syötetään vastakkaisvaiheisena korvan päällä tai korvakäytävässä olevaan pieneen kaiuttimeen. Tällöin ulkoa tuleva ja kaiuttimen tuottama ääni summautuvat korvassa ja niiden välillä tapahtuu destruktiivinen interferenssi. Oikein säädetyssä vastamelukuulokkeessa ulkoa tuleva melu ja kaiuttimen tuottama vastamelu ovat keskenään tarkalleen yhtä voimakkaita ja vastakkaisvaiheisia, jolloin ne kumoavat toisensa ja vastamelukuulokkeita käyttävä henkilö kuulee ympäristön äänet voimakkaasti vaimentuneina. Vastamelukuulokkeet vaimentavat parhaiten melko matalataajuisia, voimakkuudeltaan tasaisia melunlähteitä, kuten ajoneuvon tai jääkaapin hurinaa.

Vastamelukuulokkeisiin voi yleensä kytkeä jonkin ulkoisen signaalilähteen, kuten esimerkiksi MP3-soittimen, jolloin henkilö voi keskittyä musiikin kuuntelemiseen hiljaisellakin voimakkuudella ilman, että ympäristön äänet häiritsevät. Vastamelukuulokkeita voi kuitenkin käyttää myös ilman mitään ulkoista äänilähdettä taustamelun vaimentamiseen.

Kirjallisuutta

Katso myös
Kuulonsuojaimet
Korvatulppa

Akustiikka
Äänentoistotekniikka
Melu
Italian Grand Prix 1956

Italian Grand Prix 1956 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. syyskuuta 1956 Monzan radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden toinen.

Tulokset

Muuta 
 Paalupaikka: Juan Manuel Fangio - 2:42.6
 Nopein kierros: Stirling Moss - 2:45.5

Lähteet

Formula 1 -kausi 1956
Italian Grand Prix
Formula 1 -kausi 1957

Formula 1 -kausi 1957 oli 8:s Formula 1 -kausi. Se alkoi 13. tammikuuta 1957 ja loppui 8. syyskuuta kahdeksan kilpailun jälkeen. Mestaruuden voitti Juan Manuel Fangio, jolle mestaruus oli jo viides.

Kilpailut

MM-loppusijoitukset

Lähteet
Drawing Down the Moon

Drawing Down the Moon on suomalaisen black metal -yhtye Beheritin vuonna 1993 julkaisema albumi.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 Nuclear Holocausto, Vengeance (Marko Laiho) – kitara, laulu
 Black Jesus – bassokitara
 Necroperversor – rummut

Aiheesta muualla 
 Lisätietoa Drawing Down the Moon albumista
 

Beheritin albumit
Vuoden 1993 albumit
Zeltwegin lentokenttä

Zeltwegin lentokenttä on armeijan lentokenttä sekä entinen Formula 1 -rata Steiermarkissa Itävallassa. Siellä ajettiin yksi Formula 1 -osakilpailu kaudella 1964. 

Lentokentän valmistuessa 1959 keksittiin idea, jonka mukaan kentällä voitaisiin ajaa moottoriurheilukilpailuja niin kuin Ison-Britannian Silverstonessa. Formula ykköset kävivät radalla 1964, mutta rata osoittautui huonoksi ja Itävallan Grand Prix siirtyi pienen matkan päähän Österreichringille.

Formula 1 -voittajat

Itävallan lentoasemat
Itävallan moottoriradat
Formula 1 -radat

Steiermark
Yhdyskuntapalvelu

Yhdyskuntapalvelu on ankaruudeltaan ehdollisen ja ehdottoman vankeus­rangaistuksen väliin sijoittuva rikoksesta tuomittava rangaistus. Enintään kahdeksan kuukauden ehdoton vankeusrangaistus voidaan tuomita yhdyskuntapalveluna. Se käsittää vähintään 14 ja enintään 240 tuntia valvonnan alaisena tehtävää säännöllistä, palkatonta työtä. Enintään 30 tuntia yhdyskuntapalvelurangaistuksesta voidaan suorittaa osallistumalla uusintarikollisuuden vähentämistä tukeviin toimintaohjelmiin tai käyttämällä päihdeongelmien vähentämiseen tarkoitettuja palveluja.

Yhdyskuntapalveluun tuomitsemisen edellytyksenä on, että rikoksentekijä on antanut suostumuksensa rangaistuksen tuomitsemiseen yhdyskuntapalveluna ja että hänen voidaan olettaa suoriutuvan yhdyskuntapalvelusta. Muuntorangaistusta ei voi suorittaa yhdyskuntapalveluna.

Jos tuomioistuin katsoo tuomitun törkeästi rikkoneen velvollisuuksiaan yhdyskuntapalvelua suoritettaessa, sen on syyttäjän vaatimuksesta muunnettava yhdyskuntapalvelun suorittamatta oleva osa ehdottomaksi vankeusrangaistukseksi, jonka vähimmäisaika on neljä päivää. Tuomioistuin voi muuntaa vankeudeksi myös sellaisen yhdyskuntapalvelun, jonka täytäntöönpano ei ole vielä alkanut.

Yhdyskuntapalvelun täytäntöönpanosta huolehtii Rikosseuraamuslaitos.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhdyskuntapalvelu Rikosseuraamuslaitos
 Laki yhdyskuntapalvelusta Finlex - Ajantasainen lainsäädäntö.
 Yhdyskuntapalvelu kiskoi "Mikon" kaidalle tielle – vankila vaihtui vanhainkotiin Yle 8.2.2015.

Rangaistusmenetelmät
High Stakes Poker

High Stakes Poker on televisio-ohjelma, jossa esitetään pokeriammattilaisten ja amatööripelaajien pokerin pelaamista suurilla panoksilla. Ohjelmaa Yhdysvalloissa esittää GSN (Game Show Network). Ohjelman juontavat Gabe Kaplan ja Kara Scott. Pelissä sokkopanokset ovat 300 ja 600 Yhdysvaltain dollaria ja lisäksi kukin pelaaja maksaa 100 dollarin pakkopanoksen (ante). Pelimuotona on texas hold 'em no-limit. Suurimmassa osassa television pokeriohjelmista peliä pelataan turnausmuodossa, mutta High Stakes Pokerissa pelimuotona on käteispeli.

High Stakes Poker on GSN:n katsotuin ohjelma.

Tuotantokaudet 

Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin Golden Nugget -kasinolla Las Vegasissa ja esitettiin televisiossa 13 jakson mittaisena tammikuusta 2006 alkaen. Toisen tuotantokauden pelit pelattiin The Palms -kasinolla ja 16 jakson tuotantokauden esittäminen alkoi 5. kesäkuuta 2006. Kolmas tuotantokausi alkoi 15. tammikuuta 2007 ja sen 13 jaksoa kuvattiin South Point Hotel & Casinolla. Samassa paikassa pelattiin neljännen tuotantokauden pelit toukokuussa 2007 ja niiden esittäminen alkoi 27. elokuuta. Viides tuotantokausi esitettiin 1. maaliskuuta − 24. toukokuuta 2009 ja se oli kuvattu Golden Nugget -kasinolla. Viidennellä tuotantokaudella minimisisäänosto peliin oli 200 000 dollaria.

Pelaajat 

Brandon Adams (Kausi 4)
Daniel Alaei (Kaudet 1–3)
Patrik Antonius (Kaudet 3-6)
Mike Baxter (Kaudet 4-5)
David Benyamine (Kaudet 3-6)
Brad Booth (Kaudet 2–4)
Brian Brandon (Kausi 4)
Doyle Brunson (Kaudet 1–7)
Todd Brunson (Kaudet 1–4)
Jerry Buss (Kausi 1)
Nick Cassavetes (Kausi 5)
Fred Chamanara (Kaudet 1–2)
Johnny Chan (Kausi 1)
William Chen (Kausi 3)
John D'Agostino (Kausi 3)
Freddy Deeb (Kausi 1)
Tom Dwan (Kaudet 5-6)
Peter Eastgate (Kausi 5)
Eli Elezra (Kaudet 1–6)
Antonio Esfandiari (Kaudet 1–7)

Sam Farha (Kaudet 1–4)
Chris Ferguson (Kausi 3)
Amnon Filippi (Kausi 2)
Ted Forrest (Kaudet 1–2)
Jamie Gold (Kaudet 3-4)
Barry Greenstein (Kaudet 1–7)
David Grey (Kausi 2)
Gus Hansen (Kaudet 2 ja 6)
Jennifer Harman (Kaudet 1-4)
Dan Harmetz (Kausi 3)
Phil Hellmuth (Kaudet 1, 4 ja 6)
Phil Ivey (Kaudet 3 ja 6)
John Juanda (Kausi 2)
Gabe Kaplan (Kausi 3)
Phil Laak (Kaudet 2–6)
Howard Lederer (Kausi 5)
Erick Lindgren (Kaudet 2–3)
Minh Ly (Kausi 2)
Mike Matusow (Kaudet 2–4 ja 6)
Dario Minieri (Kaudet 5-6)

Michael Mizrachi (Kausi 2)
Dr. Amir Nasseri (Kausi 1)
Daniel Negreanu (Kaudet 1–7)
David Peat (Kausi 5)
Victor Ramdin (Kausi 3)
Bob Safai (Kausi 5)
Ilari Sahamies (Kausi 5)
DanieI Shak (Kausi 3)
Shahram Sheikhan (Kaudet 1–3)
Sam Simon (Kausi 5)
Antonio Solorio (Kausi 4)
Bob Stupak (Kausi 1)
Brian Townsend (Kausi 3)
Mimi Tran (Kausi 1)
IIIya Trincher (Kausi 3)
Haralabos Voulgaris (Kausi 4)
Paul Wasicka (Kausi 3)
David Williams (Kausi 3)
Corey Zeidman (Kausi 2)

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu  
High Stakes Poker-ohjelman kolmas kausi käynnissä 
High Stakes Poker 4. kausi alkamassa 

Pokeriohjelmat (televisio)
Sallan kirkonkylä

Sallan kirkonkylä on Sallan kunnan keskustaajama, joksi siihenastinen Märkäjärven kylä muodostui Suomen luovutettua osan Sallan kunnasta Neuvostoliitolle talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940.

Kirkonkylässä oli vuonna 1980 noin 2 100 asukasta ja vuonna 2011 asukasluku oli 1 844..

Talvisota 

Märkäjärvellä käytiin voimakkaita taisteluita talvisodassa. Suomalaiset evakuoivat kylän joulukuun alussa 1939 ja polttivat sen. Talvisodan lopussa vapaaehtoiset ruotsalaiset Flygflottilj 19 (Lentolaivue 19) ja Svenska Frivilligkåren ottivat rintamavastuun.

Lähteet 

Sallan kylät
Suomen kirkonkylät
Suomen kuntakeskukset
Lapin maakunnan taajamat
Mendoza

Mendoza on kaupunki läntisessä Argentiinassa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 115 000 asukasta ja kaupungin lähiseutu mukaan laskettuna 931 000 henkeä.

Mendoza tunnetaan muun muassa viinin- ja oliiviöljyntuotannostaan. Kaupunki perustettiin 1561. Aluksi sitä hallittiin Chilestä käsin, mutta vuonna 1776 valta siirtyi Rio de Platan varakuningaskunnalle, jonka pääkaupunki oli Buenos Aires.

Vaikka alueen ilmasto on kuivaa, keinokastelun avulla voidaan pitää yllä hedelmä- ja viinitarhoja, ja viinin ja hedelmäsäilykkeiden tuotanto onkin tärkeä teollisuudenala petrokemian teollisuuden ohella.

Mendozasta on rautatie- ja maantieyhteydet Argentiinan tärkeimpiin satamiin ja Chilen puolelle. Mendozan lentoasema Aeropuerto Internacional Gobernador Francisco Gabrielli sijaitsee 8 km kaupungista luoteeseen. Sieltä on lentoja eri puolille Argentiinaa sekä Chileen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Argentiinan kaupungit
Osasto Sisu

Osasto Sisu oli kapteeni Bertil Nordlundin komentama 8. tammikuuta 1940 perustettu jalkaväkiyksikkö, johon koottiin ulkomaalaisia vapaaehtoisia taistelemaan talvisodassa Suomen puolustusvoimissa.

Eniten osastossa oli unkarilaisia ja virolaisia, mutta kaikkiaan tulijoita oli useista maista. Yksikössä oli enimmillään 212 sotilasta 20. helmikuuta 1940 ja talvisodan päättyessä 13. maaliskuuta 1940 153. Luvussa ei ole mukana unkarilaisia, jotka muodostivat oman yksikkönsä.

Osasto ei ottanut osaa sotatoimiin.

Talvisodan unkarilaisia vapaaehtoisia oli 346. Heitä komensi kapteeni Imre Kémeri Nagy, jolla oli taistelukokemusta siitä, kun Unkari miehitti osan Tšekkoslovakiaa 1938. Noin 20 unkarilaista värväytyi yksityisesti, ja osa heistä lähetettiin Lapualle Osasto Sisuun saamaan harjoitusta. Rauhan jälkeen joukko lähetettiin Lappeenrantaan kotiin palautettavaksi ja joukko palasi Unkariin toukokuussa 1940.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Verkkouutiset:  Talvisodan unkarilaiset vapaaehtoiset esillä Sotamuseon näyttelyssä, Janne Impiö, 15. maaliskuuta 2003

Talvisodan vapaaehtoiset
Ilmatorjunta-alus

Ilmatorjunta-alus oli erityisesti lentohyökkäysten torjuntaan varustettu sotalaiva, joista useat olivat entisiä risteilijöitä.  Niiden pääaseistus oli korvattu ilmatorjunta-aseilla. Erityisesti saksalaiset suosivat alustyyppiä toisessa maailmansodassa. He muuttivat haltuunsa joutuneita vanhentuneita sota- ja merenkulkuhallinnon aluksia ilmatorjunta-aluksiksi.

Laivatyypit
Megiddo (albumi)

Megiddo on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin EP.

Kappaleet

Kokoonpano
 Satyr - kitara, basso, kosketinsoittimet, laulu
 Frost - rummut

+

 Grothesk (Stephan Groth) - vieraileva kosketinsoittaja

Aiheesta muualla
 EP battlegrim.net-sivustolla 

Satyriconin albumit
Vuoden 1997 EP:t