joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Turun kirjamessut

Turun Kirjamessut (aik. Turun kansainväliset kirjamessut) on Turussa vuodesta 1990 alkaen vuosittain lokakuun alussa järjestetty messutapahtuma. Tapahtuma järjestetään Turun Messukeskuksessa. Tapahtuman alkuvuosista lähtien messujen yhteydessä on järjestetty lisätapahtumia, kuten esimerkiksi Turun Ruoka- ja Viinimessut, Tiedemessut sekä Levymessut. Kirjamessujen ohjelmajohtajana toimii huhtikuusta 2022 alkaen kirjailija Vilja-Tuulia Huotarinen.

Historia 
Suomen ensimmäiset kirjamessut järjestettiin Turun konserttitalolla 29.–31.10.1971, jolloin presidentti Kekkonen ja rouva Kekkonen toimivat tapahtuman suojelijoina. Messuilla oli näytteilleasettajina 13 kustannusliikettä, seitsemän kirjakauppaa, kirjasto ja Lounais-Suomen kirjailijat ry. Messuihin tutustui 5 500 kävijää. 

Vuodesta 1990 alkaen järjestetyn kirjamessutapahtuman ideoi Kari J. Kettula, joka toimi pitkään myös messujen ohjelmapäällikkönä. Helmikuussa 2012 messujen ohjelmapäällikkönä aloitti Jenni Haukio. Vuoden 2017 Kirjamessujen ohjelmapäällikköinä toimivat kirjailijat Tommi Kinnunen ja Salla Simukka. Haukion jäätyä äitiysvapaalle tammikuussa 2018 messujen ohjelmapäällikkönä toimi kirjallisuustoimittaja Seppo Puttonen.

Teemat
Turun Kirjamessujen teemoittelu uudistui 2019. Pääteema oli syksyllä 2019 teatteri sekä ajankohtaisteemoina ilmastonmuutoksen kulttuurivaikutukset ja lukutaito. Koronapandemian vuoksi Turun Kirjamessuja ei järjestetty tapahtuman juhlavuonna 2020. Vuonna 2021 Turun Kirjamessujen poikkitaiteellisena pääteemana on musiikki ja auditiivinen kulttuuri; äänielementit ja -maailmat ympäristössämme sekä niiden vaikutukset elämään ja kulttuuriin. Ajankohtaisteemoja ovat tiedon murros ja hyvinvoinnin taito.

Teemoja 
 2012: Espanja ja Rauma
 2013: Yhdysvallat ja Somero
 2014: Ranska ja Sastamala
 2015: Ruotsi, Saamenmaa ja Kustavi
 2016: Saksa ja Satakunta
2017: Yksi maa − monta ääntä
2018: Viro
2019: pääteemana teatteri, ajankohtaisteemoina ilmastonmuutoksen kulttuurivaikutukset ja lukutaito
2020: messuja ei järjestetty
2021: pääteemana musiikki, ajankohtaisteemoina tiedon murros ja hyvinvoinnin taito

Palkintoja 
Turun Kirjamessut palkittiin yhdellä 13 tunnustuspalkinnosta suomalaisessa tapahtumamarkkinointialan Evento Awards -gaalassa huhtikuussa 2017.

Ulkomaalaisia kirjailijavieraita
 Jan Guillou
 John Irving
 Jevgeni Jevtušenko
 Frank McCourt
 Katherine Pancol
 Arundhati Roy
 Carina Rydberg
Donna Leon
Arne Dahl
Liza Marklund

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Turun Kirjamessujen oma sivusto

Kirjallisuustapahtumat Suomessa
Turun tapahtumat
Kirjamessut
Litmanen

Litmanen on voi tarkoittaa seuraavia:

Sukunimenä 
 Eeva Litmanen (s. 1944), näyttelijä
 Hannu Litmanen (s. 1958), pesäpalloilija
 Heikki Litmanen, pesäpalloilija
 Henri Litmanen (s. 1991), pesäpalloilija
 Jari Litmanen (s. 1971), jalkapalloilija
 Matias Litmanen (s. 1999), pesäpalloilija
 Juha Litmanen, rumpali
 Kari Litmanen (1957–2012), säveltäjä, sovittaja
 Olavi Litmanen (s. 1945), jalkapalloilija
 Olli Litmanen, YouTube-videoiden tekijä

Paikannimi 
 Litmanen, Kuopion kaupunginosa
 Litmanen, järvi. Maanmittauslaitoksen Karttapaikan mukaan Suomessa on kuusi Litmanen-nimistä pientä järveä (Kuopio, Leppävirta, Lieksa ja Suonenjoki sekä Pieksämäellä kaksi järveä, toinen entisen Pieksämäen kunnan alueella ja toinen entisen Virtasalmen kunnan alueella).

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Jerusalemin suutari

Jerusalemin suutari eli vaeltava juutalainen on hahmo keskiajan kristillisissä tarinoissa, jotka levisivät Euroopassa 1200-luvulla ja tulivat osaksi kristillistä mytologiaa. Tarinoiden mukaan Jeesusta ristintiellä pilkannut juutalainen kirottiin vaeltamaan maailmassa Jeesuksen toiseen tulemiseen asti. Rikkomuksen tarkka luonne kuten hahmon ominaisuudetkin vaihtelevat tarinoittain: joissakin hän on suutari, joissakin Pontius Pilatuksen portinvartija ja joissakin roomalainen eikä juutalainen. Hahmon oikea nimi on eri tarinoissa Melmoth, Ahasuerus, Matathias, Buttadeus, Cartophilus, Isaac Laquedem tai Ahasverus. Joidenkin tulkintojen mukaan Jerusalemin suutari on juutalaisen heimon henkilöitymä ja vaellus viittaa diasporaan.

Väitteiden mukaan vaeltavasta juutalaisesta tehtiin näköhavaintoja 1500–1800-luvuilla.

Ahasverus on kirjallisuudessa käytetty hahmo. Pär Lagerkvist on kirjoittanut romaanin Ahasveruksen kuolema ja myös Eugène Suen romaani Vaeltava juutalainen käsittelee aihetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kristillinen mytologia
Kuvitteelliset henkilöt
Antisemitismi
Konon Samoslainen

Konon Samoslainen (, noin 280–220 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän oli kotoisin Samokselta ja kuoli luultavasti Aleksandriassa, jossa hän oli Ptolemaios III:n hoviastronomi. Konon antoi nimen Bereniken hiusten tähdistölle Ptolemaioksen vaimon Berenike II:n mukaan. 

Kun Ptolemaios III oli sotaretkellä Persiassa uhrasi Berenike hiuksensa Afroditelle jotta hänen miehensä palaisi turvallisesti kotiin. Bereniken hiukset pantiin jumalattaren temppeliin Zefyrionissa, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla.

Klaudios Ptolemaioksen Almagestissä Bereniken hiuksia ei mainita. Arkimedes oli Kononin ystävä. Apollonios Pergalainen kertoo että Konon tutki myös kartioleikkausta.

Antiikin kreikkalaiset matemaatikot
Antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät
200-luvulla eaa. syntyneet
200-luvulla eaa. kuolleet
T-50

T-50 oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen kevyt panssarivaunu. Joitain edistyksellisiä piirteitä omannut vaunu oli kallis valmistaa ja teknisesti epäluotettava. Niitä rakennettiin vain 69 kappaletta.

Suunnittelu
Vuonna 1939 Neuvostoliiton panssarijoukot alkoivat uudistua Espanjan sisällissodan kokemuksien perusteella. Alettiin suunnitella uutta vaunua, joka korvaisi T-26:n. Vaunusta oli tarkoitus tulla puna-armeijan tavallisin panssarivaunutyyppi. Piirustukset olivat valmiita tammikuussa 1941, mutta tuotanto ei voinut alkaa teknisten ongelmien vuoksi.

Samaan aikaan suunniteltiin Harkovan veturitehtaalla toista uutta panssarivaunua, jonka piti korvata BT-sarjan. Vaunu, joka sai nimen T-34, oli hyvin panssaroitu, tehokas ja hyvin liikkuva.

Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 suurin osa raskaasta sotateollisuudesta evakuoitiin Ural-vuorille, missä tuotanto alkoi. Vaunu oli hyvä, mutta kärsi vieläkin teknisistä ongelmista ja maksoi melkein yhtä paljon kun raskaampi ja parempi T-34, ja sen korvasi kevyenä panssarivaununa T-60 ja T-70 sekä muita kevyitä panssarivaunuja, jota Neuvostoliitto vastaanotti Lend-lease-avun kautta. Vain 69 vaunua valmistettiin (joista vain 48 sai pääaseen) ennen kuin tuotanto päättyi tammikuussa 1942. Harvat tuotetut vaunut käytettiin Leningradin rintamalla. Niiden taistelukelpoisuudesta tiedetään hyvin vähän, mutta niiden sanotaan pärjänneen vuonna 1941 kaikille saksalaisvaunuille hyvin. Suomalaiset saivat sotasaaliiksi yhden vaunun, joka on nykyisin esillä Parolan panssarimuseossa.

Ominaisuudet 
Vaunu oli monilta osin hyvä: vaunussa oli hitsattu, viistetty panssari, kolmen miehen torni, johtajalle kupoli (mikä tuli muihin neuvostovaunuihin vasta 1942), ja kaikissa vaunuissa oli radio. Vaunu, kuten neuvostovaunut yleensäkin, oli kuitenkin ahdas ja V-4-moottori teknisesti epäluotettava. Luotettavuusongelmien ja korkean hinnan takia tuotanto lopetettiin.

Lähteet 
 Zaloga, Steven J., James Grandsen (1984). Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two, London: Arms and Armour Press. ISBN 0-85368-606-8

Neuvostoliiton toisen maailmansodan panssarivaunut
Neuvostoliittolaiset kevyet panssarivaunut
Tasavaltalainen kansanpuolue

Tasavaltalainen kansanpuolue (, CHP) on Turkin vanhin puolue. Se pitää perustamisajankohtanaan 9. syyskuuta 1923.

CHP on tasavaltalainen ja sekulaari ja lähinnä sosiaalidemokraattinen. Se pitää ideologianaan kemalismia, jonka periaatteita kuvaavat puolueen logon kuusi nuolta. Se on Sosialistisen internationaalin jäsen. CHP on kuitenkin saanut järjestöltä arvostelua osakseen ja SI aloitti kesäkuussa 2007 prosessin sen mahdolliseksi erottamiseksi. SI katsoo CHP:n nationalistisen retoriikan ja liittoutumisen nationalistipuolueen kanssa rikkovan se periaatteita.

CHP on lähtöisin itsenäisyyssodan ajalta. Se julisti Kemal Atatürkin hänen kuolemansa jälkeen ikuiseksi johtajakseen ja İsmet İnönün päällikökseen. CHP oli vuoteen 1945 Turkin ainoa puolue. Vuoden 1946 vaaleissa se pystyi vielä pitämään valta-asemansa, mutta vuoden 1950 vaaleissa hävisi vaalijärjestelmän vuoksi demokraattiselle puolueelle saaden vain 69/539 paikkaa.

Vuoden 2002 vaaleissa CHP sai 178 edustajaa Turkin suureen kansankokoukseen. Vuoden 2007 vaaleissa CHP oli vaaliliitossa Demokraattisen vasemmistopuolueen (Demokratik Sol Parti, DSP) kanssa ja sai 20,85 % äänistä ja 110 edustajaa, ml. sitoutumattomat.

Vuosina 2011–2015 järjestetyissä kolmissa vaaleissa puolue on saanut Kemal Kılıçdaroğluin johdolla tasaisesti noin 25 prosenttia äänistä.

Puheenjohtajat

Lähteet 

Turkkilaiset puolueet
Sosialistiset puolueet

Nationalistiset puolueet
Iron Mountain

Iron Mountain voi tarkoittaa seuraavia:

Maantieteelliset kohteet
 Iron Mountain, Michigan, Yhdysvallat
 Iron Mountain, 2 441 metrin korkuinen vuori San Gabrielin vuorilla Kaliforniassa Yhdysvalloissa
 Iron Mountain, vuori Sangre de Criston vuorilla Coloradossa Yhdysvalloissa
 Iron Mountains, Appalakien vuoristoon kuuluva vuorijono Yhdysvalloissa

Muita
 Iron Mountain Incorporated, yhdysvaltalainen tietotekniikkayhtiö
 Iron Mountain Mine, myrkyllinen kaivosalue lähellä Reddingin kaupunkia Kaliforniassa
 SS Iron Mountain, höyrylaiva, joka katosi jäljettömiin Mississippijoella kesäkuussa 1872
 Iron Mountains, paikka J. R. R. Tolkienin romaaneissa.
Benedetto Croce

Benedetto Croce (25. helmikuuta 1866 – 20. marraskuuta 1952) oli italialainen filosofi, poliitikko ja kriitikko. Hän kirjoitti useista aiheista, kuten historianfilosofiasta ja estetiikasta. Filosofisesti hän edusti uushegeliläisyyttä, poliittisesti liberalismia, vaikkakin hän vastusti laissez-faire -tyyppistä vapaakauppaa. Croce on vaikuttanut erityisesti Antonio Gramsciin.

Teoksia 

 Materialismo storico ed economia marxistica (1900)
 L'Estetica come scienza dell'espressione e linguistica generale (1902)
 Logica come scienza del concetto puro (1909)
 Breviario di estetica (1912)
 Saggio sul Hegel (1912)
 Teoria e storia della storiografia (1917)
 Manifesto degli intellettuali fascisti (La Critica, 1. toukokuuta 1925)
 Ultimi saggi (1935)
 La poesia (1936)
 La storia come pensiero e come azione (1938)
 Il carattere della filosofia moderna (1941)
 Filosofia e storiografia (1949)

Aiheesta muualla 
 Online Books by Benedetto Croce 
  

Italialaiset filosofit
Italialaiset kriitikot
Italialaiset historioitsijat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sotahuuto (lehti)

Sotahuuto () on Pelastusarmeijan julkaisema lehti, joka ilmestyy 11 kertaa vuodessa. Lehden levikki perustuu tilausten lisäksi julkisilla paikoilla myyntiin. Ensimmäinen War Cry -lehti ilmestyi 27. joulukuuta 1879 Lontoossa Englannissa.

Sotahuuto ilmestyi Suomessa ensimmäisen kerran ruotsinkielisenä Krigsropet-lehtenä 26. huhtikuuta 1890. Ensimmäistä numeroa painettiin 1 800 kappaletta. Ensimmäinen suomenkielinen lehti ilmestyi Pelastusarmeija-nimisenä 8. marraskuuta 1890 alkaen. Ensimmäistä numeroa painettiin 3 000 kappaletta ja koko painos myytiin hetkessä loppuun. Vuonna 1892 lehden nimeksi vaihdettiin Sotahuuto. Vuoteen 1895 asti suomenkielinen lehti ilmestyi kerran kuukaudessa ja ruotsinkielinen Krigsropet kahdesti kuukaudessa. Vuodesta 1895 alkaen Sotahuutoa alettiin julkaista kerran viikossa.

Lehden päätoimittajat 

 Esa Nenonen (vastaava toimittaja)
 Rodrigo Miranda (vastaava toimittaja) 2018
 Eija Kornilow (vastaava toimittaja) 2011–
 Antero Puotiniemi 2006–2011
 Jan Jungner 2004–2006
 Eija Kornilow 1999–2004
 Arja Laukkanen –1999
 Raija Lähteinen 1984–1990
 Hilkka Nieminen 1975–1984
 Irene Pankka 1971–1975
 Hilkka Taskinen 1967–1971
 Berith Mustonen 1958–1967
 Martta Soini 1948–1953
 Elsa Olsoni 1946–1948
 Rakel Holm 1939–1946 ja 1953–1958.
 Elli Jernstedt 1934–1939
 Julia Hellqvist 1904–1934
 Alma Forsblom
 Erland Richter, Krigsropet-lehden päätoimittaja v. 1893 asti.
 Anna Sjödin, Krigsropet-lehden päätoimittaja
 Hedvig von Haartman 1890–
 Constantin Boije 1890

Lähteet
Nieminen, Hilkka: Pelastussotaa Suomessa 1889–1989 , Wsoy, Helsinki, 1989,  ISBN 951-0-15547-0
Könönen, Elsa: Hengen miekka, auttava käsi: Pelastusarmeijan vaiheet Suomessa, Wsoy,  Porvoo, 1964.

Viitteet

Aiheesta muualla

Sotahuuto

Uskonnolliset lehdet
Kansallismielinen toimintapuolue

Kansallismielinen toimintapuolue (, MHP) on turkkilainen nationalistinen puolue. MHP ajaa turkkilaista nationalismia ja käsitystä, että kaikki turkkilaiset jakavat yhteiset esivanhemmat. 

MHP:n edeltäjä oli Tasavaltalainen maaseudun kansallispuolue (Cumhuriyetçi Köylü Millet Partisi; CKMP), jonka johtoon Alparslan Türkeş nousi 1965 ja vahvisti 1969 Adanan puoluekokouksessa asemansa johtajana ja vaihtoi nimeksi MHP:n.

Puolue perustettiin uudelleen 1983 nimellä Milliyetçi Çalışma Partisi vuoden 1980 vallankaappauksen jälkeen, jossa olemassa olevat puolueet hajotettiin. Türkeşin kuoleman jälkeen MHP pyrki Devlet Bahçelin johdolla esittämään itsensä maltillisena oikeistopuolueena ja alkoi tavoitella myös muslimiäänestäjiä luvaten muun muassa hijabin käyttökiellon kumoamista valtiollisissa laitoksissa, kuten yliopistoissa. Vuoden 1999 vaaleissa MHP sai korkeimman kannatuksensa luvattuaan muun muassa kiinnisaadun kurdijohtaja Abdullah Öcalanin hirttämistä.

MHP vastustaa jyrkästi neuvotteluja kurdiseparatistien kanssa ja arvostelee valtapuolue AKP:tä korruptiosta ja autoritarismista. MHP on kuitenkin tukenut AKP:ta joissain asioissa, kuten hijabin sallimisessa, vuoden 2007 presidentinvaaleissa ja 2015 parlamentin puhemiehen vaaleissa. Se on pitkään ollut parlamentin kolmanneksi suurin puolue.

Heinäkuun 2007 vaaleissa MHP sai 14,3 prosenttia äänistä ja 71 paikkaa suuressa kansankokouksessa. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai 13 prosenttia äänistä, kesän 2015 vaaleissa 16,3 prosenttia, mutta loppuvuoden uusintavaaleissa vain 11,9 prosenttia ja jäi neljänneksi suurimmaksi puolueeksi HDP:n jälkeen.

Harmaat sudet -järjestön on katsottu olevan yhteyksissä puolueeseen ja toimineen sen aseellisena siipenä.

Lähteet 

Turkkilaiset puolueet
Nationalistiset puolueet
Saaren rautatieasema

Saaren rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Parikkalassa, noin kilometrin päässä entisen Saaren kunnan keskustaajamasta Akonpohjasta.. 

Karjalan radan uusi osuus Parikkalasta Tohmajärven Säkäniemeen, radan vanhalle linjalle, avattiin liikenteelle vuonna 1966, ja Saaren rautatieasema otettiin käyttöön muutamaa vuotta myöhemmin. Henkilöliikenne asemalla on lopetettu kesällä 2005, mutta matkustajalaituri on jäljellä pääraiteella. Nykyisin asemaa käytetään lähinnä liikenteenhoidollisissa tarkoituksissa junakohtauspaikkana.

Lähteet

Parikkalan rautatieliikennepaikat
Saari (kunta)
SS Iron Mountain

Siipiratasalus SS Iron Mountain oli peräsiipirattaalla varustettu Mississippijoella vuosina 1864–1872 liikennöinyt höyrylaiva. Alus oli 54,86 metrin (180 jalan) pituinen ja 10,67 metrin (35 jalan) levyinen.

Alus ajoi karille ja upposi vuonna 1882. Legendan mukaan se kuitenkin katosi mystisesti.

Uppoaminen
Alus oli matkalla Vicksburgista 25. maaliskuuta 1882, ja ajoi karille Stumpy Pointissa, lähellä Island 102:ta, mikä repi aluksen runkoon reiän ja sai sen uppoamaan. Miehistö ryntäsi yhdelle lautoista ja pakeni. Aluksen sisäkkö nimeltään Ellen Anderson oli jäänyt jumiin kannen alle ja hukkui. Hänen ruumiinsa löytyi seuraavana päivänä romujen seasta, mutta itse laiva oli jo kadonnut.

Lisää romua löytyi 30. kesäkuuta, useita kilometrejä uppoamispaikasta. Aluksen uppoamisesta kerrottiin paikallisessa lehdistössä, kuten Vicksburgin Daily Commercial 27. maaliskuuta ja Daily Memphis Avalanche 28. maaliskuuta. Alus löydettiin vasta myöhemmin, nähtävästi tulvavesien uudelleen pintaan nostamana ja matalikon läpi kuljettamana, ja ajautuneena puuvillapellolle Omega Landingissa, lähellä Louisianan Tallulahia.

Legenda
Legendan mukaan alus oli kesäkuussa 1872 matkalla Louisianan New Orleansista Pennsylvanian Pittsburghiin (toisten lähteiden mukaan alus oli matkalla päinvastaiseen suuntaan) sokerilastissa. Aluksella oli 55 matkustajaa ja miehistön jäsentä, ja se hinasi perässään puuvillalla lastattuja proomuja.

Alus nähtiin viimeisen kerran, kun se lähti Mississippin Vicksburgista. Samana päivänä, kaksi tuntia Iron Mountainin jälkeen lähtenyt siipiratasalus SS Iroquois Chief löysi Iron Mountainin proomut ajelehtimasta joella. Iroquois Chief jäi odottamaan Iron Mountainin saapuvan paikalle hakemaan proomut, mutta alus ei koskaan saapunut. Lisäksi näytti siltä, että proomuja laivassa kiinni pitäneet köydet oli katkaistu. Alusta etsittiin mutta tuloksetta: aluksesta tai sen matkustajista tai miehistöstä löydetty jälkeäkään.

Legendaa toistetaan usein totuutena, kuten esimerkiksi Frank Edwardsin vuoden 1956 kirjassa Strangest of All, Paul Beggin vuoden 1979 kirjassa Into Thin Air, Valittujen Palojen vuoden 1982 kirjassa Mysteries of the Unexplained, Louis L'Amourin vuoden 1987 kirjassa The Haunted Mesa ja Charles Berlitzin vuoden 1988 kirjassa World of Strange Phenomena. Useimmat versiot tarinasta antavat katoamisvuodeksi 1872, joka itse asiassa oli ennen aluksen vesillelaskua.

Lähdeviitteet

Kirjallisuutta
 Strangely Enough, C. B. Colby, Oak Tree Press, Sydney, 1959 ISBN 0-8069-3918-4

Aiheesta muualla
 Sea Ghosts

Iron Mountain
Pontiset vuoret

Pontiset vuoret sijaitsevat Turkin pohjoisrannikolla. Ne ulottuvat Bosporinsalmelta Turkin ja Georgian rajalle. Pontiset vuoret koostuvat länsi-itäsuuntaisista vuorijonoista. Vuorten korkeus kasvaa itäänpäin mentäessä, lännessä korkeimmat huiput ulottuvat noin 1 000 metriin, idässä yli 3 000 metriin. Merkittävimpiä huippuja ovat Ilgaz daglari (2 565 m), Yildiz daglari (2 537 m) ja Kackar daglari (3 937 m).

Lähteet

Aiheesta muualla

Turkin vuoret
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nexus (virolainen yhtye)

Nexus oli vuosina 2003–2006 soittanut virolainen tyttöbändi, joka nousi nopeasti yhdeksi suurimmista popyhtyeistä Virossa. Nexusuksen kokoonpanoon kuuluivat Janne Saar, Merlyn Uusküla ja Helen Randmäe. 

Uusküla aloitti laulamisen kuorossa. Vuonna 2001 Uusküla voitti yleisön suosikkitittelin "Kaks takti ette" -laulukilpailussa, jossa hän oli nuorin esiintyvä artisti. Randmäe on panostanut enemmän tanssimiseen. Laulamisessa häntä ovat opastaneet virolaiset muusikot Lea Liitmaa ja Kelli Uustani. Saar aloitti laulamisen Viron televisiokanavan ETV:n musiikkipainotteisessa lastenohjelmassa "Laulustuudio". Saar opiskeli myös Nõmmen musiikkikoulussa viulunsoittoa ja otti osaa "Kaks takti ette" -laulukilpailuun. 

Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia Nii kuum ja Nexus 2 koostuvat pitkälti dance pop -kappaleista. Kolmas albumi Nii head tüdrukud ei tee poikkeaa edeltäjistään rock-vivahteillaan. Vuonna 2005 kesäkuussa Nexus keikkaili yhdessä Toe Tag -ja Terminaator -nimisten virolaisten yhtyeiden kanssa. Vuoden 2006 elokuussa Nexus kertoi lopettavansa toimintansa. Viimeisen keikan yhtye soitti 9. syyskuuta 2006 Tarttossa.

Diskografia
 Nii kuum (2003)
 Nexus 2 (2004)
 Nii head tüdrukud ei tee (2005)
 Best of Nexus (2006)

Livebändin jäsenet
 Kristjan Kaasik (Kaska) – kitara
 Viljar Norman (Villu) – basso
 Boriss Hrebtukov (Borka) – rummut

Aiheesta muualla 
 Estmusic

Virolaiset popyhtyeet
Nexus

Nexus tai neksus voi tarkoittaa:

 Nexus, Henry Millerin romaani vuodelta 1960
 Nexus, tietokonekomponentteja valmistava merkki
 Nexus, kuvitteellinen paikka Kuolemanportti-fantasiakirjasarjassa
 Google Nexus, Googlen Android-käyttöjärjestelmää käyttäviä laitteita
 Nexus One, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus S, Googlen markkinoima älypuhelin
 Galaxy Nexus, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 4, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 5, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 5X, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 6, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 6P, Googlen markkinoima älypuhelin
 Nexus 7, Googlen markkinoima taulutietokone
 Nexus 10, Googlen markkinoima taulutietokone
 Nexus Q, Googlen kotipalvelin
 neksus, kielitieteessä subjektin ja predikaatin liitto
 The Nexus, showpainijoiden ryhmittymä World Wrestling Entertainmentissa
 Nexus-6, fiktiivisiä biologisia robotteja kirjassa Palkkionmetsästäjä ja elokuvassa Blade Runner.
 Nexus (selain), Tim Berners-Leen verkkoselain (ent. WorldWideWeb (selain))
 Nexus (Vaihteisto), Japanilaisen Shimanon valmistama polkupyörien kappavaihteisto Shimano (Nexus))

Musiikissa 
 Nexus, argentiinalainen yhtye
 Nexus, australialainen yhtye
 Nexus, virolainen yhtye
 Nexus, serbialainen yhtye

 Nexus, englantilaisen Argent-yhtyeen albumi vuodelta 1974
 ”Nexus”, saksalaisen Bethlehem-yhtyeen kappale
 ”Nexus”, laulaja Dan Fogelbergin kappale
 ”Nexus”, Opshop-yhtyeen kappale
 The Nexus, ruotsalais-tanskalaisen Amaranthen toinen albumi, joka sisältää myös samannimisen kappaleen.
Ammunta kesäolympialaisissa 1908

Lontoon kesäolympialaisissa 1908 ammunnassa kilpailtiin yhdeksässä henkilökohtaisessa lajissa ja kuudessa joukkuelajissa.

Mitalistit

Henkilökohtaiset

Joukkueet

Mitalitaulukko

Lähteet
 Kansainvälisen ampumaurheiluliiton (ISSF) tietokanta
 Kansainvälisen olympiakomitean tietokanta

Kesäolympialaiset 1908
1908
Samppalinnan maauimala

Samppalinnan maauimala on Turussa Samppalinnanpuistossa sijaitseva, arkkitehti Abel Sandelinin suunnittelema maauimala. Maauimala valmistui vuonna 1955 ja vihittiin käyttöön vuonna 1956.

Maauimalan rakennussuunnitelmat laadittiin Turun kaupungin talorakennusosastolla, jota johti kaupunginarkkitehti A. S. Sandelin. Maauimalan rakennustyöt alkoivat vuonna 1953 louhintatöillä, harjannostajaisia vietettiin 29.11.1954 ja maauimala avattiin yleisölle juhannukseksi 22.6.1955. Tällöin olivat valmiina 50 metriä pitkä ja 3675 kuutiota käsittävä kaarevalinjainen pääallas, 800 istumapaikkaa käsittävä katsomo alapuolisine pukuhuoneineen ja valvomoineen, hyppytornit (toisen tasot 5m, 7,5m ja 10m ja toisen 3m sekä hyppylauta 1m ), auringonottotasot (2000 seisomapaikkaa) sekä kioskirakennus. Myös ylärinteeseen sijoitettu lastenallas kuului alkuperäiseen suunnitelmaan, mutta se valmistui vasta pari vuotta myöhemmin, vuonna 1957. Maauimalan rakennustöistä vastasi kaupungin rakennusosasto ja työpäällikkönä toimi E. Lönkä.

Maauimalassa on kaksi allasta: 50 metrin pituinen suuri allas ja lasten allas. Suuremman altaan reunalla on hyppytorni, jonka hyppytasot sijaitsevat 5, 7,5 ja 10 metrin korkeuksilla.

Samppalinnan maauimala suunniteltiin alun perin vuoden 1952 Helsingin olympialaisten uimalajien suorituspaikaksi. Uimalajit kisattiin kuitenkin muualla ja Turkuun rakennettiin vuonna 1952 maauimalan sijasta nykyisin Veritas Stadionina tunnettu jalkapallostadion.

Kesällä 1969 Samppalinnan maauimala houkutteli 225 000 kävijää ja 41 vuotta myöhemmin kesällä 2010 yhä noin 150 000 kävijää. Normaalikesinä kävijöitä on nykyisin noin 110 000–120 000.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Samppalinnan maauimala Turun kaupungin sivuilla 

Maauimalat
Turun urheilupaikat
III kaupunginosa
Shelby

Shelby-automerkki on kilpa-ajaja Carroll Shelbyn perustama yhdysvaltalainen yhtiö. 

Alun perin Shelby perusti yhtiönsä kilpaillakseen autokilpailuissa. Hän valmisti mm. Le Mans -kisaa varten Shelby Daytona -kilpureita. 
Shelbyn seuraava saavutus oli brittiläisen AC-automerkin koriin rakennettu Shelby Cobra. Erikoisen autosta teki sen pieni koko ja suuri moottori ja tehokkuus. Moottorina toimi Fordin 427-kuutiotuumainen (n. 7000 cm³) isolohko-V8.

Shelby Mustang-malleista ja historiaa 
Shelbyn ehkä tunnetuimpia malleja oli Fordin kanssa yhteistyössä valmistetut Shelby Mustangit. Ferrarin kieltäydyttyä Fordin ostotarjouksesta, yhtiö värväsi Shelbyn rakentamaan heille muskeliauton, jolla saisi "italialaisen itkemään" lainaten Fordin mainotekstiä. Shelbylle toimitettiin tavallisia Fastback korisia Mustangeja jotka hän kotitallissaan viritti ja maalasi tutuilla väreillä.(Valkoinen ja siniset raidat) Nämä raidat ovat USA:n kilpaväritys jollaiset nähtiin ensi kertaa Le Mans-radoilla Cunninghamien kisatessa 24 tunnin kisassa. Mustangia sai ensimmäisinä vuosina vain yhtenä versiona (GT-350), mutta myöhemmin mallistoon lisättiin suurempitehoisempi versio (GT-500) 

Tunnetuimpia Shelby GT 500-omistaja oli varmasti Jim Morrison, jolla oli levy-yhtiöltä lahjoituksena saama vuoden 1967 Nightmist Blue-värinen ”Blue Lady”, kuten Morrison autonsa nimesi. Nykyään Morrisonin Shelby on havitelluimpia vanhoja GT-500:sia, auton olinpaikasta ei kuitenkaan ole varmuutta.

Shelby Mustangeista tuli menestyneitä ja nykypäivänä harvinaisia keräilykappaleita. Autoja valmistettiin vuosina 1965-1970.

Shelby Mustangeja valmistettiin myös Euroopassa nimellä Shelby Europa Mustang. Autot ovat harvinaisia, varsinkin avomallit jotka molemmat löytyvät nykyään Suomesta. Myös yksi Shelby GT-250 valmistettiin koekäyttöä varten. Mutta se ei koskaan päässyt tuotantoon vaarallisuutensa, vakuutusyhtiöiden ja alkavan bensakriisin takia.

Shelby Mustang nykyään
Nykypäivänä Shelby on palannut jälleen Ford Mustang-mallistoon. Vanhaan ulkonäköön perustuva retromuotoiltu auto kulkee nykyään nimellä Ford Mustang Shelby GT-500, jota on saatavana myös Suomessa. Top Gear testasi tuotantokaudella 9 Shelbyn todellisen voimantuoton, ja tulos oli 447 bhp. Mallistoon ollaan myös lisäämässä KR (king of the road) mallia, joka tulisi olemaan tehokkain Mustang koskaan.

Yhdysvaltalaiset automerkit
Yhdysvaltalaiset yritykset
Leonel Marshall

Leonel Marshall (s. 25. syyskuuta 1979 L' Avana, Kuuba) on kuubalainen ammattilentopalloilija.

Ura 

Marshall aloitti lentopallouransa L` Avanassa Kuubassa. Hänellä huomattiin suuria lahjoja nopeasti, etenkin ponnistusvoimassa. Hän nousi suureksi lahjakkuudeksi, ja siirtyi tämän jälkeen jo hyvin nuorena pelaamaan ulkomaille, koska Kuubassa ei ole sarjoja aikuisille pelaajille. Kesällä 1998, 18-vuotiaana, hän siirtyi Italian A2-liigassa pelaavaan Porto Livornoon. Vuonna 2001 Marshall suoritti muutamien muiden kuubalaisten maajoukkuepelaajien kanssa "joukkopaon" Kuuban miesten lentopallomaajoukkueesta, jossa ei tämän jälkeen ole nähty muun muassa Marshallia eikä Angel Dennistä.

Saavutukset 

 Top Teams cupin voitto 2006
 Paras pelaaja Top Teams cupissa 2006
 Paras hyökkääjä Maailmanliigassa 2001

Joukkueet 

 2007-2008 A1 M. Roma Volley, Italia
 2006-2007 A1 Copra Berni Piacenza , Italia
 2005-2006 A1 Copra Berni Piacenza, Italia
 2004-2005 A1 Copra Piacenza, Italia
 2003-2004 A1 Coprasystel Ventaglio, Italia
 1999-2000 A2 Sarplast Livorno, Kuuba  
 1998-1999 A2 Si.Tel. Porto Livorno, Kuuba

Kuubalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Kesäuniversiadit 2007

XXIV kesäuniversiadit järjestettiin Bangkokissa Thaimaassa 8. elokuuta–18. elokuuta. Kilpailuihin osallistui noin 170 maata ja yhteensä noin 10 000 urheilijaa kilpaili kaikkiaan 15 lajissa.

Lajit

Päälajit
 Yleisurheilu
 Koripallo
 Uimahypyt
 Voimistelu
 Miekkailu
 Jalkapallo
 Uinti
 Tennis
 Lentopallo
 Vesipallo

Valinnaiset lajit
 Jousiammunta
 Purjehdus
 Softball
 Taekwondo
 Wrestling

Mitalitaulukko

Aiheesta muualla
Kilpailujen virallinen sivusto 

2007
Vuoden 2007 urheilu
Thaimaan urheilu
Bangkok
Peithon Agenorin poika

Peithon Agenorin poika (Kuoli 312 eaa.) oli makedonialainen sotilas jonka Aleksanteri Suuri oli Induksen alajuoksun alueen satraappina 325 eaa.-316 eaa. 

Peithon mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä jalkaväen osaston (taxis) komentajana vuonna 325 eaa. malli-heimoa vastaan käydyissä taisteluissa. Peithon kunnostautui taisteluissa niin että Aleksanteri Suuri nimitti hänet satraapiksi sille alueelle joka jäi Induksen ja Akesineksen (nykyinen Chenab) yhtymäkohdan eteläpuolelle. Aleksanterin vielä ollessa Intiassa Peithon kukisti kapinaan nousseen kuningas Musikanoksen. Myöhemmin paikalliset nousivat kapinaan ja Peithonin oli peräännyttävä Induksen yläjuoksulle Poroksen ja Taksileen luokse. 

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen diadokit päättivät että Peithon saisi jatkaa tehtävässään. Vuonna 317 eaa. eräs toinen Peithon, Meedian satraappi, yritti saada Aleksanterin valtakunnan itäosat hallintaansa. Muut satraapit liittoutuivat häntä vastaan. Poros lähti länteen, mukanaan osa joukoistaan. Vuonna 315 eaa. valtakunnan uusi mahtimies Antigonos I nimitti Peithonin Babyloniain satraapiksi. Pian tämän jälkeen Chandragupta Maurya valtasi Induslaakson.

Kolmannessa diadokkisodassa Peithon taisteli Antigononksen pojan Demetrioksen kanssa Ptolemaios I:ä vastaan. Peithon kaatui Gazan taistelussa. Ptolemaioksen liittolainen Seleukos valtasi Babylonian vuonna 311 eaa.

Lähde 
 Peithon (2) - Livius.org 

Diadokit
Satraapit
Lumihome

Lumihome (Microdochium nivale) on yksi tärkeimmistä syysviljojen ja nurmikasvien taudeista Suomessa. Lumihome on myös haitta metsänhoidolle, sillä se tuhoaa varttuvia taimia lumen sisällä.

Lähteet
 Farmit.net

Viitteet

Kasvitaudit
Sordariomycetes
Sienitaudit
Keith-Lee Castle

Keith-Lee Castle (s.16. heinäkuuta 1959) on englantilainen näyttelijä.

Castle on vieraillut useissa, useimmiten brittiläisissä, televisiosarjoissa. Sen lisäksi hän on näytellyt sivuosia muutamissa elokuvissa, kuten Seed Of Chucky (2004), ja Kaislikossa suhisee (1996). Hän näyttelee usein vampyyria tai ns. "pahis"-roolia.

Nuoremmat katsojat tuntevat Castlen parhaiten luultavasti hänen roolistaan CBBC:n lastensarjassa Teinidracula (2006-2008), jossa hän näyttelee kuuluisaa Kreivi Draculaa. Silti hän on vielä varsin tuntematon näyttelijä.

Filmografia 
 This Life (TV) (1996)
 Jack and Jeremy's Real Lives (TV) (1996)
 Kaislikossa suhisee (The Wind in the Willows) (1996)
 Velvet Goldmine (1998)
 Dangerfield (TV) (1998)
 Urban Gothic (TV) (2000)
 Beech Is Back (TV) (2001)
 In Deep (TV) (2001)
 Lexx (TV) (2001)
 Seed Of Chucky (2004)
 Sairaalaelämää (Casualty) (TV) (2004)
 Holby Cityn sairaala (Holby City) (TV) (2004)
 The Bill (TV) (2006)
 Doctors (TV) (2000–2006)
 Teinidracula (Young Dracula) (TV) (2006–2012)
 Vampire Diary (2007)
 Doghouse (2009)

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Sisäperämoottori

Sisäperämoottori on venekäyttöön tarkoitettu propulsiojärjestelmä.

Rakenne
Sisäperämoottori koostuu veneen sisätiloissa aivan perässä sijaitsevasta moottorista ja moottorin takaa perälaidan läpi menevästä perävetolaitteesta, jonka päässä on potkuri. Potkureita voi olla joko yksi tai kaksi. Perävetolaite muistuttaa perämoottorin alaosaa. Peräsintä ei tarvita, koska venettä ohjataan perävetolaitetta kääntämällä. Vetolaite voidaan kipata kuten perämoottori veneen ollessa kiinnitettynä laituriin, mutta se ei yleensä nouse vedestä kokonaan kuten perämoottori. Moottorit ovat yleensä samoja kuin akselivetoisissa veneissä. Moottori voi olla ottomoottori tai dieselmoottori.
Perinteiset sisäperämoottorit ovat moottoriveneiden ratkaisuja, purjeveneissä on käytössä kuitenkin ”saildrive”-tyyppisiä sisämoottoreita, joissa perävetolaitetta muistuttava voimansiirto menee pohjan läpi perän sijaan.

Historia
Sisäperämoottori on uusin veneiden potkuripropulsiojärjestelmistä. Se kehitettiin Yhdysvalloissa 1950-luvulla ja alkoi saavuttaa suosiota 60-luvulla. Markkinoilla oli alkujaan lukuisia toimijoita, mutta nykyään kaksi merkkiä hallitsevat markkinoita: Mercruiser ja Volvo Penta. Suomessa sisäperämoottori on ollut vähemmän suosittu kuin Yhdysvalloissa, ja eniten sisäperämoottoreita Suomen vesillä onkin ollut Yhdysvalloissa rakennetuissa veneissä. Moottoriteknisesti sisäperämoottoreissa käytettävät bensiinimoottorit eivät ole seuranneet muuta moottorikehitystä, vaan moottoreita on pidetty vanhanaikaisina verrattuna uusiin perämoottoreihin. Dieselsisäperämoottorit ovat kuitenkin kehittyneet voimakkaasti muun dieseltekniikan tahdissa.

Käyttö ja ominaisuudet
Sisäperämoottori on keskikokoisten ja kookkaiden veneiden vetojärjestelmä, joskin aivan kookkaimmat veneet ovat yleensä akselivetoisia. Sisäperämoottorilla varustetut veneet ovat yleensä liukuvalla rungolla varustettuja nopeita veneitä, ja täten sisäperämoottorien tehot ovat alkaneet luokasta yli 120 hv. Pienissä veneissä painon ja rakenteen yksinkertaisuuden takia käytetään yksinomaan perämoottoreita. Mercruiser julkaisi kuitenkin vuonna 2007 Vazer-sisäperämoottorin, jossa on tehoa vain 100 hv, yrittäen näin pääsyä perämoottorien hallitsemille markkinoille. Retkeilyyn tarkoitetuissa veneissä sisäperämoottorin sijainti veneen takaosassa jättää keskelle enemmän tilaa muulle varustukselle kuin akselivetoisissa ratkaisuissa. Toisaalta veneen perä voidaan muotoilla helppoa veneeseen astumista silmällä pitäen toisin kuin perämoottoriveneissä. Sisäperämoottorit ovat yleisiä ajelukäyttöön tarkoitetuissa huviveneissä, ja kalastuskäyttöön tarkoitetuissa käytetään joko perämoottoria tai akselivetoa. Akseliveto hukkaa osan moottorin tehosta potkurinakselin viistossa olon takia, kun taas perävetolaite on vaakasuorassa, joten tehoa ei mene hukkaan.

Katso myös
Perämoottori
Keskimoottori

Lähteet 

Moottorit
Vesikulkuneuvot
Jesus Christ Superstars

Jesus Christ Superstars on lokakuussa 1996 julkaistu Laibach-yhtyeen albumi. Levyn sanoitukset käsittelevät kristinuskoa eri näkökulmista. Musiikillisesti levy on yhtyeen muuhun tuotantoon nähden enemmän metallimusiikki-vaikutteinen.

Kappaleet 

Kappaleiden nimien perässä tekijä

 God is God (Ben Watkins/Nick Burton, sävellyksen muokkaus: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanoituksen muokkaus: Laibach ja Chris Bohn)
 Jesus Christ Superstar (musiikki: Andrew Lloyd Webber, sanat: Tim Rice)
 Kingdom of God (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
 Abuse and Confession (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)

 Declaration of Freedom (musiikki: Laibach, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
 Message from the Black Star (musiikki: Laibach, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
 The Cross (musiikki ja sanat: Prince)
 To the New Light (musiikki: Laibach ja Slavko Avensik nuorempi, sanat: Laibach ja Chris Bohn)
 Deus Ex Machina (musiikki: Slavko Avensik nuorempi ja Laibach)

Tekijät 
Tuotanto: Laibach

 Slavko Avensik nuorempi: orkesteri- ja kuorosovitukset
 Melina Todorovska: englannintorvi (Kingdom of God)
 Studio CD:n kuoro: taustalaulu
 Peter Penko: kitarasovitukset ja kitara
 Peter Penko, Gregor Zemljič: rytmiohjelmointi
 Monti: rumpusovitukset ja rummut
 Felix Casio: analogisyntetisaattorin ääni
 Andy Wright: pianosovitus ja piano (Jesus Christ Superstar)
 Andrei Samsonov: klarinetti (Brother of Mine)

Vuoden 1996 albumit
Konseptialbumit
Laibachin albumit
Mute Recordsin albumit
Topi ja Tessu 2

Topi ja Tessu 2 (engl. The Fox and the Hound 2) on Disneyn vuonna 2006 valmistama yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka on jatkoa aiemmalle osalle Topi ja Tessu. Edeltäjänsä tavoin se on lapsille suunnattu pitkä animaatioelokuva. Elokuvan on ohjannut Jim Kammerud. Topi ja Tessu II samalla tyylillä piirretty, kuin Leijonakuningas, Kaunotar ja Hirviö, Aladdin ja Mulan sekä Pocahontas.

Tarina

Hahmot

Juoni 

Tarina alkaa kertomuksella siitä, kun Topi ja Tessu leikkivät heinäsirkkajahtia. Markkinat alkavat ja Aatu Remunen lähtee Pösön kanssa paikalle. Markkinoilla Topi ja Tessu tapaavat Laulavia kulkureita. Primadonna Nelli on poissa esityksestä. Topi alkaa olla mustasukkainen, kun Tessu pääsee Kulkureiden yhtyeeseen, ja haluaa saada ystävänsä takaisin.

Aiheesta muualla 
 

Disneyn animaatioelokuvat
Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat
Elokuvat ketuista
Elokuvat koirista
Jim Kammerudin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset perhe-elokuvat
Rettig

Rettig tarkoittaa seuraavaa:

 Rettig Group, suomalainen Rettigin suvun omistama perheyritys
 Rettigin tupakkatehdas, Rettig Groupin rakentama tehdaskiinteistö Turussa
 Rettigin palatsi, museona oleva rakennus Turussa

Sukunimenä
 Rettig, ruotsalainen ja suomalainen suku, Suomessa aateloitu nimellä von Rettig
 Andreas Rettig (s. 1963), saksalainen jalkapallotoimitsija
 Eric von Rettig (1867–1937), suomalainen kansanedustaja, Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtaja
 Fredric von Rettig (1849–1914), suomalainen liikemies
 Fritz Rettig (1901–1981), saksalainen elinkeinoelämän vaikuttaja
 Gilbert von Rettig (1928–1994), suomalainen tupakkatehtailija, 1980-luvulla Suomen rikkain henkilö
 Hans von Rettig (1892–1979), P. C. Rettig & Co:n omistaja ja vuorineuvos, rakennutti Turkuun Rettigin palatsin
 Henning von Rettig (1866–1924), Turun Posliinitehtaan (nyk. Old Mill) yksi omistajajäsen
 Pehr Cerelius Rettig (1811–1871), suomalainen tupakkatehtailija ja kauppaneuvos
 Pehr Christian Rettig (1788–1862), brittiläinen tehtaanomistaja
 Raúl Rettig (1909–2000), chileläinen poliitikko
 Robert Rettig (1818–1886), ruotsalainen kansanedustaja
 Tomas von Rettig (s. 1980), suomalainen ratsastaja, Rettig & Co:n perustajan pojanpoika
 Tommy Rettig (1941–1996), yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjelmistosuunnittelija.

Sukunimet
Doris Roberts

Doris May Roberts (4. marraskuuta 1925 St. Louis, Missouri – 17. huhtikuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten roolistaan Marie Baronena sarjassa Kaikki rakastavat Raymondia.

Roberts teki televisiodebyyttinsä vuonna 1951. Hän alkoi samalla vuosikymmenellä esiintyä myös Broadwayssä, ja ensimmäisessä elokuvassaan hän esiintyi 1961. Hänen myöhempien elokuviensa joukkoon lukeutuivat Kuherruskuukausimurhaajat (The Honeymoon Killers, 1970) ja Pelham 1–2–3 kaapattu (The Taking of Pelham One Two Three, 1974).

Elokuvarooleistaan huolimatta Roberts tunnettiin etupäässä ansioistaan televisiossa. Hän sai Emmy-palkinnon vuonna 1983 sarjasta Sairaalan syke sekä vuosina 2001, 2002, 2003 ja 2005 sarjasta Kaikki rakastavat Raymondia.

Roberts otti vuonna 1962 avioeron ensimmäisestä miehestään Michael Cannatasta. Pari sai pojan ja sittemmin kolme lapsenlasta. Hän meni vuonna 1963 uusiin naimisiin kirjailija William Goyenin kanssa; avioliitto päättyi miehen kuoltua leukemiaan 30. elokuuta 1983.

Roberts harrasti ruoanlaittoa ja julkaisi vuonna 2005 Danelle Mortonin kanssa kirjan Are You Hungry, Dear? Life, Laughs, and Lasagna. Hän asui Los Angelesissa, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Hollywood Walk of Fame
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Westendin Linja

Westendin Linja Oy oli espoolainen linja-autoyhtiö, joka harjoitti seutuliikennettä pääkaupunkiseudulla sekä Espoon sisäistä liikennettä. Lisäksi yhtiö liikennöi Kauniaisten palvelulinjaa sekä harjoitti tilausliikennettä. Westendin Linja oli Suomen paikallisliikenneliitto ry:n jäsen. Westendin Linja teki monen vuoden ajan yhteistyötä jääkiekkojoukkue Espoo Bluesin kanssa tarjoten seuran kannattajille ilmaiskyytejä jäähallille eri puolelta Espoota. Yhtiö sai YTV:n asiakastyytyväisyystutkimuksessa vuonna 2005 kiitosta kuljettajien ajotavasta sekä siitä, että he auttoivat ja neuvoivat matkustajia.

Historia
Veikko Tehiranta aloitti liikennöinnin Helsingin ja Westendin välillä 18.12.1958 ja perusti Westendin Linja Oy:n vuonna 1960. Yhtiö osti vuonna 1975 Vanhankylän Linja Oy:n ja vuonna 1980 Linjamatka Oy:n. Linjebuss osti vuonna 1994 Westendin Linja Oy:ltä sen oman linjaliikenteen ja -kaluston Linjamatka Oy -nimisenä, mutta itse pääyritys jäi toimimaan ja palasi myöhemmin linjaliikenteeseen. Veikko Tehiranta sai liikenneneuvoksen arvonimen vuonna 1986. Yhtiön toiminta loppui sen jätettyä konkurssihakemuksen 1.10.2012. Helsingin seudun liikenne jakoi Westendin Linjan liikenteen Nobina Finlandin, Veolia Finlandin, Åbergin Linjan ja Oy Andersson Ab:n kesken. Kauniaisten palvelulinja siirtyi Taksikuljetukselle.

Lähteet

Espoon liikenne
Entiset suomalaiset yritykset
Suomalaiset linja-autoyhtiöt
Messengers (August Burns Redin albumi)


Messengers on August Burns Red -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2007. Se saavutti ensimmäisellä viikolla yli 9 000 levyn myynnin.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jake Luhrs − laulu
 JB Brubaker − kitara
 Brent Rambler − kitara
 Dustin Davidson − bassokitara, taustalaulu
 Matt Greiner − rummut, piano

Muut tekijät 
 Tue Madsen – tuottaja, miksaaja
 Troy Glessner – masteroija
 Invisible Creature – art direction
 Ryan Clark – design
 Jerad Knudson – kansikuva
 Dave Hill – valokuvat

Arvostelut 
 AbsolutePunk: 
 AllMusic: 
 Jesus Freak Hideout:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Messengers discogs.com -sivustolla

Vuoden 2007 albumit
August Burns Redin albumit
Tue Madsenin tuottamat albumit
Kari Huhtamo

Kari Kauko Johannes Huhtamo (s. 11. tammikuuta 1943 Rovaniemi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Lapin jälleenrakennuksen muistomerkki (Rovaniemi, 1977) ja Polskis (1976) Oulun uimahallin edessä. Järvenpää-talon lämpiössä on Huhtamon teräsveistos Abstraktio (1988-89). Huhtamo oli ensimmäinen suomalainen jonka töitä oli näytteillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.

Kesällä 2010 pidettiin Huhtamon laajin ulkonäyttely, laajuudessaan 10 abstraktia teräsveistosta, Suomen tasavallan presidentin kesäasunnolla Naantalin Kultarannassa. Kyseessä oli myös ensimmäinen taidenäyttely Kultarannassa. Huhtamon veli on näyttelijä Markku Huhtamo.

Kuvia julkisista teoksista

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kotisivut 
 

Suomalaiset kuvanveistäjät
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Abdullah Gül

Abdullah Gül (s. 29. lokakuuta 1950 Kayseri) on turkkilainen AKP-puolueen poliitikko, joka oli Turkin presidentti 2007–2014. Ennen presidenttiyttään hän toimi pääministerinä vuosina 2002–2003 ja Recep Tayyip Erdoğanin hallituksen ulkoministerinä 2003–2007. Gülin valinta AKP-puolueen presidenttiehdokkaaksi keväällä 2007 aloitti maassa vakavan poliittisen kriisin. Uusien vaalien jälkeen Gül valittiin presidentiksi 28. elokuuta 2007.

Elämäkerta 
Gül syntyi Kayserissa arabiperheeseen. Hän meni naimisiin äitinsä valitseman puolison kanssa vuonna 1980. Hayrünisa Özyurt oli 14 kun heidät esiteltiin, puolet Gülia nuorempi, mutta pariskunta odotti lailliseen naimisiinmenoikään, joka on 15 vuotta, ennen avioliiton solmimista.
Gül opiskeli taloustiedettä Istanbulin yliopistossa ja myös väitteli siellä 1983. Hän opiskeli kaksi vuotta myös Lontoossa ja Exeterissä. Gül jatkoi akateemisella uralla ja työskenteli 1983–1991 Saudi-Arabiassa Islamilaisessa kehityspankissa (IDB).

Gül lähti politiikkaan jo opiskeluvuosinaan ja liittyi yliopistossa islamistis-nationalistisen Millî Türk Talebe Birliğin jäseneksi. Hänet valittiin hyvinvointipuolueen (Refah Partisi; RP) ehdokkaana parlamenttiin 1991 ja 1995 sekä Fazilet Partisin ehdokkaana 1999. Hän oli perustamassa AKP-puoluetta ja valittiin sen edustajana 2002 ja nimitettiin marraskuussa 2002 pääministeriksi. Recep Tayyip Erdoğan seurasi häntä pääministerinä maaliskuussa 2003 ja Gül siirtyi ulkoministerin tehtäviin. Hän neuvotteli mm. Yhdysvaltain kanssa joukkojen sijoittamisesta Turkkiin Irakin-hyökkäystä varten, sekä yritti parantaa suhteita Syyriaan, Keski-Aasian ja Kaukasian turkkilaisten kielten puhujiin ja Euroopan unioniin.

Pääministeri Erdoğan ilmoitti 24. huhtikuuta 2007 Gülin olevan hallitsevan AKP:n ehdokas vuoden 2007 presidentin valinnassa. Sekulaari oppositio piti Gülia liian uskonnollisena, pääasiassa koska hänen vaimonsa käyttää huntua. Sen käyttö on kiellettyä valtion laitoksissa, kuten yliopistoissa ja presidentinpalatsissa. Aiempi tiukan sekulaari presidentti Ahmet Necdet Sezer oli estänyt veto-oikeudellaan useita AKP:n päätöksiä, joiden hän katsoi rikkovan perustuslain määräämää uskonnon ja valtion erottamista.

Yli 300 000 protestoijaa osoitti mieltään Ankaran keskustassa Güliä vastaan kaksi päivää ennen presidenttiehdokkaiden ilmoittamisen alkamista. Huhtikuun lopussa heitä oli miljoona. Mielenosoittajat julistivat, ”etteivät he tahdo imaamia presidentiksi”.
Kun opposition ulosmarssi parlamentista esti presidentin valinnan, Gül luopui ehdokkuudestaan 6. toukokuuta 2007.

Kriisin ja ennenaikaisesti järjestettyjen vaalien jälkeen AKP vahvisti kannatustaan yli 12 prosenttiyksikköä ja Gül asetettiin uudelleen ehdolle presidentiksi uuden parlamentin kokoonnuttua.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Turkin presidentit
Turkin pääministerit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Shmita

Shmita () on juutalaisuuden Tooran määräämä seitsemän vuoden välein toistuva  sapattivuosi, jota nykyaikainen ortodoksijuutalaisuus seuraa. Shmitan tärkeimmät määräykset ovat että "Israelin maiden" pitää jäädä viljelemättä ja vuoden lopussa velat annetaan anteeksi. Shmita toistuu juutalaisessa kalenterissa vuosina: 1951 (5712), 1958 (5719), 1965 (5726), 1972 (5733), 1979 (5740), 1986 (5747), 1993 (5754), 2000 (5761), 2007 (5768), 2014 (5775) ja 2021 (5782).

Shmitan katsotaan perustuvan seuraaviin Tooran kohtiin:
 Toinen Mooseksen kirja 23:10–11
 Kolmas Mooseksen kirja 25:1–7
 Viides Mooseksen kirja 15:1–6
 Toinen aikakirja 36:20–21

Juutalaisen lain mukaan kaikkien juutalaisten omistamalla maalla kasvatettujen vihannesten syöminen on kielletty shmita-vuoden aikana, joka alkaa roš hašana -päivästä (vuonna 2007 12. syyskuuta illalla).

Edah Hareditin rabbien mukaan ei-juutalaisten ei-juutalaisten omistamalla maalla kasvatetut vihannekset ovat kuitenkin sallittuja. Tämän vuoksi Israelissa on ajoittain salakuljetettu vihanneksia arabien kyliin ja väitetty että ne on kasvatettu arabien mailla. Aiemmin noin kolmannes Israelin vihanneksista on tuotu shmita-vuoden aikana Gazan kaistalta.
Toisena vaihtoehtona on käytetty maan myymistä ei-juutalaisille vuoden ajaksi, sopimuksella joka velvoittaa sen myynnin takaisin vuoden loputtua. Tämän heter mechira -käytännön hyväksyvät monet modernit ortodoksijuutalaiset, mutta harediortodoksit eivät.

Lähteet

Juutalaisuus

nl:Sabbatical
Kaivotalo

Kaivotalo on Pauli Salomaan suunnittelema vuonna 1955 valmistunut liikerakennus Helsingin Kluuvissa. Se sijaitsee Kaivokatu 10:ssä Helsingin keskeisimmällä paikalla vastapäätä Helsingin päärautatieasemaa, naapureinaan nk. Makkaratalo ja Kalevan talo. Rakennus on välittömässä yhteydessä Rautatientorin metroasemaan ja Asematunneliin. Katutasolla rakennuksen läpi kulkee leveä jalankulkukäytävä Kaivokadulta korttelin keskellä sijaitsevalle aukiolle, Kaivopihalle, josta edelleen johtaa portaikko hieman ylempänä, Mannerheimintien varressa Vanhan ja Uuden Ylioppilastalon välissä sijaitsevalle Ylioppilasaukiolle.

Helsingin yliopiston ylioppilaskunta sai tontin haltuunsa vuonna 1938 Rautatiehallitukselta. Tulevasta rakennuksesta järjestettiin suunnittelukilpailu, jonka voittaneen ehdotuksen mukaan Vanha Ylioppilastalo olisi pitänyt purkaa sen tieltä. Vuonna 1939 alkanut toinen maailmansota pysäytti rakennushankkeen. Sodan päätyttyä "Vanhan" purkamisesta oli päätetty luopua ja Kaivokadun varrelle nousi 1950-luvun modernia arkkitehtuuria edustava liikerakennus. Sen julkisivua hallitsevat nauhamaiset ikkunarivit ja vaalea väritys, poiketen runsaat kymmenen vuotta myöhemmin valmistuneen naapurin, Makkaratalon massiivisesta tummasävyisestä klinkkeripinnasta. Kaivotalon ulkonäöstä, vaikka se sijaitsee näkyvällä paikalla, ei ole käyty niin kiivasta keskustelua kuin Makkaratalosta.

Vuonna 1981 rakennettiin Kosti Kurosen rakennuksen sisäpihalle suunnittelema Kaivopiha jalankulkuyhteyksineen ja liikkeineen.

Lähteet
HS – Kertomuksia Helsingin kortteleista

Aiheesta muualla

Helsingin liikerakennukset
Kluuvi