joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Práso

Práso () voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:

 Práso, saari Attikan itärannikolla
 Práso, saari Kykladien saariryhmässä lähellä Mýkonosta
 Práso, saari Petalioí-saarilla lähellä Euboiaa
 Prasológos eli Práso eli Lismoní eli Erimonísi, saari Pohjoisen Egean saarten saariryhmässä lähellä Lesbosta

Katso myös 

 Prasonísi, useita saaria
 Prásso, useita saaria
Sergei Surovikin

Sergei Vladimirovitš Surovikin (; s. 11. lokakuuta 1966 Novosibirsk) on venäläinen kenraali. Hänellä on Venäjän federaation sankarin arvonimi.

Surovikin on palvellut suurimman osan urastaan jalkaväessä, mutta on lisäksi toiminut Venäjän ilma- ja avaruusvoimien päällikkönä. Hän komensi Syyriassa sotineita venäläisjoukkoja ensimmäisen kerran vuonna 2017. Vuonna 2020 Human Rights Watch nimesi hänet yhdeksi sotilasjohtajista, joiden komennuksessa Syyriassa toteutetut ihmisoikeusrikokset saatettiin tehdä. Surovikinilla on taistelukokemusta myös Afganistanista ja Tšetšeniasta. Lisäksi hän on palvellut Tadžikistanissa.

8. lokakuuta 2022 Venäjän puolustusministeriö ilmoitti Surovikinin nimityksestä Ukrainan sodan komentajaksi. Hän oli jo kesästä 2022 saakka ollut vastuussa Venäjän joukoista Etelä-Ukrainan alueella. Nimitys koko sodan komentajaksi seurasi Venäjän armeijan Ukrainassa kärsimiä vakavia tappioita, jotka olivat herättäneet avointa kritiikkiä sodanjohtoa kohtaan. Wagner-ryhmän omistaja Jevgeni Prigožinin luonnehdinnan mukaan Surovikin on "Venäjän armeijan ammattitaitoisin komentaja". Sotilasanalyytikko Michael Kofman on todennut Surovikinin tulleen tunnetuksi "melko häikäilemättömänä komentajana."

Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen (1991) aikaan Surovikinin komentamat joukot ampuivat neuvostojärjestelmää vastustaneita mielenosoittajia Moskovassa. Kolme mielenosoittajaa kuoli, ja Surovikin joutui pidätetyksi, mutta hänet vapautettiin noin puoli vuotta myöhemmin. Vuonna 1995 Surovikin sai tuomion laittomasta asekaupasta, mutta tuomio kumottiin myöhemmin. Vuonna 2004 häntä syytettiin alaistensa pahoinpitelemisestä.

Lähteet 

Venäläiset kenraalit
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
ARA La Plata (1874)

ARA La Plata oli Argentiinan laivaston La Plata -luokan rannikkopanssarilaiva.

Valmistus 

Alus tilattiin vuoden 1872 laivastolain perusteella Laird Brothersilta, joka valmisti aluksen Cammellin telakalla Birkenheadissä. Se laskettiin vesille 29. elokuuta 1874. Aluksen hankintahinta oli 85 000 puntaa.

Palvelus 
Atlantin ylitystä varten alukseen rakennettiin 1874 Liverpoolissa lisäkeula ja korotettiin laitoja. Vuoden lopulla alus lähti mahdollisesti sisaraluksensa kanssa D. Bartolomé Cordero alaisuudessa Liverpoolista ja saapui Rio de Janeiroon, jossa se viipyi neljä kuukautta paikallisen konsulin määräyksestä Buenos Airesissa puhjenneen kapinan vuoksi. Huhtikuussa 1875 alus sai luvan jatkaa Buenos Airesiin ja saapui 13. toukokuuta Los Pozosiin, missä se liitettiin laivastoon.

Heinäkuussa 1876 alus sijoitettiin ulkoredille kiinteäksi asemaksi, mistä se palasi Los Pozosiin elokuussa. Alus liitettiin perustettavaan laivaston tykistökouluun, jonka johtajaksi nimettiin aluksen päällikkö Cordero. Alus osallistui joulukuussa 1877 Paranássa Corrienten provinssin kapinallisia vastaan sotatoimiin, missä se tuki hallituksen joukkoja. Tammikuusta huhtikuuhun 1878 sotatoimet jatkuivat ja alus tuki hallituksen joukkoja Bella Vistassa, Goyassa ja Esquinassa. Kesällä kapinallisten antauduttua alus palasi Los Pozosiin.

Vuonna 1879 laivasto organisoitiin uudelleen, jolloin aluksesta tehtiin 1. divisioonan lippulaiva. Divisioonan muut alukset olivat ARA Paraná, ARA Bermejo ja ARA Resguardo. Vuoden 1880 kapinassa aluksen miehistö pysyi uskollisena hallitukselle. Se osallistui Buenos Airesin sataman saartoon. Hallinnon siirryttyä Belgranoon presidentti asettui alukselle. Aluksen tehtävänä oli estää asekuljetukset tohtori Weaveriä tukeville kapinoitsijoille. Kapinan päätyttyä alus palasi laivueeseensa.

Alus asetettiin myyntiin 16. marraskuuta 1927.

Lähteet

Viitteet

La Plata -luokan rannikkotaistelulaivat
Konneveden kirkonkylän työväentalo

Konneveden kirkonkylän työväentalo on Konneveden kirkonkylän keskustassa sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Talo edustaa 1950-luvulle ominaista seurantalojen rakennustyyppiä. Konneveden työväentalon omistaa Konneveden työväenyhdistys, joka myös vuokraa taloa erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia
Konnevedelle työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906 nimellä Kärkkäälän työväenyhdistys. Vuonna 1912 Konnevedellä oli sekä Kärkkäälän työväenyhdistys että Kärkkäälän työväenyhdistys Taisto, joka lienee nykyisen Konneveden kirkonkylän työväenyhdistyksen edeltäjä. Vuonna 1914 oltiin hankkimassa tonttia talon rakentamista varten Rautalammin kunnan omistamalta Lapumäen koulutilalta. Tuolloin ei talon rakentamisesta kuitenkaan tullut mitään. Vasta jatkosodan jälkeen ryhdyttiin uuteen yritykseen. Kunnalta ostettiin tontti vuonna 1944, johon lainhuudatus saatiin 1948. Aluksi rakennettiin tanssilava. Honkalan tilalta ja Tupaniemestä ostettiin rakennustarvikkeita. Myöskin jäsenistö rahoitti rakennustöitä. Työväentalon piirustukset teki yhdistyksen jäsen Väinö Kärkkäinen. Taloa rakennettiin talkoilla. Taloa laajennettiin mm. vuonna 1968, ja vuonna 1973 asennettiin ilmapuhallinjärjestelmä.

Rakennus
Talo on lautarakenteinen. Ulkovuoraus on punaiseksi maalattua lautaa. Katteena on ollut päre, joka vaihdettiin peltiin vuonna 1961. Sisäseinät ovat paneelia ja lastulevyä, sisäkatto on kuitulevyä ja paneelia. Osa ovista on uusittu vuonna 1972. Aluksi talossa on ollut uunilämmitys, nykyään kuumailmapuhallinjärjestelmä. Asunnoissa on keskuslämmitys. Talossa on viemäri vuodesta 1950 ja vesijohto vuodesta 1959 lähtien sekä wc:t vuodesta 1978 lähtien. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kokoushuone ja kaksi huoneen ja keittiön asuntoa. Lisärakennuksina ovat olleet halkovarasto ja käymälät.

Toimintaa työväentalolla
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, urheiluharjoituksia ja juhlia. Sitä on myös vuokrattu ulkopuolisille. Nykyään talossa järjestetään erilaisia juhlia, kuten häitä, syntymäpäiviä ja hirvipeijaisia.

Lähteet 

Työväentalot
Konnevesi
Hnat Myh’ailytšenko

Hnat Myh’ailytšenko, salanimi Ihnati Myh’ailytš, (27. syyskuuta 1892 Studenok, Kurskin kuvernementti (nyk. Myropillja, Sumyn alue) – 21. marraskuuta 1919 Kiova, Ukrainan kansantasavalta) oli ukrainalainen kirjailija, kulttuurin toimija ja vallankumouksellinen.

Myh’ailytšenko pidätettiin 1915 ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi pakkotyöhön, syynä osallistuminen Ukrainan sosialistisen vallankumouksellisen liikkeen toimintaan. Hän suoritti tuomiosta kaksi vuotta, minkä jälkeen hän palasi Ukrainaan 1917 helmikuun vallankumouksen aikana. Hän kuului borotbisteihin, ja hänestä tuli 1919 Kiovassa uuden kommunistihallinnon koulutuksen kansankomissaari. Kun Anton Denikin eteni Kiovaan, valkoisten joukot ottivat hänet kiinni ja teloittivat hänet. Myh’ailytšenko ja Vasyl Tšumak otettiin kiinni yhtä aikaa talosta, jossa Myh’ailytšenko piileskeli. Heidät ammuttiin samana päivänä.

Myh’ailytšenkon tuotantoon kuuluu symbolistinen ja allegorinen Blakytnyi roman (1921), kertomus ”Istorija odnoho zamahu” (”Kertomus yhdestä salamurhayrityksestä”) sekä Mystetstvossa, Šljahy mystetstvassa ja kahdessa kirjallisessa kalenterissa julkaistuja lyyrisiä, vapaamuotoisia proosaminiatyyrejä. Postuumisti on julkaistu kaksi kokoelmaa. Hän kuului Borotba-ryhmään ja kirjoitti ryhmän julkaisemaan saman nimiseen lehteen.

Kriitikko Volodymyr Korjak ja muu virallinen kirjallisuuskritiikki pitivät Myh’ailytšenkoa ja muita borotbistikirjailijoita ”ensimmäisenä rohkeiden aaltona”, millä tarkoitettiin Ukrainan neuvostokirjallisuuden perustajia. Heidät kuitenkin julistettiin 1930-luvulla vastavallankumouksellisiksi ja heidän tuotantonsa kiellettiin. Myh’ailytšenkon maine puhdistettiin 1987.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainalaiset kirjailijat
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Hackathon

Hackathon tarkoittaa ohjelmistokehityksen rakentelutapahtumaa, jossa ohjelmistoa tehdään eri alojen osaajien tiimityönä ja kilpailuna. Termi on muodostettu yhdistämällä englannin kielen sanat hacking ja marathon. Puhekielessä sitä kutsutaan myös häkkäämiseksi.  Usein mukana on sekä työelämässä toimivia osaajia että opiskelijoita.

Hackathoneille tyypillisiä piirteitä:

 Tavoitteena on teknologian kehittäminen.
 Tapahtuma kestää muutamasta tunnista muutamaan päivään.
 Tiimit kilpailevat keskenään ratkaisujen paremmuudesta.
 Tulokset ovat tavallisesti demoja, prototyyppejä tai konsepteja, jotka ovat jalostuskelpoisia.
 Osallistujia on useista kymmenistä aina satoihin.
 Tapahtumat ovat rentoja ja epämuodollisia.

Esimerkiksi Microsoft Teams -niminen ryhmätyöalusta luotiin yrityksen sisäisessä hackathonissa.

Häkkäämisen toimintamallia käytetään design jam -nimisissä luovien alojen tapahtumissa. Jameissa on samanlainen rakenne ja osallistujien koostumus kuin hackathoneissa, mutta digitaaliset elementit ja koodaaminen eivät ole keskeisessä osassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Tietotekniikka ja yhteiskunta
Ohjelmistotuotanto
Alppihiihdon maailmancup 2022–2023

Alppihiihdon maailmancup 2022–2023 on historian 57. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Söldenissä Itävallassa 22. lokakuuta 2022 ja päättyy Soldeussa Andorrassa 19. maaliskuuta 2023.

Kauden aikana järjestetään alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut Courchevelissä ja Meribelissä Ranskassa.

Miehillä on tarkoitus kilpailla 43 osakilpailua 21 eri paikassa ja naisilla 42 osakilpailua 20 eri paikassa.

Marco Odermatt ja Mikaela Shiffrin ovat puolustavia kokonaiscupin voittajia edelliskaudelta.

Miehet

Kalenteri 
Lähde: FIS

Pistetilanne

Kokonaiskilpailu

Syöksylasku

Supersuurpujottelu

Suurpujottelu

Pujottelu

Naiset

Kalenteri 
Lähde: FIS

Pistetilanne

Kokonaiskilpailu

Syöksylasku

Supersuurpujottelu

Suurpujottelu

Pujottelu

Joukkuekilpailu

Kalenteri

Huomautukset

Lähteet 

2022–2023
Vuoden 2022 alppihiihto
Vuoden 2023 alppihiihto
Remontti

Remontti on vuonna 2003 esitetty 12-osainen komediallinen draamasarja. Sarjan on tuottanut Production House Oy. Sarja on esitetty TV2:lla. Sarja on julkaistu kokonaan dvd:llä.

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Nollasivilisaatio

Nollasivilisaatiolla tarkoitetaan yleisesti ihmisenhistorian ajanjaksoa, jossa ihmisiä ei ollut. Monet rinnastavat tähän pseudotieteellisiä näkemyksiä. On mm. ajateltu että on ollut sivilisaatiota, joka on kyennyt avaruusmatkailuun ja aikaansa edellä olevaan teknologiaan.

Historian käsitteet
Averagekidluke

Lucas Kihlman (s. 2. tammikuuta 2002), taiteilijanimeltään Averagekidluke, on amerikkalais-suomalainen rap-artisti, joka on parhaiten tunnettu kappaleesta ”Samma gamla vanliga (Remix)”.

Ura 
Warner Music Finland löysi Averagekidluken Soundcloudista.

Diskografia

Singlet

Vierailijana

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 2002 syntyneet
Suomalaiset hip hop -artistit
Simion Bughici

Simion Bughici, alun perin Simon David, (s. 14. joulukuuta 1914  Iași, Romania – 1. helmikuuta 1997) oli romanialainen kommunistijohtaja, joka toimi diplomaattina ja 1950-luvun alussa maansa ulkoministerinä. 

Bughici oli taustaltaan juutalainen. Hänen alkuperäinen nimensä on Simon David. Hän kasvoi Romaniaan kuuluneessa Bessarabiassa sijaitsevassa Iașin kaupungissa. Hän kävi lukiota kolme vuotta ja työskenteli tekstiiliteollisuudessa. Jo 15-vuotiaana hän liittyi sosialistiseen kommunistiseen nuorisojärjestöön. Vuonna 1932 hän liittyi laittomaan Romanian kommunistiseen puolueeseen. Toimintansa vuoksi hänet vangittiin. Vapautumisensa jälkeen hän työskenteli kutomatehtaalla. Hän jatkoi edelleen toimintaan kommunistisessa puolueessa, mutta hänet vangittiin uudelleen vuonna 1936 ja vapautettiin vuonna 1940.

Toisen maailmansodan aikana hänet vangittiin uudelleen, mutta hän onnistui pakenemaan maaliskuussa 1944. Syksyn 1944 jälkeen kommunisteista tuli virallinen puolue Romaniassa. Bughicista tuli vuonna 1945 Moldovan alueen puoluekomitean sihteeri. Vuonna 1948 hänestä tuli kommunistipuolueen keskuskomitean ehdokasjäsen. Seuraavan vuonna hän siirtyi maansa ulkoministeriön palvelukseen ja hänet nimitettiin Romanian suurlähettilääksi Moskovaan. Hänet akkreditoitiin Moskovan lisäksi myös Romanian Helsingin-lähettilääksi. Hänestä tuli kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen vuonna 1950, ja hän oli jäsenenä vuoden 1974 lopulle asti. Ulkoministeri Anna Pauker syrjäytettiin kesällä 1951, jonka jälkeen Bughici nousi maansa uudeksi ulkoministeriksi Gheorghe Gheorghiu-Dejn johtamassa hallituksessa. Hän toimi lisäksi varapääministerinä lokakuusta 1953 maaliskuuhun 1957 Vasile Stoican toimiessa pääministerinä.

Ministerikautensa jälkeen hän työskenteli toukokuusta 1957 vuoteen 1961 kommunistipuolueen keskuskomitean talousosaston apulaisjohtajana ja sen jälkeen vuodesta 1961 kesäkuuhun 1965 keskuskomitean kulutustavaraosaston päällikkönä. Hän toimi vielä kolmen kuukauden ajan maaliskuusta 1969 toukokuuhun 1969 elintarviketeollisuuden ministerinä, minkä jälkeen hän toimi puolueessa eri tehtävissä marraskuuhun 1979 asti.

Lähteet

Viitteet 

Romanian ulkoministerit
Romanialaiset diplomaatit
Romanialaiset kommunistit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1997 kuolleet

de:Simion Bughici
en:Simion Bughici
fr:Simion Bughici
ro:Simion Bughici
ru:Бугич, Симион
sk:Simion Bughici
uk:Симіон Буґічі
Grigore Preoteasa

Grigore Preoteasa (25. elokuuta 1915  Bukarest, Romania – 4. marraskuuta 1957 Moskova, Neuvostoliitto) oli romanialainen kommunistiaktivisti, toimittaja ja poliitikko toimien ulkoministerinä . 

Preoteasa syntyi Bukarestissa ja liittyi yliopisto-opintonsa aloitettuaan kiellettyyn kommunistiseen liikkeeseen vuonna 1933. Hänet pidätettiin 1930-luvulla, ja hän tutustui vankeutensa aikana sodanjälkeisen ajan kommunistijohtajiin, mm. Gheorghe Gheorghiu-Dejiin. Toisen maailmansodan päättyessä ja Romanian kommunistisen puolueen tultua julkiseksi Preoteasasta tuli România Liberă -lehden päätoimittaja vuosiksi 1944–1946 ja sen jälkeen romanialaisen uutistoimisto Agerpresin johtaja. Hänestä tuli 1950-luvun alussa apulaisulkoministeri ja syksyllä 1955 ulkoministeri Simion Bughicin jälkeen. Tässä tehtävässä hän toimi kesään 1957. Ulkoministeriajanjaksoon ajoittui Unkarin vuoden 1956 kansannousu, jonka loppuvaiheessa silloinen Unkarin pääministeri Imre Nagy pakeni Romaniaan, mutta Romanian viranomaiset luovuttivat Nagyn vallan takaisin ottaneille Unkarin kommunistiviranomaisille, jotka tuomitsivat hänet kuolemaan.

Preoteasa kuului lokakuussa 1957 Moskovaan matkustaneeseen Romanian kommunistipuolueen valtuuskuntaan, jonka tarkoitus oli osallistua Lokakuun vallankumouksen 40-vuotisjuhlallisuuksiin. Koneen ollessa laskeutumassa Moskovan Vnukovon lentokentälle kone syöksyi maahan. Onnettomuudessa menettivät henkensä Preoteasa ja kolme lentokoneen miehistön neuvostoliittolaisjäsentä.

Hänen tyttärensä Ilinca Preoteasa oli naimisissa Romanian 2000-luvun alun ulkoministerin Adrian Năstasen kanssa.

Lähteet

Viitteet 

Romanian ulkoministerit
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Romanialaiset kommunistit
Romanialaiset toimittajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1957 kuolleet

de:Grigore Preoteasa
en:Grigore Preoteasa
et:Grigore Preoteasa
fr:Grigore Preoteasa
pl:Grigore Preoteasa
ro:Grigore Preoteasa
ru:Преотяса, Григоре
uk:Ґриґоре Преотяса
Anne Kuorsalo

Anne Kuorsalo (ent. Sailas) on suomalainen toimittaja. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on ollut toimittajana Moskovassa vuosina 1989–1995, ensin Turun Sanomien kirjeenvaihtajana ja sitten Helsingin Sanomien avustajana. Hän on ollut tekemässä useita Venäjä-aiheisia teoksia.

Teokset

Toimittajana

Lähteet

Suomalaiset toimittajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Noa Vali

Noa Vali (s. 19. huhtikuuta 2005 Forssa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.

Ura

Seuraura 
Vali on Forssan Palloseuran kasvatti. Hän aloitti jääkiekkoilun kenttäpelaajana, mutta siirtyi jo varhain juniorina maalivahdin pelipaikalle. Vali siirtyi D-juniori-ikäisenä Turun Palloseuraan. Kaudella 2021–2022 hänet palkittiin U18 SM-sarjan parhaana maalivahtina Jarmo Myllys -palkinnolla ja valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Vali pelasi kauden aikana myös kolme ottelua TPS:n U20-joukkueessa. Hän esiintyi joukkueessa myös U20 SM-sarjan pudotuspeleissä, mutta Vali ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia.

Kaudella 2022–2023 Vali nousi TPS:n SM-liigarinkiin. Hän pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa vain 17-vuotiaana Mestarien liigan alkulohkon päätöskierroksella 12. lokakuuta 2022 vieraissa saksalaista Grizzlys Wolfsburgia vastaan. TPS antoi Valille mahdollisuuden, kun joukkue oli menettänyt mahdollisuuden jatkopaikkaan. TPS:ltä ottelusta sivussa olivat molemmat maalivahdit Lassi Lehtinen että Eetu Anttila. Valin kakkosmaalivahtina toimi toinen seuran U20-joukkueen maalivahti, vain 16-vuotias Petteri Rimpinen. Vali torjui TPS:n 5–4-tappioon päättyneessä ottelussa 16 kertaa. Liigadebyyttinsä hän teki joukkueen seuraavassa ottelussa 14. lokakuuta 2022 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Vali lähti otteluun kakkosmaalivahtina Lassi Lehtiselle. Hänet vaihdettiin TPS:n maalinsuulle ajassa 37.23, kun Sport siirtyi ottelussa 4–2-johtoon. Vali torjui 21.31 minuutin aikana seitsemän kertaa, eikä hän päästänyt maaliakaan. TPS hävisi ottelun lopulta lukemin 6–3, kun Sport viimeisteli kaksi viimeistä maaliaan TPS:n tyhjään maaliin.

Maajoukkueura 

Vali edusti Suomea alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Vali kuitenkin toimi pääsääntöisesti joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä hän pelannut turnauksessa otteluakaan. Yhteensä Vali on pelannut viisi poikien maaottelua.

Muuta 
Valin isä Tommi pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 31 SM-liigaottelua Rauman Lukossa ja Hämeenlinnan Pallokerhossa. Suurimman osan urastaan hän pelasi kuitenkin alemmissa sarjoissa.

Noa Vali on maininnut esikuvakseen Juuse Saroksen.

Tilastot

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit
Turun Palloseuran pelaajat
Vuonna 2005 syntyneet
Elävät henkilöt
Käynnistyslataaja

Käynnistyslataaja (, myös bootstrap-ohjelma) on kriittinen ohjelma, jonka tietotekninen laite suorittaa käynnistyessään, jotta käyttöjärjestelmä ja sovellusohjelmat voidaan ladata.

Kun suoritin kytketään päälle, muistissa ei ole käyttöjärjestelmää, jota varten tarvitaan erityisohjelma lataamaan käyttöjärjestelmä muistiin. Tavallisessa henkilökohtaisessa tietokoneessa käynnistylataaja suoritetaan BIOSin alustustoimien jälkeen kiintolevyltä. Sulautetussa järjestelmässä käynnistyslataajan toiminto on monimutkaisempi, koska näissä ei yleensä ole BIOSia suorittamaan järjestelmän alkukonfiguraatiota.

Varhaisissa mini- ja mikrotietokoneissa tietokoneen käyttäjän oli käytettävä katkaisimia koneen etupaneelissa saadakseen kone lataamaan isomman ohjelman ja sitten suorittamaan sen. Käynnistyprosessi voi tarvita toisen ja kolmannen vaiheen lataajan, joista jokainen on edellistä kehittyneempi ja voi tarjota vaihtoehtoja ladattavalle käyttöjärjestelmälle ja diagnostiikkaohjelmia. Menetelmää kutsutaan ketjulataamiseksi ().

Käynnistyvä käyttöjärjestelmä voi käsitellä omaa lataustoimintoaan eri tavoin käyttöjärjestelmästä riippuen (init, autoexec.bat, startup-sequence).

Käynnistyslataajat 
Ensimmäisen vaiheen käynnistyslataajia ovat muun muassa BIOS, Coreboot, Libreboot ja Das U-Boot. Toisen vaiheen käynnistyslataajia ovat GNU GRUB ja NTLDR. Usein käynnistyslataajista puhuttaessa viitataan toiseen vaiheeseen.

Lähteet
Volodymyr Korjak

Volodymyr Dmytrovytš Korjak (, oik. Volko Bljumštein (Blumstein), ; 14. tammikuuta (J: 2. tammikuuta) 1889 Slovjansk, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. joulukuuta 1937) oli ukrainanjuutalainen kirjallisuuskriitikko ja lehtikirjoittaja. 

Korjak karkotettiin vuonna 1915 Kazakstaniin sillä perusteella, että hän kuului laittomaan Ukrainan sosialistis-vallankumoukselliseen puolueeseen (). Hän palasi Ukrainaan 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen ja liittyi kommunistiseen Ukrainan sosialistis-vallankumoukselliseen puolueeseen (borotbistit). Vuonna 1920 hän liittyi Ukrainan kommunistiseen puolueeseen.

Korjak oli puolueen kirjallisen linjan päätulkitsija. Hän oli 1923 kirjailijajärjestö Hartin ja 1927 Ukrainan työläiskirjailijoiden liiton perustajajäsen. Hän työskenteli 1919–1925 koulutuksen kansankomissariaatille, opetti 1925–1933 Harkovan kansanopetuksen instituutissa ja 1933–1936 Harkovan yliopistossa. Vuosien 1925–1927 kirjallisuuskeskustelun aikana hän oli Mykola H’vylovyin päävastustaja. Hän oli perustamassa 1932 Ukrainan kirjailijaliittoa. Korjak oli marxilainen kriitikko, jolta pohjalta hän kirjoitti kritiikkiä, poleemisia artikkeleita ja kirjallisuuden oppikirjoja. Vaikka hänen oppikirjoillaan, kuten kaksiosaisella Ukrainan kirjallisuuden historialla vuosilta 1925 ja 1929, ei ole tieteellistä arvoa, niitä käytettiin yleisesti 1920–1930-luvulla. Häntä syytettiin 1937 trotskilaiseksi fasistiksi ja ”kansallismieliseksi puolueen linjasta poikkeajaksi”. NKVD pidätti hänet, ja hänet ammuttiin.

Lähteet

Ukrainalaiset kriitikot
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Stalinin vainoissa kuolleet
Qods Mohajer-6

Qods Mohajer-6 () on iranilaisen Qods Aviation Industry Companyn (Qods) suunnittelema taktinen, miehittämätön lennokki. Se on monikäyttöinen keskipitkän kantaman lennokki, jonka varustukseen kuuluu monitaajuuksinen tiedustelukuorma ja joka voidaan varustaa enintään neljällä ohjuksella. Näitä lennokkeja on toimitettu Iranin ohella Etiopiaan, Irakiin, Venezuelaan ja Venäjälle.

Lennokkimallin tuotanto alkoi vuonna 2017, ja se täydentää Iranin aiempaa Mohajed-lennokkien 1980-luvulta alkanutta mallivalikoimaa (Mohajer-1, Mohajer-2, Mohajer-4). Vaikka suunnittelijaksi mainitaan Qods Aviation, lennokin valmistusta on useiden lähteiden mukaan siirretty kilpailevalle iranilaisvalmistaja HESA:lle. Keväällä 2020 kerrottiin lennokkimallista olevan tulossa uudistettu versio. Tämä B-versio pystyy kuljettamaan neljä ohjusta aiemman A-version kahden sijaan.

Tekniset tiedot

Mohajer-6 sotilaallisessa käytössä 

...

Venäjän hyökkäyssodassa Ukrainaan

Heinä- ja elokuussa 2022 Venäjän edustajien uutisoitiin tutustuneen iranilaisiin sotilaallisiin lennokkeihin ja räjähdedrooneihin Iranissa kesäkuusta 2022 lähtien. Iran valmistautui toimittamaan näitä aseita Venäjälle käytettäväksi sen sotatoimiin Ukrainassa. Joukko venäläisiä sai tiedustelutietojen perusteella koulutusta iranilaisten taktisten lennokkien ja räjähdedroonien käyttämiseen esimerkiksi iranilaisella Kashanin lentokentällä. 

Iranilaisdroonien toimituksesta Venäjälle uutisoitiin elokuun 2022 lopulla. Sittemmin syyskuussa raportoitiin useiden kookkaiden iranilaisten rahtilentokoneiden asetoimituksista Venäjälle. Tämän perusteella on esitetty, että Venäjä saattaa olla ostanut Iranista jopa satoja edullisia Shahed-136-räjähdedrooneja sekä huomattavan määrän muita lennokkeja ja ohjuksia. Venäjä on käyttänyt Mohajer-6-lennokkeja Ukrainan hyökkäyssodassaan. Ukraina pudotti Mohajer-6-lennokin ensimmäisen kerran Odessan lähistöllä 23. syyskuuta 2022. Tällöin Mohajer-6-lennokkia kerrottiin käytetyn Shahed-136-räjähdelennokkien maalien kohdistamisen apuna. 

Ukrainalaislähteet arvioivat Venäjän hankkineen lokakuun 21. päivään 2022 mennessä mahdollisesti 20 Qods Mohajer-6 -lennokkia. Niistä viisi Ukraina on pudottanut. Yksi lennokki säilyi rikkoutunutta moottoria lukuunottamatta muuten miltei ehjänä. Sen perusteella lennokin osia on päästy tutkimaan Ukrainassa. Monet lennokin keskeiset komponentit on valmistettu siviilikäyttöön. Esimerkiksi moottori on itävaltalaisvalmisteinen (Rotax 914) ja kamerat japanilaista, kiinalaista ja yhdysvaltalaista alkuperää.

Lähteet

Aiheesta muualla

Miehittämättömät ilma-alukset
Venäjän asevoimat
Iranin asevoimat
Ukrainan aron luonnonpuisto

Ukrainan aron luonnonpuisto () on luonnonpuisto, jolla suojellaan alkuperäisiä aroalueita Ukrainan Donetskin alueella. 

Vuonna 1961 perustetun suojelualueen pinta-ala on nykyään 2768,4 hehtaaria eli 27,684 neliökilometriä ja siihen kuuluu useita eri alatyypin arojen suojelualueita. Luonnonpuistolla on Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n on suojelualueluokittelun korkein eli I-tason luokitus.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainan luonnonsuojelualueet
Donetskin alue
Mustanmeren biosfäärialue

Mustanmeren biosfäärialue ()  on luonnonpuisto ja biosfäärialue Ukrainan Hersonin alueella, noin 45 kilometriä H’ersonista lounaaseen.

Vuonna 1927 perustetun suojelualueen pinta-ala on nykyään 89 129 hehtaaria eli 891,29 neliökilometriä. Suurin osa tästä on suojeltua vesistöaluetta. Suojelualue on luonnonpuisto ja sillä on Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n on suojelualueluokittelun korkein eli I-tason luokitus. Lisäksi Mustanmeren biosfäärialue on yksi Ukrainan kahdeksasta Unescon biosfäärialueena (MAB) tunnustamasta suojelualueesta ().

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainan luonnonsuojelualueet
Hersonin alue
Už

Už (; ) on Tonavan sivujoki Tisza vesistöön kuuluvan Laborecin sivuhaara Ukrainassa ja Slovakiassa. Joen varrella sijaitsee esimerkiksi taka-Karpatian alueen keskuskaupunki Užhorod ja Užin kansallispuisto, joissa molemmissa heijastuu joen nimi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ukrainan joet
Taka-Karpatian alue
Slovakian joet
Itä-Karpaattien biosfäärialue

Itä-Karpaattien biosfäärialue (, ) on valtioiden rajat ylittävä biosfäärialue Ukrainan länsiosan Taka-Karpatian ja Lvivin alueilla, Puolassa ja Slovakiassa.

Itä-Karpaattien biosfäärialue on yksi Ukrainan kahdeksasta Unescon biosfäärialueena (MAB) tunnustamasta suojelualueesta (). Biosfäärialueen eri osat sijoittuvat Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n on suojelualueluokittelussa eri tasoluokkiin. Biosfäärialueeseen sisältyy Ukrainassa muun muassa Užin kansallispuisto (tasoluokka II) ja Sianin alueellinen maisemansuojelualue.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ukrainan luonnonsuojelualueet
Puolan kansallispuistot
Slovakian luonnonsuojelualueet
Taka-Karpatian alue
Lvivin alue
Pieni Roobertinkatu 7

Pieni Roobertinkatu 7 on Helsingin Kaartinkaupungissa Pieni Roobertinkadun ja Korkeavuorenkadun kulmassa sijaitseva kuusikerroksinen liike- ja toimistorakennus. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Pekka Hornamo, ja se otettiin käyttöön vuonna 1988.

Kuvaus 
Pieni Roobertinkatu 7 edustaa tyyliltään 1980-luvun postmodernismia, joka on harvinaisempi tyylisuunta Etelä-Helsingissä. Ulkomuodollisesti rakennuksen keskeinen elementti on sen kulmaerkkeri. Rakennuksen kehys on valettu betoniseksi pilarirungoksi, ja sen julkisivu on toteutettu verhorakenteena. Siinä käytetyt rakennusmateriaalit ovat varsin laadukkaita. Sen julkisivua koristaa oranssinruskeat tiililaatat ja ikkunoiden välissä punagraniittiset pilasterit. Rakennuksen katutason ulkoseinät on verhottu ristipäähakatulla Taivassalon graniitilla. Rakennuksen ylin kerros on sisennetty, ja sen vesikatto on mustaa, muovipinnoitettua teräksistä ohutlevyä. Liiketilojen sekä autohissin ovissa on messinkiset säleiköt.

Rakennuksessa on kuusi kerrosta ja lisäksi neljä kellarikerrosta. Ensimmäisessä kerroksessa katutasolla on liiketilaa suurine ikkunoineen, ja toisesta kerroksesta ylöspäin se on toimistokäytössä. Ensimmäiseen kerrokseen pääsee kulmassa olevasta suuremmasta ovesta, ja ylempiin kerroksiin Korkeavuorenkadun puoleisesta porraskäytävän ovesta. Pieni Roobertinkadun puoleisella tavara- ja autohissillä pääsee lisäksi alempiin kellarikerroksiin.

Historia 
Tontilla sijaitsi aiemmin matala puutalo, jonka omisti ruotsinkielinen seurakunta Svenska Friförsamlingen rf. Viereisellä tontilla sijaitsee seurakunnan päärakennus Andreas-kirkko (). Korttelin uusi asemakaava astui voimaan vuonna 1984. Kaksi vuotta myöhemmin, samaan aikaan kirkkotilojen saneerauksen kanssa haettiin lupa puutalon tilalle valmistuvasta uudisrakennuksesta. Pekka Hornamon suunnittelema rakennus otettiin käyttöön vuonna 1988.

Rakennuksessa on sen historian aikana ollut eri vuokralaisia. Kellarikerroksissa on sijainnut Helsingin puhelinyhdistyksen (Elisa Oyj) tiloja, ja Spondan ostettua rakennuksen 2000-luvun puolivälissä siellä oli kiinteistösijoitusyhtiö Kapiteelin pääkonttori.

Vuonna 2000 ensimmäiseen kerrokseen palautettiin yksi suljettu oviaukko ja lisättiin palo-ovi.

Lähteet 

Helsingin liikerakennukset
Kaartinkaupunki
Postmoderni taide
Toimistorakennukset
Pieni Merenneito (vuoden 2023 elokuva)

Pieni Merenneito () on vuonna yhdysvaltalainen musikaalifantasiaelokuva. Elokuva saa ensi-iltansa 26. toukokuuta 2023.

Näyttelijät 

Vuoden 2023 yhdysvaltalaiset elokuvat
Rob Marshallin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit
Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat
Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat
Les Gray

Thomas Leslie ”Les” Gray (9. huhtikuuta 1946 Carshalton, Britannia – 21. helmikuuta 2004 Portugali) oli brittiläinen laulaja ja Mud-yhtyeen solisti. Mudin hajoamisen jälkeen hän johti kuolemaansa asti omaa Les Gray’s Mud -kokoonpanoaan.

Kouluaikoinaan Gray soitti trumpettia jazzyhtyeessä. Pian sen jälkeen hän perusti nuoremman veljensä kanssa skiffle-yhtyeen The Mourners. Yhtyeestä tuli myöhemmin Mud, ja se voitti vuonna 1966 Search for Sound -kilpailun. Mud saavutti 1970-luvulla kotimaassaan Britanniassa yhteensä 14 top 20 -singleä. Gray myös julkaisi vuonna 1977 soolosinglen ”A Groovy Kind of Love”, joka ylsi Britanniassa sijalle 32.

Gray kuoli sydänkohtaukseen Portugalissa 57-vuotiaana. Hän oli sairastanut pitkään syöpää.

Lähteet 

Englantilaiset rocklaulajat
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Murtonen (Kuopio)

Murtonen on sokkeloinen ja syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Kuopion länsiosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 27 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede 
Murtonen ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 3,2 kilometriä ja lännestä itään 2,35 kilometriä. Mutkaisen rantaviivan pituus on 13 697 metriä. Järven kaakkoinen osa on laajalti vähintään kymmenen metriä syvä ja siellä on myös syvin piste, 26 metriä. Järven keskiosa on huomattavasti matalampi. Järven luoteiseen osaan kuljetaan Synkkäniemen ja Lamminniemen välisen noin 50 metriä leveän salmen kautta ja se on suurelta osin vähintään kymmenen metriä syvä.

Murtosen saaret ovat pinta-alaltaan pieniä ja ne sijaitsevat järven keski- ja luoteisosassa. Rannat ovat enimmäkseen metsämaata, pientaloja ja peltomaata on jonkin verran. Länsirannalla kohoavan Ison Piikamäen laki on lähes 200 metriä merenpinnan yläpuolella.

Murtoseen virtaa laskuojia kaakosta suoalueiden halki. Järven länsipuolella sijaitsee Piikalampi (135,6 metriä mpy), josta virtaa laskuoja järven luoteisosaan. Järven keskiosan pohjoispuolella sijaitsee Sappilampi. Murtonen kapenee luoteessa Murtosjoeksi, joka virtaa luoteeseen ja laskee Liikkasenjärveen (109,1 metriä mpy), josta vedet laskevat Liikkasenjokea luoteeseen Liesjärveen (107,4 metriä mpy).

Murtosen vesitilavuus on 6 191 000 kuutiometriä.

Murtonen (14.773.1.024) kuuluu Liesjärven valuma-alueeseen (14.773), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Tallusjärven valuma-alue (14.77) ja ensimmäinen on Rautalamminreitin valuma-alue (14.7). Liesjärven valuma-alueella on 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Liesjärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi, Koros ja Murtonen.

Lähteet 

Karttulan järvet
Tallusjärven valuma-alue
François-Xavier Marinelli

François-Xavier Marinelli (s. 1991) on belgialainen kevytsarjan karateka. Hän voitti Kyokushinin Espanjan mestaruuden 2022.

Kilpaura
Joulukuussa 2011 Marinelli saavutti pronssia Bayeux Openissa voitettuaan mitalikamppailussa maanmiehensä Anthony Gomezin.

Toukokuussa 2014 hän oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa.

Toukokuussa 2015 Marinelli oli mukana Saksan EM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella EM-pronssimitalistille Alberto Anzalonelle. Marraskuussa Marinelli saavutti hopeaa Belgian Openissa hävittyään loppuottelussa Abdel Zainelle.

Marinelli saavutti pronssia Lyonin Openissa 2016.

Toukokuussa 2017 Marinelli oli mukana Ranskan EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksellaan Timothee Kuper Ramacciottin ja hävisi toisella kierroksella David Varalle. Lokakuussa Marinelli saavutti hopeaa Belgian Openissa hävittyään loppuottelussa Nassim Larabille. Marraskuussa hän oli mukana Romanian Euroopan Openissa, jossa Marinellin sijoittui 16 parhaan joukkoon. Hän voitti avauskierroksella Andrei Borodinin ja toisella kierroksella hävisi ipponilla Maksim Jekimoville.

Maaliskuussa 2019 Marinelli saavutti pronssia Espanjan Openissa. Toukokuussa hän oli mukana Puolan EM-kilpailuissa. Hän sijoittui 16 parhaan joukkoon, kun hävittyään Samuel Quesadalle tuomariäänin. Marraskuussa hän oli mukana MM-kilpailuissa, jotka käytiin avoimessa painoluokassa.  Hän hävisi avausottelunsa 30 kiloa painavemmalle Tatsuma Yamagawalle.

Marinelli oli mukana 2021 marraskuussa Puolan EM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella Albert Reyesille.

Toukokuussa 2022 Marinelli saavutti kevytsarjan Espanjan mestaruuden. Kesäkuussa hän oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa Marinelli hävisi avauskierroksella Michał Kalmusille.

EM-sijoitukset

Lähteet

Belgialaiset karatekat
Kyokushinin harjoittajat
Vuonna 1991 syntyneet
Elävät henkilöt
Tero Järvinen

Tero Järvinen (s. 1972) on suomalainen virkamies ja hyvinvointialueen johtaja. Järvinen on työskennellyt aikaisemmin Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin johtajana, Kuusiolinna Terveys Oy:n toimitusjohtajana, Kuusiokuntien terveyskuntayhtymän johtajana sekä Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin henkilöstöjohtajana. Järvinen on koulutukseltaan terveystieteiden maisteri. Järvinen valittiin Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialuen johtajaksi toukokuussa 2022. Järvinen on kirjoittanut myös kahdeksan kaunokirjallista kirjaa.

Teokset 
 Isäntä itte: kertomuksia lakeuden laidalta, Kustannus HD, Loimaa 2005, ISBN 952-5556-09-3
 Kylymää vettä ja puunuijaa, Kustannus HD, Loimaa 2006, ISBN 952-5556-20-4
 Kaharen hengen latotanssit: lemmenloruja ja unettomia öitä, Kustannus HD, Loimaa 2007, ISBN 978-952-5556-27-8 
 Kolhittu, Kustannus HD, Loimaa 2008, ISBN 978-952-5556-48-3
 Pitkät kalsarit: romaani miehistä, vanhenemisesta, joukkuehengestä ja naisistakin, Kustannus HD, Loimaa 2009, ISBN 978-952-5556-60-5
 Syrän niinku salamiakki: lemmen lyhyt oppimäärä, Kustannus HD, Loimaa 2010, ISBN 978-952-5556-75-9 
 Narupöksykansaa, Kustannus HD, Loimaa 2011, ISBN 978-952-5964-11-0
 Isäntä itte ja kuivan kesän oravat, Kustannus HD, Loimaa 2013, ISBN 978-952-5964-72-1

Lähteet 

Vuonna 1972 syntyneet
Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset kirjailijat
MAG-7

MAG-7 on etelä-afrikkalainen pumppuhaulikko, jonka suunnittelija ja valmistaja on Techno Arms PTY. Ase tehtiin alun perin lainvalvontaviranomaisten ja turvayhtiöiden käyttöön. MAG-7 onkin tarkoitettu lähitaisteluun ja ahtaiden tilojen operaatioihin. Aseesta on saatavilla myös siviiliversio. MAG-7 käyttää viiden patruunan irrotettavia lippaita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Haulikot
Kapu

Kapu on havaijinkielinen termi sanalle tabu, joka esiintyy monissa muissa kirjoitusasuissa myös muissa polynesialaisissa kielissä. Perusmerkityksessään sana kapu tarkoittaa "pyhä" tai "kielletty". Kapua on fyysisesti merkitty pūloʻuloʻu-kepillä, joka on keihäs, jonka päässä on valkoinen pallo.

Alkujaan kapu tarkoitti kokonaista järjestelmää, joka sääteli havaijilaisten elämää. Kamehameha Suuren kaudella kapu-järjestelmän rikkomisesta rangaistiin yleensä kuolemalla. 

Havaijilaisen kapu-järjestelmän alaisuudessa oli vielä erikseen omat ‘aikapu-säännöt, jotka koskivat ruokia. Niillä rajoitettiin esim. tietyt ruoka-aineet ainoastaan miehille, koska niiden katsottiin olevan maskuliinisia: possu, kookospähkinät, banaanit ja tietyt punaiset kalat.

Järjestelmä purettiin käytännössä kertaheitolla vain 6 kuukautta sen jälkeen, kun Kamehameha II nousi valtaistuimelle: kuningas istui syömään yhdessä naisten kanssa, mitä pidettiin julkisena osoituksena siitä, että kapu-järjestelmä oli purettu. Silloinen ylipappi Hewahewa antoi järjestelmän purkamiselle siunauksensa ja osallistui itsekin puisten jumalkuvien polttamiseen.

Lähteet 

Havaijinkieliset sanat ja sanonnat
Uskonto Havaijilla
IPhone 14

iPhone 14 on Applen 7. syyskuuta 2022 julkistama ja 16. syyskuuta julkaisema älypuhelin. Puhelimen muut versiot ovat iPhone 14 Plus, iPhone 14 Pro ja iPhone 14 Pro Max.

Puhelimessa on kuusiydinprosessori ja 6,1 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 128, 256 tai 512 gigatavua. Keskusmuistia on kuusi gigatavua. Puhelimessa on kaksi takakameraa, joista toinen on ultralaajakulmakamera. Sekä takakameroiden että etukameran tarkkuus on 12 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 3 279 milliampeerituntia, ja se tukee 20 watin latausta ja 15 watin langatonta MagSafe-latausta. Puhelin on pölyn- ja vedenkestävä, ja sen IP-luokitus on 68. Käyttöjärjestelmänä on iOS 16, joka on päivitettävissä iOS 16.0.3 -versioon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

iPhone 14 Applen sivuilla

Applen matkapuhelimet
Vuoden 2022 matkapuhelimet
IOS-pohjaiset laitteet
Kosketusnäytölliset älypuhelimet
Ossi Tahvanainen

Ossi Veikko Tahvanainen (19. lokakuuta 1919 Jämsä – 6. syyskuuta 1982) oli suomalainen virka- ja liikemies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen, mutta myös tuomion talousrikollisena.

Tahvanaisen vanhemmat olivat pankinjohtaja, talousneuvos Bruno Tahvo Tahvanainen ja Maissi Sanelma Yijälä. Tahvanainen tuli ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta 1937 ja harjoitti lainopin opintoja Helsingin yliopistossa 1937–1940. Hän oli Kalajoen, Sievin, Kiimingin ja Someron piirien nimismies 1940–1945, asianajaja Helsingissä 1945–1951, vakuutusyhtiö Pohja-yhtymän ylitarkastaja 1951–1957 ja Ky Ossi Tahvanaisen perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1956. Yhtiön ulkomaisia sisaryhtiöitä olivat Handelsaktiebolaget Tavanco Tukholmassa, Tavanco Import und Export Hampurissa, Elementbau Tavanco Baselissa ja Tavanco Zürichissä. Tahvanainen oli myös lääninhallituksen määräämä erikoissyyttäjä ja valtion asiamies tulo- ja omaisuusverolautakunnassa ja kunnallislautakunnan huoltoavustusten jaoissa ja siirtoväen huoltojohtaja Haukiputaalla. Kauppaneuvoksen arvonimen 1966 saaneen Tahvanaisen yhtiöt laajensivat 1960-luvulla toimintaansa kiinteistöliiketoiminnasta tuonti- ja vientikauppaan ja ulkomaan lainoihin ja  rahoitukseen. Keskon kanssa tehtyjen rahoitusjärjestelyjen yhteydessä Tahvanainen joutui syytetyksi valuuttarikoksista, joista Korkein oikeus tuomitsi hänet kuusi vuotta myöhemmin vankeuteen ja miljoonakorvaukseen.

Lähteet

Suomalaiset virkamiehet
Suomalaiset asianajajat
Suomalaiset liikemiehet
Talousrikolliset
Kauppaneuvokset
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1982 kuolleet
Pentti T. Ahola

Pentti Tapio Ahola (29. huhtikuuta 1912 Hausjärvi – 11. syyskuuta 1978) oli suomalainen merikapteeni, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Aholan vanhemmat olivat sähköteknikko Henrik Ahola ja Maria Aaltonen ja puolisot 1936–1939 Maissi Salovaara ja vuodesta 1946 Salme Sinikka Öhman. Ahola kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja suoritti merikapteenin tutkinnon Merenkulkuopistossa. Hän kävi myös Merisotakoulun. Ahola oli kauppa-alusten perämies ja päällikkö 1934–1937, kehitti valtameritroolausta ja sillinkalastusta Pohjoisella jäämerellä 1937–1947 ja oli Oy Säilyke – Konserv Ab:n toimitusjohtaja 1947–1952, Oy Noster Ab:n perustaja, omistaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1954–1968 ja Ilmateollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1970–1976. Hän oli myös Treston Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1959. 

Aholalla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, kuten Elintarviketeollisuusliiton kalajaoston johtokunnan jäsenyys vuodesta 1963. Talvisodassa päämajan tiedusteluosaston tiedustelu-upseerina ja jatkosodassa tiedusteluosaston yhteys- ja partioupseerina sekä osastopäällikkönä toiminut Ahola oli sotilasarvoltaan reservin kateeniluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1966. Ahola teki lahjoituksia muun muassa sotaveteraaneille, partiolaisille ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen elintarviketeollisuuslaboratoriolle. Jousiammuntaa harrastanut Ahola oli Wilhelm Tell-seuran johtokunnan jäsen 1952–1958 ja puheenjohtaja 1956–1958 ja Suomen Jousiampujain Liiton johtokunnan jäsen 1955–1960.

Lähteet

Suomalaiset merikapteenit
Suomalaiset yrittäjät
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset lahjoittajat
Kauppaneuvokset
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1978 kuolleet
Höyrykäyttöisten maantieajoneuvojen historia

Höyryajoneuvojen historia käsittää höyrymoottorikäyttöisten, maalla käytettävien ja kiskoista riippumattomien ajoneuvojen kehittämisen, olipa kyse sitten tavanomaisesta tieliikennekäytöstä, kuten höyryautosta ja höyryvaunusta, tai maataloudessa tai raskaissa kuljetustehtävissä käytettävistä ajoneuvoista, kuten vetomoottorista.

Ensimmäisiä koeajoneuvoja rakennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, mutta vasta Richard Trevithickin kehitettyä korkeapaineisen höyryn käytön noin vuonna 1800 liikkuvista höyrymoottoreista tuli käytännöllinen ehdotus. Höyryajoneuvojen suunnittelussa tapahtui 1800-luvun alkupuoliskolla suurta edistystä, ja 1850-luvulle tultaessa niitä voitiin tuottaa kaupalliselta pohjalta. Edistystä hillitsi lainsäädäntö, joka rajoitti tai kielsi höyrykäyttöisten ajoneuvojen käytön maanteillä. Kuitenkin 1880-luvulta 1920-luvulle ajoneuvotekniikka ja valmistustekniikat kehittyivät jatkuvasti, ja höyryajoneuvoja kehitettiin moniin käyttötarkoituksiin. Polttomoottoriteknologian nopea kehitys johti 1900-luvulla höyrykoneen häviämiseen kaupallisesta ajoneuvojen käyttövoimasta, ja suhteellisen harvat niistä olivat käytössä toisen maailmansodan jälkeen. Harrastajat hankkivat monia näistä ajoneuvoista säilyttämistä varten, ja lukuisia esimerkkejä on edelleen olemassa. Kalifornian ilmansaasteongelmat herättivät 1960-luvulla lyhyen ajanjakson ajan kiinnostuksen höyrykäyttöisten ajoneuvojen kehittämiseen ja tutkimiseen mahdollisena keinona vähentää saasteita. Höyryn harrastajien kiinnostuksen, satunnaisten jäljennösajoneuvojen ja kokeellisen tekniikan lisäksi tällä hetkellä ei valmisteta höyryajoneuvoja.

Varhaisilla höyrykäyttöisillä ajoneuvoilla, jotka olivat harvinaisia mutta eivät harvinaisia, oli huomattavia haittoja, kun niitä tarkastellaan 100 vuotta myöhemmin. Ne käynnistyivät hitaasti, koska vettä piti keittää höyryn tuottamiseksi. Ne käyttivät likaista polttoainetta (kivihiiltä) ja savuttivat likaista savua. Polttoaine oli tilaa vievää, ja se oli laitettava ajoneuvoon käsin lapion avulla. Moottori tarvitsi vettä, ja jos sitä käytettiin huippunopeudella, se tarvitsi vettä useammin. Useimmissa ajoneuvoissa oli metallipyörät, ja niiden vetokyky oli huonompi kuin erinomainen. Ne olivat raskaita. Kuuma tuhka oli poistettava ja hävitettävä kuten uunissa. Useimmissa tapauksissa käyttäjän oli itse huolehdittava huollosta. Nopeus oli hidas, noin 32 kilometriä tunnissa, ja kiihtyvyys oli hyvin hidas. Samaan aikaan tämä oli tuohon aikaan "huipputekniikkaa". Myöhemmät kehitystyöt olivat suuri parannus, sillä niissä käytettiin puhtaampaa nestemäistä polttoainetta (petrolia), ne varustettiin lauhduttimilla ja kumirenkailla ja ne olivat paljon kevyempiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Höyryautot
1800-luvun keksinnöt
Luettelo tunnetuista suomalaisista homo- ja biseksuaaleista

Tämä on luettelo tunnetuista suomalaisista homo-, bi- ja panseksuaaleista. Luettelo koostuu kuuluisista nykyajan henkilöistä, jotka ovat julkisuudessa itse viitanneet seksuaaliseen suuntautumiseensa tai parisuhteeseensa, sekä historiallisista henkilöistä, joiden suuntautumisen käsittely on perusteltua.
  
Henkilöitä, joiden vain huhutaan olevan homoja tai biseksuaaleja, ei ole lueteltu. Huomautus-sarakkeeseen on merkitty, jos henkilö on kertonut tai hänen on kerrottu olevan nimenomaan homo-, bi- tai panseksuaali. Muissa tapauksessa henkilö on kertonut tai hänen on kerrottu olevan tai olleen parisuhteessa samaa sukupuolta olevan kanssa tai hän on ilmaissut seksuaalisen ja/tai romanttisen kiinnostuksensa samaa sukupuolta oleviin.
 



Luettelo

A

B

C

E

F

G

H

I

J

K

L

M

N

O

P

R

S

T

U

V

W

Katso myös 
Luettelo muiden maiden tunnetuista homo- ja biseksuaaleista

Lähteet

Viitteet 

Homo- ja biseksuaaleista
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Luettelo muiden maiden tunnetuista homo- ja biseksuaaleista

Tämä on luettelo tunnetuista homo-, bi- tai panseksuaaleista, joiden kotimaa on muu kuin Suomi. Luettelo koostuu kuuluisista nykyajan henkilöistä, jotka ovat julkisuudessa itse viitanneet seksuaaliseen suuntautumiseensa tai parisuhteeseensa, sekä historiallisista henkilöistä, joiden suuntautumisen käsittely on perusteltua.

Länsimaisten henkilöiden suuri määrä luettelossa voi johtua yhteiskuntien erilaisesta suhtautumisesta homo-, bi- tai panseksuaalisuuteen.

Henkilöitä, joiden vain huhutaan olevan homoja tai biseksuaaleja, ei ole lueteltu. Huomautus-sarakkeeseen on merkitty, jos henkilö on kertonut tai hänen on kerrottu olevan nimenomaan homo-, bi- tai panseksuaali. Muissa tapauksessa henkilö on kertonut tai hänen on kerrottu olevan tai olleen parisuhteessa samaa sukupuolta olevan kanssa tai hän on ilmaissut seksuaalisen ja/tai romanttisen kiinnostuksensa samaa sukupuolta oleviin.

 


Luettelo

A

B

C

D

E

F

G

H

I

J

K

L

M

N

O

P

Q

R

S

T

U

V

W

Y

Z

Å

Katso myös 
 Luettelo tunnetuista suomalaisista homo- ja biseksuaaleista

Lähteet

Homo- ja biseksuaaleista
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2022 pudotuspelivaihe

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2022 pudotuspelivaihe alkaa 3. joulukuuta 2022 ja se päättyy 18. joulukuuta 2022 loppuotteluun Lusailin stadionilla, Lusailissa.

Pudotuspeleihin edenneet joukkueet
Jokaisen lohkon kaksi parhaiten sijoittunutta joukkuetta eteni pudotuspelivaiheeseen.

Turnauspuu

Neljännesvälierät

A-lohkon voittaja vs. B-lohkon toinen

C-lohkon voittaja vs. D-lohkon toinen

D-lohkon voittaja vs. C-lohkon toinen

B-lohkon voittaja vs. A-lohkon toinen

E-lohkon voittaja vs. F-lohkon toinen

G-lohkon voittaja vs. H-lohkon toinen

F-lohkon voittaja vs. E-lohkon toinen

H-lohkon voittaja vs. G-lohkon toinen

Puolivälierät

Ottelun 53 voittaja vs. Ottelun 54 voittaja

Ottelun 49 voittaja vs. Ottelun 50 voittaja

Ottelun 55 voittaja vs. Ottelun 56 voittaja

Ottelun 51 voittaja vs. Ottelun 52 voittaja

Välierät

Ottelun 57 voittaja vs. Ottelun 58 voittaja

Ottelun 59 voittaja vs. Ottelun 60 voittaja

Pronssiottelu

Loppuottelu

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto 

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2022
Furiosa

Furiosa on vuonna 2024 ensi-iltansa saava australialais-yhdysvaltalainen post-apokalyptinen toimintaelokuva. Se on viides osa Mad Max -elokuvasarjassa ja esiosa vuoden 2015 elokuvalle Mad Max: Fury Road. Elokuvan ohjaa  George Miller. Pääosaa esittävät Anya Taylor-Joy, Chris Hemsworth, Tom Burke, Nathan Jones ja Angus Sampson. Taylor-Joy esittää nimiroolia Furiosaa, jonka vanhempaa versiota Fury Roadissa esittää Charlize Theron. 

Fury Road -elokuvan antagonisti Immortan Joe esiintyy esiosassa, tiettävästi Tom Hardyn esittämä Max Rockatansky kuitenkaan ei. George Miller suunnittelee Fury Road -jatko-osia, jotka keskittyisivät jälleen Mad Max -hahmoon.

Rooleissa

Tuotanto 
Furiosan kuvaukset saatiin valmiiksi lokakuussa 2022, ja ensi-iltansa elokuva saa 24. toukokuuta 2024. Alkuperäinen suunniteltu ensi-ilta oli kesäkuussa 2023, mutta syksyllä 2021 elokuvan tiedotettiin lykkääntyvän miltei vuodella.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Mad Max -elokuvat
George Millerin ohjaamat elokuvat
Post-apocalypse-elokuvat
Warner Brosin elokuvat
Lotfulla Fattahov

Lotfulla Abdulmenovitš Fattahov (, ; 27. syyskuuta 1918 − 17. kesäkuuta 1981) oli tataaritaustainen neuvostoliittolainen taidemaalari ja graafikko.

Fattahov syntyi misääriperheeseen Nižni Novgorodin alueen Sergatšin piirikunnan kylässä nimeltään Anda (Анда; tat. Andı). Fattahov oli taiteellisesti lahjakas jo nuorena poikana. 13-vuotiaana hän matkusti Kazaniin opiskelemaan. Talvisodan alkaessa Fattahov ilmoittautui sotaan vapaaehtoisena.

Fattahov maalasi kotikylänsä maisemia ja muotokuvia kylän asukkaista. Hän teki myös satukuvituksia sekä humoristisia karikatyyrejä, joita julkaistiin satiirilehdessä Tšajan. Kazanissa on Fattahovin mukaan nimetty alue.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 LOTFULLA FATTAHOV: MARKING THE CENTENARY OF THE ARTIST
 Fattahovin maalauksia

Tataarit
Neuvostoliittolaiset taidemaalarit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet