joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Fred Winters

Frederick "Fred" Winters (1872 – ?) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli newyorkilainen New West Side AC. Winters voitti St. Louisin olympialaisissa 1904 hopeaa kymmenestä osiosta koostuneessa kilpailussa. Hän johti ensimmäisen yhdeksän osan jälkeen, mutta jäi viimeisellä, vapaavalintaisella, osuudella voittaja Oscar Osthoffin taakse.

Lähteet 

 Wintersin profiili sports-reference.com -sivustolla   

Yhdysvaltalaiset painonnostajat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1872 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2008 – miesten joukkuepeli

Pöytätenniksen miesten joukkuepeli kesäolympialaisissa 2008 alkoi 13. elokuuta ja päättyi 18. elokuuta. Olympiakultaa voitti Kiina.

Kokoonpanot

Alkusarja

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Pudotuspelit

Välierät

Loppuottelu

Pronssiottelupelit

1. kierros

2. kierros

Pronssiottelu

Lähteet 

 ITTF - Alkusarja 
 ITTF - Kultamitalisarja 
 ITTF - Pronssimitalisarja 

miesten joukkuepeli
Mittariyökkönen

Mittariyökkönen (Trisateles emortualis) on pieni, ulkonäöltään erehdyttävästi mittarimainen yökköslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Sekä etu- että takasiivet ovat tasaisen kellertävänharmaat, aavistuksen vihertävät. Etusiiven ulkoreuna on erityisen pyöristynyt. Etusiivessä sisempi ja ulompi poikkiviiru sekä viivamainen munuaistäplä erottuvat vaalean kellertävinä. Takasiivessä on yksi kellertävä poikkiviiru. Siipiväli 24–28 millimetriä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Mittariyökköstä tavataan Euroopassa eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Japaniin. Suomessa se on melko harvinainen laji, jonka levinneisyys keskittyy maan eteläosiin. Mittariyökköset lentävät yhtenä pitkänä sukupolvena kesäkuun alusta elokuun puoleenväliin.

Elinympäristö ja elintavat 
Mittariyökkönen on lehto- ja lehtimetsälaji, jota tavataan yleensä yksitellen. Se lentää yöllä ja tulee sekä valolle että syötille. Sen kotelo on yhteen sidottujen lehtien välissä maassa. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka käyttää ravinnokseen tammen (Quercus robur) ja joidenkin muiden lehtipuiden kuolleita lehtiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 vlindernet 

Ritariyökköset
Tapio Wirkkalan puisto

Tapio Wirkkalan puisto on taidepuisto Helsingin Arabianrannassa. Se on nimetty muotoilija Tapio Wirkkalan mukaan. Puisto avattiin 22. lokakuuta 2012 ja se on yksi Helsingin kaupungin omista World Design Capital Helsinki 2012 -hankkeista. Puiston avasi Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Pekka Sauri.

Puiston on suunnitellut yhdysvaltalainen taiteilija Robert Wilson. Se koostuu yhdeksästä pensasaitojen muodostamasta huonemaisesta tilasta. Huoneiden sisällä on erilaisia elementtejä, kuten erimuotoisia ja kokoisia kiviä, penkkejä, portteja sekä hevosia. Huoneiden lattiamateriaalit ovat alhaaltapäin valaistu lasitiili (symbolisoi vettä), rantasora ja puu. Valaistuksella on puistossa erityisen tärkeä rooli. Puiston kokonaispinta-ala on 2 361 m². Kokonaisuus kuuluu Helsingin taidemuseon julkisen taiteen kokoelmaan.

Puiston suunnittelu alkoi jo vuonna 2004 ja rakennustöiden piti alun perin alkaa vuonna 2010. Yleisten töiden lautakunta katsoi hankkeen tuolloin liian kalliiksi ja sen toteuttamista lykättiin. Rakentaminen aloitettiin marraskuussa 2011. Puiston kustannusarvio on noin 1,2 miljoonaa euroa. Puistoaluetta ylläpitää kaupungin katu- ja puisto-osasto, jolle sen vuotuiset ylläpitokustannukset arvioitiin vuonna 2010  olevan noin 10 000 euroa ja taideteosta ylläpitävän kaupungin taidemuseon vuosittaiset kustannukset ovat arviolta 6 000 euroa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Helsingin kaupungin Raksakamera seuraa puiston valmistumista
 Riku Kettusen kuvia puiston rakennusvaiheista
 Robert Wilsonin kuvia puistosta
 Arabian Kotikaupunkipolut
 Arabianrannan taidekoordinaattori Tuula Isohannin kirjoitus

Toukola
Helsingin puistot
Helsingin patsaat ja veistokset
Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia

Fasioskapulohumeraalinen lihasdystrofia (FSHD) on perinnöllinen lihastauti.

Sairauden ensioireet ilmaantuvat lapsuudessa tai varhaisessa aikuisiässä. Lapaluiden siirrotus (”enkelinsiivet”) on yleensä ensimmäinen oire, ja sen seurauksena olkavarsien nosto olka-hartiatason yläpuolelle vaikeutuu. Lihasheikkoutta yläraajojen rintakehän lihaksissa ei varsinaisesti siis esiinny. Lihasheikkous painottuu lähinnä kasvojen lihaksiin, erityisesti silmäluomiin ja huuliin. Silmien sulkeminen jää usein epätäydelliseksi, ja osa potilaista ei pysty koskaan viheltämään. Mikäli sairaus alkaa lapsuudessa, voi osalle potilaista ilmaantua liitännäisoireina kuulohäiriö ja verkkokalvon rappeutuminen. Yleensä sairaus on hyvänlaatuinen ja hitaasti etenevä eikä vaikuta eliniän pituuteen. Sairauteen ei yleensä liity hengitysvajetta. 
 
Sairaus periytyy autosomeissa vallitsevasti. Taudin kliininen kuva on tyypillinen ja johtaa usein oikeaan diagnoosiin. Varmentavia tutkimuksia ja lisätutkimuksia ovat DNA-analyysi, ENMG, seerumin kreatiinikinaasin määritys ja EKG. Fysioterapia on olennainen osa hoitoa ja seurantaa. Lapaluiden asentoa voidaan tarvittaessa korjata kirurgisesti.

Lähteet

Sairaudet
Lihassairaudet
Messukylän Työväenyhdistys

Messukylän Työväenyhdistys on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenyhdistys Messukylässä Tampereella. Työväenyhdistys perustettiin 14. maaliskuuta 1902 puolueen perusosastoksi silloisessa Messukylän kunnassa. Yhdistys on Tampereen sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sekä Pirkanmaan sosialidemokraattien jäsen. Yhdistyksen piirissä on toiminut nuoriso-osasto, varhaisnuorisojärjestöjä, rakennustyöväen ammattiosasto ja ulkotyöväen ammattiosasto. Sen sisaryhdistys on Messukylän Sos.dem.naiset, joka on lopettanut aktiivitoimintansa 1990-luvulla. Messukylän Työväen Näyttämö toimi yhdistyksen alaosastona aina 1990-luvulle, jolloin se itsenäistyi. Yhdistyksen laaja kirjasto oli merkittävä messukyläläisten sivistyksenlähde ja työväentalo Messukylän Työväentalo iltamien ja kokoontumisten paikka.  Vuonna 1907 ensimmäisissä eduskuntavaaleissa yhdistyksen aktiivijäsen mylläri Penna Tervo tuli valittua eduskuntaan.
Itsenäisessä Messukylän pitäjässä yhdistys oli merkittävä poliittinen voima pitäen kunnanhallituksen ja valtuuston johtoa käsissään vuosikymmenet. Sota-aikana rintamamiesten perheiden avustaminen oli erityisesti Messukylän sos.dem.naisten avustustyön kohteena. Sotien jälkeen riita yhdistyksen omistamasta työväentalosta päättyi kommunistien tappioon. Poliittinen vasemmisto jakautui Messukylässaäkin SDP:n ja SKDL/kommunistit jaon mukaisesti. Messukylän kunnan liityttyä Tampereeseen vuonna 1948 yhdistyksen poliittinen painoarvo laski. Valtuutettujen joukossa yhdistys on kyennyt pitämään edustajansa myös Tampereella. Sosialidemokraattisessa kunnallisjärjestössä yhdistyksellä on edustajansa tärkeässä kunnallistoimikunnassa. Tampereen kaupunginvaltuuston pitkäaikaisia jäseniä ovat olleet Eero Vuorinen, Mikko Hakala, kunnallisneuvos Marianne Viitanen, ja sosiaalineuvos Sirkka Merikoski. Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä toimii 2022 Aila Dundar-Järvinen, joka on entinen yhdistyksen jäsen.. 

Messukylän hautausmaalla sijaitsevan Punaisten hautamuistomerkin pystytys vuonna 1945 on yhdistyksen määrätietoisen toiminnan tulosta.

Yhdistys on enemmistöosakas työväentalossa, joka toimii osoitteessa Messukylänkatu 47, Tampere. Yhdistyksen jäsenmäärä on nykyään noin 80.

Kirjallisuus
 Seppo Tuovinen: Tiilipruukilta kansalaisten kanavaksi (Messukylän työväenyhdistys 2002)
Sirkka Merikoski: Sadan vuoden taipaleelta kohti tasa-arvoa. Messukylän sos.dem.naisyhdistys ry:n historia

Aiheesta muualla
Messukylän Työväenyhdistyksen sivusto
Messukylän Juhlatalo

Tamperelaiset järjestöt
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Suomalaiset työväenyhdistykset
Työväenyhdistys
Matti Nummelin

Matti Nummelin (1927–2014) oli halikkolainen taiteilija. Nummelin opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1948–1950. Hän kuului Salon taiteilijaseuraan.

Tuotanto
 Viestinvaihtajat, 1975 (hitsattu metalli, Salo)
 Elämän puutarhassa, 1976 (reliefi, Halikko)
 Alkusoitto, 1977 (reliefi, ruostumaton teräs, Salo)
 Iloinen nuoruus, 1979 (teräsreliefi, Salo)
 Joko siipesi kantavat? 1991 (pronssiveistos, Salo)
 Kolmiosainen maalaus, 1991 (öljymaalaus kovalevylle, Salo)
 Muonion metsää, 1993 (piirustus, Salo)
 Mänty Levitunturilta, 1989 (akvarelli, Salo)
 Paavolan talo, 1989 (akvarelli, Salo)
 Silta, 1992 (piirustus, Salo)
 Oodi elämälle (reliefi, Salo)
 Kumarrus (pronssi Uudenkaupungin teatterin ulkopuolella)

Lähteet

Kirjallisuutta
 Jenny Nybom, Matti Nummelin: Ĺuonnon lähteillä. Salon taidemuseo 2002 ISBN 951-96152-7-X 

Suomalaiset taidemaalarit
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Karl Wilhelm Sirén

Karl Wilhelm Sirén (22. kesäkuuta 1795 Jämsä – 18. toukokuuta 1866 Pietari) oli suomalainen pappi ja Inkerinmaan Lempaalan ja Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.

Sirénin vanhemmat olivat Korpilahden kappalainen Karl Sirén (1761–1809) ja Maria Lovisa Lucander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1817. Sirén vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa 1819.

Sirén toimi pappina Viipurissa sekä Pietarin ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnissa. Hän oli Lempaalan kirkkoherrana Inkerissä vuodesta 1825 (astui virkaan 1828) ja Pietarin suomalaisen Marian seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1838 alkaen. Sirén sai konsistorineuvoksen arvon 1863.

Sirén oli suomalaisuuden harrastaja ja oli perustamassa lainakirjastoa ja suomalaista koulua, jota pidetään ensimmäisenä suomalaisena oppikouluna. Hän julkaisi 1841 saksaksi Lempaalan historiikin, joka on julkaistu 1959 Kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjassa.

Sirén oli naimisissa vuodesta 1826 Maria Margareta Lovisa Enckellin (k. 1866) kanssa jonka isä oli Orimattilan kirkkoherra Karl Henrik Enckell (1772–1809). Heidän poikiaan olivat Suomen kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Karl Sirén (1829–1877) ja postihallituksen kassanhoitaja, valtioneuvos Reinhold Wilhelm Sirén (1837–1903), Tytär Olga Sirén oli naimisissa vuodesta 1851 kauppaneuvos Nikolai Kiseleffin kanssa.

Lähteet

Suomalaiset papit
Vuonna 1795 syntyneet
Vuonna 1866 kuolleet
Jaakko Sjölin

Jaakko Sjölin (19. joulukuuta 1836 Kälviä – 18. maaliskuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja maanmittaushallituksen ylitirehtööri 1887–1915.  

Jaakko Sjölinin samananiminen isä oli maanviljelijä ja kartantekijä, äiti oli Loviisa Jääskö. Sjölin oli jo kouluaikoina maanmittarin apulaisena. Ylioppilaaksi hän tuli Kuopion lyseosta 1861 ja suoritti samana vuonna maanmittausauskultantin tutkinnon. Varamaanmittari hänestä tuli 1864, ylimääräinen komissiomaanmittari 1871, maanmittausylihallituksen insinööri 1876 ja  Uudenmaan läänin lääninmaanmittari 1883. Suomen kieli tuli 1888–1889 Sjölinin aloitteesta maanmittaushallituksessa ensimmäisenä keskusvirastona viralliseksi kieleksi. Hän sai tunnustusta sekä maanmittausalalta että valtiovallan suunnasta työstään maanmittauksen hyväksi. Hän suomensi vuoden 1848 maanmittausasetukset 1882 ja laati uuden suomalaisen maanmittauksen ammattisanaston sekä osallistui uuden jakolain laatimiseen vuonna 1900. Sjölin sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1915.

Lähteet

Suomalaiset maanmittarit
Valtionlaitosten johtajat
Vuonna 1836 syntyneet
Vuonna 1916 kuolleet
Tammisavikka

Tammisavikka (Dysphania botrys) on Euroopassa esiintyvä yksivuotinen tuoksusavikkalaji, jossa on voimakkaan aromaattinen tuoksu.

Ulkonäkö ja koko 

Tammisavikka kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Kasvi on tiheään nystykarvainen. Varsi on pysty ja usein runsashaarainen. Himmeänvihreät lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilapa on soikea, alle 5 cm pitkä ja matalaan pariliuskainen, leveitä liuskoja on kahdesta neljään paria. Kukinnossa lehdet ovat ehyitä ja pienikokoisia. Kukinto on harsu ja muodostuu kaksihaaraviuhkoista. Kukinnon kehälehdet ovat pyöreäselkäisiä, selkäpuolelta nystykarvat ovat pitkäperäisiä. Suomessa tammisavikka kukkii syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta, pyöreä siemen on 0,7–10,8 mm pitkä, sileäpintainen ja tylppä- tai osin koverareunainen.

Levinneisyys 
Tammisavikka on eurooppalainen laji, joka on kotoisin Välimeren alueelta. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosista.

Elinympäristö 
Suomessa ja muualla Fennoskandiassa tammisavikka on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu myllyillä, puutarhoissa, rikkakasoilla, kaatopaikoilla ja erilaisilla joutomailla.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21/2005, s. 41–85.
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Tammisavikan levinneisyys Suomessa

Revonhäntäkasvit
Laavaröyhytatar

Laavaröyhytatar eli laavatatar (Koenigia weyrichii, syn. Aconogonon weyrichii) on monivuotinen tatarkasvilaji, joka luokitellaan 2020-luvulla kurjentattariin ja tätä aiemmin röyhytattarien (Aconogonon) sukuun. Laavaröyhytatarta esiintyy alkuperäisenä Japanissa, Sahalinilla ja Kuriileilla.

Ulkonäkö ja koko 
Laavaröyhytatar kasvaa 60–120 senttimetriä korkeaksi. Sillä on 10–20 cm pitkät puikeat tai leveänpuikeat suippukärkiset alta huopakarvaiset lehdet. Kukkii heinä-elokuussa. Kukinto on kermanvalkoinen kartiomainen tiheähkö monihaarainen kerrannaisterttu, jossa kukat ovat pienikokoisia. Laji risteytyy alppiröyhytattaren kanssa.

Levinneisyys 
Laavaröyhytatar esiintyy alkuperäisenä ainakin Itä-Venäjällä Kamtšatkan niemimaalla, Kuriilien ja Sahalinin saarilla. Muutamissa Euroopan maissa lajia kasvaa uustulokkaana. Suomessa sitä on päässyt jonkin verran luontoon puutarhoista.

Käyttö 
Laavaröyhytatarta käytetään puutarhakasvina.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Laavaröyhytatar (Koenigia weyrichii)
 Kasviatlas 2018: Laavaröyhytattaren (Aconogonon weyrichii) levinneisyys Suomessa
 Puutarha.net, Laavaröyhytatar (Aconogonon weyrichii)

Kurjentattaret
Kaukasianpitkäpalko

Kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica) monivuotinen pitkäpalkolaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa. Sitä käytetään koristekasvina.

Kaukasianpitkäpalko muistuttaa karheakarvaista ja löyhästi mätästävää tunturipitkäpalkoa (Arabis alpina), mutta on mätästävämpi ja karvaisempi. Lajin valkoteriöiset kukat ovat isohkoja.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:51.

Aiheesta muualla 
Puutarha.net: Kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kaukasianpitkäpalko (Arabis caucasica)

Pitkäpalot
Perunkoiso

Perunkoiso (Nicandra physalodes) on Etelä-Amerikassa Perussa, Boliviassa ja Chilessä alkuperäisenä esiintyvä koisokasvi, joka on hyvin myrkyllinen. Perunkoisojen suku on yksilajinen. Lajin on kuvannut ensimmäisenä 1753 Carl von Linné belladonnien sukuun nimellä Atropa physalodes teoksessaan Species Plantarum.

Perunkoiso on yksivuotinen melko pahanhajuinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20:stä jopa 150:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Niiden verhiö on kellomainen, lähes tyveen liuskainen, liuskojen kärki otamaiseksi suippeneva. Sininen teriö on kellomainen. Hedelmä on pallomainen ruskea marja.

Sitä käytetään koristekasvina.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21: 69–70.

Viitteet 

Koisokasvit
MAFUN

MAFUN (, ) on vuonna 1990 perustettu suomalais-ugrilaisten kansojen nuorisojärjestöjen kattojärjestö, joka koordinoi yhteistyötä näiden kansojen nuorten sekä järjestöjen välillä sekä edustaa kyseisiä kansoja ja järjestöjä kansainvälisissä foorumeissa, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa.

Liiton jäseninä on kansalaisjärjestöjä eri suomalais-ugrilaisilta alueilta, ja liiton hallitus koostuu yhdestä jäsenjärjestön edustajasta kultakin alueelta. Liiton tärkeimpiin hankkeisiin kuuluu Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki -hanke. Hallituksen jäsenet valitaan kerran kahdessa vuodessa pidettävässä kongressissa.

Historia 
Liitto syntyi Neuvostoliiton loppuaikoina, kun Venäjän vähemmistökansoille annettiin lupa järjestäytymiseen. Tuolloin myös suomalaisten sukukansoille perustettiin omia nuorisojärjestöjä, joiden oli välttämätöntä tehdä yhteistyötä. Vuoden 1990 kesällä Joškar-Olassa pidettiin ensimmäinen Suomalais-ugrilainen nuorisokokous, jonka lopputuloksena MAFUN syntyi.

Toiminta 
MAFUN on järjestänyt monenlaisia tapahtumia, kuten festivaaleja, lastenleirejä, näyttelyitä ja retkiä. Käytännössä se on koonnut eri järjestöjä yhteen, kun yksi sen jäsenjärjestöistä on järjestänyt jonkin tapahtuman. Itse liiton toiminta koostuu neuvoston kokouksista. MAFUN julkaisi kesästä 1999 alkaen kaksi kertaa kuukaudessa ilmestnytttä Kudo-Kodu -lehteä. Välillä järjestö on joutunut Venäjän valtapolitiikan välineeksi. Kuitenkin vuoden 2000 joukukuun kongressissa Helsingissä päätettiin, että liiton toiminta pitää uudistaa täysin, jotta sen toiminta olisi itsenäistä.

Suomessa 
MAFUN:n suomalaiset jäsenjärjestöt perustivat vuonna 1999 Suomen sukukansayhdistysten liiton, eli Susu ry:n, hallinnoimaan MAFUN:n toimintaa Suomessa. Sen jäseniä olivat vuonna 2001 A. J. Sjögrenin seura, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, Kalevalaisten naisten liitto, Suomen Maan ystävät, Suomen saamelaisnuoret, Tuglas-seura ja Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta ry.

Kongressit 

 2000 – Helsinki, Suomi
 2011 – Saransk, Mordva, Venäjä
 2013 – Helsinki, Suomi
 2015 – Tartto, Viro
 2017 – Iževsk, Udmurtia, Venäjä

Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki  
Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki on MAFUN:n hanke, jolla suomalais-ugrilaisia alueita pyritään tuomaan enemmän kansainväliseen tietouteen ja elävöittämään suomalais-ugrilaisten alueiden maaseutua. Joka vuosi valitaan paikkakunta joltain suomalais-ugrilaiselta alueelta, joka saa käyttää nimikettä suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki vuoden ajan. Valintaan on osallistunut Suomesta Sukukansojen ystävät ry.

Valitut kylät ja kaupungit:
2014, Staryje Bygi, Udmurtia
2015, Obinitsa, Setomaan kunta, Setumaa
2016, Veszprém ja Iszkaszentgyörgy yhdessä
2017, Vuokkiniemi, Karjalan tasavalta
2019, Untšo, Marin tasavalta
2020, Miškan, Baškortostanin tasavalta (Baškiria)
2021, Abja-Paluoja, Mulgin kunta, Mulgimaan kulttuurishistoriallinen alue
2022, Bayterek, Udmurtia
2023, Kuhmo, Suomi

Lähteet 

Kansainväliset järjestöt
Nuorisojärjestöt
Suomalais-ugrilaiset sukukansajärjestöt
Bertil Alfred Sjöström

Bertil Alfred Sjöström (28. heinäkuuta 1879 Iisalmi – 12. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori 1925–1945.

Sjöströmin vanhemmat olivat ylitarkastaja Alfred Wilhel Sjöström ja Sigrid Lagus. Työuransa Sjöström aloitti senaatin virkamiehenä ja Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä. 1917 hän oli lainvalmistelutoimikunnan jäsen, 1919 hänet nimitettiin Viipurin hovioikeuden oikeusneuvokseksi ja 1923-1924 hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä. Hän teki useita ulkomaan opintomatkoja, muun muassa Leipzigiin, Berliiniin, Kööpenhaminaan, Tukholmaan ja Pariisiin. Siviilioikeuden dosenttina vuodesta 1917 toiminut Sjöström siirtyi kokonaan akateemiselle uralle 1920-luvulla, mutta paneutui tutkijanakin varsin käytännöllisiin kysymyksiin. Prosessioikeuden ohella hänet tunnettiin tekijänoikeuden asiantuntijana. Sjöström toimi tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina ja osallistui alansa ruotsin- ja suomenkielisten järjestöjen toimintaan.

Sjöströmin puoliso vuodesta 1920 oli Toini Julia Haapanen. Hänen poikansa on Teknillisen korkeakoulun professori ja puukemian uranuurtaja Eero Sjöström.

Julkaisuja
 Om tredskodom enligt finsk och svensk civilprocessrätt, 1916
 Om formell processledning vid underrätt i tviste- och brottmål, 1925

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset tuomarit
Suomalaiset oikeustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1879 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Suomalaiset professorit
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1996 – miesten kaksinpeli

Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Atlantan kesäolympialaisissa 1996 alkoi 25. heinäkuuta ja finaali pelattiin 1. elokuuta 1996. Aluksi pelattiin alkulohkot ja niiden voittajat jatkoivat neljännesvälieriin. Barcelonan olympiavoittaja Jan-Ove Waldnerin pelit päättyivät jo neljännesvälierissä. Olympiakultaa voitti Liu Guoliang.

Pudotuspelit

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Mitalistit

Lähteet 

 ITTF: Atlanta 1996 Men's Singles 
 Sport-reference.com Atlanta 1996 Table Tennis Men's Singles  

miesten kaksinpeli
Buurivillakko

Buurivillakko (Senecio inaequidens) on monivuotinen villakkolaji, jota esiintyy Etelä-Afrikassa.

Buurivillakon tyveltä puutunut varsi kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Se on kalju tai niukkakarvainen, tavalliseti runsaasti siirottavasti haarainen. Lehdet ovat melko tasasoukkia, harmahtavanvihreitä, sepiviä, suippokärkisiä. Mykerön ulkosuomujen kärki on ruskea, laita kalvomaisen ripsilaiteinen. Siirottavat kielikukat ovat kullankeltaisia.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21:73.

Villakot
Karheakitkerö

Karheakitkerö, myös etelänkitkerö, muikio, karheamuikio (Picris echioides) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.

Lähteet 
 Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki.

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Muikio – Helminthotheca echioides
 Kasviatlas: Muikion (Helminthotheca echioides) levinneisyys Suomessa.
 Den virtuella floran: Lyktfibbla (Helminthotheca echioides) 
 ITIS: Helminthotheca echioides 
 United States Department of Agriculture (USDA): Picris echioides 

Asterikasvit
Heinämäki (Sotkamo)

Heinämäki on kylä Sotkamossa, Kainuussa. Matkaa Sotkamon keskustaan on 14 km, Vuokattiin 19 km ja Kajaaniin 50 km.
Ensimmäinen asukas kylälle muutti vuonna 1608, ja nykyisin kylässä on noin 250 vakituista asukasta. Lisäksi Kusianjärvellä ja Matikanjärvellä on runsaasti kesäasutusta, runsaat 100 vapaa-ajan asuntoa. Kylän halki virtaa Kusianjoki, ja seututie 888 (Ristijärventie) tarjoaa nopean liikenneyhteyden Sotkamoon ja Vuokattiin sekä Ristijärvelle. Kylän pohjoisosassa sijaitsee luultavasti Sotkamon suurin, pitkänmuotoinen ja osittain rimpinen avosuo, Solansuo, joka kuuluu Natura-alueisiin ja on siten valtion luonnonsuojelualue.

Kylä on palkittu "Vuojen Kaenuulaenen kylä" -tunnustuksella vuonna 2010.

Kylätalo Heinis 
Heinämäen kyläkeskuksena toimii Kylätalo Heinis. Heinämäen kyläseura ry:n omistama Kylätalo Heinis saneerattiin koulukartanosta kyläkeskukseksi vuosina 2005–2007.

Kylätalo on kylän vapaa-ajanviettopaikka kyläläisille, kylän vieraille ja loma-asukkaille. Päärakennuksesta löytyvät kyläsali, majoitus- ja kerhotilat (muun muassa biljardipöytä), saunaosasto sekä suurtalouskeittiö. Kilpatason (A2) frisbeegolf-kentälle 'Heinämäki DiscGolfPark' pääsee pelaamaan talon pihalta.

Talon historia 
Heinämäen kantatilasta erotettiin Toivolan tila vuonna 1907. Jormaskylältä kotoisin ollut ja ristiriitaisia tunteita herättänyt ”Herra-Heikki”, eli ankara metsätyönjohtaja Heikki Korhonen, rakensi talon tälle paikalle vuonna 1915. Kylän koulu toimi yksityistaloissa vuodesta 1915 lähtien. Kun kylälle alettiin etsiä vakituisen koulun paikkaa, huomattiin Toivolan keskeinen sijainti ja talosta tuli Heinämäen koulu vuonna 1925. Vanhassa koulurakennuksessa on lohkotuista graniittikivistä tehty perustus ja helmipaneelivuoraus julkisivussa. Pihamaan laidalla on suuri kiviholvikellari.

Uudempi koulurakennus on vuodelta 1960 ja hyvin yleistä tyyppiä. Koulutoiminta päättyi vuonna 2004 ja rakennukset siirtyivät kyläseuran omistukseen vuonna 2005.

Lähteet 
 http://koti.kainuu.com/kpokyla/heinis.html
 http://www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=88570&lan=FI

Aiheesta muualla 
 http://frisbeegolfradat.fi/rata/heinamaki_discgolfpark_sotkamo
 http://www.ymparisto.fi/download.asp?contentid=114332&lan=fi
 http://koti.kainuu.com/kpokyla/

Sotkamon kylät
Vuoden kainuulaiset kylät
Heilbronner Falken

Heilbronner Falken on saksalainen jääkiekkojoukkue Heilbronnin kaupungista Baden-Württembergin osavaltiosta. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa ja on perustettu vuonna 2003. Joukkue liittyi 2. Bundesligaan, mutta putosi saman tien alempaan sarjaan. Takaisin 2. Bundesligaan joukkue ylsi kaudelle 2007–2008.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Jason Morgan 
 Apuvalmentaja: Christoph Schubert 
 Maalivahtivalmentaja: Anton Lukin 
 Fysiikkavalmentaja: Sibylle Nies 
 Huoltopäällikkö: Fabian Krull 
 Toimitusjohtaja: Stefan Rapp 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baden-Württembergin urheilu
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1988 – miesten kaksinpeli

Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Soulin kesäolympialaisissa 1988 alkoi 23. syyskuuta ja finaali pelattiin 1. lokakuuta 1988. Turnauksessa pelattiin ensin kahdeksan alkulohkoa ja jokaisen lohkon kaksi parasta eteni pudotuspeleihin. Olympiakultaa voitti eteläkorealainen Yoo Nam-Kyu, joka voitti loppuottelussa maanmiehensä Kim Ki-Taikin.

Alkulohkot 
V = Voitetut ottelut
H = Hävityt ottelu
VE = Voitetut erät
HE = Hävityt erät
VR = Voitetut rallit
HR = Hävityt rallit

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Lohko E

Lohko F

Lohko G

Lohko H

Pudotuspelit

Neljännesvälierät

Puolivälierät

Sijoituspelit

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Sijoitukset 
Sijoista 5-8 käytiin sijoitusottelut.

Lähteet 

 ITTF: Seoul 1988 Men's Singles 

miesten kaksinpeli
EV Landshut

EV Landshut on vuonna 1948 perustettu saksalainen jääkiekkojoukkue Landshutin kaupungista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa. EV Landshutin seurahistorian paras saavutus oli kaudella 1994–1995 kun joukkue ylsi DEL-liigan finaaleihin asti mutta hävisi kuitenkin finaalisarjan. Lisäksi joukkue on voittanut Landshut Cannibalsin nimellä 2. Bundesligan kerran kaudella 2011–2012. Keväällä 2019 joukkue voitti Oberligan ja nousi kaudeksi 2019–2020 takaisin DEL2-liigaan.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Heiko Vogler 
 Apuvalmentaja: Ales Jirik 
 Toimitusjohtaja: Ralf Hantschke 
 Urheilutoimenjohtaja: Axel Kammerer 

Lähde: EliteProspects

Lähteet

Aiheesta muualla
Virallinen sivusto

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baijerin jääkiekko
Vaassila Kieleväinen

Vaassila Kieleväinen (n. 1755 – n. 1840) oli runonlaulaja ja tietäjä.

Kieleväisen isän nimi oli Ignat. Elias Lönnrot tapasi Kieleväisen Vuokkiniemen Vuonnisessa keruumatkallaan vuonna 1833. Vaikka iäkkään Kieleväisen muisti oli jo heikentynyt, Lönnrot sai häneltä talteen Väinämöisen uroteot yhdessä jaksossa, millä lienee ollut merkitystä Lönnrotin alkaessa matkalta palattuaan jäsentää Kalevalaa juuri Väinämöistä koskevien runojen ympärille. Tälle pienoiseepokselle Lönnrot antoi nimen Runokokous Väinämöisestä. Myös Juhana Fredrik Cajan ja Matthias Alexander Castrén tapasivat Kieleväisen, vuosina 1836 ja 1839. Castrén sai häneltä talteen erityisesti loitsuja sekä taikoja koskevaa tietoja. Kieleväisen maine tietäjänä olikin huomattava, sen tiedetään kestäneen 1800-luvun lopulle saakka.

Lähteet 
  Sivu 382.

 Runonlaulajat
1750-luvulla syntyneet
 Vuonna 1840 kuolleet
 Vienankarjalaiset
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2004 – miesten nelinpeli

Pöytätenniksen miesten nelinpeli Ateenan kesäolympialaisissa 2004 alkoi 15. elokuuta ja finaali pelattiin 21. elokuuta 2004.

Puolivälieristä eteenpäin

Puolivälierät

Välierät

Pronssiottelu

Loppuottelu

Mitalistit

Lähteet 

 ITTF: Athens 2004 Mens doubles 

miesten nelinpeli
Kirjapaino E. Kuronen

Kirjapaino Erkki Kuronen Oy oli suomalainen 1970-luvulta vuoteen 1992 asti toiminut kirjapaino. Se tuli tunnetuksi erityisesti painamistaan musiikkialbumien ja -kasettien kansista. Kirjapaino E. Kuronen vastasi kotimaisten artistien lisäksi myös useiden ulkomaisten levyjen suomalaisten painosten kansista. 

Yrityksella oli tapana painaa oma logonsa albumien kanteen. Varsinkin ulkomaisten artistien levyjen ollessa kyseessä, herätti tapa kummastusta sekä myös ärtymystä musiikinharrastajien keskuudessa. 

Erkki Kuronen myi kirjapainonsa 1987 ja sen toiminta loppui konkurssiin vuonna 1992.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kirjapaino E. Kurosen painamia levynkansia Discogsissa

Suomalaiset yritykset
Suomalaiset kirjapainot
Pekka Niskanen

Pekka Niskanen voi viitata seuraaviin suomalaisiin henkilöihin:

 Pekka Niskanen (näyttelijä) (1889–1952), näyttelijä, tanssija ja teatterinjohtaja
 Pekka Niskanen (1935–2020), psykiatrian professori
 Pekka Niskanen (taiteilija), kuva- ja mediataiteilija
Metsäkatkero

Metsäkatkero (Gentiana asclepiadea) on katkerolaji, jota esiintyy Keski-Euroopasta Etu-Aasiaan ulottuvalla alueella. Se on monivuotinen ruoho joka kasvaa 30:stä 60:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat tavallisesti pareittain lehtihangoissa. Teriö on torvimainen, suippoliuskainen, sininen, harvoin valkoinen, pituudeltaan 3,5–5 senttimetriä.

Metsäkatkeroa käytetään koristekasvina.

Lähteet 
 Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö, Gentiana asclepiadea

Katkerot (suku)
Peilitalossa


Peilitalossa on suomalaisen goottirock-yhtye Mustan Paraatin esikoisalbumi, joka ilmestyi maaliskuussa 1983. Albumin julkaistiin Johanna-levymerkillä, ja se äänitettiin Finnvoxin studioilla helmikuussa 1983. Levyn tuotti yhdessä yhtyeen kanssa Jimi Sumén ja äänittäjänä toimi levyn miksanneen Suménin lisäksi Risto Hemmi. Albumin kansikuvat otti Stefan Bremer. Albumi nousi ilmestyttyään Suomen virallisen listan sijalle 24 ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.

Love Kustannus julkaisi Peilitalossa-albumista uudelleenmasteroidun CD-version vuonna 2001. Alkuperäisen albumin lisäksi CD:llä oli bonusmateriaalia. Vuonna 2005 albumi sijoittui Soundi-lehden kriitikoiden 50 parhaan suomalaisen levyn listalla sijalle 26. 2012 Svart Records uudelleenjulkaisi levyn vinyylinä. Se nousi virallisen listan sijalle 28.
Vuonna 2018 Cleopatra Records julkaisi levyn Yhdysvalloissa CD:nä, vinyylinä ja digitaalisesti.

Kappaleet 
A-puoli

B-puoli

CD-version bonusraidat 
 (Romanssi-singlen B-puoli vuodelta 1982)
 (single vuodelta 1983)
 (Johtaja-singlen B-puoli vuodelta 1983)
 (single-versio vuodelta 1984, laulajana Epe)
 (Myrsky nousee -singlen B-puoli) 
 (Käärmeet-albumilta)
 (Käärmeet-albumilta)
 (Käärmeet-albumilta)
 (mahdollisesti vuodelta 1984, laulajana Epe)
 (Lapualla vuonna 1983 äänitetty liveversio, laulajana General Njassa)

Kokoonpano 
 Jore Vastelin – laulu
 Saku Paasiniemi – kitara, taustalaulu
 Panda Nikander – basso
 Ykä Knuuttila – rummut, taustalaulu
 Jari Kääriäinen – syntetisaattori

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1983 esikoisalbumit
Mustan Paraatin albumit
Uotilan Työväen Urheilijat

Uotilan Työväen Urheilijat ry (lyh. UTU) on vuonna 1945 perustettu  ja vuonna 1946 rekisteröity  raumalainen urheiluseura. Se toimii Uotilan kaupunginosassa, joka on entisen Rauman maalaiskunnan keskus. 

UTU:n toimintaan on historian aikana kuulunut mm. hiihtoa, suunnistusta, lentopalloa, pöytätennistä, painonnostoa, voimistelua, jääkiekkoa, jalkapalloa ja yleisurheilua. Seuran ohjelmaan kuuluvat nykyään juniorijalkapallo (nimellä UTU-Futis) sekä petankki ja boccia.

Historia 
UTU oli alkuvuosinaan TUL:n jäsen ja 1960 lähtien TUK:n jäsen. SPL:än seura on kuulunut vuodesta 1955 lähtien. UTU nousi jalkapallon III divisioonaan vuonna 1974 sekä uudelleen 1978, 1981 ja 1983. Vuonna 1985 UTU:n jäsenmäärä oli noin 450.

Seuran edustusjalkapallo muodosti yhdessä Rauman NMKY:n ja Rauman Kisa-Veljien jalkapallojaostojen kanssa FC Rauman vuonna 1996. Uusi seura sai UTU:n paikan III divisioonassa.

Saavutuksia 
Jalkapallon Satakunnan piirinmestaruus: 1988
Veteraanien SM-sarjassa kulta ja yhteensä kaksi pronssia

Lähteet 
Eero Oksanen: Uotilan Työväen Urheilijat ry:n 40-vuotishistoriikki; 1985; 32 sivua + liitteitä 8 sivua
Rauman kaupunki/Liikuntalajit

Viitteet

Aiheesta muualla 
Petankkiporukassa nauru on herkässä; Turun Sanomat 21.3.2008

Raumalaiset urheiluseurat
Suomalaiset jalkapalloseurat
Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Ravensburg Towerstars

Ravensburg Towerstars on saksalainen jääkiekkojoukkue Ravensburgin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2007 ja se pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa. Joukkue aloitti toimintansa EVR Tower Stars nimisenä ja nykyinen nimi tuli käyttöön kaudelle 2010–2011. Joukkue on onnistunut voittamaan 2. Bundesligan kertaalleen kaudella 2010–2011.

Pelaajat

Joukkueenjohto
 Päävalmentaja: Peter Russell 
 Apuvalmentaja: Marc Vorderbrüggen 
 Maalivahtivalmentaja: Jack Hartigan 
 Maalivahtivalmentaja: Christian Rohde 
 Fysiikkavalmentaja: Klemensit Hesse 
 Fysiikkavalmentaja: Martin Kiechle 
 Huoltopäällikkö: Ingo Loibnegger 
 Toimitusjohtaja: Daniel Heinrizi 

Lähde: EliteProspects

Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut

Saksalaiset jääkiekkoseurat
Baden-Württembergin urheilu
Isto Lysmä

Isto Erkki Olavi Lysmä (15. marraskuuta 1936 Rauma – 11. syyskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen populaarikulttuuriin erikoistunut toimittaja. Hän toimi 1960-luvulla nuortenlehti Suosikin päätoimittajana ennen Jyrki Hämäläistä. 

Isto Lysmä aloitti toimittajan uransa siirtymällä suoraan Tehtaanpuiston yhteiskoulun seitsemänneltä luokalta Helsingin Sanomien urheilutoimittajaksi. Vuonna 1963 Lysmä siirtyi kustantaja Mauri Linteran aloitteesta Suosikki-lehden päätoimittajaksi ja Lysmän päätoimittajakaudella lehden levikki nousi parhaimmillaan 140 000 kappaleeseen. Lysmä siirtyi sitten 1968 toisen Linteran julkaiseman lehden Nyrkkipostin päätoimittajaksi ja jatkoi tässä tehtävässä aina vuoteen 1974 saakka jolloin Suomen Kuvalehdessä hänestä ollut juttu "Sensaatiolehtien aika on ohi" tuotti Lysmälle potkut. 

Lysmä oli tämän jälkeen lyhyen aikaa yleisaikakauslehden PS:n päätoimittajana ja siirtyi sitten Seura-lehden toimittajaksi. 1980- ja 1990-luvuilla Lysmä toimi lehdessä Matti Nykäsen luottotoimittajana. Lysmä kirjoitti Nykäsen henkilökohtaisesta elämästä useita pitkiä juttuja Seura-lehteen, ja heidän välilleen syntyi myös ystävyyssuhde. Lysmä jäi eläkkeelle 63-vuotiaana 1999.  Seura-lehden vuoden 1989 juhannusnumeroa, jossa oli Lysmän kirjoittama artikkeli Nykäsen ja Pia Hynnisen häämatkasta, myytiin irtonumeroina 120 000 kappaletta, mikä oli lehden historian ennätys. llta-Sanomille vuonna 1989 antamassaan haastattelussa Lysmä sanoi Nykäsen ”onnistuvan ja epäonnistuvan muiden puolesta” ja vertasi tätä Lalliin, Seitsemän veljeksen Juhaniin ja Antti Rokkaan. Lysmän kuoltua vuonna 2012 Nykänen tunnusti hänet yhdeksi pitkäaikaisimmista ystävistään.

Lokakuussa 1970 Lysmä kirjoitti Nyrkkipostiin jutun, jossa hän vihjaili näyttelijä Ville-Veikko Salmisen seurustelevan vuoden 1968 Miss Suomen Leena Brusiinin kanssa. Salmisen yhteistyökumppani Spede Pasanen närkästyi jutusta ja kutsui Lysmän toimistolleen, jossa hän työnsi Lysmän eteen kirjoituskoneen ja vaati tätä kitrjoittamaan oikaisun. Muussa tapauksessa Pasanen uhkasi häntä perustamansa ”Musta käsi” -ryhmän kostolla. Lysmän saaman käsityksen mukaan ryhmään kuuluivat Pasasen lisäksi silloin paikalla olleet Ville-Veikko Salminen, Vesa-Matti Loiri, Simo Salminen ja Ere Kokkonen. Lysmä tunnusti jutun olleen täysin tuulesta temmattu ja selitti tarvinneensa lehteensä hyvän jutun etusivulle. Tämän jälkeen Pasasen nimi ei enää koskaan esiintynyt Nyrkkipostin sivuilla. Pasanen uhkasi  "Musta käsi” -ryhmän kostolla myös Hymy-lehden toimittajaa Mika Lahtosta tämän jahdattua Pasasta ja Miss Suomen perintöprinsessaa Maria Drockilaa sensaatiojutun toivossa yli neljännesvuosisataa myöhemmin.

Lähteet
l

Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset toimittajat
Musiikkitoimittajat
Vuonna 1936 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Kauhavan kaupunginvaltuusto

Kauhavan kaupunginvaltuusto on hallintoelin, joka vastaa Kauhavan kaupungin toiminnasta ja taloudesta. Valtuustossa on nykyään 43 jäsentä.

Kaupunginvaltuuston paikkajako 2021–2025

Historia 
Vuoteen 2008, ennen Alahärmän, Kauhavan, Kortesjärven ja Ylihärmän kuntaliitosta valtuuston koko oli 35 paikkaa ja vuoden 2009 alusta paikkamäärä on ollut 43 paikkaa.

Valtuuston puheenjohtajat 

 Veikko Pihlajamäki 1965–1990
 Kyösti Virrankoski 1990–1999
 Antti Virrankoski 1999–2004
 Susanna Haapoja 2005–2009
  Jouko Mäkinen 2009–2015
 Petri Salo 2015–2017
 Janne Sankelo 2017–

Kunnanjohtajat / Kaupunginjohtajat 

 Onni Laipio 1957–1983
 Lasse Mäkinen 1983–2008
 Harri Mattila 2009–2014
 Markku Lumio 2015–

Lähteet

Aiheesta muualla
Kauhavan kaupunginvaltuusto

Kauhavan hallinto
Suomen kunnanvaltuustot
Anders Henrik Snellman

Anders Henrik Snellman (16. elokuuta 1848 Kuopio – 12. elokuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies, senaattori ja Suomen senaatin oikeusosaston jäsen.

Snellmanin vanhemmat olivat senaattori, kanslianeuvos Johan Wilhelm Snellman ja Johanna Lovisa Wennberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Helsingin ruotsalaisesta normaalikoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen tuomarintutkinnon 1873. Snellman sai varatuomarin arvon 1875.

Snellman toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1893–1900, Ilomantsin tuomiokunnan tuomarina 1900–1905 ja senaattorina Suomen senaatin oikeusosastolla 1905–1909. Snellman oli myös aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1882, 1900 ja 1905–1906.

Anders Henrik Snellman oli naimisissa vuodesta 1880 Anna Maria Alfthanin (1850–1930) kanssa. Heidän poikansa oli jääkärimajuri, toimitusjohtaja Johan Wilhelm Kristian Snellman ja tyttärensä taidemaalari Anna Snellman-Kaila.

Lähteet

Suomalaiset juristit
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1911 kuolleet
Seth Sohlberg

Seth Agathon Sohlberg (1856–1918) oli suomalainen kauppias, tehtailija ja vuorineuvos sekä mesenaatti.

Seth Sohlberg oli vuodesta 1884 viipurilaisen rauta- ja maalikaupan omistaja. 1906 liike muutettiin osakeyhtiöksi. Sohlberg sai vuorineuvoksen arvon 1908. Hän lahjoitti testamentilla merkittäviä summia Viipurin kaupungille, Suomen luonnonolosuhteiden tutkimukseen ja käytännölliseen geologiseen tutkimukseen, Åbo akademille, ruotsinkieliselle sivistysrahastolle ja Suomen Historialliselle Seuralle.

Seth Sohlbergin sisaruksia olivat arkkitehti Gerhard Sohlberg ja kansanedustaja Hedvig Sohlberg.

Liikeura 

Seth Sohlberg (2.tammikuuta 1856-29. tammikuuta 1918) ryhtyi vuonna 1871 15-vuotiaana työhön Turussa J.Österbladh & Co. -yhtiön rautakaupassa. Kymmenen vuoden palveluksen jälkeen hän muutti Helsinkiin 1881, ja pestautui Anders Parviaisen ja A.W.Winterin perustamaan, Winterin kuoleman 1878 jälkeen Parviaisen ja K. H. Renlundin yhtiöön A.Parviainen & Co. Yhtiö oli 1879 ostanut Helsingin Mikonkatu 8:ssa sijainneen August Lindbergin rautakaupan.

1881 A.Parviainen & Co. avasi haaraosaston Viipuriin, Katariinankatu (Linnankatu) 15, ja Seth Sohlberg lähti haaraosaston johtajaksi Viipuriin 1883 27-vuotiaana.  Vuonna 1884 A.Parviaisen liike jaettiin kolmeen osaan karkeasti siten, että Anders Parviaiselle jäi tukku- ja öljykauppa, K.H.Renlundille Helsingin rautakauppa ja Seth Sohlbergille Viipurin haaraosasto.

Seth Sohlbergin rautakauppa Viipurissa menestyi hyvin, ja Sohlbergille myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1908. Sohlberg oli suurosakkaana myös useissa teollisuuslaitoksissa, mm. Wärtsilä Ab:ssa.

Kuolema 

Kuollessaan lapseton Sohlberg testamenttasi runsaasti varoja kulttuurille, mm. Viipurin taidemuseon rakentamiselle. Rakennuksen suunnitteli Uno Ullberg, nykyinen Viipurin Eremitaasi. Sohlbergin hautamonumentin suunnitteli Uno Ullberg ja veistokset siihen toteutti Gunnar Finne. Monumentti on kadonnut. Helsingissä Ateljee Finne -ravintolassa on Gunnar Finnen tuottamia, myös Seth Sohlbergiin liittyviä teoksia, samoin Lahden taidemuseossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Oy Seth Sohlberg Ab:n yhtiö- ja omistushistoriaa Pörssitiedon nettisivulla.

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset kauppiaat
Suomalaiset mesenaatit
Vuorineuvokset
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Sohlberg

Sohlberg voi tarkoittaa seuraavia:

Henkilöitä 

 Anita Sohlberg (s. 1941), suomalainen näyttelijä
 Elsie Sohlberg, Elsie Alison (1892–1952), suomenruotsalainen kirjailija
 Ernst Bertil Sohlberg (1891–1969), suomalainen diplomaatti
 Gabriel Wilhelm Sohlberg (1851–1913), suomalainen teollisuusyrittäjä, Oy G. W. Sohlberg Ab:n perustaja
 Gerhard Sohlberg (s. 1862), suomalainen arkkitehti
 Harald Sohlberg (1860–1935), norjalainen taiteilija
 Hedvig Sohlberg (1858–1937), Tammisaaren seminaarin johtaja ja kansanedustaja
 Henrik Sohlberg (1735–1803), ruotsalais-suomalainen kultaseppä ja suurmaanomistaja
 Herman Fredrik Sohlberg (1813–1881), suomalainen rovasti, opettaja ja  Tammikuun valiokunnan jäsen
 Herman Sohlberg (1887–1962), suomalainen kirjailija
 Heidi Sohlberg (s. 1981), Miss Suomi ja Miss Baltic Sea 2001
 Kari Sohlberg (s. 1940), suomalainen elokuvaaja
 Kari O. Sohlberg (s. 1940), suomalainen autourheiluvaikuttaja
 Konsta Sohlberg (s. 1973), suomalainen elokuvaaja
 Kristian Sohlberg (s. 1978), suomalainen ralliautoilija
 Olavi Sohlberg (1908–2001), suomalainen yritysjohtaja
 Sakari Sohlberg (1907–2000), suomalainen yritysjohtaja ja Suomen korkeimman oikeuden jäsen
 Seth Sohlberg (1856–1918), suomalainen vuorineuvos
 Wilhelm Aleksanteri Sohlberg (1876–1938), suomalainen vuorineuvos, Oy G. W. Sohlberg Ab:n toimitusjohtaja.

Yrityksiä 

 Oy G. W. Sohlberg Ab (GWS), suomalainen vuonna 1876 perustettu teollisuusyritys 
 Oy Santasalo-Sohlberg Ab, Suomessa 1932–1992 toiminut laboratoriovälineitä valmistanut yritys

Muita merkityksiä 

 m/17 Sohlberg, ensimmäisen maailmansodan aikainen sotilaskypärä.

Katso myös 

 Solberg
Puroyökkönen

Puroyökkönen (Rivula sericealis) on pieni, huomattavan koisaperhosmainen yökköslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Pieni ja hentorakenteinen perhonen, joka muistuttaa lähinnä Pyralidae-heimon koisia. Etusiivet ovat tasaisen vaaleankeltaiset ja vaaleanruskeista poikkiviiruista ainakin ulompi poikkiviiru erottuu yleensä ja tekee selvän mutkan sisäänpäin lähellä siiven etureunaa. Munuaistäplä on harmaa ja siinä on kaksi mustaa pistettä. Siiven ulkoreuna on yleensä ruskehtava. Takasiivet ovat kellertävän harmaat, ulospäin hieman tummenevat. Siipiväli 20–23 mm.

Levinneisyys ja lentoaika 
Palearktinen laji, jota tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan ja Japaniin saakka. Pääasiallinen lentoaika alkaa kesäkuun puolivälistä ja jatkuu elokuun alkuun huipun ollessa heinäkuun puolivälissä. Joinakin vuosina toisen sukupolven yksilöitä tavataan elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Puroyökkönen viihtyy kosteilla niityillä, lehtipuita ja pensaita kasvavilla rinteillä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Se on esiintymispaikoillaan joskus runsaslukuinen. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä herkästi lentoon myös päivällä. Pieni toukka talvehtii. Koteloituu ravintokasville yhteenkehrätyn lehden väliin.

Ravintokasvi 
Toukka syö erilaisia heinäkasveja (Poaceae).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 

Yökköset
Satakuntalaitos

Satakuntalaitos () on viikinkiajalta ja varhaiskeskiajalta periytyvä skandinaavinen sota- ja hallintojärjestelmä, joka oli käytössä Sveanmaalla. Myöhemmin keskiajalla satakuntalaitoksesta kehittyi ledunglaitos. 

Götanmaalla, Norjassa ja Tanskassa satakuntalaitosta vastasivat kihlakunnat (härad). Joidenkin tutkijoiden mukaan Keski-Ruotsin satakuntalaitos olisi ulottunut myös Suomeen, Satakunnan maakuntaan sekä Muinais-Kalantiin eli nykyisen Vakka-Suomen alueelle.

Järjestelmän alkuperä ja toiminta
Satakuntalaitoksen juuret ovat paljon keskiaikaa vanhemmat. Se oli käytössä jo Rooman valtakunnassa sekä myöhemmin germaaneilla. Vastaavanlainen järjestelmä oli viikinkiaikana myös Englannissa ja Walesissa. Englantilaisen mallin mukaan sellainen luotiin osaan Pohjois-Amerikan siirtokunnista. 

Sveanmaan satakuntalaitoksessa sata talonpoikaa varusti hallitsijan käyttöön yhden laivan miehistöineen. Aluksissa oli kaksitoista airoparia ja jokainen airopari oli jaettu kahdeksan miehen kesken. Yhdeksänkymmenenkuuden soutajan lisäksi "satakuntaan" kuului neljä laivan ohjauksesta ja navigoinnista vastannutta talonpoikaa. Viikinkiaikana Englantiin syntyneessä järjestelmässä sadan talon muodostama yksikkö oli vastuussa oman alueensa hallinnollisesta, oikeudellisesta ja sotilaallisesta toiminnasta. Eri puolilla maata oli käytössä myös muita vastaavia laitoksia, kuten Koillis-Englannin wapentakes ja pohjoisen ward.

Satakuntalaitos Suomessa
Eräiden tutkijoiden mukaan Sveanmaan satakuntalaitos olisi ulottunut myös Satakunnan maakuntaan ja Kalannin seudulle. Tämä olisi tapahtunut jo ennen 1100-lukua, jolloin Suomi liitettiin osaksi Sveanmaata ja Göötanmaata, joista myöhemmin muodostui Helsigen kanssa Ruotsin kuningaskunta. Näkemystä kannattaa esimerkiksi professori Unto Salo. Hänen mukaansa Satakunnan maakunnan nimi olisi suoraan käännetty ruotsin kielen hundaresta ja myöhemmät Satakunnan kahdeksan emäpitäjää olisivat muodostuneet satakuntalaitoksen pohjalta.  

Perusteluina esitetään nimen lisäksi sitä, että Satakunnasta puuttuvat lähes kokonaan muinaslinnat, joita naapurimaakunnista Hämeestä ja Varsinais-Suomesta löytyy kymmeniä. Lisäksi Satakunnasta ja Kalannista puuttuvat kokonaan rautakautiset aarrekätköt, esinelöytöjä on tehty vain asuin- ja hautapaikoilta. Tämän on katsottu johtuneen siitä, että alueet olivat jonkinlaisessa liittosuhteessa Keski-Ruotsin kanssa, eikä näin ollut tarvetta puolustuslinnoihin tai arvoesineiden kätkemiseen.  Osa tutkijoista ei kuitenkaan pidä näitä tulkintoja paikkaansapitävinä.

Lähteet

Viikinkiaika
Suomen esihistoria
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1988 – naisten kaksinpeli

Pöytätenniksen naisten kaksinpeli Soulin kesäolympialaisissa 1988 alkoi 23. syyskuuta ja finaali pelattiin 1. lokakuuta 1988.

Puolivälieristä eteenpäin

Pronssiottelu

Loppuottelu

Sijoitukset 
Sijoista 5-8 käytiin sijoitusottelut.

Lähteet 

 ITTF: Seoul 1988 Women's Singles 
 Sports-reference.com TT Women's Singles 1988  

naisten kaksinpeli
Tuhovišta

Tuhovišta () on kylä Bulgariassa. Tuhovištan asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 691. Kylä sijaitsee Satovtšan kunnassa Blagoevgradin alueella.

Lähteet 

Bulgarian kylät
Seppo Suvanto

Seppo Suvanto (22. syyskuuta 1918 Akaa – 20. joulukuuta 2008 Akaa) oli suomalainen historiantutkija ja opettaja. Opettajantyönsä Suvanto teki historianopettajana ja vuosina 1957–81 rehtorina entisessä omassa opinahjossaan Toijalan yhteiskoulussa Toijalassa. Historiantutkijana hän paneutui erityisesti Suomen keskiajan ja uuden ajan alun tutkimukseen ja väitteli vuonna 1952. Vuodesta 1964 hän toimi Tampereen yliopiston keskiajan historian dosenttina ja hänestä tuli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuonna 1978.  Professorin arvo hänelle myönnettiin vuonna 1977.

Seppo Suvannon veli oli historiantutkija Pekka Suvanto.

Teoksia 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Satakunnan henkilötiedosto 1303-1571. Tiedosto on Seppo Suvannon eri lähteistä kokoama ja sisältää koko nimeltä mainitun talonpoikaisväestön, lampuodit, rengit, piiat, itselliset, talottomat, käsityöläiset                                                                                                                                                                                                                                                      sekä kartanoiden haltijat palvelusväkineen (1999). Vapaasti käytettävissä verkosta: http://wiki.narc.fi/portti/index.php/Asutushistoriaan_liittyviä_hakemistoja

Lähteet

Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Suomalaiset opettajat
Suomen koulujen rehtorit
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet