joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Å

Å (å) suomen ja ruotsin kielen aakkosten 27. kirjain. Å-kirjaimen nimi suomen kielessä on ruotsalainen oo, ja se äännetään sekä suomen että ruotsin kielessä samaan tapaan kuin suomessa o. 

Å-kirjain esiintyy myös norjan, tanskan, eteläsaamen, koltansaamen, luulajansaamen, baijerin, istro-romanian, pohjoisfriisin, vallonin ja tšamorron kielten aakkosissa.

Å on skandinaavinen erikoismerkki eli ääkkönen eli skandi. Muita skandeja ovat Ä ja Ö.

Å suomen kielessä 
Å kuuluu suomen yleiskielen harvinaisimpiin kirjaimiin. Vaikka å-kirjain sisältyy suomen aakkosiin, sitä ei nykyisin esiinny suomenkielisissä sanoissa. Poikkeus tästä on mittayksikön ångström nimi. 

Vanhassa kirjasuomessa å oli käytössä. Sillä merkittiin toisinaan o-äännettä (o- ja u-kirjainten lisäksi) kuten sanassa nåuse (nousee). Å-kirjaimen käytöstä luovuttiin viimeistään vuoden 1642 raamatunsuomennoksen myötä.

Å ruotsin kielessä 
Å-kirjain merkitsee ruotsin kielessä o-äännettä, kun taas o-kirjaimella merkitään usein u-äännettä.

Å-kirjain syntyi ruotsin kieleen keskiajan lopulla. Monissa sanoissa aa oli alettu lausua o-äänteenä. A-kirjaimen päälle lisättiin pieni o osoittamaan uutta ääntämistapaa. Ruotsissa å-kirjain tuli käyttöön Kustaa Vaasan raamatunkäännöksessä ja Olaus Petrin katekismuksessa vuodelta 1526. Käsikirjoituksissa sitä oli käytetty jo 1450-luvulta lähtien.

Å norjan ja tanskan kielissä 
Å kuuluu nykyisin myös norjan ja tanskan aakkosiin. Niissä se on 29. kirjain ja nimeltään bolle-å. Norjassa ja tanskassa käytettiin o-äänteen merkkinä aa-yhdistelmää aina 1900-luvulle saakka. Norjassa å tuli käyttöön vuoden 1917 oikeinkirjoitusuudistuksessa ja pakolliseksi vuonna 1938. Tanskassa å otettiin käyttöön 1948.

Muita esitystapoja

Å-kirjaimen merkityksiä 
 Å tarkoittaa mittayksikön tunnuksena ångströmiä (0,1 nm).
 Å on usean paikkakunnan nimi Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Sana merkitsee jokea.

Å-kirjainta käytetään Suomessa toisinaan symboloimaan ruotsin kieltä tai ruotsalaisuutta (mm. sanassa ”ruåtsi”). Ahvenanmaalaisten autojen rekisterikilvet alkavat Å-kirjaimella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen kielen kirjaimet
Edward Norton

Edward Harrison Norton (s. 18. elokuuta 1969 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvantekijä. Norton tunnetaan muun muassa elokuvista Alaston pelko (1996), Kaikki sanovat I Love You (1996), Larry Flynt – Minulla on oikeus (1996), American History X (1998), Fight Club (1999), Valtikka (2001), Frida (2002), 25th Hour – viimeinen ilta (2002), Silmänkääntäjä (2006), Kirjava huntu (2006), The Incredible Hulk (2008), Moonrise Kingdom (2012), The Grand Budapest Hotel (2014) ja Birdman (2014). Hän on myös ääninäytellyt elokuvissa Sausage Party (2016) ja Isle of Dogs (2018). 

Norton on eräs tunnetuimmista uuden polven näyttelijöistä ja hän on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta. Lisäksi Norton on voittanut Golden Globen. Norton on toiminut näyttelemisen lisäksi ohjaajana ja tuottaja. Vuonna 2002 hän myös uudelleenkirjoitti Frida-elokuvan käsikirjoituksen.

Yksityiselämä 
Norton on kiinteistösuunnittelija James W. Rousen pojanpoika ja hänellä on kaksi sisarusta, sisko Molly ja veli Jim. Norton valmistui Yalen yliopistosta pääaineenaan historia. Hänet tunnetaan myös nimellä Ed Norton. 

Norton on seurustellut Courtney Loven, Salma Hayekin ja Drew Barrymoren kanssa.

Filmografia 

Ohjaajana
 Usko koetuksella (Keeping the Faith, 2000)
 Motherless Brooklyn (2019)

Tuottajana
 Usko koetuksella (Keeping the Faith, 2000)
 25th Hour – viimeinen ilta (25th Hour, 2002)
 Dirty Work (vastaava tuottaja, 2004)
 Down in the Valley (2005)
 Kirjava huntu (The Painted Veil, 2006)
 Motherless Brooklyn (2019)

Mainittavia tunnustuksia 

 1997: Oscar-ehdokkuus elokuvasta Primal Fear (paras miessivuosa)
 1997: Bafta-ehdokkuus elokuvasta Primal Fear (paras miessivuosa)
 1997: Golden Globe -palkinto elokuvasta Primal Fear (paras miessivuosa)
 1997: MTV Movie Awards -ehdokkuus elokuvasta Primal Fear (paras pahis)
 1999: Oscar-ehdokkuus elokuvasta American History X (paras miespääosa)
 2000: MTV Movie Awards -ehdokkuus elokuvasta Fight Club (paras tappelu)
 2014: Oscar-ehdokkuus elokuvasta Birdman (paras miessivuosa)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Edward Norton NNDB:ssä

Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät
Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Golden Globe -palkinnon saajat
Amerikanenglantilaiset
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Rutenia

Rutenia on nimi niille itäisen Keski-Euroopan ja Itä-Euroopan alueille, joita ovat asuttaneet itäslaavilaiset ruteenit. Nimi tulee latinan sanasta, joka merkitsi Kiovan rusien asuttamia alueita, joita asukkaat itse kutsuivat nimellä "Руськая Земля" (Ruskaja Zemlja eli rusien maa). Alueet ovat nykyään osa Ukrainaa, Valko-Venäjää, Slovakiaa ja Puolaa.

Nykyisin termin merkitys on muuttunut, ja se tarkoittaa enää Romanian pohjoisosan ja Karpaattien vuoriston välissä sijaitsevaa ennen slovakkien ja ruteenien asuttamaa aluetta, jota on nimitetty Karpatoruteniaksi. Aikoinaan alue oli ukrainalaisten asuttama osa entistä Unkaria vuodesta 907, sitten se kuului Itävaltaan ja Itävalta-Unkariin. 

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alue liitettiin Slovakiaan osana Tšekkoslovakiaan, ja se muuttui nopeasti slovakinkieliseksi. Ennen toista maailmansotaa alue sai itsehallinnon ja yritti julistautua itsenäiseksikin nimellä Karpato-Ukrainan tasavalta. Unkari miehitti maaliskuussa 1939 alueen lounaisosan, mutta sodan lopulla 1944 sen sai hallintaansa Neuvostoliitto.

Nykyään alue muodostaa Ukrainaan kuuluvan Taka-Karpatian alueen.

Lähteet

Euroopan maantiede
Ukrainan historia
Unkarin historia
Slovakian historia
Puolan historia
Soopeli

Soopeli (Martes zibellina) eli nokinäätä (oletetusti aiemmin *nois gen. nokiin) on näätäeläin, joka esiintyy Pohjois-Aasiassa Ural-vuoristosta läpi Siperian Mongoliaan, Kiinaan, Pohjois-Koreaan ja Hokkaidōn saarelle Japaniin. Soopeli on ollut arvokas turkiseläin, jollaisena sitä myös tarhataan. Neuvostoliitto oli maailman ainoa merkittävä soopelinnahkojen tuottaja ja varjeli tätä monopoliasemaansa mustasukkaisesti.

Soopeli on päivällä saalistava petoeläin, joka käyttää haju- ja kuuloaistiaan saaliseläimien havaitsemiseen. Näihin kuuluvat muiden muassa maaoravat, orava, hiiret sekä pienet linnut ja kalat. Pääravinnon ollessa niukkaa se syö marjoja, kasveja ja männyn siemeniä. Soopeli tekee pesänsä metsän pohjalle.

Soopeli jaetaan 16 alalajiin, joista M. z. brachyura on uhanalaisin. Soopeli voi joskus risteytyä näädän eli mäntynäädän (Martes martes) kanssa: hybridistä käytetään nimitystä "kida".

Soopelin nimestä on tullut yleisnimitys joidenkin eläinlajien – kuten kissojen, kaniinien ja koirien – turkiltaan tummille tai nokisen sävyisille roduille.

Soopeli Suomessa 
Koska soopeli on väriltään tummempi kuin näätä, soopeleihin yhdistettiin 1900-luvun alun historiantutkimuksessa erilaiset noki-alkuiset Suomen paikannimet. Arveltiin, että Suomen muinaisen soopelikannan mukaan olisi nimetty muun muassa Nokian kaupunki ja Nokianvirta. Soopelin arveltiin kadonneen Suomesta viimeistään 1600-luvulla. Venäjän Karjalassa ja Baltiassa sitä on väitetty tavatun vielä 1800-luvulla. Sen on väitetty aiemmin esiintyneen myös Länsi-Puolassa. Nykytutkimuksessa on kuitenkin katsottu, ettei Suomessa tai sen lähialueilla ole koskaan esiintynyt soopeleita, ja nois onkin todennäköisimmin viitannut majavaan.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 
 Animal Diversity Web: Sable
 Keskipohjanmaa 6.5.2008: Himangalla tarhataan harvinaisuutta

Näädät
Turkiseläimet
Nobelin fysiikanpalkinto

Nobelin fysiikanpalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille fyysikoille. Rahapalkinto on kymmenen miljoonan Ruotsin kruunun suuruinen, ja palkintoon kuuluu lisäksi Erik Lindbergin suunnittelema kultainen mitali. Palkintosummaa pienennettiin 2012, mutta se palautettiin ennalleen vuonna 2020. Summan reaaliarvon vaihteluväli alkuperäiseen verrattuna on ollut 29–140 prosenttia.

Mitali 
Mitalin kääntöpuolella on kuvio, jossa Isistä muistuttava jumalatar nousee esiin pilvistä pitäen kädessään runsaudensarvea. Isiksen kasvot ovat ilmeettömät ja hänen päänsä päällä olevaa huntua pitelee ”tieteen genius”.

Mitaliin on kaiverrettu latinankielinen teksti Inventas vitam juvat excoluisse per artes. Vapaasti suomennettuna kirjoitus tarkoittaa: ”He, jotka paransivat taidoillansa elämää Maan päällä.” Sanat on lainattu Vergiliuksen Aeneis-teoksen kuudennen laulun 663. säkeestä.

Katso myös
Luettelo Nobelin fysiikanpalkinnon saaneista

Lähteet

Aiheesta muualla

 Nobel-säätiö – Viralliset sivut
 Facts on the Nobel Prize in Physics 
 Fysiikan Nobel-palkinnon voittajien esittely 
 Suomenkielinen tiivistelmä fysiikan Nobel-palkinnon myöntämisperusteista kullekin palkitulle vuoteen 2003 (yksityishenkilön sivu, Archive.org)

Nobel-palkinto
Fysiikan palkinnot
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nobelin kemianpalkinto


Nobelin kemianpalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille kemisteille. Palkintoa ei jaettu vuosina 1916, 1917, 1919, 1924, 1933, 1940, 1941 eikä 1942. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan takia Nobelin palkintoja jätettiin jakamatta. Lisäksi säännöt sanovat, että jos kyseisenä vuonna mikään ehdokkaista ei täytä ehtoja, palkintosumma tulee säästää seuraavalle vuodelle.

Nuorin palkinnon saaja oli 35-vuotias Frédéric Joliot vuonna 1935, vanhin John B. Goodenough vuonna 2019. Frederick Sanger ja Barry Sharpless ovat saaneet palkinnon kahdesti. 

Palkintoon kuuluu mitali, diplomi ja huomattava rahapalkinto. Vuonna 2019 palkintosumma oli 9 miljoonaa Ruotsin kruunua. Mitalin on suunnitellut Erik Lindberg. Siinä on kaksi naishahmoa: Isistä muistuttava luonnon jumalatar nousee pilvien keskeltä, ja Tieteen henki kohottaa jumalattaren huntua paljastaen tämän kasvot. Mitaliin on kaiverrettu teksti Inventas vitam iuvat excoluisse per artes, palkinnon saajan nimi sekä sen myöntäjän, Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian, latinankielinen nimi muodossa REG. ACAD. SCIENT. SUEC. Mitalin toisella puolella on Alfred Nobelin kasvokuva ja hänen syntymä- ja kuolinvuotensa.

Katso myös
Luettelo Nobelin kemianpalkinnon saaneista

Lähteet

Aiheesta muualla 

Nobel-säätiö – Viralliset sivut
Kemian Nobel-palkinnon voittajien esittely

Kemian palkinnot
Nobel-palkinto
Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo Suomen kaupungeista

Tämä artikkeli on luettelo Suomen nykyisistä kaupungeista. Vuoden 2020 alussa nimitystä kaupunki käyttäneiden kuntien kokonaismäärä oli 107. Kaupungit ovat Suomessa samalla myös kuntia, joten tämän luettelon tiedot löytyvät myös artikkelista Luettelo Suomen kunnista.

Kuntaliitosten yhteydessä hävinneet kaupungit ovat artikkelissa Luettelo Suomen entisistä kaupungeista. Perustamisvuoden mukaan järjestettynä nykyiset ja entiset kaupungit löytyvät artikkelista Luettelo Suomen kaupungeista perustamisvuoden mukaan.

Seuraavan luettelon toisessa sarakkeessa on ilmoitettu mihin nykymaakuntaan kaupunki kuuluu. Väkilukutietojen ajankohta on {{#time: j. F\t\a Y |  }}. Kaupunkien maapinta-alat puolestaan ovat ajankohdan {{#time: j. F\t\a Y |  }} mukaiset.



Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kuntaliitto: Kunnat.net

Kaupungit
Suomen kaupungit

Seulonnan keskeiset artikkelit
Kulmanopeus

Kulmanopeus (tunnus ) on pyörivään tai kiertävään liikkeeseen liittyvä suure, joka ilmaisee kulman muutoksen aikayksikköä kohden. Matemaattisesti muotoiltuna kulmanopeus  ajan hetkellä t on

, 

missä  on kulma ajan funktiona.

Kulmanopeuden yksikkö SI-järjestelmässä on radiaani sekunnissa (rad/s).

Kulmanopeusvektori  on pyörimisakselin suuntainen pseudovektori, jonka suunta määräytyy oikean käden säännön mukaisesti: jos oikea käsi pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertävät liikkeen suuntaan, peukalo osoittaa kulmanopeusvektorin suunnan.

Pyörähdys- eli kierrostaajuus on samantapainen suure kuin kulmanopeus, mutta se kertoo kulmamuutoksen sijaan kierroksien määrän aikayksikössä. Täysi kierros vastaa kulmaa 2π, joten kierrostaajuutta 1/s vastaa kulmanopeus 2π rad/s. Pyörähdystaajuus eli kierrostaajuus n ja kulmanopeus ω riippuvat toisistaan seuraavasti:
.

Kulmanopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kulmakiihtyvyydeksi. Pyörimissuureiden kulma, kulmanopeus ja kulmakiihtyvyys kanssa analogisia suureita etenevässä liikkeessä ovat kuljetun matkan pituus, liikkeen nopeus ja kiihtyvyys.

Akselinsa ympäri pyörivän kiekon tai renkaan kulmanopeuden suuruus radiaaneina voidaan laskea kehänopeuden  ja säteen  avulla

.

Katso myös 
Kulmataajuus

Suureet
Klassinen mekaniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
ATX

ATX on henkilökohtaisen tietokoneen standardi, joka määrittelee muun muassa tietokoneen virtalähteen ja emolevyn sekä tietokoneen kotelon mitat.
ATX on kehitetty IBM AT -johdannaisista.
ATX12V on jatkokehitetty ATX-virtalähteen määrittelystä, jossa on muun muassa lisäliitin ja suurempi tasavirran syöttö emolevylle.

ATX12VO on tarkoitettu poistamaan 3.3 voltin ja 5 voltin virtalinjat virtalähteestä ja siirtämään ne emolevylle, jolloin virtalähde tuottaa vain 12 voltin jännitettä.

ATX 3.0 ja ATX12VO 2.0 -versiot standardista on julkaistu maaliskuussa 2022.
Merkittävä muutos standardissa on uusi liitin, jolla uudet tehokkaat näytönohjaimet saavat lisää tehoa virtalähteeltä. ATX3.0 sisältää uuden 12-piikkisen ns. PCIe 5.0 12VHPWR -virtaliittimen. Aiemmat standardit ovat sisältäneet 6-piikkisen lisävirran näytönohjaimelle (max 75 wattia) tai uudemman 8-piikkisen (max 150 wattia). ATX3.0-standardi sallii näytönohjaimen ottaa 600 wattia lisävirtaa.

Lähteet 

Tietokonelaitteistostandardit
Kulmataajuus

Kulmataajuus (tunnus ) ilmaisee kuinka suuren kulman jokin sini-signaalin syntymistä kuvaava vektori pyörähtää aikayksikössä. Nimitystä kulmataajuus käytetään erityisesti elektroniikan ja sähkötekniikan signaalien yhteydessä. Fysiikassa ja mekaniikassa käytetään tavallisemmin termiä kulmanopeus.  Tällöin sinimuotoisen signaalin ajatellaan muodostuvan pyörivästä vektorista, jonka kulmanopeus ilmaisee vektorin kulman muutoksen aikayksikössä.

Kulmataajuuden yksikkönä on SI-järjestelmässä radiaania sekunnissa (rad/s). 

Samantapaisia suureita kuin kulmataajuus ovat taajuus ja pyörimisnopeus, jotka kertovat värähtelyn jaksojen tai kierrosten lukumäärän aikayksikössä. Täysi kierros on 2π rad joten taajuutta 1 Hz tai kierrosnopeutta 1 kierr/s vastaa kulmataajuus tai kulmanopeus 2π rad/s. 

Taajuuden  f ja kulmataajuuden ω välinen riippuvuus voidaan esittää kaavalla

Vastaavasti pyörimisnopeuden n ja kulmanopeuden ω välinen riippuvuus on

Katso myös 
 Aaltoluku
 Kulmanopeus

Kirjallisuutta 
 

Suureet
Aaltoliike
Akaasinen arkisto

Akaasinen arkisto on teosofiaan ja New Ageen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan väitettyyn eetteriin tallentunutta tietoa. Akasha on sanskritin sana, joka tarkoittaa ”taivasta”, ”avaruutta” tai ”eetteriä”. Esoteerisessa filosofiassa eetteri on kosmisen seitsenäisyyden kolmas prinsiippi, aineen eli maan ollessa alin ja akashan korkein. 

Akaasisten arkistojen väitetään olleen olemassa aikojen alusta ja niiden sisältävän tietoa menneistä, nykyisistä ja tulevista tapahtumista. Ajatukset, tunteet sekä teot sisältyvät näihin. Jotkut  teosofit, psyykikot ja mystikot kuten Charles Webster Leadbeater, Annie Besant, Alice Bailey, Samael Aun Weor, William Lilly, Manly P. Hall, Lilian Treemont, Dion Fortune, George Hunt Williamson, Rudolf Steiner, Max Heindel, H.P. Blavatsky ja Edgar Cayce ovat väittäneet pystyvänsä hakemaan tietoa akaasisista arkistoista. 

Akaasinen arkisto tunnetaan teosofien keskuudessa myös nimillä Akaasiset aikakirjat ja luonnon muisti.

Kirjallisuutta

Lähteet 

New age
Okkultismi
Teosofia
Esoteeriset kaikkeuskäsitykset
Ouija

Ouija eli Ouija-lauta on spiritismissä käytetty väline, jolla spiritistien mukaan voidaan saada viestejä kuolleilta. Sana tulee ranskan ja saksan kielen kyllä-sanoista.

Ouija-lautaa on käytetty erityisesti spiritismi-istunnoissa, jossa sillä pyritään viestintään tuonpuoleisen kanssa. Lautaan on yleensä kirjoitettu symboleita, aakkoset ja numerot nollasta yhdeksään. Väitetyt voimat saavat vastaanottajan sormen liikuttamaan laudalla olevaa osoitinta (planchette) ja muodostamaan sanoja tai jopa lauseita. 

Skeptikkojen mukaan laudan toiminta perustuu siihen, että ihmiset liikuttavat osoitinta tietämättään. Ilmiötä kutsutaan ideomotoriseksi liikkeeksi: kun ihminen keskittyy ajatukseen liikkeen suorittamisesta, hän päätyy tiedostamattaan tekemään samanlaisia vähäisiä liikkeitä. Ideomotoriikan tiedostaminen ei vaikuta ilmiöön. Jotkut ihmiset ovat kuitenkin sille herkempiä kuin toiset, ja alttius näyttää kytkeytyvän hypnoottiseen alttiuteen.

Kirjoja
 The Ouija Board: A Doorway to the Occult, Edmund C, Gruss, P & R Publishing (1994) 
 Ouija: The Most Dangerous Game, Stoker Hunt, Perennial Currents (1992)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Spiritualismi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Tampereen kauppakamari

Tampereen kauppakamari on Pirkanmaalla toimiva elinkeinoelämän edunvalvonta- ja palvelujärjestö,  joka edistää Pirkanmaalla elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä, yrittäjyyttä, tervettä kilpailua ja kansainvälistymistä sekä valvoo elinkeinoelämän etuja edistäen sen ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa.

Tampereen kauppakamarin jäseninä on noin 2100 erikokoista ja eri toimialoja edustavaa yritystä ja yhteisöä. Jäsenyys kauppakamarissa on vapaaehtoista. Toiminta rahoitetaan jäsenmaksuilla ja maksullisilla palveluilla. Vaikuttamiskohteet määritellään vuosittain yhteistyössä luottamushenkilöiden kanssa laadittavassa vaikuttamissuunnitelmassa.

Se on jäsenmäärältään toiseksi suurin Suomen 19 kauppakamarista, joiden yhteiselimenä toimii Keskuskauppakamari. Tampereen kauppakamarin puheenjohtaja on Juhani Lehti. Toimitusjohtaja on Antti Eskelinen ja hänen edeltäjiään Tommi Rasila (2004–2012), Harri Jaskari (2001–2004) ja Matti Hokkanen (1968–2000).

Kauppakamareiden toiminta perustuu Suomessa kauppakamarilakiin (878/2002). Sen mukaan kauppakamari on Keskuskauppakamarin jäsenyhteisö, jonka toiminta-alueena on Keskuskauppakamarin sille vahvistama alue. Kauppakamarin tehtävänä on kehittää elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä toiminta-alueellaan sekä hoitaa sille säädettyjä ja määrättyjä julkisia tehtäviä.

Historia
Venäjän väliaikainen hallitus vahvisti 10. elokuuta 1917 asetuksen kauppakamareista, joita tuli perustaa Helsinkiin, Tampereelle, Turkuun, Vaasaan ja Viipuriin. Tampereen kauppakamarin perustamista yritettiin useammassa kokouksessa marraskuusta 1917 alkaen, mutta lopullinen perustamispäätös siirtyi muun muassa sisällissodan takia vuoden 1918 toukokuuhun. Aluksi Tampereen kauppakamarin toiminta-alue oli nykyistä huomattavasti laajempi ja ulottui Porin ja Rauman alueilta Keski-Suomeen asti. Nykyisin Tampereen kauppakamarin toiminta-alue kattaa  Pirkanmaan maakunnan sekä Kiikoisten kunnan Satakunnasta.

Lähteet
 Tampereen kauppakamarilehti
 Pirkanmaan talouskatsaus

Aiheesta muualla
 Tampereen kauppakamari
 Keskuskauppakamari

Kauppakamarit
Tamperelaiset järjestöt
Markku Peltola

Markku Juhani "Peltsi" Peltola (12. heinäkuuta 1956 Helsinki – 31. joulukuuta 2007 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja muusikko. Hän vietti lapsuutensa synnyinkaupungissaan Helsingissä. Hän oli mukana Tampereella Kulttuuriravintola Telakan toiminnassa, jonka yksi perustajajäsen hän oli.

Peltola aloitti Helsingissä Kellariteatterissa, siirtyi 1980-luvun alussa Vaasan kaupunginteatteriin ja sieltä Kajaaniin. Laitosteattereiden jälkeen hän liittyi monitaiteelliseen Motelli Skronkle -ryhmään. Hänen viimeinen ohjauksensa Telakalle oli Aktivisti.

Peltolan tunnetuin elokuvarooli on miespääosa Aki Kaurismäen 2002 ensi-iltaan tulleessa elokuvassa Mies vailla menneisyyttä. Muita elokuvia, joissa Peltola näyttelee, ovat muun muassa Vares, V2 – Jäätynyt enkeli, Hymypoika, Kauas pilvet karkaavat,  Ruokala Lokki, Jadesoturi ja Perhoshäkki. Pekka Lehdon ohjaamassa Kalervo Palsasta kertovassa elokuvassa Kalervo Palsa ja kuriton käsi Peltolalla on kaksi roolia, toinen intiaanipäällikkönä ja toinen Palsan isänä.

1980-luvun alusta asti Peltola soitti bassoa ja lauloi Motelli Skronkle -yhtyeessä. Hän teki kaksi soololevyä. Ensimmäinen, Buster Keatonin ratsutilalla, jonka julkaisi Ektro Records -pienlevy-yhtiö, ilmestyi vuonna 2003 ja toinen, Buster Keaton tarkistaa idän ja lännen, vuonna 2006.

Markku-liitto valitsi vuonna 2003 Peltolan seitsemänneksi vuoden Markuksi.

Peltola kuoli vaikeaan sairauteen 31. joulukuuta 2007 aamuyöllä kotonaan Kangasalla.

Filmografia 

Espanjankävijät (1980)
Valehtelija (1981)
Painija (1985)
Sokeri-Sakari (1989)
Me olemme viisi ystävää (1990)
Tuhlaajapoika (1992)
Papukaijamies (1992)
Harjunpää ja kiusantekijät (1993)
Scale (1996)
The Night (1996)
Kauas pilvet karkaavat (1996)
Merisairas (1996)
Mustasilmä-Susanna ja lepakkoluolan aarre (1997)
Dual (1999)
Juha (1999)
Armon aika (1999)
Epäilyksen varjo (2001)

Dogs Have No Hell (2002)
Vanhan miehen viimeinen päivä (2002)
Mies vailla menneisyyttä (2002)
Perhoshäkki (2003)
Kohtalon kirja (2003)
Hymypoika (2003)
Vares – yksityisetsivä (2004)
Eläville ja kuolleille (2005)
Lupaus (2005)
Kamome shokudo (2006)
Jadesoturi (2006)
Riivaaja (2007)
Tutkijat (2007)
Jadesoturi (extra) (2007)
V2 – Jäätynyt enkeli (2007)
Kalervo Palsa ja kuriton käsi (2013)

Lähteet

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset laulajat
Suomalaiset basistit
Suomalaiset teatteriohjaajat
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 2007 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
John Peel

John Robert Parker Ravenscroft (30. elokuuta 1939 – 25. lokakuuta 2004), tunnetummin John Peel, oli BBC:n musiikkitoimittaja. Hän työskenteli BBC:ssä vuodesta 1967 kuolemaansa asti. Peel oli ensimmäisiä, jotka toivat suuren yleisön tietoisuuteen muun muassa punk-, reggae- ja hip hop -musiikkia.

Käytyään armeijan Peel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Seitsemän vuoden aikana hän työskenteli useilla radioasemilla ja palasi takaisin Isoon-Britanniaan vuonna 1967. Peel toimi hetken DJ:nä luvattomalla radioasemalla Radio Londonilla ennen kuin hänet palkattiin vasta perustettuun BBC:n populaarimusiikkiin keskittyneeseen Radio 1:een. Yli 40 vuoden ura musiikkitoimittajana kertoo miten intohimoisesti hän suhtautui musiikkiin ja radiotyöhön.

Peelin tunnetuin ja pitkäkestoisin ohjelma oli The Peel Session. Lähes jokainen merkittävä yhtye tai artisti ja useat sadat tuntemattomammat ovat tehneet oman Peel Sessionin. Suomalaisista yhtyeistä oman Peel Sessionin ovat päässeet tekemään ainakin Aavikko, Circle, Deep Turtle ja Pan sonic. Merkittävimmistä yhtyeistä vain The Beatles, The Rolling Stones ja Oasis eivät ole olleet Peel Sessionissa.

Myös Suomessa John Peelillä oli vuosina 1987–2003 oma erikoisohjelma Rockradiossa, Radiomafiassa ja YleX:ssä. Ohjelmassa Peel soitti kaikkea mahdollista: country-kappaleen jälkeen saattoi tulla monotonista teknoa. Peelin tavaramerkkinä oli myös soittaa vahingossa levyjä väärällä nopeudella, joka sitten korjattiin ja soittaminen aloitettiin alusta.

Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Peel sijoittui 43. tilalle.

Aiheesta muualla 

John Peelin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
John Peelin sivu BBC Radio 1:ssä. 
Home Truths Radio 4:ssä. 
Peel Sessions - BBC Radio 1. 
The John Peel -makeistensyöntipeli. 

Brittiläiset radiotoimittajat
Brittiläinen musiikki
Populaarimusiikin taustavaikuttajat
Musiikkitoimittajat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Naturalismi

Naturalismi voi tarkoittaa seuraavia asioita:

 Taiteessa: äärimmäiseen todenmukaisuuteen pyrkivä, myös kielteisiä ilmiöitä kuvaava kirjallisuus- ja taidesuunta. 
Naturalismi taiteessa.
 Filosofiassa: käsitys että todellista on vain fyysinen luonto ja että kaikki ilmiöt ovat tieteellisesti selitettävissä.
Naturalismi (filosofia) 
Ontologinen naturalismi
Tietoteoreettinen naturalismi
 Etiikan käsite.
Eettinen naturalismi

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo uskonnoista

Tämä on luettelo uskonnoista.

Monoteistiset uskonnot

Islam 

 Sunnalaisuus
 Suufilaisuus
 Šiialaisuus
 Ismailiitit
 Ibadilaisuus

Juutalaisuus 

 Konservatiivinen juutalaisuus
 Ortodoksijuutalaisuus
 Hasidismi
 Haredi
 Reformijuutalaisuus
 Rekonstruktionistinen juutalaisuus
 Historiallisia ryhmiä
 Essealaiset
 Farisealaiset
 Saddukeukset
 Selootit

Kristinusko 

 Katolinen kirkko
 Ortodoksinen kirkko
 Protestanttisuus
 Adventismi
 Seitsemännen päivän adventismi
 Amissit
 Anglikaaninen kirkko (episkopaalinen kirkko)
 Baptismi 
 Evankelikalismi 
 Helluntaiherätys 
 Hutteriitit 
 Kalvinismi 
 Kristillinen Seurakunta
 Kveekarit 
 Luterilaisuus
 Herätysliikkeet Suomessa
 Evankelisuus
 Herännäisyys eli körttiläisyys
 Lestadiolaisuus
 Rukoilevaisuus
 Viides herätysliike
 Mennoniitat
 Metodismi
 Pelastusarmeija
 Pietismi 
 Vapaakirkko
 Koptilaisuus 
 Idän kristilliset kirkot 
 Nestoriolaisuus

Muut 

 Druusit
 Mandealaisuus
 Jehovan todistajat  
 Mormonismi 
 Rastafari 
 Bahai-usko

Dharmaan perustuvat uskonnot

Buddhalaisuus 

 Mahajana
 Nichiren
 Sōka Gakkai
 Zen
 Puhtaan Maan buddhalaisuus
 Hinajana
 Theravada
 Vajrayana
 Bön
 Kagyupa
 Gelugpa
 Vajrayana eli tantrinen buddhalaisuus
 Lamalaisuus eli tiibetiläinen buddhalaisuus

Hindulaisuus 

 Krishna-liike
 Nyaya
 Samkhya
 Tantra

Jainalaisuus 

 Digambara
 Svetambara

Sikhiläisyys 

 Khalsa

Muita ilmestykseen perustuvia uskontoja 

 Manikealaisuus 
 Mithralaisuus 
 Zarathustralaisuus

Vanhat eurooppalaiset uskonnot 

 Germaaninen mytologia
 Skandinaavinen mytologia
 Kelttiläinen uskonto
 Suomalainen muinaisusko
 Slaavilainen mytologia
 Virolainen muinaisusko

Antiikin uskonnot 

 Antiikin Kreikan uskonto
 Antiikin Rooman uskonto
 Antiikin mysteeriuskonnot
 Eleusiin mysteerit
 Gnostilaisuus
 Mithralaisuus
 Orfilaisuus
 Pythagoralaisuus

Lähi-idän uskonnot 

 Muinaisen Egyptin uskonto

Kaukoidän uskonnot 

 Kungfutselaisuus
 Šintolaisuus
 Taolaisuus

Uuspakanuus 

 Aasainusko
 Druidismi 
 Hellenismi
 Pakanuus
 Suomenusko
 Uuspakanuus
 Wicca

Vasemman käden polku 

 Satanismi
 Setiläisyys 
 Setin Temppeli

Afrikkalaisperäisiä uskontoja 

 Afrikan perinteiset uskonnot
 Afroamerikkalaiset uskonnot
 Candomblé
 Santeria
 Umbanda
 Voodoo

Muita liikkeitä 

 Carvaka
 Deismi
 Unitarismi
 Uskonnollinen humanismi

Uudet uskonnolliset liikkeet

Vuoden 1850 jälkeen perustettuja uususkontoja.

Alkuperäiskansojen uudet uskonnolliset liikkeet 

 Henkitanssi
 Lastikultti
 Peyotekirkko

Kristinuskoon perustuvat uudet uskonnolliset liikkeet 

 Daavidin oksa
 Kristiyhteisö
 Yhdistymiskirkko

Islamiin perustuvat uudet uskonnolliset liikkeet 

 Nation of Islam

Kaukoidän uudet uskonnolliset liikkeet 

 Ananda Marga
 Falun Gong
 Korkein totuus
 Sathya Sai Baba
 Yhdistymiskirkko

Ufouskonnot 

 Heaven's Gate
 Raëlilaisuus
 Skientologia

Muut uudet uskonnolliset liikkeet 
 Jedismi
 Urantia-kirja

Muuta 

 Animismi
 Diteismi 
 Monismi
 Monoteismi
 Mysteeriuskonto
 Panteismi
 Polyteismi
 Šamanismi
 Totemismi

Lähteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo taikureista



Ulkomaisia taikureita 

 Harry Anderson, (s. 1952, Yhdysvallat)
 Criss Angel (s. 1967, Yhdysvallat)
 David Blaine (s. 1973, Yhdysvallat)
 Signor Blitz (Antonio van Zandt), (1810–1877, Wales)
 Derren Brown, (s. 1971, Englanti)
 Alessandro Cagliostro (Giuseppe Balsamo), (1743–1795, Italia)
 Tommy Cooper, (1921–1984, Wales)
 David Copperfield (s. 1956, Yhdysvallat)
 Persi Diaconis, (s. 1945, Yhdysvallat)
 Martin Gardner, (1914–2010, Yhdysvallat)

 Uri Geller (s. 1946, Israel)
 Harry Houdini (Erik Weisz) (1874–1926, Itävalta-Unkari)
 Eliphas Lévi, (1810–1875, Ranska)
 Jeff McBride (s. 1959, Yhdysvallat)
 Georges Méliès (1861–1938, Ranska)
 Eusapia Palladino, (1854–1918, Italia)
 James Randi (1928–2020, Kanada)
 Jean Eugène Robert-Houdin (1805–1871, Ranska)
 Joshua Seth, (s. 1970, Yhdysvallat)
 Siegfried & Roy (s. 1939 ja 1944, Saksa)

 Penn & Teller (s. 1955 ja 1948, Yhdysvallat)
 Val Valentino (s. 1956, Yhdysvallat)
 Jürgen Veber (s. 1983, Viro)

Suomalaisia taikureita  

 Simo Aalto
 Jose Ahonen
 Jorma Airaksinen
 Marcus Alexander
 Ben Elf
 Christian Engblom
 Leo Frilander
 Joel Hallikainen (Taikuri Telmus)
 Nils Hedengren (Fakiiri Kronblom)
 Jussi Jalkanen
 Robert Jägerhorn
 Noora Karma
 Janne Kataja
 Henri Kemppainen
 Jori A. Kopponen
 Kuikka-Koponen

 Risto Leppänen
 Kari Levelä
 Taikuri Luttinen
 Janne Mustonen
 Solmu Mäkelä
 Sami Paavola
 Joni Pakanen
 Miika Pelkonen
 J-P Pirinen
 Pete Poskiparta
 Keke Pulliainen
 Kristian Backman
 Markku Purho
 Janne Raudaskoski
 Juha-Matti Ristiharju

 Mauri Saikkonen (Taikuri Max)
 Reijo Salminen
 Jukka Santanen
 Klovni Sebastian
 Iiro Seppänen
 Martti Sirén
 Aaro Sorva
 Timo Taikuri
 Antti Tuomento
 Timo Tuomivaara
 Taikuri Kari
 Kim Wist

Taikurit
Uustomismi

Uustomismi on filosofis-teologinen suuntaus, joka syntyi jatkona klassiselle tomismille modernismiliikkeen yleistymisen myötä. Alkuperäinen tomismi oli jäänyt 1800-luvun lopussa pahasti silloisen fysiikan ja luonnontieteiden jalkoihin aristoteelisen fysiikkakuvansa takia, ja katolisen kirkon sisällä alkoi syntyä liikehdintää tomististen opetusten päivittämisestä  vastaamaan moderneja arvoja. Se pyrki myös hylkäämään vanhan skolastiikan, ja synnyttämään Immanuel Kantin ja myöhemmin Henri Bergsonin kaltaisten filosofien työn pohjalta synteesin siitä, uusskolastiikan. Katolinen kirkko hyökkäsi modernismia vastoin muutoin kaikilla muilla yhteiskunnan osa-alueilla, ja uustomismi pitäisikin nähdä valtavirtamodernismin ulkopuolella vaikuttavalta vaihtoehtotulkinnalta modernismin arvoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Berdyaev, N. A.: Neothomism. 

Tomismi
Etyleeniglykoli

Etyleeniglykoli on kahdenarvoinen alkoholi eli dioli, koska se sisältää kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Se on puhtaassa muodossaan väritön, hajuton, hieman siirappimainen makea neste. Etyleeniglykolin rakennekaava on HOCH2CH2OH, leimahduspiste 111 °C (c.c.) ja itsesyttymislämpötila 398 °C. Etyleeniglykolista käytetään myös nimityksiä glykoli, monoetyyliglykoli, etan-1,2-dioli ja 1,2-dihydroksietaani. Sen viskositeetti on 16,1 N·s/m2.

Etyleeniglykoli liukenee täysin veteen, alkoholiin ja asetoniin sekä huonosti mm. bentseeniin, tolueeniin, dikloorietaaniin ja kloroformiin. Etyleeniglykoli hapettuu helposti ja reaktio voi olla kiivas kloorisulfonihapon, fosfori(V)sulfidin, perkloorihapon, savuavan rikkihapon ja rikkihapon kanssa. Tästä reaktioherkkyydestä hapen, aldehydien, happojen ja muiden hapettimien kanssa voi aiheutua palo- ja räjähdysvaara.

Myrkyllisyys 
Useimpien alkoholien tavoin etyleeniglykoli on myrkyllinen yhdiste. Elimistössä etyleeniglykoli muuttuu aineenvaihdunnassa ensin glykolialdehydiksi, joka puolestaan hapettuu glykolihapoksi, glyoksyylihapoksi ja oksaalihapoksi. Juuri glyoksyyli- ja oksaalihapot aiheuttavat metabolisen asidoosin ja munuaisvauriot, joita etyleeniglykolimyrkytyksessä tapahtuu. Noin 50 millilitraa (0,5 dl) etyleeniglykolia riittää tappamaan aikuisen ihmisen. Etyleeniglykolin myrkkyvaikutukset kohdistuvat lähinnä keskushermostoon ja munuaisiin. Henkilö, joka on ottanut etyleeniglykolia on vietävä nopeasti ensiapuun. Mikäli myrkytyksen uhri on tajuissaan, hänelle voi antaa ensiavuksi maitoa tai vettä hidastamaan oksaalihapon vaikutuksia. Ensiapuna annettava fomepitsoli on alkoholidehydrogenaasin kilpaileva inhibiittori. Alkoholidehydrogenaasi on entsyymi, joka kiihdyttää reaktiota, jossa alkoholit hapettuvat vastaavaksi aldehydeiksi.

Historia 
Etyleeniglykolia valmisti ensimmäisen kerran ranskalainen kemisti Charles Wurtz vuonna 1859. Laajamittainen teollinen tuotanto alkoi vuonna 1937.

Käyttö 

Etyleeniglykolin ja veden seoksen sulamispiste on matalampi kuin veden sulamispiste. Seos kestää kovaa pakkasta jäätymättä. Tästä syystä etyleeniglykolia käytetään autojen jäähdytysnesteissä parantamaan pakkaskestävyyttä.

Jäähdytysnesteissä käytetään nykyään myös propyleeniglykolia, joka etyleeniglykolista poiketen ei ole kovin myrkyllistä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Etyleeniglykoli
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Ethylene glycol 

Alkoholit
Myrkylliset kemikaalit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Nykyaikainen sodankäynti

Nykyaikainen sodankäynti tarkoittaa yleensä modernina aikana käytyjä sotia, karkeasti lukien toisesta maailmansodasta tähän päivään asti. Nykyaikaisen sodankäynnin luonteeseen kuuluu sekä kehittyneen teknologian käyttö että epäsymmetrisen sodankäynnin menetelmät.

Useimmat nykyaikaiset sodat on käyty joko niin sanottujen kolmannen maailman valtioiden välillä tai yhden suurvallan ja jonkin kolmannen osapuolen välisinä.

Nykyaikaisia sotia
 Vietnamin sota
 Falklandin sota
 Persianlahden sota

Lähteet

Katso myös
 Sodankäynnin historia
 Postmoderni sodankäynti

Sodankäynti
Wikisanakirja

Wikisanakirja () on Wikipedian sisarhanke, jonka tavoitteena on luoda wikipohjainen kaikkien kielten välinen vapaa sanakirja. 

Wikisanakirjaa voi käyttää:
 sanojen, termien ja lyhenteiden selitysteoksena
 sivistyssanakirjana
 murresanakirjana
 synonyymisanakirjana
 käännössanakirjana

Wikisanakirjan artikkeleina on erikielisiä sanoja sisältäen tiedon sanan luokittelusta ja merkityksestä. Artikkelissa annetaan sanalle muiden muassa synonyymejä ja käännöksiä. Englanninkielinen Wikisanakirja aloitti 12. joulukuuta 2002, ja ensimmäiset muunkieliset Wikisanakirjat (ranska ja puola) 29. maaliskuuta 2004.

Suomenkielinen Wikisanakirja

Suomenkielisen Wikisanakirjan artikkeleissa kerrotaan vieras- ja suomenkielisistä sanoista suomeksi. Suomenkielinen versio aloitti 2. toukokuuta 2004 Wiktionaryna. Sen nimi suomennettiin Wikisanakirjaksi 9. syyskuuta 2004 suomenkielisessä Wikipediassa päättyneessä äänestyksessä. 19. maaliskuuta 2005 kirjoitettiin suomenkielisen Wikisanakirjan tuhannes artikkeli. 26. syyskuuta 2005 suomenkielinen Wikisanakirja alkoi eritellä suuria ja pieniä kirjaimia sanan ensimmäisen kirjaimen osalta. Tämä oli toteutettu joissakin muissa Wikisanakirjoissa, kuten englanninkielisessä, jo aiemmin. 2.11.2022 suomenkielisessä Wikisanakirjassa on yli 
423 000 artikkelia. Suomenkielinen Wikisanakirja on 20. suurin eri kielten Wikisanakirjojen joukossa artikkelimäärällä mitattuna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomenkielinen Wikisanakirja
Englanninkielinen Wikisanakirja
Luettelo erikielisistä Wikisanakirjoista

Wikimedia-hankkeet
Elektroniset tietoteokset
Sanakirjat
Maximilian Kolbe

Maksymilian Maria Kolbe (oik. Rajmund Kolbe, 8. tammikuuta 1894, Zduńska Wola, Puola – 14. elokuuta, 1941, Auschwitz) oli puolalainen fransiskaaniveli, jonka katolinen kirkko myöhemmin julisti pyhimykseksi (Pyhä Maximilian Kolbe) hänen uhrauduttuaan toisen vangin edestä Auschwitzin keskitysleirissä.

Kolben tausta ennen vangitsemista
Ennen toista maailmansotaa Kolbe oli aktiivinen useissa järjestöissä ja kirjoitti erilaisiin julkaisuihin. Hän oli myös aktiivinen radioamatööri (puolalaisella kutsumerkillä SP3RN). Vuonna 1939 hänen perustamansa ja johtamansa Niepokalanowin luostari lähellä Varsovaa tarjosi suojan monille puolalaisille pakolaisille, joista osa oli juutalaisia.

Vangitseminen ja uhrautuminen
Gestapo pidätti hänet 17. helmikuuta 1941. Hänet vietiin Varsovaan, Pawlakin vankilaan, jossa vankeja kidutettiin ankarasti. Jonkin ajan kuluttua, 28. toukokuuta, franskiskaaniveli kuljetettiin Auschwitzin keskitysleirille (Auschwitz KL I).

Heinäkuussa 1941 eräs Kolben sellin miehistä oli kadonnut. Natsit valitsivat kymmenen miestä samasta sellistä näännyttääkseen nämä kuolemaan. Näillä tavoin haluttiin estää pakoyritykset jatkossa. Paenneeksi luultu mies löydettiin myöhemmin hukkuneena leirikäymälään. Kun eräs valituista miehistä itki ja pyysi vapautusta perheensä tähden, Kolbe astui esiin ja halusi tulla miehen tilalle. Pyyntöön suostuttiin. Kahden viikon näännytyksen jälkeen vain neljä kymmenestä oli yhä elossa, mukaan lukien Kolbe. Sellejä tarvittiin muuhun käyttöön, joten Kolbe ja kolme muuta miestä tapettiin myrkkyruiskeella (fenolilla).

Autuaaksijulistaminen ja kanonisaatio
Isä Kolben pelastama mies, Francis Gajowniczek, selvisi leiristä ja sodan jälkeen oli yksi niistä ihmisistä, jotka edesauttoivat papin pyhimykseksi julistamisessa. Harmaapäisenä eläkeläisenä vuonna 1971 hän sai kutsun Vatikaaniin: itse paavi Paavali VI johti autuaaksijulistamisen seremoniaa, joka on kanonisoinnin ensimmäinen vaihe.

Lopullisen kanonisaation toimitti paavi Johannes Paavali II 10. lokakuuta 1982. 

Maximilian on päihderiippuvaisten, poliittisten vankien, perheiden sekä radioamatöörien suojeluspyhimys.

Muut muistamiset ja jälkimaine
Heinäkuussa 1998 paljastettiin Kolben patsas Westminster Abbeyssä, Lontoossa osana 1900-luvun marttyyrien monumenttia.

Pyhä Maximilian Kolbe oli puolalaisen marttyyripappi Jerzy Popiełuszkon suuri ihanne ja esikuva.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pyhimykset
Holokaustissa kuolleet
Puolalaiset papit
Kristityt marttyyrit
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Konsensus-päätöksenteko

Konsensus-päätöksenteko on päätöstentekoprosessi, jossa ei ainoastaan tyydytä enemmistön haluamaan lopputulokseen, vaan pyritään myös ottamaan huomioon vähemmistöön jäävien vastustus ja sisällyttämään se lopputulokseen, luoden hyväksyttävimmän ja parhaan mahdollisen päätöksen (konsensus = yhteisymmärrys, jonkinasteinen yksimielisyys). Konsensuksen vastakohdaksi voidaan määrittää sen puute, dissensus (eng.).

Menetelmän yksi tavoite on vähentää ryhmien äänivaltaa ja nostaa esiin yksittäisiä ääniä. Koska konsensus-päätöksenteko pyrkii vähimmäistämään vastustuksen, se on suosittu kansalaisjärjestöissä, joissa päätöksiä noudatetaan mieluiten, jos niillä on suurin mahdollinen tuki. Konsensusta vaaditaan silloin, kun päätöksen noudattamisen valvominen on mahdotonta, ja päätöksen noudattaminen jää yksittäisten yksilöiden harteille. Tällaisissa tapauksissa enemmistö ei voi yksinkertaisesti pakottaa haluaan vähemmistön päälle kuulematta heidänkin ääntään. Koska tarkemman konsensuksen hakeminen on useimmiten aikaavievää ja kuluttavaa, järjestöissä varataan konsensus-päätöksenteko useimmiten vain tärkeimpiä päätöksiä varten.

Katso myös  

Poliittinen filosofia
Dialogi
Kollektiivinen tietoisuus
Virheellinen konsensusefekti

Politiikan käsitteet
Päätöksenteko
Seulonnan keskeiset artikkelit
Forssan Lehti

Forssan Lehti on Forssassa seitsemänä päivänä viikossa ilmestyvä sanomalehti. Oman määritelmänsä mukaan se on ”sitoutumaton Lounais-Hämeen maakunnallinen äänenkannattaja”. Lehti alkoi ilmestyä kuudesti viikossa 1958 ja päivittäin 2006, jolloin se alkoi ilmestyä myös näköislehtenä internetissä.

Forssan Lehden perusti Esko Aaltonen vuonna 1917. Lehteä kustansi vuonna 1920 perustettu Forssa Print (aiemmalta nimeltään Forssan Kirjapaino). 13. marraskuuta 2013 Hämeen Sanomat osti lehden. Lehti on osa Lännen Mediaa. 22. kesäkuuta 2021 Keskisuomalainen osti lehden.

Lehden kokonaislevikki vuoden 2018 Media Audit Finland -levikkitutkimuksessa oli 9 520.

Forssan Lehti muuttui broadsheet-koosta tabloidi-kokoon 4. huhtikuuta 2013.

Lähteet

Aiheesta muualla
Forssan Lehti

Suomalaiset sanomalehdet
Forssa
Lounais-Häme
Hämeen Sanomat
Mustatorvisieni

Mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides) on Cantharellaceae-heimoon kuuluva erinomainen ruokasieni, joka ei tarvitse esikäsittelyä.

Koko ja ulkonäkö 
Mustatorvisienen lakki on ontto ja tumma, suppilomainen. Se on päältä mustanruskea ja alta mustanharmaa. Alapinta on myös valkoisen härmän peittämä. Märkänä väri on pikimusta. Sienen torven ulkopinta on matalasti poimuttunut, ja sen reuna on mutkainen. Raaka sieni tuoksuu miedosti omenalta ja maistuu voimakkaalta.

Kasvuaika ja -paikka 
Mustatorvisieni kasvaa elokuusta lokakuulle Etelä- ja Keski-Suomessa verrattain yleisenä, usein tiheinä kasvustoina rehevien kangasmetsien ja lehtojen aukkopaikoissa. Esiintymisrunsaus kuitenkin vaihtelee suuresti vuosittain. Mustatorvisieni jää helposti huomaamatta, sillä se maastoutuu lähes täydellisesti lahoavien lehtien joukkoon.

Käyttö ravinnoksi 
Mustatorvisieni on herkullinen monella tapaa valmistettuna. Sitä sopii käyttää kuten suppilovahveroa tai vaikka sekaisin suppilovahveron kanssa. Mustatorvisieni kannattaa säilöä kuivaamalla; kuivattuna sitä voi murentaa liottamatta mausteeksi ruokiin. Sienen tyviosa on mullanmakuinen ja sitkeä, joten sitä ei käytetä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Luontoportti: Mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides)
Laji.fi: mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides)
Mustatorvisieni – Ruokavirasto

Cantharellaceae
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomalaiset ruokasienet
Suomalaiset kauppasienet
Suppilovahvero

Suppilovahvero (Craterellus tubaeformis, syn. Cantharellus tubaeformis) on Cantharellaceae-heimoon kuuluva erinomainen ruokasieni.

Koko ja ulkonäkö 
Suppilovahvero on kooltaan pienikokoinen ja muodoltaan torvimainen. Sienestäjän on usein etsittävä sitä sammaleen seasta. Onneksi se kasvaa ryhmissä ja usein suurena joukkona. Lakin halkaisija on useimmiten alle viisi senttiä. Sen lakki on kellertävän tai harmahtavan ruskea, keskellä on selvä suppilo. Suppilon keskeltä on useimmiten selvä reikä onttoon jalkaan, joka on kellertävä ja melko pitkä ja hoikka. Alapinnan harvat helttamaiset poimut ovat leveitä, johteisia ja haaroittuvia. Sienen maku ja tuoksu ovat mietoja.

Samankaltaisia lajeja 
Suppilovahveron näköisellä kosteikkovahverolla (Craterellus lutescens) lakin alapinta on oranssi tai valkoinen ja lähes sileä, kun taas suppilovahveron lakin alapinta on usein harmaa. Myös kosteikkovahvero on ruokasieni.

Kultaheltta (Chrysomphalina chrysophylla eli Omphalina chrysophylla) on myös erehdyttävästi suppilovahveron näköinen, mutta se ei ole ruokasieni. Harvinainen nuhruvahvero (Cantharellus melanoxeros) sekä rustonupikka (Leotia lubrica) muistuttavat myös suppilovahveroa.

Kasvuaika ja -paikka 

Suppilovahvero on ruokasienistä myöhäisimpiä, ja sen parhaat satokuukaudet ovat syys- ja lokakuu, mutta niitä voi löytää vielä marraskuussakin. Jäätyminen ei pilaa itiöemiä, vaan niitä voi kerätä lumen altakin syötäväksi. Suppilovahvero kasvaa yleensä sammaleisissa havumetsissä useina ryppäinä. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa; lajin runsaimmat pohjoisimmat esiintymät ovat napapiirin tuntumassa, mutta sitä on tavattu Inarissakin.

Suppilovahveroa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. On joitakin viitteitä siitä, että Pohjois-Amerikan länsiosien suppilovahverot kuuluvat eri lajiin tai alalajiin kuin Euroopan ja Pohjois-Amerikan itäosien sienet.

Käyttö ravinnoksi 
Suppilovahvero on erinomainen ruokasieni, joka ei vaadi esikäsittelyä. Se voidaan säilöä pakastamalla tai kuivaamalla, ja se sopii monin tavoin käytettäväksi ruuanvalmistuksessa. Maku on mieto ja lievästi makea, jalkaosa on sitkeä. Sieni on lähes aina toukaton. Suppilovahvero kuului taannoiseen kauppasienien luetteloon 1. heinäkuuta 2012 asti, ja sen mukana sai myydä myös kosteikkovahveroa. Samoin on asia edelleen Ruokaviraston ylläpitämässä suositeltavien ruokasienten luettelossa. Pohjois-Amerikassa lajia käytetään myös sienivärjäykseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suppilovahvero – Ruokavirasto
Laji.fi:  suppilovahvero (Cantharellus tubaeformis)
Luontoportti: Suppilovahvero
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet

Cantharellaceae
Kauppasienet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Suomalaiset ruokasienet
Suomalaiset kauppasienet
Luettelo eksoplaneetoista

Tämä artikkeli on luettelo eksoplaneetoista. Tällä hetkellä tunnetaan 909 eksoplaneettaa ja 701 planeettakuntaa, joista 140:ssa on vähintään kaksi planeettaa. Aurinkokunta on luettelossa vertailukohteena.

Planeettojen nimeämisessä on periaatteena, että planeetan nimi saadaan lisäämällä tähden nimeen pieni kirjain b ensimmäiselle planeetalle, c toiselle ja niin edelleen.

Massoissa on käytetty yksikkönä Jupiterin massaa tai Maan massaa ja niiden lyhenteinä MJ ja ME. Planeettojen massoista on annettu pääsääntöisesti vain alaraja, jos planeetta on havaittu mittaamalla tähden näkösäteen suuntaista nopeuskomponenttia. Kiertoajan yksikkönä on pääsääntöisesti käytetty päivää mutta joillekin planeetoille kiertoaika on ilmoitettu vuosissa. Näiden SI-järjestelmän lisäyksiköiden tunnuksina on järjestelmän mukaisesti käytetty kirjaimia d ja a. Kun planeetan säde on merkitty näkyviin, yksiköksi on asetettu Jupiterin säde RJ, alalla olevan käytännön mukaisesti.

Tällä hetkellä suurin määrä (7) varmistettuja eksoplaneettoja kiertää tähteä HD 10180.

Pääsarjan tähtien planeetat
Pääartikkeli: Luettelo eksoplaneetoista koordinaattien mukaan

(1) Ylikulku havaittu, todellinen massa tunnetaan.
(2) Planeetta löydetty gravitaatiolinssi menetelmällä.
(3) Mahdollinen toinen planeetta.
(4) Planeetta kuvattu, massa arvioitu pintalämpötilan perusteella.
(5) Nimet epävirallisia.
(6) Etäisyys mahdollisesti paljon suurempi.
(7) Isoakseli ja planeetan massa riippuvat tähden massan todellisesta arvosta.
(Bin) Kaksoistähti
(Tri) Kolmoistähti
(Qua) Neloistähti

Pulsareiden planeetat
Toistaiseksi tunnetaan viisi planeettaa kiertämässä pulsaria.

Katso myös 
Luettelo ennätyksellisistä eksoplaneetoista
Kuuma jupiter
Planeettakuntien synty

Lähteet  

Eksoplaneettaluettelo
Luettelot tähdistä
Luettelo Kansainliiton jäsenvaltioista

Tämä on luettelo Kansainliiton jäsenvaltioista. 28 valtiota oli Kansainliiton jäsenenä koko sen olemassaolon ajan. Loput 35 maata liittyivät, erosivat tai joutuivat erotetuiksi eri aikoina.

Jäsenvaltiot 
Valtiot on listattu vuotena jolloin ne liittyivät. Valtiot joiden perässä lukee ”erosi” tarkoittaa valtiota, joka erosi omasta tahdostaan. Valtiot joiden perässä lukee ”jätti paikkansa” tarkoittaa sitä, että valtio liitettiin joko Saksaan tai Italiaan. Neuvostoliitto oli ainoa valtio, jonka Kansainliitto erotti. Yhdysvallat ei koskaan ollut Kansainliiton jäsen.

Lähteet:

1919 (perustajajäsenet) 
 
  (erosi 1921; liittyi uudelleen 1933)
 
 
  (erosi 1926)
 Brittiläinen imperiumi
 
 
 
 
 
 
  (erosi 1938)
  (erosi 1937)
  (erosi 1939)
  (erosi  1936)
  (erosi 1942)
  (erosi 1936)
 
  (erosi 1937)
  (erosi 1933)
 
 
 
 
 
 
  (erosi 1936)
 
 
  (erosi 1935)
  (erosi 1939)
 
 
  (Vichyn Ranska erosi 1941; Vapaa Ranska ei tunnustanut eroamista)
  (erosi 1940)
 
  
 
  (jätti paikkansa 1943)
   (jätti paikkansa 1939) 
 
  (erosi 1938)

1920 
  (jätti paikkansa 1939)
  
  (erosi 1925)
  (jätti paikkansa 1938)
  (jätti paikkansa 1940)
  (erosi 1944)

1921

1922 
  (erosi 1939)

1923

1924

1926 
  (erosi 1933)

1931

1932

1934 
  
 
  (erotettiin 1939)

1937

Katso myös 
 Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiot

Lähteet 

Luettelo
Luettelot valtioista
Lyydia

Lyydia () oli muinainen kuningaskunta Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen pääkaupunki oli Sardes.

Lyydia oli ensimmäisiä valtioita, joissa lyötiin rahaa. Rikkauksistaan kuuluisa Kroisos on tunnetuin ja samalla viimeinen Lyydian kuningas. Persian kuningas Kyyros Suuri kukisti hänet 546 eaa. ja alisti Lyydian Persian maakunnaksi.

Herodotoksen mukaan Kroisos aloitti sodan Persiaa vastaan saatuaan ennustuksen Delfoin oraakkelilta, joka kertoi että suuri valtakunta tulisi häviämään, jos Kroisos aloittaisi sodan. Näin kävikin, mutta valtakunta ei ollut Persia vaan Lyydia.

Lyydian kieli kuoli ensimmäisellä vuosisadalla eaa.

Lyydian kuninkaat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Livius.org, Lydia 

Seulonnan keskeiset artikkelit
Voima

Voima voi tarkoittaa seuraavia asioita:


Suureet
 voima, suure, joka kuvaa kappaleiden välisen vuorovaikutuksen voimakkuutta
 energia
 teho, voimakkuus, intensiteetti

Laivat 
 Voima, suomalainen vuonna 1916 valmistunut jäänmurtaja
 Voima, suomalainen vuonna 1952 valmistunut jäänmurtaja

Kulttuuri
 Voima, suomalainen yhteiskunnallinen lehti
 Voima, Olli Lindholmin musiikkialbumi
 Voima, Tähtien sota -elokuvissa ja -kirjoissa esiintyvä ilmiö, joka ympäröi kaiken elollisen ja pitää galaksit koossa
 Voima, kirjailija C. Dale Brittainin kirja vuodelta 1995
 Voima, Rhonda Byrnen kirja vuodelta 2011
 voima, nimitys jonkin ilmiön tai tapahtuman aiheuttavasta tekijästä, kuten luonnonvoimista

Yrityksiä
 Osuusliike Voima, Tampereella vuosina 1917−1983 toiminut osuusliike
 Voima Ventures, syväteknologiaan sijoittava riskisijoitusyhtiö

Muuta
 Voimaliitto, vuosina 1905–1906 toiminut suomalainen aktivistijärjestö
 Voiman talo, Tampereen Hämeenkadulla sijaitseva Osuusliike Voiman entinen pääkonttori
Quintana Roo

Quintana Roo on Meksikon itäisin osavaltio. Se rajoittuu Yucatániin pohjoisessa ja Campecheen lännessä, idässä Karibianmereen ja etelässä Belizeen. Osavaltio on saanut nimensä meksikolaisen kansallissankarin Andrés Quintana Roon mukaan.

Quintano Roosta tuli territorio 24. marraskuuta 1902 ja osavaltio 8. lokakuuta 1975. Se on Meksikon uusin osavaltio.

Osavaltion pinta-ala on 42 361 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin 1,5 miljoonaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Meksikon osavaltiot