joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
James Forrestal

James Vincent Forrestal (15. helmikuuta 1892 – 22. toukokuuta 1949) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi maansa laivastoministerinä vuosina 1944–1947 ja puolustusministerinä 1947–1949. Hän kuoli pudotessaan sairaalan ikkunasta, todennäköisesti itsemurhan kautta.

Elämäkerta 

Forrestal syntyi Matteawanissa 15. helmikuuta 1892. Hänestä käytettiin hänen nuoruudessaan nimiä Vincent ja Vince erottamaan hänet hänen isästään, joka samoin oli nimeltään James. Hänen isänsä omisti menestyksekkään rakennusyrityksen ja toimi Matteawanin postimestarina.

Forrestal oli erinomainen oppilas ja valmistui Matteawanin high schoolista 16-vuotiaana. Hän kiinnostui jo nuorena journalismista ja työskenteli useassa lehdessä. Hän jatkoi opintojaan Dartmouth Collegessa ja Princetonin yliopistossa, mutta lopetti opintonsa vuonna 1915 saamatta tutkintoa. Seuraavana vuonna hän siirtyi journalismin parista liiketalousalalle, missä menestyi hyvin.

Vuosina 1917–1919 Forrestal palveli Yhdysvaltain laivastossa lentäjänä.

Forrestal avioitui vuonna 1926 Vogue-lehden kolumnisti Josephine Ogdenin kanssa. Vaimo kärsi alkoholiongelmasta, minkä lisäksi tällä todettiin vuonna 1940 skitsofrenia. Hänen kommunisteja koskevat paranoiansa vaikuttivat mahdollisesti myös Forrestalin ajatteluun.

Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt nimitti vuonna 1940 apulaislaivastoministeriksi nimitetyn Forrestalin laivastoministeriksi Frank Knoxin kuoltua vuonna 1944. Kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli maan ensimmäinen puolustusministeri.

Kuolema 

Forrestal löydettiin 22. toukokuuta 1949 kuolleena Bethesdassa Marylandissa National Naval Medical Centerin matalamman osan katolta. Hän oli pudonnut sinne rakennuksen korkeamman osan ikkunasta. Kuolemaa on yleisesti pidetty itsemurhana, mutta salaliittoteoriat siitä, että hän olisi murhattu, alkoivat levitä lähes heti hänen kuolemansa jälkeen. Tapauksesta on syytetty niin kommunisteja, israelilaisia kuin Yhdysvaltain omia tiedustelupalveluitakin. Forrestalin hautajaiset pidettiin kolme päivää myöhemmin Arlingtonin sotilashautausmaalla.

Historioitsija James Carrollin mukaan Forrestalin itsemurhan syynä oli hänen kykenemättömyytensä erottaa Neuvostoliiton Yhdysvalloille muodostama uhka häntä itseään vastaan kohdistetusta uhasta.

Kunnianosoitukset 

Forrestalin kotikaupunkiin avattiin vuonna 1953 James V. Forrestal Elementary School -niminen koulu.

Forrestalin mukaan nimettiin amerikkalainen lentotukialus USS Forrestal (CVA-59), joka oli valmistuessaan vuonna 1955 maailman suurin lajissaan.

Vuonna 1969 Washington DC:ssä otettiin käyttöön James V. Forrestal Building, jossa toimi asevoimien toimistoja. Rakennus tunnettiin myös nimellä ”pikku-Pentagon”. Nykyisin siinä sijaitsevat Yhdysvaltain energiaministeriön tilat. Pentagonissa puolestaan hänen rintakuvansa on sijoitettuna lähelle rakennuksen sisäänkäyntiä.

Kirjallisuutta

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain puolustusministerit
Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot
Franklin D. Rooseveltin hallituksen jäsenet
Itsemurhan tehneet
Amerikanirlantilaiset
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Poika ja varis

Poika ja varis on suomalaisen taidemaalarin Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1884. Teos on 80 × 72 cm -kokoinen öljymaalaus kankaalle ja se on yksi suomalaisen taiteen kultakauden mestariteoksista.

Poika ja varis on merkittävimpiä Gallen-Kallelan nuoruudentöistä, joille realistinen ilmaisu oli tyypillistä. Vuotta myöhemmässä Akka ja kissa-maalauksessa on vastaavia piirteitä. Molemmissa teoksissa kohteena ovat yhteiskunnan vähäosaiset. Teos syntyi taiteilijan viimeisenä Tyrvään kesänä vuonna 1884. Hän vietti aikaansa Sipin talon pihapiirissä, missä maalaus syntyi. On myös pidetty todennäköisenä, että taulun esittämä poika on Sipin talon isännän ja kirkkoväärtin poika Väinö Sipi. Gallen-Kallela vietti kesiä Tyrväällä myös lapsuudessaan.

Poika ja varis oli Gallen-Kallelan mukana hänen matkustaessaan ensimmäisen kerran Pariisiin 19-vuotiaana. Teoksen omistaa Suomen valtio, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Poika ja varis. 

Akseli Gallen-Kallelan maalaukset
Realistiset maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Zoey 101

Zoey 101 on Dan Schneiderin luoma yhdysvaltalainen televisiosarja. Ohjelma keskittyy päähahmon Zoey Brooksin elämän arkipäiväisiin tapahtumiin ystäviensä kanssa sisäoppilaitoksella. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 2005–2008 yhteensä 65 jakson verran.

Sarjan kuvaukset tehtiin Malibun, Kalifornian Pepperdine-yliopistolla.

Juoni
Vain pojille tarkoitettu sisäoppilaitos Pacific Coast Academy tekee historiaansa muutoksen, kun he hyväksyvät myös tyttöjä kouluunsa ensimmäistä kertaa. Zoeyn (Jamie Lynn Spears) nuorempi veli Dustin (Paul Butcher) on jo kyseisessä koulussa ja Zoey päättää olla yksi ensimmäisistä tytöistä, jotka tulevat Pacific Coast Academyyn. Kaikki tuntuu aluksi jännittävältä, mutta myös pelottavalta, kun hänen täytyy sopeutua uuteen kouluun ja opetella elämään 13-vuotiaana yksin asumista huonekavereiden kanssa koulussa, jossa poikia on enemmän kuin tyttöjä.

Näyttelijät

Lähteet

Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Tilannekomediat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Nickelodeonin televisio-ohjelmat
Wang Yan

Wang Yan (s. 3. toukokuuta 1971 Liaoning) on kiinalainen kävelijä. Hän saavutti olympiapronssia 10 kilometrin kävelyssä vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hänellä on myös maailmanmestaruushopeaa 20 kilometrin kävelystä vuoden 1999 MM-kilpailuista Sevillasta, jossa hän hävisi maannaiselleen Liu Hongyulle kaksi sekuntia .

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1986 Wang Yan voitti kultaa 5 000 metrin kävelyssä 15 vuoden 137 päivän ikäisenä. Hän onkin nuorin voittaja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kiinalaiset kävelijät
Kiinalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Janice Kawaye

Janice Hiromi Kawaye (s. 4. huhtikuuta 1970 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten animaatiosarjoista My Life as a Teenage Robot ja Hi Hi Puffy AmiYumi.

Elämäkerta
Kawaye valmistui Los Angelesin piirikunnan High Schoolista taidealalle, jonka myötä hän päätyi teatterin pariin. Kawaye teki jo 14-vuotiaana ensimmäisen näytelmäroolinsa elokuvassa Tuhon yö ja Be Somebody... or Be Somebody's Fool!. Hän kuitenkin huomasi ääninäyttelemisen olevan hänelle luonnollisempaa ja teki ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1987 lyhytanimaatiossa Dorothy Meets Ozma of Oz. Tämän jälkeen Kawaye on ääninäytellyt sarjoissa, kuten Aladdin, Beavis ja Butt-head, Megas XLR, Codename: Kids Next Door ja Class of 3000.

Kawaye puhuu sujuvaa japania, jota hän käytti muun muassa My Life as a Teenage Robotin jaksossa Speak No Evil.

Aiheesta muualla
 Voice Chasers 

Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät
Vuonna 1970 syntyneet
Elävät henkilöt
Divinidylle


Divinidylle on ranskalaisen Vanessa Paradis’n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 3. syyskuuta 2007. Divinidylle päätyi ensimmäisellä julkaisuviikollaan Ranskan albumilistan ensimmäiselle sijalle, jossa se oli kahden viikon ajan. Se on ylittänyt tuplakultalevyn myyntirajan kotimaassaan sekä kultalevyn myyntirajan Belgiassa. Lokakuussa 2007 albumilta julkaistiin toinen single Dès Que J'te Vois.

Paradis tuotti albumin yhdessä artisti Matthieu Chédidin kanssa, ja albumille kappaleita ovat tehneet heidän lisäkseen Franck Monnet, Didier Golemanas, Jean Fauque, Georges Kretek, Alain Chamfort, Thomas Fersen, Brigitte Fontaine ja Marcel Kanche. Myös Paradisin poika Jack esiintyy albumin kappaleella Jackadi, jonka Paradis on itse sekä sanoittanut että säveltänyt. Paradis on itse säveltänyt albumille myös neljä muuta kappaletta.

Divinidylle on julkaistu kolmessa eri formaatissa: yksitoista ranskankielistä kappaletta sisältävänä perusversiona joka on saatavana sekä cd- että vinyylilevyformaatissa, japanilainen versio joka sisältää cover-version Charles Aznavourin kappaleesta Emmenez-moi sekä ainoan englanninkielisen kappaleen I Wouldn't Dare sekä collector's edition-keräilyversiona, johon kuuluu runsaasti ekstramateriaalia albumin teosta.

Albumin kansikuvan on taiteillut Vanessan aviomies Johnny Depp.

Kappaleet

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2007 albumit
Ranskalaiset popalbumit
Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit

Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit () on vuonna 1995 tuotettu animaatiosarja, jota näytettiin alun perin Kids'WB-kanavalla ja myöhemmin myös Cartoon Networkilla. Osa jaksoista on julkaistu myös suomeksi puhuttuina VHS-videoina ja sitä esitettiin myös MTV3:lla. Sarjan tuotantomaa on Yhdysvallat.

Sarjassa seurataan Looney Tunes -animaatioista tuttuja Tipiä ja Sylvesteriä, sekä heidän omistajaansa Grannya (joka tosin käännettiin Mummiksi suomenkielisessä dubbauksessa). Mukana on myös Hector-koira.

Päähahmojen lisäksi sarjassa esiintyy satunnaisesti suuri määrä muitakin Looney Tunes -hahmoja, kuten Viiksi-Vallu, Repe Sorsa, Elmeri ja Tasmanian tuholainen.

Sarjan suomenkielisissä äänirooleissa näyttelivät muun muassa 
Seela Sella, 
Seppo Pääkkönen, 
Rauno Ahonen,
Petteri Summanen, 
Veikko Honkanen,
Heikki Sankari, 
Jukka Rasila ja  
Mari Vainio.

Juoni 

Nelikko ratkaisee erilaisia arvoituksia sekä rikoksia ympäri maailman, aina San Franciscosta Skotlantiin asti. Vaikka sarjassa Tipi ja Sylvesteri ovat molemmat Mummin lemmikeitä, yrittää Sylvesteri silti arvoitusten ratkomisen ohella napata Tipin ja syödä tämän. Sylvesteri ei tosin koskaan onnistunut yrityksissään, sillä Hector-koira suojelee Tipiä, ja höykyttää Sylvesteriä lähes taukoamatta.

Ääninäyttelijät 
Sarjan alkuperäiset äänet.

Aiheesta muualla 
 TV.com 

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
1990-luvun piirrossarjat
Bonde söker fru

Bonde söker fru (Farmari etsii rouvaa) on ruotsalainen versio brittiläisestä tosi-TV-ohjelmasta Maajussille morsian (). Sitä esitetään TV4-kanavalla. Sarja on esitetty vuodesta 2006 alkaen ja vuoden 2012 kausi on seitsemäs tuotantokausi. Sarjaa juontaa entinen Miss Ruotsi Linda Lindorff. Yksi jakso kerää noin 1,5 miljoonaa katsojaa.

Aiheesta muualla 
 Sarjan kotisivut 
 

Tositelevisiosarjat
Ruotsalaiset televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
TV4:n televisio-ohjelmat
David Wilson (jalkapalloilija)

David Wilson (s.  23. maaliskuuta 1969 Burnley, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Viimeksi hän on valmentanut Ruotsissa Ljungskile SK:ta.

Pelaajaurallaan Wilson siirtyi vuonna 1985 Manchester Unitediin, jota hän edusti kuusi vuotta; kaksi vuotta junioreissa ja neljä vuotta ammattilaisena. Manchester Unitedissa hän tosin pelasi vain kuudessa ottelussa edustusjoukkueen paidassa. Hän edusti Englannissa myös Charltonia, jossa hän oli lainalla Unitedista sekä Bristol Roversia vuosina 1992–1993. Englannista Wilson siirtyi Suomeen, Rovaniemen Palloseuraan, jossa hän pelasi kaudella 1993 22 ottelua ja teki yhden maalin. Vuodet 1994–1998 Wilson pelasi Ljungskilessa. Yksi kausi sujui Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla, Allsvenskanissa.

Kaudeksi 1999 Wilson siirtyi jälleen Suomeen, tällä kertaa FC Hakaan. 1999 ja 2000 Wilson voitti valkeakoskelaisseurassa Suomen mestaruuden. Toukokuussa 2002 HJK vuokrasi Wilsonin Hakasta kahden kuukauden sopimuksella. Wilson pelasi lopulta kauden loppuun HJK:ssa voittaen Suomen mestaruuden.

Vuonna 2003 Wilson palasi Ljungskileen, jossa hän toimi pelaaja-valmentajana 2003–2004. Kauden 2005 Wilson jatkoi myös Ljungskilen valmentajana, mutta ei enää pelannut. Kaudeksi 2006 Wilson siirtyi GIF Sundsvallin valmentajaksi. Hänet kuitenkin erotettiin saman vuoden heinäkuussa ja korvattiin Mika Sankalalla. Kaudella 2007 Wilson toimi jälleen Ljungskilen päävalmentajana nostaen seuran jälleen kerran Allsvenskaniin. Kauden 2008 päätteeksi Ljungskile putosi Allsvenskanista ja Wilson jätti tehtävänsä päävalmentajana .

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wilsonin haastattelu AIK:n sivuilla 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Team Galaxy

Team Galaxy on ranskalainen Marathon Productionin tuottama animaatiosarja, jonka loivat Vincent Chalvon-Demersay, Michelle Lamoreaux, Robert Lamoreaux ja David Michel Sarja on piirrostyyliltään Spies-tytöt -animaatiosarjan tavoin animen tyylinen. Team Galaxystä on tuotettu yhteensä 52 jaksoa kahden tuotantokauden verran ja Suomessa sarjaa esittää Jetix.

Juoni
Team Galaxy seuraa Galaxy High:n kolmen oppilaan (Josh, Yoko ja Brett) opettelua tulla avaruussheriffeiksi. Heillä on kuitenkin ongelmana viettää elämää tavallisena teininä, kun ulkoavaruudesta tulevat oliot aiheuttavat kolmikon vapaa-ajalle muuta tekemistä.

Hahmot
Josh Kirkpatrick on 16-vuotias nuori kapinallinen, joka pitää enemmän käytännön harjoittelemisesta, kuin opiskellen teoriaa tunnilla. Tämän myötä Josh usein epäonnistuu kokeissa, mutta menestyy hyvin tehtävissään. Hänen isänsä on koulun rehtori.
 
Yoko () on 15-vuotias nuori tyttö, joka haluaisi olla poptähti ja rakastaakin karaokea. Hän liittyi vahingossa Galaxy High:n kouluun, mutta pitää sitä vain askeleen lähempänä hänen kuuluisuuttaan. Yoko käyttää pääasiassa aseenaan sonic blasteria.

Brett on vasta 10-vuotias nero, joka kuitenkin kokee nuoren ikänsä rajoittavan häntä.

Ääninäyttelijät 
Sarjan alkuperäiset äänet.

Englanninkieliset äänet

Jaksot

Aiheesta muualla
 Coucoucircus.org
 TV.com
 YTV

Lastenohjelmat
Ranskalaiset animaatiosarjat
2000-vuosikymmenen piirrossarjat
Animevaikutteiset animaatiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
France Télévisionsin televisio-ohjelmat
Lillbacka Powerco

Lillbacka Powerco Oy on suomalainen hydraulisia letkuliitinpuristimia valmistava yritys ja omistaa Kauhavan Alahärmässä sijaitsevan PowerPark-monitoimipuiston. Yrityksen toimitusjohtaja on Pekka Lillbacka ja hallituksen puheenjohtajana toimii teollisuusneuvos Jorma Lillbacka. Yritys perustettiin vuonna 1969 nimellä Lillbackan Konepaja. Lillbacka Powercon kotipaikka on Kauhavan Alahärmä.

Yritys valmistaa vuosittain tuhansia tuotantokäyttöön soveltuvia, kannettavia ja pöydälle asennettavia puristimia. Myös mutteripuristimet ja letkuleikkurit kuuluvat tuotevalikoimaan. Noin 95 prosenttia yhtiön Suomen tehtaiden tuotannosta viedään ulkomaille. PowerParkissa on noin 450 000 kävijää vuodessa.

Historia 

Vuonna 1969 yhtiön hallituksen nykyinen puheenjohtaja Jorma Lillbacka perusti yrityksen nimellä Lillbackan Konepaja. Vuonna 1973 markkinoille tulivat ensimmäiset Lillbackan Finn-Power -merkkiset puristimet Vuonna 1980 yhtiö saavutti puristinteknologiassa maailmanlaajuisen markkinajohtajuuden. Samana vuonna Urho Kekkonen myönsi yritykselle tasavallan presidentin vientipalkinnon. Vuonna 1994 yhtiöstä eriytettiin omiksi yhtiöikseen puristinteknologiaan erikoistunut Lillbacka Powerco Oy ja levyntyöstöteknologiaan erikoistunut Lillbacka Oy. Se on nykyisin italialaisen Prima Industrien omistama Finn-Power Oy, tuotemerkkinään Prima Power.

Vuonna 2000 Lillbacka Powerco sai uudet tuotantotilat.

Varustamotoiminta 

Lillbacka Powerco on omistanut kaksi rahtilaivaa:

M/S Global Freighter (rakennettu vuonna 1977)
M/S Global Carrier (rakennettu vuonna 1978)

Yritys omistaa myös vuonna 1991 rakennetun huvijahti Northern Crossin. Se on suurin suomalaisomistuksessa oleva huvijahti.

Polkupyörät 
Lillbacka Powerco suunnittelee ja valmistaa myös premium-luokan Finnpower-polkupyöriä. Halvin pyörämalli maksaa 8 000 euroa.

Katso myös 

Lillbacka Global
PowerPark
PowerLine

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yrityksen kotisivut 

Alahärmä
Suomalaiset metalliteollisuusyhtiöt
Suomalaiset polkupyörävalmistajat
Suomalaiset laivanvarustajat
Monialayritykset
Apujärjestö

Apujärjestö (engl. Auxiliary organization) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa kirkon toimintaa tukeva järjestö, joka on järjestetty joko tiettyä kohderyhmää tai tiettyä toimintoa varten. Nimensä mukaisesti apujärjestön tehtäväksi katsotaan pappeuden haltijoiden "auttaminen" heidän johtaessaan kirkkoa ja sen toimintaa. Kirkossa toimii tällä hetkellä viisi apujärjestöä: naisille tarkoitettu Apuyhdistys, alle 12-vuotiaille lapsille tarkoitettu Alkeisyhdistys, Nuoret miehet alle 18-vuotiaille pojille ja Nuoret naiset alle 18-vuotiaille tytöille sekä pyhäkoulu.

Jokaisella apujärjestöllä on koko kirkkoa koskeva organisaatio, jonka johdossa on kyseisen järjestön johtaja ja hänen kaksi neuvonantajaansa. He organisoivat johtamansa järjestön toimintaa koko kirkon alueella, toimittavat järjestön toiminnassa tarvittavaa materiaalia, järjestävät yleiskirkollisia konferensseja jne. Apujärjestöjen johtajia ei pidetä kirkon yleisauktoriteetteina, mutta heidän valintansa vahvistetaan yleisauktoriteettien tavoin kirkon yleiskonferenssissa. Apujärjestöjen johtajat toimivat suoraan kirkon presidentin ja kahdentoista apostolin neuvoston alaisiana.

Apujärjestöillä on toimintaa myös vaarnatasolla, ja niillä on vaarnoittain johtajat neuvonantajineen. Paikallisseurakunnissa on samoin kunkin apujärjestön johtaja neuvonantajineen.

Mormonismi
Natalia Ginzburg

Natalia Ginzburg, o.s. Levi, (14. heinäkuuta 1916 Palermo, Italia – 7. lokakuuta 1991 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija. 

Ginzburg syntyi Palermossa yliopiston professori Giuseppe Levin tyttärenä ja asui nuoruudessaan Torinossa. Hän avioitui vuonna 1938 Leone Ginzburgin kanssa, joka kuoli vankilassa helmikuussa 1944. 

Ginzburgin monipuoliseen tuotantoon kuuluu kaunokirjallista proosaa, kuten romaaneja, novelleja ja näytelmiä. Lisäksi hän on kirjoittanut esseitä. Hänen ensimmäinen romaaninsa La strada che va in città julkaistiin kirjailijanimellä Alessandra Tornimparte vuonna 1942. Hän meni vuonna 1950 uusiin naimisiin Gabriele Baldinin (k. 1969) kanssa. 

Ginzburg oli myös tunnettu fasisminvastainen aktivisti ja liittyi kommunistipuolueen jäseneksi. Hänet valittiin vuonna 1983 Italian parlamenttiin, jossa hän istui vuoteen 1987. Hänellä oli myös vähäinen ura näyttelijänä: hän esiintyi vuonna 1964 Lasaruksen sisaren Marian roolissa ystävänsä Pier Paolo Pasolinin ohjaamassa elokuvassa Matteuksen evankeliumi. 

Ginzburg kuoli syöpään Roomassa 75-vuotiaana.

Teokset

Suomennetut teokset
Kieli jota puhuimme (Lessico famigliare), suom. Elina Melander. Aula&co, 2021 ISBN 9789523640696
Kotina ystävyys (La città e la casa), suom. Erkki Kirjalainen. Kirjayhtymä, 1987 (Arena-sarja)  ISBN 951-26-3073-7
 "Äiti", novelli. Suom. Unto Paananen. Antologiassa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta, toim. Rolando Pieraccini, Lauttasaari Press, 2007 ISBN 978-951-97511-9-1

Suomentamattomat

 La strada che va in città, 1942
 È stato cosi, 1947
 Valentino, 1951
 Tutti nostri ieri, 1952
 La madre, 1957
 Sagittario (1957)
 Le voci della sera, 1961
 Le piccole virtú, 1962
 Lessico famigliare, 1963 (Kieli jota puhuimme)
 Ti ho sposato per allegria, 1966
 Fragole e panna (1966)
 La segretaria, 1967
 L'inserzione, 1968

 Mai devi domandarmi, 1970
 Paese di mare, 1972
 Caro Michele, 1973
 Paese di mare, e altre commedie, 1973
 Vita immaginaria, 1974
 Famiglia, 1977
 Borghesia 1977
 La famiglia Manzoni, 1983
 La città e la casa, 1984 (Kotina ystävyys)
 L'intervista, 1988
 Serena Cruz, o la vera giustica, 1990
 É difficile parlare di sé, 1999

Aiheesta muualla 
 Natalia Ginzburg: Lyhyt elämäkerta ja julkaisut 

Italialaiset kirjailijat
Italialaiset näyttelijät
Italialaiset kommunistit
Vuonna 1916 syntyneet
Vuonna 1991 kuolleet
Forrest Gump (romaani)

Forrest Gump () on Winston Groomin vuonna 1986 kirjoittama romaani, josta on tehty myös samanniminen elokuva. Kirjan humoristisuus perustuu paitsi päähenkilö Forrestiin ja käsittämättömiin seikkailuihin, joihin hän ajautuu, myös tapaan, jolla Forrest tarinaa kertoo. Hänen äidinkielentaitonsa eivät nimittäin ole huippuluokkaa: "Muut pingisjoukkueen pelaajat on tosi mukavia kavereita, ketkä tulee vähän kaikilta elämänaloilta, ja ne on minulle hirmu mukavia. Kinuskit on kanssa mukavia, kovasti toisenlaisia vinosilmiä kuin ne mitä minä näin Vietnamissa. Ensinnäkin nämä on siistiä ja puhtaita vinosilmiä ja oikein kohteliaita. Ja toiseksi nämä ei yritä murhata minua."

Juoni 

Kirjan päähenkilö Forrest Gump toteaa olevansa idiootti syntymästä asti. Hän koettaa kaikesta huolimatta tehdä aina oikein, ja tämä saattaa hänet usein vaikeuksiin ja toisinaan sankaritekoihin. Gumpista tulee muun muassa Vietnamin sodan veteraani, huuliharpisti ja painija, katkarapukasvattaja ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.

Forrestin ystävä ja ainoa rakkaus on lapsesta asti tuttu Jenny Curran. Hippinuoruuden jälkeen Jennyn arvomaailma asettuu tasapainoisempiin uomiin eivätkä kaikki Forrestin tekemät ratkaisut miellytä häntä.

Toinen ystävä on Bubba, pelikaveri yliopiston jalkapallojoukkueesta. Hän opettaa Forrestille huuliharpunsoittoa ja istuttaa tämän mielen perukoille ajatuksen katkarapubisneksestä. Kun yhteinen yliopistovuosi on takana, ystävykset eroavat. Seuraavan kerran he tapaavat maapallon toisella puolella.

Luutnantti Dan, siviilissä historianopettaja, on ystävä vietnamilaisesta sotasairaalasta. Dan opettaa Forrestille oman elämänfilosofiansa, johon itse myöhemmin katkeroituneena lakkaa uskomasta. Vaikka usko elämää kohtaan hiipuu, usko Forrestin kykyihin ei lakkaa.

Forrestin äiti on herkkä nainen, joka vuoroin puolustaa poikaansa, vuoroin häpeää - ei poikaansa vaan poikansa puolesta. Äiti kärsii aika ajoin talousvaikeuksista, joita Forrest haluaa parhaansa mukaan lievittää. Seikkailut vievät Forrestia kuitenkin sen verran kovaa vauhtia ympäri maailmaa, ettei hän ehdi äitiään juuri tapailemaan.

Sue on Forrestin avaruuslennolla mukana matkustanut oranki, joka nimestään huolimatta on uros. Sue ja Forrest tapaavat vielä useita kertoja seikkailun jälkeen, ja lopulta perustavat yhdessä katkarapuyrityksen Bubban perheen kotiseudulle.

Muut versiot 
Forrest Gumpin seikkailut jatkuvat kirjassa Gump ja kumppani, jossa mukaan kuvaan astuu myös huomattavasti isäänsä fiksumpi Forrest nuorempi, Jenny Curranin ja Forrest Gumpin poika. Kirjan ilmestymisvuosi oli 1995. Alkuteoksen nimi on Gump & Co.

Elokuva 
Forrest Gumpista on myös tehty elokuva, joka sai 6 Oscar-palkintoa ja 13 ehdokkuutta, muun muassa parhaan miespääosan Oscarin näyttelijä Tom Hanksille.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset romaanit
Vuoden 1986 kirjat
Alexandre Astruc

Alexandre Astruc (13. heinäkuuta 1923 Pariisi – 19. toukokuuta 2016) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Ranskan akatemian René Clair -palkinto.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet
Jetsonit

Jetsonit () on yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka tuotti Hanna-Barbera Productions 1960-luvulla. Sarjan ensimmäisiä jaksoja esitettiin ABC-kanavalla syyskuusta 1962 aina vuoteen 1963 asti 24 jakson verran. Suosion myötä sarjasta lopulta tuotettiin yhteensä 51 jaksoa lisää, jotka esitettiin Yhdysvalloissa vuosien 1985–1987 välisenä aikana. Sarjan päätyttyä siitä tehtiin kolme animaatioelokuvaa vuosina 1987, 1988 ja 1990.

Juoni

Jetsonit sijoittuu tulevaisuuteen Orbit City nimiseen kaupunkiin, jossa seurataan Jori (George) Jetsonin (George O'Hanlon) perheen tavallista elämää tulevaisuudessa, jolloin autot lentävät ja robotit helpottavat jokapäiväistä työtä muutamassa sekunnissa. Perheeseen kuuluvat vaimo Liisa (Jane) (Penny Singleton), tytär Tiina (Judy) (Janet Waldo), poika Elmo (Elroy) (Daws Butler), heidän koiransa Astro (Don Messick), sekä palvelijatar-robotti Roosa (Rosey) (Jean Vander Pyl). 

Jori tuo perheeseensä elannon työskentelemällä Spacely Space Sprockets yhtiössä, jossa hänen pomonaan toimii pienikokoinen, mutta ärhäkkä Cosmo S. Spacely (Mel Blanc), joka tunnetaan paremmin nimellä herra Spacely. Hänellä on tapana antaa Jorille potkut pienistäkin virheistä, mutta palkkaa hänet kuitenkin takaisin rauhoituttuaan hetkeksi. Jori työskentelee yhdessä R.U.D.I.-nimisen tietokoneen kanssa, joka harvemmin kestää ylikuormitusta, jota Spacely aiheuttaa vaativilla tehtävillään. Jorin ainut huoli ei kuitenkaan ole hänen pomonsa vaan eräs toinen pomo W.C. Cogswell (Daws Butler), joka omistaa Spacelyn kilpailija yhtiön Cogswell Cogs. Hän pyrkii yleensä kaikin keinon saamaan Jorin sabotoimaan Spacelyn yhtiötä, joka tuntuu olevan Cogswellin tiellä.

Äänirooleissa

Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Jetsonit sijalle 70 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 46.

Elokuvat
Hanna-Barbera tuotti sarjan pohjalta kaksi animoitua televisioelokuvaa, The Jetsons Meet the Flintstones (1987) ja Rokkaava Judy Jetson (Rockin' with Judy Jetson, 1988), sekä yhden teatterilevityksessä olleen animaatioelokuvan, Jetsonit (Jetsons: The Movie, 1990).

Lähteet
 TV.com

Viitteet

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
1960-luvun piirrossarjat
1980-luvun piirrossarjat
San Marino Eurovision laulukilpailussa

San Marino osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuun Belgradissa, Serbiassa 2008. Kesäkuussa 2007 maan yleisradioyhtiö kiinnostui Euroviisuihin osallistumisesta. San Marinon edustajaksi vuoden 2008 kilpailuihin valittiin Miodio kappaleellaan Complice. Kappale jäi kuitenkin semifinaalin viimeiselle sijalle. Maa ei osallistunut vuoden  kilpailuun vedoten taloudellisiin ongelmiin. San Marino teki paluun vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa, mutta ei selvinnyt semifinaalista finaaliin.

San Marinon edustuskappaleista kaksi on laulettu italiaksi ja kahdeksan englanniksi. Vuoden 2019 edustuskappaleessa laulettiin englannin lisäksi myös muutama sana turkin kieltä.

Kilpailijat

Kaksi semifinaalia 

Vuonna 2008 otettiin käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa neljä suurinta rahoittajamaata sekä edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot taistelevat finaalipaikasta kaksiosaisessa semifinaalissa. Kummastakin semifinaalista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.

Uusi pisteidenlaskujärjestelmä 
Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1-8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.

San Marinon äänestyshistoria

San Marinon antamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. San Marino ei osallistunut kisoihin 2009 ja 2010. Vuosina 2008, 2011–2013 ja 2015–2018 San Marino ei selviytynyt finaaleihin, mutta äänesti niissä. Vuodesta 2016 lähtien annetuissa pisteissä yhtäsuuruusmerkin vasemmalla puolella on puhelinäänestyspisteet ja oikealla raatipisteet.

San Marinon saamat pisteet
San Marino ei osallistunut kisoihin 2009 ja 2010 eikä selviytynyt finaaleihin 2008, 2011–2013 ja 2015–2018. Vuodesta 2019 lähtien annetuissa pisteissä yhtäsuuruusmerkin vasemmalla puolella on puhelinäänestyspisteet ja oikealla raatipisteet.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 San Marinon esikarsintasivut 

Eurovision laulukilpailut maittain
San Marinon musiikki
Salibandyn Suomen Cup (miehet)

TEHO Sport Suomen Cup (myös Salibandyn Suomen Cup) on cup-järjestelmänä pelattava valtakunnallinen salibandykilpailu, johon voivat osallistua suomalaiset salibandyjoukkueet sarjatasosta riippumatta. Liiga- ja Divarijoukkueiden osallistuminen cupiin on pakollista. Miesten Cupin finaalin voittajajoukkue saa palkinnoksi 10 000 € ja häviäjä 5 000 €.

Sarjajärjestelmä 

1.-4. kierros

Suomen Cupin ensimmäiset 4 kierrosta pelataan alueellisina Eteläisellä-, Itäisellä-, Pohjoisella- ja Läntisellä alueella. Kierrokset 1.-3. pelataan turnaus muotoisesti. 4. kierroksesta eteenpäin ottelut pelataan yksittäisinä.
Kaikki Suomisarja-VI-divisioona -joukkueet aloittavat Suomen Cupin ensimmäisellä tai toisella kierroksella.

Samaan aikaan 4. kierroksen kanssa Divari-joukkueet pelaavat keskenään Divarin cup-kierroksen. Divari-kierroksen otteluissa pelataan myös pisteistä Divarin runkosarjassa. 4. kierrokselta ja Divari-kierrokselta jatkoon 5. kierrokselle etenee yhteensä 18 joukkuetta.

5.-8. kierros
Divari-kierrokselta ja 4. kierrokselta jatkoon päässeet joukkueet pelaavat keskenään cupin 5. kierroksella. Kierroksen otteluparit arvotaan alueellisesti. F-liiga-joukkueet pelaavat samaan aikaan 5. kierroksen kanssa liigan cup-kierroksen. Liiga-kierroksen otteluissa pelataan myös pisteistä Salibandyliigan runkosarjassa. 5. kierrokselta ja liiga-kierrokselta jatkoon 6. kierrokselle etenee yhteensä 16 joukkuetta.

6. kierroksen otteluparit arvotaan alueellisesti. Kierrokselta jatkoon cupin puolivälieriin pääsee 8 joukkuetta. Suomen cupin puolivälierien ja välierien otteluparit määrytyvät kaavion mukaan.

Finaalit
Cupin välierien voittajat pelaavat Suomen Cupin finaalissa.
Jokaisen alueen kaksi parasta II-VI-divisioonien joukkuetta pelaa Suomen Cupin aluefinaalissa.

Suomen Cupissa jaetaan seuraavat rahapalkinnot:

 Suomen Cupin voittaja: 10 000 €
 Suomen Cupin kakkonen: 5 000 €
 Suomen Cupin välierien häviäjät: 1 000 €
 Aluefinaalien voittajat: 1 000 €

Suomen Cupin mitalistit

Katso myös 
 Suomen Cup
 TEHO Sport Suomen Cup (naiset)
 Salibandyliiga
 Salibandyn miesten I-divisioona
 Salibandyn naisten I-divisioona

Lähteet
Suomen Cup salibandyliigan sivuilla

Aiheesta muualla 
 Naisten salibandyn Suomen Cupin finaaleita 2000-luvulla. Ylen Elävä arkisto.
 Miesten salibandyn Suomen Cupin finaaleita 2000-luvulla. Ylen Elävä arkisto.

Salibandykilpailut
Ofelia (henkilöhahmo)

Ofelia on kuvitteellinen henkilö William Shakespearen näytelmässä Hamlet. Hän on nuori ylhäisönainen, hovimies Poloniuksen tytär ja Laerteksen sisar sekä näytelmän nimihenkilön, prinssi Hamletin rakkauden kohde. 
Ofelia menettää järkensä Hamletin tapettua vahingossa Poloniuksen. Lopulta Ofelia hukkuu jokeen.

Kirjallisuuden henkilöhahmot

de:Hamlet#Handlung
Olena Hovorova

Olena Ivanivna Hovorova (, s. 18. syyskuuta 1973 Izmajil, Odessan alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on entinen ukrainalainen  yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.

Hovorova voitti Ukrainan kolmiloikkamestaruuden ulkoradoilla vuosina 2002, 2003 ja 2004. Universiadeissa hän saavutti kultaa kolmiloikasta vuosina 1997 ja 1999. 

Arvokisoista Hovorova saavutti kaksi mitalia: MM-pronssia Ateenasta 1997 ja olympiapronssin Sydneystä 2000. Hän voitti myös junioreiden MM-pronssia vuonna 1992.

Saavutukset

Ennätykset
 Kolmiloikka: 14,96 (2000)
 Pituushyppy: 643 (2002)

Lähteet

Viitteet

Ukrainalaiset kolmiloikkaajat
Ukrainalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
01011001

01011001 on Arjen Anthony Lucassenin Ayreon-projektin seitsemäs studioalbumi.

Kappaleet

Levy 1 – Y 
 
I. Age of Shadows
II. We Are Forever
III. Age of Shadows (Reprise)
 
 
 
 
 Beneath the Waves
 Face the Facts
 But a Memory...
 World Without Walls
 Reality Bleeds
 
 The Incentive
 The Vision
 The Procedure
 Another Life
 Newborn Race
 The Conclusion

Levy 2 – Earth 
 
 Glimmer of Hope
 World of Tomorrow Dreams
 Collision Course
 From the Ashes
 Glimmer of Hope (Reprise)
 
 
 
 
 
 
 Echoes on the Wind
 Radioactive Grave
 2085
 To the Planet of Red
 Spirit on the Wind
 Complete the Circle

Kokoonpano

Laulajat

Forever 
Hansi Kürsch (Blind Guardian, Demons & Wizards)
Daniel Gildenlöw (Pain of Salvation)
Tom S. Englund (Evergrey)
Jonas Renkse (Katatonia)
Jørn Lande (Masterplan, ARK)
Anneke van Giersbergen (Agua de Annique, The Gathering)
Steve Lee (Gotthard)
Bob Catley (Magnum)
Floor Jansen (After Forever, Star One)
Magali Luyten (Beautiful Sin, Virus IV)

Man
Simone Simons (Epica)
Phideaux Xavier
Wudstik
Marjan Welman (Elister)
Liselotte Hegt (Dial)
Arjen Anthony Lucassen
Ty Tabor (King’s X)

Soittajat
Arjen Anthony Lucassen – kitara, basso, koskettimet
Ed Warby (Gorefest) – rummut
Jeroen Goossens (Flairck) – huilu
Ben Mathot (Dis) – viulu
David Faber – sello
Joost van den Broek (After Forever) – piano

Soolot
Lori Linstruth (Stream of Passion) – kitarasoolo
Michael Romeo (Symphony X) – kitarasoolo
Derek Sherinian (Planet X, Yngwie Malmsteen, Dream Theater) – kosketinsoolo
Tomas Bodin (The Flower Kings) – kosketinsoolo
Joost van den Broek (After Forever) – kosketinsoolo

Lähteet 

Ayreonin albumit
Vuoden 2008 albumit
Konseptialbumit
Joulupukki ja noitarumpu (elokuva)

Joulupukki ja noitarumpu on vuonna 1996 valmistunut suomalais-unkarilaisena yhteistyönä tehty 51-minuuttinen animaatioelokuva, joka perustuu Mauri Kunnaksen vuonna 1995 julkaistuun samannimiseen lastenkirjaan. Elokuva on äänitetty suomeksi, englanniksi ja ruotsiksi. Se on esitetty yleensä lähes joka jouluaatto Yle TV2:lla. Ensimmäisen kerran se näytettiin jouluna 1996, ja se oli tehty televisioelokuvaksi suoraan TV-levitykseen. Joulupukki ja noitarumpu on myyty yli neljäänkymmeneen maahan.

Animaation suunnittelussa olivat mukana Mauri Kunnaksen ohella myös muun muassa hänen vaimonsa Tarja Kunnas, kuvittaja Sami Toivonen ja sarjakuvapiirtäjä Kari Korhonen. Animaation toteutti alihankintana Unkarin Pécsissä toimiva animaatiostudio Funny Films, jossa työhön osallistui 50 henkilöä.

Juoni
Lukiessaan joululahjatoiveita Joulupukki saa erikoisen kirjeen, ja kaikki olettavat sen sisältävän joululahjatoiveen Vekara-nimiseltä lapselta. Joulupukki ei saa viestissä olevasta kuvasta selvää, joten hän päättää käydä yhdessä Nooran ja Villen kanssa näyttämässä kuvaa mestaritontuille. Samaan aikaan kylässä tapahtuu kummia, kun Joulupukkia vainoavat erilaiset oudot onnettomuudet. Paljastuu, että onnettomuuksien takana on noitarummulla taikoja tekevä shamaani. Shamaani kertoo elokuvan lopussa olevansa itse Vekara ja että kuva esittää häntä itseään tontun vaatteissa, koska hän halusi pienenä olla tonttu. Hänen kirjeensä oli kuitenkin jäänyt jakamatta 50 vuoden ajan, ja hän alkoi kantaa kaunaa Joulupukille, kun tämä ei vastannut hänen kirjeeseensä. Pukki ottaa kuitenkin Vekaran tontuksi, ja kaikki kääntyy parhain päin.

Rooleissa

Suomenkieliset ääninäyttelijät

Elokuvan tunnuskappaleen ”Joulupukin töissä” esittää J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeensä kanssa.

Ruotsinkieliset ääninäyttelijät

Tunnuskappaleen ”I jultomtens verkstad” esittävät ruotsiksi Pasi Hiihtola ja Peik Stenberg.

Televisioesitykset

Lähteet

Suomalaiset animaatioelokuvat
Suomalaiset lyhytelokuvat
Suomalaiset televisioelokuvat
Unkarilaiset animaatioelokuvat
Suomalaiset jouluelokuvat
Vuoden 1996 suomalaiset elokuvat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Parma (täsmennyssivu)

Parma voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:

Maantiede 
Italiassa:
 Parma, kaupunki Italiassa
 Parman maakunta
 Parman herttuakunta, Parman alueella 1545–1802 ja 1814–1859 sijainnut valtio
 Parma, Pojoen sivujoki Pohjois-Italiassa

Yhdysvalloissa:
 Parma, Idaho
 Parma, Michigan
 Parma, kunta Michiganissa
 Parma, Missouri
 Parma, New York
 Parma, Ohio
 Parma Heights, Ohio

Muualla:
 Parma, kaupunkimainen taajama Komin tasavallassa Venäjällä
 Parma, kylä Tiibetissä

Henkilöitä 

 Antero Parma, suomalainen teollisuussijoittaja
 Jiří Parma (s. 1963), tšekkiläinen mäkihyppääjä
 María Teresa de Borbón Parma, Marie-Thérèse de Bourbon (1933–2020), ranskalainen sosiologi, professori, tietokirjailija ja poliittinen aktivisti
 Tula Parma, oik. Tuulikki Paananen (1915–1974), suomalainen elokuvanäyttelijä
 Zita von Bourbon-Parma (1892–1989), Itävalta-Unkarin keisarin Kaarle I:n puoliso

Muita merkityksiä 

 Parman kartusiaaniluostari, Stendhalin vuonna 1839 kirjoittama romaani
 parma, roomalainen kilpi
 Prosciutto eli parmankinkku
 Parmigiana, ruokalaji
 Parma, yksi J. R. R. Tolkienin kehittämien tengwar-aakkosten kirjaimista
 Parma, planeetta Phantasy Star -sarjan mytologiassa

Urheiluseuroja 

 Parma FC, jalkapallojoukkue Parmasta
 Liedon Parma, suomalainen urheiluseura
 MS Parma, suomalainen suunnistuksen edustusseura

Biologia 

 Parma, kalasuku
 Parmavallabi, kengurulaji

Talous 

 Parma Oy, suomalainen rakennustuotevalmistaja.
 Parma-keittiöt, yksi Novart Oy:n keittiökalustemerkeistä.
Eugene Levy

Eugene Levy (s. 17. joulukuuta 1946 Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadanjuutalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa kanadalaisen Second City Television -kanavan sarjoissa, Greg the Bunny -sarjassa sekä elokuvissa Villi tusina 2 ja The Man. Lisäksi hän on ainoa näyttelijä, joka on näytellyt jokaisessa American Pie -elokuvassa. 

Levylle on myönnetty useita palkintoja, muun muassa kaksi Emmyä 1980-luvulla. Hän voitti vuonna 2004 Christopher Guestin ja Michael McKeanin kanssa Grammy-palkinnon parhaasta laulusta elokuvaan Hei me folkataan.

Levy on ollut vuodesta 1977 lähtien naimisissa Deborah Divinen kanssa ja heillä on kaksi lasta. Maaliskuussa 2006 ilmoitettiin hänen saamastaan tähdestä Canada’s Walk of Famella.

Filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla 

  

Kanadalaiset televisionäyttelijät
Kanadalaiset elokuvanäyttelijät
Grammy-palkinnon saajat
Primetime Emmy -palkinnon saajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Christopher Guest

Christopher Haden-Guest, Haden-Guestin 5. paroni (s. 5. helmikuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, jolla on peritty brittiläinen päärinarvo. Hänen tunnettuja töitään ovat Hei me rokataan! (This Is Spinal Tap, 1984), Ensimmäinen leffa (1989), Waiting for Guffman (1996), Hei me folkataan (A Mighty Wind, 2003) ja Mrs Henderson esittää (2005). Hänet on palkittu Emmylla ja Grammylla.

Perhe ja nuoruus 
Guestin äidin vanhemmat ovat venäjänjuutalaisia, isän äiti hollanninjuutalainen. Guestin isän isä oli aatelinen, joka kääntyi juutalaiseksi. Juutalaisen taustan onkin sanottu näkyvän Guestin töissä. Guest tapasi harjoitella nuorena erilaisia puheääniä perheen pesuhuoneessa, koska siellä kaikui sopivalla tavalla tätä varten. Hän aloittaakin aina näyttelemiensä hahmojen kehittelyn puheäänen kautta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset elokuvaohjaajat
Brittiläiset paronit
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Mark Dziadulewicz

Mark Dziadulewicz (s. 29. tammikuuta 1960 Carshalton, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. 

Dziadulewicz tuli Suomeen 19-vuotiaana ja pelasi vuosina 1979–1992 pääsarjatasolla kaikkiaan 204 ottelua, joissa teki 58 maalia. Pelaajana hän edusti urallaan pääsarjatasolla (Mestaruussarja ja myöhemmin Veikkausliiga) Kuopion Pallotovereita, Valkeakosken Hakaa, Oulun Työväen Palloilijoita, Tampereen Ilvestä ja FC Oulua. Hän on saavuttanut kaksi Suomen cup-mestaruutta; ensimmäisen Valkeakosken Hakan riveissä 1982 ja toisen Tampereen Ilveksen riveissä 1990. 

Peliuransa jälkeen Dziadulewicz on toiminut valmennustehtävissä Oulun talenttiakatemiassa ja Tervareiden junioreissa. Kaudella 2007 hän toimi AC Oulussa Harri Kampmanin apuvalmentajana. Jipon päävalmentajaksi hän siirtyi joulukuussa 2007. Dziadulewiczin johdolla Jippo vajosi Ykkösen putoamiskamppailuun. Kaudella 2009 seura sijoittui kymmenenneksi kahden pisteen erolla putoamisviivaan ja 2010 pykälää alemmaksi kolmen pisteen erolla putoamisviivaan. Kauden 2010 jälkeen Dziadulewicz sai tehdä tilaa Jippoon palanneelle Jarmo Korhoselle. Viimeksi hän toimi Kolmosessa pelaavan Joensuun Palloseuran apuvalmentajana.

Hänen poikansa Josey Dziadulewicz pelaa jalkapalloa oululaisessa Tervareissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Karjalainen: Kesälomalle kertyi pituutta

Englantilaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Englantilaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Unkarin Grand Prix 2004

Unkarin Grand Prix 2004 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. elokuuta 2004 Hungaroringilla Unkarissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kahdestoista.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Michael Schumacher – 1.19,146
Nopein kierros: Michael Schumacher – 1.19,071 (kierroksella 29)
Ricardo Zontan ensimmäinen kilpailu Toyotalla.
Juan Pablo Montoya saavutti 200 MM-pisteen rajan
Fernando Alonso saavutti 100 MM-pisteen rajan
Ferrari varmisti 14. valmistajien ja kuljettajien maailmanmestaruuden

Lähteet 

Unkarin Grand Prix
Asko Autio

Asko Antero Autio (s. 21. huhtikuuta 1953 Ylivieska) on suomalainen maastohiihtäjä.

Autio voitti Davosin kansainvälisten kilpailujen 15 kilometriä vuonna 1978. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän oli yhdeksäs 50 kilometrin hiihdossa. Autio voitti vuonna 1981 Suomen mestaruuden sekä 30 että 50 kilometrillä. Oslon MM-kilpailuissa 1982 Autio sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja voitti seuraavana vuonna Holmenkollenin kisojen 50 kilometrin kilpailun sekä sijoittui Salpausselän kisoissa 15 kilometrillä kolmanneksi ja 50 kilometrillä samoin kolmanneksi.

Autio oli yksi ennakkosuosikeista Sarajevon olympialaisissa 1984, mutta hän joutui nilkkakipujen vuoksi palaamaan kisakaupungista Suomeen jo ennen kilpailua. Hän hiihti Salpausselän kisoissa 1985 15 kilometrillä kolmanneksi. Hän lopetti uransa keväällä 1985.

Motocrosskuljettaja Matti Autio on Asko Aution veli.

Lähteet

Turun Sanomat 2.12.2000

Viitteet

Suomalaiset maastohiihtäjät
Vuonna 1953 syntyneet
Elävät henkilöt
Lentopallon maailmanliiga 2008

Vuoden 2008 Lentopallon maailmanliigassa pelasi 16 joukkuetta, jotka jaettiin neljään eri lohkoon. Liigaa pelataan maailmassa joka maanosassa, ja se on yksi maailman laajuisemmista kilpailuista. Maailmanliiga alkoi 13. kesäkuuta ja päättyi 20. heinäkuuta alkulohkojen osalta. Uusi joukkue vuoden 2008 maailmanliigassa oli hallitseva Euroopan mestari Espanja, joka sai paikkansa, kun Argentiina ei pystynyt järjestämään tv-sopimuksiaan kuntoon määräajassa. Kanada myös luopui paikastaan A-lohkossa, ja sen tilalle liigaan nousi Venezuela.

Ottelumalli 

Ottelumalliin oli tulossa muutoksia vuoden 2008 maailmanliigaan, mutta lopulta päädyttiin vanhaan hyväksi tottuun malliin. Jokainen joukkue siis pelasi 12. ottelua alkolohkossaan, ja lohkojen voittajat etenivät suoraan lopputurnaukseen Brasiliaan. Muilla oli oikeus hakea paikkaa villillä kortilla Brasiliaan.

Osallistuvat joukkueet

Alkusarjan taulukot

Ryhmä A

Ryhmä B

Ryhmä C

Ryhmä D

Suomi liigassa 

Suomi osallistui vuonna 2008 maailmanliigaan nyt neljännen kerran. Ensimmäisen kerran Suomi oli mukana Maailmanliigassa vuonna 1993. Vuonna 2006 Suomi oli jälleen mukana, ja kaudella 2007 Suomi taisteli sijoituksekseen 7. sijan. Suomi haki villiä kortti lopputurnaukseen, mutta Ranska vei pidemmän korren. 

Vuoden 2008 maailmanliigassa Suomen kanssa pelasivat C-lohkossa hallitseva Euroopan mestari Espanja, MM-rankingin nelonen Bulgaria, ja MM-rankingin kolmas Yhdysvallat. Joukkueista Yhdysvallat ja Bulgaria olivat jo selvinneet kesäolympialaisiin 2008, Pekingiin. Espanja sen sijaan hävisi tiukasti Euroopan karsintojen finaalissa Serbialle ja putosi näin finaaleista. Suomen sijoitus on maailmanrankingissa 22. sija. Suomi pelasi kotiottelunsa Espoossa ja Tampereella. Yhdysvallat Suomi kohtasi Espoossa 13.–14. kesäkuuta, Bulgarian Suomi kohtasi Tampereella 4.–5. heinäkuuta. Hallitseva Euroopan mestari Espanja saapui Suomeen, Tampereelle pelaamaan 18.–19. heinäkuuta.

Finaaliturnaus 

Kuuden joukkueen finaaliturnaus oli aiempien tietojen mukaan tarkoitus pelata Italiassa, mutta Lausannessa maailmanliigan kokouksessa päätettiin lopulta Brasilian kisäisännyydestä.

Maailmanliigan kuuden joukkueen finaaliturnaus pelattiin 23.–27. heinäkuuta Rio de Janeirossa. Mukaan pääsivät isäntämaan lisäksi neljän lohkon voittajat (Brasilian lohkon kakkonen Serbia pääsi mukaan Brasilian voittaessa lohkon) ja Japani villillä kortilla.

Ryhmä E

Ryhmä F

Mitalipelit

Katso myös 

 Lentopallon maailmanliiga

Lähteet 
 http://www.todor66.com/volleyball/World_League/2008.html

2008
Maailmanliiga
Maailmanliiga 2008
Powerball

PowerBall on Nanosecondin valmistama käsilihaksia vahvistava harjoitusväline, jonka toimintaidea pohjautuu gyroskooppiin. 300 gramman painoista voimapalloa pyöritetään ranneliikkeellä, jolloin pallo luo sitä suuremman vastavoiman, mitä nopeammin sitä pyörittää. Vastavoima voi olla jopa 15 kg. Pallossa on digitaalinen nopeusmittari, joka näyttää mm. kierrosnopeuden (RPM).

Lähteet 
Valmistajan kotisivut 
Virallinen tuloslista
 Powerball The Original ja Ironpower maahantuojan kotisivut
Maailmanennätyksen haltija Akis Kritsinelis
Suomen ennätyksen haltija Tuomas Burke
Lista Suomen parhaista pyörittelijöistä

Urheiluvälineet
Italian Grand Prix 2004

Italian Grand Prix 2004 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. syyskuuta 2004 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Rubens Barrichello, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Ferrari otti kilpailussa kaksoisvoiton Michael Schumacherin kakkostilalla.

Tulokset

Muuta 

Paalupaikka: Rubens Barrichello – 1.20,089
Nopein kierros: Rubens Barrichello – 1.21,046 (kierroksella 41)
Ferrarin historian 180:s voitto.
Jarno Trullin viimeinen kilpailu Renaultilla.
Giorgio Pantanon viimeinen kilpailu.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian Grand Prix
Solution 7

Solution 7 on Northerin ensimmäinen EP. Se on julkaistu vuonna 2005.

Kappaleet 

 Day Zero
 YDKS
 Hellhole
 Thorn
 Chasm (Remix)

Vuoden 2005 EP:t
Northerin albumit
Antonio Machado

Antonio Machado y Ruiz ( 1875 Sevilla, Espanja –  1939 Collioure, Ranska) oli espanjalainen runoilija. Hän kuului Generación del 98:n johtohahmoihin.

Machadon vanhempi veli oli kansainvälisellä tasolla vähemmälle huomiolle jäänyt runoilija Manuel Machado. Perhe muutti vuonna 1883 Sevillasta Madridiin, jossa molemmat veljet aloittivat opiskelun Institución Libre de Enseñanzassa (ILE). Vuonna 1899 Machado lähti kielenkääntäjäksi Ranskaan. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa Soledades ilmestyi vuonna 1903. 

Machado työskenteli ranskanopettajana Soriassa, jossa hän tutustui Leonor Izquierdoon, ja he avioituivat vuonna 1909. He muuttivat Pariisiin mutta palasivat Espanjaan vaimon sairastuttua tuberkuloosiin, johon tämä kuoli.

Machado asui Baezassa Andalusiassa vuoteen 1919 ja työskenteli sen jälkeen vuoteen 1931 ranskanopettajana Segoviassa. Hän osallistui sisällissotaan tasavaltalaisten puolella, ja sisällissodan päätyttyä hän pakeni Pariisiin mutta kuoli pian Colliouressa.

Suomennettuja runoja
Lähde
 Alvargonzalesin maa (La tierra de Alvargonzález: La casa: II), suom. Aale Tynni, teoksissa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954 ja Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
 Näin eilen unta (Anoche cuando dormía), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta
 Riutuva sitruunapuu, suom. teoksissa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja ja Tuhat laulujen vuotta
 Uskontunnustus (Profesion de fe), suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7 Runo kokoelmasta Dios en la poesia actual, Biblioteca de Autores Cristianos, Madrid 1976
 Valituslaulu (La saeta), suom. Anna-Maija Raittila,teoksessa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila,Helsinki: Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1 Runo kokoelmasta Dios en la poesia actual, Biblioteca de Autores Cristianos, Madrid 1976

Lähteet

Espanjalaiset runoilijat
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Kiinan Grand Prix 2004

Kiinan Grand Prix 2004 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. syyskuuta 2004 ensimmäisen kerran Shanghain radalla Kiinassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Rubens Barrichello, jolle voitto oli kauden toinen. Toinen oli BAR-tallin Jenson Button ja kolmas McLarenin Kimi Räikkönen.

Tulokset

Tilanne kuljettajien MM-sarjassa

Muuta 
Ralf Schumacher teki paluun takaisin radoille Yhdysvaltain GP:n onnettomuuden jälkeen.
Jacques Villeneuven ensimmäinen kilpailu Renaultilla.
Ferrarin 180. nopein kierros.
 Kilpailu oli ensimmäinen, missä tallien ja kuljettajien väliset radiokeskustelut välitettiin televisiokatsojille.

Lähteet 
Kiinan GP 2004 - F1-ruutu

Viitteet 

2004