joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maluša

Maluša Ljubetšanka tai Malfrida  ( (muinaisnorjaksi: Málfríðr) (noin 940/944 – noin 1020) tunnetaan historiassa Kiovan suuriruhtinatar Olgan orjattarena sekä suuriruhtinas Svjatoslavin jalkavaimona.  Nestorin kronikan mukaan hän oli (Novgorodin sijaishallitsija) Dobrynjan sisko ja Vladimir Suuren äiti. Norjalaisten saagojen mukaan hän oli pyhimys ja eli yli 100-vuotiaaksi, ja hänet oli tuotu luola-asunnostaan palatsiin ennustamaan tulevaisuutta. Hän oli ilmeisesti varjagisukua.

Kuninkaallista sukua
Kronikoissa ei mainita Malušan sukujuurista, minkä vuoksi 1800-luvulla venäläiset ja ukrainalaiset historioitsijat laativat erilaisia selityksiä hänen sukujuuristaan ja nimestään. Lupaava kronikoiden tutkija ja kielitieteilijä Alexei Šahmatovin mielestä hän oli Mstiša Sveneldovitšin tytär. Mstiša oli varjagisotapäällikkö Sveinaldin poika. Hänen mielestään Maluša oli slaavilaistettu versio muinaisskandinaavisesta nimestä Malfried. Nestorin kronikan mukaan eräs Malfried kuoli vuonna 1000. Hän olisi siten kuollut samaan aikaan Rognedin kanssa. Rogned oli Vladimirin vaimo, minkä vuoksi historioitsijat olettivat, että Malfried olisi ollut ollut hallitsevan ruhtinaan läheinen sukulainen, kenties hänen vaimonsa tai äitinsä.

Lähteet

 Д. И. Прозоровский. О родстве св. Владимира по матери. — Записки Императорской Академии наук, т. V, кн. I. СПб., 1864|Tietoja Vladimir Suuren äidin suvusta  (Google Books).
 И. И. Срезневский. О Малуше, милостнице в. к. Ольги, матери к. Владимира. — Записки Императорской Академии наук, с. 33. (Tietoja Malušasta, Olgan orjattaresta ja Vladimir Suuren äidistä)
 А.Шахматов. Разыскания о русских летописях. Глава  ХIV. Свенельдич и сказочные предки Владимира Святославича|(Tutkimuksia venäläisistä kronikoista) 
 о. Іриней Назарко, ЧСВВ. Святий Володимир Великий: Володар і христитель Руси-України / 2-е вид. - Жовква: Місіонер, 2012. - 200с. (Pyhä Vladimir Suuri: Kiovan Venäjän kristinuskon levittäjä)
 Ричка В. Володимир Святий в історичній пам`яті. - Київ: Видавничий дім "Скіф", 2012. - 208с. (Vladimir Suuri historialliallisissa lähteissä.)

Viitteet

Kiovan Rus
Charles Huntziger

Charles Léon Clément Huntziger (25. kesäkuuta 1880 Lesneven, Finistère – 12. marraskuuta 1941 lähellä Le Vigania, Gard)) oli toisessa maailmansodassa palvellut ranskalainen kenraali. Hänet muistetaan parhaiten Ranskan antautumista merkinneen aseleposopimuksen allekirjoittamisesta Ranskan edustajana kesäkuussa 1940.

Huntziger oli valmistunut upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa hän toimi Balkanilla kenraali Louis Franchet d’Espèreyn komentamien ympärysvaltojen joukkojen operaatiojohtajana. Vuodesta 1933 hän oli Ranskan joukkojen komentajana Syyriassa ja vuodesta 1938 sotaneuvoston jäsenenä.

Saksan hyökätessä Ranskaan vuonna 1940 Huntziger toimi Ranskan 2. armeijan komentajana. Hän johti Ranskan valtuuskuntaa, joka allekirjoitti aselevon Rethondesissa Compiègnen lähellä. Pierre Lavalin pyynnöstä Huntziger ryhtyi syyskuussa 1940 Vichyn hallituksen sotaministeriksi. Hän allekirjoitti toukokuussa 1941 niin sanotut Pariisin pöytäkirjat, jotka antoivat Saksan armeijalle laajat valtuudet toimia Ranskan Välimeren-siirtomaissa, kuten Syyriassa. Heinäkuussa 1941 hän kumosi amiraali François Darlanin kanssa määräyksen, joka kielsi ranskalaisia sotilaita palvelemasta ulkomailla, ja mahdollisti näin Ranskalaisten vapaaehtoisten legioonan perustamisen. Huntziger kuoli lento-onnettomuudessa saman vuoden marraskuussa ollessaan palaamassa tarkastusmatkalta.

Lähteet

Ranskalaiset kenraalit
Toisen maailmansodan henkilöt
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Unity Temple

Unity Temple on arkkitehti Frank Lloyd Wrightin suunnittelema kirkkorakennus Oak Parkissa, Yhdysvaltojen Illinoisin  osavaltiossa. Talo rakennettiin vuonna 1909. Työ kuului Wrightin omiin suosikkeihin. Sen kubistinen rakenne ja paikalla valetun betonin käyttö olivat ennennäkemättömiä tuohon aikaan. 

Paikallisella unitaariuniversalistiseurakunnalla oli puinen, 1800-luvulla rakennettu kirkko, joka paloi maan tasalle salaman sytyttämässä tulipalossa vuonna 1905. Wright alkoi suunnitella uutta kirkkoa heti tulipalon jälkeisenä aamuna. Siitä piti tulla riittävän halpa jotta seurakunnalla olisi varaa siihen.
Wright oli itse aktiivinen seurakunnan jäsen ja asui ja työskenteli lähellä kirkkoa. Koska kirkko sijaitsee meluisan kadun varrella, sen kadunpuoleisissa seinissä on mahdollisimman vähän ikkunoita.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltain kirkot
Illinois’n rakennukset ja rakennelmat
National Register of Historic Places -kohteet Illinoisissa
Kouvolan yhteiskoulu

Kouvolan yhteiskoulu on Kouvolan keskustassa sijaitseva peruskoulu. Rakennuksessa toimii yläkoulu (luokat 7–9). Oppilaita koulussa on noin 300. Vuonna 2016 koulussa oli 286 oppilasta.

Yhteiskoulu aloitti toimintansa 1955, ja aikaisempi koulurakennus valmistui vuonna 1963. Kyseinen rakennus tuhoutui täysin 11. helmikuuta 2014 sattuneessa tuhoisassa tulipalossa. Rakennus purettiin marraskuussa 2014.

Nykyään yhteiskoulu toimii yläasteena 1920-luvulla rakennetun entisen Kankaan koulun tiloissa. Vuonna 2015 Kouvolan yhteiskoulun lukio ja Kouvolan lyseon lukio yhdistettiin Kouvolan yhteislyseoksi.

Historia
Kouvolan yhteiskoulun perustamisesta tehtiin Kouluhallitukselle 30. maaliskuuta 1954 anomus, joka evättiin. Seuraavana vuonna valtioneuvosto teki päätöksen viisiluokkaisen yhteiskoulun perustamisesta, ja koulun toiminta alkoi 1. syyskuuta 1955. Yhteiskoulu toimi aluksi viidessä paikassa, joista käytetyin oli Sivistys- ja urheilutalo. Kouvolan lyseon saadessa uuden koulurakennuksen otti yhteiskoulu käyttöönsä entisen lyseotalon vuonna 1961.

Uutta koulurakennusta alettiin rakentaa vanhan lyseon tontille entisen rakennuksen taakse. Yhteiskoulun rakennus vihittiin käyttöön 16. marraskuuta 1963, ja samalla vuonna 1906 rakennettu punahonkainen "puulyska" purettiin.

Peruskoulu-uudistuksen myötä Kouvolan yhteiskoulu muuttui yksityisestä koulusta kaupungin ylläpitämiksi Salparinteen yläasteeksi ja Kouvonrinteen lukioksi vuonna 1975. Nykyisellä nimellään koulu on toiminut vuodesta 1998 alkaen.

Tulipalo

Tapahtumat
Yhteiskoulussa syttyi 11. helmikuuta 2014 tulipalo, josta hätäkeskus sai ilmoituksen kello 11.46. Palo sai alkunsa koulun siipirakennuksesta, josta se levisi myös päärakennukseen. Koulun evakuointi tapahtui ripeästi. Onnettomuustutkintakeskuksen mukaan palo sai alkunsa siipirakennuksen liikuntasalissa olleesta viallisesta sähkökaapelista. Syttymispaikkaa ei olisi tavanomaisissa tarkastuksissa voitu havaita.

Kesäkuussa 2014 päätettiin, ettei koulurakennusta korjata eikä rakenneta uudelleen. Yläkoululaiset siirrettiin elokuussa 2014 lakkautetun Kankaan koulun tiloihin.

Lukio siirrettiin toimimaan keskustassa sijaitsevaan Kymen lukon rakennukseen ja se toimi siellä syksyyn 2017 asti. Vuonna 2015 Yhteiskoulun lukio ja Kouvolan lyseon lukio yhdistettiin Kouvolan yhteislyseoksi. Syksyllä 2017 yhteislyseon päärakennukseen valmistui laajennusosa ja peruskorjaus, jolloin entisen yhteiskoulun lukion toiminta siirtyi kokonaan uuteen rakennukseen.

Yhteiskoulu palon jälkeen

Tulevaisuus
Kouvolan kaupungin marraskuussa 2018 laatiman uuden kouluverkon mukaan Kouvolan yhteiskoulu lakkautetaan 2020-luvun alkupuolella ja oppilaat siirtyy uuteen Keskustan yhtenäiskouluun, johon siirtyy myös Urheilupuiston yläaste, Kaunisnurmen ala-aste sekä osa Sarkolan ja Mansikkamäen ala-asteiden oppilaista.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Kirjallisuutta
Muistelmia elävästä talosta : Kouvolan yhteiskoulun historiikki 1955-2005. Kouvolan yhteiskoulu : Kouvolan yhteiskoulun lukio, 2005. ISBN 952-91-9379-3.

Kouvolan peruskoulut
Kouvolan lukiot
Kim Jäämeri

Kim Erkki Akseli Jäämeri (s. 5. kesäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen upseeri, kenraaliluutnantti ja Puolustusvoimien strategiapäällikkö 1. kesäkuuta 2017 alkaen.  Tätä ennen hän toimi ilmavoimien komentajana.

Tasavallan presidentti nimitti Jäämeren kenraalin virkaan ja Suomen sotilasedustajaksi Euroopan unioniin ja Natoon 1. tammikuuta 2023 alkaen.

Tasavallan presidentti Sauli Niinistö vahvisti 8. marraskuuta 2013 Jäämeren presidentin esittelyssä valtioneuvoston esityksestä ylennettäväksi kenraalin virkaan 1. tammikuuta 2014 ja määrättäväksi ilmavoimien komentajaksi huhtikuun 2014 alusta. Hänet ylennettiin tuolloin prikaatikenraaliksi ja jo itsenäisyyspäivänä 2014 hän sai kenraalimajurin arvon.

Sotilasurasta 
Jäämeri valmistui Kadettikoulusta ilmasotalinjalta vuonna 1987. Hän on palvellut seuraavissa tehtävissä:

 ohjaajaupseerina ja opettajana 1988-1992
 hävittäjälentolaivueen varapäällikkönä 1993-94
 hävittäjälentolaivueen päällikkönä ja koelentäjänä 1994-1997
 Hävittäjälentolaivue 21:n komentajana 1999-2001
 EU:n sotilaskomitean puheenjohtajan 1. sotilasavustajana Brysselissä 2001-2004
 ilmapuolustussektorin johtajana Pääesikunnan operatiivisella osastolla 2004-2006
 apulaisosastopäällikkönä Pääesikunnan operatiivisella osastolla 2006
 osastoesiupseerina Pääesikunnan suunnitteluosastolla 2007
 valtakunnallisten Maanpuolustuskurssien johtajana Maanpuolustuskorkeakoululla 2007-2010
 komentajana Satakunnan Lennostossa 2011-2012
 operaatiopäällikkönä Ilmavoimien Esikunnassa Jyväskylässä 2012–2014
 ilmavoimien komentajana 2014–2017
 ulkoministeri Pekka Haaviston johtaman NATO-liittymiskeskusteluita käyvän neuvotteluvaltuuskunnan jäsen 2022

Hornet-tunnistuslentokohu 

Vuonna 2014 Jäämeren toimiessa Ilmavoimien komentajana hänen vastuulleen lankesi ykkösuutiseksi nousseen Hornet-kohun selittely. Kolme venäläiskonetta oli tunkeutunut Suomen ilmatilaan, ja silloinen pääministeri Jyrki Katainen oli väittänyt Hornetien olleen ilmassa ”alta aikayksikön”. Todellisuudessa koneet olivat pysyneet maassa eikä tapahtumiin reagoitu. Julkisuudessa nousi keskustelua ilmavoimien rauhanajan valmiudesta ja kyvystä vastata yllättävään uhkaan. Tieto Hornetien maassa pysymisestä tuli kiusallisesti julkisuuteen Savon Sanomien uutisesta, jonka presidentti myöhemmin vahvisti. Jäämeri syytti Savon Sanomien uutisointia väärästä tiedosta ja epäili asiassa myyrää ja tietovuotoa.  Myöhemmin hän perui epäilyn tietovuodosta, mutta sanoi ilmavoimien tekevän selvityksen siitä kannattaako ”väärän tiedon” lähdettä alkaa selvittämään.  Savon Sanomat ilmoitti kuitenkin seisovansa uutisensa takana eikä myöntänyt tietojen olleen virheellisiä.

Muuta
Jäämeri suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999 ja hänet ylennettiin everstiksi vuonna 2006. Jäämeri on naimisissa. Jäämeren isä, reservin kapteeni Kim Jäämeri, on toiminut Vammalan Kirjapainon johtajana.

Lähteet 

Suomen ilmavoimien komentajat
Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Aleksei Šahmatov

Aleksei Aleksandrovitš Šahmatov (, 17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1864 Narva – 16. elokuuta 1920 Pietari) oli venäläinen kielitieteilijä ja muinaisvenäläisten kronikoiden tutkija.

Aleksei Šahmatov valmistui Moskovan yliopistosta vuonna 1887, toimi sen dosenttina vuodesta 1890 ja Pietarin yliopiston professorina vuodesta 1910. Hänet nimitettiin Pietarin tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1894. Vuodesta 1906 lähtien hän johti tiedeakatemian venäjän kielen ja kirjallisuuden osastoa.

Šahmatov on venäjän kielihistorian tutkimuksen perustanlaskija. Teoksissaan Issledovanija v oblasti russkoi fonetiki (1894), K istorii zvukov russkogo jazyka (1903) ym. hän pyki rekonstruoimaan yhteisvenäläisen kantakielen vertailemalla muinaisia murteita venäjän nykymurteisiin ja muihin slaavilaisiin kieliin historiallisen kielitieteen metodeja käyttäen. Šahmatov pani alulle muinaisvenäläisten kronikoiden tekstikriittisen tutkimuksen ja kehitti tekstikritiikkiä tieteenalana. Teoksissan Kurs istorii russkogo jazyka (1909), Otšerk drevneišego perioda istorii russkogo jazyka (1915), Drevneišije sudby russkogo plemeni (1919), K voprosu ob obrazovanii russkih naretši i russkih narodnostei (1899) ym. hän yhdistää kielihistorian itäslaavien ja venäläisten varhaishistorian tutkimukseen. Nykyvenäjän morfologiaa ja syntaksia käsittelevät teokset Otšerk sovremennogo russkogo literaturnogo jazyka (1925) ja Sintaksis russkogo jazyka (osat 1–2, 1925–1927). Šahmatov tutki myös muita slaavilaisia ja indoeurooppalaisia kieliä, itämerensuomalaisia kieliä ja mordvaa sekä kansatiedettä, folkloristiikkaa ja muinaisvenäläisen kirjallisuuden historiaa.

Šahmatov johti akateemisen venäjän kielen sanakirjan toimitustyötä vuosina 1891–1916. Hänen johtamastaan tiedeakatemian venäjän kielen ja kirjallisuuden osastosta muodostui venäläisen filologian keskus. Hänellä oli suuri merkitys myös venäjän kielen oikeinkirjoituksen uudistuksessa.

Lähteet

Venäläiset filologit
Venäläiset kielitieteilijät
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Steve Kordek

Steve Kordek (26. joulukuuta, 1911 – 19. helmikuuta, 2012) oli amerikkalainen liikemies, joka tunnetaan parhaiten flipperin () keksijänä.

Kordek kehitti yli sata flipperiä, joista viimeisimmän hän suunnitteli 2003. Kordek työskenteli suunnittelijana mm. Goncolle, Williamsille ja Ballylle.

Kordek kuoli 19. helmikuuta, 2012, 100 vuoden iässä.

Lähteet 

Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Yhdysvaltalaiset liikemiehet
Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Jos (täsmennyssivu)

Jos voi tarkoittaa:
 jos, konjunktio
 jos... niin, propositiologiikassa implikaatio
 jos ja vain jos, propositiologiikassa ekvivalenssi
 Jos, kaupunki Nigeriassa
 Jos..., Pelle Miljoonan albumi vuodelta 1984
 Jos, laulaja-lauluntekijä F:n albumi vuodelta 2022
 Jos... (if....), brittiläinen elokuva vuodelta 1968
  Rap-artisti Laineen Kasperin kappale albumilla Seis.
 84340 Jos, päävyöhykkeen asteroidi
Meir

Meir on norjalaisen metalliyhtye Kvelertakin toinen albumi. Sen on julkaissut 25. maaliskuuta 2013 Sony Music Scandinavia Pohjoismaissa, Roadrunner Records muualla maailmassa ja vinyylimuotoisena Indie Recordings -levy-yhtiö. Levyn kansitaiteesta vastaa Baroness-yhtyeen John Dyer Baizley. Levyn on tuottanut Kurt Ballou.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 18, jolla se vietti 2 listaviikkoa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Erlend Hjelvik − laulu
 Vidar Landa − kitara, piano
 Bjarte Lund Rolland − kitara
 Maciek Ofstad − kitara, laulu
 Marvin Nygaard − basso
 Kjetil Gjermundrød − rummut

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Imperiumi.net: 
 Sputnikmusic: 4.2/5

Lähteet 

Kvelertakin albumit
Vuoden 2013 albumit
The Voice of Finland (3. tuotantokausi)

The Voice of Finlandin kolmas tuotantokausi alkoi 3. tammikuuta 2014 ja päättyi 18. huhtikuuta 2014.

Ohjelmassa oli mukana vaiheet Ääni ratkaisee, Kaksintaistelu ja kaappaus, Knock out ja Suorat lähetykset. Ohjelmassa oli kuusi Ääni ratkaisee -jaksoa, neljä Kaksintaistelu-jaksoa, kolme Knock out -jaksoa ja neljä suoraa lähetystä.

Lisäksi tähtivalmentajatiimissä on tapahtunut muutoksia sillä Lauri Tähkän ja Paula Koivuniemen tilalle on tulleet tähtivalmentajiksi Mira Luoti ja Anne Mattila. Elastinen ja Michael Monroe jatkavat edelleen myös tähtivalmentajina. Ohjelmaa juonsivat Axl Smith ja backstage-toimittajana toimiva Jenni Alexandrova.

Kaksintaistelut
Mikäli toinen Kaksintaistelu-vaiheessa mukana ollut kilpailija pääsi jatkoon, hänet kaappasi toinen tähtivalmentaja painamalla nappia.

Jakso 1 (14.2.2014)

|}

Elastinen kaappasi Anne Carlssonin Miralta omaan tiimiinsä, nappia painoi Elastinen ja Michael.
Michael kaappasi Tiia Erämeren Elastiselta omaan tiimiinsä, nappia painoi Mira, Anne ja Michael.
Anne kaappasi Sonja Perkiön Michaelilta omaan tiimiinsä, nappia painoi Anne.

Jakso 2 (21.2.2014)

|}
Mira kaappasi Maya Kurjen Elastiselta omaan tiimiinsä, nappia painoi Mira ja Anne.
Anne kaappasi Netta Pietilän Elastiselta omaan tiimiinsä, nappia painoi Anne.
Elastinen kaappasi Sanna Hannuksen Annelta omaan tiimiinsä, nappia painoi Elastinen.

Jakso 3 (28.2.2014)

|}
Mira kaappasi Kazumi Tanakan Michaelilta omaan tiiminsä, nappia painoi Mira.

Jakso 4 (7.3.2013)

|}
Michael kaappasi Ivone Kätkän Elastiselta omaan tiimiinsä, nappia painoi Michael.

Kaapaukset

Knock Out
Knock Out -vaiheessa kaksintaisteluista edenneet kilpailijat jaettiin pareiksi, jotka esittivät tähtivalmentajalleen valitsemansa kappaleen. Valmentaja valitsi toisen laulajista jatkoon livelähetyksiin.

Knock Out 1 (14.3.2014)

Knock Out 2 (15.3.2014)

Knock Out 3 (21.3.2014)

Suorat lähetykset

Suora lähetys 1 (28.3.2014)

Suora lähetys 2 (4.4.2014)

Semifinaali (11.4.2014)

Finaali (18.4.2014)

Lähteet

The Voice of Finland
Tuotantokaudet
I Luh Ya Papi

I Luh Ya Papi on yhdysvaltalaisartisti Jennifer Lopezin kappale hänen tulevalta kahdeksannelta, A.K.A.-studioalbumilta. Kappaleella vierailee myös yhdysvaltalaisräppäri French Montana ja sen julkaisivat 2101 Records sekä Capitol Records albumin johdantonsinglenä 11. maaliskuuta 2014. Kappaleen sanoittivat Lopez, Andre Proctor, Karim Kharbouch sekä Noel "Detail" Fisher, joista viimeisin myös tuotti kappaleen. Musikaalisesti "I Luh Ya Papi" on hip hop ja synthpop-kappale, joka sisältää myös synthsejä sekä metallityylisiä biittejä, jotka sanoituksellisesti sisältävät vihjailuja sekä viittauksia Lopezin vartaloon.

"I Luh Ya Papi" sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat kappaletta itsessään, mutta kritisoivat sen nimeä. Kappaleeseen liittyvän musiikkivideon kuvasi Jessy Terrero, Lopezin entinen yhteistyökumppani. Video kuvattiin Miamissä, Floridassa ja se kuvaa hänen fantasiaa käsitteestään objektismisia miehiä kohtaan. Video sai kriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton. Kappale esiteltiin ensimmäisen kerran livenä American Idolin kolmannellatoista tuotantokaudella, jossa Lopez toimi myös tuomarina. Montana esitti Lopezin kanssa kappaleen, johon liittyi myös aiempien kipailujen voittajien, Jessica Sanchezin, Allison Irahetan ja Pia Toscanon mukaan osallistuminen.

Listasijoitukset

Lähteet

Vuoden 2014 kappaleet
Jennifer Lopezin kappaleet
Eppu Kosonen

Eppu Kosonen on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja. Hän työskentelee Kaiku Entertainment-yhtiön palveluksessa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat Jesse Kaikurannan esittämä ”Vie mut kotiin”, Johanna Kurkelan ”Oothan tässä vielä huomenna” sekä Jonna Tervomaan ”Minä toivon” ja ”Tikapuut” -kappaleet.

Kosonen palkittiin Emma-gaalassa 2012 vuoden tuottajana. Hänet palkittiin vuoden tuottajana myös Emma-gaalassa 2020.

Sanoituksia Kosonen on tehnyt mm. Katri Metsolle ja Pete Parkkoselle.

Eppu Kososen tuottamia albumeita 
 Eläköön (Jonna Tervomaa)
 Tavalliset hautajaiset (Samuli Putro)
 Vaikka minä muutuin (Jesse Kaikuranta) (yhteistyössä Matti Mikkolan kanssa)
 Tuhlari (Laura Närhi) (yhteistyössä Matti Mikkolan ja DJPP'n kanssa)
 Taitekohdassa (Samuli Putro)
 Lapislatsulia'' (Juha Tapio)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Eppu Kososen diskografia Discogs-sivustolla
 Eppu Kosonen Kaiku Ertainment-yhtiön sivuilla 
 Eppu Kosonen Fono.fi äänitetietokannassa

Suomalaiset säveltäjät
Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset sanoittajat
Suomalaiset sovittajat
Emma-palkinnon saajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Pimeiden öiden elokuvafestivaali

Pimeiden öiden elokuvafestivaali (, lyhennys PÖFF) tai Tallinnan elokuvajuhlat on vuosittain marraskuussa Tallinnassa järjestettävä elokuvajuhla.

Vuodesta 1997 alkaen järjestetty PÖFF on Baltian maiden suurin elokuvajuhla. Sen yhteydessä järjestetään alafestivaaleja, kuten lasten- ja nuortenelokuvalle ja alan opiskelijoille.

Festivaali palkitsi Jörn Donnerin vuonna 2017 hänen elämäntyöstään.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elokuvajuhlien virallinen sivu  
 Tallinnan elokuvajuhlien (PÖFF) vuoden 2018 ohjelma  (2018.poff.ee)

Elokuvajuhlat
Viron elokuva
Vladimir Dal

Vladimir Ivanovitš Dal (, ; 22. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1801  Lugansk – 4. lokakuuta (J: 22. syyskuuta) 1872 Moskova) oli venäläinen kirjailija, sanakirjantekijä ja kansatieteilijä.

Vladimir Dal syntyi Venäjän kansalaisuuden ottaneen tanskalaisen lääkärin perheeseen Venäjän keisarikunnan silloisen  Uuden Venäjän kuvernementin  Luganskin kylässä, joka nykyisin tunnetaan Luhanskin kaupunkina Ukrainassa. Hän opiskeli Pietarin merisotakoulussa vuosina 1814–1819 ja palveli vuoteen 1826 saakka armeijassa. Vuonna 1829 hän valmistui lääkäriksi Tarton yliopistosta ja työskenteli sen jälkeen lääkärinä ja virkamiehenä. Vuonna 1838 Dal valittiin Pietarin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi hänen laatimansa Orenburgin seudun kasvi- ja eläinkokoelman perusteella.

Dal alkoi jo varhain kerätä venäjän kielen sanastoa ja venäläistä kansanperinnettä. Vuonna 1832 hän julkaisi joukon satuja ja vuosina 1833–1839 neliosaisen tarinakokoelman Byli i nebylitsy. Kirjailijanimellä Kazak Luganski Dal julkaisi realistisia kansankuvauksia ja kertomuksia kuten Soldatskije dosugi (1843) ja Matrosskije dosugi (1853). Vuosina 1861–1862 ilmestyi yli 30 000 sananlaskua ja sanontaa käsittävä kokoelma Poslovitsy russkogo naroda.

Dalin päätyö on neliosainen venäjän kielen selittävä sanakirja Tolkovyi slovar živogo velikorusskogo jazyka (ensimmäinen laitos 1863–1866), jonka parissa hän työskenteli yli viisikymmentä vuotta. Se sisältää yli 200 000 venäjän kirja- ja kansankielen sekä murteiden sanaa, jotka on järjestetty kantasanoittain (osittain virheellisesti) pesyeiksi. Sanakirjassa on paljon fraseologismeja, sananlaskuja, sanontoja ja kansatieteellistä aineistoa. Se sisältää myös tekijänsä lainasanojen korvaamiseksi keksimiä uudissanoja. Dal sai sanakirjastaan tiedeakatemian Lomonosovin palkinnon ja kunnia-akateemikon arvonimen vuonna 1863.

Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto Luhanskissa, yksi Ukrainan tiedeyliopistoista, on nimetty Volodymyr Dalin (eli Vladimir Dalin) mukaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Prominent Russians: Vladimir Dahl  (russiapedia.rt.com)
 Entsiklopedija Krugosvet: Vladimir Dal 
 Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Vladimir Dal 
 Vladimir Dalin teoksia Petroskoin yliopiston sivustolla  
 Tolkovyi slovar živogo velikorusskogo jazyka 
 Vladimir Dalille omistettu sivusto  

Venäläiset kansatieteilijät
Venäläiset kielitieteilijät
Venäläiset kirjailijat
Vuonna 1801 syntyneet
Vuonna 1872 kuolleet
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1963

Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1963 oli 15. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 12 kappaletta kuudessa eri luokassa.

Kilpailukalenteri

† MM-sarjan ulkopuolinen kilpailu.

MM-pisteet

500cc

350cc

250cc

125cc

50cc

Lähteet 

MotoGP-kaudet
Vuoden 1963 moottoriurheilu
Hilton Molino Stucky Venice

Molino Stucky on Venetsiassa Giudeccan saarella sijaitseva entinen mylly ja pastatehdas. Nykyään rakennuskompleksissa on Hilton-ketjun hotelli.

Tehtaan perusti Giovanni Stucky 1800-luvun lopulla. Tehdas oli aikanaan alansa suurimpia Euroopassa. Tehdas koostui 13 rakennuksesta joista korkein oli 9-kerroksinen. Tyyliltään rakennukset ovat uusgoottisia ja ne on tehty tiilestä. Molino Stuckyn pasta oli yksi tunnetuimmista pastamerkeistä maailmanlaajuisesti, ja tehdas menestyi hyvin. Giovanni Stucky murhattiin vuonna 1910. Murhan teki yksi tehtaan entinen työntekijä joka kärsi mielenterveysongelmista. Tämän jälkeen tehtaan johdon otti käsiinsä Giovannin poika Giancarlo. Aika oli kuitenkin jo ajamassa tehtaan ohi. Rautateiden kehitys vei kuljetusedun Molino Stuckylta, ja lopulta tehdas jouduttiin lopettamaan vuonna 1955. Tehdas oli tämän jälkeen rappiolla, kunnes lopulta vuonna 1998 aloitettiin rakennuksen kunnostaminen. Rakennustyömaalla oli kuitenkin suuri tulipalo vuonna 2003, joka viivästytti valmistumista. Lopulta vuonna 2007 tehtaaseen avattiin hotelli Hilton Molino Stucky Venice.

Lähteet 

Venetsian rakennukset ja rakennelmat
Hotellit
USS Anthony (DD-172)

USS Anthony (runkonumero DD 172) oli Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä, joka valmistui pian ensimmäisen maailmansodan päätyttyä.

Valmistus 

Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 18. huhtikuuta 1918 nimettömänä hävittäjä No. 172:na. Laivastoesikunnan 1. elokuuta 1918 päivätyllä käskyllä alus nimettiin USS Anthonyksi ja laskettiin vesille 10. elokuuta kumminaan San Franciscon Canadian Bank of Commercen johtajan Bruce Heathcoten tytär neiti Grace Heathcote. Alus otettiin palvelukseen 19. kesäkuuta 1919 Mare Islandin laivastontelakalla Vallejossa Kaliforniassa ensimmäisenä päällikkönään David Alexander Scott.

Palvelus 
Varustamisen päätyttyä Anthony vieraili Santa Barbarassa, missä alus osallistui Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän juhlallisuuksiin. Seuraavana päivänä se lähti etelään San Diegoon, jossa alus osallistui harjoitukseen ennen paluutaan San Franciscon lahdelle 19. heinäkuuta. Alus teki 25.–31. heinäkuuta pikavisiitin Bremertoniin Washingtoniin palaten Montereyn kautta San Diegoon 4. elokuuta. Se jatkoi matkaansa Colnettinlahdelle. Palatessaan yöllä 5. elokuuta San Diegoon alus havaitsi Tyynenmeren laivaston 4. laivueen ankkurissa South Coronadon rannikolla.

Seuraavana päivänä alus osallistui laivastokatselmukseen, minkä jälkeen se kuljetti vierailijoita San Pedroon. Tankattuaan USS Kanahwalta 11. elokuuta alus lähti Redondo Beachin edustalle, jossa se liittyi iltapäivällä 13. elokuuta USS Texasin, USS Nebraskan, USS Seattlen, USS Prairien sekä USS Tarbellin ja USS Sprostonin muodostamaan osastoon. Kolme päivää myöhemmin alus kiinnittyi kunnalliseen laituriin Santa Monicassa, josta se jatkoi 19. elokuuta rannikkoa pitkin Santa Barbaraan. Alus tankkasi Loas Angelesissa, minkä jälkeen se kuljetti matkustajia Santa Barbaraan ennen siirtymistään Santa Cruziin etsimään kadonnutta lentokonetta.

Alus havaitsi koneen iltapäivällä 29. elokuuta ja se ankkuroitui Redwood Canyonin edustalle. Pian saavuttuaan alukselta siirrettiin lentokoneen miehistölle huopia ja elintarvikkeita. Alus palasi vielä samana iltana Santa Cruziin. Alus siirsi 30. elokuuta San Franciscon lahdella lentomateriaalia SC-278:lle ja armeijan hinaajalle El Aguadorille, minkä jälkeen se palasi laivasto-osastoon Bolinasinlahdella. Alus lähti laivaston mukana 1. syyskuuta laivastokatselmukseen, jossa se ampui 17 kunnialaukausta laivastoministeri Danielsin kunniaksi.

Lähteet

Viitteet 

Wickes-luokan hävittäjät
Pentti Sydänmaanlakka

Pentti Kalervo Sydänmaanlakka  on henkilöstöjohtamisen konsultti ja tietokirjailija. Sydänmaanlakka on valmistunut filosofian tohtoriksi Aalto-yliopiston tuotantotalouden laitokselta 2002. Sydänmaanlakalla on myös tekniikan lisensiaatin tutkinto (2001) samalta laitokselta ja filosofian maisterin tutkinto (1980) Helsingin yliopistosta.

Työura 
Sydänmaanlakka on työskennellyt pitkään henkilöstöjohdon tehtävissä muun muassa Nixdorfin, Siemensin, Koneen ja Nokian palveluksessa. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut perustamansa yrityksen, Pertec Consulting Oy:n kautta, jonka omistus myytiin Hyvinvointivalmennus Hälsa Oy:lle elokuussa 2019.  

Pentti Sydänmaanlakka on kirjoittanut kahdeksan teosta johtamisesta. Hän on toiminut Henry ry:n (Henkilöstöjohdon Ryhmä) puheenjohtajana 1998–1999 ja on myös Henryn kunniapuheenjohtaja. Helsingin Kauppakorkeakoulun Executive Education on myöntänyt hänelle Tiedon jano -tunnustuspalkinnon 2003.

Tutkimustoiminta 
Sydänmaanlakka on rakentanut älykkään johtamisen viitekehystä väitöskirjassaan ja useissa kirjoissaan.

Kirjat 
2000: Älykäs organisaatio. Tiedon, osaamisen ja suorituksen johtaminen. Kauppakaari.
2000: Wohlbefinden. Das zentrale Ziel betrieblihen Gesundheitsmanagement.. Teoksessa Bertelsman Stiftung, Hans-Böcker-Stiftung (julk.): Erfolgreich durch Gesundheitsmanagement. Biespiele aus der Arbeitswelt.
2001: Henkilökohtainen taitokartta: henkilökohtaisten avaintaitojen kartoitusmenetelmän kehittäminen ja analysointi. Lisensiaatintyö. Teknillinen korkeakoulu.
2002: An Intelligent Organization. Integrating Performance, Competence and Knowledge Management. Capstone.
2003: Intelligent Leadership and Leadership Competencies. Developing a Leadership Framework for Intelligent Organizations. Tohtorinväitös. Teknillinen korkeakoulu.
2004: Älykäs johtajuus. Ihmisten johtaminen älykkäissä organisaatioissa. Talentum.
2005: Intelligent leadership. Leading People in Intelligent Organisations. Pertec Consulting.
2006: Älykäs itsensä johtaminen. Näkökulmia itsensä kehittämiseen. Talentum.
2007: Intelligent Self Leadership. Pertec Consulting. 
2009: Jatkuva uudistuminen. Luovuuden ja innovatiivisuuden johtaminen. Pertec Consulting.

2012: Älykäs johtaminen 7.0. Miten kasvaa viisaaksi johtajaksi. Talentum.
2014: Tulevaisuuden johtaminen 2020. Älykkään johtamisen näkökulmia. Pertec Consulting.
2015: Älykäs julkinen johtaminen. Miten rakentaa älykäs verkostoyhteiskunta. Talentum.
2017: Continuous Renewal. Leading Creativity and Innovativeness. Pertec Consulting.
2019: Globaali johtaminen. Miten hallita maailmaa älykkäästi? Alma.

Lähteet

Aiheesta muualla  
 Pertec Consultingin verkkosivusto
 Talentumin kirjailijaesittely

Vuonna 1954 syntyneet
Suomalaiset tietokirjailijat
Nokian henkilöstö
Elävät henkilöt
Balls of Steel (televisiosarja)

Balls of Steel on brittiläinen piilokamerasarja, jota esitettiin kolmen tuotantokauden ajan vuosina 2005-2008. Ohjelmassa eri näyttelijät tekevät erilaisia jekkuja satunnaisille ihmisille. Ohjelman juonsi Mark Dolan.

Ohjelman formaatista on tullut ulkomaisia versioita, kuten suomalaisversio Teräspallit ja australialaisversio Balls of Steel Australia.

Brittiläiset tositelevisiosarjat
Piilokameraohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Channel 4:n televisio-ohjelmat
Z² (Devin Townsendin albumi)

Z² (myös Ziltoid 2) on Devin Townsendin yhdeksäs studioalbumi, joka on jatkoa vuoden 2007 konseptialbumille Ziltoid the Omniscient. Se on tupla-albumi, joka käsittää myös Devin Townsend Projectin kanssa äänitettyä materiaalia. Ziltoid-albumin nimi on "Dark Matters", kun taas DTP:n levy kantaa nimeä "Sky Blue". Ziltoid-albumin teema on "Ziltoid vastaan maailma". Albumin julkaisun tiimoilta Townsend aloittaa kiertueen Chaos in the Skies.

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 73. Suomessa se nousi virallisen albumilistan neljännelle sijalle.

Taustaa 
Albumin tekemistä rahoitettiin Casualties of Cool -albumia varten kerätyillä ylijäämävaroilla, joka ylitti keräystavoitteensa 546%. Kappaleiden kirjoittaminen alkoi Townsendin saatua äänitetyksi Casualties of Coolin Ché Aimee Dorvalin kanssa kesällä 2013. Kappalelistaus julkistettiin 16. huhtikuuta 2014. Äänitykset alkoivat Los Angelesissa 2. toukokuuta 2014, kaksi viikkoa ennen Casualties of Coolin julkaisua.

Teemat 
Sky Bluen musiikki jäljittelee musiikillisesti Epicloud-albumia, mutta on paljon melankolisempi, elottomampi ja tummempi kokonaisuus. Dark Mattersin kappaleet ovat raivokkaita, soinnutusta ja kuorolaulua sisältäviä. Townsend on saanut ideoita tarinan kulkuun naapurinsa lapsilta.

Kappaleet

CD 1: Sky Blue

CD 2: Dark Matters

Muusikot 
 Devin Townsend – laulu, kitara, bassokitara, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Brian Waddell – bassokitara
 Ryan van Poederooyen – rummut
 Dave Young – kosketinsoitin, kitara
 Anneke van Giersbergen – taustalaulu

Vierailevat muusikot 
 Dominique Lenore Persi – laulu
 Chris Jericho – laulu

Arvostelut 
 
 
 Kaaoszine: 8/10
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Devin Townsendin albumit
Vuoden 2014 albumit
Konseptialbumit
Olavi Niinikoski

Lauri Olavi Niinikoski (s. 22. heinäkuuta 1912 Lavia) oli suomalainen metsätyönjohtaja ja näytelmäkirjailija.

Näytelmiä 
 Ulosmittaus : yksinäytöksinen pila. Seuranäytelmiä 528. Karisto 1951

Lähteet 
 
 Kirjasampo.fi : Olavi Niinikoski

Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1912 syntyneet
Kuolinvuosi puuttuu
Paulaharjun koulu

Paulaharjun koulu on Oulun Puolivälinkankaalla sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan perusopetusta 1–6 luokkien oppilaille.

Punatiilinen koulurakennus on valmistunut 1962, laajennusosa 1967. Koulu oli 1970–luvulla yksi Suomen suurimmista kouluista, oppilaita koulussa oli 1380 ja koulua käytiin vuoroluvussa. Nykyisin koulussa on alle 300 oppilasta. Koulu on nimetty kirjailija Samuli Paulaharjun mukaan.

Lähteet 

Oulun peruskoulut
Puolivälinkangas
Talviaisten rautatieasema

Talviaisten  rautatieasema (lyh.Tv) on rautatieliikennepaikka Oriveden kaupungin Talviaistaipaleen kylässä. Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1947. Rataosa Orivedeltä Jämsänkoskelle valmistui vuonna 1951. Talviainen muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1960 ja henkilöliikenne Oriveden sekä radan silloisen päätepisteen Jämsänkosken välillä loppui vuonna 1969. Tavaraliikenne lopetettiin ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1973. Talviainen avattiin kuitenkin uudestaan junankohtauspaikkana vuonna 1978, jolloin rataosa valmistui Jyväskylään saakka.

Talviaisten vaatimaton asemarakennus rakennettiin Talviaistaipaleen kylään aivan valtatie 9:n viereen arkkitehti Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1945. Nykyisin paikalla on junasuoritus- ja laitesuojarakennus. Talviainen muutettiin uudelleen miehittämättömäksi liikennepaikaksi rataosan kauko-ohjauksen valmistuttua vuonna 1991. Liikennepaikka sijaitsi aiemmin Längelmäen kunnan alueella, mutta kunnan lakkauttamisen jälkeen liikennepaikka on vuoden 2007 alusta lähtien sijainnut Oriveden alueella.

Lähteet

Längelmäki
Keski-Suomen rautatieliikennepaikat
Oriveden rakennukset ja rakennelmat
Oriveden liikenne
Keltasinappi

Keltasinappi (Sinapis alba) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se on yksi lajeista, joiden siemeniä käytetään sinapin valmistamiseen.

Ulkonäkö ja koko 
Keltasinappi kasvaa jopa 1,5 m korkeaksi. Sen lehdet ovat 8 cm pitkät ja 4 cm leveät. Kukat ovat keltaiset.

Levinneisyys 
Keltasinappi on alkujaan kotoisin Välimeren seudulta. Nykyisin sitä kasvaa Lounais-Suomesta etelään koko Euroopassa, sekä paikoin Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Se on moni paikoin tulokaslaji tai viljelykarkulainen.

Käyttö 

Sinapin valmistuksessa keltasinapin siemenjauhetta sekoitetaan yleensä mustasinappiin. Kokonaisia siemeniä käytetään säilykkeiden kuten maustekurkkujen valmistukseen. Keltasinapin siemenistä saadaan 20–35 % miedonmakuista öljyä, jota voidaan käyttää polttoaineena ja voiteluaineena. Ruotsissa siitä tehdään majoneesia. Versoja voidaan käyttää salaatin tapaan.

Keltasinappia käytetään myös viherkesannointikasvina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Luontoportti: Keltasinappi (Sinapis alba)
ITIS: Sinapis alba 
United States Department of Agriculture (USDA): Sinapis alba 
Flora of China: Sinapis alba 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Sinapis alba 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Sinapis alba (white mustard) 
Gernot Katzer's Spice Pages: White Mustard (Sinapis alba) 

Sinapit (kasvit)
Kevätruusuleinikki

Kevätruusuleinikki (Adonis vernalis) on monivuotinen keltakukkainen kasvi, jota tavataan Euraasian kuivilla aroilla. Se kasvaa 30 cm korkeaksi ja kukkii maaliskuussa. Siemenet kypsyvät touko-kesäkuussa.

Kevätruusuleinikkiä on käytetty rohdoskasvina, sillä se sisältää sydänglykosideja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Kevätruusuleinikki (Adonis vernalis)
 Puutarha.net: Kevätruusuleinikki (Adonis vernalis)
 Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Adonis vernalis 
 United States Department of Agriculture (USDA): Adonis vernalis 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Adonis vernalis 

Leinikkikasvit
Myrkylliset kasvit
Pyöröorapihlaja

Pyöröorapihlaja eli pyöröliuskaorapihlaja (Crataegus laevigata) on orapihlajiin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Keski-Euroopassa ja paikoin Englannissa.

Ulkonäkö ja koko 

Pyöröorapihlaja kasvaa 4–8 metriä korkeaksi ja yhtä leveäksi. Sen oksat ovat piikkiset ja lehdet kiiltävät, sormihaaraiset. Kermanvalkoiset kukat puhkeavat loppukeväällä, ja punaiset marjat kypsyvät syksyllä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Pyöröorapihlaja (Crataegus laevigata)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pyöröorapihlaja (Crataegus laevigata)
ITIS: Crataegus laevigata 
United States Department of Agriculture (USDA): Crataegus laevigata 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Crataegus laevigata 
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Crataegus laevigata 

Orapihlajat
Puukellokanerva

Puukellokanerva eli puukanerva (Erica arborea) on ainavihanta kanervakasveihin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Välimeren seudulla, Madeiralla ja Kanariansaarilla.

 
Puukellokanerva on sukunsa suurin laji. Se kasvaa tyypillisesti 2–4 metriä korkeaksi, mutta joskus jopa kuusimetriseksi. Neulasmaiset lehdet kasvavat 3–4 lehden kimppuina. Tuoksuvat valkoiset tai vaaleanpunaiset kukat puhkeavat keväällä tiiviinä pyramidinmuotoisina terttuina. Puukellokanervan juuria on käytetty piippujen valmistamiseen.

Lähteet 

Kellokanervat
Rick and Morty

Rick and Morty on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka ovat luoneet Justin Roiland ja Dan Harmon. Roiland toimii äänenä Rickille ja Mortylle. Lopun perheen äänirooleissa toimii Chris Parnell, Spencer Grammer ja Sarah Chalke.

Ohjelman ensiesitys oli 2. joulukuuta 2013 Cartoon Networkin alaisella Adult Swim -kanavalla. Sarjan toinen tuotantokausi alkoi 26. heinäkuuta 2015 ja kolmas kausi alkoi 30. heinäkuuta 2017. Neljäs kausi alkoi 10. marraskuuta 2019.

Rick and Mortylla oli Simpsonien 26. tuotantokaudella oma sohvavitsi.

Juoni  
Rick on henkisesti epävakaa alkoholisti, mutta lahjakas tiedemies. Hän on hiljaittain löytänyt uuden yhteyden perheensä kanssa. Rick käyttää aikaansa vieden tyttärenpoikaansa Mortya (myöhemmin myös muita perheenjäseniä) sekopäisille ja vaarallisille seikkailuille syvälle avaruuteen ja toisiin ulottuvuuksiin. Yhdistettynä Mortyn horjuvaan perhe-elämään nämä seikkailut aiheuttavat paljon ahdinkoa koulussa ja kotona.

Jokainen jakso päättyy lopputekstien jälkeiseen kohtaukseen, joka täydentää jaksoa.

Päähahmot
Rick Sanchez on Mortyn ja Summerin alkoholisoitunut isoisä, Bethin isä ja Jerryn appi. Lahjakas tiedemies, joka keksii huvikseen (joskus myös hyödyksi) mitä eriskummallisimpia laitteita. Vastaa lähes aina sarkastisesti kaikkiin kysymyksiin. Röyhtäilee paljon puhuessaan. Vaikka vaikuttaa pitävänsä perhettään surkeana, on valmis tekemään mitä vain heidän puolestaan.
Morty Smith on Rickin lapsenlapsi, Summerin veli, Jerryn ja Bethin poika. Yksinäinen ja pelokas Morty tempautuu usein tavalla tai toisella Rickin mukaan. Ihastunut koulukaveriinsa Jessicaan.
Jerry Smith on Mortyn ja Summerin isä sekä Bethin mies. Työskenteli aiemmin mainostoimistossa, kunnes sai potkut. Mortyn tavoin hieman luonteeltaan epävarma.
Beth Smith, omaa sukua Sanchez, on Mortyn ja Summerin äiti, Rickin tytär ja Jerryn vaimo. Ammatiltaan eläinlääkäri, joka on erikoistunut hevoskirurgiaan. Käy usein läpi avioliittokriisiä ja pohtii, oliko ensimmäisen lapsen hankinta alaikäisenä viisasta.
Summer Smith on Mortyn 17-vuotias sisko, Rickin lapsenlapsi ja Jerryn ja Bethin tytär. Saa kuulla olevansa vahinkolapsi.

Tuotantokaudet

Katso myös 
 Luettelo animaatiosarjan Rick and Morty jaksoista

Aiheesta muualla
 Virallinen sivusto

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
2010-luvun televisiosarjat
Adult Swimin televisio-ohjelmat
Fraser Forster

Fraser Forster (s. 17. maaliskuuta 1988) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa englantilaisseura Tottenham Hotspuria. Newcastle Unitedin kasvatti Forster on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa kolme ottelua.

Seurajoukkueura 
Newcastlessa uransa aloittanut Forster ei pelannut seuran edustusjoukkueessa yhtään ottelua. Hän kierteli koko Newcastle-uransa lainoilla. Vuonna 2009 hän siirtyi lainalle Norwich Cityyn ja oli vahvassa roolissa, kun joukkue nousi kaudeksi 2010-11 Englannin mestaruussarjaan. Fanit valitsivat Forsterin seuran kauden pelaajaksi. 2010 hän siirtyi lainalle Skotlannin valioliigan Celtic FC:hen, joka osti Forsterin omaksi kaudelle 2012-13 Skotlannin liigan voiton jälkeen. Celtic uusi mestaruuden kahdella seuraavallakin kaudella Forsterin ollessa ykkösmaalivahtina. Kesällä 2014 Forster siirtyi Valioliigan Southampton FC:hen, jossa hän pian nappasi ykkösmaalivahdin roolin Artur Borucilta. Syksyllä 2019 Forster palasi lainasopimuksella Celticiin.

Maajoukkueura 
Englannin valmentaja Roy Hodgson kutsui Forsterin mukaan lokakuussa 2012 MM-karsintaotteluihin. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueen paidassa Chileä vastaan marraskuussa 2013. Hyvien Celtic-esitysten ansiosta Hodgson valitsi toukokuussa 2014 Forsterin mukaan MM-kisoihin. Forster ei kuitenkaan pelannut turnauksessa minuuttiakaan, sillä ykkösvahtina toimi Burnleyn Joe Hart.

Lähteet 
 http://www.transfermarkt.co.uk/en/fraser-forster/profil/spieler_52570.html?from=direktErgebnis
 http://www.national-football-teams.com/player/54057/Fraser_Forster.html

Englantilaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Vapaudenristi (Puola)

Vapaudenristi () oli yksi korkea-arvoisimmista puolalaisista kunniamerkeistä, joka myönnettiin ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana. Se myönnettiin henkilöille, jotka olivat "taistelleet sankarillisesti Puolan itsenäisyyden hyväksi" ja sillä oli kolme luokkaa.

Historia 

Vapaudenristi perustettiin Puolan presidentin Ignacy Mościckin asetuksella 29. lokakuuta 1930. Se tuli myöntää henkilöille, jotka olivat tehneet työtä isänmaan itsenäisyyden eteen ennen ensimmäistä maailmansotaa, sen aikana tai vuosien 1918–1921 sotatoimissa. Ansioitumista Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa ei kuitenkaan laskettu mukaan, sillä siinä kunnostautuneille oli oma kunniamerkkinsä. Vapaudenristi oli suunniteltu erityisesti puolalaisten legioonien ja niiden edeltäjien jäseniä silmällä pitäen. Esimerkiksi vuoden 1863 tammikuun kansannousuun osallistuneita oli vielä elossa ansiomerkin perustamisvuonna. Yksi kunniamerkin perustamiseen suuresti vaikuttaneista oli Józef Piłsudskin vaimo Alexsandra Piłsudska (o.s. Szczerbińska 1882–1963). Sen myöntöpäiväksi valittiin ensimmäisen maailmansodan päättymispäivä 11. marraskuuta, joka vakiinnutettiin myöhemmin itsenäisyyspäiväksi. Vuoden 1938 jälkeen se myönnettiin myös henkilöille, jotka olivat vastuussa Zaolzien alueen uudelleenliittämisestä Puolaan.

Vaikka risti ilman miekkoja myönnettiin yleensä siviileille, jokaista luokkaa pidettiin sotilaskunniamerkkinä. Sillä palkitun sotilashenkilön tuli pitää sitä ennen Polonia Restitutan 4. luokan kunniamerkkiä ja siviilin ennen Sodan vapaaehtoismitalia (Medal Ochotniczy za Wojnę). 

Jokaisella vapaudenristillä palkitulla sen luokasta riippumatta oli oikeus tulla valituksi Puolan tasavallan senaattiin, oikeus matkustaa Puolan valtion rautateillä ilmaiseksi sekä oikeus lähettää lapsensa valitsemaansa kouluun ilmaiseksi.

Ulkonäkö 

Sekä ristin että mitalin suunnitteli professori Mieczysław Kotarbiński. Suurimman osan kunniamerkeistä valmisti varsovalainen kultaseppä Wiktor Gontarczyk. 

Vapaudenristillä oli kolme luokkaa:

 Vapaudenristi miekkojen kera (1938 mennessä myönnettiin 1818 kappaletta)
 Vapaudenristi (1938 mennessä myönnettiin 7917 kappaletta)
 Vapaudenmitali (myönnettiin yhteensä 51735 kappaletta)

Risti oli kooltaan 42 x 42 mm ja se oli kullattua pronssia. Kääntöpuolella oli suorakaiteen muotoinen kilpi, jossa oli tyylitelty kotka ohuena reliefinä. Kääntöpuoli oli päällystetty mustalla emalilla ja siinä luki motto Bojownikom Niepodległości, "itsenäisyyden puolesta taistelleille". Miekoilla koristellussa versiossa oli kaksi miekkaa ristittynä itse ristin päällä.

Vapaudenmitali oli pyöreä, halkaisijaltaan 35 mm ja se oli tehty kokonaan pronssista. Kääntöpuolella oli symbolinen kuvaus kolmesta Hydrasta (jotka kuvasivat osapuolten jakautumista) lyötynä kahdella miekalla ja joita ympäröi sama motto kuin ristissä, Bojownikom Niepodległości. Kääntöpuoli oli tasainen ja sille oli painettu kirjaimet RP, jotka olivat lyhenne sanoista Rzeczpospolita Polska (Puolan tasavalta).

Lähteet

Viitteet

Kunniamerkit
Rubble Trouble

Rubble Trouble New York (eli Rubble Trouble) on brittiläisen Nitromen tammikuussa 2010 julkaisema indievideopeli, jossa pelaajan tarkoituksena on erilaisia apuvälineitä, kuten nitroa ja kanuunankuulia käyttämällä tuhota New Yorkin rakennuksia vaurioittamatta muuta ympäristöä. Rubble Trouble tunnetaan myös lyhenteellä RT. Pelillä on kaksi jatko-osaa, RT Tokyo (2011) ja RT Moscow (2011), joissa on sama periaate kuin edeltäjällään.

Lähteet 
 http://www.miniclip.com/games/rubble-trouble/en/

Pulmapelit
Vuoden 2010 videopelit
Qazaqfïlm

Qazaqfïlm () eli Kazahfilm () on Almatyssa toimiva kazakstanilainen elokuvastudio.

Studio on saanut alkunsa vuonna 1934 perustetusta uutiselokuvien ja vuonna 1941 perustetusta näytelmäelokuvien studiosta. Niistä jälkimmäinen liitettiin marraskuussa 1941 Almatyyn toisen maailmansodan aikana evakuoituihin Mosfilmiin ja Lenfilmiin, joista muodostettiin Neuvostoliiton yhdistetty näytelmäelokuvastudio TsOKS. Vuonna 1944 perustettiin Almatyn näytelmä- ja uutiselokuvien studio, joka valmisti aluksi etupäässä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Näytelmäelokuvien säännöllinen tuotanto aloitettiin vuonna 1954. Studio sai nimen Kazahfilm vuonna 1959. Vuonna 1984 se nimettiin ohjaaja Şäken Aymanovin mukaan.

Kazahfilmin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Muxtar Äwezovin käsikirjoitukseen perustuva Abay änderi (ven. Pesni Abaja, 1946). Studion ohjaajia olivat Aymanovin lisäksi muun muassa Mäjït Begalïn, Sultanaxmet Qojıqov ja Oraz Äbişev. Parhaita kazak­stani­laisia elokuvia olivat Atameken (Zemlja ottsov, 1967), Bizdiñ süyikti däriger (Naš milyi doktor, 1958), Aldar köse (Aldar-Kose, 1964), Kasakkapäällikön loppu (Atamannıñ aqırı, ven. Konets atamana, 1971), Konekiväärityttö (Mänşük turalı dastan, ven. Pesn o Manšuk, 1970) ja Qız-Jibek (Kyz-Žibek, 1971). 1980-luvulla studio tuotti vuosittain seitsemän näytelmäelokuvaa, yli 50 dokumenttielokuvaa, 24 uutiskatsausta ja jälkiäänitti kazakiksi 60–70 elokuvaa. Piirroselokuvien tuotanto aloitettiin vuonna 1967.

Studio yhtiöitettiin vuonna 2000. Nykyään siellä kuvataan lähinnä kansainvälisiä yhteistuotantoja ja televisioelokuvia. 19 hehtaarin laajuisella alueella on kaksi kuvauspaviljonkia, äänistudio ja muita laitoksia.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Qazaqfïlmin sivusto

Kazakstanin elokuva
Neuvostoliittolaiset elokuvayhtiöt
Pablo Couñago

Pablo González Couñago (s. 9. elokuuta 1979 Redondela) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä Suomen Ykkösessä pelaavaa PK-35 Vantaata ja on seuran urheilujohtaja ja osaomistaja.

Couñago on aiemmin urallaan pelannut 13 ottelua Englannin Valioliigassa ja 35 ottelua kotimaansa pääsarjassa La Ligassa.

Ammattilaisura

Couñago on urallaan edustanut muun muassa Celta Vigoa, Málagaa, Ipswich Townia sekä Crystal Palacea. Ipswichin aikoinaan hän pelasi yhdessä suomalaisen Shefki Kuqin kanssa, joka myöhemmin hankki entisen joukkuetoverinsa Honkaan toimiessaan seuran päävalmentajana.

Couñago on edustanut Espanjaa useissa eri ikäkausimaajoukkueissa, muttei ole pelannut yhtään A-maaottelua. Vuoden 1999 nuorten MM-kisoissa Couñago oli yksi maailmanmestaruuden voittaneen Espanjan joukkueen avainpelaajista, ja voitti lisäksi turnauksen maalikuninkuuden viidellä osumalla. Mestarijoukkueiden muita avainpelaajia olivat muun muassa Xavi sekä Iker Casillas.

Lähteet

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1979 syntyneet
Elävät henkilöt
Esan petäjä

Esan petäjä on Uuraisten Kyynämöisellä sijaitseva suuri mänty jonka rungon läpimitta on 113 senttimetriä. Petäjä on rauhoitettu luonnonsuojelulain perusteella ja sen luokse johtaa viitoitettu 500 metriä pitkä polku.

Lähteet 
 Uurainen luontokohteet : Esan petäjän polku

Suomen puuyksilöt
Uurainen
Suomen luonnonmuistomerkit
Mänty-yksilöt
Pisamarintaluura

Pisamarintaluura (Hylopezus ochroleucus) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Pisamarintaluuraa tavataan Brasilian koillisosissa. Laji on harvinainen ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.

Lähteet

Luurat
Toivo Lehto (näyttelijä)

Toivo Johannes Lehto (31. maaliskuuta 1907 – 28. maaliskuuta 1993 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa turkulaisten elokuvatuotantoyhtiöiden Valo Filmin ja Turun Elokuvan tuottamissa pitkissä elokuvissa, kuten Kaksi kivaa kaveria (1944), Pajasta palatsiin (1946) ja Kun tuomi kukkii (1962). 

Lehto sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1958.

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset näyttelijät
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1993 kuolleet