joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sully Prudhomme

René-François-Armand Prudhomme, kirjailijanimeltään Sully Prudhomme (16. maaliskuuta 1839 – 6. syyskuuta 1907) oli ranskalainen runoilija ja esseisti, joka sai ensimmäisen Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1901. Runoilijana Prudhomme pyrki luomaan modernin ajan tieteellistä runoutta.

Prudhomme syntyi Pariisissa ja menetti isänsä kaksivuotiaana. Koulussa häntä kiinnostivat klassinen kirjallisuus ja matematiikka. Hän harkitsi vähän aikaa dominikaaniveljestöön liittymistä. Lyseon jälkeen hän luki luonnontieteiden kandidaatiksi. Hän aloitti insinööriopinnot, mutta joutui keskeyttämään ne silmäsairauden takia ja siirtyi kirjallisuuden opiskelijaksi. Prudhomme oli Conference La Bruyère -opiskelijajärjestön jäsen. Opiskelutoverien rohkaisevat kommentit nuoruudentöistä rohkaisivat häntä jatkamaan runojen kirjoittamista. Jo esikoisteos Stances et Poèmes (1865) teki hänestä kuuluisan. Prudhomme oli Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1881 kuolemaansa asti.

Prudhommen varhaiset teokset ovat lyyrisiä ja heijastelevat surumielistä maailmankuvaa, mutta myöhemmässä tuotannossa hän välttää henkilökohtaista otetta ”parnassolaisiksi” kutsutun ryhmän tapaan, joka kaihtoi romantiikan ylenpalttista tunteellisuutta.

Runojen suomennoksia
Teoksissa:
 Nobel-kirjailijat: 1, Otava, 1977 ISBN 951-1-04344-7
 Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa, WSOY 1976 ISBN 951-0-07416-0;
 Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 4: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1934; 
 Runot (Sarkia), WSOY 1944
 Tuhat laulujen vuotta, WSOY 1957

Runot:
 Entinen mies. Suom. Jaakko Ahokas. Teoksessa: Nobel-kirjailijat: 1
 Ihanne. Suom. Kaarlo Sarkia. Teoksissa: Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa; Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 4: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja; Runot (Sarkia)
 Keskeneräiset hautajaiset. Suom. Jaakko Ahokas. Teoksessa: Nobel-kirjailijat: 1
 Otava. Suom. Jaakko Ahokas. Teoksessa: Nobel-kirjailijat: 1
 Silmät. Suom. Kaarlo Sarkia. Teoksissa: Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa; Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 4: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja; Runot (Sarkia); Tuhat laulujen vuotta (suom. Kaarlo Sarkia, Aale Tynni)
 Särkynyt maljakko. Suom. Otto Manninen. Teoksessa: Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa
 Varjo. Suom. Jaakko Ahokas. Teoksessa: Nobel-kirjailijat: 1

Lähteet

Aiheesta muualla 

Poèmes: , 
Les Vaines Tendresses In Libro Veritas HTML, PDF

Ranskalaiset esseistit
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Ranskalaiset runoilijat
Symbolistiset taiteilijat
Ranskan akatemian jäsenet
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1907 kuolleet
Xai-Xai

Xai-Xai on Gazan provinssin pääkaupunki Mosambikin eteläosassa.
Kaupunki sijaitsee Intian valtameren lähellä Limpopo-joen varrella.  Vuonna 2010 kaupungissa oli 119 726 asukasta. Alueen suurin nähtävyys on ranta ja koralliriutta noin 10 kilometriä kaupungista itään. Vuoden 2000 tulvat vahingoittivat kaupunkia pahoin.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mosambikin kaupungit
Windows 2.0

Windows 2.0 on Microsoftin 9. joulukuuta 1987 julkaisema 16-bittinen graafinen  käyttöympäristö. Kuten Windows 1 ja seuraava Windows 3, versio 2 ei vielä ollut oma käyttöjärjestelmänsä vaan DOS:n päällä toimiva graafinen käyttöliittymä, jonka oli tarkoitus helpottaa PC-tietokoneen käyttöä. Tässä järjestyksessään toisessa Windowsissa hyödynnettiin edeltäjäänsä tehokkaammin lisääntynyttä nopeutta ja myös kehittyneempiä muisteja.

Windows 2.0:sta tehtiin myös oma versionsa Intel 80286- ja 80386 -prosessoreilla varustetuille koneille.

Windows 2.0:n jälkeen seuraava varsinainen Windows oli toukokuussa 1990 ilmestynyt Windows 3.0. Vuonna 1988 tuli kuitenkin parempi versio Windows 2.x:sta nimeltään Windows 2.1.

Ominaisuudet 
Windows 2.0 toi mukanaan muun muassa VGA-grafiikkatuen (16 väriä), uusia pikanäppäimiä, sekä Ohjauspaneeli -ikkunan. Käyttäjät pystyivät myös asettelemaan ikkunoita päällekkäin. Vakio-ohjelmia olivat kello, leikepöytä, muistio ja laskin. Word ja Excel olivat ensimmäiset Windows-alustalle tehdyt toimisto-ohjelmat. Toisaalta moniajoa parannettiin ja mm. monet nykyiset Windowsin pikanäppäinyhdistelmät ovat alkujaan peräisin tästä versiosta (Alt-Sarkain ym.)

Elinkaari 
Windows 2.0:n tuki päättyi 31. joulukuuta 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Microsoft Windows history 

Windows-versiot
Kuntalippu

Kuntalippu on joukkoliikenteen tukijärjestelmä, jossa kunta tukee lippujen edullista hintaa julkisella tuella maksamalla liikennöitsijän tariffin ja kunnan tarjoaman edullisen lipun hintaeron. Kuntalippujärjestelmäksi nimitetään yleensä järjestelmää, joka ei ole täydellinen yhteistariffi, vaan kattaa vain osan lippulajeista, esimerkiksi vain kuukausi-, eläkeläis- ja opiskelijaliput.

Kuntalippujärjestelmä on joukkoliikenteen perusjärjestämistapa mm. Oulussa, Jyväskylässä, Lahdessa ja Kuopiossa. Kuntalippujärjestelmä on käytössä myös Turun seutulinjoilla, joilla liikennöitsijät pitävät kertalipputulot, jolloin järjestelmä ei ole varsinainen yhteistariffi.

Kuntalippujärjestelmän etuna on se, että kunta ei joudu kantamaan kokonaan taloudellista vastuuta joukkoliikenteen järjestämisestä. Ongelma on puolestaan se, että kuntalippujärjestelmässä myös kannattavia linjoja tuetaan.

Joukkoliikenne
Juutit

Juutit olivat germaaninen kansa, joiden uskotaan alun perin asuneen nykyisen Tanskan Jyllannissa (Jutland, ”Juutinmaa”) sekä Friisian rannikolla. Tacitus mainitsee kirjassaan Germania heimon nimeltä eudosit (eudoses), jonka on tulkittu tarkoittavan juutteja. Juutit esiintyvät muissa varhaisissa lähteissä myös nimillä Eote, Ytene, Yte ja Iutae. Tacituksen mukaan eudosit olivat yksi niistä heimoista, jotka palvoivat Nerthus-jumalatarta.

Juutit valloittivat yhdessä anglien, saksien ja friisien kanssa Englannin 400-luvulla. Beda Venerabiliksen mukaan juutit asettuivat Kentiin, Hampshireen ja Wightsaarelle. Tanskaan jääneet juutit sulautuivat sittemmin daaneihin.

Lähteet

Viitteet 

Germaaniheimot
Schleswig-Holsteinin historia
Freiburg im Breisgau

Freiburg im Breisgau on kaupunki Lounais-Saksassa, Baden-Württembergin osavaltiossa Breisgaun alueella ja eteläisen Schwarzwaldin läntisellä reunalla. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungin väkiluku oli 230 241.

Kaupunki sijoittuu kahden puolen Dreisamjokea, ja sitä ympäröivät Schwarzwaldin vuoret Rosskopf, Bromberg ja Schauinsland idässä ja etelässä sekä lännessä Schönberg, Tuniberg ja Kaiserstuhl.

Freiburgissa vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25,3 °C, mutta elokuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella vain tammikuussa (−0,1 °C). Sadetta saadaan eniten touko- ja kesäkuussa yli sata milliä kuukaudessa.

Freiburgin perusti vuonna 1120 Zähringenin herttua. Se sai saman tien kaupunkioikeudet ja oikeudet vapaakauppaan, mistä kaupunki on saanut nimensäkin (frei = vapaa). Kaupungin hallinta siirtyi 1218 Urachin kreiveille, jotka vaihtoivat sukunsa nimeksi Freiburgin kreivi. Se kuului pitkään Habsburgeille, mutta kaupungin valtasivat vuorollaan myös talonpoikaisarmeija, ruotsalaiset, baijerilaiset ja ranskalaiset, joista viimeksi mainitut linnoittivat kaupunkia.

Freiburg tunnetaan ekokaupunkina. Vihreän puolueen kannattajien osuus on siellä suurempi kuin muualla Saksassa. Keskustassa on laaja autoton alue. Freiburgin liikenteen runkona toimii moderni raitiotieverkosto. Kaupungissa on aurinkoenergiaan liittyvää teollisuutta. Uudehkot Vaubanin ja Rieselfeldin lähiöt pyrittiin rakentamaan kestävän kehityksen periaatteita kunnioittaen. Vauban on rakennettu vanhan sotilastukikohdan tiloihin, ja kasarmeja on muutettu esimerkiksi opsikelija-asunnoiksi.

Freiburgissa on useita korkeakouluja ja kolme Max Planck -instituutin toimipistettä. Freiburgin yliopisto eli Albert-Ludwigs-Universität Freiburg perustettiin jo 1457, ja se on yksi Saksan vanhimmista yliopistoista.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin kotisivu 
 Kuvagalleria
EVP (ilmiö)

EVP (lyhenne sanoista Electronic Voice Phenomena) tai Extremely Low Voice Phenomen on elektronisista laitteista kuuluvaa selittämätöntä ääntä. Monet ilmiöstä kiinnostuneet katsovat, että äänet ovat peräisin henkimaailmasta.

Samasta ilmiöstä voidaan käyttää myös nimitystä Instrumental Trans Communication. Saksan- ja suomenkielisenä lyhennyksenä käytetään myös muotoa ITK (instrumentaalinen transkommunikaatio). Yleensä ITK/ITC liitetään nimenomaan televisiosta tai tietokoneruudulta tallennettuihin kuviin, kun taas EVP tallennettuihin ääni-ilmiöihin.

Spiritualismista kiinnostuneet ihmiset alkoivat etsiä elektronisista laitteista uutta aluevaltausta mediumismin alalla jo 1800-luvun loppupuolella, jota edelsi samankaltainen pyrkimys hyödyntää mekaanisia laitteita spiritualistien pyrinnöissä. Kuitenkin vasta vuonna 1959 julkaistiin ensimmäinen tutkimus, jossa parapsykologi Raymond Bayless väitti saaneensa nauhalle selittämättömiä ääniä erään meedion läsnä ollessa.

Ilmiö nousi laajempaan julkisuuteen 1959, kun ruotsalainen oopperalaulaja ja elokuvatähti Friedrich Jurgensonin (1903–1987) maatalonsa puutarhassa äänittämästä nauhoitteesta, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli lintujen äänten nauhoitus, kuului myös jotain, joka kuulosti puheelta. Selittämättömien äänien joukosta Jurgenson väitti tunnistaneensa muun muassa edesmenneen äitinsä äänen. Parapsykologi William Roll matkusti Jurgensonin luokse Ruotsiin järjestääkseen ensimmäiset tieteelliset kokeet asian tiimoilta, joissa hän raportoi saaneensa vahvistusta ilmiön olemassaololle.

Pian myös Jurgensoniin tutustunut latvialaissyntyinen psykologi Konstantin Raudive rupesi suorittamaan omia kokeilujaan, jotka nostivat ilmiön tunnettavuutta entisestään, sillä hänkin raportoi saavansa nauhalle samoja tuntemattomia ääniä. Näiden äänien joukossa väitetään olleen EVP-ilmiölle luonteenomaisesti myös hänen edesmenneitä tuttaviaan. Ilmiö on sittemmin yleistynyt suuresti ja aiheesta on julkaistu useita tutkimuksiakin, mutta varsinaista selitystä monellekaan tapaukselle ei ole löydetty. EVP:tä esitetään usein haamujen, henkien tai humanoidien puheena - tai jopa kykynä siirtää ajatuksia magneettisesti.

EVP:hen kriittisesti suhtautuvat vetoavat siihen, että yleensä äänet ovat epämääräisiä, eivät kovin selvää puhetta - jos puhetta lainkaan. EVP -ilmiössä esiintyy usein myös usean kielen sanoja samassa lauseessa. EVP -kriitikot esittävät että tämä johtuu puheen ja kielten suuresta redundanssista, joka yhdistettynä ihmisen taipumukseen nähdä merkityksiä sielläkin missä niitä ei ole johtaa EVP -ilmiön syntyyn. EVP -nauhat eivät siis välttämättä ole edes väärennöksiä - toki niitäkin saattaa esiintyä. Osa EVP -nauhoista on syntynyt, kun nauhuri on nauhoittanut jotain radiokanavaa tai nauhoitukseen on käytetty vanhaa nauhaa, ja vanha nauhoitus on kuulunut vielä läpi. Tämän vuoksi EVP -harrastajia suositellaankin käyttämään hyvää laitteistoa sekä uusia nauhoja.

Lähteet 

Näennäistiede
Paranormaalit ilmiöt
Ääni-ilmiöt
Innuendo

Innuendo oli brittiläisen Queen-yhtyeen neljästoista studioalbumi. Se äänitettiin vuosina 1989–1990 ja julkaistiin 5. helmikuuta 1991. Innuendo oli viimeinen laulaja Freddie Mercuryn elinaikana julkaistu albumi. 1980-luvun loppupuolella AIDSiin sairastuneen Mercuryn huononeva tila heijastuu paljon albumin tunnelmaan ja sanoituksiin, jotka ovat tavallista Queen-linjaa huomattavasti synkempiä. 

Albumi oli Yhdysvalloissa Billboard 200 -myyntilistalla 30 viikkoa, parhaimmillaan sijalla 17. Albumilla on kaksitoista kappaletta, joista viisi on julkaistu myös singleinä. Nämä kappaleet olivat ”Innuendo”, ”I’m Going Slightly Mad”, ”Headlong”, ”The Show Must Go On” ja ”These Are the Days of Our Lives”, joista kaikista tehtiin myös musiikkivideot.

Innuendolle sisältyy myös kappale ”Delilah”, joka on saanut nimensä yhdeltä Freddie Mercuryn lukuisista kissoista.

Kappaleet

Singlet

Innuendo (Queen) / Bijou (Queen) – 14. tammikuuta 1991
 Yhdysvalloissa single julkaistiin vasta huhtikuussa. Kappale on yhtyeen raskaimpia ja siinä on paljon synkkiä sävyjä.
I’m Going Slightly Mad (Queen) / The Hitman (Queen) – 4. maaliskuuta 1991
 Kappale on tunnettu varsinkin absurdista, jopa maailman parhaaksi sanotusta musiikkivideostaan.
Headlong (Queen) / All God's People (Queen/Moran) – 13. toukokuuta 1991 Euroopassa, 15. tammikuuta 1991 Yhdysvalloissa
 Kappale on yhtyeen aiemmin tunnettua glam-vaikutteista hard rockia.
The Show Must Go On (Queen) / Keep Yourself Alive (May) – 14. lokakuuta 1991
 Yhdysvalloissa single julkaistiin vasta seuraavan vuoden alussa Mercuryn kuoleman jälkeen. Kappale kertoo Mercuryn intohimosta tehdä musiikkia hänen heikentyneestä terveydestään huolimatta.
These Are the Days of Our Lives (Queen) – 2. joulukuuta 1991)
 Single julkaistiin yhdessä Bohemian Rhapsodyn kanssa Mercuryn kuoleman jälkeen. Single nousi listaykköseksi monessa maassa.

Kokoonpano

 Freddie Mercury – laulu, koskettimet
 Brian May – kitara, koskettimet, taustalaulu, laulu
 John Deacon - bassokitara, koskettimet
 Roger Taylor – rummut, lyömäsoittimet, koskettimet, taustalaulu, laulu
Levyllä soittivat myös: 
 Steve Howe – espanjalainen kitara kappaleessa Innuendo
 Mike Moran – koskettimet kappaleessa All God's People
 David Richards – lyömäsoittimet kappaleessa These Are the Days of Our Lives

Julkaisut 
Albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1991 CD-levynä, vinyylilevynä ja C-kasettina. Osa vinyylijulkaisun kappaleista on editoitu hieman erilaisiksi. Albumi julkaistiin Britanniassa 4. helmikuuta 1991, levy oli myyntilistalla 37 viikkoa, parhaimmillaan 1. sijalla myyden platinaa. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 5. helmikuuta 1991, kultaa myynyt albumi nousi 10 listaviikon aikana parhaillaan sijalle 30.

Albumi julkaistiin Japanissa remasteroituna CD-levynä vuonna 2001. Remasteroitu versio japanilaisin kansin julkaistiin uudelleen vuonna 2004 Japanissa ja Euroopassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 
 Lehtiarvosteluja albumista sivustolla Queen Archives 

Queenin albumit
Vuoden 1991 albumit
Hollywood Recordsin albumit
Kummitusjuna

Kummitusjuna on huvipuistolaite, jonka tarkoituksena on viihdyttää huvipuistokävijöitä pelottelemalla heitä erilaisilla keinoilla. Näitä ovat mm. valo- ja äänitehosteet, tekosavu ja erilaiset nuket ja hahmot, kuten mm. luurangot, kummitukset, zombit ja muut kauhuhahmot. Kummitusjunissa matkustetaan yleensä pimeässä tai hämärässä, mikä lisää pelottelukeinojen vaikutusta. 

Useimmat kummitusjunat soveltuvat sekä lapsille että aikuisille, mutta myös pelkästään aikuisille suunnattuja laitteita on olemassa. Aivan pienimmille lapsille kummitusjunat eivät yleensä ole suositeltavia. Kummitusjunissa ajetaan yksittäisillä vaunuilla. Vaunut liikkuvat usein hitaammin kuin normaaleissa vuoristoradoissa.

Suomen kummitusjunat 
Suomessa kummitusjunia ovat muun muassa:

 Kyöpelinvuoren hotelli Linnanmäellä
 Dark Ride Suomen Tivolissa
 Kummitusjuna Tykkimäellä
 Devil's Mine Hotel PowerParkissa
 Fresh blood bank Tivoli Sariolassa. 

Linnanmäen kummitusjuna uusittiin kokonaan vuodeksi 2013. Nokkakiven huvipuistoon lisättiin uusi kummitusjuna kesäksi 2013.

Katso myös
Särkänniemen kummituslinna
Zombie ja Kummitusjuna

Aiheesta muualla 

 Suomalainen kummitusjunille omistettu harrastelijasivusto

Huvipuistolaitteet

en:Ghost train (ride)
sv:Spöktåg
Enterprise (avaruussukkula)

Avaruussukkula Enterprise (NASA:n tunnus OV-101) on ensimmäinen NASAn avaruussukkula, joka ei kuitenkaan käynyt avaruudessa.

Enterprise rakennettiin ainoastaan testikäyttöön ja siitä puuttui päämoottori ja toimiva lämpökilpi, eikä se olisi täten kyennyt avaruuslentoon. Sukkula valmistui 17. syyskuuta 1976. Se suoritti kuitenkin muutamia ilmakehälentoja 1970-luvun lopulla.

Enterprise toimi avaruusukkuloiden perusmallina. Sitä suunniteltiin muunneltavan avaruuslentoihin soveltuvaksi malliksi, mutta tätä muutosta ei toteutettu sen kalleuden vuoksi. Sen sijaan testialus STA-099 (Challenger) muokattiin lentokelpoiseksi. 

Enterprise sijoitettiin kesäkuussa 2012 Intrepidin avaruus-, ilmailu- ja merimuseoon New Yorkissa.

Enterprise on nimetty Star Trekin USS Enterprisen mukaan.

Lähteet

Avaruussukkulat
Pálinka

Pálinka [pa:-] (unkariksi pálinka, romaniaksi palincă) on perinteinen viina, jota valmistetaan Unkarissa ja Transilvanian alueella Romaniassa. 

Pálinka valmistetaan hedelmistä, yleensä luumuista (szilvórium, szilvapálinka), omenoista (almapálinka), päärynöistä (körtepálinka tai vilmos körtepálinka [vilmos = williamsinpäärynä]), aprikooseista (barackpálinka) tai kirsikoista (cseresznyepálinka) ja tislataan kahdesti. Alkoholia pálinkassa on yleensä 50–70 prosenttia. Miedompaa noin 40-prosenttista juomaa kutsutaan Romaniassa nimellä țuică. Kaikkein vahvimpia pálinkoja kutsutaan Unkarissa nimellä kerítés-szaggató (”aidanrepijä”, viittaa kuvaannollisesti humalaisen tasapainon menetykseen).

Vuonna 2004 Unkari sai EU:lta oikeuden käyttää nimeä pálinka tavaramerkkinä hedelmistä tislatuille viinoille, Suojan sai myös neljä Itävallan maakuntaa. Romania sai samaisen oikeuden nimelle palincă.

Katso myös 
Ţuica

Lähteet 

Brandy
Unkarilaiset juomat
Igor Smirnov

Igor Nikolajevitš Smirnov (, s. 23. lokakuuta 1941 Petropavlovsk-Kamtšatski, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto nykyään Venäjä) on transnistrialainen poliitikko, joka oli kansainvälisesti tunnustamattoman Transnistrian presidentti kahdenkymmenen vuoden ajan 1991-2011. 

Smirnov on entinen kommunisti, joka oli mukana monissa paikallisneuvostoissa Transnistrian ollessa osa Moldavian sosialistista neuvostotasavaltaa. Hän johti 1989 työläisten neuvostoa (OSTK), joka vastusti romanialaisnationalisteja ja etenkin yrityksiä asettaa moldovan kieli (romania) Moldavian ainoaksi viralliseksi kieleksi.

Myöhemmin Smirnov valittiin alueen korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi paikallista kommunistipuolueen vastaan ja tässä asemassa hän julisti Transnistrian moldovalaisen tasavallan itsenäiseksi valtioksi 2. syyskuuta 1990. Alun perin alue oli Moldovalainen Transnistrian sosialistinen neuvostotasavalta. Myöhemmin hän julisti itsensä tasavallan presidentiksi noin kuukausi ennen Neuvostoliiton hajoamista. Transnistrian ja keskushallituksen välillä käytiin lyhyt aseellinen konflikti.

Smornov voitti Transnistriassa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen järjestetyistä presidentinvaaleista neljät ensimmäiset (1991, 1996, 2001 ja 2006), mutta yksiäkään vaalien tuloksia ei mikään muu maa Transnistrian itsensä lisäksi tunnustanut. Neljät ensimmäiset vaalit Smirnov voitti suurella äänten enemmistöllä, mutta vaaleja on pidetty monin paikoin epädemokraattisina. Vuoden 2001 vaaleissa Smirnovin kerrotaan saaneen noin 81,9 prosenttia äänistä, kun kaksi oppositioehdokasta saivat kumpikin alle 5 prosenttia. 11. joulukuuta 2011 järjestetyissä vaaleissa Smirnov kuitenkin tuli yllättäen kolmanneksi eikä siten päässyt edes toiselle kierrokselle, jolla olivat vastakkain kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saanutta ehdokasta, Jevgeni Ševtšuk ja Anatoli Kaminski. Uudeksi presidentiksi valittiin 25. joulukuuta pidetyn toisen kierroksen ylivoimaisesti voittanut Ševtšuk.

Transnistrian poliittisesta tilanteesta ei alueen diplomaattisen eristyneisyyden seurauksena ole laajalti julkista tietoa. Vuonna 2003 Yhdysvaltain ulkoministeriön julkaisemassa raportissa alueen ihmisoikeustilanteessa kerrottiin ettei "kansalaisilla" ole suurtakaan mahdollisuutta vaikuttaa entiteetin hallintoon.

Smirnovin kerrotaan olevan varsin vaatimaton ja ajavan omalla Škodallaan ilman henkivartijoita.

Aiheesta muualla
 "Meet Igor Smirnov, Pridnestrovie's current president"   
 Transnistrian presidentin kotisivut   
 

Vuonna 1941 syntyneet
Elävät henkilöt
Moldovalaiset insinöörit
Transnistrialaiset poliitikot
Transnistrian presidentit
Beira

Beira on kaupunki Mosambikissa Intian valtamereen laskevan Púnguè-joen suulla. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Beirassa oli 533 825 asukasta. Se on Mosambikin neljänneksi suurin kaupunki ja Keski-Mosambikissa sijaitsevan 2,2 miljoonan asukkaan (2017) Sofalan provinssin pääkaupunki. Beiran satama toimii tärkeänä porttina sisämaahan sekä Zimbabween, Sambiaan ja Malawiin. 

Mosambikin sisällissodan aikana Beira oli Renamo-vastarintaliikkeen keskus. MGM-puolueen johtaja ja perustaja Daviz Simango valittiin vuonna 2003 Beiran pormestariksi.

Vuonna 2000 kaupunki kärsi pahoin tulvista. Maaliskuussa 2019 erityisesti Mosambikissa, Zimbabwessa ja Malawissa vaikuttanut trooppinen hirmumyrsky Idai (matalapaineen aiempine vaiheineen) surmasi yli 250 ihmistä ja aiheutti laajamittaisia tulvia ja muuta tuhoa. Kansainvälisen Punaisen Ristin arvion mukaan ainakin 55 ihmistä menehtyi Beirassa ja jopa 90 prosenttia Beiran ja lähiseutujen rakennuksista sekä huomattava osa liikenneyhteyksistä tuhoutui tai vaurioitui suuresti.  Pelastustöiden edetessä uhriluvun uskottiin nousevan.

Lähteet

Aiheesta muualla

Mosambikin kaupungit
Alef

Alef on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston ensimmäinen kirjain. Se on kreikkalaisen alfan ja latinalaisen A:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee härkää tarkoittavasta sanasta ja sen symboli on yksinkertaistunut kuva härän päästä.

Kirjainmerkki

Alef hepreassa 
Heprean kirjoitusjärjestelmässä alef on niin kutsuttu vaiti oleva kirjain, oikeammin glottaaliklusiili (foneettisessa merkinnässä /ʔ/). Se voidaan muuttaa kuuluvaksi erilaisilla vokaalimerkeillä. Kreikkalaiseen ja latinalaiseen kirjaimistoon periytyessään alefista tuli vokaalin merkki. Alef on yksi niistä viidestä heprean kirjaimesta, jotka eivät voi kahdentua eli joiden sisässä ei voi olla dageš-pistettä. Alef translitteroidaan usein merkillä ʾ. Se on myös yksi niistä heprean kirjaimista, joita toisinaan käytetään pitkän vokaalin merkitsemiseen (ns. mater lectionis).

Alef on myös heprean kielen totuutta merkitsevän sanan emet (אמת) ensimmäinen kirjain. Juutalaisessa mytologiassa golem herätettiin henkiin kaivertamalla sen otsaan alef-kirjain. Heprealaisessa numerojärjestelmässä alefilla on lukuarvo yksi. 

Esimerkkejä:
 ‏אָדָם Adam (ihminen)
 אַבְרָהָם Abraham
 אֲדוֹנָי  Adonai, Herra
 אֱלוֹהִים Elohim, Jumala

Muu käyttö 
 Matematiikassa alefia käytetään äärettömien joukkojen mahtavuuden kuvaamiseen. Unicodessa tälle käyttötavalle on oma merkkinsä ℵ (ALEF SYMBOL), joka on eri kuin alef kirjainmerkkinä.  Pienin ääretön joukko on luonnollisten lukujen joukko, jonka mahtavuutta merkitään symbolilla . Tätä seuraava ääretön mahtavuus on , sitten  ja niin edelleen. Ensimmäisenä merkintätapaa käytti Georg Cantor, joka otti sen sanan "äärettömyys" (אינסוף) ensimmäisestä kirjaimesta.

 Alefia käytetään merkitsemään erästä tärkeimmistä Uuden testamentin käsikirjoituksista, 300-luvulta peräisin olevaa Codex Sinaiticusta.

 Hammasrattaan ympäröimä alef on Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan (LTKY) tunnus.

Koodit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Heprealaiset kirjaimet
The Silent Force

The Silent Force on hollantilaisen metalliyhtye Within Temptationin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 15. marraskuuta 2004. Kaksi kuukautta julkaisemisensa jälkeen albumi oli myynyt kultaa Saksassa, Alankomaissa sekä Belgiassa. Albumilta julkaistiin hyvin menestyneet singlet "Stand My Ground", "Memories" ja "Angels".

The Silent Force-albumi ja sen kappaleet pohjautuvat alankomaalaisen kirjailijan ja runoilijan Louis Couperusin kirjaan De stille Kracht, joka on julkaistu suomeksi nimellä Hiljainen voima.

Kappaleet 

Digipakin bonuskappaleet

Singlet 
 Stand My Ground
 Memories
 Angels

Lähteet

Aiheesta muualla
 Levyarvio Imperiumi.netissä
 The Silent Force Discogsissa 
 

Silent Force, the
Silent Force, the
Kontionjälki

Kontionjälki on 2,5 kilometriä pitkä luontopolku Uuraisten Kangashäkissä. Reitti on merkitty maastoon valkoisin kyltein, joissa on kontionjälki. Polku kulkee havumetsämaastossa, osin myös suoperäisessä, Konttilammen lännenpuolisen rannan ja läheisen laavun kautta Konttimäen kallioharjanteen laelle. Siellä on näköalatorni, ja sieltä johtaa polku Pienen Konttilammen rantaan. Konttilammen pohjoisella rannalla noin 25 metriä polulta itään on myös lähde.

Aiheesta muualla 
 Kontionjälki – Kuvaus ja ajo-ohjeistus. Keski-Suomen ympäristökasvatus. PDF-asiakirja. Viitattu 22.8.2022.
 Kevätretkellä Kontionjäljen luontopolulla, Uurainen. Jalkaisin-blogi. Julkaistu 26.4.2020. Viitattu 23.8.2022.
 Uuraisten kunta – Luontopolut ja lintutornit. Uuraisten kunnan luontopolkukohteiden koontisivu. Viitattu 23.8.2022.

Uurainen
Retkeilyalueet
Costello Hautamäki

Vesa-Pekka "Costello" Hautamäki (s. 11. syyskuuta 1963 Tampere) on suomalainen muusikko ja säveltäjä. Hänet tunnetaan etenkin urastaan suomalaisen rockyhtye Popedan kitaristina, mutta hän on myös luonut kansainvälistä uraa Hanoi Rocksin kitaristina vuosina 2001–2003 ja esiintynyt sekä levyttänyt aktiivisesti myös sooloartistina.

Hautamäen ensimmäinen yhtye oli Sensuuri, joka toimi vuosina 1978–1981. Hautamäki liittyi Popedaan vuonna 1981 kirjoitettuaan ylioppilaaksi. Hän teki vaikutuksen Popedan laulajaan ja perustajajäseneen Pate Mustajärveen osaamalla kaikki Popedan aiemmin levyttämät kappaleet jo ennen ensimmäisiä yhtyeen uuden kokoonpanon yhteisiä harjoituksia. Tuolloin yhtyeen kitaristina toiminut Arwo Mikkonen pelkäsi Costellon ottavan hänen paikkansa Popedassa, mutta Hautamäen tulon myötä Mikkonen kuitenkin jatkoi yhtyeessä kunnes kuoli vuonna 1986. Mikkosen kuoltua Hautamäestä tuli Popedan musiikillinen johtohahmo.

Hautamäki on julkaissut urallaan kolme sooloalbumia. Hänen ensimmäinen oma albuminsa A Little Bit Crazy ilmestyi vuonna 1988 ja kakkosalbumi 13 Reasons to Rock vuonna 2003. Hänen kolmas ja ensimmäinen suomenkielinen sooloalbuminsa, Kun mies unelmoi, ilmestyi 8. maaliskuuta 2013.

Hautamäellä on kaksi lasta, pojat Jimi ja Alex "Allu" Hautamäki, jotka vaikuttavat omassa yhtyeessään Rockwallissa (Jimi rummuissa ja Alex bassossa) sekä Alex vuodesta 2022 alkaen myös Popedassa. He ovat soittaneet myös Popedan keikoilla muutamissa kappaleissa sekä myös isänsä soolokeikoilla. Hämeenlinnalainen Finlandia Instruments on valmistanut vuodesta 2013 Costellon nimikkokitaraa Costellobirdiä, jota on tehty tähän mennessä kymmenen kappaletta.

Costello Hautamäki on säveltänyt ja sanoittanut Liigassa pelaavan Tampereen Ilveksen maalilaulun "We Are the Kings".

Diskografia

Sooloalbumit 
A Little Bit Crazy (1988)
13 Reasons to Rock (2003)
Kun mies unelmoi (2013)

Soolosinglet 
Mun sormuksein / Tuhat yötä (1985)
Aurinko valvoo (2012)
Matka tuntemattomaan (2012)
Pintakiilto (2013)
Märkä betoni (2020)

Lähteet 
.

Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Werder Bremen

SV Werder Bremen on Bremenissä Saksassa toimiva vuonna 1899 perustettu jalkapalloseura. Sen kotistadion on kapasiteetiltaan 43 087-paikkainen Weserstadion.

Werder Bremen on voittanut neljä mestaruutta, joista ensimmäinen tuli vuonna 1965. Werder Bremenin menestyneintä aikaa oli valmentaja Otto Rehhagelin kausi. Hän tuli joukkueeseen vuonna 1980 ja oli valmennusvastuussa vuoteen 1995 saakka. Rehhagelin valmennuksessa Werder Bremen voitti Saksan mestaruudet vuosina 1988 ja 1993, Saksan Cupin vuosina 1991 ja 1994, Cup-voittajien cupin vuonna 1992 sekä Saksan liigacupin vuonna 2006. Menestyksen johdosta Rehhagelista tuli ensimmäinen valmentaja Bundesliigan historiassa, joka on palkattu toimeensa vakituisella työsopimuksella.

Rehhagelin lähdettyä FC Bayern Müncheniin joukkue ajautui alavireiseen tilaan. Vuonna 1999 uudeksi valmentajaksi tuli Thomas Schaaf, jonka kanssa Bremen voitti tuplamestaruuden 2003–2004. Schaafin Bremen tuli tunnetuksi hyökkäävästä pelityylistään ja joukkue tekikin useana kautena enemmän maaleja Bundesliigassa kuin mikään muu sarjan joukkueista. Schaaf irtisanottiin tehtävästään keväällä 2013 kolmen heikomman kauden jälkeen.

Saavutukset 

 Bundesliiga (4): 1965, 1988, 1993, 2004 
 Saksan cup (6): 1961, 1991, 1994, 1999, 2004, 2009
 Saksan liigacup (1): 2006
 Saksan supercup (4): 1988, 1993, 1994, 2009
 Cup-voittajien cup (1): 1992
 Ala-Saksin Gaumestari (4): 1934, 1936, 1937, 1942
 Saksan 2.Bundesliigan mestari (1):' 1981 (pohjoinen)

Pelaajat ja valmennus
Nykyinen joukkue
 Päivitetty 29. elokuuta 2022 

 Valmentajat 
 Päivitetty 29. elokuuta 2022'' 
 Päävalmentaja:  Ole Werner
 Apuvalmentaja:  Patric Kohlmann
 Apuvalmentaja:  Hannes Drews
 Apuvalmentaja:  Tom Cichon
 Maalivahtivalmentaja:  Christian Vander

Entisiä päävalmentajia 

  Robin Dutt
  Hans-Jürgen Dörner
  Felix Magath
  Aad de Mos
  Alexander Nouri
  Sepp Piontek
  Otto Rehhagel
  Thomas Schaaf
  Viktor Skrypnyk

Lähteet

Aiheesta muualla 

Werder Bremen
Bremen
Cocktail Bar

Cocktail Bar (tunnetaan myös nimellä Musiikkia Rantalasta tai Cocktail Bar – Musiikkia Rantalasta) on Eppu Normaalin kesäkuussa 1981 ilmestynyt neljäs studioalbumi.

Levyä alettiin äänittää MSL-studiolla 15. huhtikuuta 1981 ja äänitykset saatiin valmiiksi vappuun mennessä. Albumi on viimeinen Eppu Normaali -levy, jonka sanoitusten päävastuun kantoi Mikko Saarela. Musiikin sävelsi Mikko ”Pantse” Syrjä. Levyn kansikuvan on maalannut Martti Syrjä.

Cocktail Barille myönnettiin Kultalevy vuonna 1985 ja sitä on myyty 41 424 kpl (6/2004).

Kappaleet 
A-puoli

B-puoli

Single 

Levyltä julkaistiin singlenä ”Warsova” / ”Hunninkolla” (4. toukokuuta 1981, PIS 080). Single julkaistiin myös kasettina, jota ei Suomessa ennen oltu tehty single-levyjen kohdalla.

Kokoonpano

Eppu Normaali
 Mikko Syrjä – kitara, laulu, syntetisaattori, piano
 Juha Torvinen – kitara, huuliharppu
 Aku Syrjä – rummut
 Mikko Nevalainen – basso
 Martti Syrjä – laulu

Vierailijat 
 Mikko Saarela – syntetisaattori
 Ränni – saksofoni

Lähteet 
 Vesa Kontiainen: Aitoa Suomirokkia - Poko Rekordsin historia (2004)

Viitteet

Eppu Normaalin albumit
Vuoden 1981 albumit
Ammonios Hermias

Ammonios Hermias (, ; n. 440 – n. 520) oli kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Ammonios oli Hermiaan ja Aidesian, jotka myös olivat uusplatonilaisia filosofeja, poika. Hän oli Prokloksen oppilaana Ateenassa ja opetti itse Aleksandriassa suurimman osan elämästään. Hän kirjoitti useita kommentaareja Platonin, Aristoteleen ja muiden filosofien teoksiin.

Elämä 

Ammonioksen isä Hermias kuoli tämän ollessa vielä lapsi, ja hänen äitinsä Aidesia kasvatti hänet ja hänen veljensä Heliodoroksen Aleksandriassa. Heidän kasvettuaan aikuisiksi Aidesia muutti poikiensa mukana Ateenaan, jossa he opiskelivat Prokloksen oppilaina. Myöhemmin he palasivat takaisin Aleksandriaan, jossa Ammonios toimi uusplatonilaisen koulun johtajana ja luennoi Platonista ja Aristoteleesta lopun elämäänsä. Damaskioksen mukaan Ammonios teki myönnytyksiä kaupungin kristityille vallanpitäjille 480-luvun lopulla, kun Aleksandrian pakanoita vainottiin. Näin hän saattoi jatkaa luentojaan. Damaskios moitti häntä tästä, mutta ei kerro, millaisia myönnytykset olivat. Kyseessä saattoi olla joistakin tietyistä opetuksista luopuminen.

Ammonios opetti vielä vuonna 515, sillä Olympiodoros kuuli hänen luennoivan Platonin Gorgiaasta sinä vuonna. Ammonios opetti myös Damaskiosta, Asklepios Tralleislaista, Johannes Filoponosta ja Simplikiosta.

Teokset 

Ammonioksen kerrotaan kirjoittaneen useita teoksia. Niistä ainoastaan kommentaari Aristoteleen teokseen Tulkinnasta on säilynyt. Kommentaari Porfyrioksen teokseen Isagoge saattaa myös olla hänen kirjoittamansa, mutta se on melko turmeltunut ja sisältää myöhempiä lisäyksiä. Ammonios luennoi myös Ptolemaioksen tähtitieteestä ja hänen tiedetään kirjoittaneen tutkielman astrolabista.

Lisäksi tunnetaan Ammonioksen oppilailta säilyneitä muistiinpanoja hänen luennoistaan:

 Aristoteleen Kategoriat (kirjoittaja tuntematon)
 Aristoteleen Ensimmäinen analytiikka I (kirjoittaja tuntematon)
 Aristoteleen Metafysiikka I-VII (Asklepioksen kirjoittama)
 Nikomakhoksen Johdatus aritmetiikkaan (Asklepioksen kirjoittama)
 Aristoteleen Ensimmäinen analytiikka (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
 Aristoteleen Toinen analytiikka (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
 Aristoteleen Syntymisestä ja häviämisestä (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
 Aristoteleen Sielusta (Johannes Filoponoksen kirjoittama)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Antiikin kreikkalaiset filosofit
Uusplatonistit
440-luvulla syntyneet
520-luvulla kuolleet
Krasnyi bor (Petroskoi)

Krasnyi bor (kyrillisillä aakkosilla Красный бор, ) on männikkö Petroskoin lähistöllä Karjalan tasavallassa. Krasnyi bor on Josif Stalinin aikaisen sisäasiain kansankomissariaatin NKVD:n joukkoteloituspaikka. Paikan on löytyänyt Memorial-järjestön Juri Dmitrijev.

9. elokuuta – 15. syyskuuta 1937 sekä 26. syyskuuta – 2. lokakuuta 1938 alueella teloitettiin yhteensä 1 196 ihmistä, joista oli

 suomalaisia 580
 karjalaisia 431
 venäläisiä 136
 muiden kansallisuuksien edustajia 48

Lähistön ihmisillä oli alueen teloituksista joitakin tietoja, mutta vuonna 1997 Ivan ja Sergei Tšugunkov läheisestä Puujoen (venäjäksi Derevjannojen) kylästä löysivät pitkällisten etsintöjen tuloksena metsästä joukkohaudoille tyypillisiä hautavajoamia. Myöhemmin samana vuonna aloitettiin kaivaukset, joissa todella selvisi, mitä alueella oli tapahtunut.

31. lokakuuta 1998 avattiin Krasnyi bor -muistohautuumaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Stalinin uhrien muistomerkki Petroskoin lähellä (Agricolaverkko 19.10.2007)
Krasnyi Bor (Heninen.net)

Neuvostoliiton historia
Petroskoi
Petroskoin historia
Demokraattinen koulu

Demokraattinen koulu on koulu, jossa oppilaille on haluttu turvata mahdollisuus osallistua merkittävästi koulua koskevaan päätöksentekoon henkilökunnan kanssa tasavertaisina äänestäjinä ja päätöksentekijöinä. Vanhin demokraattinen koulu on Summerhill Englannissa, joka aloitti toimintansa vuonna 1921 Saksassa. Yhdysvalloissa on noin 30 demokraattista koulua. Niistä tunnetuimpia on Sudbury Valley School (Framingham, Massachusetts). Suomessa Keravalla on vuonna 2005 aloittanut toimintansa Feeniks-koulu, ja se on Suomen ensimmäinen demokraattinen koulu. Tampereellakin aloitettiin 2006, mutta koulu joutui lopettamaan rahoitusvaikeuksien takia toimittuaan muutaman kuukauden.

Syksyllä 2018 Turussa aloitti Turun Feeniks-koulu, joka on toistaiseksi Suomen ainoa toiminnassa oleva demokraattinen koulu.

Katso myös
Indoktrinaatio
Vapaa koulu
Kouluneuvosto

Lähteet

Aiheesta muualla 
What is Democratic Education? (European Democratic Education Community, EUDEC)   (eudec.org)
Feeniks-koulu
Summerhillin kotisivu 

Koulujärjestelmät
Suomalaiset oppilaitokset

de:Demokratische Schule
Valentinianus II

Valentinianus II (371 – 15. toukokuuta 392) oli Länsi-Rooman keisari 375–392. Hänen isänsä Valentinianus I kuoli vuonna 375, ja hänen sotilaansa halusivat nelivuotiaan Valentinianuksen uudeksi keisariksi. Todellinen valta joutui kuitenkin hänen velipuolensa Gratianuksen ja Valentinianuksen äidin Justinan käsiin. Gratianus otti hallittavakseen Gallian ja Valentinianukselle jäi Italia, Illyria ja Africa. Valentinianus ja Justina asettuivat Milanoon. Koska Justina oli areiolainen, hänen ja Milanon piispan Ambrosiuksen välillä syntyi riita, joka heikensi keisariperheen valtaa. Vuonna 383, samana vuonna kun Gratianus kuoli, kenraali Magnus Maximus kapinoi ja julisti itsensä keisariksi. Vuonna 387 hän ylitti Alpit ja uhkasi Milanoa. Valentinianus ja hänen äitinsä pakenivat Itä-Rooman keisarin Theodosius I:n luokse. Kun Maximus kuoli vuonna 388, Theodosius saattoi jälleen asettaa Valentinianuksen keisariksi.

Valentinianus kuoli epäselvissä olosuhteissa 15. toukokuuta 392. Hänet löydettiin kuolleena asunnostaan Gallian Viennestä pian sen jälkeen, kun Valentinianus oli yrittänyt erottaa armeijansa sotapäällikköä (magister militum). Kyseinen sotapäällikkö, germaanitaustainen Arbogast, väitti että kyseessä oli itsemurha, mutta Valentinianus oli aikaisemmin valittanut Theodosiukselle Arbogastin suuresta vallasta. Arbogast ja Valentinianus olivat myös riidelleet paljon siitä, miten valtakuntaa piti hallita. Arbogast julisti pian Eugeniuksen uudeksi keisariksi, mutta Theodosius kukisti heidät Frigiduksen taistelussa.

Kirjallisuutta 

Rooman keisarit
Vuonna 371 syntyneet
Vuonna 392 kuolleet
Objective-C

Objective-C on olio-ohjelmointia tukeva ohjelmointikieli joka on toteutettu pienenä oliopohjaisena laajennuksena C-ohjelmointikieleen. Kielen oliomalli perustuu Smalltalkiin.
Kieli on ollut pääasiallinen kieli Applen OS X ja iOS -alustoille ja niiden rajapinnoille. Vuodesta 2014 lähtien kielen suosio on laskenut Applen ilmoitettua, että Swift-kieli tulisi korvaamaan Objective-C:n.

Objective-C:n kehittivät pääasiassa Brad J. Cox ja Tom Love 1980-luvun alussa Stepstone-yhtiössään. Molemmat olivat tutustuneet Smalltalkiin ITT Technical Instituten ohjelmistotekniikkakeskuksessa 1981. Cox alkoi lisätä C-kääntäjään ominaisuuksia Smalltalkista. Loven puolestaan palkkasi Schlumberger Research 1982. He perustivat myöhemmin Productivity Products Internationalin myymään tuotettaan.

Cox julkaisi kielen kuvauksen 1986 kirjassaan Object-Oriented Programming, An Evolutionary Approach.

Objective-C:n Smalltalk-perusta näkyy syntaksissa ja käytettävässä termistössä. Siinä missä Simulasta objektimallinsa lainanneessa C++:ssa kutsutaan luokan jäsenfunktioita, Objective-C:ssä niille lähetetään viestejä. Objective-C:ssa metodeille käytetään aina ajonaikaista sidontaa.

Käyttökohteet 
Vuonna 1988 Applelta lähteneen Steve Jobsin NeXT lisensoi Objective-C:n StepStonelta ja julkaisi kääntäjän ja kirjastot, joihin NeXTStepin käyttöliittymä perustui, sekä käyttöliittymäeditorin.

Objective-C:tä käytetään Mac OS X, iOS ja GNUstep -ympäristöissä, jotka molemmat perustuvat OpenStep-standardiin. Tämä käyttö on peräisin NeXTSTEP-käyttöjärjestelmästä, joka oli perustana Applen uuden sukupolven käyttöjärjestelmälle. GNU-projektin GCC sisältää Objective-C-kääntäjän.

Eräät NeXTStepin käyttöliittymään ihastuneet vapaiden ohjelmistojen puolestapuhujat alkoivat kehittää omaan versiotaan avoimeen OpenStep-standardiin perustuvasta käyttöliittymästä 1990-luvun alkupuolella. Dennis Glatting kirjoitti GNU-projektin gnu-objc-kirjastot 1992.

Apple osti NeXTin vuonna 1996 ja käytti OpenStepia uuden Mac OS X -käyttöjärjestelmänsä perustana. Suurin osa Applen Cocoa-rajapinnasta perustuu OpenStepiin ja se on nykyisin suurin Objective-C:tä käyttävä kehitysympäristö.

Apple haluaa päästä eroon Objective-C:stä ja on kehittänyt sen korvaajaksi Swift-ohjelmointikielen.

Esimerkki 
C++:n tapainen kutsu olion metodiin ja argumentin välittäminen sille:

objekti->metodi(argumentti);

Objective-C:ssä vastaava kutsu olion metodiin ja argumentin välittäminen sille:

[objekti metodi:argumentti];

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Introduction to The Objective-C Programming Language (Apple)

Kirjallisuutta 
 

Ohjelmointikielet
Ventspils

Ventspils (,  , , , aiemmin Виндава) on kaupunki Latvian luoteisosassa Itämeren rannalla. Ventspils on nimetty kaupungin läpi kulkevan Ventajoen mukaan. Vuonna 2017 kaupungin asukasluku oli noin 39 200. Kaupunki on yksi Latvian yhdeksästä tasavallan tason kaupungista. Sitä ympäröi erillinen Ventspilsin kunta.

Ventspilsin lentokenttä on yksi maan kolmesta kansainvälisestä lentokentästä. Ventspilsistä on lauttayhteys Ruotsin Nynäshamniin sekä Saksaan.

Historia 
Ventspils kehittyi Kalparitariston linnan ympärille. Ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1290, joka tulkitaan myös Ventspilsin kaupungin perustamisvuodeksi. Linnaa käyttivät Liivinmaan ritarikunnan jäsenet. Puolan ja Ruotsin välisessä sodassa linna tuhoutui osittain, mutta sitä ollaan uudelleenrakennettu. 1600-luvun lopulla linnan tornia käytettiin majakkana ja 1800-luvulla rakennus toimi vankilana. Toisen maailmansodan jälkeen 1980-luvulla linna toimi Neuvostoliiton sotilaiden tilana, nykyään se on taide- ja historiamuseo.

Keskiajalla kaupunki oli tärkeä hansaliiton keskus. Nykyään Ventspils toimii kauttakulkusatamana Venäjälle, mikä on tehnyt siitä Latvian vauraimman kaupungin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Ventspilsin museon sivusto
Höyheneukko

Höyheneukko on suomalaisessa kansanperinteessä riistalintujen kantaemo eli emuu. Höyheneukko kaitsi lintuparvia. Höyheneukolle laitettiin uhreja onttoon puunrunkoon, jotta hän antaisi linnustajalle saalista. Ontosta uhripuusta Höyheneukko on saanut nimet Holohonka ("ontto mänty") ja Koppa ("ontto esine").

Höyheneukkoa vastaavia lintujen kantaäitejä tiedetään niin saamelaisesta, kreikkalaisesta kuin eräistä siperialaisistakin mytologioista.

Höyheneukon muita nimityksiä
Parviämmä
Höyhenten emäntä
Satasarjan kasvattaja
Tuhatpyrstön tuuittaja
Sapuneito

Lähteet 

 Martti Haavio: Suomalainen mytologia (1967)

Suomalaiset jumalat ja taruolennot
Czesław Miłosz

Czesław Miłosz ([ˈt͡ʂɛswaf ˈmiwɔʂ]; 30. kesäkuuta 1911 Šeteniai, Kaunasin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 14. elokuuta 2004 Krakova, Puola) oli puolalainen runoilija ja esseisti. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1980.

Czesław Miłosz syntyi Szetejnyssä (), silloisessa Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Liettuan alueella, puolalaistuneeseen liettualaiseen aatelissukuun. Czesław oli sukua Adam Mickiewiczille ja Józef Piłsudskille joiden suku oli ollut tekemisissä Miłoszin perheen kanssa Puola-Liettuassa.

Miłosz opiskeli lakia Vilnan yliopistossa, joka oli tuohon aikaan puolankielinen, kuten iso osa kaupungin väestöstäkin. Miłosz myös kirjoitti koko tuotantonsa puolaksi, ja hän sanoi olevansa puolalainen, vaikka puolalaiset toisinaan hänen mukaansa pitivät häntä liettualaisena. Milosz puhui sujuvasti puolan lisäksi liettuaa, venäjää, englantia ja ranskaa.

Venäjän vallankumouksen aikoihin hän asui perheineen myös Venäjällä. Toisen maailmansodan vuodet Miłosz vietti Varsovassa, jossa hän kävi Władysław Tatarkiewiczin luennoilla. Hän puolansi uudelleen Uuden testamentin.

Toisen maailmansodan jälkeen Miłosz toimi ensin Puolan kansantasavallan diplomaattina Yhdysvalloissa mutta ei viihtynyt siellä vaan palasi Eurooppaan ja siirtyi kulttuuriattaseaksi Pariisiin. Miłosz riitaantui hallituksen kanssa vuonna 1951 ja haki poliittista turvapaikkaa Ranskasta. Myöskään Ranskassa hän ei viihtynyt maan kulttuuriväen keskuudessa vallinneen poliittisen ilmanpiirin vuoksi. Älymystö ihaili kommunismia, ja Miłosz tunsi, että älymystön jäsenet käänsivät hänelle selkänsä. Siksi hän muutti uudestaan Yhdysvaltoihin.
 
Vuonna 1960 Miłosz muutti Kalifornian Berkeleyyn ja sai viran Kalifornian yliopistosta, jossa hän toimi Puolan kirjallisuuden ja slaavilaisten kielten ja kirjallisuuden professorina 1961–1998. Czesław sai 1978 Neustadtin kansainvälisen kirjallisuuspalkinnon. Yhdysvaltojen kansalaisuuden hän sai 1970.

Czesław Miłosz sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1980. Kommunistinen Puola sensuroi hänen teoksiaan, mutta niitä julkaistiin maanalaisina painoksina. Rautaesiripun kaaduttua vuonna 1989 Miłosz saattoi palata Puolaan. Hän asettui asumaan osaksi Krakovaan mutta säilytti myös Kalifornian-kotinsa. Miłosz sai Israelin holokaustimuistopaikalle kunnialaatan. Hän kuoli 2004 kotonaan Krakovassa 93-vuotiaana. Hänet on haudattu Krakovan Kazimierzissa sijaitsevan Kalliokirkon (Kościół na Skałce) Ansioituneiden kryptaan.

Runojen lisäksi Miłosz on kirjoittanut suomennetut kirjat Vangittu mieli, joka kertoo älymystön suhteesta kommunistiseen totalitarismiin, ja Issan laakso, joka kertoo nuoruudenajoista Vilnassa ja sen ympäristössä.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Polvivaara, Lauri: Czeslaw Milosz ja Ulron valta, Paatos 2/2010
 Kärkkäinen, Tapani: Isänmaalliset luopiot, Puolan ja Liettuan kirjallisuuksien rajankäyntiä, Nuori Voima 2/1994

Esseistit
Puolalaiset runoilijat
Puolalaiset professorit
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1911 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Amir Khan

Amir Khan (s. 8. joulukuuta 1986 Englanti) on brittiläinen nyrkkeilijä, olympiamitalisti sekä entinen WBA ja IBF ammattilaisliittojen ylemmän kevytsarjan maailmanmestari. Hän on britannianpakistanilainen ja kotoisin Boltonista.

Amatööriura
Khan oli liian nuori osallistuakseen Yhdistyneen kuningaskunnan mestaruuskilpailuihin ennen 2004 Ateenan olympialaisia. Britannian olympiakomitea lähetti hänet olympiakarsintaturnaukseen Bulgariaan, jossa hän voitti sarjansa. Monet pelkäsivät Khanin loikkaavan Pakistanin tai Yhdysvaltain joukkueeseen. Vasta 17-vuotias Khan ylitti kaikki ennakko-odotukset Ateenassa, jossa hän saavutti hopeaa häviämällä loppuottelussa Kuuban 33-vuotiaalle Mario César Kindelán Mesalle. Ennen Ateenaa Khan oli ehtinyt otella vain seitsemän miesten amatööriottelua.

Saavutukset
2003 – kultaa AAU:n nuorten olympialaisissa.
2004 – kultaa Euroopan opiskelijoiden mestaruuskisoissa ja nuorten MM-kisoissa
2004 – voitti Strandja Cupin Bulgariassa (olympiakarsinta)
2004 – olympiahopeaa, voitti Marios Kaperonisin, Dimitar Stilianovin, Jong-Sub Baikin ja Serik Jeleuovina

Ammattilaisura
Vuonna 2005 Khan siirtyi ammattilaiseksi. Viimeisessä amatööriottelussaan hän kohtasi olympiavoittaja Kindelanin uudestaan ja voitti tämän. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan hän tyrmäsi David Baileyn ensimmäisessä erässä. Heinäkuussa 2007 Khan voitti Kansainyhteisön mestaruuden Willie Limondia vastaan ja on sittemmin puolustanut titteliään neljästi. Huhtikuussa 2008 hän voitti Martin Kristjansenin WBO:n intercontintental-titteliottelussa, jonka voittaja pääsisi maailmanmestaruusotteluun. Syyskuun alussa käydyssä intercontinental-ottelussa Khanin ura koki kuitenkin kolauksen, kun Breidis Prescott tyrmäsi hänet ensimmäisessä erässä.

Khan jatkoi uraansa ja kohtasi Oisin Faganin voittaen tämän toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä tämän nilkan murruttua.  Voiton myötä Khanista tuli WBA liiton väliaikainen mestari.

Vuoden 2009 maaliskuussa Khan puolusti menestyksekkäästi WBA-liiton vyötään Marco Antonio Barreraa vastaan. Ottelu päättyi viidennessä erässä Khanin voittoon Barreran silmäkulmassa ja kasvoissa olleiden haavojen vuoksi.

Vuoden 2009 heinäkuussa Khan nousi painoluokkaa ylöspäin ylempään kevytsarjaan ja kohtasi Andri Kotelnikin WBO-liiton maailmanmestaruusottelussa. Kamppailu päättyi Khanin voittoon kaikin tuomariäänin. Khan puolusti mestaruuttaan saman vuoden joulukuussa ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä Dmitriy Salitasta. 15. toukokuuta 2010 Khan puolusti mestaruuttaan Paul Malignaggia vastaan ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä 11. erässä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Amir Khan – virallinen sivu
Tilastot ammattilaisotteluista BoxRec-tietokannassa

Brittiläiset nyrkkeilijät
Brittiläiset olympiamitalistit
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt