joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Theater of Salvation

Theater of Salvation on saksalaisen power metal -yhtye Edguyn neljäs studioalbumi. Vuonna 1999 julkaistu levy on ensimmäinen, jonka tekemisessä mukana olivat rumpali Felix Bohnke ja basisti Tobias Exxel. Siihen asti bassoa soittanut Tobias Sammet keskittyi kosketinsoittimiin ja laulamiseen.

Kappalelista 
 "The Healing Vision" – 01:11
 "Babylon" – 06:10
 "The Headless Game" – 05:31
 "Land of the Miracle" – 06:32
 "Wake up the King" – 05:43
 "Falling Down" – 04:36
 "Arrows Fly" – 05:03
 "Holy Shadows" – 04:31
 "Another Time" – 04:07
 "The Unbeliever" – 05:47
 "Theater of Salvation" – 14:10

Japanin julkaisun bonusraidat 
12. "For a Trace of Life" – 04:13 
13. "Walk on Fighting" (live) – 05:40 
14. "Fairytale" (live) – 06:21

Kokoonpano 
 Tobias Sammet – Laulu
 Tobias "Eggi" Exxel – Basso
 Jens Ludwig – Kitara
 Dirk Sauer – Kitara
 Felix Bonkhe – Rummut

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Edguyn kotisivut 
 

Edguyn albumit
 Vuoden 1999 albumit
Valkoinen kaupunki

Valkoinen kaupunki on Aku Louhimiehen ohjaama elokuva. Elokuva perustuu Irtiottoja-sarjan hahmoon, taksinkuljettaja Veli-Mattiin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Paavo Westerberg ja Mikko Kouki. Elokuvan ensi-ilta oli 17. marraskuuta 2006.

Valkoinen kaupunki voitti viisi Jussi-palkintoa. Aku Louhimies palkittiin parhaasta ohjauksesta, Janne Virtanen miespääosasta, Susanna Anteroinen naispääosasta, Paavo Westerberg ja Mikko Kouki käsikirjoituksesta ja Samu Heikkilä leikkauksesta .

Rooleissa

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Solarfilms Inc. : Valkoinen kaupunki

Arvostelut 
 Elitisti: Valkoinen kaupunki -arvostelu

Vuoden 2006 elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Aku Louhimiehen ohjaamat elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Solar Filmsin elokuvat
Mikko Kouki

Mikko Kristian Kouki (s. 14. syyskuuta 1967 Lohja) on  suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja.

Kouki opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1986–1991 ja oli kiinnitettynä näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa 1991–1994. Vuodesta 1994 lähtien hän on toiminut vapaana näyttelijänä, ohjaajana, käsikirjoittajana ja kolumnistina. Kouki on vuonna 2003 toimintansa aloittaneen Linnateatterin perustajajäsen ja toimi sen johtajana, kunnes siirtyi vuonna 2012 Oulun kaupunginteatterin taiteelliseksi johtajaksi. Elokuussa 2013 Koukin kerrottiin kieltäytyneen teatterin tarjoamasta kolmen vuoden jatko-optiosta, ja hänen työnsä Oulun kaupunginteatterin taiteellisena johtajana päättyi helmikuussa 2014. Kouki siirtyi Turun kaupunginteatterin taiteelliseksi johtajaksi maaliskuussa 2014.

Kouki tunnetaan Aku Louhimiehen luottonäyttelijänä. Hän on näytellyt monessa Louhimiehen elokuvassa, kuten Paha maa, Kuutamolla, Vuosaari ja Riisuttu mies. Hän on toiminut myös käsikirjoittajana Louhimiehen elokuvissa.

Kouki oli mukana käsikirjoittamassa Irtiottoja-televisiosarjaa sekä Valkoinen kaupunki -elokuvaa, josta hän sai parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon vuonna 2007. Toisen Jussi-palkintonsa hän sai parhaasta miessivuosasta elokuvassa Riisuttu mies (2007). Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin 2021. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Tyttö sinä olet tähti  ja Blackout. 

Vuonna 2019 tuli ensi-iltaan Koukin esikoiselokuva, Pertti Jarlan sarjakuviin perustuva Fingerpori. Kouki on myös elokuvan toinen käsikirjoittaja.  Vuonna 2022 elokuussa sai ensi-iltansa elokuva Laitapuolen hyökkääjä, jonka toisena käsikirjoittajana Kouki toimi.

Koukin isä on näyttelijä Tapio Kouki, täti Marja-Leena Kouki, setä Juhani Kouki ja serkku näyttelijä-laulaja Samuli Edelmann. Kouki on naimisissa kirjailija Niina Revon kanssa, heillä on kaksi poikaa, joista Akseli on myös näyttelijä.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Muut työt

Filmografia

Taiteellisena johtajana
 Linnateatteri, 2003–2011
 Oulun kaupunginteatteri, 2012–2014
 Turun kaupunginteatteri, 2014-

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset näyttelijät
Suomalaiset teatterinjohtajat
Suomalaiset teatteriohjaajat
Jussi-palkinnon saajat
Pro Finlandia -palkitut
Vuonna 1967 syntyneet
Elävät henkilöt
Aurora-mitalin saajat
Perjantai 13. (elokuva)

Perjantai 13. (televisioesityksessä myös Perjantai 13. päivä, ) on vuonna 1980 ilmestynyt kauhuelokuva, jonka ohjasi Sean S. Cunningham. Elokuva kuvattiin 28 päivässä 550 000 dollarin budjetilla ja julkaistiin teattereissa 9. toukokuuta. Elokuva luetaan osaksi niin sanottuja slasher-elokuvia, jotka ovat kauhuelokuvan lajityypin alalaji. 

Elokuvaa on seurannut pitkä sarja jatko-osia.

Juoni

Elokuva alkaa kun perjantai 13. päivänä vuonna 1958 Crystal Lake -nimisellä leirintäalueella murhataan kaksi leirinohjaajaa ja leiri suljetaan. Vuosia myöhemmin paikka avataan uudelleen ja järvelle hakeutuu töihin joukko nuoria. Jonkin ajan kuluttua nuoria alkaa kuitenkin mystisesti kuolla armottoman murhaajan käden kautta. Viimeiselle henkiinjääneelle nuorelle paljastuu järven menneisyydestä nuoren pojan, Jason Voorheesin, hukkuminen tämän ollessa kesäleirillä. Murhaajaksi osoittautuu Jasonin äiti.

Rooleissa

Vastaanotto 
Yhdysvalloissa elokuva sai paljon katsojia, mutta kriitikoilta se ei saanut myönteistä palautetta. Ohjaajaa ja käsikirjoittajaa arvosteltiin elokuvan raakuudesta ja verisestä väkivallasta. Avausviikonloppuna sitä esitettiin Yhdysvalloissa jopa tuhannessa teatterissa, ja se tuotti avausviikonloppuna noin 5,8 miljoonaa dollaria.

Kohtelu Suomessa 
Elokuva joutui Suomessa sensuurin hampaisiin. Valtion Elokuvatarkastamo asetti sille elokuussa 1980 ikärajaksi KK (Kokonaan Kielletty), eikä elokuvaa ollut siten laillista Suomessa esittää eikä levittää. Täyskielto kumoutui vasta 1. tammikuuta 2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä. Elokuvaa on saanut sen jälkeen levittää ja näyttää 18 vuoden ikärajalla.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Perjantai 13. Leffatykki.com -sivustolla
Ikärajat.fi

Perjantai 13. -elokuvat
Vuoden 1980 yhdysvaltalaiset elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Paramount Picturesin elokuvat
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Irtiottoja

Irtiottoja on vuonna 2003 Nelosella ensiesitetty 12-osainen televisiosarja. Sen ohjasi Aku Louhimies ja käsikirjoittivat Paavo Westerberg ja Mikko Kouki. Sarja on julkaistu kahdella tupla-DVD:llä.

Näyttelijät
Susanna Mikkonen - Hanna
Janne Virtanen - Velimatti
Samuli Edelmann - Eero Malmberg
Vera Kiiskinen - Emmi
Mikko Kouki - Otto
Jasper Pääkkönen - Johnny
Matleena Kuusniemi - Tiia
Hannele Lauri - Leena
Eric Le Roux - Jean
Laura Malmivaara - Venla
Paavo Westerberg - Kimmo
Matti Ristinen - Juha
Auni Tuovinen - Aino
Peter Franzén 
Niina Kurkinen 
Jari Pehkonen 
Tarja Saikkonen 
Ville Virtanen

Jaksoluettelo

Katso myös
Valkoinen kaupunki

Aiheesta muualla
Nelonen: Irtiottoja 

Suomalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Fly to the Rainbow

Fly to the Rainbow on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1974 julkaisema toinen albumi. Levyllä ei soita enää kitaristi Michael Schenker, koska hän liittyi 1972 UFO-yhtyeeseen. Hänet korvasi Ulrich Roth seuraavana vuonna. Myös yhtyeen levy-yhtiö vaihtui: Lonesome Crowilla levy-yhtiönä oli Brain Records, Fly to the Rainbowilla RCA.

Nauhoitukset 
Albumi nauhoitettiin huhtikuussa 1974 kuuden päivän aikana Musicland Studioilla Saksan Münchenissä. Rudolf Schenkerin sekä Klaus Meine ovat tehneet valtaosan albumin materiaalista. Myös yhtyeen entinen kitaristi Michael Schenker on ollut työstämässä kolmea albumin kappaletta. Basisti Francis Buchholz sekä Jürgen Rosenthal eivät osallistuneet kappaleiden tekoon. Albumin miksaus hoidettiin huhtikuun lopulla samana vuonna.

Yleistä kappaleista 
Aloituskappale ”Speedy's Coming” edustaa nopeatempoista hard rockia. Sen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, joka pitää David Bowiesta, Alice Cooperista sekä Ringo Starrista. Kappaleesta julkaistiin single. ”Speedy's Comingia” seuraa ”They Need a Million”, jonka sanoituksissa kerrotaan rahanahneesta henkilöstä. Kappale edustaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia, lukuun ottamatta sen alussa kuultavaa akustisen kitaran johtamaa osuutta. Kolmantena kappaleena toimii pitkä ”Drifting Sun”. Se kertoo leskestä, joka ei voi unohtaa hänen kuollutta rakkauden kohdettaan, vaan tämä häiritsee häntä aloittamasta uutta parisuhdetta. Kappaleessa kuullaan pitkä osio, jossa nopeatempoinen kappale hidastuu huomattavasti. ”Drifting Sunia” seuraa balladi ”Fly People Fly”, joka on ikään kuin johdanto nimikappaleeseen. Kappaleessa lauletaan ihmisistä, jotka haluavat muuttaa ulkomaille paremman elämän toivossa. Kappale päättää albumin a-puolen.

B-puolen aloittaa ”This Is My Song” , jossa kerrotaan valehtelusta, kateudesta sekä vihasta. Se edustaa albumille tyypillistä hard rockia. Kuudentena kappaleena toimii rauhallisella kitarasoololla alkava ”Far Away”. Kappaleen tempo kasvaa alusta saakka vähitellen, jonka jälkeen kappaleessa alkaa sen loppuun kestävä raskaampi osio. Päätöskappaleena toimii lähes kymmenminuuttinen nimikappale, joka jatkaa sanoituksissaan ”Fly People Flyn” sanoituksia. Kappaleen sanoituksissa ulkomaille parempaa elämän perässä muuttaneet ihmiset huomaavatkin, että uusi kotimaa tuntuu huonommalta kuin entinen.

Kansitaide 
Kysyttäessä albumin kansikuvasta yhtyeen silloinen kitaristi Ulrich Roth ilmaisi tyytymättömyytensä sitä kohtaan. Hän ei myöskään osannut kertoa, mitä se esittää.

Kappaleet

Kokoonpano 
Klaus Meine – laulu
Ulrich Roth – kitara, taustalaulu, päävokaalit kappaleissa ”Drifting Sun” ja ”Fly to the Rainbow”
Rudolf Schenker – rytmikitara, taustalaulu, päävokaalit kappaleissa ”They Need a Million” ja ”Drifting Sun”
Francis Buchholz – bassokitara, taustalaulu
Jürgen Rosenthal – rummut

Vierailijat
 Achim Kirshing – kosketinsoittimet

Lähteet 

Vuoden 1974 albumit
Scorpionsin albumit
Palmitiinihappo

Palmitiinihappo on tyydyttynyt pitkäketjuinen rasvahappo, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, värittömiä tai valkoisia kiteitä. Palmitiinihapon kemiallinen kaava on C16H32O2 ja rakennekaava CH3(CH2)14COOH. Palmitiinihaposta käytetään myös nimityksiä heksadekaanihappo ja 1-pentadekaanikarboksyylihappo.

Palmitiinihapon moolimassa on 256,5 g/mol, sulamispiste 63 °C, kiehumispiste 351–352 °C, suhteellinen tiheys 0,85 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 57-10-3. Palmitiinihappo ei liukene veteen.

Palmitiinihappo on yleisin tyydyttynyt rasvahappo. Se on eräs yleisimmistä rakenneosasista eläin- ja kasvirasvoissa. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

Palmitiinihapon ionimuotoja, estereitä ja suoloja nimitetään palmitaateiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Liber Herbarum II: Luettelo palmitiinihappoa sisältävistä kasveista
PubChem: Palmitic acid 
Human Metabolome Database: Palmitic acid 
DrugBank: Palmitic Acid 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Palmitic acid 
ChemBlink: Palmitic acid 
Food Component Database (FooDB): Hexadecanoic acid 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Palmitic-acid 
Pherobase: Floral Compound – palmitic acid 
Pherobase: Semiochemical – palmitic acid 

Rasvahapot
Mölln

Mölln on Saksan kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltion Herzogtum Lauenburgin piirikunnassa. Se sijaitsee Schleswig-Holsteinin kaakkoisosassa Lyypekin eteläpuolella. Möllnissä on arviolta 18 856 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 25,05 neliökilometriä.

Mölln perustettiin 1100-luvulla. Elbe–Lyypekki-kanava kulkee kaupungin läpi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Schleswig-Holsteinin kunnat
Saksan kaupungit
Virgin Killer

Virgin Killer on saksalaisen Scorpions-yhtyeen albumi vuodelta 1976. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka sai huomiota myös Euroopan ulkopuolella.
Virgin Killerin kansi aiheutti kohua ja sen vuoksi albumi julkaistiin myöhemmin uudella kannella.

Kappaleet

Kokoonpano
Scorpions
Klaus Meine – laulu
Ulrich Roth – kitara, laulu 
Rudolf Schenker – kitara, laulu 
Francis Buchholz – bassokitara 
Rudy Lenners – rummut, lyömäsoittimet

Lisämuusikot
Achim Kirschning – syntetisaattori
Dieter Dierks – sovittaja, tuottaja

Wikipedia-kohu 
Brittiläinen Internet Watch Foundation (IWF) havaitsi loppuvuodesta 2008, että levyn kansi saattaa olla lapsipornoa ja siten "mahdollisesti laiton". IWF:n suosituksen mukaan suurin osa brittiläisistä internet-operaattoreista esti pääsyn levyä esittelevään englanninkieliseen Wikipedia-artikkeliin. BBC:n arvion mukaan eston piirissä on 95 prosenttia brittiläisistä Internetin käyttäjistä.
IWF on jo poistanut kyseisen Wikipedia-artikkelin mustalta listaltaan. IWF perusteli poistopäätöstään sillä, että albumi on ollut laajalti ja kauan saatavilla.

Levyä on alusta asti myyty myös toisenlaisella kannella.

Lähteet

Scorpionsin albumit
Vuoden 1976 albumit
Heinolan lintutarhat

Heinolan lintutarhat on trooppisten ja luonnonvaraisten lintujen hoitopaikka. Harjulammen rannalla olevissa kahdeksassa rakennuksessa käy vuosittain 95 000 matkailijaa.

Lintutarhojen toiminta alkoi vuonna 1963, kun Heinolan kaupungin puistotyönjohtaja Anthony Bosley  lahjoitti noin 300 trooppista lintua Heinolan kaupungille. Tiloja laajennettiin vuonna 1967, jolloin vesilinnuille rakennettiin paikka talvehtimista verten. Vuonna 1977 petolinnuille kunnostettiin hoitotilat ja luonnonvaraisten lintujen hoitotoiminta käynnistyi. Vuonna 1983 rakennettiin petolintutarha ja vuonna 1984 papukaijatalo ulkomaalaisille linnuille. Vuonna 1997 kunnostettiin alueella olevaan rakennukseen näyttelytilat, joissa järjestettiin ensimmäinen näyttely lintutarhojen historiasta ja lintujen hoidosta keväällä 1998.

Luonnonvaraisia loukkaantuneita lintuja lintutarhoille tulee hoitoon vuosittain noin 200–250. Niistä noin 30–40 % palautetaan lopulta takaisin luontoon. Kesäaikaan ulkotarhoissa on nähtävissä runsaat 500 trooppista lintua tai Suomen luonnonvaraista lintua. Lintutarhoilla on myös talvitarha, missä trooppisia lintuja on nähtävillä ympäri vuoden.

Toinen Suomen kahdesta lintuhoitolasta on Pyhtään lintuhoitola .

Lintutarhassa olevia lintulajeja

harmaapapukaija
huppuaratti
kanadanhanhi
kauluskaija
kultatöyhtökakadu
mehiläishaukka
merimetso
neitokakadu
riikinkukko
sepelhanhi
sepelpapukaija
sinikelta-ara
valkoposkihanhi
vihersiipiara Ariel

Lähteet

Aiheesta muualla

 Heinolan lintutarha

Tietoa lintutarhasta Heinolan kotisivulla 
Ylen Elävä arkisto: Anthony Bosley oli Heinolan alkuperäinen lintuparantaja

Heinolan rakennukset ja rakennelmat
Päijät-Hämeen nähtävyydet
Ornitologia
Suomen eläintarhat
Matkailun edistämiskeskus

Matkailun edistämiskeskus (MEK) oli työ- ja elinkeinoministeriön alainen virasto vuoteen 2015 saakka. Sen tarkoituksen oli tukea matkailua Suomessa ja matkailua muualta Suomeen. Virastolla oli edustajia ulkomailla ja se tuki matkailua edistävää kustantamista. Vuonna 2015 sen tehtävät siirrettiin Finpron Visit Finland -yksikköön.

Matkailun edistämiskeskus ylläpiti myös matkailutilastoja suosituista matkailukohteista. Virastosta käytettiin lyhennettä MEK.

Matkailun edistämiskeskuksen edeltäjä oli vuonna 1969 perustettu valtion matkailuneuvosto. Se muuttui vuonna 1971 kauppa- ja teollisuusministeriön matkailutoimistoksi. Matkailun edistämiskeskus perustettiin helmikuussa 1973 ja sen ensimmäinen johtaja vuoteen 1994 saakka oli diplomiekonomi Bengt Pihlström.

Matkailun edistämiskeskus lakkautettiin virastona vuoden 2015 alusta ja sen toiminnot ja työntekijät siirrettiin Finpro ry:een.  Siellä sen työtä jatkaa Visit Finland -yksikkö, jonka vetäjänä toimi vuoden 2016 alusta Finnairin johtajistoon kuulunut kauppatieteiden maisteri Paavo Virkkunen ja hänen jälkeensä Markus Suomi.

Finpron yksikköinä toimivat nykyisin myös Invest in Finland ja Export Finland.

Finpro yhdistyi 2018 alusta lopulta Tekesin kanssa, josta muodostui Business Finland, joka osana Visit Finland nyt toimii.

Katso myös 
 Look at Finland

Lähteet 

Työ- ja elinkeinoministeriö
Kauppa- ja teollisuusministeriö
Matkailu
Pukaron Paroni

Pukaron Paroni on Lapinjärven Pukaron kylässä valtatie 6:n varrella sijaitseva matkailukeskus, jossa on kahvila-ravintola, Neste-liikenneasema, Burger King sekä myymälöitä. Matkailun edistämiskeskuksen mukaan Pukaron Paroni kuuluu Suomen suosituimpiin maksuttomiin matkakohteisiin noin 800 000:n vuotuisella kävijämäärällä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Pukaron Paroni
Loviisan Sanomat:  Haikon kartanolle yrityspalkinto, Pukaron Paronille kunniamainint.Paikan omistaa Hannu Kohtaniemi. 14. toukokuuta 2004 

Lapinjärven nähtävyydet
Lapinjärven rakennukset ja rakennelmat
Pukaro
Loviisan Sanomat

Loviisan Sanomat on Loviisassa ilmestyvä Loviisan Sanomain Osakeyhtiön kustantama sitoutumaton ja yksityinen sanomalehti, jonka levikkialueeseen kuuluvat Loviisa, Lapinjärvi ja Pyhtää. Lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa, tiistaisin ja perjantaisin. Loviisan Sanomien levikki on noin 4 400 kappaletta.

Loviisan Sanomien internet-palvelut on valittu vuosina 2007, 2008, 2009 ja 2010 Suomen parhaiksi paikallislehtien verkkopalvelusivustoiksi Sanomalehtien liiton ja Jyväskylän yliopiston järjestämässä kilpailussa. Vuonna 2013 Loviisan Sanomat valittiin Suomen parhaaksi paikallislehdeksi kahdesti viikossa ilmestyvien lehtien sarjassa.

Omistaja 
Loviisan Sanomain Osakeyhtiön pääomistaja on Konstsamfundetin omistama KSF Media, joka hankki 80 % osuuden yhtiön osakekannasta elokuussa 2012. Myyjänä toimi konttiyhtiö Container Financen omistajasuku Nordströmit. Lehden päätoimittaja ja Loviisan Sanomain Osakeyhtiön toimitusjohtaja Arto Henriksson omistaa loput 20 % yhtiöstä.

Loviisan Sanomien levikki on kasvanut vuosina 2005–2010 ja Loviisan Sanomain Osakeyhtiö on tehnyt hyvää tulosta, mikä teki yhtiöstä houkuttelevan ostokohteen. Neljä mediataloa havitteli Loviisan Sanomien osake-enemmistöä vuosien ajan. Lopulta KSF Media teki houkuttelevimman tarjouksen.

Loviisan Sanomain Osakeyhtiö julkaisee myös Pyhtään kunnalta, Pyhtään seurakunnalta sekä Pyhtään Yrittäjät ry:ltä ostamaansa Pyhtäänlehti-Pyttisbladet -lehteä.

Lehden päätoimittaja 1967–1997 ja pitkäaikainen omistaja oli Tauno Einiö. Lehden toimittajakuntaan on kuulunut 1950-luvulla muun muassa myöhemmin näyttelijänä tunnettu Pehr-Olof Sirén.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
Loviisan Sanomat
 Loviisan Sanomain Oy:n yhtiöhistoriaa Pörssitiedon nettisivulla

Suomalaiset paikallislehdet
Loviisan media
Lapinjärvi
Pyhtää
Eeva Ahtisaari

Eeva Irmeli Ahtisaari (o.s. Hyvärinen; s. 18. kesäkuuta 1936 Varkaus) on presidentti Martti Ahtisaaren puoliso ja filosofian maisteri.

Ura
Eeva Ahtisaari valmistui ylioppilaaksi vuonna 1956. Hän alkoi opiskella historiaa Helsingin yliopistossa samana vuonna ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1962. Hän palasi opintojen pariin vielä myöhemmin ja valmistui filosofian maisteriksi (tuolloin nimellä kandidaatti) vuonna 1989. Vuonna 2004 Joensuun yliopisto vihki Ahtisaaren kasvatustieteiden kunniatohtoriksi.

Ahtisaari työskenteli 1960-luvulla historianopettajana oppikouluissa eri puolella Suomea. Vuosina 1960–1961 hän opetti Kuopion tyttölyseossa, 1964–1966 Rovaniemen yhteislyseossa ja 1967–1968 Tapiolan yhteiskoulussa. Hän toimi myös Kuopion kesäyliopiston kansliapäällikkönä 1961–1962, Helsingin yliopiston harjoittelijana 1962–1964, Lapin kesäyliopiston sihteerinä 1964–1966 ja Espoon kaupungin kotiseutusihteerinä 1968–1975. Vuodet 1971–1974 Ahtisaari oli Suomen Kotiseutuliiton valtuuskunnan jäsen.

Martti Ahtisaaren toimiessa Namibian suurlähettiläänä ja YK-tehtävissä, myös Eeva Ahtisaari vietti pitkiä ajanjaksoja Namibiassa. Hänelle myönnettiin miehensä kanssa Namibian kunniakansalaisuus vuonna 1992.

Vuosina 1990–1993 Eeva Ahtisaari toimi historioitsijana eduskunnan rahoittamassa entisiä kansanedustajia koskeneessa tutkimuksessa.

Yksityiselämä 
Eeva Hyvärinen ja Martti Ahtisaari menivät naimisiin vuonna 1968. Ahtisaarilla on poika Marko Ahtisaari (s. 1969).

Ahtisaarella todettiin koronavirustartunta maaliskuussa 2020, jonka hän sai mahdollisesti naisten päivän konsertissa.

Tunnustuksia
Suomen Valkoisen Ruusun suurristi 1994
 Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan suurristi 1994
 Tanskan Dannebrogin ritarikunnan suurristi
Pelastakaa Lapset ry:n kunniapuheenjohtaja 1996
 Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksen kunniajäsen 1997
 hopeinen Arvo Ylppö -mitali 1999
 Suomen Kotiseutuliiton kunniajäsen 1999
 Tapaseuran Vuoden käyttäytyjä 2000
 Suomen Unifem-yhdistyksen kunniajäsen 2001
 Joensuun yliopiston kasvatustieteiden kunniatohtori 2004
 Tiedekeskus Heurekan kunniajäsen 2006

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 

 

Martti Ahtisaari
Suomen presidenttien puolisot
Suomalaiset historioitsijat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Grazin lentoasema

Grazin lentoasema  sijaitsee Itävallassa noin kymmenen kilometriä Grazin keskustasta etelään. Lentoasemalle kulkee valtatie 67 (joka kulkee Kleinstübingoistä Bubenbergiin Slovenian rajalle). Sitä käytti vuonna 2005 noin 900 000 matkustajaa. Lentoasemalle pääsee Grazin keskustasta sekä junalla (S5, asema: Flughafen Graz-Feldkirchen) että bussilla. Tärkeimmät Graziin liikennöivät lentoyhtiöt ovat Austrian Airlines ja Lufthansa.

Lentoyhtiöt 
 Air Cairo
 Austrian Airlines
 Bulgarian Air Charter
 Corendor Airlines
 EasyJet
 Eurowings
 Klm Cityhopper
 Lufthansa
 Swiss
 Turkish Airlines

Muuta toimintaa 
Lentoaseman alueella on myös rahtiliikennettä ja pienlentokone toimintaa. Lentoasemalla toimii muummoassa: AAC (Austrian Aircraft Corporation) (pienlentokonevuokraamo), P & B Helitrade Ges.m.b.H. (lentokoulu) ja Christophorus 12. 

Lentoaseman vieressä toimii Osterreichisches Luftfahrtmuseum (ilmailumuseo).

Lähteet

Aiheesta muualla

 Lentoaseman kotisivut 

Lentoasema
Itävallan lentoasemat
John Smyth

John Smyth (1570 – n. 28. elokuuta 1612) oli varhainen englantilainen baptistisaarnaaja ja uskonnonvapauden puolustaja. Monet historioitsijat katsovat hänen olleen nykyaikaisen baptistisen liikkeen perustaja.

Baptistiliikkeen perustajana
Smyth vihittiin anglikaanisen kirkon papiksi vuonna 1594. Pian tämän jälkeen hän erosi Englannin kirkosta ja ryhtyi separatistiksi. Vuonna 1609 hän alkoi erään hollantilaisen ryhmän kanssa kannattamaan uskovien kastetta lapsikasteen sijasta. Yhdessä he muodostivat erään ensimmäisistä baptistiseurakunnista.

Opilliset näkemykset
Alussa Smythin näkemykset olivat melko yhteneviä anglikaanisen kirkon näkemysten kanssa, mutta ajan kuluessa hänen näkemyksensä alkoivat erkaantua niistä. Ensinnäkin hän hylkäsi kaiken liturgian, ja katsoi todellisen jumalanpalveluksen tulevan kirjasta lukemisen sijaan sydämestä. Rukouksen, laulun ja saarnojen tuli olla täysin spontaaneja. Hän jopa kielsi Raamatun lukemisen palveluksissa koska hän katsoi englanninkielisten käännösten olevan vähempiarvoisia kuin suora sana Jumalalta. Toiseksi Smyth esitteli seurakunnan johtotavan, jossa johdossa ovat pastori ja diakoni. Uskovien kasteen kannattaminen sai aikaan sen, että ensimmäiset baptistit, jotka oli kastettu lapsina, katsoivat tarvitsevansa uuden kasteen. Koska kukaan ei suorittanut tällaisia kasteita, Smyth kastoi itsensä ja sen jälkeen alkoi kastaa muita.

Irtaantuminen baptismista ja liittyminen mennoniittakirkkoon
Ennen kuolemaansa Smyth irtaantui baptistisista näkemyksistään ja yritti saada baptisteja mukaan mennoniittakirkkoon. Hän kuoli ennen kuin tämä tapahtui, mutta suurin osa hänen seurakunnastaan liittyi myöhemmin mennoniittoihin. Tämä sai aikaan eron Smythin ja Thomas Helwysin johtamien ryhmien välille.

Baptismi
Brittiläiset papit
Vuonna 1570 syntyneet
Vuonna 1612 kuolleet
Thomas Helwys

Thomas Helwys (n. 1550 – n. 1616) oli eräs baptistiliikkeen perustajista. 1600-luvun alussa Helwys muotoili baptisteille keskeisen vaatimuksen: että kirkon ja valtion tulee olla erotettuina, jotta kansalaisilla on vapaus valita uskontonsa omantuntonsa mukaan. Näin hän oli uskonnonvapauden kannattaja aikana, jolloin mielipide oli vaarallinen. Hän kuoli vankilassa Jaakko I:n toimeenpanemissa protestanttien vainoissa.

Baptismi
Brittiläiset papit
Vuonna 1550 syntyneet
Vuonna 1616 kuolleet
Kristus-monogrammi

Kristuksen monogrammi, Kristus-monogrammi tai kristogrammi on nimen "Jeesus Kristus" kirjaimista laadittu lyhennetty muoto, jota käytetään kristillisenä symbolina.

Kristogrammeja

IKTYS 
Iktys on jo alkukristillinen symboli. Sen juuret ovat kreikankielisessä sanassa ἰχθύς (ikhthýs), joka tarkoittaa kalaa. Sana on akronyymi uskontunnustuksesta, joka kuuluu: ”Jeesus Kristus Jumalan Poika Pelastaja”. Kirjaimet voivat muodostaa kuvion kalasta tai olla kalasymbolin sisällä.

Khi Rho 
Vanhimpiin monogrammeihin kuuluu Kristuksen nimen kreikkalaisista kirjaimien k ja r eli khi (χ) ja rho (ρ) yhdistelmä ☧. Keskiajalla siitä tuli ylösnousseen Kristuksen symboli. Kristus-monogrammi XP liitetään kristillisessä taiteessa usein aiheeseen Jeesuksesta Jumalan karitsana. Kristus kuvataan kantamassa monogrammia eräänlaisena roomalaisena sotalippuna (labarum).

Keisari Konstantinus Suuren on kerrottu ottaneen symbolin ☧ käyttöön Mulviuksen sillan taistelussa vuonna 312. Kristitty historioitsija Lactantius (noin 250–320) kertoo tarinan, jonka mukaan ennen taistelua Konstantinus sai Jumalalta unessa kehotuksen maalata Jumalan merkki eli Kristus-monogrammi XP jokaisen sotilaan kilpeen. Lactantiuksen teksti on säilynyt vain yhtenä 1000-luvun alkuun sijoittuvana käsikirjoituskopina, jossa kohta kuuluu:Unessa häntä kehotettiin ottamaan huomioon Jumalan taivaallinen tunnus ja ryhtymään sitten taisteluun. Hän teki työtä käskettyä, ja käännetyllä x-kirjaimella, jonka ylin huippu oli varustettu kaarella, merkitsi kilpiin Kristuksen.

INRI 
I.N.R.I.  on muodostettu sanojen Iesus Nazarenus, Rex Iudaeorum alkukirjaimista.  Teksti on Jeesuksen ristissä oleva kirjoitus (titulus crucis) latinankielisessä muodossa.  Suomeksi käännettynä se kuuluu: ”Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas”.

IHS 
Keskiajan läntisen Euroopan latinankielisessä maailmassa yleisimmäksi kristogrammiksi kehittyi "IHS" tai "IHC". Se sisältää Jeesuksen kreikkalaisen nimen kolme alkukirjainta ΙΗΣ (iota-eta-sigma). Latinaksi IHS merkitsee Iesus Hominum Salvator eli 'Jeesus, ihmisten pelastaja'.

Katso myös 

 In hoc signo vinces

Lähteet

Viitteet 

Kristilliset symbolit
Matkapassi

Matkapassi on brittiläinen matkailuun keskittyvä televisiosarja. Se on luultavasti maailman suosituin matkailusarja. Sen inspiraationlähteenä on Lonely Planet -matkaoppaat. Sitä on tehty vuodesta 1994 lähtien ja yksi jakso on tunnin mittainen. Sitä näytetään yli neljässäkymmenessä maassa ja kuudessa maanosassa. 

Joka jaksossa on oma matkailija, joista tunnetuimpia ovat Ian Wright, Justine Shapiro, Holly Morris ja Megan McCormick. Sen lisäksi välillä on erikoisjaksoja, jotka keskittyvät muun muassa maailman parhaisiin ruokiin, festivaaleihin, rantoihin ym. Suomessa sarjaa on esittänyt Yleisradio eli Yle TV2.

Aiheesta muualla
Matkapassin viralliset sivut

Matkailuohjelmat
Brittiläiset televisio-ohjelmat
1990-luvun televisiosarjat
Channel 4:n televisio-ohjelmat
Ugolino della Gherardesca

Ugolino della Gherardesca, (noin 1220 - 1289) oli italialainen aatelismies ja laivaston komentaja. Hän oli mahtavan Gherardescan suvun päämies ja Pisan ghibelliinien johtohahmoja. Parhaiten Kreivi Ugolino tunnetaan Danten kuvitteellisesta kuvauksesta Jumalaisessa näytelmässä. Tarinan mukaan hänet vangittiin poikiensa ja pojanpoikiensa kanssa syytettynä maanpetoksesta, kanssarikollisensa kavaltamana. Heitä pidettiin vangittuina yhdeksän kuukautta, ja he nääntyivät nälkään vankeudessa. Danten kirjaaman tarinan mukaan Ugolino söi poikiensa lihaa. Tutkijat ovat kyseenalaistaneet kertomuksen muun muassa sillä perusteella, että vankilaan joutuessaan kreivi oli yli 70-vuotias ja huonohampainen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italian historia
Italialaiset aateliset
Vuonna 1220 syntyneet
Vuonna 1289 kuolleet
Barukin kirja

Barukin kirja (aiemmin Baarukin kirja; ) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin.

Kirja on saanut nimensä profeetta Jeremian kirjurin ja ystävän Baruk ben Neriahin mukaan. Varmaa tietoa kirjoittajista ei kuitenkaan ole. Kirja lienee ollut olemassa yhtenäisenä kokonaisuutena 100-luvulla eaa. Se on luultavasti kirjoitettu alun perin arameaksi tai hepreaksi.

Muun muassa katolinen Barukin kirja sisältää kuudennen luvun, Jeremian kirjeen, joka on itäisen ortodoksisuuden Raamatussa omana kirjana. Kummatkin lukevat Barukin kirjan profeetallisiin kirjoihin Jesajan, Jeremian, Valitusvirsien, Hesekielin, Danielin ja kahdentoista pienen profeetan joukkoon.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Barukin kirja – apokryfikirjojen käännöskomitean käännösehdotus 2003
 Finbible/ Apokryfikirjat 1642, 1776 ja 1938 erikseen ja rinnakkain sekä suomalaiset Raamatunkäännökset 1933/38, 1776, 1642 ja Se Wsi Testamentti 1548 ja Vanha Testamentti 1552, niiltä osin kuin se on käännetty.
Catholic Encyclopedia: Book of Baruch 

Deuterokanoniset kirjat
Jouluevankeliumi

Jouluevankeliumiksi sanotaan Raamatun Luukkaan evankeliumin toisen luvun alku­osaa (jakeet 1–20). Siinä kerrotaan Jeesuksen syntymästä, enkelien ilmoituksesta paimenille Kristuksen syntymästä, paimenten vierailusta Jeesuksen seimen äärellä sekä paimenten levittämästä ilosanomasta, mitä enkelit olivat heille kertoneet tästä lapsesta. 

Kyseinen evankeliumiteksti luetaan Suomen ev. lut. kirkon evankeliumikirjan mukaan jouluna, jouluyön jumalanpalveluksessa (jakeet 1–14) sekä jouluaamun jumalanpalveluksessa (jakeet 1–20). Sen pohjalta tehdään jouluseimiasetelma. Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin ja viimeisten vuosien aikana myös Pohjois-Eurooppaan. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto.

Katso myös 

 Jeesuksen syntymäkertomukset

Aiheesta muualla 

Jouluevankeliumi nykysuomeksi ja eri murteilla
Jouluevankeliumi Mikael Agricolan kääntämänä vuodelta 1548 
Jouluevankeliumi vuodelta 1642
Raamattu.uskonkirjat.net: Luuk. 2 – Jouluevankeliumi kolmena eri raamatunkäännöksenä
Jouluevankeliumi.fi: Luuk. 2:1-20  – Jouluevankeliumi luettuna neljänä eri käännöksenä
Radioraamattukoulu: Luuk. 2:1-12 (äänitiedosto) – Jouluevankeliumin taustaa
Radioraamattukoulu: Luuk. 2:13-40 (äänitiedosto) – Jouluevankeliumin taustaa

Jumalanpalvelustekstit
Uskonnollinen joulu
Uusi testamentti
Ftaalianhydridi

Ftaalianhydridi on orgaaninen yhdiste (ftaalihapon anhydridi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan valkoista, kiiltävää kiteistä ainetta, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H4O3 ja rakennekaava C6H4(CO)2O. Ftaalianhydridistä käytetään myös nimityksiä ftaalihappoanhydridi, 1,2-bentseenidikarboksyylihappoanhydridi  ja 1,3-isobentsofuraanidioni.

Ftaalianhydridin moolimassa on 148,1 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 284 °C (sublimoituu), suhteellinen tiheys 1,53 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 152 °C c.c., itsesyttymislämpötila 570 °C ja CAS-numero 85-44-9. Ftaalianhydridi liukenee hitaasti veteen. Ftaalianhydridi hajoaa joutuessaan kosketuksiin kuuman veden (H2O) kanssa, jolloin muodostuu ftaalihappoa (C8H6O4). Ftaalianhydridi voi räjähtää kuumennettaessa sitä kupari(II)oksidin (CuO) ja natriumnitriitin (NaNO2) kanssa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset 

Lyhytaikainen altistuminen ftaalianhydridille ärsyttää voimakkaasti silmiä, ihoa ja hengitysteitä.

Aiheesta muualla 

OVA-ohje: Ftaalihappoanhydridi
Inchem: Phthalic anhydride CAS N°: 85-44-9  (pdf) 
ChemSpider: Phthalic anhydride 

Anhydridit
Joulupukin Kuuma linja

Joulupukin Kuuma linja on suomalainen Yleisradion jouluaattoisin alun perin Yle TV1 -kanavalla, nykyään Yle TV2 -kanavalla esitettävä ohjelma, jota on esitetty vuodesta 1991 lähtien. Vuosina 1991–1994 ohjelma lähetettiin osana Joulupaketti-nimistä ohjelmakokonaisuutta. Vuonna 1995 Joulupukin Kuuma linja ja Joulupaketti yhdistettiin yhdeksi pitkäksi ohjelmakokonaisuudeksi. Lapset voivat soittaa ohjelmaan puhelimitse Joulupukille ja keskustella hänen kanssaan. Ohjelmaan voi myös lähettää sähköpostitse tai Internetin kautta jouluterveisiä, joita luetaan ohjelman aikana. Alkuaikoina ohjelmassa luettiin myös katsojien lähettämiä fakseja.

Puheluiden välissä esitetään jouluaiheisia lastenohjelmia. Perinteisesti ohjelman lopuksi esitetään Lumiukko-piirroselokuva. Ohjelma kuvataan suorana Ylen studioilla Tampereella. TV1:n lähettäessä ohjelmaa se kuvattiin Helsingin Pasilassa.

Joulupukkien esittäjät 
 Kosti Kotiranta: 1991–2005, 2007–2011
 Jukka Nurminen: 2006
 Auvo Vihro 2012–

Joulupukkia esitti vuosina 1991–2005 ja 2007–2011 Kosti Kotiranta. Vuonna 2006 joulupukkia esitti Jukka Nurminen, koska Kotiranta oli estynyt esittämään joulupukkia saamansa aivoinfarktin ja epilepsiakohtauksen vuoksi. Vuonna 2012 Yleisradio kertoi Kotirannan olevan tauolla. Uuden joulupukin henkilöllisyyttä ei paljastettu.
Kotiranta kuoli heinäkuussa 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Joulupukin Kuuman linjan kotisivut.
 Ylen Elävä arkisto: Tv:n suosikkipukki päivysti kuumalla linjalla 20 vuoden ajan.

Lastenohjelmat
Jouluohjelmat
Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Joulu Suomessa
Isak Saba

Isak Mikal (Mikkel) Saba (15. marraskuuta 1875 Uuniemi – 1. kesäkuuta 1921) oli saamelainen opettaja ja poliitikko. Saba keräsi saamelaisten kansanperinnettä ja kertomuksia.

Hän oli Ruijan työväenpuolueen edustaja Norjan Suurkäräjillä vuosina 1906–1912. Vuodesta 1916 hän toimi opettajana Vuoreijassa.

Saba on ehkä kuuluisin siitä, että hän on sanoittanut saamelaisten kansallislaulun, Sámi soga lávlla eli Saamen suvun laulu.

Lähteet 

Saba, Isak
Saba, Isak
Norjalaiset saamelaispoliitikot
Microsoft Developer Network

Microsoft Developer Network (lyh. MSDN) on osasto Microsoftilla ohjelmiston kehittäjille, tuottajille, tutkijoille sekä testaajille. Osaston tehtävänä on myös ylläpitää suhteita muiden yritysten ohjelmistokehitysosastoihin.

Aiheesta muualla 
MSDN Home page
MSDN Official Forums 
MSDN Events 
MSDN Beta search
MSDN Blogs
MSDN Magazine
MSDN Wiki beta

Microsoft
Susan Haack

Susan Haack (s. 1945) on englantilainen filosofian ja oikeustieteen professori Miamin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hänen merkittävin panoksensa on ollut kielifilosofian, tietoteorian ja metafysiikan alueilla.

Foundherentismi 

Haack tunnetaan ennen kaikkea tietoteoriastaan nimeltä foundherentismi, jolla hän pyrki välttämään sekä fundamentalismin (foundationalismi; jonka ongelmana on päättymätön regressio) että koherentismin (jonka ongelmana on kehämäisyys) tuottamat loogiset ongelmat. Hän havainnollisti ajatustaan vertauksella sanaristikosta. Yksinkertaistettuna se kuuluu seuraavasti: Vastauksen löytäminen vihjeen perusteella vastaa fundamentaalin lähteen (joka perustuu empiiriseen todistusaineistoon) hyödyntämistä. Ristikkäisten sanojen keskinäisen mielekkyyden varmistaminen vastaa koherenssiin perustuvaa oikeuttamista. Kummatkin ovat oleellisia osia tiedon oikeuttamisessa.

Julkaisuja

Teoksia 

 Deviant Logic (1974)
 Philosophy of Logics (1978)
 Manifesto of a Passionate Moderate: Unfashionable Essays (1998)
 Defending Science: Within Reason Between Scientism and Cynicism (2003)
 Pragmatism, Old and New (toim., yhdessä Robert Lanen kanssa, 2006)

Artikkeleita 
 "Trial and Error: The Supreme Court's Philosophy of Science", American Journal of Public Health, June 2005.
 "Vulgar Rortyism", The New Criterion, Vol. 16, No. 3, Nov. 1997.

Aiheesta muualla  
 Susan Haack's Web Page, University of Miami 
 Susan Haack Summary biography, University of Miami 

Analyyttiset filosofit
Englantilaiset filosofit
Brittiläiset skeptikot
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Volcano

Volcano on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin viides albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Satyr – kitara, basso, laulu
 Frost – rummut
 Anja Garbarek – laulu
 Erik Ljungren – syntetisaattori, ohjelmointi

Arviot 
 Allmusic: 
 Chronicles of Chaos:

Aiheesta muualla 
 Albumi battlegrim.net-sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2002 albumit
Satyriconin albumit
Henkilökohtaisesti

Henkilökohtaisesti - säveltänyt (LXCD 652) on Rauli Somerjoen kokoelmalevy (CD + DVD) vuodelta 2006. Säveltämistuotantoon keskittynyt kokoelmalevy sisältää ennen julkaisemattoman bluesdemon En ymmärtää voi (vuodelta 1970). DVD-levylle on koottu näytteitä Somerjoen tv-esiintymisistä, haastatteluista ja tv-konserteista. Videomateriaali on koottu Iltatähti (1974), Suomi-ilta (1977) sekä Nuotit hukassa (1980) -ohjelmien tallenteista. Lisäksi levyllä on Peter von Baghin "Lähikuvassa"-dokumentti, jossa Badding puhuu kotioloissaan underground-menneisyydestään ja urastaan.

Sisältö

CD (musiikkikappaleet aikajärjestyksessä)

 En ymmärtää voi
 Bensaa suonissa
 Valot
 Mikset nuku sisko pieni
 Eeva ja Zeus
 Paratiisi
 Sydämessäni
 Ei hyvännäköinen
 Öitten neidot
 Kaita polku
 Rakkauden myrkky kaikki surut tappaa
 Sininen metsä
 Kuihtuu kesäinen maa
 Kukkolaulu
 Mä haluan sun
 Omista minut
 Pellavapää
 Sua rakastan silti
 Tähdet, tähdet
 Tynnörilintu
 Ilta-aurinko
 Lähdön hetkellä
 Suon kulkija

DVD (videomateriaalia Baddingin esiintymisistä)

 Ja rokki soi
 Nuori rakkaus
 haastattelu
 Sulamith
 Tammerkoski
 Kukkolaulu
 haastattelu
 Pikku-Arja
 Paras haihtua vaan
 Ikkunaprinsessa
 Paratiisi
 Tähdet, tähdet 

Peter von Baghin "Lähikuvassa"-dokumentti Baddingista sekä muusikon diskografia

Lähteet 
 Love Records 
 Helsingin Sanomat 13. joulukuuta 2006

Vuoden 2006 kokoelma-albumit
Rauli Somerjoen albumit
Visukintun vuosikymmenet

Visukintun vuosikymmenet on sarjakuva-albumi, joka julkaistiin Roope Ankan taiteilijajuhlan kunniaksi. Juhlakirja julkaistiin vuonna 1997, ja koska Roope Ankan hahmon ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1947 Carl Barksin tarinassa ”Joulu Karhuvuorella”, hahmo oli esiintynyt sarjakuvissa 50 vuotta. Kirjan alussa on kolmen sivun mittainen Geoffrey Blumin kirjoittama artikkeli Roope Ankasta. Kirjan kannen ja kahden sivun kuvituksen on tehnyt Tello-Team, paitsi saksalaiseen laitokseen, jossa oli erilainen kansi. Kirjassa on laskutavasta riippuen 98 tai sata sivua.

Julkaisut eri maissa 

Kirja julkaistiin Norjassa Jubileumsbokin vuoden 1997 numerossa Onkel Skrue 50 år i Andeby, Ruotsissa nimellä Farbror Joakim 50 år jubileum, Saksassa nimellä 50 Jahre Onkel Dagobert, Suomessa nimellä Visukintun vuosikymmenet ja Tanskassa nimellä Onkel Joakim 50 År Jubilæum (# 1).

Saksassa 

Saksassa Ehapa Verlag julkaisi albumin Micky Maus präsentiert -julkaisun erikoisnumerona. Albumi on numero 22 ja sen nimi on 50 Jahre Onkel Dagobert. Siinä missä muiden maiden painoksissa oli sama Tello-Teamin tekemä kansi, saksalaisessa laitoksessa oli oma, erilainen kansi.

Suomessa 

Suomessa Helsinki Media julkaisi kirjan Roope-setä -lehden erikoisnumerona nimellä Visukintun vuosikymmenet (tunnus 1997-VIS). Kirjan ovat suomentaneet Markku Kivekäs, Sirkka Ruotsalainen ja Markku Saarinen. Teoksen hinta oli 27 Suomen markkaa.

Tarinat 

Kirjaan kuuluu neljä tarinaa, ja lisäksi niiden välissä kulkee yhteensä yhdeksän sivun mittainen kehyskertomus, jonka on käsikirjoittanut Byron Erickson ja piirtänyt Vicar. Kehyskertomusta lukuun ottamatta tarinat on piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks ja niiden alkuperäiskieli on englanti. Oheisessa taulukossa on kirjassa julkaistut Barksin tarinat.

Tarina ”Korpinmusta päivä” on julkaistu suomeksi myös nimellä ”Korri Korppi.”

Lähteet 
 Inducks-tietokanta , osittain suomeksi
 HelMet, pääkaupunkiseudun kirjastojen tietokanta
 BookPlus-kirjakauppa 
 Suomalainen kirjakauppa 
 Kimmo Lakoman sarjakuvasivusto

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Inducks: Visukintun vuosikymmenet , osittain suomeksi
 Kimmo Lakoman sarjakuvasivuston sivu Visukintun vuosikymmenistä

Aku Ankka -sarjakuvakirjat ja -lehdet‎
Veliko Tărnovo

Veliko Tărnovo () on kaupunki keskisessä Pohjois-Bulgariassa. Kaupungissa on asukkaita noin 88 000. Se sijaitsee Jantrajoen varrella. Kaupunki oli toisen Bulgarian valtakunnan pääkaupunki, jonka arkkitehtuuri houkuttelee kaupunkiin paljon turisteja.

Kuvia

Lähteet

Bulgarian kaupungit
Pihatatar

Pihatatar eli kotipihatatar (Polygonum aviculare) on nurmikoilla kasvava vaatimaton ruohovartinen yksivuotinen tatarkasvi. Se on Suomessa muinaistulokas. Pihatattarella on lukuisia alalajeja, joista viittä tavataan Suomessa: isopihatatar (Polygonum aviculare  ssp.  aviculare), pohjanpihatatar (Polygonum aviculare ssp. boreale), suippupihatatar (Polygonum aviculare ssp. rurivagum), kaitapihatatar (Polygonum aviculare ssp. neglectum) ja tannerpihatatar (Polygonum aviculare ssp. microspermum).

Ulkonäkö ja koko

Varsi ja lehdet 
Pihatattaren varret ovat 10–40 senttimetriä korkeita, mutta joskus metrinkin pituisia. Ne ovat suikertavia tai kohenevia, tyviosasta nivelikkäinä, usein haarovina versoina. Sen kierteisesti kasvavat lehdet ovat 3–20 millimetriä pitkiä. Niissä on 3–12 millimetriä pitkä korvaketuppi. Lehtilapa on muodoltaan pitkän soikea ja suikea tai vastapuikea, väriltään vihreästä–harmaanvihreään. Lehtilaita on ehyt.

Kukat ja hedelmä 
Pihatatar kukkii kesä–syyskuussa. Sen kukinnot kasvavat lehtihangoista pieninä harsuina tähkämäisinä viuhkoina joissa on 3–8 kukkaa. Kukat ovat pieniä noin 2,5–5,5 millimetriä millimetrin pitkiä ja väriltään valkoiset, punavalkeat tai punaiset. Kehälehtiä on viisi joista kaksi sisempää muita pienempiä. Emiö muodostuu kolmesta yhteen kasvaneesta lehdestä. Emin vartaloita on kolme. Heteitä on 5–8.

Hedelmä on kolmisärmäinen ruskea pähkylä.

Levinneisyys ja kasvupaikat 
Pihatatarta tavataan Pohjoismaissa tunturialueita lukuun ottamatta, muualla Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, sekä Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa samoilla leveysasteilla.

Pihatattaren siemenet vaativat valoa, joten sen kasvupaikat ovat avoimia paikkoja. Se kasvaa muun muassa joutomailla, pelloilla, pihoilla, merenrannoilla, tienvarsilla. Pihatatar kasvaa pientareilla ja nurmikon seassa. Se kestää hyvin tallaamista.

Muita nimiä 
Pihatatarta on kutsuttu myös jäsenheinäksi, kananruohoksi, kartanoheinäksi, kusiruohoksi, pihanurmeksi ja sianheinäksi. Sen ruotsinkielinen nimi trampört, tallausyrtti, kertoo kasvin tallauksen sietämisestä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Pihatattaren eli kotipihatattaren (Polygonum aviculare) levinneisyys Suomessa.
 
 
 
 
 

Niveltattaret
Slovakian kansannousu 1944

Slovakian kansannousu oli toisessa maailmansodassa Saksan alaisessa Slovakian tasavallassa 29. elokuuta 1944 alkanut laaja kapinaliike Saksaa vastaan. 

Slovakia oli vuodesta 1939 lähtien Saksan protektoraatti ja nukkehallitusta johti Jozef Tiso. Monet slovakialaiset vastustivat Tison johtamaa hallintoa. Adolf Hitler lähetti vuoden 1944 puolivälissä joukkoja Slovakiaan pitääkseen slovakialaiset kurissa ja vastatoimena Neuvostoliiton lähettämille partisaaneille. Slovakialaisten avoin kansannousu alkoi Banská Bystricassa 29. elokuuta 1944. Kansannousuun osallistui yli 80 000 aseistettua miestä, jotka ottivat haltuunsa vuoristoisen alueen Keski-Slovakiassa ja vapauttivat liittoutuneiden sotavankeja. 

Huhtikuussa 1945 puna-armeija kaatoi Tison hallinnon.

Lähteet
 

Slovakian tasavalta (1939–1945)
Toinen maailmansota
1944
Kymenlaakson käräjäoikeus

Kymenlaakson käräjäoikeus on tuomioistuin, jonka tuomiopiiriin kuuluvat Hamina, Iitti, Kotka, Kouvola, Miehikkälä ja Virolahti Kymenlaakson maakunnassa. Kymenlaakson käräjäoikeus aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2010, jolloin Kouvolan ja Kotkan käräjäoikeudet yhdistyivät. Käräjäoikeudella on kanslia Kouvolassa sekä istuntopaikat Kouvolassa ja Kotkassa.

Kouvolan kanslia sijaitsee Kouvolan Oikeus- ja poliisitalossa osoitteessa Kauppalankatu 43 A.
Kotkan istuntopaikka sijaitsee Kotkan Oikeustalossa (entisessä Suomen Pankin talossa) Kotkansaarella osoitteessa Keskuskatu 19, jonne se muutti 1. toukokuuta 2012. Istuntopaikka sijaitsi aiemmin Karhulassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kymenlaakson käräjäoikeus 

Kotka
Kouvola
Suomen käräjäoikeudet
Welsh

Welsh () voi tarkoittaa myös seuraavia:

 welsh, walesilainen poniroturyhmä
 Welsh-niminen maantieteellinen kohde:
 Welsh, paikkakunta Arkansasissa, Yhdysvalloissa
 Welsh, paikkakunta Louisianassa, Yhdysvalloissa
 Welsh, paikkakunta Ohiossa, Yhdysvalloissa

 Welsh-nimisiä henkilöitä:
 George Welsh (s. 1933), amerikkalainen jalkapallovalmentaja
 Harry Welsh (1918–1955), yhdysvaltalainen laskuvarjosotilas toisessa maailmansodassa
 Irvine Welsh (s. 1958), brittiläinen kirjailija
 Jeremy Welsh (s. 1988), kanadalainen jääkiekkoilija
 John Welsh (s. 1984), brittiläinen jalkapalloilija
 Kenneth Welsh (1942–2022), kanadalainen elokuva- ja televisionäyttelijä
 Lena Claesson-Welsh (s. 1956), ruotsalainen lääketieteellisen biokemian professori
 Matt Welsh (s. 1976), australialainen uimari
 Matthew E. Welsh (1912–1995), yhdysvaltalainen poliitikko
 Pat Welsh (1915–1995), yhdysvaltalainen näyttelijä.
 Thomas Jerome Welsh (1921–2009), yhdysvaltalainen katolinen piispa

Katso myös
Welshiin liittyvät myös seuraavat:
 Welsh corgi, walesilainen koirarotu
 Welsh corgi cardigan, walesilainen koirarotu
 Welsh corgi pembroke, walesilainen koirarotu
 Welsh-poni, ponirotu
 Welsh Open, snookerin ammattilaisturnaus.
Heiluri

Heiluri on laite, joka koostuu niveleen kiinnitetystä jäykästä varresta (tai langasta) sekä sen päässä olevasta massasta (kuula tms.). Kun heiluri poikkeutetaan tasapainoasemastaan ja vapautetaan, syntyy heiluriliike, jossa massa liikkuu painovoiman ja mekaniikan peruslakien vaikutuksesta edestakaisin alimman pisteensä ohitse.

Heilurin keksi alun perin Ibn Yunus 1000-luvulla. Hän tutki ja dokumentoi sen oskilloivaa (edestakaista) liikettä. Galileo Galilei havaitsi 1600-luvulla kokeiden perusteella, että heilurin heilahdusaika ei riipu heilahduksen laajuudesta. Vaikka Galilei uskoi tämän verrannollisuuden olevan eksakti, se on vain pienille amplitudeille pätevä approksimaatio. Siihen kuitenkin perustuu heilurin käyttö kellojen käyntinopeuden vakioimiseen.

Heilahdusajan laskeminen
Ainoastaan pienillä heilahduskulmilla (alle 15°, jota suuremmilla kulmilla laskujen tarkkuus heikkenee huomattavasti) heilurin liike voidaan approksimoida harmoniseksi liikkeeksi. Tällöin heilahdusaika riippuu merkittävästi ainoastaan heilurin pituudesta ja painovoiman suuruudesta. Heilurin massa ja heilahduksen laajuuden eli amplitudin vaihtelut eivät vaikuta heilahdusaikaan.

Heilahdusaika eli heilahdusliikkeen jaksonaika on aika, jona heiluri tekee edestakaisen heilahduksen (vasemmalta oikealle ja takaisin). Kaava heilahdusajan T laskemiseksi on:

missä  on heilurin pituus ja  putoamiskiihtyvyys. (Sijoittamalla kaavaan arvot T = 1 s ja g = 9,81 m/s² saadaan heilurin pituudeksi noin 25 cm.)

Tämä kaava pätee ideaaliselle heilurille, joka oletetaan kitkattomaksi. Todellisen fysikaalisen heilurin heilahdusaikaa laskiessa pitää ottaa huomioon nivelen kitka ja heilurin ilmanvastus, jotka vaimentavat heilahdusta.

Katso myös
 Ballistinen heiluri
 Foucault'n heiluri
 Harmoninen värähtelijä
 Heilurikello
 Kiertoheiluri
 Oskillaattori

Aiheesta muualla

 Teoriaa heilurista 

Heilurit
Seulonnan keskeiset artikkelit
697 Galilea

697 Galilea on aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykeellä kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi saksalainen astronomi Joseph Helffrich 14. helmikuuta 1910. Sen alkuperäinen nimi oli Montauk, mutta se nimettiin uudelleen Galileaksi 1. lokakuuta 1946. Ennen varsinaisen nimen saamistaan pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1910 JO.

Lähteet
 JPL Small-Body Database Browser: 697 Galilea (1910 JO) 
Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets (1)-(5000): Minor Planet Center 

Päävyöhykkeen asteroidit