Ufo

Ufo (lyhenne , 'tunnistamaton lentävä esine', 'tunnistamaton lentävä kohde' tai saduissa ja lasten keskuudessa joskus lentävä lautanen') on havaitsijalle tunnistamaton lentävä tai lentokykyiseltä näyttävä kohde. Alun perin termi kirjoitettiin muodossa UFOB, kun Yhdysvaltain ilmavoimat julkaisi sisäiseen käyttöön tarkoitetut menettelyohjeet ufohavaintoja varten vuonna 1953. Mikäli kohde myöhemmin pystytään tunnistamaan, voidaan sitä kutsua ifoksi. 

Ufoina ilmoitetaan monesti tunnettuja mutta havaitsijalle erikoisia kohteita, esimerkiksi meteoreja, lentokoneita, rakettilaukaisuja, satelliitteja ja säähavaintopalloja. Jotkut ufoilmoitukset on todettu tekaistuiksi tai ne ovat perustuneet harha-aistimuksiin.

Jotkut pitävät osaa ufoista vieraalta planeetalta tulevien avaruusolentojen, tyypillisesti humanoidien, ohjaamina aluksina, minkä vuoksi ”ufo” sananakin mielletään useimmiten liittyvän Maan ulkopuolisiin olentoihin. Ufoskeptikot katsovat, että havaintotapaukset ja ufoilmiö kokonaisuutena voidaan selittää tieteiden keinoin.

Historiaa 

Valoilmiöitä on nähty kautta aikojen niin maan pinnalla kuin taivaallakin. Tällaisia ovat esimerkiksi virvatulet, joista kertovat lähes kaikkien kansojen kansanperinteet. Ihmiset ovat antaneet valoilmiöille omiin mytologioihinsa pohjautuvia selityksiä. Niitä on pidetty esimerkiksi lohikäärmeinä, noitina, kummituksina tai pahoina henkinä.

Nykyajan ensimmäisiä havaintoja 
Varsinaisesti nykyajan ufoilmiön esimuodoiksi nähdään esimerkiksi Keskilännen ilmalaivat 1800/1900-lukujen vaihteessa, kummituslentokoneet varsinkin Pohjoismaissa 1930-luvulla ja sikarin tai raketin muotoiset ns. aaveraketit sekä tulipallot 1940-luvun lopulla. Kummituslentokoneita havaittiin Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa. Aaveraketti- ja tulipallohavainnot keskittyivät Ruotsiin. 

Ennen aaveraketteja, toisen maailmansodan aikana, lentäjät kertoivat tunnistamattomista valopalloista, ns. foo-hävittäjistä, jotka näyttivät seuraavan lentokoneita.

1940- ja 1950-lukujen ”lentävät lautaset” 

Joitain ufoja on nimitetty lentäviksi lautasiksi (suomennos sanoista flying saucer, kirjaimellisesti lentävä teevati), sillä monissa havainnoissa ja huijauksissa ufo on ollut lautasen tai kiekon muotoinen.

Nimitystä ”lentävä lautanen” käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen Kenneth Arnold. Hän kertoi nähneensä lentäessään yksityiskoneellaan lähellä Mount Rainier -vuorta Washingtonin osavaltiossa 24. kesäkuuta 1947, yhdeksän kirkasta esinettä jotka olivat lentäneet vuoren ohi suurella nopeudella, arviolta noin kaksi kertaa ääntä nopeammin. Arnoldin mukaan esineet lensivät kuin veden pinnasta kimmahtava lautanen, ja että ne olivat litteitä kuin piirakkavuoka ja lautasen tai ison litteän levyn muotoisia. Arnoldin kuvauksesta kehittyi julkisuudessa tunnistamattomien lentävien esineiden yleisnimitys ”lentävä lautanen”. Arnold kertoi havainnostaan lehdille, ja monet Yhdysvaltain ja Kanadan lehdet julkaisivat tapauksen etusivullaan 26. kesäkuuta.

Noin pari viikkoa Arnoldin havainnon jälkeen alkoi uforaporttien tulva Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Yhdysvaltalaisen lentoyhtiön United Airlinesin liikennekoneen lentäjät näkivät 4. heinäkuuta Arnoldin ilmoittaman tyyppisiä kohteita kiitämässä nopeasti Idahon yllä. Lentävän lautasen väitettiin syöksyneen maahan 8. heinäkuuta 1947 Uudessa Meksikossa Roswellissa, armeijan eristäneen alueen ja ottaneen osat haltuunsa. Tuona vuonna Yhdysvaltain ilmavoimille ilmoitettiin 122 havaintoa.

Aluksi ”lautasten” ajateltiin tavallisimmin olevan Yhdysvaltain salaisia sotilaallisia kokeita tai venäläisten vakoilulentoja, mutta pian niitä alettiin pitää mahdollisina ulkoavaruuden vierailijoina. Tämän käsityksen teki lopullisesti tunnetuksi amerikkalaisessa True-lehdessä vuonna 1950 julkaistu Donald E. Keyhoen artikkeli The Flying Saucers are Real.

Vuoden 1952 ufoaalto 
Vuoteen 1952 mennessä vuotuisten havaintojen määrä oli paisunut jo 1 501:een. Vuonna 1952 alkoi taas uusi ufoaalto Yhdysvalloissa. Yöllä 19. heinäkuuta 1952 Washingtonin taivaalle ilmestyi viisi outoa valoa, jotka järjestivät kaupungin asukkaille häikäisevän ja kauas näkyneen näytöksen. Kaupungin taivaalle ilmestyi lisää tällaisia valoja 26. heinäkuuta ja niitä tutkimaan lähetettiin kolme lentokonetta. Tukikohtaan palattuaan kahdella lentäjistä ei ollut mitään raportoitavaa, mutta kolmas kertoi nähneensä valtavia valkoisia ja sinisiä valoja, jotka olivat muodostaneet kehän hänen ympärilleen. Ne olivat lentäneet hänen rinnallaan noin 15 sekuntia ja poistuneet.

Lokakuussa 1952 tullivirkailija Gabriel Cachinard havaitsi oudon valoilmiön Marseillen lentokentällä Ranskassa. Valo pysähtyi kiitotien ylle ja kun Cachinard siirtyi sitä kohti, sen ympärillä olleista ikkunoista tuli ensin vihreää ja sitten sinistä valoa. Sen jälkeen valon alapuolelta ilmestyi kipinöitä ja se lensi pois.

1970-luku ja myöhemmin 
Entinen Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carterkin on tehnyt raportin ufohavainnosta. Jimmy Carterin UFO-tapaus sattui lokakuussa 1969. Tähtitieteilijät totesivat kuitenkin, että kyseessä oli Venus-planeetta, joka tunnetaan myös ilta- tai aamutähtenä.

Tyypilliset havainnot 
Viimeisten 60 vuoden aikana ainakin 120 000 ihmistä on ilmoittanut nähneensä ufon.

Yli 20 % raportoiduista havainnoista koskee hehkuvia valopalloja, joiden väriksi mainitaan useimmiten oranssi, keltainen tai punainen. Niiden on nähty usein leijuvan hiljaa taivaanrannassa. Englannissa havaittiin 1960-luvulla useita tällaisia hehkuvia palloja. Ufoja pidetään yleensä lautasmaisina, mutta muut muodot näkyvät olevan tavallisempia. Noin 15 %:ssa tapauksista silminnäkijä on kertonut nähneensä pitkän, kapean putkilonmuotoisen ufon eli ns. sikarimaisen ufon. Vastaavasti noin 15 % havainnoista koskee munanmuotoisia ufoja, joista usein lähtee kertoman mukaan valkoista valoa. Noin 8 % havainnoiduista ufoista on ollut muodoltaan kuin nurin käännettyjä kulhoja. Lentävän lautasen yläosa on yleensä pulleampi kuin alaosa, ja monesti sen huipussa on kupoli. Lautanen voi olla myös kuin nurin käännetty kulho, tai kuin kaksi lautasta vastakkain.

Ufohavainnoille tyypillinen piirre on äänettömyys. Jos ääniä kuullaan, se voi olla huminaa tai surinaa. Joidenkin kohteiden on kerrottu pudonneen kohti maata putoavan lehden tavoin. Moni ufon lähikohtaaminen päättyy ufon kiihdytykseen suoraan ylöspäin.

Monet tutkijat ovat huomanneet, että ufot näyttävät heijastavan havaintoajankohdan teknistä tasoa. Toisin sanoen Keskilännen ilmalaivoja nähtiin ilmalaivojen aikana, aaveraketteja V2-rakettien aikana sekä lautasia ja sylintereitä avaruustutkimuksen aikana. Tämä johtuu siitä, että ihmiset vertaavat ufojen ulkomuotoa havaintoajankohdalle ominaiseen teknologiaan ja käyttävät siihen liittyvää sanastoa. Ihmiset osaavat nykyisin kuvailla havaintojaan monimutkaisemman teknologian käsitteistöllä kuin esimerkiksi keskiajalla. Toisaalta teknologian ja viihdeteollisuuden värittämä elinympäristömme antaa runsaasti virikkeitä ufohavainnon liioitteluun ylimääräisillä yksityiskohdilla, vaikka havaintoa voisi kuvailla yksiselitteisemmin.

Ufojen yhdistäminen vieraiden planeettojen olentoihin 
Muun muassa Erich von Däniken on esittänyt teorioita, joiden mukaan tuhansia vuosia sitten Maahan olisi saapunut astronautteja vieraalta taivaankappaleelta ja että heillä olisi ollut suuri vaikutus ihmiskunnan kehitykseen. Tällaisia teorioita pidetään kuitenkin yleisesti näennäistieteenä.

Ufot yhdistettiin nopeasti ajatukseen Maan ulkopuolisesta elämästä. Syitä olivat esimerkiksi havaitsijoiden kuvailemat lentosuoritukset, jotka olisivat olleet teknisesti jopa mahdottomia sekä väitetyt havainnot laskeutumisista ja niiden yhteydessä tehdyistä humanoidi-havainnoista.

Havaitun kohteen muotoa kuvaava termi lentävä lautanen muodostui lähes ufo- termin rinnakkaisilmaisuksi. Tapani Kuninkaan tekemässä analyysissä 70:stä suomalaisesta tapauksesta 30 % oli kiekon muotoisia, 40 % pallon tai soikion muotoisia. Ilmaisu sisältää ajatuksen rakennetusta aluksesta joka on ns. rautalaiva-teorian perusajatus. Sen mukaan havaitut kohteet olisivat vieraiden olentojen käyttämiä aluksia heidän liikkuessaan Maa-planeetalla ja planeetalle. Tämän teorian puolestapuhujia kirjoissaan oli esimerkiksi ruotsalainen K. Gösta Rehn. Muita oletettuja alustyyppejä ovat esimerkiksi sikarin- ja kolmionmuotoiset alukset.

Väitetyt kontaktit humanoidien kanssa tulivat tunnetuksi 1950-luvulla. Väittämänsä kontaktin saaneiden henkilöiden kuvaukset esimerkiksi olentojen kotipaikasta voivat olla sekavia ja ristiriidassa tieteellisten havaintojen kanssa. Kerrottuja kontakteja oli myös jo 1800-luvun lopun ilmalaivahavaintojen yhteydessä.

Nykyisin ufotutkimukseen on kehittynyt rautalaivateorian ohella suuntaus, joka tutkimuksen ohella painottaa psykologista merkitystä ja kontaktien saamisen tärkeyttä. Elokuvat, televisiosarjat sekä kirjallisuus ovat levittäneet käsitystä humanoidien ulkonäöstä.

Ufojen on myös väitetty tulevan esimerkiksi aikamatkailijoina tulevaisuudesta, toisesta ulottuvuudesta tai Maan sisältä. Jacques Vallée lienee tunnetuin toisen ulottuvuuden tai rinnakkaistodellisuusteorian kehittäjä.

Tutkimukset ja raportit

Yhdysvaltain ilmavoimat järjestivät vuosina 1947–1969 omia ufotutkimusprojektejaan, joiden tarkoitus oli selvittää, ovatko ufot todellisia, ja uhka Yhdysvalloille. Tutkimusprojekti Sign (”merkki”) aloitettiin ilmavoimissa vuonna 1947, mutta se korvattiin 1949 projekti Grudgella (”kauna”) ilmavoimien ylempien upseereiden käskystä. Vuonna 1952 lakkautetun Grudgen seuraajaksi perustettiin samana vuonna projekti Blue Book, jonka tieteellisenä neuvonantajana toimi tähtitieteen professori J. Allen Hynek. Vuosina 1952–1969 toimineen projekti Blue Bookin arkistoihin kerättiin kaikkiaan 12 618 uforaporttia, joista 701 merkittiin tutkimusten jälkeen selvittämättömiksi.

Vuosina 1966–1968 Coloradon yliopisto teki Yhdysvaltain ilmavoimien pyynnöstä tutkimuksen ufoista, niin sanotun Condonin raportin. Condonin komitean tutkimista tapauksista noin 30 % (23 tapausta) jäi tunnistamatta. Edward Condon uskoi kuitenkin, että kaikki tapaukset voitaisiin selvittää, jos käytettävissä olisi riittävästi tietoja. Vaikka tämä raportti otettiin laajalti myönteisesti vastaan, johtavat ufotutkijat Hynek ja James MacDonald arvostelivat Condonin raporttia puolueelliseksi. Myös Condonin ryhmästä eronnut Saunders vastusti Condonin raporttia.

Myös Suomessa on esitetty Yhdysvaltain ilmavoimien lausuntoa, jonka mukaan ufot eivät uhkaa turvallisuutta. Lausunto sisältää myös kaksi muuta osaa. Toisessa sanotaan, että ei ole löytynyt mitään todisteita siitä, että ufot edustaisivat sellaista teknistä kehitystä, mitä ei tunneta. Kolmannessa sanotaan, että ei ole mitään perusteita luokitella ufoja maapallon ulkopuolisiksi kulkuneuvoiksi.

Yhdysvaltain ilmavoimilla on muitakin kuin puolustuksellisia syitä hillitä ufoilmoitusten määrää. Vuonna 1947 ilmavoimat aloitti kokeet halkaisijaltaan noin 50-metrisillä ilmapalloilla, jotka kohosivat lähes neljänkymmenen kilometrin korkeuteen – korkeammalle kuin lentokoneet. Ilmakehän aiheuttamasta valon taipumisesta johtuen ne saattoivat näyttää sikareilta tai kiekon muotoisilta. Ilmavirrat saattoivat aiheuttaa sen, että ne näyttivät liikkuvan mielivaltaisiin suuntiin. Kylmän sodan alkuaikoina ufoja epäiltiin joskus myös neuvostoliittolaisiksi salaisiksi aseiksi.

CIA on paljastanut ufo-tutkijoiden ja -harrastajien parissa huomiota herättäneen Area 51:n U-2-koneiden testialueeksi. U2 lensi korkeammalla kuin muut silloiset koneet, jopa noin 18 kilometrin korkeudessa, ja ne heijastivat auringonvaloa vielä kun pimeä oli laskeutunut ja erottuivat siten kirkkaina yötaivaalla.

Bruce Maccabee ja Larry Hatch analysoivat U2-koneiden lentojen vaikutuksen havaintojen määrään tilastollisesti hyödyntäen useita lähteitä. Tilastot eivät tukeneet U2-lentojen arvioitua vaikutusta havaintojen määrään 1955-1958. Koneet maalattiin myöhemmin erilaisilla naamioväreillä.

Ufoaika - lehti teki 1972 Lapissa gallup-kyselyn johon haastateltiin 40 ihmistä. Tuloksissa 90 % tiesi käsitteen ainakin osittain. Suhtautuminen ufoihin oli myönteinen 22,5 %, kielteinen 30 %, puolueeton 40 %. Vastaamatta jätti 7,5 %. Ufo- tai muita outoja ilmiöitä oli itse kokenut 22,5 %. Ufo-kirjallisuutta oli lukenut 10 %. Ufoaika-lehden tiesi 2,5 prosenttia haastatelluista.

Pentagonin ufo-raportti 2021 

Pentagonin ufo-raportti on Yhdysvaltain tiedustelupalvelujen kongressin tiedustelukomitealle laatima ja 25.6.2021 julkaisema raportti 144 tunnistamattomasta lentävästä kohteesta (eng. unidentified flying object) eli ufosta. Raportti viittaa tapauksiin laajemmalla tunnistamattomien ilmailmiöiden käsitteellä UAP (eng. unidentified aerial phenomena). Raportin perusteena olleet tapaukset ovat vuosilta 2004-2021, joista suurimman osan olivat havainneet ja raportoineet Yhdysvaltain armeijaan kuuluvat henkilöt, kuten laivaston lentäjät.

Raporttia varten kyseisiä UAP-tapauksia tutki Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnistamattomia ilmailmiöitä tutkiva työryhmä (UAPTF).

Raportin mukaan suurin osa UAP-tapauksista edusti todennäköisesti fyysisiä esineitä, koska ne rekisteröitiin useissa antureissa, kuten tutka, infrapunakamera, elektro-optiset sensorit, aseentunnistimet sekä visuaalisina havaintoina.

Osa tutkituista UAP-tapauksista osoitti raportin mukaan edistynyttä teknologiaa. Yhteensä 18 tapauksessa UAP-kohteiden liikeradat ja lento-ominaisuudet olivat epätavallisia. Tunnistamattomat kappaleet esimerkiksi kulkivat tuulta vastaan tai liikkuivat äkillisesti tai huomattavalla nopeudella ilman havaittavaa voimanlähdettä. Muutamissa harvoissa tapauksissa tunnistamaton kappale osoitti kiihtyvyyttä tai liikkeen hallintaa.

Raportti toteaa UAP-tapausten muodostavan uhkan Yhdysvaltain lentoturvallisuudelle ja mahdollisesti kansalliselle turvallisuudelle siinä tapauksessa, että UAP-tapauksissa on kysymys vieraan vallan kehittyneestä teknologiasta, joka on suunnattu Yhdysvaltoja ja sen asevoimia vastaan.
Raportti ei tarjoa UAP-tapausten selitykseksi vieraan sivilisaation avaruusaluksia, mutta ei toisaalta sulje tätäkään mahdollisuutta ulkopuolelle.

Ufoilmiöiden kritiikkiä 

Ufokriitikoiden mielestä kaikki ufot voidaan selittää ihmisen tekemillä laitteilla, luonnonilmiöillä, sepitteillä ja erilaisilla harhoilla. Väitetyt ufokuvat, laskeutumisjäljet, ufoista peräisin olevat esineet ja fyysiset vaikutukset ihmisiin ym. ovat monitulkintaisia. Ufoskeptikot ovat joskus järjestäneet huijauksia, joilla ovat pyrkineet osoittamaan, etteivät esimerkiksi ulkoavaruusoletusta kannattavat ufotutkijat erota oikeaa ufoa esimerkiksi pilasta. Morristownin ufohuijaus 2009 uutisoitiin laajasti ufona Yhdysvaltain tiedotusvälineissä, vaikka kyse oli pelkistä ilmapallon varassa liikkuvista lyhdyistä.

Ufokirjoissa kuitenkin säilyvät vuosikausia monet luonnonilmiöiksi tai huijauksiksi todistetut ja epäillyt tapaukset, kuten Gulf Breezen ufohuijaus. Suomalaisissa ufokirjoissa mainittu Petroskoin maneetti on selvä Plesetskistä tehty rakettilaukaisu. Skeptikoiden mielestä ufohavaintoja tuottaa muun muassa ”ufoteollisuus”, joka hyötyy ufoja käsittelevän materiaalin myynnistä. Vastuuttomat lehtimiehet haluavat lehtien levikkiä lisääviä hyviä juttuja, kuten Suomessa tapahtui Kinnulan ufohuijauksessa.

Myös ufokritiikkiä on monesti arvosteltu hätiköinnistä. Tunnetut amerikkalaiset skeptikot kuten sähköinsinööri Philip Klass ja tähtitieteen professori Donald Menzel ovat selittäneet ufoja luonnonilmiöillä, joiden olemassaolo on epävarmaa, tai jotka ovat käytännössä mahdottomia. Klass esitti 1960-luvulla teorian, jonka mukaan monet ufoista ovat pallosalamoita, ja Menzel väitti ilmalinssien tuottavan monia ufoja. Suuren ufojoukon selittämistä pallosalamoilla ja ilmakehän optisilla ilmiöillä voitaneen pitää epätodennäköisenä.

Ufokontaktien todenpitävyys on kyseenalaistettu. Väitteet havaintojen salassapidosta eivät jostain syystä onnistu, vaikka kansalliset salaisuudet ovat vuotaneet. Muukalaisten viestit tuntuvat olevan muotitietoisia. (Ydinaseet, ympäristönsuojelu)

Väitteet ufoja koskevan tiedon salailusta 

Ainakin kaksi NASA:n 1960- ja 1970-luvuilla avaruudessa käynyttä astronauttia, Edgar Dean Mitchell ja Gordon Cooper, on sitä mieltä, että Yhdysvaltain hallitus vääristelee ufoja koskevaa tietoja, jotta totuus niistä ei kävisi ilmi. Lisäksi Buzz Aldrin on maininnut nähneensä ufon Apollo 11 -lennolla, mutta joutuneensa NASAn vaatimuksesta salaamaan sitä 30 vuotta. NASAn mukaan astronautit kuitenkin näkivät todennäköisesti vain kantoraketista irronneen paneelinpalasen.

Astronauttien lisäksi eräät muut tärkeässä asemassa olevat henkilöt ovat olleet sitä mieltä, että ufoja koskevaa tietoa salataan. Tällaisia ovat olleet senaattori Barry Goldwater, amiraali Lord Hill-Norton (aikaisempi NATOn johtaja ja Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusvoimien päällikkö), prikaatinkenraali Arthur Exon (aiempi Wright-Patterson AFB:n komentaja), vara-amiraali Roscoe H. Hillenkoetter (ensimmäinen CIAn johtaja), FBI:n johtaja vuosilta 1935–1972 J. Edgar Hoover ja aiempi Kanadan puolustusministeri Paul Hellyer.

Myös Yhdysvaltain entisistä presidenteistä Jimmy Carter, Ronald Reagan, sekä Richard Nixon pitivät ufoja todellisina.. Myös Neuvostoliiton viimeiseksi jäänyt johtaja Mihail Gorbatšov uskoi, että ufoilmiö on todellinen, ja halusi ihmisten suhtautuvan siihen vakavasti.

Ranskan avaruustutkimuskeskus CNES avasi salatut ”ufokansiot” yleisesti luettaviksi maaliskuussa 2007. Kansioihin on arkistoitu 1 650 ufotapausta, joista yhdeksän prosenttia on pystytty selvittämään.

Ufon määritelmästä 

Eri ufotutkijat ovat antaneet erilaisia määritelmiä ufoille. Edward Condon, joka johti tieteellistä ufotutkimusprojektia 1960-luvun lopulla, määritteli ufot havaitsijalle tunnistamattomiksi lentokykyisiksi esineiksi. Jacques Vallee määritteli ufot näöltään ja käyttäytymiseltään epätavallisiksi aineellisiksi lentäviksi kohteiksi. J. Allen Hynekin mukaan ufojen epätavallinen olemus tyrmistyttää sekä havaitsijat että asiantuntijat. Näin Hynek pyrkii määritelmässään suodattamaan asiantuntijan tunnistamat ”ifot” pois. Näissä määritelmissä ei oteta kantaa siihen, mikä on ufoilmiön varsinainen aiheuttaja.

Ufoaallot 

Ufojen havaintomäärä on useita kertoja kasvanut huomattavasti joko rajatulla tai laajemmilla alueilla suhteellisen lyhyeksi aikaa. Äkillistä uforaporttien tulvaa sanotaan ufoaalloksi. Suuria ufoaaltoja oli 1947, 1952 ja varsinkin 1954, 1957 ja 1965 sekä 1969–1971, 1978 ja 1981. Vuoden 1947 ufoaallon aloitti Kenneth Arnoldin ”ensimmäinen ufohavainto”, joka sai erittäin laajaa julkisuutta.

Ufoaaltojen syistä ja luonteesta on kiistelty. Pääväittämiä on kaksi. Toinen esittää että ufoaallot ovat todellisia. Epäilijöiden mukaan ihmiset lisääntyneen kiinnostuksen ja raportoinnin aikana ilmoittelevat herkemmin uforaportteja, jotka ovat joko tunnettujen kohteiden virhetulkintoja tai sepitteitä. Saattaa myös olla, että todelliset ilmakehä-, valo-, ilma-alushavainnot laukaisevat virhehavainnoista koostuvan havaintoaallon.

Kylmän sodan lopun jälkeisen taantuman aikaan Hollywood teki muutamia UFO-elokuvia kuten Mars hyökkää!, jossa myös ironisoitiin 1950-luvun UFO-elokuvien sisältämää kommunismin uhalla pelottelua. 29. heinäkuuta 2011 Yhdysvalloissa tuli ensi-iltaan elokuva Cowboys & Aliens, joka on nostanut pohdintaa 1800-luvun lopun UFO-havainnoista.

Ufovalokuvat 

1974 Ground Saucer Watch -järjestön tekemässä analyysissä 5 prosenttia sen tutkimista kuvista jäi aidoiksi. Tutkimuksessa käytettiin muun muassa tuolloin uutta kuvan digitaalista käsittelyä sekä varsinaisesti laaduntarkkailun röntgenkuvien suurentamiseen tarkoitettua Tv-kamera- ja monitorijärjestelmää.

Jo ennen tietokoneiden ja kuvankäsittelyohjelmien aikaa oli mahdollista tehdä retusointeja ja kuvatrikkejä. Esimerkiksi siiman varaan voi ripustaa pieniä esineitä ja ottaa niistä ufoksi väitettäviä kuvia. Omatekoisen pienoismallin tai muun sopivan esineen voi heittää ilmaan ja ottaa siitä kuvan sopivalta etäisyydeltä. Kattolampun tai muun valon heijastuksia voi kuvata niin, että ympäristö ei paljasta kuvan todellista kohdetta. Negatiivia tai alkuperäistä valokuvaa voi käsitellä ja ottaa käsitellystä kuvasta uuden kuvan. Suomalainen Paimion ufokuva on aikavalotuksella kuvattu Kuu. Kuvan paljastivat siinä näkyvien tähtien valottuneet liikeradat, joiden avulla oli mahdollista päätellä kuvan tekotapa.

Trikkikuvan voi tunnistaa esimerkiksi varjojen sijainnista ufossa verrattuna ympäristön varjoihin. Tässä kertomuksen johdonmukaisuus ja ilmoitetut ajat ovat merkityksellisiä, jos kuva on otettu luonnollisessa valossa. UFO saattaa olla lähellä kuvan yläreunaa, jottei ripustussysteemi näy. Myös lähellä olevat puiden oksat ovat epäilyttäviä. UFO voi näyttää sanottuun etäisyyteensä nähden liian kirkkaalta ja terävärajaiselta.

Ufokuvan luotettavuuden ja aitouden määrittelyssä tulisi pyrkiä arvioimaan kuvaajan yleinen luotettavuus sekä havaintoselostuksen johdonmukaisuus ja yhtenevyys ufokuvien kanssa. Jos kuva on otettu filmiä käyttävällä kameralla negatiivit olisi tutkittava. Edelleen on eduksi jos on riippumattomien todistajien havaintoja. Oregonin McMinnvillessä asuneiden Paul ja Evelyn Trentin 11. toukokuuta 1950 ottamia ufokuvia pidetään yhä hyvälaatuisina. Nämäkin ovat monella tavoin epäilyttäviä. Esine näkyy sähkölankojen alla, ja on saatettu ripustaa niihin siimalla. Havaintoajasta kuvanottoajasta on kiistelty valon ja varjojen suhteiden perusteella.  Kuvan valotusolosuhteisiin, kameran asemaan ja muihin muuttujiin perustuvista, tietokoneohjelmalla tehdyistä kokeiluista saatiin viite, että kohde on saattanut olla pieni alle 200 jalan (n. 60 m) päässä ollut esine. Trentin kuvissa näkyvä esine muistuttaa esimerkiksi 40-luvun lopun Fordin sivupeiliä.

J. Allen Hynek asetti hyvän kuvan vaatimuksiksi että luotettavina tunnetut henkilöt ovat todistaneet ufon kuvaamista ja että alkuperäinen negatiivi sekä kamera ovat saatavilla tutkijoille niiden tutkimiseksi. Hän edellytti myös että kuvaaja on valmis vannomaan valalla kuvan aitoudesta.

Kriteerit täyttäviä ufokuvia ja filmi- tai videokuvia ovat esimerkiksi Uuden-Seelannin tammikuussa 1979 kuvattu materiaali nopeasti liikkuvista valoista sekä Phoenixin valot, joilla oli useita toisistaan riippumattomia havaitsijoita. Pudasjärven ufoaallosta saatiin kuvausprojektissa lukuisia kuvia infrapunafilmille. Erilaisten lähteiden kuten autonvalojen vaikutukset oli testattu etukäteen.

Ufojen vaikutukset ympäristöönsä 
Ufon laskeutumisjäljeksi on varsinkin ufohavaintojen yhteydessä monesti luultu uveavantoa eli luonnollisesti syntynyttä reikää jäässä, tai sienistä muodostuvaa rengasta, ”noidankehää”.
Levellandin ufotapaus on esimerkki useiden toisistaan riippumattomien havaitsijoiden kuvailemista samankaltaisista mutta yksilökohtaisista vaikutuksista laajalla alueella kaupungin ympäristössä.

Ufojen luokittelu 

Ufojen luokittelujärjestelmiä on monia, ne ovat kaikki jollakin tavalla rajallisia tai suuntaavia, jolloin vain tietyn tyyppiset havainnot tulevat luokittelussa esille. Näin ollen jonkin luokittelun käyttö saattaa vahvistaa ihmisten mielissä ufojen olevan juuri luokittelun kuvaaman laisia.

Yleisimpiä virhehavaintoja 

Kuu: Vaikka Kuu onkin erittäin helposti taivaalta tunnistettava kohde, voi sitä joskus sopivissa olosuhteissa luulla joksikin muuksi - joskus Kuu näkyy vain valopisteinä metsän takaa tai pilvien takaa. Autossa Kuu voi ”seurata” havaitsijaa pitkän matkaa.
Pilvet: Niin kutsutut mantelipilvet ovat sikarinmuotoisia ja melko teräväreunaisia pilviä, joista aina silloin tällöin tulee ufoja. Eritoten Auringon laskiessa ovat nämä pilvet matalalla horisontissa ollessaan vakuuttavan näköisiä, kun viimeiset auringonsäteet valaisevat niitä vielä kirkkaasti.
Auton tai valonheittimen valokeila pilvissä.
Tähdet, planeetat yms. taivaankappaleet: Joskus Siriusta voi luulla tunnistamattomaksi lentäväksi esineeksi, vaikka tähti itsessään onkin paikallaan. Virhehavaintoa edesauttaa vielä se, että tähti tuikkii voimakkaasti ja vaihtelee väriään ollessaan melkein horisontissa. Kirkas Venus on yksi yleisimmistä ufohavaintojen aiheuttajista.
Linnut: Tavallisimpia väärien ufohavaintojen aiheuttajia. Lintu voi aiheuttaa ufohavainnon, jos vain linnun vatsapuoli valaistaan ja lintu on korkealla pimeällä yötaivaalla.
Lentokoneet: Yöllä lentokoneesta erottuu vain vilkkuvia valoja. Tuuli voi joskus viedä lentokoneen äänen pois. Lentokone voi olla laskeutumassa lentokentälle ja sitä katsotaan kiitotien päästä. Yhdysvalloissa on mainoslentokoneita, jotka hinaavat valaistua kylttiä perässään.
Kauko-ohjattavat pienoishelikopterit, lennokit
Satelliitit: Tasaisella nopeudella liikkuvia, usein vilkkuvia valopisteitä, jotka katoavat joutuessaan Maan varjoon yleensä korkealla taivaalla. Maahan syöksyvä satelliitti näyttää joskus jopa kipinätulipyrstöiseltä sikarimaiselta avaruusalukselta. On mahdollista havaita useita satelliitteja samanaikaisesti, jolloin lentorata voi näyttää muuttuvan äkillisesti ja jyrkästi.
Ilmapallot: leluina vaihtelevan muotoisia ja jotka heliumilla täytettynä voivat ajautua tuulen mukana hyvinkin kauas.
 Mainospallot, säähavaintopallot
 Ilmalaivat. Ilmalaivat ovat harvinaisia ja useimmiten kaupallisessa tai erikoistehtävässä, jossa sen lento- ja liikehtimisominaisuudet ovat hyödyllisiä. Ilmaa kevyempinä voivat pysytellä paikoillaan tai liikkua hyvin hitaasti sekä eteen- että taaksepäin moottoreilla ohjattuna. Ne voivat nousta tai muuttaa lentokorkeuttaan paikoiltaan eivätkä ne tarvitse eteenpäin vievää moottoritehoa pysyäkseen lennossa. Ilmalaiva voi näin olla etenkin etäämmällä miltei äänetön normaaliin lentokoneeseen verrattuna tehtäviä suoritettaessa. Ilmalaivoja on käytetty mm. ilmanäytteiden ottoon, valvontatehtävissä sekä kaupallisesti mainos-, näytös- ja kuljetuslennoilla.
Rakettilaukaisut: Suomessa tehtiin 1970-luvun alussa lukuisia ufohavaintoja. Osa näistä on voinut olla neuvostoliittolaisten rakettien laukaisuja Plesetskistä. Rakettilaukaisut näyttävät pyöriviltä valopalloilta tai sikarin muotoisilta esineiltä, joiden päässä on valopallo. Monesti erästä rakettilaukaisun vaihetta kuvataan maneettia muistuttavaksi. Ruotsista Kiirunasta on laukaistu yläilmakehään bariumpilviä, jotka ovat hehkuneet ”ufomaisesti”. Niitä voi nähdä Suomenkin Lapissa sopivalla säällä.
Kangastukset: Jäällä, vesillä tai autiomailla havaitaan sopivissa oloissa kangastuksia, jotka ovat vääristyneitä väärin päin olevia esimerkiksi saaren kuvia horisontin lähellä.
Virvatulet: Suoalueilla on joskus virvatulia, jotka hyppelehtivät maan pinnan lähellä.
Maavalot: Maavalot voivat näyttää ilmassa liikkuvalta valopallolta. Ne ovat luonnollisiksi oletettuja valoilmiöitä, joita kuitenkaan nykytiede ei kattavasti selitä.
Bioluminesenssi eli eliöiden biologinen valontuotanto: Esimerkiksi eräät pimeässä lentävät valoilmiöt ovat paljastuneet tornipöllöiksi, joiden rintapuoli hohtaa.
Pallosalamat
Laskuvarjohyppääjät
Kepposet: Joskus ihmiset järjestävät erilaisia kepposia, esim. ilmapalloon kiinnitetty taskulamppu näyttää ufolta. Laserosoittimen valokiila pilvessä.

Katso myös

Ufotutkimusta 
Ufologia

Ufotapauksia 
Flatwoodsin hirviö
Imjärven ufotapaus
Cashin–Landrumin ufotapaus
Betty ja Barney Hill
Hessdalenin ufot
Mantellin ufotapaus
Warminsterin ufohuijaus
Porin seitsemän ilmapalloa

Muuta 
Ufouskonto
Natsiufot
Vesisäihky
Mustapukuiset miehet

Lähteet 
 
 
 
 
Tapani Kuningas: Ufojen jäljillä s. 143 - Kirjayhtymä 1971
Allan Hendry: The Ufo Handbook. Doubleday/Dolphin 1979. ISBN 0-385-14348-6 (englanniksi)
Tapani Koivula: Ufojen kosminen viesti. WSOY, 1988. ISBN 951-0-15079-7
 Tapani Koivula, Björn Borg (toim.): Uforaportti 15-16. Suomen Ufotutkijat ry, 2009
 Tähdet ja Avaruus 5/2011 Ursa
Whitley Strieber: Ne ovat täällä. Tammi, 1989. ISBN 9513069567
X-files, 2. tuotantokausi, sarjan 25.jakso "Anasazi" Fox-televisioyhtiö 1995
Jorma Kosonen, Sami Laitala, Jukka Lantta: Uforaportti 10. Suomen Ufotutkijat ry, 2003. ISBN 951-97444-8-7

Atte Särkelä: Kohti ärjännettä. Ufo Finland, 2018. ISBN 978-952-67713-5-9

Viitteet

Kirjallisuutta 

Uforaportti: Ufotutkimuksen vuosikirja 2005, toim. Tapani Koivula, ISBN 952-99618-0-4

J. Allen Hynek, Ufot toden rajamailla, WSOY 1973
K. Gösta Rehn: UFO - Uusinta tietoa lentävistä lautasista, Otava 1970
K. Gösta Rehn, Ufoja näkyvissä , Tammi 1973
Frank Edwards: Lentävien lautasten arvoitus Otava 1968
Charles Bowen - Humanoidit Otava 1972

Aiheesta muualla 

Jaakko Närvän ufoesitelmä
Täydellisempi ufoesitelmä
 viimeisimmät uforaportit avattiin julkisuudessa
Suomen Ufotutkijat ry.
UFO-Finland ry.
Ylen Elävä arkisto – Aikamme uskomuksia
Uforaportteihin liittyvä fysikaalinen todistusaineisto 
 Risto Selin: Ufo. Ihmeellinen maailma, 2001.
 Jaakko Närvä: Ufot – yhtä totta kuin keijut? Skeptikko 2/2009.

 
Seulonnan keskeiset artikkelit