joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Christopher Nkunku

Christopher Nkunku (s. 14. marraskuuta 1997 Lagny-sur-Marne) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Hän on voittanut Ranskan-mestaruuksia Paris Saint-Germainin joukkueessa ja on pelannut Ranskan nuorisomaajoukkueissa.

Nkunku edusti kotimaassaan Ligue 1:ssä Paris Saint-Germainia. Hän pelasi liigassa 55 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän voitti kolme kertaa Ranskan liigamestaruuden ja kahdesti Ranskan cupin. Mestarien liigassa hän pääsi kahdesti vaihtopelaajana kentälle. Nkunku siirtyi kesällä 2019 saksalaisseura RB Leipzigiin. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Bundesliigassa 32 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 28 bundesliigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän on pelannut Leipzigin joukkueessa Mestarien liigassa 16 ottelua ja teki maalin marraskuussa 2020 vanhaa seuraansa Paris Saint-Germainia vastaan.

Nkunku on pelannut Ranskan alle 16-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä yli 20 maaottelua..

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Șor-puolue

Șor-puolue () on euroskeptinen puolue Moldovassa. Puolueen perustamisestaan saakka lokakuuhun 2016 sitä kutsuttiin Sosiaalipoliittiseksi liikkeeksi "Tasa-arvo" tai Ravnopravie ().

Puolue järjesti voitonpäivän paraatin Chișinăussa 9. toukokuuta 2019.

Vuoden 2021 vaaleissa puolue voitti 7 paikkaa Moldovan parlamentissa.

Heinäkuussa 2022 Moldovan korruptionvastainen virasto ilmoitti, että se epäilee puoluetta laittoman rahoituksen vastaanotosta, minkä johdosta puoluetta uhkaa pahimmillaan lakkauttaminen ja puoluerekisteristä poistaminen.

Lähteet 

Moldovan puolueet
Marcus Thuram

Marcus Thuram (s. 6. elokuuta 1997 Parma, Italia) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia. Hän on pelannut Ranskan maajoukkueessa vuodesta 2020 alkaen.

Thuram edusti kotimaassaan Ligue 2:ssa Sochaux'ta vuoteen 2017 saakka ja Ligue 1:ssä Guingampia kaudet 2017–2019. Hän pelasi pääsarjassa 64 ottelua ja teki niissä 12 maalia sekä syötti neljä. Hän siirtyi kesällä 2019 saksalaisseura Borussia Mönchengladbachiin. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Bundesliigassa 31 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia sekä syötti kahdeksan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 29 bundesliigaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi syötön seitsemään. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Eurooppa-liigassa kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Kauden 2020–2021 Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua, joissa hänelle merkittiin kaksi maalia ja neljä maalisyöttöä. Molemmat maalinsa hän teki lokakuussa tasapeliin päättyneessä kotiottelussa Real Madridia vastaan.

Thuram pelasi Ranskan eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä 40 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Hän pelasi alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2015 ja 2016 ja voitti jälkimmäisellä kerralla mestaruuden. Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi vuonna 2017 ja alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2019.

Thuram pelasi Ranskan miesten maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Suomea vastaan. Muutama päivä myöhemmin hän pelasi Kansojen liigan otteluissa Portugalia ja Ruotsia vastaan, ja jälkimmäisessä hän syötti yhden maalin.

Thuramin isä Lilian Thuram pelasi yli sata jalkapallomaaottelua ja voitti maailmanmestaruuden vuonna 1998.

Lähteet 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Nidaa Tounes

Nidaa Tounes ( arabia : حركة نداء تونس Harakat Nida' tunis , ranskaksi : Appel de la Tunisie ) on sekularistinen poliittinen puolue Tunisiassa. Perustamisensa jälkeen vuonna 2012 puolue sai useita paikkoja lokakuun 2014 parlamenttivaaleissa. Puolueen perustaja ja entinen johtaja Beji Caid Essebsi valittiin Tunisian presidentiksi vuoden 2014 presidentinvaaleissa.

Tunisialaiset puolueet
Enni Ojutkangas

Enni Ojutkangas on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Bunny the Killer Thing (2015), Kyrsyä – Tuftland (2017) ja tv-sarjassa Nymfit (2014).

Ojutkangas voitti vuonna 2014 National Film Challenge, USA -elokuvakilpailussa parhaan näyttelijättären palkinnon lyhytelokuvasta The Fine Artists.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Jorma Koho

Jorma Antero Koho (4. joulukuuta 1937 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Oulun kaupunginteatterissa 1965–2000.

Ura 
Kohon opintohistoriaan kuuluu muun muassa Vapaa Taidekoulu ja lauluopintoja. Koho kiinnostui näyttämötaiteesta nähtyään Svenska Teaternin My Fair Ladyn 1950-luvun lopulla, hän työskenteli tuolloin rautakaupassa. Koho aloitti näyttelijän uransa Punaisessa Myllyssä 1959–1961, mitä seurasi Kokkolan kaupunginteatteri 1961–1963 ja Porin Teatteri 1963–1965. Kohon kiinnitys Oulun kaupunginteatteriin alkoi 1965 ja päättyi eläköitymiseen joulukuussa 2000. Sen jälkeen hän vieraili Espoon kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa ja kesäteattereissa.>

Kohon rooleja olivat muun muassa Orfeus (Eurydike) ja Elias (Täällä Pohjantähden alla II), Valtteri (Lampaansyöjät), Jerry Finn (Neljäs nikama), Truffaldino (Kahden herran palvelija) ja Eichman (Veli Eichman). Eläkevuosinaan Koho näytteli muun muassa Zaharin roolin venäläisessä näytelmässä Oblomov ja Billyn roolin englantilaisessa näytelmässä Lovesong.

Yli 40 vuotta kestäneen näyttämöuransa ohella Koholla on ollut sivurooleja erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten Tie (1981), Ammattimies (2000) ja Kaikki synnit (2019).

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
Yle: Kultalampi käsittelee vanhuutta huumorilla (26.1.2010)

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Sulhasmies

Sulhasmies on Reijo Mäen vuonna 2021 ilmestynyt 32. Vares-dekkari.  

Kirjan aiheita ovat huumeiden maahantuonti, järjestäytynyt rikollisuus ja tv-ohjelmat. Tapahtumapaikkoja ovat Turku, sen lähiöistä Varissuo ja kaupungin ympäristö Littoistenjärven rantamilla. Yksityisetsivä Vares kärsii auto-onnettomuuden jälkeen unettomuudesta, jota yrittää huonolla menestyksellä helpottaa painopeitolla. Vares saa unissa elämänohjeita ja tutkintavinkkejä Kari Tapiolta yrittäessään selvittää, mihin katosi Juliette Binochen näköinen sijoitusneuvoja-salkunhoitaja, jota hän kosi Mantun Grillillä.

Vastaanotto 
Turun Sanomien Matti Komulaisen arvion mukaan Vareksen tutkimuksiin liittymättömät jaksot generoivat kerrontaan elämänmakua ja muistuttavat arjen sattumanvaraisuudesta. Kirjoittaja kommentoi ajankohtaisia aiheita Vareksen ajatuksissa ja Apteekki-ravintolan asiakkaiden puheissa. Käsiala karttaa poliittista korrektiutta. Sulhasmiestä myytiin ilmestymisvuonnaan 16 800 kappaletta, ja se oli kuudenneksi myydyin kotimainen kaunokirja.

Lähteet 
 

Vuoden 2021 kirjat
Suomalaiset rikosromaanit
Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Ibrahima Konaté

Ibrahima Konaté (s. 25. toukokuuta 1999, Pariisi, Ranska) on malilaistaustainen ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja ja edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpool FC:tä, joka osti hänet toukokuussa 2021 noin 40 miljoonalla eurolla RB Leipzigiltä.

Ibrahima Konaté aloitti ammattilaisuransa jalkapalloilijana ranskalaisessa FC Sochaux'ssa (Football Club Sochaux-Montbéliard, eli FCSM tai Sochaux) kaudella 2016/2017, jolloin pelasi 12 Ligue 2:n ottelua ja teki yhden maalin.

Heti seuraavalla kaudella (2017/2018) Konaté siirtyi Saksan Bundesligassa pelaavan RB (Red Bull) Leipzigin riveihin, ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan 16 ottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 28 bundesliigaottelua ja teki yhden maalin. Kahdella seuraavalla kaudella sarjaotteluita kertyi, pitkälti loukkaantumisista johtuen, yhteensä vain 22 ja maaleja yksi. Mestarien liigassa hän pelasi Leipzigin vuosinaan kahdeksan ottelua ja Eurooppa-liigassa karsintoineen 13, joissa viimeisteli kaksi maalia.

Toukokuussa 2021 Konaté siirtyi Englannin Valioliigaan Liverpool FC:n joukkueeseen noin 40 miljoonan ulosostosummalla. Hän pelasi tulokaskaudellaan 11 ottelua Valioliigassa ja kahdeksan Mestarien liigassa, muun muassa kaikki ottelut puolivalieristä tappiolliseen loppuotteluun avauskokoonpanossa. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Liverpoolin voittamassa FA Cupissa ja neljä Liigacupissa, jonka loppuottelussa tuli jatkoajalla vaihdosta kentälle.

Lähteet 

Vuonna 1999 syntyneet
Ranskalaiset jalkapalloilijat
Elävät henkilöt
Alexander von Becker

Alexander von Becker (4. tammikuuta 1866 Kangasniemi – 4. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen konsuli ja kauppa-asia- ja valtiopäivämies.

Alexander von Beckerin vanhemmat olivat Frans von Becker ja Olga Alexandrovna Olferieva ja puoliso Irma Elisabeth Nybom. Von Becker toimi muun muassa pankkivirkailijana ja Suomen konsulina Lontoossa ja Yhdysvalloissa, samoin kuin ensimmäisenä itsenäisen Suomen kauppa-asiamiehenä ja Suomen Meijeriyhdistyksen asiamiehenä Isossa Britanniassa. Ylioppilaaksi von Becker tuli Böökin lyseosta 1877 ja opiskeli lakitiedettä, mutta keskeytti opintonsa. Von Becker kuoli 60-vuotissyntymäpäivänään. Hän oli viiden ensimmäisen vainajan joukossa, jotka tuhkattiin Suomessa, Hietaniemen hautausmaan yhteyteen rakennetussa krematoriossa.

Von Becker  oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.

Lähteet

Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1926 kuolleet
Syvälampi

Syvälampi voi tarkoittaa seuraavia:

 Syvälampi, lampi Hartolassa
 Syvälampi, järvi Kangasniemellä
 Syvälampi, lampi Keuruulla
 Syvälampi, järvi Kinnulassa
 Syvälampi, lampi Kouvolan Rasissa
 Syvälampi, järvi Lohjalla
 Syvälampi, lampi Luumäellä
 Syvälampi, järvi Mikkelin Mesiäniemessä
 Syvälampi, järvi Mikkelin Otavassa
 Syvälampi, järvi Salon Suomusjärvellä
 Syvälampi, lampi Virroilla
 Motelli Syvälampi, Suomusjärven Syvälammella toiminut motelli.
Windows Server 2019

Windows Server 2019 on Microsoftin palvelinkäyttöjärjestelmä, joka on osa Windows NT -käyttöjärjestelmäperhettä.

Windows-versiot
Kristine

Kristine on naisen etunimi. Se on Kristina-nimen rinnakkaisasu. Lähtömuotona on latinalainen miehennimi Christianus, joka merkitsee kristittyä.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä tilastoitu 812 Kristine-nimistä henkilöä.

Nimipäivä
Kristinellä on nimipäivä Norjassa 24. heinäkuuta.

Tunnettuja Kristinejä
Kristine Duvholt (s. 1974), norjalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti
Kristine Elo (s. 1945), suomalainen lavastaja
Kristine Gjelsten Haugen (s. 1992), norjalainen alppihiihtäjä
Kristine Jepson (1962–2017), yhdysvaltalainen oopperalaulaja
Liv Kristine Espenæs Krull (s. 1976), Liv Kristine, norjalainen laulaja
Kristine Lilly (s. 1971), yhdysvaltalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja
Kristine Lunde-Borgersen (s. 1980), norjalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja
Kristine Minde (s. 1992), norjalainen jalkapalloilija
Kristine Opolais (s. 1979), latvialainen oopperalaulaja
Kristine Sa, oik. Huỳnh Ngọc Nhã Yến (s. 1982), kanadanvietnamilainen poplaulaja, sanoittaja ja runoilija
Kristine Sutherland (s. 1955), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kristine Vikse (s. 1973), norjalainen muotisuunnittelija

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etunimien taivutus: Kristine (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)

Etunimet
Saarnenjalosoukko

Saarnenjalosoukko (Agrilus planipennis) on jalokuoriaisten (Buprestidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen saarnenjalosoukko on pituudeltaan 8,5–14,0 mm pitkä ja leveydeltään 3,1–3,4 mm leveä. Ulkonäöltään aikuinen saarnenjalosoukko on suurisilmäinen, väriltään metallisen vihreä, ruumis on muodoltaan kapea, selkäpuoli litteä ja vatsapuoli kupera. Lajin toukka on kermanvaalea, litteä, leveä ja jaokkeinen.

Saarnenjalosoukko on alun perin itä-aasialainen laji, joka on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ja Moskovan ympäristöön. Pohjois-Amerikassa laji on aiheuttanut mittavia metsätuhoja. Lajia ei toistaiseksi ole esiintynyt Suomessa. Lähin lajihavainto on vuodelta 2020 Pietarista, jonne se on levinnyt todennäköisesti liikenteen, puutavaran tai puuntaimien välityksellä. Saarnenjalosoukko on luokiteltu Suomessa vieraslajiksi ja tarkemmin kasvinterveyslainsäädännössä karanteenituhoojaksi, jotka on luokiteltu vaarallisiksi kasvintuhoojiksi ja löydettäessä niistä on tehtävä ilmoitus Ruokavirastoon. Suomenlinnaan, jossa kasvaa saarnia, on asetettu ansoja lajin torjumiseksi. 

Saarnenjalosoukko elää saarnien rungoilla syöden isäntäpuunsa lehtiä. Lajin naaras munii munat yksitellen kaarnan koloihin, josta toukat kaivautuvat kaarnan alle nilakerrokseen ja kehittyvät rungon sisällä muodostaen mutkittelevia nauhaspagettimaisia toukkakäytäviä koteloituen lopulta rungon sisään puuaineeseen. Saarnenjalosoukon aiheuttama vioitus ilmenee puussa kaarnan halkeiluna, lehtien kellastumisena ja ruskettumisena, oksien kuolemisena ja lisäversoina rungon alaosassa. Saarnenjalosoukko tappaa saarnet hitaasti ja uhkaa saarnensurman ohella saarnien tulevaisuutta Suomessa. 

Isäntäkasvinaan saarnenjalosoukko voi käyttää saarnien (Fraxinus) lisäksi ainakin japaninjalopähkinää (Juglans ailantifolia), mantšurianjalopähkinää (Juglans mandshurica), japaninjalavaa (Ulmus davidiana) ja japaninsiipipähkinää (Pterocarya rhoifolia).

Saarnenjalosoukon luonnollisiin vihollisiin kuuluu joukko loisia kuten vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluva Atanycolus cappaerti, rengashukkiin (rengaspistiäiset) (Cerceris) kuuluva Cerceris fumipennis, hyppykiilupistiäisiin (Encyrtidae) kuuluva Oobius agrili, lattapistiäisiin (Bethylidae) kuuluva Sclerodermus pupariae, vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluvat Spathius agrili, Spathius depressithorax, Spathius galinae, Spathius generosus ja Spathius polonicus sekä hentokiilupistiäisiin (Eulophidae) kuuluva Tetrastichus planipennisi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Saarnenjalosoukko (Agrilus planipennis)
Vieraslajit: Saarnenjalosoukko (Agrilus planipennis)
ITIS: Agrilus planipennis 
UniProt: Taxonomy -  Agrilus planipennis (Emerald ash borer)  (Agrilus marcopoli) 
Iowa State University, Bug Guide: Species Agrilus planipennis - Emerald Ash Borer 
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Agrilus planipennis 
Pherobase: Semiochemicals of Agrilus planipennis, the Emerald ash borer 
Plantwise: Emerald ash borer, Agrilus planipennis 

Jalosoukot
Kasvien tuhohyönteiset
Metsätuhot
Tulievätetra

Tulievätetra (Ladigesia roloffi) on alesteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanlaisena Länsi-Afrikasta. Toisinaan sitä pidetään akvaarioissa.

Koko ja ulkonäkö
Tulievätetra voi kasvaa suurimmillaan 3–4 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan kala on sukkulamainen. Tulievätetran väri on vihertävä ja evät ovat punaiset. Koiraan peräevä on pitempi kuin naaraan. Lajilla on rasvaevä.

Levinneisyys ja elintavat
Tulievätetraa tavataan Sierra Leonesta ja mahdollisesti Liberiasta. Se elää parvina joissa ja puroissa lähellä pintaa. Laji syö pieniä selkärangattomia eläimiä.

Tulievätetra luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen ja elinympäristön laadun heikkeneminen.

Lähteet

Tetrakalat
Uhanalaiset kalat
Saaga-Angelia Raudasoja

Saaga-Angelia Raudasoja (s. 14. lokakuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. Raudasoja edustaa Superpesiksessä pelaavaa Mansea. Kaudella 2021 hän pelasi Seinäjoen Maila-Jusseissa. Raudasojan kasvattajaseura on Oulaisten Huima. Hän pelaa sisäpelissä kärkietenijänä. Raudasoja valittiin kaudella 2020 naisten Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. 
Kaudella 2022 hänet valittiin ensimmäistä kertaa pesäpallon Itä-Länsi-otteluun 

Kausi 2020 oli Raudasojan ensimmäinen Superpesiksessä. Hän on ennen kauden 2022 alkua pelannut urallaan 43 Superpesiksen runkosarjaottelua kärkietenijänä, tuonut niissä 64 juoksua ja tienannut 189 kärkilyöntipistettä. Urallaan hän on ennen kauden 2022 alkua lyönyt 3 kunnaria ja yhteensä 7 juoksua.

Saavutukset 
 Superpesiksen Vuoden tulokas: 2020
 1 Itä-Länsi-ottelu: 2022
 Superpesiksen etenijäkuningatar: 2022
 Superpesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2022

Lähteet 

Suomalaiset pesäpalloilijat
Vuonna 2002 syntyneet
Elävät henkilöt
Hyvesignalointi

Hyvesignalointi () on yhteiskunnallisten tai poliittisten mielipiteiden ilmaisemista siinä tarkoituksessa, että kuulijat pitäisivät puhujaa hyvänä ihmisenä.

Käsitettä käytetään väheksyvässä ja halventavassa tarkoituksessa. Sillä vihjataan siihen, että puhujalla olisi salattuja motiiveja, hän olisi tekopyhä, eikä hän aidosti uskoisi asiaan, jota hän julkisesti sanoo tukevansa. Hyvesignaloivia ihmisiä ja yrityksiä on syytetty suosittujen muotivirtausten mukaan hyppäämisestä kuitenkin tarjoten pelkkiä onttoja tuen ilmauksia. Hyvesignaloinnista syytetyn ei katsota tekevän kannattamansa asian eteen välttämättä mitään, vaan hän olettaa sen riittäväksi, että hän vain asemoi itsensä hyveelliselle puolelle.

Hyvesignaloinnista on 2010-luvun puolivälistä alkaen syytetty lukuisia julkisuuden henkilöitä, poliitikkoja ja yrityksiä eri yhteyksissä, kuten Black Lives Matter -liikkeen suhteen. Termiä käyttävät haukkumasanana usein oikeistolaiset, jotka vastustavat poliittista korrektiutta sekä liberaalien moraalisaarnoja esimerkiksi rasismista, seksuaalisesta häirinnästä ja ilmastonmuutoksesta.

Termin keksijäksi on joskus esitetty brittiläistä lehtimiestä James Bartholomew’ta, joka käytti sitä The Spectator -lehden artikkelissa vuonna 2015. Termin käytöstä löytyy kuitenkin vanhempiakin esimerkkejä akateemisessa kirjallisuudessa.

Lähteet 

Haukkumasanat
Hyveet
Psykologia
Uudissanat
Carola Hakola

Carola Hakola (s. 24. elokuuta 2002) on suomalainen näyttelijä ja sosiaalisen median sisällöntuottaja. Hakola näyttelee pääosaa kesäkuussa 2021 julkaistavan Häräntappoaseen uudessa versiossa. Hän on aktiivinen TikTok-sovelluksessa, jossa hänellä on yli 134 000 seuraajaa.

Hakola on kotoisin Tampereelta. Hän opiskelee Tampereen yhteiskoulun lukiossa.

Filmografia 
 Häräntappoase – Alexandra ”Allu” Korva (2021)
 Poikani Joel (2022)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Elävät henkilöt
Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 2002 syntyneet
Sosialistinen liike integraatiolle

Sosialistinen liike integraatiolle () on sosiaalidemokraattinen puolue Albaniassa.

Lähteet 

Sosiaalidemokraattiset puolueet
Albanialaiset puolueet
Laila Heinonen

Laila Heinonen (s. 1927 tai 1928) on suomalainen saarnaaja sekä entinen kanslisti, joka perusti 1960-luvulla vaikuttaneen heinoslaisuuden vuonna 1960 yhdessä sisarensa Oulun tyttölyseon luonnontieteen lehtori Aune Heinosen kanssa.

Elämäkerta

Uuden herätysliikkeen alkuvaiheet 
23. elokuuta 1960 Oulun lääninhallituksen kanslistina työskennellyt Laila Heinonen kertoi saaneensa Jumalalta seuraavan viestin:Laila Heinonen julkaisi näitä lopun ajan ennustuksiaan Palavin lampuin -nimisessä lehdessä. Ne koottiin myös kirjaksi nimeltä Suomi, sinun pelastuksesi on Minun Poikani veressä (1961), jota painettiin noin 25 000 - 30 000 kappaletta. Aluksi heinoslaisuus pyrki toimimaan muiden herätysliikkeiden tapaan kirkon piirissä, mutta erkani siitä lahkoksi, koska ei saanut vastakaikua kirkon piirissä.

Profeettamellakoiden aika 
Kun ennustukset eivät toteutuneet, liike alkoi supistua pieneksi profeettasisarusten ympärille kerääntyneeksi uskollisten kannattajien joukoksi. Vuonna 1967 heinoslaisuus nousi taas julkisuuteen, kun sen kannattajia kokoontui 21. heinäkuuta Haukiputaan kirkon luo tarkoituksenaan saada Haukiputaan kirkkoherra Erkki Jokela mukaan liikkeeseen.

Samaan aikaan Oulussa vallitsivat myös ns. profeettamellakat, kun heinoslaisten provosoiva esiintyminen sai paikallisen nuorison mellakoimaan pari viikkoa Oulun keskustassa. Satapäinen nuorisojoukko saapui parveilemaan ja huutelemaan lahkon omistaman huoneiston edustalla. Mellakoitsijat käyttäytyivät holtittomasti, kunnes virkavalta julisti tilanteen rauhoittamiseksi ulkonaliikkumiskiellon keskustan kaduille. Kyseessä lienee ensimmäinen mellakka Oulussa sitten Suomen sisällissodan vuonna 1918. Se oli ennusmerkki muuttuvasta maailmasta kauan rauhassa eläneessä pikkukaupungissa.

Liikkeen johtaja Laila Heinonen tuomittiin 9. elokuuta 1967 Oulun raastuvanoikeudessa sakkoihin häirittyään lahkosta eronneen jäsenen kotirauhaa. Kirjailija Anu Kaipainen julkaisi liikkeestä aiheen saaneen kirjansa Arkkienkeli Oulussa samana vuonna.

Nykypäivänä 
Laila Heinonen muutti 1980-luvulla Oulusta Turkuun. Nykyään heinoslaisuus toimii hyvin sulkeutuneena nimellä Suomen esirukoilijakansan esirukoilijat ry (rekisteröity vuonna 1972). Yhdistyksen kotipaikka on nykyisin Kaarina, jossa sillä on oma pieni rukoushuone. Vuonna 1996 Åbo Akademin tutkija Tuomas Martikainen kertoi julkaisussaan, että yhdistys toimii Suomessa, Ruotsissa sekä Norjassa ja jäseniä sillä on noin 180.

Ohjaaja Annika Nykänen ohjasi heinoslaisuudesta dokumenttielokuvan Maailmanloppu alkaa Oulusta. Elokuvan tuotti oululainen tuotantoyhtiö Klaffi Tuotannot, ja se sai ensi-iltansa Oulussa 7. joulukuuta 2007. Elokuvassa haastateltiin muun muassa entisiä heinoslaisia. Itse Laila sekä Aune Heinonen kieltäytyivät tiukasti antamasta haastatteluja elokuvaan.

Lähteet 

Suomalaiset evankelistat
Syntymävuosi tuntematon
Elävät henkilöt
Sergei Klytškov

Sergei Klytškov, oik. Lesenkov, (1889 Dubrovka, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1940 Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Hänet vangittiin 1937, koska häntä pidettiin kulakkikirjailijana, ja hän kuoli vankileirillä.

Klytškov kuuluu talonpoikaisrunoilijoihin. Hän alkoi kirjoittaa proosaa lokakuun vallankumouksen jälkeen. Romaaneissaan hän uudisti venäjän kieltä mutta häntä kuitenkin arvosteltiin romaanien vanhoillisuudesta. Hän liittyy vanhavenäläisyyteen siten, että hän pitää kaupunkeja ja teollisuutta pahan välikappaleina.

Klytškovin maine palautettiin 1956 suojasään aikana, mutta hänen teoksiaan julkaistiin Neuvostoliitossa vasta 1985 alkaen.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset kirjailijat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
[Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet]]
Rinnakkaisyhteiskunta

Rinnakkaisyhteiskunta on jonkin yhteiskunnan sisällä oleva yhteiskunta, jossa toimivat erilaiset säännöt kuin ympäröivässä yhteiskunnassa. Rinnakkaisyhteiskunta saattaa esimerkiksi olla islamilainen, tai sitä hallitsevat ja johtavat kansalliset tai kansainväliset rikollisjengit, jotka saattavat olla tietyn suvun johtamia. Rinnakkaisyhteiskunnan johtajat valvovat yhteiskunnan sääntöjen noudattamista, ja sääntöjen rikkomisesta seuraa rangaistuksia, kuten väkivaltaisia kostoja.

Poliisiylijohtaja Mikko Paateron mukaan rinnakkaisyhteiskuntia on Euroopassa syntynyt muun muassa Ruotsiin, Saksaan, Ranskaan ja Tanskaan. Esimerkiksi Ruotsin Södertäljen rinnakkaisyhteiskuntaa johtava rikollisverkosto toimii muun muassa pankkina, sairaalana, vakuutusyhtiönä ja asunnonvälittäjänä. Göteborgin Angeredin kaupunginosan rinnakkaisyhteiskuntaa hallitsee libanonilaislähtöinen Ali Khanin suku. Ranskan presidentti Emmanuel Macron varoitti vuonna 2020 rinnakkaisesta yhteiskunnasta, jota maan islamistit olivat perustamassa Ranskan islamilaisiin yhteisöihin.

Lähteet

Yhteiskunta
Aurajoen ratasilta (Aura)

Aurajoen ratasilta on Turku–Toijala-radan teräsbetoninen holvisilta, joka ylittää Aurajoen Auran kunnassa. Silta valmistui vuonna 1924. Se on yksi rautateiden museosilloista.

Betoni- ja teräsbetonisiltojen rakentaminen alkoi 1890-luvulla, jolloin Suomessa rakennettiin runsaasti rautateitä. Ensimmäiset betonisillat tehtiinkin rautateille. Raudoittamattomia holvirakenteita käytettiin yleensä vain rumpujen rakentamisessa, harvemmin pidemmillä jänneväleillä. Ilmeisesti Suomen ensimmäinen raudoittamaton holvisilta on silloisen Helsingin satamaradan ylittänyt Mannerheimintien silta, joka valmistui vuonna 1894. Pitäjänmäen asemalle valmistui 1915 vapaalta aukoltaan yhdeksänmetrinen betoniholvisilta. Aurajoen ratasillan vapaa aukko on 26 metriä, ja se on Suomen suurin raudoittamaton betoniholvi. Holvin korkeus on 6,74 metriä, paksuus sen laessa 1,2 metriä ja kannassa kaksi metriä.. Sillan kokonaispituus on 48 metriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Suomen rautatiesillat
Aura
Suomen rautateiden museosillat
Erik Knudsen

Erik Knudsen tarkoittaa seuraavia:

 Erik Knudsen (1922–2007), tanskalainen runoilija
 Erik Knudsen (s. 25. maaliskuuta 1988), kanadalainen näyttelijä
 Erik Knudsen, yhdysvaltalainen neurobiologi
 Erik Skovgaard Knudsen, tanskalainen pyöräsuunnistaja
2018 (albumi)

2018 on Pate Mustajärven maaliskuussa 2018 julkaistu studio-albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Pate Mustajärvi – laulu
 Ari Kankaanpää – kitarat ja mandoliini
 Kari Vehkaluoto – basso
 Tommi Rautiainen – rummut
 Eero Pekkonen – kosketinsoittimet

Vierailijat 
 Jani Viitanen – kitara ("Uskotaan vielä rakkauteen”)
 Samuli Sirviö – piano, urut (“Haudankaivaja”)
 Joel Melasniemi – kitara (“Haudankaivaja”)
 Antti Kokkola – madoliini (“Haudankaivaja”)
 Otso Puolakka – sello (“Haudankaivaja”)

Grafiikka 
 Kansikuva: Harri Hinkka
 Graafinen suunnittelu: Kari Lahtinen
 Pate -logon suunnittelu: Emilia Toivonen / Wild Tampere

Lähteet

Viitteet 

Pate Mustajärven albumit
Vuoden 2018 albumit
Mouvement du 5 juin – Rassemblement des forces patriotiques

Mouvement du 5 juin – Rassemblement des forces patriotiques (M5-RFP) on malilainen poliittinen liike, jonka järjestämät mielenosoitukset johtivat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan syrjäyttäneeseen vallankaappaukseen elokuussa 2020.

Malin yhteiskunnallisen tyytymättömyyden taustalla ovat maan köyhyys, heikko turvallisuustilanne sekä hallinnon tehottomuus ja korruptio. Protestien laukaisijana toimivat maalis-huhtikuussa 2020 pidetyt parlamenttivaalit, jotka osoittivat maan poliittisen järjestelmän toimimattomuuden.

Presidentti Keïtan ja pääministeri Boubou Cissén eroa vaatinut oppositio yhdistyi toukokuun lopussa ja järjesti ensimmäisen suuren mielenosoituksen Bamakossa 5. kesäkuuta 2020. Nimen M5-RFP ottaneen liikkeen osia olivat imaami Mahmoud Dickon johtama Coordination des mouvements, association et sympathisants (CMAS), oppositiopuolueiden muodostama Front pour le sauvegarde de la démocratie (FSD) ja kansalaisjärjestöjen yhteenliittymä Espoir Mali Koura (EMK). Liikkeen moraalisena auktoriteettina toimi mielenosoitukset koolle kutsunut Dicko. Sen strategisen komitean johtajaksi valittiin Mouvement patriotique pour le renouveau -puolueen Choguel Kokalla Maïga.

Heinäkuussa 2020 protestit muuttuivat väkivaltaisiksi eivätkä Länsi-Afrikan talousyhteisön välitysyritykset tuottaneet tulosta. Maan armeija pidätti presidentti Keïtan 18. elokuuta ja ilmoitti vallan siirtyneen Assimi Goïtan johtamalle sotilaskomitealle. Oppositio oli saavuttanut tavoitteensa ja ilmoitti olevansa valmis tekemään yhteistyötä sotilaiden kanssa, jotka suunnittelivat paluuta siviilivaltaan 18 kuukautta kestävän siirtymäkauden jälkeen.

Vallankaappauksen jälkeen M5-RFP menetti joukkovoimansa, ja sen mahdollisuudet vaikuttaa siirtymäkauden politiikkaan ja instituutioihin olivat vähäiset. Karismaattinen Dicko vetäytyi syrjään ja liikkeeseen jäivät lähinnä perinteiset oppositiopoliitikot, joilla ei katsota olevan kansan luottamusta.

Tilanne muuttui toukokuussa 2021, kun sotilaat syrjäyttivät siirtymäkauden presidentiksi valitun Bah N’Dawin ja pääministeri Moctar Ouanen. Syntyneessä kriisissä Goïtan johtamat sotilaat etsivät M5-RFP:n tukea ja ehdottivat, että se nimeäisi uuden pääministerin. M5-RFP on tarjonnut pääministeriksi strategisen komiteansa puheenjohtajaa Choguel Maïgaa.

Lähteet

Malilaiset puolueet
Teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä

Teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä on Pate Mustajärven vuonna 2019 oman levymerkkinsä Turpiini Recordsin kautta julkaisema levy.. Levyn sanoitukset ovat yhtä lukuun ottamatta Mustajärven itse kirjoittamia. Sävellyksistä vastasi Ari Kankaanpää. Idean levyn nimeen Mustajärvi sai luettuaan Seura-lehdestä Suomen nälkävuosia käsitelleen jutun, joka päättyi lauseeseen ”teillä oli nimet, ja kerran te kuljitte täällä”. Albumi julkaistiin digiversiona, CD:nä ja tuplavinyylinä. Tuplavinyylin bonuksena on "Ore no ani Anton” , joka on japaninkielinen versio kappaleesta "Veljeni Anton".

Kappaleet

Bonusraita  tuplavinyylissä 
14.

Kokoonpano 

 Pate Mustajärvi - laulu
 Ari Kankaanpää - kitara, mandoliini
 Kari Vehkaluoto - basso, taustalaulu
 Tommi Rautiainen - rummut
 Pekka Gröhn - koskettimet, taustalaulu
 Sami Sippola - saksofoni kappaleissa “Esko” ja “Simo ja Antti”

Tuotanto 

 Äänitys: Jani Viitanen/Headline Recording Studio

 Miksaus: Jani Viitanen ja Ari Kankaanpää paitsi “Maarit ja Antero” miksaus Mikko Karmila

 Masterointi: Svante Forsbäck/Chartmakers Mastering

 Tuottaja: Ari Kankaanpää ja Pauli Mustajärvi

 Kansikuva ja grafiikka: Jan ”Örkki” Yrlund

Lähteet 

Pate Mustajärven albumit
Vuoden 2019 albumit
Henri Gervex

Henri Gervex (10. joulukuuta 1852 Pariisi - 7. heinäkuuta 1929 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen opettajiaan olivat Alexandre Cabanel , Pierre-Nicolas Brisset ja Eugène Fromentin.

Elämänvaiheita 
Gervex pääsi aloittamaan taideopintonsa jo 15-vuotiaana, kun perhetuttava esitteli hänet taiteilija Pierre-Nicolas Brissetille, joka otti hänet oppilaakseen. 

Uransa alkuvaiheessa Gervex erikoistui maalaamaan mytologisia aiheita. Tämän katsottiin hänen aikanaan antaneen taiteilijalle tekosyyn kuvata alastomia ihmisiä, eivätkä hänen maalauksensa välttämättä edustakaan aina hyvää makua. Jo uransa alkuvaiheessa hän edusti suurta teknistä taituruutta.  

Skandaalin Gervex aiheutti vuonna 1878 yhdestä parhaista maalauksistaan,joka on  nimeltään Rolla. Se esittää kohtausta Alfred de Musset´n runosta, jossa alaston prostituoitu makaa vuoteella harjoitetteuaan seksiä asiakkaansa kanssa. Tämä oli Pariisin Salongin tuomareille liikaa ja estivät teoksen pääsyn näyttelyyn. Taidekauppias Bague otti teoksen näytteille myymäläänsä ja yleisöä ryntäsi myymälään nähdäkseen paheksutun maalauksen. 

Vuoden 1877 paikkeilla Gervex kääntyi pois mytologiasta kohti omaa aikaansa. Hän kuvasi Belle Époquen elämää ja kyseisen ajan ihmisten elämäniloa. Hän jatkoi naisaiheiden maalaamista ja useinmiten naiset hänen teoksissaan ovat alastomia. Kahviloissa hän tapasi nousevan impressionismin taiteilijoita joiden kanssa hän ystävystyi. Suhteillaan hän auttoi Édouard Manetia saamaan teoksiaan Pariisin salonkiin ja käynnisti julkisen keräyksen jotta Manetin Olympia saataisiin ostettua valtion kokoelmiin. Hänen ystäviinsä kuului myös Pierre Renoir jonka parissa maalauksessa näkyy Gervexin hahmo. Gervex teki paljon kampanjointia, jotta suuri yleisö asettuisi suosimaan impressionismia, jota tuolloin pidettiin vielä kovin radikaalina. 

Maalausten ohella Gervex kuvitti Balzacin kirjan La fille aux yeux d’or ja teki seinämaalauksia Gare-du-Lyonin ravintolaan, Opéra-Comiqueen ja La Vileeten kaupungintaloon.  Yksityiselämässään Gervex tuli näihin aikohin tunnetuksi pitkästä suhteestaan tunnettuun kurtisaaniin, Valtesse de la Bigneen, joka oli Émile Zola´n romaanin Nanan päähenenkilön esikuva. Gervex´n väitetään olevan romaanissa olevan oppoturnistisen taidemaalarin esikuvan. 

Vuonna 1896 matkustaessaan Venäjällä, Gervex sai merkittävän tilauksen. Hänen tuli tehdä maalaus tsaari Nikolai II kruunajaisista. Hän oli matkustellut tätä ennen jo useissa maissa. Vuonna 1913 hänet kutsuttiin Ranskan taideakatemian jäseneksi.   

Vanhoilla päivillään Gervex jatkoi matkustelua ja useita kunnianosoituksia ja -merkkejä. Hän pääsi Ranskan kunnialegioonan jäseneksi. Vähän ennen kuolemaansa hän sai kuulla, että skandaalin aiheuttanut työ Rolla on otettu Luxembourgin museon kokoelmiin.

Valikoituja teoksia

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.askart.com/artist/Henri_Gervex/9001079/Henri_Gervex.aspx
 Ranskalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1852 syntyneet
 Vuonna 1929 kuolleet
Vanha Raahe

Vanha Raahe on Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevan Raahen vanha puukaupunginosa, joka käsittää noin 150 vanhaa asuintaloa ja parisataa talousrakennusta. Kyseessä on yksi Suomen parhaiten säilyneistä puukaupungeista.

Iso osa vanhaa kaupunkia tuhoutui Raahen palossa vuonna 1810. Vain yksi neljäsosa kaupungista säilyi palossa, mutta kaupunki rakennettiin nopeasti uudelleen.

Vanha Raahe on yksi Raahen kaupungin matkailullista markkinointikärjistä ja sitä pidetään kulttuurihistoriallisesti arvokkaana nähtävyytenä, johon on opasteet valtatieltä 8.

Vanhassa kaupungissa järjestetään kesäisin suosittuja opastettuja kierroksia sekä joulun alla koko kaupunginosan käsittävä Wanhan Raahen Joulukalenteri.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Wanha Raahe Visit Raahen kotisivuilla
 Vanha Raahe Kirjastovirman sivuilla 

Raahen kaupunginosat
Raahen nähtävyydet
Suomen puutaloalueet
Konfederaation vapaus ja itsenäisyys

Konfederaation vapaus ja itsenäisyys (puol. Konfederacja Wolność i Niepodległość), joka lyhennetään usein vain konfederaatioksi (puola: Konfederacja), on oikeistolainen ja äärioikeistolainen puolue Puolassa. Puolueella on 11 edustajaa Sejmissä. Puolueen yksi puheenjohtajista on Janusz Korwin-Mikke.

Lähteet 

Oikeistopopulistiset puolueet
Puolalaiset puolueet
Radisson Blu Royal Hotel

Radisson Blu Royal Hotel on Radisson Blu -ketjuun kuuluva hotelli Helsingin Kampissa vastapäätä Kampin metroasemaa, osoitteessa Runeberginkatu 2. Hotelli täyttää Runeberginkadun, Malminkadun ja Salomonkadun välisen kolmionmuotoisen korttelin. Vuonna 1991 valmistuneen hotellin on suunnitellut arkkitehti Ilmo Valjakka.

Royal-hotelli, alkuperäiseltä nimeltään Radisson SAS Royal Hotel, oli silloisen Radisson SAS -hotelliketjun ensimmäinen hotelli Suomessa. Sen rakennutti työeläkevakuutusyhtiö Varma vuonna 1991. Kortteli oli sitä ennen ollut vuosikymmeniä tyhjillään, koska paikalla aiemmin sijainneet Turun kasarmin aikaiset varastorakennukset ja puiset vuokratalot oli purettu jo 1960-luvulla toteutumattoman linja-autoasemasuunnitelman tieltä.

Hotellin liiketoiminnasta vastaa S-ryhmän omistama Sokotel. Hotellissa on 262 huonetta. Se oli valmistuessaan Helsingin neljänneksi suurin hotelli.

Hotellirakennus on postmodernin arkkitehtuurityylin edustajana tunnetun Ilmo Valjakan päätöitä. Hotellin kahdeksanteen kerrokseen nouseva lasiseinäinen maisemahissi oli lajissaan Suomen ensimmäinen. Muotoilija Yrjö Kukkapuro on suunnitellut hotelliin tuoleja. Sisustus uusittiin vuonna 2004 arkkitehti Kaisa Blomstedtin suunnitelman mukaan. Rakennukseen kuuluu kaksi erillistä pääsiipeä ja niitä yhdistävä matalampi lasiseinäinen osa. Malminkadun toisella puolella sijaitseva Helsingin synagoga näkyy hotellin matalan keskiosan yli Runeberginkadulle. Hotelliin on esitetty laajennusta, jota on arvosteltu siitä, että toteutuessaan se peittäisi synagogan näkyvyyden.

Lähteet

Aiheesta muualla

Hotelli Radissonin sivulla

Helsingin hotellit
Kamppi
Uvulaari

Uvulaarit ovat konsonanttiäänteitä, joiden ääntöpaikka on nielun takaosassa sijaitseva uvula, jota kohti kieli kurkottaa.

Uvulaarit ovat melko harvinaisia äänteitä: suurimmassa osassa maailman kielistä (80,9 % WALS:in mukaan) ei ole uvulaareja. Esimerkkejä uvulaarikonsonanteista ovat mm. ranskan kielen R-kirjain, joka voi olla joko uvulaarinen frikatiivi [ʁ] tai tremulantti [ʀ] murteesta riippuen. Myös arabian kielen [q] on uvulaari..

Lähteet 

Fonetiikka
Ville Kinaret

Ville Kinaret (s. 1983, Himanka) on suomalainen muusikko, juontaja, kolumnisti ja urheiluselostaja. Kinaret on rumpali mm. yhtyeissä Deep Insight, Rebelhead ja soittanut livekokoonpanoissa kuten Kolt, Deuteronomium ja M. A. Numminen. Suuren yleisön tietoisuuteen Kinaret tuli Radio Cityn ja SuomiRockin aamujuontajana.

Ura 
Kinaret liittyi rumpalina Deep Insight rockyhtyeeseen vuonna 2005  ja samoihin aikoihin myös tamperelaiseen metallibändi RebelHeadiin. Kun Deep Insightin kansainvälinen toiminta alkoi hiipua 2010 Kinaret aloitti viestintäalan opinnot Laajasalon Opistossa, josta valmistui urheilutoimittajaksi. Kinaret oli lyhyen hetken Ilta-Sanomilla ennen kuin siirtyi 2011 The Voice radiokanavalle. The Voicella Kinaret juonsi mm. Voicen iltapäivä ja Illan Villeimmät -ohjelmia. 2013 Kinaret siirtyi Radio Citylle juontamaan Kansanvalinta radio-ohjelmaa. Kinaret aloitti vuonna 2014 Radio Cityn aamujuontajana yhdessä Mikko Honkasen kanssa Cityn Aamussa. Vuodet 2017–2019 Kinaret juonsi SuomiRockin aamuohjelmaa yhdessä Mikko Honkasen ja Shirly Karvisen kanssa. Vuonna 2020 Kinaret ja Honkanen palasivat Radio Cityn aamuihin ennen kuin syksyllä 2020 Kinaret ilmoitti jäävänsä radiosta juontajana pois. Nykyään Kinaret toimii musiikkipäällikkönä Bauer Medialla ja kirjoittaa "Viiltävä kynä" nimistä kolumnia Kalajokiseutu-lehteen.

2021 Viaplay julkisti, että Kinaret on yksi Viaplayn talvilajien selostajista.

Yksityiselämä 

Kinaret asuu Espoossa, on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa. Kinaret on kertonut harrastavansa nyrkkeilyä, pyöräilyä, metsästystä ja vaellusta.

Aiheesta muualla 
 
 Viiltävä kynä -kolumni
 Cityn Aamu podcast

Elävät henkilöt
Vuonna 1983 syntyneet
Suomalaiset rumpalit
Suomalaiset radio-ohjelmat
AVEK-palkinto

AVEK-palkinto on Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen (AVEK) vuosittain jakama tunnustus luovasta työstä. Palkinto myönnetään mediataiteen tai muun audiovisuaalisen kulttuurin piirissä toimivalle tekijälle tai ryhmälle. Palkinnon arvo on 15 000 euroa, ja se on siten suuruudeltaan merkittävin Suomessa jaettava mediataiteen tunnustus. 

Palkinnon myöntämisen perusteena voi olla joko yksittäinen teos, useita teoksia tai muu media- tai audiovisuaaliseen kulttuuriin liittyvä hanke.

AVEK-palkinnon saaneet 
 2004 Heidi Tikka, mediataiteilija
 2005 Hanna Haaslahti, mediataiteilija
 2006 Pekka Sassi, mediataiteilija
 2007 Adel Abidin, taiteilija
 2008 Pia Lindman, taiteilija
 2009 Juha Huuskonen, taiteilija-kuraattori
 2010 Jani Ruscica, kuvataiteilija
 2011 Lea ja Pekka Kantonen, kuvataiteilijat
 2012 Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen, taiteilijat
 2013 Erkka Nissinen, mediataiteilija
 2014 Annette Arlander, taiteilija
 2015 Anna Estarriola, kuvataiteilija
 2016 Salla Tykkä, taiteilija
 2017 Kari Yli-Annala, kuvataiteilija
 2018 Saara Ekström, kuvataiteilija
 2019 Reija Meriläinen, taiteilija
 2020 Jenna Sutela, taiteilija
 2021 Tuomas A. Laitinen, taiteilija
 2022 Azar Saiyar, mediataiteilija ja elokuvantekijä
Lähde

Lähteet 

Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Hook (videopeli)

Hook on samannimiseen elokuvaan perustuva videopeli. Peli julkaistiin tasohyppelynä Nintendo Entertainment Systemille, Game Boylle, Commodore 64:lle ja Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1992 ja Sega CD:lle, Sega Mega Drivelle, ja Game Gearille vuonna 1993. Ocean Software julkaisi graafisen point&click -seikkailupelin  Amigalle, Atari ST:lle ja MS-DOS:ille vuonna 1992.

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1992 videopelit
Commodore 64 -pelit
Game Boy -pelit
Nintendo Entertainment System -pelit
Sega Mega Drive -pelit
Japanissa kehitetyt videopelit
Trappin talo

Trappin talo on Turussa, Aurajoen rannassa sijaitseva historiallisesti arvokas kiinteistö. Rakennus on valmistunut vuonna 1824 kauppaneuvos Christian Trappille. Empireä edustavan rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Charles Bassi.

Trappin talossa sijaitsi pitkään myös Suomen ensimmäinen tyttökoulu, Heurlinska skolan, jonka Augusta Heurlin perusti Venäjän keisarikunnan keisarin luvalla vuonna 1861.

Historia ja arkkitehtuuri 
Trappin talo on valmistunut arkkitehti Charles Bassin suunnittelemana vuonna 1824 kauppaneuvos Christian Trappille, ja rakennus edustaa tyylisuunnaltaan empireä. Ajan porvaristalojen tyyliin Trappin talon huoneet ovat peräkkäin. Rakennuksen perustuskerros on kuitenkin ajalta ennen Turun paloa, ja vanhimmat osat juontavat juurensa siis 1700-luvulle. Kellariin johtaa kiviportaat, joissa on säilyneenä muun muassa trilobiitteja ja muita fossiileja.

Heurlinska skolan muutti Trappin taloon vasta Augusta Heurlinin kuoltua vuonna 1891 ja toimi rakennuksessa yhteensä 64 vuotta. Vielä 1960-luvulla Trappin taloa ympäröi puutalojen umpikortteli.

Nykyisin rakennuksessa toimii kahvila Café Art. Sitä ennen rakennuksessa toimi ranskalainen kahvila Café de France sekä Ranskan konsulaatti.

Lähteet 

Turun suojellut rakennukset
Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
VI kaupunginosa
John Garrison

John Bright ”Jack” Garrison (13. helmikuuta 1909 West Newton, Massachusetts – 13. toukokuuta 1988 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Garrison kuului Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiahopeaa Lake Placidissa 1932, olympiapronssia Garmisch-Partenkirchenissä 1936 ja maan historian ensimmäisen maailmanmestaruuden Tšekkoslovakiassa 1933.

Lähteet 
 
 Profiili United Stated Hockey Hall of Fame Museum

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Jeremy Swayman

Jeremy Swayman (24. marraskuuta 1998 Anchorage) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on maalivahti. Hän edustaa NHL-seura Boston Bruinsia. 

Swayman edusti yliopistotasolla Mainen yliopistoa vuosina 2017–2020. Junioriurallaan hän saavutti MM-pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Boston Bruins varasi Swaymanin vuoden 2017 varaustilaisuuden 111. pelaajana. Swayman debytoi NHL:ssä huhtikuussa 2021 Philadelphia Flyersia vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan Bostonissa kymmenen ottelua voittaen niistä seitsemän. Swayman teki maajoukkue debyyttinsä vuoden 2022 jääkiekon MM-kisoissa.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jääkiekkomaalivahdit
Boston Bruinsin pelaajat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1998 syntyneet
Elävät henkilöt
Université Paris-Dauphine

Université Paris-Dauphine on yliopisto Pariisissa Ranskassa. Se on ainoa instituutio Ranskassa, joka on sekä grande école että yliopisto. Dauphine perustettiin taloustieteiden tiedekuntana vuonna 1968 entiseen Naton päämajaan Länsi-Pariisissa 16. kaupunginosassa.

Dauphine on tunnettu opetuksestaan finanssissa, taloustieteessä, matematiikassa, oikeustieteessä ja liiketoimintastrategiassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Yliopiston kotisivut   

Ranskan yliopistot
Pariisin koulutus
Seulonnan keskeiset artikkelit
Riepuvoikukka

Riepuvoikukka (Taraxacum glossodon) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, voikukkien (Taraxacum) sukuun kuuluva kasvilaji. Ulkonäöltään riepuvoikukka muistuttaa eniten halkiovoikukkaa (Taraxacum glossocentrum), mutta lajit ovat erotettavissa lehtien ulkonäön perusteella. Riepuvoikukka muistuttaa lehdiltään jonkin verran myös sirovoikukkaa (Taraxacum borgvallii) sekä Taraxacum lacerilobatum -lajia.

Riepuvoikukan lehdet ovat hyvin repaleisenoloiset. Lehdet ovat hyvin liuskoittuneita ja liuskat ovat pitkiä sekä kapeita. Lehtilavan päättöliuska on myös pitkä ja kapea sekä usein hieman pullomaisenmuotoinen. Riepuvoikukan kukintona on voikukille tavallisen kokoinen ja -värinen mykerö. Mykerön kukat tuottavat siitepölyä. Hedelminä olevat pähkylät ovat muihin saman sektion lajeihin verrattuna isoja, noin 4,8 mm pitkiä.

Riepuvoikukkaa on tavattu Suomesta, Ruotsista, Tanskasta, Puolasta, Tšekistä sekä Slovakiasta ja se on paikallisesti yleinen.

Lähteet 
 Sonck, C. E. & Øllgaard, H., 1999: New Taraxacum species from Finland — Annales Botanici Fennici, 36:293–298, ISSN 0003-3847

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Riepuvoikukka (Taraxacum glossodon)

Voikukat
Xiaoshurui

Keisarinna Xiaoshurui (孝淑睿皇后) (2. maaliskuuta 1760 − 5. maaliskuuta 1797), mantšulaisesta täysvalkoisen lippukunnan Hitara-klaanista (喜塔臘氏) oli Yongyanin, keisari Jiaqingin puoliso ja ensimmäinen keisarinna. Hän oli Qing-dynastian keisarinna vuodesta 1796 kuolemaansa asti vuonna 1797.

Elämä

Perhetausta 
Keisarinna Xiaoshuruin henkilökohtaista nimeä ei ole kirjattu historiaan.

 Isä: He'erjing'e (), palveli toisen luokan sotilasvirkamiehenä (), ja oli kolmannen arvoluokan herttua (三等公)
 Isänisä: Chang'an ()
 Isän isoäiti: Rouva Ligiya
 Äiti: Rouva Wanggiya
 Yksi vanhempi veli ja yksi nuorempi veli

Qianlongin aikakausi 
Tuleva keisarinna Xiaoshurui syntyi kiinalaisen kuukalenterin kahdeksannen kuun 24. päivänä Qianlongin 25. hallitusvuotena,  gregoriaanisen kalenterin mukaan 2. lokakuuta 1760.

Hitara meni naimisiin Yongyanin, Qianlongin 15. pojan kanssa 5. kesäkuuta 1774, ja hänestä tuli hänen ensisijainen puolisonsa. Hän synytti 2. kesäkuuta 1780 Yongyanin toisen tyttären, joka kuoli ennenaikaisesti 6. syyskuuta 1783. Hitara synnytti 16. syyskuuta 1782 Yongyanin toisen pojan, Minningin, ja 20. lokakuuta Yongyanin neljännen tyttären, ensimmäisen arvoluokan prinsessa Zhuangjingin. Qing-dynastian keisarillisten potilasasiakirjojen mukaan Xiaoshuruin terveydentila oli hyvä.

Jiaqingin aikakausi 
Qianlong luopui valtaistuimestaan 9. helmikuuta 1796 ja hänestä tuli väistynyt keisari. Yongyanista tuli hänen seuraajansa, Jiaqing-keisari. 12. helmikuuta 1796, Hitarasta tuli keisarinna koska hän oli keisarin ensisijainen puoliso. Keisarinna kuoli sairauteen 5. maaliskuuta 1797, oltuaan keisarinnana vain vuoden.

Daoguangin aikakausi 
Jiaqing kuoli 2. syyskuuta 1820 ja Minningistä tuli hänen seuraajansa, Daoguang-keisari. Huhtikuussa tai toukokuussa 1821, hän kunnioitti äitiään antamalla tälle postuumisti arvonimen keisarinna Xiaoshurui.

Arvonimet 

 Qianlongin hallituskaudella (1735–1796):
 Rouva Hitara (2. lokakuuta 1760 alkaen)
 Ensisijainen puoliso (; 5. kesäkuuta 1774 alkaen  )
 Jiaqingin hallituskaudella (1796–1820):
 Keisarinna (; 12. helmikuuta 1796  )
 Keisarinna Xiaoshu (; touko- tai kesäkuusta 1797  )
 Daoguangin (1820–1850) hallituskaudella:
 Keisarinna Xiaoshurui (; huhti-toukokuusta 1821  )

Lapset 

 Ensisijaisena puolisona:
 Jiaqingin toinen tytär (2. kesäkuuta 1780 − 6. syyskuuta 1783)
 Minning (旻寧; 16. syyskuuta 1782 − 26. helmikuuta 1850), Jiaqingin toinen poika, nimitetty 3. lokakuuta 1820 Daoguang-keisariksi
 Ensimmäisen arvoluokan prinsessa Zhuangjing (; 20. lokakuuta 1784 − 27. kesäkuuta 1811), Jiaqingin  neljäs tytär
 Meni naimisiin Tumed Borjigit-klaanista olevan Manibadalan (; kuoli 1832) kanssa marraskuussa tai joulukuussa 1802
 Keskenmeno kolmannella kuulla (18. elokuuta 1785)

Viitteet

Lähteet 

 . 

Kiinan keisarinnat
Vuonna 1760 syntyneet
Vuonna 1797 kuolleet
Omskije Krylja

Omskie Krylia on venäläinen jääkiekkojoukkue Omskin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2021.

Joukkue kaudella 2022–2023

Joukkueenjohto 
 Päävalmentaja: Konstantin Kurašev 
 Apuvalmentaja: Igor Djakiv 
 Apuvalmentaja: Oleg Ugolnikov 
 Maalivahtivalmentaja: Boris Tortunov 

Lähde: EliteProspects

Lähteet 

Venäläiset VHL-seurat
Miehiä ja poikia

Miehiä ja poikia on Joonas Berghällin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2019.

Elokuva on henkilödokumentti, jonka päähenkilöinä on joukko suomalaisia miehiä. Elokuvassa käsitellään haastateltavien henkilöiden elämien kipukohtia

Lähteet 

Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat
Toni Saukkola

Toni Saukkola on suomalainen urheiluselostaja. Hän on freelancer, joka selostaa muun muassa Ylen, C Moren ja Ruutu+:n kanavilla. Saukkola on keskittynyt jalkapalloon ja jääkiekkoon.

Saukkola on selostanut Ylellä jalkapallon naisten MM-kilpailuissa 2019 sekä miesten EM-kilpailuissa 2020 (järjestetään 2021). C Morella hän on työskennellyt jääkiekon SM-liigan parissa. Ruutu+:ssa Saukkola on selostanut jalkapallon Veikkausliigaa. Lisäksi hän on ollut kirjoittavana urheilutoimittajana Helsingin Sanomissa.

Ennen uraansa urheilumediassa Saukkola työskenteli ”duunarina”. Fyysiset työt hän jätti vuonna 2014 ryhdyttyään opiskelemaan urheilujournalismia Laajasalon opistossa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ukko.fi: Selostaja Toni Saukkola muutti hauskan ajanvietteen mielekkääksi työksi

Suomalaiset urheiluselostajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Velja Engström

Velja Engström on suomalainen freelancer-urheiluselostaja, joka on työskennellyt pääasiassa Nelosen kanavilla. Hän on selostanut vuodesta 2016 lähtien jalkapallon Veikkausliigaa Nelosen Ruutu+-palvelussa. Vuosina 2018–2021 Engström toimi Ruutu+:n Serie A -lähetysten selostajana. Kesäkuussa 2021 hän teki debyyttinsä arvokisaselostajana Ylellä jalkapallon EM-kisoissa.

Jalkapallon lisäksi Engström on selostanut jääkiekon SM-liigaa Telialla. Hän valmistui vuonna 2008 ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseon lukiosta ja opiskeli vuosina 2013–2014 urheilujournalismia HEO:ssa. Vuonna 2020 Engström valmistui medianomiksi Turun ammattikorkeakoulusta.

Elokuussa 2020 julkisuuteen nousi tapaus, jossa Engström selosti teknisten ongelmien vuoksi kokonaisen jalkapallo-ottelun ilman kuvayhteyttä, pelkän tulospalvelun avulla.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ilta-Sanomat: Velja Engströmin ääni on monelle tuttu – aika harva kuitenkaan näkee, mitä kaikkea hän oikeasti tekee

Suomalaiset urheiluselostajat