joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Akseli Listo

Akseli August (A. A.) Listo (sukunimi vuoteen 1906 Lilius (2. huhtikuuta 1856 Hattula – 17. marraskuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan esittelijäsihteeri, aktiivinen valtiopäiväedustaja, Suomalaisen puolueen kansanedustaja ja eduskunnan varapuhemies.

Liston vanhemmat olivat kappalainen Anton Lilius ja Amanda Sofia Perdén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1883 sekä sai varatuomarin arvon 1886. Listo oli säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn notaarina ja yksityisen valiokunnan sihteerinä 1885 sekä porvarissäädyn notaarina 1888. Hän toimi hovioikeuden auskultanttina vuodesta 1884 ja sitten teollisuushallituksessa kanslistina 1888–1891 ja kamreerina 1891–1901 sekä senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnassa vt. esittelijäsihteerinä 1901–1906 ja esittelijäsihteerinä 1906–1915. Listo oli lisäksi Uuden Suomettaren aputoimittaja 1889–1912, hän kirjoitti lehden suosittuja sunnuntaikirjeitä nimimerkillä Matti. Hän oli myös valtion tarkastaja osuuskassojen keskuslainalaitoksessa vuodesta 1903.

Listo otti osaa 1883 julkaistun laajan ruotsalais-suomalaisen oikeus- ja virkasanaston vamistamiseen ja käänsi suuren määrän hallituksen esityksiä ja komiteamietintöjä, yhteensä yli 3000 sivua, kehittäen samalla huomattavasti suomalaista laki- ja virkakieltä.

Listo oli kansanedustajana vuosina 1907–1917 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan 1. varapuhemies helmi–toukokuussa 1909 ja 2. varapuhemies 1908–1909, 1909–1910 sekä 1910–1913. Listo toimi puheenjohtajana eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa 1907–1908 ja 1909, tarkastusvaliokunnassa 1909–1910, 1911 ja 1917 sekä suuressa valiokunnassa 1910 ja 1911–1914. Hän oli jo aikaisemmin ollut säätyvaltiopäivillä porvarissäädyssä Iisalmen edustaja 1894, 1897, 1899 ja 1900. Listo oli Helsingin rahatoimikamarin puheenjohtaja ja jäsenä Helsingin kaupunginvaltuustossa. Hän toimi myös Kansantaloudellisen yhdistyksen puheenjohtajana ja oli perustamassa Suomalaista Säästöpankkia 1901.

Listo julkaisi kaksi kertomuskokoelmaa, Kalastus- ja metsästysmuistelmia (1916) ja Ansala (1917).

Listo oli naimisissa vuodesta 1896 Hilma Maria Sederholmin (k. 1926) kanssa, heidän pojastaan Matti Listosta (s. 1902) tuli naistentauteihin ja synnytyksiin erikoistunut lääkäri.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Kansanedustajat
Suomalaisen puolueen poliitikot
Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet
Helsingin kaupunginvaltuutetut
Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1856 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Savonjoki

Savonjoki eli Vimpelinjoki on Vimpelin kirkonkylän halki virtaava joki. Se kuuluu Ähtävänjoen vesistöön. Savonjoki tuo vettä Lappajärveen ja onkin Kurejoen kanssa eniten vettä Lappajärveen laskeva joki. 

2000-luvun alussa Savonjoella suoritettiin metsäojitusalueiden vesiensuojeluhanke, sillä 46 prosenttia joen fosforikuormituksesta tulee maataloudesta. Typpikuormituksesta taas yli 70 prosenttia tulee maataloudesta ja luonnonhuuhtoumasta. Muita kuormittajia vuosittaisista fosforin 6 400 kg:n ja typen 135 000 kg:n määristä ovat turvetuotanto ja haja-asutus. 

Kalalajeista Savonjoessa esiintyvät ahven, kivennuoliainen, purotaimen, harjus, made, hauki, kivisimppu, kiiski, särki ja pikkunahkiainen. Aiemmin Vimpelinjoessa on havaittu myös rapuja.

Lähteet

Suomen joet
Vimpelin luonto
Ähtävänjoen vesistö
Kriminalisti

Kriminalisti () on Berliiniin sijoittuva saksalainen rikossarja. Sarjaa tehtiin 15 kautta vuosina 2006-2020. Kriminalisti on ZDF-tuotantoa. Pääosia sarjassa esittivät Christian Berkel (hahmona ylikomisario Bruno Schumann), Frank Giering (komisario Henry Weber), Maya Bothe (komisario Alex Keller), Stefanie Japp (komisario Jana Wagner), Antonia Cäcilia Holfelder (komisario Inge Tschernay), Mehmet Bozdogan (komisario Bülent Celik) ja Patrick Khatami (komisario Chris). Suomessa sarjaa esittää Yle TV1 (aiemmin Yle TV2).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Kriminalisti ZDF:n kotisivuilla.
 Kriminalisti. Yle Areena.

Saksalaiset rikossarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
ZDF:n televisio-ohjelmat
Vetokaappi

Vetokaappi on laboratorio- ja tutkimustilojen suljettu rakennelma, josta vaaralliset aineet eivät pääse niitä käsittelevien ihmisten hengitysilmaan. Vetokaappeja tulee käyttää suorittaessa reaktioita, joissa vapautuu kaasuja, jotta nämä kaasut eivät olisi vaaraksi kemikaalien parissa työskenteleville ihmisille, vaan vetokaapin alipaine johtaisi ne pois hengitysilmasta poistoilmakanavan kautta.

Valmistajia on useita, mutta mallit ovat suhteellisen samanlaisia. Varusteluvaihtoehtoja on kaikilla valmistajilla useita, esimerkiksi vesi- ja viemäriliitäntä, valot, sähköpistorasiat, riskijäteluukku, lyijysuojaus ja läpiantoluukut. Yhteistä on koneellinen ilmanvaihto ja suodatus tai liitäntä sellaiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Laboratoriotarvikkeet
Alcides

Alcides Eduardo Mendes de Araújo Alves (s. 13. maaliskuuta 1985 São José do Rio Preto) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä ukrainalaista seuraa FC Dnipro Dnipropetrovsk, minne hän siirtyi Chelseasta. Alcides on pelannut maajoukkueurallan Kesäolympialaisissa 2008 yhden ottelun.

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
NBA-kausi 2002–2003

NBA-kausi 2002–2003 oli NBA-liigan 57. kausi. Runkosarja käynnistyi 29. lokakuuta 2002 ja päättyi 16. huhtikuuta 2003. Pudotuspelit päättyivät 15. kesäkuuta 2003 San Antonio Spursin voitettua New Jersey Netsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.

Tapahtumia

 New Orleans Hornets muutti Charlottesta New Orleansiin. Näin Carolinan osavaltiot olivat ilman NBA-joukkuetta aina kauteen 2004–2005 saakka, jolloin Charlotte Bobcats liittyi liigaan.
 Tähdistöottelu pelattiin Atlantassa. Lännen joukkue voitti kahden jatkoajan jälkeen 155–145 ja ottelun parhaana pelaajana palkittiin Kevin Garnett.
 Michael Jordan lopetti uransa kolmannen ja viimeisen kerran. Hän pelasi viimeisen ottelunsa 16. huhtikuuta 2003 Philadelphiassa.
 NBA otti käyttöön uuden videotarkastussäännön, jonka avulla tuomarit voivat tarkastaa jaksojen tai hyökkäysajan lopussa tehdyt korit. Korilevyyn sekä toimitsijapöytään asennettiin kirkkaat punaiset valot helpottamaan videoiden tarkastusta.
 Pudotuspelien ensimmäinen kierros pelattiin ensimmäistä kertaa paras seitsemästä -systeemillä. Aiemmin käytössä oli paras viidestä -pelitapa.
 7. tammikuuta 2003 Kobe Bryant teki 45 pistettä ottelussa Seattlea vastaan. Hän heitti 12 kolmen pisteen koria, joista yhdeksän olivat peräkkäisiä. 12 onnistunutta kolmosta yhdessä ottelussa on NBA:n uusi ennätys, jota Donyell Marshall myöhemmin sivusi.

Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja

Pelaajatilastot

Pudotuspelit

Palkitut pelaajat

 Arvokkain pelaaja (MVP): Tim Duncan, San Antonio Spurs
 Vuoden tulokas: Amar’e Stoudemire, Phoenix Suns
 Vuoden puolustuspelaaja: Ben Wallace, Detroit Pistons
 Paras kuudes pelaaja: Bobby Jackson, Sacramento Kings
 Kehittynein pelaaja: Gilbert Arenas, Golden State Warriors
 Vuoden valmentaja: Gregg Popovich, San Antonio Spurs
 Finaalien MVP: Tim Duncan, San Antonio Spurs

NBA-kaudet
Vuoden 2002 koripallo
Vuoden 2003 koripallo
Kaisaniemen Tiikerit

Kaisaniemen Tiikerit oli helsinkiläinen pesäpalloseura, joka pelasi Superpesiksessä kausina 1997 ja 1998. Joukkue pelasi kotiottelunsa Kaisaniemen puiston kentällä.

Tiikerit perustettiin 30. elokuuta 1996 ja Pesäpalloliiton johtokunta hyväksyi sen Superpesikseen 30. syyskuuta. Joukkue pelasi ensimmäisen sarjaottelunsa 18. toukokuuta 1997, jolloin vastassa oli kotiottelussa Hyvinkään Tahko. Tiikerit voitti ottelun jaksoin 2–0 (2–1, 7–2). Seuran toiminnanjohtajana oli kesäkuusta 1997 Jorma Kosunen.

Kaudella 1997 joukkue sijoittui Superpesiksen runkosarjassa toiseksi Kiteen Pallon jälkeen 62 pisteellä. Puolivälierissä joukkue kuitenkin hävisi runkosarjassa seitsemänneksi sijoittuneelle Hyvinkään Tahkolle voitoin 1–3. Kaudella 1998 Tiikerit sijoittui runkosarjassa edelliskauden tapaan toiseksi, tuolla kertaa Oulun Lipon jälkeen, kun joukkue keräsi 67 pistettä. Puolivälierissä joukkue sai vastaansa Pattijoen Urheilijat, joka kaatui suoraan voitoin 3–0. Välierissä joukkue voitti Kiteen Pallon voitoin 3–1 ja loppuotteluissa Tiikerit sai vastaansa runkosarjavoittaja Lipon. Lippo vei syyskuussa 1998 pelatun ottelusarjan suoraan voitoin 3–0. Ensimmäinen ottelu päättyi Lipolle jaksoin 2–0 (5–4, 2–1), toinen niin ikään 2–0 (3–2, 1–0) ja kolmas 1–0 (4–1, 2–2). 

Vaikka menestyikin hyvin urheilullisesti, Tiikerit ajautui talousvaikeuksiin. Seuralla oli vuoden 1998 lopulla noin kahden miljoonan markan velat, eikä se ollut pystynyt maksamaan pelaajilleen palkkaa koko kesänä 1998. Seura teki konkurssin ja Tiikerien taival Superpesiksessä jäi näin kahteen kauteen. 

Vuonna 1998 joukkue oli osallisena pesäpallon sopupeliskandaalissa, kun 13. elokuuta pelattu ottelu Haminan Palloilijoita vastaan paljastui sopupeliksi. Oli sovittu, että ottelun ensimmäinen jakso pelataan tosissaan ja että ensimmäisen jakson hävinnyt joukkue voittaisi toisen jakson. Tiikerien pelaajat Jari Keski-Heikkilä ja Markus Meriläinen sekä pelinjohtaja Pasi Niemelä saivat myöhemmin petostuomiot. 

Kaisaniemen Tiikereissä pelasi sen lyhyen historian aikana monia maineikkaita pesäpalloilijoita, muun muassa Simo Eerikäinen (1998), myös seuran markkinointipäällikkönä toiminut Kari Kallio (1997), Pasi Pohjola (1997–1998) ja Sami Sirviö (1997–1998).

Palkinnot ja huomionosoitukset

Palkitut 

Kärkilyöntikuningas:
 Pasi Pohjola (1997)

Vuoden pesäpalloilija:
 Pasi Pohjola (1997)

Kultainen maila:
 Pasi Pohjola (1997)

Miesten Itä-Länsi-valinnat 
 Teemu Haataja (1997)
 Kari Kallio (1997)
 Pasi Pohjola (1997, 1998)
 Sami Sirviö (1997, 1998)
 Jari Tyynelä (1997)
 Simo Eerikäinen (1998)
 Markus Meriläinen (1998)

Lähteet

Entiset pesäpalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
Santa Maria in Aracoeli

Santa Maria in Aracoeli on kirkko Capitoliumin alueella Roomassa. Se on rakennettu paikalle, jolla legendan mukaan Tiburin sibylla ennusti Kristuksen tulon Augustukselle juuri ennen tämän kuolemaa. Paikalle on haudattu aikojen saatossa Pyhä Helena, jonka poika oli ensimmäinen kristillinen keisari, Konstantinus Suuri. Paikalla oli Rooman tasavallan aikaan Juno Monetan temppeli, jonka raunioille rakennettiin kristillinen luostari 500-luvulla. Fransiskaanimunkit aloittivat kirkon rakentamisen 1200-luvun lopulla. Kirkosta tuli valmistuttuaan kaupungin hengellinen ja maallinen keskus. Nykyään kirkko on yksi Rooman suosituimmista nähtävyyksistä.

Lähteet 

Rooman kirkot
Kivikirkot
Jamie Redknapp

Jamie Redknapp (s. 25. kesäkuuta 1973 Barton-on-Sea, Hampshire) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura seurajoukkueissa 
Redknapp pelasi uransa alkuaikoina Tottenhamin nuorten joukkueissa. Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa hän teki vuonna 1989 isänsä Harry Redknappin valmentaman Bournemouthin kanssa. 

Parhaimmat, vaikkakin lukuisten loukkaantumisten varjostamat, vuotensa Redknapp pelasi Liverpoolissa. Hän tuli Anfieldille 17-vuotiaana tammikuussa 1991 350 000 punnan siirtosummalla, mikä oli tuolloinen ennätyssuma ikäisestään pelaajasta. Redknapp debytoi Graeme Sounessin valmentaman Liverpoolin edustusjoukkueessa puoli vuotta myöhemmin UEFA Cupin ottelussa Auxerreä vastaan. Parin vuoden ajan lähinnä penkinlämmittäjänä toiminut Redknapp vakiinnutti paikkansa punaisten keskikentän keskustassa Sounessin vuonna 1994 päättyneen valmentajakauden loppuaikoina. 1995 hän pääsi juhlimaan liigacupin voittoa. 

1990-luvun loppupuoli oli hyvin rikkonaista aikaa Redknappin uralla loukkaantumisten takia. Lähes puolen vuosikymmenen ajan hän pelasi vain noin puolessa otteluista kautta kohden. Kauden 1999/2000 alussa Redknapp nimitettiin punaisten kapteeniksi, mutta polvivamma pakotti hänet olemaan sivussa suurimman osan kaudesta. Polvi leikattiin Amerikassa ja sairauslomalla ollut Redknapp joutui jäämään pois seuraavan kauden huipentaneesta FA Cupin voitokkaasta loppuottelusta, jossa hän kuitenkin pääsi kapteenina hakemaan voittopystin. Redknapp palasi pelikentille ennen kautta 2001/2002 järjestetyllä Aasian kiertueella, missä hänen peliesityksensä olivat varsin lupaavia. Iloa ei kuitenkaan kestänyt kauan, kun hän jälleen loukkaantui. Lokakuussa 2001 saavutettu 2-0-voitto Charltonia vastaan jäi Redknappin viimeisseksi otteluksi Liverpool-paidassa. Vaikka loukkaantumiset estivät Redknappin lopullisen läpimurron Liverpoolissa, on hän yhä todella suosittu henkilö joukkueen kannattajien keskuudessa.

Redknappin lähdettyä Liverpoolista hänen uudesta osoitteestaan liikkui monenlaisia huhuja. Lopulta huhtikuussa 2002 hän siirtyi kasvattajaseuraansa Tottenhamiin vapaalla siirrolla. Rednkapp nousi nopeasti pohjoislontoolaisjoukkueen kapteeniksi, mutta pelasi kahden ja puolen vuoden aikana vain 49 ottelua ja teki neljä maalia. Viimeiset viisi kuukautta hän vietti isänsä valmentamassa Southamptonissa ennen lopettamistaan loukkaantumisten takia kesällä 2005 vain 32 vuoden iässä.

Maajoukkueura 
Englannin maajoukkueessa Redknapp pelasi kaikkiaan 17 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi syksyllä 1995 Kolumbiaa vastaan. Ottelussa syntyi myös eräs Redknappin uran ikimuistosimmista hetkistä maajoukkueessa, kun Kolumbian maalivahti René Higuita torjui hänen kaukolaukauksensa "skorpionityylillä". Loukkaantumiset varjostivat merkittävällä tavalla myös Redknappin maajoukkueuraa. Vammojensa takia hän joutui jäämään pois niin 1998 Ranskan MM-kisoista kuin 2000 Hollannin ja Belgian EM-kisoistakin.

Lähteet 
 Esittely Liverpoolfctv:n sivuilla 
 Esittely LFC History -sivustolla 
 Tilastoja seura- ja maajoukkueista

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
USS Hornet (CV-12)

USS Hornet ([[[runkonumero]]t CV/CVA/CVS-12) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus, joka osallistui Tyynenmeren taisteluihin toisessa maailmansodassa. Sotatoimien päättymisen jälkeen se osallistui Operaatio Magic Carpetiin, jonka tarkoitus oli kotiuttaa joukot rintamilta. Se poistettiin palveluskäytöstä vuonna 1970, ja se on nykyään historiallinen maamerkki ja museolaiva Alamedassa Kaliforniassa.

Valmistus 

Alus tilattiin nimellä USS Kearsage Newport News Shipuilding and Dry Dock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 3. elokuuta 1942. Aluksen nimeksi vaihdettiin USS Hornet 20. lokakuuta 1942 Santa Cruzin taistelussa uponneen USS Hornetin kunniaksi. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1943 kumminaan Yhdysvaltain puolustusministerin Frank M. Knoxin puoliso ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Miles M. Browning.DANFS

Palvelus 
Hornetin lentokoneet hyökkäsivät 11. kesäkuuta 1944 Tinianille ja Saipanille, pommittivat Guamia ja Rotaa seuraavana päivänä sekä tulittivat 15. kesäkuuta Iwo Jiman ja Chichijiman lentokenttiä. Filippiinienmeren taistelu alkoi 19. kesäkuuta Hornetin pommitettua japanilaisten lentokenttiä.

Aluksen lentokoneet osallistuivat 6. huhtikuuta taistelulaiva Yamaton upottamiseen. Sen lentokoneet tuhosivat 1 410 japanilaista lentokonetta. Vain USS Essex pystyi parempaan.

Hornet poimi 25. elokuuta 1966 merestä AS-202-testilennon Apollo-komento- ja huoltomoduulin, joka on näytteillä museoidun aluksen kannella. Hornet osallistui ensimmäisen miehitetyn kuulennon, Apollo 11:n, miehistön kuljetukseen lennon jälkeen.

Alus poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1970 ja siirrettiin reserviin. Kun se oli ollut lähes kaksi vuosikymmentä ankkurissa, se poistettiin alusluettelosta 25. heinäkuuta 1989. Alus myytiin romutettavaksi huhtikuussa 1993. Kansalaisliike sai aluksen kuitenkin pelastetuksi, ja se lahjoitettiin 26. toukokuuta 1998 The Aircaft Carrier Hornet Foundationille museoalukseksi. Hornet-museo avattiin yleisölle 17. lokakuuta Alamedassa suljetulla Alamedan laivaston lentoasemalla.

Lähteet

Aiheesta muualla

USS Hornet -museo 
Historic Naval Ship Association - USS Hornet  

Alamedan piirikunnan museot
National Register of Historic Places -kohteet Kaliforniassa
Essex-luokan lentotukialukset
Yhdysvaltain museolaivat
Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan lentotukialukset
Betty Friedan

Betty Friedan (4. helmikuuta 1921 Peoria, Illinois – 4. helmikuuta 2006 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen feministi, joka oli etniseltä taustaltaan juutalainen. Hänellä oli suuri vaikutus feminismin niin sanotun toisen aallon syntyyn. Virtaus edustaa individualistista ja liberaalia feminismiä, jota monet radikaalifeministit eivät hyväksy. 

Friedan perusti vuonna 1966 National Organization for Women -järjestön. Jo 1960-luvulla Friedan oli kriittinen feminismin radikaalia siipeä kohtaan, joka hyökkäsi miehiä ja kotiäitejä kohtaan. Teoksessaan The second stage hän muistutti naisia, että heidän ei pidä kilpailla miesten kanssa vaan vaatia tunnustusta erilaisuudelleen.

Suomennetut teokset

Lähteet

Aiheesta muualla
 Betty Friedanin muistokirjoitus . Helsingin Sanomat 4.2.2006.

Yhdysvaltalaiset feministit
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Vuonna 1921 syntyneet
Vuonna 2006 kuolleet
Joulupukin muistelmat

Joulupukin muistelmat on joululauluja sisältävä studioalbumi, jonka solisteina ovat Isto Hiltunen, Janne Hurme, Janne Joki sekä Satu Pitkäaho. Se julkaistiin marraskuussa 1998.

Kappaleet 
 Ensimmäinen joulu
 Hässäkkää ja mikstuuraa
 Ihmelahjakone
 Joulupukki rock
 Kohtalokas lumimyrsky
 Korvatunturi
 Kulkurin päivä
 Lahjapajatalkoot
 Paras joululahja
 Pelastava mikstuura
 Romanssi
 Tango Korvatunturilla

Lähteet 
 Albumi Suomen Äänitearkiston tietokannassa
 Isto Hiltusen viralliset sivut 

Vuoden 1998 joulualbumit
Suomalaiset joulualbumit
Liejuryömijät

Liejuryömijät (Periophthalmus) on murtovesirannoilla elävien kalojen suku, johon kuuluu 19 lajia. Sen jäseniä tavataan mangrovemetsissä ja muilla trooppisilla rannoilla vuoroveden vaikutusalueella. Ne ovat sopeutuneet elämään alueella, jossa laskuvesi jättää ne lähes kuivalle maalle, ja pysyvät siellä kosteina kasvien alla tai pikku vuorovesilammikoissa.

Liejuryömijöitä tavataan Indopasifisella merialueella ja Afrikan Atlantin puoleisella rannikolla. Joitakin lajeja pidetään akvaariokaloina, esimerkiksi kultaliejuryömijää (Periophthalmus chrysospilos) ja kirjoliejuryömijää (Periophthalmus barbarus).

Lajit 
Liejuryömijöitä on 19 lajia:

 Hopealiejuryömijä (Periophthalmus argentilineatus)
 Kirjoliejuryömijä (Periophthalmus barbarus)
 Kultaliejuryömijä (Periophthalmus chrysospilos)
 Periophthalmus darwini
 Siroliejuryömijä (Periophthalmus gracilis)
 Periophthalmus kalolo
 Periophthalmus magnuspinnatus
 Periophthalmus malaccensis
 Periophthalmus minutus
 Kantoninliejuryömijä (Periophthalmus modestus)
 Hehkuliejuryömijä (Periophthalmus novaeguineaensis)
 Periophthalmus novemradiatus
 Periophthalmus pusing
 Periophthalmus spilotus
 Periophthalmus takita
 Periophthalmus variabilis
 Periophthalmus walailakae
 Persianliejuryömijä (Periophthalmus waltoni)
 Periophthalmus weberi

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Mudskipper  italialaisen iktyologin sivusto

Tokot
Jeisk

Jeisk () on satamakaupunki Asovanmeren rannalla Krasnodarin aluepiirissä Etelä-Venäjällä. Kaupunki on Jeiskin piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 87 769.

Jeisk sijaitsee Asovanmeren itäosaan työntyvän Taganroginlahden etelärannalla Jejan särkkäniemen tyvellä, Jejajoen estuaarilaguunin suulla.

Kaupungin perusti vuonna 1848 ruhtinas Mihail Vorontsov Venäjän keisarin määräyksestä.

Jeiskin ilmasto on leuto, tammikuun keskilämpötila on noin −4 °C. Kesät ovat lämpimät, heinäkuussa keskimäärin 24 °C. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 450 mm.
 
Jeisk tunnetaan lisksi kylpylöistään sekä niiden kivennäisvesistään ja lääkinnällisesti käytetystä mudasta. Venäjä on markkinoinut kaupunkia turistien lomakohteena. 

Kaupungissa on kalateollisuutta, kauppasatama (Jelskin satama) sekä sotilas- ja siviili-ilmailun yhteisesti käyttämä Jeiskin lentoasema (Jeiskin lentotukikohta).

Lähteet

Aiheesta muualla

Jeisk-Online Forum  
Jeiskin kartta

Krasnodarin aluepiirin kaupungit
Abhasian sosialistinen neuvostotasavalta

Abhasian sosialistinen neuvostotasavalta () oli lyhytaikainen neuvostotasavalta Abhasian alueella 31. maaliskuuta 1921 – 19. helmikuuta 1931. Se ei ollut varsinainen Neuvostoliiton osatasavalta, vaan sillä oli erikoinen "sopimustasavallan" asema Georgian sosialistisessa neuvostotasavallassa, jonka kautta se kuului Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan (12. maaliskuuta 1922 lähtien; Transkaukasian SFNT vuorostaan kuului Neuvostoliittoon 30. joulukuuta 1922 lähtien). Abhasian SNT lakkautettiin vuonna 1931 ja muutettiin Abhasian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, joka kuului Georgian SNT:hen.

Synty 
Abhasia oli aiemmin ollut Georgian demokraattisen tasavallan autonominen provinssi. Se joutui neuvostojoukkojen hallintaan, kun Neuvosto-Venäjän puna-armeija hyökkäsi Georgiaan helmi–maaliskuussa vuonna 1921. 4. maaliskuuta 1921 puna-armeija otti yhdessä paikallisten vallankumoustaistelijoiden kanssa haltuunsa Abhasian pääkaupungin Suhumin, jonne perustettiin väliaikainen neuvostohallinto, Abhasian vallankumouskomitea (revkom). 31. maaliskuuta 1921 Abhasian SNT julistettiin perustetuksi erityisessä konferenssissa, johon osallistuivat Sergo Ordžonikidze, Šalva Eliava, Efrem Ešba ja Nestor Lakoba, mutta kysymys tasavallan suhteista Georgiaan ja Venäjään jätettiin avoimeksi. 21. toukokuuta 1921 Georgian revkom toivotti tervetulleeksi uuden "itsenäisen Abhasian sosialistisen neuvostotasavallan" ja sanoi, että suhteiden laadusta pitäisi sopia tasavaltojen ensimmäisissä omissa työväen kongresseissa.

Status 
Lopulta 16. joulukuuta 1921 Abhasia solmi erityisen liittosopimuksen, jossa se luovutti osan päätösvallastaan Georgian SNT:lle. Sopimuksessa määriteltiin Abhasian asema "sopimustasavaltana" (ven. dogovornaja respublika) ja siinä perustettiin sotilaallinen, poliittinen ja taloudellinen liitto kahden neuvostotasavallan välille. Abhasian SNT oli sen perusteella osittain alisteinen Georgian SNT:lle. Niinpä Abhasia liittyi Georgian SNT:n kautta Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan 12. maaliskuuta 1922 ja Neuvostoliittoon 30. joulukuuta 1922.

Abhasian epäselvä asema "sopimustasavaltana" kirjoitettiin tasavallan perustuslakiin 1. huhtikuuta 1925. Sen mukaan "Abhasian SNT, yhdistyttyään Georgian SNT:hen erikoisen liittosopimuksen perusteella" oli sen kautta osa Transkaukasian SFNT:tä ja Neuvostoliittoa. Vuoden 1924 Neuvostoliiton perustuslaki kuitenkin viittasi Abhasiaan autonomisena tasavaltana.  

19. helmikuuta 1931 Abhasia alennettiin Josif Stalinin käskystä autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, joka kuului Georgian SNT:hen. Ilmeisesti Stalin halusi rangaista Abhasian kommunistijohtoa ja Nestor Lakobaa, sillä he eivät olleet onnistuneet kukistamaan talonpoikien vastarintaa maatalouden kollektivisointia kohtaan.

Lähteet 

Abhasian historia
Georgian historia
Neuvostotasavallat
Taidegalleria

Taidegalleria on paikka, jossa esitellään kuvataidetta, kuten maalauksia, taidegrafiikkaa, veistoksia, valokuvia tai taideteollisuutta. Galleriassa voi olla myös performansseja tai muita esityksiä.

Sanaa taidegalleria on käytetty myös synonyyminä taidemuseolle, esimerkiksi vuonna 1882 avattu Cygnaeuksen galleria on Suomen vanhin taidemuseo. Kansallisgalleria on Valtion taidemuseon tilalle vuonna 2014 tullut kolmen museon kokonaisuus. Taidemuseoita ovat myös Tate Gallery Englannissa ja Tretjakovin galleria Moskovassa. Lähellä taidegalleriaa on myös taidehalli.

Aikaisemmin taidegalleriaa kutsuttiin myös nimellä taidesalonki. Niistä pitkäaikaisin Suomessa on Strindbergin taidesalonki, joka toimi Helsingissä 1898–1991.

Taidegallerian toiminta

Taidegalleriat ovat yleisölle yleensä ilmaisia. Ne sijaitsevat yleensä liike- tai toimistohuoneiksi suunniteluissa tiloissa, jotka on saneerattu näyttelytiloiksi. Suurissa kaupungeissa saattaa olla useita galleria-alueita. Gallerian näyttelyt ovat yleensä joko yksityis- tai yhteisnäyttelyitä, joissa on esillä uutta taidetta. Näyttelyt ovat yleensä auki 3–4 viikkoa. Näyttelyohjelma laaditaan usein vuosittain tai puolivuosittain etukäteen ja näyttelyaikaa haetaan hyvissä ajoin. Näyttelyyn ja taiteilijaan liittyvän tiedon ohella näyttelyssä tapaa olla teosluettelo. Myydyt teokset merkitään punaisella ja varatut teokset vihreällä merkillä.

Galleriat saattavat erikoistua esimerkiksi kuvanveiston tai valokuvauksen esittelyyn. Lisäksi galleria voi olla yksityinen tai yhdistyksen, taiteilijaseuran tai julkisen yhteisön, kuten kunnan tai kaupungin ylläpitämä. Suomessa näyttelynpitäjä maksaa usein galleriavuokran, johon saattaa kuulua valvonta ja muita kustannuksia. Usein galleria perii myös myyntiprovision myydyistä teoksista.

Aiheesta muualla

 Maritta Mellais, Sata vuotta taidekaupan historiaa, Strindbergin taidesalongin arkiston tallennustyö Kuvataiteen keskusarkistossa, Dokumentti 2/2001, Kuvataiteen keskusarkisto, Valtion taidemuseo.
 
 

en:Contemporary art gallery
ja:美術館
ko:미술관
ta:ஓவியக் காட்சியகம்
Basilica Aemilia

Basilica Aemilia on raunio Forum Romanumin alueella Roomassa. Basilica Aemilia rakennettiin 179 eaa. Sen toisena rakennuttaja oli konsuli Aemilius , josta basilika on saanut nimensä. Basilica Aemilia toimi oikeussalina ja kauppapaikkana. Se oli kaksikerroksinen ja 102 metriä pitkä. Tulipalo vahingoitti 200-luvulla jaa. rakennusta mittavasti, jolloin se entisöitiin alkuperäiseen ulkonäköönsä. Rooman ryöstön yhteydessä sattunut tulipalo aloitti basilikan raunioitumisen 400-luvulla.

Rakennuksen historiaa 
Ensimmäisen Basilica Aemilian rakennuttivat konsulit M. Aemilius Lepidus ja Fulvius Nobilo vuonna 179 eaa. Basilica oli rakennettu paikalle, jossa oli ollut lihakauppiaiden ja rahanvaihtajien puoteja 400-luvulta eaa. alkaen.
Se tuhoutui tulipalossa vuonna 14 jaa. Sitä ennen oli Julius Caesar osana rakennusprojektejaan kunnostuttanut basilikaa.

Basilika rakennettiin uudelleen, mutta uusi rakennus paloi vuonna 22 jaa. Tämän jälkeen rakennettiin jälleen uusi basilika.

Kolmannesta basilikasta tuli erittäin hieno rakennus. Se koristeltiin taideteoksilla ja sen pylväikkö edusti toscanalaista tyyliä. Taideteokset esittivät Rooman tasavallan historiallisia tapahtumia ja arkielämää. Sen pohjoissivulla oli luultavimmin sisäänkäynti joka oli koristeltu doorilaisilla pylväillä ja nautakarjaa esittävillä koristeilla. Sisätiloissa käytettiin tuhlailevasti marmoria. Sisätilan pylväät veistettiin kuviollisesta marmorista, jota ei esiinny Italian alueella.

Augustuksen aikana sen eteen rakennettiin myöhemmin purettu porttirakennus. Se oli omistettu Augustuksen pojanpojille Gaiukselle ja Luciukselle. Rakennuksen etuosassa oli pieniä myymälöitä ja sisätilojen suuressa hallissa pidettiin oikeudenkäyntejä ja liikemiehet pitivät kokouksiaan.

Kansainvaellusten aikana visigoottien kuningas Alarik hyökkäsi joukkoineen Roomaan vuonna 410. Gootit ryöstelivät kaupunkia ja ryöstelyn yhteydessä Basilica Aemilia syttyi tuleen. Basilikan raunioissa on lattian jäännöksiä joissa on yhä jälkiä tulipalon yhteydessä sulaineista kolikoista. Tulipalossa tuhoutui basilikan puinen katto ja osa julkisivusta romahti.

Basilca Aemilia rakennettiin osittain uudelleen 420-luvulla. Sen lattiaa uudistettiin ja sen eteen rakennettiin graniittipylväikkö. Osa pylväistä nostettiin takaisin paikoilleen kaivausten yhteydessä. Lopullinen tuho rakennusta kohtasi vuoden 847 maanjäristyksessä. Romahtaneen rakennuksen kiviainesta käytettiin rakennusmateriaalina. Siitä oli vielä jonkin verran seiniä pystyssä aina 1480-luvulle asti, jonka jälkeen sen seinistä otettiin kiviä Palazzo Giraud Torlonian rakentamiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Taide ja Arkkitehtuuri Rooma. Brigitte Hintzen-Bohlen, Könemann 2006
 http://www.vitruvius.be/aemilia.htm 

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman rakennukset ja rakennelmat
Forum Romanum
Domus Aurea

Domus Aurea (latinaa, ”kultainen talo”) on keisari Neron Rooman keskustaan rakennuttama yksityispalatsi, joka valmistui vuonna 68, mutta hylättiin heti keisarin kuoltua jo samana vuonna. Sen suunnittelivat arkkitehdit Severus ja Celer. Palatsi rakennettiin Neron Rooman ydinkeskustasta itselleen pakkolunastamille maille. Rakennuksen sisäänkäynnin edustalla seisoi rakennuttajansa jättiläismäinen pronssipatsas eli niin sanottu Neron kolossi. Palatsin alueella oli keinotekoinen järvi, jonka paikalle myöhemmin rakennettiin Colosseum. Areena sai kutsumanimensä keisari Neron patsaan mukaan, jonka jalusta on edelleen nähtävissä amfiteatterin edessä. Laajoissa puutarhoissa pidettiin eksoottisia eläimiä.

Muutettuaan palatsiinsa Neron kerrotaan lausuneen: ”vihdoinkin voin asua kuin ihmisen kuuluu”. Neron tehtyä itsemurhan vihatun palatsin maat luovutettiin takaisin Rooman kansalle. Hadrianus puratti eteishallin ja rakensi sen paikalle Venuksen ja Rooman temppelin. Trajanus rakennutti kylpylänsä päärakennuksen paikalle. Muisto palatsista unohtui, kunnes renessanssiaikana Domus Aurean maanalaiset säilyneet holvit, kuten kahdeksankulmainen kupolisali, löydettiin sattumalta. Laokoon-veistosryhmän, joka on roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuteoksesta, väitettiin löytyneen holveihin hautautuneena. Huoneiden seinien vielä löydettäessä tuoreet freskot innoittivat Rafaelia tekemään Vatikaanin palatsiin samankaltaisia taideteoksia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Rooman palatsit
Klamathin kieli

Klamathin tai modokin kieli on klamathien ja mokkien puhuma kieli, jota puhuttiin ennen Oregonin ja Kalifornian alueella. Vuonna 1998 kielellä oli vain yksi sitä äidinkielenään puhuva ja se on häviämässä sukupuuttoon. Kielen on korvannut käytöstä englannin kieli. Kieltä on kuitenkin pyritty elvyttämään.

Kielen piirteet
Kielelle on kehitetty useita ääntämistapoja. Albert S. Gatschet kehitti oman versionsa 1900-luvulla, mutta moni kieltä puhuvien heimojen jäsen on käyttänyt omaa tyyliään. M.A.R. Barkerin 1963-64 kehittämää mallia pidetään kaikista tarkimpana. Kieltä kirjoitetaan 35:llä eri aakkosella.

Lähteet

Penutikielet
Klamath
Marcus Aureliuksen pylväs

Marcus Aureliuksen pylväs (, ) on antiikkinen muistomerkki Roomassa. Monumentti sijaitsee Piazza Colonnalla, joka on nimetty muistopylvään mukaan, kuten koko III kaupunginosakin, Rione Colonna.. Monumenttia vastapäätä kohoaa Palazzo Chigi. Nykyään pylvään jalusta on neljä metriä katutason alapuolella maankohoamisen vuoksi.

Senaatti ja Rooman kansa pystyttivät muistomerkin Marcus Aureliuksen kunniaksi tämän kuoleman jälkeen, ja se valmistui luultavasti 193, koska tuolloin sen rakentamiseen käytetyt lankut annettiin vartija Adrastuksen talon rakentamistarpeiksi.

Monumentin korkeus on sata roomalaista jalkaa (29,77 m), mistä syystä sitä kutsuttiin antiikin aikana nimellä Centenaria. Doorilaistyyliseen kapiteeliin päättyvän pylvään varsi koostuu 26 Lunan marmorista hakatusta ontosta lieriöstä, joiden sisällä on 200 askelmaa ja 56 suorakaiteen muotoista valoaukkoa. Pylvään ulkokuorta kiertää reliefein koristeltu spiraali, joka esittää Marcus Aureliuksen sotaretkiä Tonavalle markomanneja ja sarmaatteja vastaan 172–175. Ulkopuolen korkokuvien tai sisäosien kierreportaikon vuoksi pylvästä kutsuttiin toisinaan kollektiivinimellä Columnae cochlides, mikä tarkoitti kaikkia alueen keisarillisia muistopylväitä, myös Trajanuksen ja Antoninus Piuksen.

Marcus Aureliuksen pylväs säilyi maanjäristyksistä ja tulipaloista huolimatta monia muita antiikin monumentteja paremmin, koska paavit Agapetus II ja Johannes XII uskoivat sen San Silvestro in capiten benediktiiniläisveljien huomaan 900-luvulla . Pylväs restauroitiin paavi Sixtus V:n aikana 1589–1590, jolloin sen huipulle sijoitettiin nykyinen apostoli Paavalia kuvaava patsas keisarin kadonneen muotokuvan paikalle. Samalla Domenico Fontana uudelleenmuotoili pylvään jalustan ja hakkasi sileäksi sen pahoin vahingoittuneen korkokuvan, joka neljällä tahkollaan kuvasi uhritoimituksia, Voitonjumalattaria ja köynnöksiä. Katutason yläpuolisen osan jalustasta hän verhosi Septizoniumista otetuilla marmorilaatoilla. Alkuperäinen omistuskirjoitus oli jo tuolloin hävinnyt, eikä siitä ole yhtään tunnettua muistiinmerkintää. Nykyinen piirtokirjoitus kertoo viimeisimmästä suuresta restauroinnista, ja se kuuluu: 

{|
||<small>SIXTVS V PONT MAX||Sixtus V Pontifex maximus 
|-
||<small>COLVMNAM HANC||korjasi tämän kierrepylvään, 
|-
||<small>COCLIDEM IMP||
|-
||<small>ANTONINO DICATAM||keisari Antoninukselle omistetun,
|-
||<small>MISERE LACERAM||joka oli pahoin rapistunut, 
|-
||<small>RVINOSAMQ(UE) PRIMAE||alkuperäiseen asuunsa
|-
||<small>FORMAE RESTITVIT||
|-
||<small>A. MDLXXXIX PONT IV||Herran vuonna 1589, 4. vuotenaan paavina
|}

Lähteet

Aiheesta muualla 
Samuel Ball Platner: A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929): Columna M. Aurelii Antonini

Rooman rakennukset ja rakennelmat
Muistopylväät
Antiikin Rooman rakennukset ja rakennelmat
Italian patsaat ja veistokset
Brutaali death metal

Brutaali death metal on metallimusiikin alalaji, joka pyrkii äärimmäiseen raskaaseen, nopeaan ja aggressiiviseen tyyliin. Brutaalia death metalia luonnehtii usein myös virtuoosimainen soittotaito. Tyylilaji pyrkii viemään death metalin raskauden entistä hyökkäävämmälle asteelle.

Tyylilajissa on vahvasti esillä rumpujen nopea soitto, nopeat riffit ja kappaleiden suoraviivainen rakenne. Melodia ja harmonia jää yleensä melko taka-alalle, painopisteen ollessa rytmissä ja väkivaltaisuudessa. Kitara soittaa usein nopeana tremolona ja säröefekti on hyvin voimakas. Rummuissa tyypillistä on nopea tuplapedaalin soitto ja runsaat blast beatit. Laulu on matalaa ja hyökkäävää murinaa. Eräät brutaalia death metalia soittavat yhtyeet, kuten Nile ja Spawn of Possession, on luokiteltu myös tekniseksi death metaliksi. 

Brutaali death metal syntyi 1990-luvun alussa, erittäin raskaiden death metal -yhtyeiden vietyä musiikkinsa perinteisen death metalin rajojen ulkopuolelle. Ensimmäinen suuri vaikuttaja oli vuonna 1988 perustettu Cannibal Corpse joka teki entistä äärimmäisempää death metalia, hahmotellen ensimmäistä kertaa brutaalin death metalin tyyliä. 1990-luvun lopulla Devourment ja Disgorge kehittivät tyyliä eteenpäin. Nykyään tyylilajin edustajia löytyy varsinkin Amerikoista. Suomalaista osaamista edustaa Torsofuck.

Lähteet 

Death metal

en:Death metal#Subgenres
Sirppimailanen

Sirppimailanen (Medicago falcata) on mailasiin kuuluva kasvi, jolla on 40–50 senttimetriä korkea varsi. Sirppimailasella on sitkeät juuret ja apilamaiset lehdet. Kasvilla on kullan- tai oranssinkeltaiset kukat, jotka kukkivat heinä-elokuussa. Kasvi voi risteytyä sinimailasen kanssa. Suomessa laji on lähinnä tulokas, mutta sitä tavataan myös muualla Pohjolassa paitsi Islannissa. Levinneisyysalue ulottuu Euroopan lisäksi Aasiaan ja Pohjois-Afrikkaan.

Sirppimailasta käytetään rehuna ja myös luomutiloilla viherkesannointiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Mailaset
Volendam

Volendam on kylä Edam-Volendamissa, Pohjois-Hollannissa. Kylässä asuu noin 22 000 asukasta vuonna 2007 tehtyjen laskelmien mukaan. Kylä on suosittu turistinähtävyys.

Urheilu

FC Volendam on jalkapalloseura Volendamista, ja se pelaa Alankomaiden pääsarjatasolla, Eredivisiessä.

Linkit

Alankomaiden kylät
Pohjois-Hollanti
Vornaisi

Vornaisi () on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lopuhkinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla Vornaisienjoen rannalla kymmenen kilometriä Lopuhkinasta länteen. Kylässä on 34 asukasta (vuonna 2010).

Kylän läheltä on löydetty 73 kumpuhaudan ryhmä, joka ei ole säilynyt. Vornaisienjoen vasemmalla rannalla on muinaislinna, jota suojaa 1,8 metriä korkea ja jopa kymmenen metriä leveä maavalli. Kulttuurikerroksen puuttuminen viittaa siihen, ettei paikalla ole asuttu pysyvästi.

Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut, Andrei Voroninille läänitetty Zakernovjen kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se mainitaan nimellä Sakernowie Voronino. Jo tuolloin suurin osa asukkaista oli Äyräpään kihlakunnasta muuttaneita suomalaisia. Toinen, ortodoksien asuttama Zakernovje kuului Saamostin pogostaan.

Pietari I lahjoitti Vornaisin kartanon vuonna 1712 Pietarin kaupungin ylikomissaarille ruhtinas Aleksei Tšerkasskille. Myöhemmin se kuului muun muassa kreivi Pjotr Šeremeteville ja ruhtinas Elpidifor Jengalytševille. Kartanon 1830–1840-luvulla pystytetyt rakennukset ovat nykyään raunioina, mutta sen puistoalue on osittain säilynyt.

Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Vornaisissa asui 133 äyrämöistä ja 115 inkerikkoa. Luterilaiset kuuluivat Kaprion ja ortodoksit viereiseen Klopitsan seurakuntaan. Myöhemmin Vornaisi mainitaan suomalais-venäläisenä sekakylänä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vornaisin kartano Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa  

Kaprion kylät
Lomonosovin piiri
Jugoslavian kuningaskunta

Jugoslavian kuningaskunta (, Kraljevina Jugoslavija, sama myös sloveeniksi) oli Länsi-Balkanilla, Etelä-Euroopassa sijainnut valtio vuosina 1918–1943.

Jugoslavian kuningaskunta sai alkunsa ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Lokakuussa 1918 Itävalta-Unkariin kuuluneet Vojvodina, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina sekä Slovenia yhdistyivät Sloveenien, kroaattien ja serbien valtioksi. Tähän liittyi saman vuoden joulukuussa Serbian kuningaskunta. Valtion nimenä oli aluksi Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta, kunnes Jugoslavia-nimitys otettiin käyttöön vuonna 1929. 

Valtaosin serbien hallitseman valtion kansallisuuskiistat johtivat vuonna 1929 siihen, että kuningas teki vallankaappauksen ja diktatuuriksi muuttunut maa nimettiin enemmistönä olleiden eteläslaavien mukaan Jugoslaviaksi (”Iso-Slavia”) vuonna 1929.

Toisessa maailmansodassa vuonna 1941 Saksa, Bulgaria, Italia ja Unkari hyökkäsivät maahan, josta tuli Saksan, Bulgarian (Kosovon osalta) ja Italian miehittämä. Muodollisesti kuningaskunta loppui saksalais- ja italialaisjoukkoja vastaan taistelleiden partisaanien julistaessa Demokraattisen federatiivisen Jugoslavian vuonna 1943.

Jugoslavian kuninkaat 
 Pietari I (vuoteen 1918 Serbian kuningas, 1918–1921)
sijaishallitsija kruununprinssi Aleksandar vuodesta 1914)
 Aleksanteri I (1921–1934, salamurhattiin)
 Pietari II (1934–1943, käytännössä maalis–huhtikuu 1941)
sijaishallitus johtajanaan prinssi Paul 1934–1941

Aiheesta muualla
Jyrki Koulumies

Jyrki Olavi Koulumies (s. 13. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, valtiotieteen maisteri ja tietokirjailija. 

Koulumies oli toimittajana yli 40 vuotta. Hän työskenteli televisiotoimittajana ja jäi eläkkeelle Yle TV1:n taloustoimituksesta elokuussa 2008. Hän  aloitti ulkomaantoimittajana 1960-luvun lopulla ja toimi BBC:n ulkomaanpalvelussa 1970–1973 ja palasi Uuden Suomen ulkomaanosastolle  ennen kuin siirtyi Uuden Suomen Moskovan kirjeenvaihtajaksi 1977–1980.  Moskovasta hän siirtyi Yleisradion ajankohtaistoimitukseen vuonna 1980. Vuosina 1983–1990 hän oli Ylen ajankohtaistoimituksen päällikkö. 

Hän johti presidentinvaalien vaalipaneeleita ja aloitti yhdessä kollegansa Antero Kekkosen kanssa Kekkosen kauden loputtua vaalitenttien hiukan rohkeammin haastavan tyylin. Vuosina 1990–1995 Koulumies oli Ylen Lontoon kirjeenvaihtaja. Vuonna 1995 hän  palasi Ylen Pasilan toimipisteeseen ja oli mukana käynnistämässä talousuutislähetyksiä TV1-kanavalle. Hän jäi Yleisradiosta eläkkeelle 2008.

Koulumies oli vuonna 1983 järjestämässä viulisti Viktoria Mullovan ja hänen poikaystävänsä Vakhtang Jordanian loikkausta Neuvostoliitosta länteen, mutta hänen osuutensa tapahtumaan pidettiin salassa vuosikymmenten ajan. 

Koulumies kuuluu Schulman-aatelissukuun. Hänen isänsä oli lääkäri Rolf Koulumies. Jyrki on naimisissa eläinlääkäri Leena Saijonmaan kanssa. Jyrki Koulumies on kansanedustaja ja kunnallispoliitiikko Terhi Koulumiehen setä.

Katso myös 
 Viktoria Mullova
 Vakhtang Jordania

Kirjat 
 
 
 
 
Laman läpi vähin vaurioin: Pauli Komin tie evakosta pankkimaailman huipulle. Helsinki Siltala.2016. ISBN 978-952-234-359-8.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jyrki Koulumies. Sananvapauteen.fi

Suomalaiset televisiotoimittajat
Ylen toimittajat
Suomalaiset aateliset
Ulkomaankirjeenvaihtajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Levassova

Levassova () on taajama ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa Suomen rautatien varrella (Levašovon asema). Etelässä se rajoittuu Parkalaan ja pohjoisessa Haapakankaaseen. 

1800-luvun lopulla Levassovaan syntyi pietarilaisten huvila-alue. Vuonna 1950 Levassova sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1954 se siirrettiin Viipurin piirineuvoston alaisuuteen.

Joukkohaudat
Alle kilometrin päässä Levassovan länsipuolella sijaitsee niin sanottu Levašovskaja pustoš (), jossa vuodesta 1937 lähtien teloitettiin ja haudattiin Neuvostoliiton poliittisten vainojen uhreja sekä kuolemaan tuomittuja rikollisia. 1940–1950-lukujen vaihteessa sinne haudattiin ilmeisesti myös ns. Leningradin jutussa tuomitut NKP:n jäsenet ja vuoden 1954 joulukuussa Leningradin jutun sepittänyt Neuvostoliiton entinen turvallisuusministeri Viktor Abakumov apureineen. Kaikkiaan alueelle on haudattu 46 700 henkilöä.

Vuonna 1989 Levassovan joukkohautojen paikalle perustettiin muistoalue, jonne on pystytetty muun muassa Stalinin vainoissa menehtyneille suomalaisille omistettu muistomerkki. Hautausmaan yhteydessä on pieni museo.

Lentoasema
Noin kaksi kilometriä taajamasta etelälounaaseen sijaitsee Levašovon lentotukikohta. Sen muuntamista yhteiskäyttöiseksi, myös siviililiikennettä palvelevaksi Levašovon lentoasemaksi vuoteen 2023 mennessä on suunniteltu Gazprom-yhtiön kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Levassovan taajama Pietari-tietosanakirjassa  
 Levassovan muistoalue Pietari-tietosanakirjassa  
 Levassovan rautatieasema (kuva)

Viipurin piiri (Pietari)
Motörizer


Motörizer on heavy metal -yhtye Motörheadin 19. studioalbumi, joka julkaistiin 1. syyskuuta 2008.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 82. Suomessa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 9.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Lemmy Kilmister – laulu, basso
 Phil Campbell – kitara, taustalaulu
 Mikkey Dee – rummut

Arviot 
 Metacritic: 63/100
 Allmusic: 
 Dome.fi: 
 Imperiumi.net: 7.5/10
 Pitchfork: 7.2/10
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Motörheadin albumit
Arto Luukkanen

Arto Pekka Luukkanen (s. 28. marraskuuta 1964 Savonlinna) on suomalainen poliitikko, teologi, historioitsija sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkija. Hän työskentelee Helsingin yliopiston alue- ja kulttuurintutkimuksen oppiaineessa Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen yliopistonlehtorina. Luukkanen on toiminut Suomen Perusta -ajatuspajan puheenjohtajana. Luukkanen on Opintokeskus Pekasuksen rehtori ja Peruskansan Sivistysliitto ry:n hallituksen puheenjohtaja. Elokuussa 2021 Luukkanen valittiin perussuomalaisten puoluesihteeriksi.

Ura 
Luukkanen väitteli teologian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1994. Hän on yleisen kirkkohistorian dosentti Helsingin yliopistossa, Venäjän historian dosentti Tampereen yliopistossa ja poliittisen historian dosentti Turun yliopistossa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa viisi Venäjää koskevaa monografiaa ja useita alaa koskevia artikkeleja. Vuosina 1999–2000 Luukkanen oli Senior Associated Member Oxfordin St. Antony's Collegessa. Vuosina 2005–2006 Luukkanen toimi Joensuun yliopistossa CBU – Cross Border University -konsortion johtajana.

Arto Luukkanen on myös vihitty Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papiksi, ja hän on toiminut pappina Kauniaisten seurakunnassa.

Luukkanen kommentoi usein julkisuudessa Venäjän tapahtumiin ja politiikkaan liittyviä asioita. Hän myös juontaa viikoittaista keskusteluohjelmaa Radio Rapu -kanavalla. Luukkanen on juontanut Dosentti-nimistä keskusteluohjelmaa Alfa-tv:llä.
Vuonna 2014 ilmestyi Luukkasen esikoisromaani Suojelusenkeli, joka kuvaa Viktor Vladimirovin vaiettua roolia KGB:n ”märkien operaatioiden” osastolla.

Politiikka 
Luukkanen on ollut perussuomalaisten ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2015 ja 2019. Jälkimmäisellä kerralla hän ylsi kansanedustajan varaedustajaksi. Vuonna 2017 Luukkanen valittiin perussuomalaisten listoilta uutena ehdokkaana Järvenpään kaupunginvaltuustoon. Luukkanen on myös julkaissut YouTube-kanavallaan Alfa-TV:n Dosentti-nimistä haastatteluohjelmaa, jossa hän on haastatellut vieraita erilaisista poliittisista aiheista. Vuonna 2018 Luukkanen käynnisti kansalaisaloitteen GCM-sopimuksen mitätöimiseksi. Se ei kuitenkaan kerännyt riittävää kannatusta edetäkseen eduskuntaan.

Luukkanen on osallistunut perussuomalaisiin kytkeytyvän ajatuspaja Suomen Perustan kustantaman Jukka Hankamäen paheksuntaa herättäneen Totuus kiihottaa -teoksen arviointiin ennen sen julkaisua.

Luukkanen valittiin perussuomalaisten puoluesihteeriksi kesällä 2021.

Näkemyksiä
Vuonna 2015 Luukkanen piti blogikirjoituksessaan MV-lehden uutisointia niin sanotusta partalapsiaiheesta ”isona journalistisena tekona”.

Teokset

Tutkimus

Proosa

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät
Suomalaiset historioitsijat
Suomalaiset teologit
Suomalaiset kirjailijat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Perussuomalaiset poliitikot
Järvenpään kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Laineen Kasperi

Laineen Kasperi (oikealta nimeltään Kasperi Laine, s. 1978 Kokkola) on Lappeenrannasta kotoisin oleva, nykyään helsinkiläistynyt rap-artisti, -tuottaja, äänisuunnittelija ja DJ. Hän on tullut tunnetuksi Kaucas-nimisen hip hop -yhtyeen jäsenenä. Laine muutti Lappeenrannan Voisalmeen ollessaan kolmevuotias.

Ura 
Laineen Kasperi on julkaissut Ähky Recordsin kautta albumit Seis. (2007) ja Saatana saapuu Sörnäisiin (2008). Häneltä ilmestyi tupla-cd Olet tässä / Du är här / You are here 17. helmikuuta 2010. Tällä hetkellä Laineen Kasperi kiertää yhtyeensä Palava Kaupunki Orkesterin kanssa keikoilla, sekä Oi Pojat! -kiertueella Raappanan, Asan sekä Puppa J:n kanssa.

Laine julkaisi vuonna 2004 Kontackto-aliaksella BV² Produktionsin kautta levyn Kasperi Laine & Kummitusorkesteri. Laineen Kasperi on ollut tuottamassa Julma-Henri & Syrjäytyneiden - Al-Qaida Finland -albumia. Hän on myös toiminut muun muassa Asan keikka-DJ:nä ja vieraillut tämän Foetida-Pro Promo -mixtapella.

Laineen Kasperi ja Julma-Henri julkaisivat Outo nauha -nimisen kuunnelman lokakuussa 2009. Sen kappaleesta "Meitsi on matafaka" julkaistiin musiikkivideo heinäkuussa 2009. Levy sai paljon kritiikkiä basso.fi keskustelufoorumilla. Outo nauha nousi Suomen virallisen albumilistan 22. sijalle.

Laineen Kasperin neljäs sooloalbumi Pako-Laine julkaistiin Ähky Recordsin kautta 20. kesäkuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 37. Syksyllä 2011 musiikkivideon kera julkaistu "Poutaa" -kappale ei päätynyt albumille. Pako-Laineen kappaleesta "7 miljardia soluttautujaa" julkaistiin musiikkivideo elokuussa 2012.

Laineen Kasperi on oman soolotuotannon lisäksi toiminut myös lauluntekijänä muutamille rap-artisteille kuten Stepalle jonka kappaleessa Ei hän vierailee Säkän kanssa.

Joulukuussa 2016 Kasperi Laine palkittiin opetus- ja kulttuuriministeriön vuosittain jakamalla Suomi-palkinnolla. Suomi-palkinto annetaan merkittävästä taiteellisesta urasta.

Kaucas 

Kaucas on Laineen Kasperin, Aztran (ent. Hullu A), Raipatin (ent. Tuomari), Hahon, KD:n ja PL:n muodostama hip hop -yhtye.

Yksityiselämä 
Laine valmistui Helsingin Teatterikorkeakoulusta äänisuunnittelijaksi vuonna 2007. Hän asuu nykyään Helsingissä, ja hänellä on yksi poika.

Diskografia

Musiikkivideot
 ”Sitä ei kestä” (2007)
 ”Sitten kun” (2009)
 ”Laittakaa miut hoitoon” (2010)
 ”Poutaa” (2011)
 ”7 miljardia soluttautujaa” (2012)
 ”28° Varjossa” (2015)
 ”Suomi-Kräppiä” feat. Ismo Alanko (2015)
 ”Tehdään jotain tyhmää” (2018)
 "Järki Korhonen" (2020)

Vierailijana

Kaucas

Albumit
 Saastaa suusta (2003)
 Lopunajanlaulut 2006 (2006)

Singlet
 "Saimaanrannalta" (2006)

Omakustanteet
 Extacy East (1998)
 Kaucas (2000)
 Kaikki kaukana LP (2003)
 Jääksjämät? 95–04 (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Seis.-levyarvostelu Soundi.fi-verkkosivulla 
 Saatana saapuu Sörnäisiin -levyn arvostelu Soundi.fi-verkkosivulla
 Laineen Kasperi Ähky Recordsin sivustolla
 Laineen Kasperin haastattelu Redrum-187 -sivustolla
 Laineen Kasperi Tekijänä -sarjassa Ylen sivustolla

Suomalaiset hip hop -artistit
Suomalaiset hip hop -tuottajat
Suomalaiset äänisuunnittelijat
Suomalaiset DJ:t
Vuonna 1978 syntyneet
Elävät henkilöt