joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Teknetium-99m

Technetium-99m (99mTc) on lyhytikäinen teknetium-99:n nuklidi-isomeeri ja se on isotooppitutkimuksissa yleisimmin käytetty radioisotooppi. Sen puoliintumisaika on lyhyt (6 tuntia), ja se lähettämä 140 kiloelektronivoltin gammasäteily sopii hyvin gammakameralla tehtäviin mittauksiin. 99mTc on metastabiili nuklidi ja sen emonuklidi on molybdeeni-99 (99Mo). 99mTc tuotetaan generaattorin avulla, jossa 99Mo hajoaa ß– -hajoamisella 99mTc:ksi.

99mTc-|radiolääkkeet valmistetaan yleensä kelatoimalla ne lääkeaineeseen, joka kuljettaa sen vaadittuun paikkaan. Esimerkiksi aivojen verenkierron gammakuvauksessa 99mTc on kelatoitu eksametatsiimin (C13H28N4O2) eli heksametyylipropyleeniamiinioksiimiin (HMPAO) kanssa. Tc-HMPAO (C13H25N4O3Tc) pystyy ylittämään veri-aivoesteen ja virtaamaan aivojen verisuonten läpi.

Aiheesta muualla 
The National Center for Biotechnology Information (NCBI), Steven M. Kane; Donald D. Davis: Technetium-99m 
PubChem: Exametazime 
PubChem: Technetium tc 99m exametazime 

Radiologia
Isotoopit
João Palhinha

João Maria Lobo Alves Palhinha Gonçalves (s. 9. heinäkuuta 1995 Lissabon) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia. Hän on pelannut Portugalin maajoukkueessa vuodesta 2021.

João Palhinha pelasi juniorina Sacavenensessa vuoteen 2012 ja siirtyi sitten Sportingiin. Hän aloitti pääsarjauransa lainalla Moreirensessa kaudella 2015–2016 ja Belenensesissa kaudella 2016–2017. Sportingissa hän pelasi ensimmäisen kerran pääsárjassa tammikuussa 2017, mutta kaudet 2018–2020 hän oli lainalla saman sarjan Bragassa. Kaudella 2020–2021 hän oli vihdoin Sportingin ykkösjoukkueen vakiokokoonpanossa; hän pelasi 32 liigaottelua, joista 28 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut kaikkiaan 137 pääsarjaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän voitti Portugalin-mestaruuden vuonna 2021 sekä Portugalin liigacupin Bragassa vuonna 2020 ja Sportingissa vuonna 2021. Hän on pelannut Mestarien liigassa kaksi ja Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua.

Palhinha pelasi Portugalin alle 18-, alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi kaksi ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2014. Hän pelasi Portugalin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 kolmessa MM-karsintaottelussa, joista kolmannessa Luxemburgia vastaan hän sai peliaikaa jo yli 20 minuuttia ja teki joukkueensa kolmannen maalin. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi kolmannessa alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan toisen puoliajan tultuaan loukkaantuneen Danilo Pereiran tilalle vaihdosta kentälle ja avauskokoonpanossa 78 minuuttia tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Belgiaa vastaan. Kesäkuun 2021 loppuun mennessä hän on pelannut kuusi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

Lähteet 

Portugalilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
White Zinfandel

White Zinfandel on puolikuiva tai makea roseeviini, jonka Sutter Home Family Vineyardsin viininvalmistaja Bob Trinchero keksi 1970-luvulla. Alun perin viini syntyi vahingossa seurauksena keskeytyneestä käymisestä. White Zinfandel on valmistettu Zinfandel-viinirypäleestä, joka muuten tuottaisi tukevaa ja mausteista punaviiniä. Vuodesta 2018 Sutter Home White Zinfandel on nro. 1 White Zinfandel, jolla on 29,1 prosentin osuus 300 miljoonan dollarin valkoisen Zinfandelin markkinoista ja 73,1 prosenttia 187 miljoonan dollarin valkoisen Zinfandelin markkinoista.

Lähteet 

Roséviinit
Aleksanteri V (vastapaavi)

Aleksanteri V, syntymänimeltään Petros Philargos (noin 1339, Neapoli – 3. toukokuuta 1410, Bologna), oli vastapaavi kymmenen kuukauden ajan vuosina 1409–1410. Hänet tunnetaan myös lisänimellä Pietro Di Candia.

Philargos liittyi nuorena fransiskaanien veljeskuntaan ja opiskeli teologiaa. Vuonna 1402 hänet vihittiin Milanon arkkipiispaksi. Paavi Innocentius VII nimitti Philargoksen kardinaaliksi sekä paavin legaatiksi Lombardiaan vuonna 1405.

Roomalaiskatolista kirkkoa vaivasi 1400-luvun alussa vakava hajaannus, joka tunnetaan nimellä suuri skisma. Kirkossa oli tuolloin kaksi kilpailevaa paavia, toinen Roomassa ja toinen Avignonissa. Kiistan ratkaisemiseksi kutsuttiin Pisaan vuonna 1409 koolle kirkolliskokous, joka yritti tehdä skismasta lopun. Pisan kirkolliskokous erotti Rooman paavi Gregorius XII:n ja Avignonin vastapaavi Benedictus XIII:n sekä valitsi yksimielisesti tuolloin 70-vuotiaan Philargoksen uudeksi paavi Aleksanteri V:ksi.

Pisan kirkolliskokous ei kuitenkaan saanut suostuteltua paavi Gregorius XII:ta ja vastapaavi Benedictus XIII:ta eroamaan. Kumpikaan paaveista ei pitänyt kirkolliskokousta laillisena eikä sen päätöksiä pätevinä. Lopputuloksena kirkossa oli kahden sijasta kolme toistensa kanssa kilpailevaa paavia.

Vuonna 1410 paavi Aleksanteri V lähetti Prahan arkkipiispa Zbynekille bullan, jossa käsketään polttaa Wycliffen harhaoppiset teokset. Paavi Aleksanteri kuoli pian tämän jälkeen hämärissä olosuhteissa. On väitetty, että Aleksanteri V:n myrkytti hänen seuraajansa, vastapaavi Johannes XXIII, mutta tästä ei ole todisteita.

Lähteet 

Vastapaavit
Vuonna 1339 syntyneet
Vuonna 1410 kuolleet
Josip Juranović

Josip Juranović (s. 16. elokuuta 1995 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän on kesästä 2020 alkaen edustanut Puolan Ekstraklasassa pelaavaa Legia Varsovaa. Aiemmin hän pelasi kotimaassaan Dubravan ja Hajduk Splitin joukkueissa.

Juranović pelasi Kroatian maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa tammikuussa 2017 ystävyysottelussa Kiinaa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2019. Hän on kesäkuun 27. päivään 2021 mennessä pelannut yhdeksän maaottelua, joissa hän on ollut viisi kertaa avauskokoonpanossa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit Kroatian kolmannessa alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan.

Lähteet 

Kroatialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Borna Barišić

Borna Barišić (s. 10. marraskuuta 1992 Osijek) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän on kesästä 2018 alkaen edustanut Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Rangersia. Kotimaansa pääsarjassa hän edusti pisimpään Osijekia.

Barišić pelasi Kroatian maajoukkueessa ensimmäiset ottelunsa tammikuussa 2017 ystävyysotteluissa Chileä ja Kiinaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta kentälle Kroatian kolmannessa alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan. Hän on kesäkuun 27. päivään 2021 mennessä pelannut 21 maaottelua, joissa hän on ollut 18 kertaa avauskokoonpanossa. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoana maajoukkuemaalinsa hän teki maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan.

Lähteet 

Kroatialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Jussi Niinenmaa

Jussi Niinenmaa (s. 1951 Tampere) on Hämeenkyrössä asuva tietokirjailija. Hän on toiminut aikuiskouluttajana ja koulutukseltaan opettaja sekä suorittanut liiketalouden ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon. Hän toimi 1980-luvulla mm. Hämeenkyrön kunnanvaltuutettuna ja kunnanhallituksen jäsenenä (SKDL), Pirkanmaan maakuntaliiton hallituksen 2. varapuheenjohtajana, 1990- luvulla Kyröskosken kartonkitehtaan pääluottamusmiehenä. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon Vasemmistoliiton edustajana. Hän toimi myös Hämeenkyrön perusturvalautakunnan puheenjohtajana. Hän on kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita ja ollut aktiivinen harrastajanäyttelijä. Hän on ollut useita vuosia F. E. Sillanpään seuran puheenjohtajana ja nykyisin Hannu Salama -seuran puheenjohtaja.

Teokset 
 Neljäs kuolemansynti - vai maailman pelastus, 2012 Kustannus HD Loimaa ISBN 978-952-5964-40-0
 Valhe vallan päällä, 2017 Kustannus HD Loimaa ISBN 978-952-7066-76-8
 Mustan sapen maa, 2020 Kustannus HD Inkoo ISBN 978-952-7244-86-9

Lähteet 

Vuonna 1951 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset tietokirjailijat
Vasemmistoliiton poliitikot
Matthías Jochumsson

Matthías Jochumsson (1835 Skógar, Islanti – 1920 Akureyri, Islanti) oli islantilainen runoilija, toimittaja, kääntäjä ja pappi. Hän käänsi islanniksi Zachris Topeliusta ja J. L. Runebergiä. Hän kirjoitti runoja, virsiä, näytelmiä, matkakertomuksia ja muistelmia. Islannin kansallislauluksi myöhemmin tulleen "Ó, Guð vors lands" hän kirjoitti alun perin Islannin asuttamisen tuhatvuotisjuhliin. Skugga-Sveinn on ensimmäinen islanninkielinen näytelmä.

Suomennettua tuotantoa
 Eggert Ólafsson, runo, suom. Toivo Lyy, antologiassa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930

Lähteet

Aiheesta muualla

Islantilaiset kirjailijat
Vuonna 1835 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Duje Ćaleta-Car

Duje Ćaleta-Car (s. 17. syyskuuta 1996 Šibenik) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 192-senttimetrinen. Hän on kesästä 2018 alkaen edustanut Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Marseillea. Kaudet 2013–2018 hän pelasi Itävallassa.

Ćaleta-Car on pelannut Red Bull Salzburgin joukkueessa Itävallan Bundesliigassa 84 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Marseillen joukkueessa hän on pelannut Ligue 1:ssä kolmen kauden aikana 76 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän on pelannut myös Mestarien liigassa ja Eurooppa-liigassa.

Ćaleta-Car pelasi Kroatian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Kroatian A-maajoukkueessa kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit viimeisessä alkulohko-ottelussa Islantia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on pelannut täydet minuutit ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Englantia vastaan. Hän on kesäkuun 27. päivään 2021 mennessä pelannut 15 maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole A-maaotteluissaan tehnyt.

Lähteet 

Kroatialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Sami Karjalainen

Sami Karjalainen (s. 29. toukokuuta 1974 Hyvinkää) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hänen pelipaikkansa oli hyökkäyksessä keskellä. Karjalainen edusti SM-liigassa Tampereen Ilvestä ja Porin Ässiä.

Ura 
Karjalainen on Hyvinkään Jää-Ahmojen kasvatti. Hän pelasi 1990-luvun alkupuolella Tampereen Ilveksen junioreissa voittaen nuorten Suomen mestaruuden vuosina 1993 ja 1994 sekä hopeaa 1992 ja 1995. Hän pelasi ensimmäiset pääsarjatason ottelunsa jääkiekon SM-liigassa Ilveksen edustusjoukkueessa kaudella 1994–1995 ja teki uransa ensimmäinen SM-liigamaalin seuraavalla kaudella 1995–1996, jonka aikana hän edusti myös tamperelaisseura Kooveeta jääkiekon I-divisioonassa. Karjalainen pelasi kaudella 1996–1997 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla SC Riesserseen joukkueessa tehden 44 ottelussa 38 tehopistettä, minkä jälkeen hän palasi Ilvekseen pelaten siellä vuosina 1997–2001, jonka aikana hän voitti SM-hopeaa 1998 sekä SM-pronssia 2001. Karjalainen loukkaantui heti Ilveksen kauden 2000–2001 avausottelussa vieraissa Lahden Pelicansia vastaan syyskuussa, kun hän sai luistimesta viiltohaavan ranteeseensa ottelun toisessa erässä. Karjalainen edusti lisäksi Porin Ässiä kausina 2000–2001 ja 2001–2002 sekä Kooveeta Suomi-sarjassa muutamassa ottelussa kausina 2000–2001 ja 2002–2003. Karjalainen teki uransa 15 SM-liigamaalista kymmenen Ässissä.

Karjalainen pelasi uransa viimeiset kaudet ulkomailla. Hän edusti Rouenin joukkuetta Ranskan pääsarjassa Super 16:ssa/Ligue Magnusissa vuosina 2002–2005 ja voitti Ranskan mestaruuden 2003 sekä Ranskan Cupin 2004 ja 2005. Karjalainen toimi myös Rouenin varakapteenina kaudella 2003–2004. Ranskan jälkeen Karjalainen siirtyi Tanskan pääsarjaan Metal Ligaeniin ja pelasi siellä uransa kolme viimeistä kautta 2005–2008. Tanskassa tehdyt 47 runkosarjan tehopistettä jäivät Karjalaisen suurimmaksi pistesaldoksi minkään maan pääsarjassa. SM-liigassa Karjalainen pelasi pudotuspeleissä yhteensä seitsemän ottelua Ilveksessä vuosina 1998–2000, joista jäi saldoksi yksi syöttöpiste hopeakeväältä 1998.

Muuta 
Karjalainen edusti Ilvestä myös kahdessa eurooppalaisessa jääkiekkoturnauksessa: Continental Cupissa kaudella 1997–1998 voittaen pronssia sekä European Hockey Leaguessa kaudella 1998–1999. Nykyisin Karjalainen on jäsen Ilves Hockey Oy:n hallituksessa. Karjalainen on jääkiekkopuolustaja Oskari Laaksosen äidin lanko.

Lähteet 
 
 Sami Karjalainen UrheiluSuomi.comissa

Viitteet 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Apatow Productions

Apatow Productions (tai The Apatow Company) on yhdysvaltalainen yritys on keskittynyt tuottamaan elokuvia ja televisiosarja, vuonna 1999 perusti Judd Apatow.

Valittu elokuva 
 2004: Uutisankkuri: Ron Burgundyn legenda
 2005: 40 v. ja neitsyt
 2007: Paksuna
 2007: Superbad
 2008: Forgetting Sarah Marshall
 2008: Pineapple Express – ohutta yläpilveä
 2009: Year One – kaiken alku
 2009: Funny People
 2011: Morsiusneidot
 2012: Wanderlust
 2012: This Is 40
 2013: Uutisankkuri 2: Legendan paluu
 2014: Uusia alkuja
 2015: Ihan yössä

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset elokuvayhtiöt
Degerbyn seurakunta

Degerbyn seurakunta () on entinen evankelis-luterilainen seurakunta Inkoon Degerbyssä. Seurakunnan pääkirkkona toimi Degerbyn kirkko. Degerbyn seurakunta lakkasi olemasta vuonna 1.1.1950, kun seurakunta liitettiin Inkoon seurakuntaan. Suurin osa Degerbystä jäi Porkkalan vuokra-alueen alle 1944 ja loput Degerbystä liitettiin Inkoon kuntaan 1.1.1946.

Degerby perustettiin Inkoon saarnahuonekunnaksi vuonna 1746. Tuolloin valmistui myös Degerbyn puukirkko. Saarnahuonekunta sai oman papin 1757. Degerbystä tuli Inkoon kappeli vuonna 1864. Itsenäisen seurakunnan aseman Degerbyn seurakunta sai vuonna 1923.

Degerbyn pappila paloi 15.3.1833, jolloin osa seurakunnan arkistosta ja muusta omaisuudesta tuhoutui.

Papisto 
Epätäydellinen lista Degerbyn papistosta:

Kirkkoherrat 

 Arvid Wigge (1923–1950)

Kappalaiset 

 Johan Emil Telenius (1864–1869)
 Mauritz Hultman (1871–1874)
 Karl Mikael Erenius (1881–1904)
 Erik Gabriel Ljufström (1905–1910)

Inkoon papisto hoiti kappalaisen virkaa vuosina 1904–1905.

Saarnaajat 

 Anders Vilhelm Fagerlund (1802–1817)
 Lars Johan Borgström (1813–1825)
 Lorenz Reinhold Numander (1825–1847)
 Frans Josef Vadén (1848–1854)
 Johan Gustaf Mannelin (1854–1864)

Ylimääräiset papit 

 Anders Dahl, välisaarnaaja (1801–1802)
 Frans Josef Vadén, saarnaajan sijainen, vt. saarnaaja (1842–1848)
 Karl Emil Litzell, vt. saarnaaja (1854)
 Viktor Reinhold Ingman, vt. saarnaaja (1876–1881)

Lähteet 

Degerby
Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Joki-kirjastot

Joki-kirjastot on Pohjois-Pohjanmaan etelä- ja lounaisosassa  toimivien kunnan- ja kaupunginkirjastojen yhteinen kirjastokimppa. Se muodostettiin liittämällä yhteen aiemmat Kiri- ja Tiekkö-kirjastokimpat sekä Reisjärven kirjasto. Joki-kirjastot aloitti toimintansa toukokuussa 2021.

Joki-kirjastoryhmään kuuluu 14 kuntaa: Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Kalajoki, Kärsämäki, Merijärvi, Nivala, Oulainen, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Reisjärvi, Sievi, Siikalatva ja Ylivieska. Kirjastokimpan alueella on runsas 82 300 asukasta. 

Kirjastopalveluja kirjastokimpan jäsenkuntien asukkaille tarjoaa 18 kirjaston toimipistettä ja viisi (tai kuusi) kirjastoautoa, joissa työskentelee yli 60 kirjastoalan ammattilaista:
 Alavieskan kunnankirjasto
 Haapajärven kirjasto
 Haapajärven kirjastoauto
 Haapaveden kirjasto
 Himangan kirjasto
 Kalajoen kirjastoauto
 Kalajoen pääkirjasto
 Kestilän kirjasto
 Kärsämäen kirjasto
 Merijärven kirjasto
 Nivalan kirjastoauto
 Nivalan pääkirjasto
 Oulaisten kaupunginkirjasto
 Piippolan kirjasto
 Pulkkilan kirjasto
 Pyhäjärven kirjasto
 Pyhännän kunnankirjasto
 Rantsilan kirjasto
 Reisjärven kirjasto
 Sievin kirjastoauto
 Sievin kunnankirjasto
 Ylivieskan kaupunginkirjasto
 Ylivieskan kirjastoauto

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen kirjastokimpat
Pohjois-Pohjanmaa
Suomalainen jazz

Suomalaista jazzia on tehty ainakin 1920-luvulta alkaen. Aluksi jazzin käsite oli Suomessa epäselvä. Sillä viitattiin usein kaikenlaiseen musiikkiin, jossa yhtye käytti rumpuja. Suomalainen jazz alkoi kuitenkin kehittyä 1920-luvun loppupuoliskolla huomattavasti, ja siihen tuli mukaan useita alkuperäisen yhdysvaltalaisen jazzin elementtejä. 1960-luvulla suomalaisesta jazzista tuli omalaatuisempaa ja se yhdisti alkuperäistä yhdysvaltalaista jazzia ja suomalaisia vaikutteita keskenään. 1990-luvulla suomalaisesta jazzista tuli ammattitaitoisempaa ja kansainvälisesti arvostetumpaa kuin koskaan ennen. Viimeisin kehitys suomalaiseen jazziin on nu-jazz-liike, joka yhdistää elektronista musiikkia ja samplausta jazzsoittimiin ja improvisoituihin sooloihin.

Suomalaisen jazzin alkuhetkenä on yleisesti pidetty kesäkuuta 1926, jolloin matkustajalaiva S/S Andania toi joukon amerikansuomalaisia vierailulle vanhaan kotimaahansa. Laivalla soittanut yhtye kiinnitettiin esiintymään Ruotsalaisen teatterin yhteydessä sijainneeseen Oopperakellariin, jossa sen kuulijoina oli vaikutteille alttiita muusikonalkuja. Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon mukaan amerikkalainen jazz tunkeutui 1920-luvun koulunuorison tajuntaan samanlaisella koko elämää muuttavalla voimalla kuin rock and roll 30 vuotta myöhemmin. Toimittaja Sakari Warsell on kuitenkin huomauttanut, että jazzia oli soitettu Suomessa jo ennen vuotta 1926; vaikutteet oli tosin saatu Saksasta ja Britanniasta. Vuonna 1922 Laivaston soittokunnassa oli oma ”jazzband”, jossa soittivat muiden muassa veljekset Georg ja Eugen Malmstén.

Suomalaisia jazzmuusikoita ja -yhtyeitä 
 Ossi Aalto
 Juhani Aaltonen
 Olli Ahvenlahti
 Dallapé
 DDT Jazzband
 Henrik Otto Donner
 Asser Fagerström
 Onni Gideon
 Olli Hämäläinen (Olli Häme)
 Markku Johansson
 Herbert Katz
 Eero Koivistoinen
 Jukka Linkola
 Esko Linnavalli
 Eugen Malmstén
 Matti Oiling
 Seppo Paakkunainen
 Esa Pethman
 Pekka Pohjola
 Severi Pyysalo
 Iiro Rantala
 Ossi Runne
 Gusse Rössi
 Heikki Sarmanto
 Goony Strömmer
 Teuvo Suojärvi
 Edward Vesala
 Matti Viljanen
 Jorma Weneskoski

Suomalaisia jazzpalkintoja 
 Andania-palkinto
 Louis Armstrong -palkinto
 Suomen Jazzlegenda
 Yrjö-palkinto
 Varjo-Yrjö

Lähteet
ERT3

ERT3 () on kreikkalainen julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa maan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasi (ERT).

ERT3 lähetetään Thessalonikista, ja se on ERT:n ainoa Ateenan ulkopuolelta lähetetty tv-kanava. Kanava näyttää uutisia ja muuta ohjelmistoa. Kanavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2021 .

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ERT3. Kanavan verkkosivut. 
 ERT3 Live. Kanavan internet-lähetys. 

Kreikkalaiset televisiokanavat
Thessaloniki
Ellinikí Radiofonía Tileórasi
Vuonna 1988 perustetut televisiokanavat
ERT Sports

ERT Sports () on kreikkalainen julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa maan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasi (ERT). Se lähettää urheilua 24 tuntia vuorokaudessa.

Kanavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2019 .

Lähteet

Aiheesta muualla 

 ERT Sports . Kanavan verkkosivut. 
 ERT Sports Live. Kanavan internet-lähetys. 

Kreikkalaiset televisiokanavat
Ellinikí Radiofonía Tileórasi
Vuonna 2019 perustetut televisiokanavat
Bobäckinpuron ratasilta

Bobäckinpuron ratasilta on Rantaradan ratasilta Luoman kylässä Kirkkonummella, noin 700 metriä lakkautetusta Luoman rautatieasemasta Helsinkiin päin. Silta on valmistunut vuonna 1900, ja se on Väyläviraston rautateiden museosiltakokoelman vanhin silta. Tyypiltään silta on kiviholvisilta.

Suomessa rautatieliikenne alkoi 1860-luvulla ja aluksi pieniaukkoiset sillat tehtiin puusta kivisten maatukien varaan. Suomen rataverkolla on Väyläviraston 2020 siltatilaston mukaan 69 kiviholvisiltaa. Rautateiden museosiltakokoelmassa Bobäckinpuron ratasilta edustaa ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistuneita (– 1914) siltoja, joita Liikenneviraston vuoden 2016 siltatilaston mukaan oli kaikkiaan 43; näistä 17 oli kivisiltoja ja muut teräs- tai teräsbetonisiltoja.

Bobäckinpuron ratasilta on rakentamisajalleen tyypillinen. Kiviholvisilta on perustettu puupaaluille. Sillan jännemitta on kolme metriä ja hyödyllinen leveys kymmenen metriä. Kokonaispituutta sillalla on 12,8 metriä.

Bobäck bäcken (epävirallinen suomennos Luomanpuro) on Vitträskin laskupuro.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Suomen rautatiesillat
Suomen rautateiden museosillat
Kirkkonummen liikenne
Holvisillat
Suomen kivisillat
The London Gazette

The London Gazette on Lontoossa ilmestyvä brittiläinen sanomalehti ja yksi Yhdistyneen kuningaskunnan virallisista lehdistä. (Kaksi muuta ovat The Edinburgh Gazette Skotlannissa ja The Belfast Gazette Pohjois-Irlannissa.)

Historia
Lehti perustettiin Lontoon ruton aikaan 1665, kun Kaarle II oli hoveineen paennut ruttoa Oxfordiin. Ensimmäinen numero ilmestyi The Oxford Gazette -nimellä 7. marraskuuta 1665, ja siinä julkaistiin virallisia tiedotteita. Ruton laannuttua hovi palasi Lontooseen, ja lehti siirtyi mukana. Lehti sai uuden nimen The London Gazette. Se on Yhdistyneen kuningaskunnan vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu lehti.

Vuosina 1889-1996 London Gazettea julkaisi HMSO eli His/Her Majesty's Stationery Office. Se yhtiöitettiin 1996, ja se jatkaa toimintaansa nimellä The Stationery Office.

Sisältö
London Gazette julkaisee suuren joukon virallisia tiedotteita. Niitä ovat mm. seuraavat:

 Kuninkaallinen hyväksyntä Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin tai Skotlannin parlamentin säätämille laeille
 Ilmoitus välivaaleista, kun parlamentin alahuoneessa vapautuu paikka
 Nimitykset tiettyihin valtion virkoihin
 Upseerien nimitykset ja ylennykset asevoimissa, sekä maininnat päiväkäskyssä
 Konkurssi-ilmoitukset, yritysten lakkauttamiset ym.
 Arvonimien, kunniamerkkien ja sotilasmitalien myöntäminen
 Nimien ja vaakunoiden muutokset
 Kuninkaalliset julistukset ja muut vastaavat

Lähteet

Aiheesta muualla
 London Gazetten arkisto

Brittiläiset sanomalehdet
Stepan Makarjev

Stepan Andrejevitš Makarjev (, 23. syyskuuta 1895 Soutjärven volostin Kallionalaisen kylä – 27. marraskuuta 1937 Petroskoi) oli vepsäläissyntyinen neuvostoliittolainen kansatieteilijä, perinteentutkija ja historioitsija.

Stepan Makarjev syntyi osittain venäläistyneeseen äänisvepsäläiseen talonpoikaisperheeseen. Hänen isänsä kävi ansiotöissä Pietarissa, jonne koko perhe muutti myöhemmin. Makarjev osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän sisällissotaan, työskenteli vesiliikennelaitoksen palveluksessa Voznesenjessa ja oli mukana puolue- ja nuorisoliittolaistoiminnassa.

Vuonna 1923 Makarjev lähetettiin opiskelemaan Leningradiin, jossa hän valmistui yliopistosta kansatieteilijäksi ja suoritti jatko-opintoja Vladimir Bogorazin johdolla. Vuonna 1928 hänet nimitettiin Neuvosto-Karjalan kotiseutumuseon johtajaksi. Makarjev keräsi kansantieteellistä aineistoa, organisoi kotiseuduntutkimusta ja oli perustamassa Karjalan tieteellistä tutkimusinstituuttia, jonka käytännön johtajana hän toimi vuosina 1931–1935. Hänen omat tutkimuksensa käsittelivät varsinkin vepsäläisten kansatiedettä ja suullista perinnettä. Makarjevilla oli myös poliittisia luottamustehtäviä ja hän oli Karjalan ASNT:n toimeenpanevan keskuskomitean jäsen.

Makarjev erotettiin virastaan, toimeenpanevasta keskuskomiteasta ja kommunistipuolueesta Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen yhteydessä vuonna 1935. Hän työskenteli sen jälkeen kotiseutumuseon historiallisen osaston johtajana.

Makarjev pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1935 ja toistamiseen heinäkuussa 1937. Hänet tuomittiin kuolemaan neuvostovastaisen vakoilu- ja kapinallisjärjestön jäsenenä ja teloitettiin ilmeisesti Petroskoin lähellä. Makarjev rehabilitoitiin vuonna 1965.

Lähteet

Neuvostoliittolaiset tieteilijät
Stalinin vainoissa kuolleet
Venäläiset folkloristit
Venäläiset historioitsijat
Venäläiset kansatieteilijät
Vepsäläiset henkilöt
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Manu Tuominen

Manu Petteri Tuominen (s. 5. kesäkuuta 1965 Liperi) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut vuoden 2021 alusta Kainuun prikaatin komentajana.

Tuominen suoritti Kadettikoulun vuosina 1986–1989 ja esiupseeri- ja yleisesikuntaupseerikurssit 1996–1998. Hän on urallaan toiminut muun muassa Pääesikunnassa apulaisosastopäällikkönä 2017–2020, puolustusasiamiehenä Ruotsissa 2014–2017, puolustusministerin sotilasneuvonantajana 2009–2011 ja suomalaisen kriisinhallintajoukon komentajana ISAF-operaatiossa Afganistanissa 2008–2009. Koulutukseltaan Tuominen on myös MBa Helsingin kauppakorkeakoulusta.

Lähteet 

Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Sami Koivisto

Sami Petteri Koivisto (s. 7. heinäkuuta 1971 Vesanto) on suomalainen toimittaja, marraskuusta 2017 alkaen Ylen vuorovaikutuspäällikkö. Hänet nimettiin Yleisradion yleisöasiamiehen uuteen tehtävään 28. syyskuuta 2017; tehtävänimeke vaihdettiin tehtävän alkaessa yleisövuorovaikutuksen päälliköksi. Tehtävässään Koivisto pyrkii lisäämään Ylen journalismin ja muun toiminnan läpinäkyvyyttä Ylen yleisöjen mielipiteitä kuuntelemalla ja kysymyksiin vastaamalla.  Koivisto on kysytty luennoitsija ja kouluttaja myös Ylen ulkopuolella; Ylellä hän kouluttaa henkilökuntaa vihapuheen kohtaamisessa.

Koivisto on työskennellyt Ylessä toimittajana marraskuusta 2008. Vuosina 2003–2008 Koivisto työskenteli Ilta-Sanomissa mm. verkkotoimittajana, mielipidetoimituksen vs. esimiehenä ja moderaattorina. Freelancer-toimittajana hän kirjoitti artikkeleita useille suomalaisille aikakauslehdille vuosina 2002–2007. Koiviston tunnetuimpiin Ylelle kirjoittamiin artikkeleihin kuuluu 30. toukokuuta 2019 julkaistu kuvaus sovittelukokemuksesta, jossa Koivisto kohtaa kasvotusten hänen perheensä kuolemaa toivoneen vihapuheen kirjoittajan.

Sami Koivisto on koulutukseltaan toimittaja, tutkinto on Haaga-Helia ammattikorkeakoulun journalismin koulutuksesta. Aiemmin Koivisto on opiskellut muun muassa draamaterapiaa Royal Central School of Speech and Drama -teatterikorkeakoulussa Lontoossa.

Lähteet 

Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Ylen toimittajat
Pierre-Nicolas Brisset

Pierre-Nicolas Brisset (18. elokuuta 1810 Pariisi - 29. maaliskuuta 1890 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi historiallisia ja mytologisia aiheita sekä maisemia ja uskonnollisia maalauksia. 

Brisset oleskeli Roomassa vuodet 1841-1845. Kotimaahansa palattuaan hän maalasi seinämaalauksia Versaillesiin yhdessä François-Édouard Picot´n kanssa. Yhdessä he tekivät myös maalauksia Saint-Vincent de Paulin kirkkoon.  Brisset työskenteli myös taideopettajana.

Viitteet

Lisää aiheesta 
 http://www.mutualart.com/Artist/Pierre-Nicolas-Brisset/8EB2FE9232C629CD
 http://www2.culture.gouv.fr/public/mistral/joconde_fr?ACTION=CHERCHER&FIELD_98=AUTR&VALUE_98=BRISSET%20Pierre%20Nicolas%20&DOM=All&REL_SPECIFIC=3
 Ranskalaiset taidemaalarit
 Vuonna 1810 syntyneet
 Vuonna 1890 kuolleet
Thorlak Thorhallsson

Pyhä Thorlak Thorhallsson (1133 Islanti – 23. joulukuuta 1193 Skalholt, Islanti) oli islantilainen piispa ja pyhimys. Hänen vanhempansa olivat köyhiä ja he menettivät maatilansa ja perhe hajosi hänen ollessaan vielä poika. Pyhimyksestä tuli diakoni 15-vuotiaana ja pappi 18-vuotiaana. Hän säästi rahaa opiskellakseen ulkomailla ja opiskeli Ranskan Pariisissa ja Englannin Lincolnissa. Palattuaan Islantiin häntä painostettiin menemään naimisiin lesken kanssa mutta hän kieltäytyi. Hän perusti augustinolaisen luostarin ja toimi sen apottina. Myöhemmin hän toimi Skalholtin piispana 15 vuotta kuolemaansa asti vuonna 1193 ollessaan 60-vuotias. Pyhimys eli seuraavien 12 paavin hallintokausien aikana: Innocentius II (1130-1143), Celestine II (1143-1144), Lucius II (1144-1145), autuas Eugenius III (1145-1153), Anastasius IV (1153-1154), Adrian IV (1154-1159), Aleksanteri III (1159-1181), Lucius III (1181-1185), Urbanus III (1185-1187), Gregorius VIII (1187), Klemens III (1187-1191) ja Celestine III (1191-1198). Hänet kanonisoitiin paikallisesti 1198 ja paavi Johannes Paavali II:n toimesta 14. tammikuuta 1984. Mies on Islannin suojeluspyhimys. Hänellä on kaksi juhlapäivää eli 20. heinäkuuta ja 23. joulukuuta.

Lähteet 

Pyhimykset
Islantilaiset katoliset piispat
Vuonna 1133 syntyneet
Vuonna 1193 kuolleet
Sarah Gilbert

Sarah Gilbert (s. 1962) on brittiläinen professori, joka johtaa rokotteita tutkivaa tutkimusryhmää Oxfordin yliopiston Jenner-instituutissa. Hänellä oli merkittävä rooli Astra Zenecan ja Oxfordin yliopiston COVID-19 -rokotteen kehittämisessä.

Gilbert on tutkinut rokotteita malariaa, influenssaa ja tuberkuloosia vastaan. Tavoitteena on aktivoida rokotetun henkilön T-imusolut reagoimaan haluttuihin antigeeneihin.

Vuonna 2014 Gilbert johti ensimmäisen ebolarokotteen kehitystä. MERS-hengitysoireyhtymän leviämisen aikaan hän matkusti Saudi-Arabiaan kehittämään rokotetta MERSiä aiheuttavaa koronavirusta vastaan. Tämä rokote oli toisessa testivaiheessa, kun COVID-19-virus levisi Eurooppaan. Gilbert päätti käyttää MERSiin kehitettyä lähestymistapaa COVID-19-rokotteen kehittämiseen.

Lähteet 

Brittiläiset professorit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
BMW Schnellbomber I

BMW Schnellbomber I oli toisen maailmansodan aikana kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen pitkän kantaman pommikone. Projektin tarkoituksena oli demonstroida BMW:n moottorien toimivuutta pommikoneissa.

Suunnittelu ja kehitys 
BMW:llä oli ollut vaikeuksia oman suihkumoottorinsa suunnittelussa ja töiden venyessä pitkälle sotavuosiin oli lentokonevalmistajien kiinnostus ehtinyt siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Kiinnostuksen herättämiseksi oli BMW marraskuussa vuonna 1944 pienenä mainoskampanjana suunnitellut neljä eri suihkuhävittäjämallia, joihin he uskoivat BMW:n valmistamien 003- ja 018-turbojettien hyvin soveltuvan. Näiden yhteydessä suunniteltiin myös neljä eri pommikonemallia, joilla pyrittiin ilmaisemaan BMW:n moottorien soveltuvuutta pommikoneisiin.

Yksi näistä neljästä pommikonemallista oli BMW Schnellbomber I. Tämä lentokone oli sekavoimalähteinen käyttäen voimanlähteenään kahta BMW 028 -potkuriturbiinia, joissa kaksi neliteräistä vastakkainpyörivää potkuria, sekä kahta BMW 018 -turbojettiä. Potkuriturbiinit oli asennettu siiven taitoskohdalle sen etuosaan ja turbojetit potkuriturbiinien alapuolelle siiven takaosaan. Turbojetit oli tarkoitettu antamaan riittävä nopeus lentoonlähtötilanteissa sekä antamaan lisänopeutta viholliskoneiden hyökätessä. Potkuriturbiineilla mahdollistettiin sopiva matkalentonopeus pommituskohdetta lähestyttäessä. Koneessa oli lokinsiivet, joiden lyhyempi juuriosa oli nuolikulmaltansa käänteinen ja pidempi loppuosa viistetty. Koneen päälaskutelineinä toimivat kahdet sisäänvedettävät parilaskutelineet rungon keskiosassa, ja muina laskutelineinä olivat sisäänvedettävä kaksoisnokkapyörä ohjaamon alapuolella sekä siivissä sijaitsevat yksittäiset laskutelineet, joiden tehtävänä oli pitää lentokone tasapainossa sen laskeutuessa tai lentoonlähtiessä.

Koneen miehistö koostui kolmesta jäsenestä, ja he olivat paikoitettuna paineistetussa ohjaamossa. Koneen aseistuksena toimivat kaksi etäohjattavaa ja periskooppitähdättävää kahden konetykin ampumoa, joista yksi sijaitsi rungon yläpuolella ja toinen taaksepäin suunnattuna rungon alapuolella. Suurimmillaan kone kykeni kuljettamaan 15 000 kg pommilastia, jota säilytettiin sisäisessä pommiruumassa. Projekti ei koskaan edennyt suunnitteluastetta pidemmälle.

Tekniset tiedot 
Lähde:

Yleiset ominaisuudet 

 Miehistö: 3
 Pituus: 32,5 m
 Kärkiväli: 50,6 m
 Polttoainemäärä 35 120 litraa
 Voimalaite1: 2 x  BMW 028 -potkuriturbiinia; 2 311,7 kW (3 100 hv)
 Voimalaite2: 2 x BMW 018 -turbojettiä; 33,83 kN

Suoritusarvot 

 Matkalentonopeus: 660 km/h
 Suurin lentonopeus: 850 km/h
 Lakikorkeus: 15 544 m

Aseistus 

 4 x konetykkiä
 max 15 000 kg pommilasti

Katso myös 

 Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
 BMW Strahlbomber I
 BMW Strahlbomber II
 BMW Projekt I

Lähteet 

Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945
Saksalaiset pommikoneet
Laventelilingvistiikka

Laventelilingvistiikka, tai HLBT-lingvistiikka, on sosiolingvistiikan ala, joka tutkii seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen kielenkäyttöä ja kielen heteronormatiivisuutta.

Historia 
Laventelilingvistiikan aiheita on tutkittu jo 1940-luvulta lähtien, mutta tosin muiden tieteenalojen parissa (esim. antropologia, sukupuolentutkimus ja filologia). Termiä laventelilingvistiikka käytti ensimmäisenä Gershon Legman vuonna 1951 tutkiessaan homoseksuaalien käyttämää sanastoa. Syy sanavalinnalle oli se, että 1940-luvulla laventeli oli yleinen viittaus homoseksuaalisiin miehiin ja lisäksi termin katsottiin olevan neutraali.

Ensimmäinen alaa käsittelevä konferenssi (Lavender Language Conference) pidettiin vuonna 1993. Tapahtuman koordinaattorina on toiminut jo sen alusta alkaen alan yksi nimekkäimmistä tutkijoista William Leap, joka on mm. tutkinut Etelä-Afrikan isiNgqumoa.

Tutkimusaiheita

Aksentti 
Pohjois-Amerikassa homoseksuaalisuuteen liitetään tietty stereotyyppinen aksentti, jota kutsutaan englanniksi nimellä gay lisp, joka ilmenee soinnittomien mm. klusiilien, /p, t, k/, yliartikuloivana ääntämisenä. Myös koodinvaihtoa on havaittu käyttäjien keskuudessa: aksenttia vaihdetaan riippuen tilanteesta niin tietoisesti kuin tiedostamattakin. Historijoitsia Richard Barriosin mukaan tällainen aksentti on annettu vanhojen Disney-elokuvien antagonisteille kuten esim. Scarille (Leijonakuningas) ja prinssi Juhanalle (Robin Hood)..

Slangi 
Laventelilingvistiikka tutkii myös sellaisia slangeja tai krypotolekteja (salakieliä), joita käyttävät etupäässä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöön kuuluvat henkilöt. Esimerkkejä tällaisista kielimuodoista löytyy ympäri maailmaa:

Lähteet
Team Haippi

Team Haippi on tamperelainen rullakiekkojoukkue. Kaudella 2019 Team Haippi pelasi rullakiekon Tampere-sarjaa voittaen sen. Joukkue osallistui samana vuonna myös St Hockeyn Tampereen turnaukseen voittaen kyseisen turnauksen. Kaudella 2021 Team Haippi osallistuu rullakiekon SM-liigaan. Team Haippi voitti vuoden 2021 ja 2022 rullakiekon Suomen-mestaruuden.

Kokoonpano: 
Maalivahdit: 
40 Leevi Viitanen 
90 Lassi Yrjölä 
Kenttäpelaajat: 
10 Eemeli Suomi
11 Jonatan Tanus
16 Aleksander Barkov
19 Kristian Tanus
21 Patrik Puistola
24 Aleksi Heponiemi
25 Henrik Haapala
27 Waltteri Selimgerei
75 Teemu Lepaus
76 Anton Levtchi
Joukkueenjohtaja: 
Riku Pesonen

Viitteet 

Tamperelaiset urheiluseurat
Suomalaiset rullakiekkoseurat
Genderfluid

Genderfluid tarkoittaa liukuvaa sukupuolta ja kuuluu muunsukupuolisuuden sateenvarjon alle.

Genderfluid on sukupuoli, jossa sukupuoli-identiteetti vaihtelee ja liukuu ajoittain. Genderfluid voi tuntea itsensä joskus naiseksi, joskus mieheksi, joskus joksikin niiden väliltä ja joskus joksikin muuksi sukupuoleksi, tai ettei hänellä ole sukupuolta ollenkaan. Genderfluid tulee englannin kielestä, ja voidaan suomentaa esimerkiksi sukupuolijoustavaksi.

Tunnettuja genderfluideja ovat esimerkiksi Miley Cyrus ja Ruby Rose.

Katso myös 

 Muunsukupuolisuus
 Transsukupuolisuus
 Sukupuolivähemmistöt
 Agender
 Queer

Lähteet 

Sukupuolivähemmistöt
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Transsukupuolisuus
Karjasilta (museosilta)

Maantiealikäytävä Karjasilta on Karjalan radan alikäytävä entisen Joutsenon kunnan alueella Lappeenrannassa. Alikäytävällä tarkoitetaan yleensä rautatiesiltaa, jonka alitse kulkee kevyt-, traktori- tai muu lähiliikenne tai karja. Karjasilta valmistui vuonna 1935. Sillan kohdalla radan alittaa myös pieni oja. Silta kuuluu Väyläviraston museosiltakokoelmaan. Luumäen ja Imatran välillä vuosina 2018–2024 toteutettavan radanparannushankkeen takia sillan päälle rakennettiin uusi silta vanhan sillan säilyessä sen alla lähes muuttumattomana.

Karjasillan jänneväli on 4,6 metriä, hyödyllinen leveys 5,9 metriä ja sillan kokonaispituus 21 metriä. Sillan alikurkukorkeus on 3,6 metriä.

Karjasillassa on kiviset maatuet. Sillan kansi on yksiaukkoinen teräsbetoninen laatta, jossa on teräspalkkeja. Tätä siltatyyppiä käytettiin vain rautatiesilloissa, sen etuna oli pieni rakennekorkeus. Siltaa oli sen valmistumisen jälkeen korotettu noin metrin verran.

Karjalan radan parannushankkeeseen kuului Joutsenon ja Imatran välisen yksiraiteisen radan muuttaminen kaksiraiteiseksi, josta syystä sillan kantta tuli leventää ja lisätä sen kantokykyä. Museosillan tuli kuitenkin säilyä mahdollisimman muuttumattomana, joten vanhan sillan päälle rakennettiin uusi silta. Se on ulokelaattasilta, joka tuettiin porapaaluilla kallioon. Sillan uusi kansi tehtiin vanhan sillan vieressä ja työnnettiin paikoilleen. Museosillan maatuesta jouduttiin työn ajaksi purkamaan kiviä, jotka palautettiin paikoilleen uuden sillan siirron jälkeen.

Lähteet

Viitteet 

Suomen rautateiden museosillat
Lappeenrannan sillat
Malin Matsintytär

Malin Matsintytär (tunnettu myös pilkkanimellä Rumpare-Malin; n. 1610 Pohjanmaa – 5. elokuuta 1676 Tukholma) oli 1600-luvulla elänyt ruotsalainen nainen, joka poltettiin roviolla noituudesta epäiltynä vuonna 1676.

Malin syntyi Pohjanmaalla tuolloin Ruotsiin kuuluneessa Suomessa noin vuonna 1610. Parikymppisenä hän muutti Tukholmaan, jossa hän työskenteli piikana, kätilönä ja saunottajana. Hän meni vuonna 1638 naimisiin Erik Nilsinpojan kanssa. He saivat 15 lasta, joista kaksi, Annika ja Maria, selvisivät hengissä aikuisikään. Vuonna 1668 Erik tuomittiin eläimeen sekaantumisesta kuolemaan. Malin meni pian uusiin naimisiin Anders Arendtinpojan kanssa.

Vuonna 1675 noitavainot levisivät Tukholmaan. Myös Malin Matsintytärtä ja hänen tyttäriään syytettiin lasten viemisestä salaa Kyöpelinvuorelle. Tyttäret tunnustivat rikoksensa ja sanoivat äitinsä houkutelleen heidät harrastamaan noituutta. Malin kiisti kaiken. Koska hän ei tunnustanut tekojaan eikä osoittanut katumusta, hänelle määrättiin poikkeuksellisen ankara tuomio: sen sijaan, että hänet olisi ennen roviolla polttamista mestattu, hänet päätettiin polttaa elävältä.

Tuomio pantiin täytäntöön 5. elokuuta 1676 Tukholmassa. Hänen kanssaan teloitettiin toinen noituudesta tuomittu, "Saksan Annika". Syksymmällä useat aiemmin noitia ilmiantaneet ihmiset tunnustivat valehdelleensa, mukaan lukien Malinin tyttäret. Heidät tuomittiin piiskarangaistuksiin, pakkotyöhön ja karkotukseen.

Malinista on tullut varsinkin Ruotsissa yksi noitavainojen tunnetuimmista uhreista, ja hänen hahmonsa on esiintynyt niin fiktiivisessä kuin tieteellisessäkin kirjallisuudessa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Sveriges Radion P3 Historia -podcast Malin Matsintyttärestä 

1610-luvulla syntyneet
Vuonna 1676 kuolleet
Noituudesta teloitetut
Ruotsalaiset teloitetut
Ruotsin teloittamat
Vähemmistöstressi

Vähemmistöstressi tarkoittaa vähemmistöjen kokemaa henkistä kuormitusta, joka johtuu syrjinnän kokemuksista tai sen pelosta. Vähemmistöstressi voi ilmentyä kroonisena stressinä ja ahdistuksena.

Vähemmistöstressiä voivat kokea esimerkiksi sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen edustajat, jotka kohtaavat yhteiskunnan oletuksia heteroseksuaalisuudesta sekä leimautumista, erilaisuutta ja väkivaltaa tai sen pelkoa. Yhdysvalloissa sateenkaarivähemmistöihin kohdistuu paljon viharikoksia ja väkivaltaa. 

Ympäröivän yhteiskunnan syrjintä voi aiheuttaa ihmisessä erilaisuuden ja huonommuuden tunnetta, kuormitusta sekä ulkopuolisuuden kokemusta. Krooninen stressitila voi vaikuttaa kielteisesti sekä fyysiseen että psyykkiseen terveyteen ja hyvinvointiin. Säännöllisen syrjinnän kohteeksi joutuminen voi aiheuttaa painetta väestöryhmään kuulumisesta.

Lähteet 

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Vähemmistöt
Stressi
Syrjintä
Passing

Passing eli "mennä läpi" on tilanne, jossa transihminen oletetaan sukupuolensa edustajaksi ilman että hänen tunnistetaan olevan trans.

Arkisissa tilanteissa ihminen yleensä määrittelee toisten sukupuolen ensisijaisesti näköhavaintojensa perusteella. Niin kutsuttu läpi meneminen tarkoittaakin esimerkiksi sitä, kun transtaustainen mies nähdään cismiehenä. Monelle transihmiselle "läpi meneminen" on tärkeää. Kaikki eivät sitä kuitenkaan tavoittele, eikä passing ole vaatimus millekkään sukupuolelle. Transihmisiin kohdistuvan syrjinnän sekä viharikosten vuoksi cisihmisestä "läpi meneminen" voi kuitenkin esimerkiksi toimia suojana transfobialta.

Läpi menemisen konseptia on kritisoitu binääristen sukupuolten normatiivisuudesta, sekä ajatuksesta, että transihmisten tulisi piilottaa transtaustansa.

Katso myös 

 Transsukupuolisuus
 Vähemmistöstressi
 Kaapista ulos tuleminen

Lähteet 

Transsukupuolisuus
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen kulttuuri
TERF

TERF (engl. Trans-exclusionary Radical Feminism, ’transihmiset ulossulkeva radikaalifeminismi’) on usein halventavassa tarkoituksessa käytetty nimitys radikaalifeminismin suuntauksesta, jonka mukaan koska sukupuolessa on kyse lisääntymisbiologiasta, transsukupuoliset ihmiset ovat sitä sukupuolta, johon heidät on syntymässä määritelty biologiansa perusteella. Terf-feministien mukaan transnaiset ovat siis miehiä tai transihmisiä eivätkä naisia. Joidenkin terf-feministien mukaan transnaisilta puuttuvat väistämättä naisen kokemukset esimerkiksi naispuberteetista, patriarkaatin kohteena olemisesta ja raskaudesta.

Terf-nimitystä käytetään usein halventavassa merkityksessä, ja terf-feministejä syytetään transfobisiksi. Terfeiksi leimatut feministit määrittelevät itsensä mieluummin ”gender-kriittisiksi”.

Joidenkin terf-feministiksi leimattujen feministien mukaan transihmisten asiat eivät kuulu feminismiin tai naisjärjestöihin. Jotkut terf-feministeiksi leimatut feministit, kuten ruotsalainen Ebba Witt-Brattström, sanovat vierastavansa intersektionaalista feminismiä siitä syystä, että siinä sukupuolia nähdään olevan enemmän kuin kaksi, ja koska siinä keskitytään naiseuden kustannuksella moniin queer-aiheisiin.

Terf-ajatteluun on yhdistetty esimerkiksi vaatimus, että naisten vessojen pitäisi turvallisuussyistä olla tarkoitettu vain biologisesti naisille eikä transnaisille. Terf-feministit perustelevat tätä vaatimusta tapauksilla, joissa transnainen tai sellaiseksi tekeytyvä on raiskannut naisia naisille rajatuissa tiloissa. On myös huomautettu, että biologiaan perustuvan jaottelun poistuessa kuka hyvänsä henkilö voi määritellä itsensä naiseksi, ja tämän avaavan mahdollisuuden häiritsijämiesten toiminnalle.

Ensimmäisiä kertoja termiä käytti Englannissa vuonna 2008 Viv Smythe kuvailemaan mediassa kirjoittavia radikaaleja feministejä, jotka Smythen mukaan olivat transfobisia. Nykyään termiä käytetään myös ei-radikaaleiksi feministeiksi identifioiduista ihmisistä, joiden katsotaan syrjivän transihmisiä.

Tunnettuja kielteisellä terf-nimityksellä leimattuja pitkän linjan feministejä ovat esimerkiksi J.K. Rowling sekä feminismin perustajahahmoihin kuuluva Germaine Greer.

Lähteet 

Sukupuolivähemmistöt
Syrjintä
Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Feminismi
Demiseksuaalisuus

Demiseksuaalisuus on seksuaalinen suuntautuminen, jossa seksuaalinen kiinnostus edellyttää kokonaisvaltaista tunnetasoa toista ihmistä kohtaan. Demiseksuaalisuus on yksi seksuaalivähemmistöistä ja osa aseksuaalisuuden spektriä. 

Demiseksuaali ei tunne seksuaalista halua ihmisiä kohtaan ilman osapuolten välistä vahvaa henkistä yhteyttä ja luottamusta. Tällainen henkinen yhteys voi olla minkälainen tahansa ystävyydestä rakkauteen. Demiseksuaalisuus ei ole riippuvainen sukupuolesta.

Katso myös 

 Aromanttisuus
 Aseksuaalisuus

Lähteet 

Seksuaalinen suuntautuminen
We Are One


We Are One on U.D.O.n sekä Saksan asevoimien virallisen sotilassoittokunnan Musikkorps der Bundeswehrin yhteistyönä tehty albumi, joka julkaistiin 17. heinäkuuta 2020.

Kappaleet

Arvostelut 
 Kaaoszine: 7-/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

 Vuoden 2020 albumit
U.D.O.:n albumit
Viktor Tsyhankov

Viktor Tsyhankov (s. 15. marraskuuta 1997 Nahariya, Israel) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Kiovan Dynamoa. Hän nousi Ukrainan maajoukkueeseen vuonna 2016.

Tsyhankov nousi Kiovan Dynamon junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän on kauden 2021–2022 sodan vuoksi tapahtuneeseen keskeytymiseen mennessä pelannut Ukrainan liigassa 143 ottelua ja tehnyt niissä 71 maalia. Hän voitti liigamestaruuden kaudella 2020–2021. Hän voitti Ukrainan cupin kausina 2019–2020, jonka loppuottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa hän oli yksi maalintekijöistä, ja 2020–2021, jonka loppuottelun ainoan maalin hän teki jatkoajalla. Hän on pelannut Mestarien liigassa 17 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia, ja Eurooppa-liigassa 27 ottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia.

Tsyhankov pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueessa. Ukrainan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Suomea vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa, voitokkaassa neljännesvälieräottelussa Ruotsia vastaan ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Englantia vastaan. Hän on kesäkuun 2022 puoliväliin mennessä pelannut 40 A-maaottelua, joissa hän on ollut 18 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt seitsemän maaottelumaalia: yhden maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Luxemburgia, kaksi kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Serbiaa, yhden lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Ranskaa, yhden kuusi päivää edellisen jälkeen Kansojen liigan ottelussa Espanjaa, yhden toukokuussa 2021 ystävyysottelussa Bahrainia ja yhden kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan.

Lähteet 

Ukrainalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1997 syntyneet
Elävät henkilöt
Varpu Tikanoja

Varpu Maria Tikanoja (7. lokakuuta 1928 Vaasa – 9. huhtikuuta 1983 Beek, Alankomaat) oli Suomessa, Italiassa ja Alankomaissa vaikuttanut taiteilija. Hän edusti taiteessaan futurismia ja metafysiikkaa.

Tikanojan vanhemmat olivat Frithjof ja Ruusa Tikanoja (o.s. Myntti). Varpu Tikanoja kasvoi lapsuudenkodissaan Vaasassa (nykyinen Tikanojan taidekoti) sisarustensa kanssa vuoteen 1946 asti, kunnes hän aloitti taidehistorian opinnot Helsingin yliopistossa käyden samalla piirustustunneilla. Hän valmistui vuonna 1952 kuvaamataidon opettajaksi Ateneumista. Näiden opintojen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Italiaan Perugian yliopistoon ja Pisan yliopistoon vuosiksi 1952–1953.

Vuonna 1954 Tikanoja kirjoitti tutkielmaa taiteilija Carlo Carrásta ja alkoi opiskelemaan maalausta Accademia di Belle Arte di Brerassa. Siellä hän tutustui hollantilaiseen Arthur Spronkeniin, jonka kanssa hän myöhemmin avioitui Vaasassa vuonna 1955. He muuttivat asumaan Beekin kylään Limburgiin Alankomaihin ja saivat sielä viisi lasta: Tarun, Caiuksen, Siirin, Arjan ja Koren.

Ennen vuotta 1975 Tikanojan maalaaminen oli epäsäännöllistä ja vähäistä todennäköisesti lapsien vuoksi. Vuodesta 1975 lähtien taas hän maalasi intensiivisesti ja piti monia näyttelyitä Hollannissa.

Varpu Tikanoja kuoli 9. huhtikuuta vuonna 1983 Beekissä, Alankomaissa. Hänen töitään on nähty hänen kuolemansa jälkeen vuosina 1984 ja 1987 muistonäyttelyissä Maastrichtissa, Alankomaissa sekä Vaasassa Tikanojan taidekodissa. Tikanojan taidekodin Kotona-näyttely vuonna 2021 esittelee myös hänen teoksiaan perheen 70-vuotisjuhlanäyttelyssä.

Lähteet 

Suomalaiset taidemaalarit
Kuvaamataidonopettajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Haukivuoren kotiseutumuseo

Haukivuoren kotiseutumuseo on vuonna 1962 avattu kotiseutumuseo Mikkelin Haukivuoren pitäjässä. Museo on osa Haukivuoren vanhan pitäjäkeskuksen eli Haukivuoren kirkonkylän aluetta. Kotiseutumuseo toimii Haukivuoren kirkolta pappilaan johtavan kylänraitin varrella 1900-luvun alun viljamakasiinissa. Samalla raitilla on vanha pitäjäntupa, entinen kansakoulu sekä 1900-luvun alussa valmistuneita asuinrakennuksia. 

Maakunnallisesti rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokkaan kotiseutumuseon rakennuskantaan kuuluu myös toinen, ilmeisesti 1920-luvulla paikalle siirretty hirsinen viljamakasiinirakennus. Vuonna 1966 museoalueelle tuotiin lisäksi Tapio Olkkosen rakentama hirsinen tuulimylly (1905) Häkkilän kylästä.

Lähteet 

Mikkelin rakennukset ja rakennelmat
Haukivuori
Suomen kotiseutumuseot
Pitäjänmakasiinit
Sodan murtamat

Sodan murtamat on Timo Korhosen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.

Elokuvan aiheena on sodan aiheuttamat psyykkiset traumat. Se käsittelee jatkosodassa psykiatriseen hoitoon joutuneiden suomalaisten sotilaiden tarinoita heidän palattuaan koteihinsa sodan jälkeen. Elokuvassa haastatellaan sotilaiden lapsia, jotka kertovat tunnelmasta, joka vallitsi heidän kodeissaan sodan jälkeen.

Lähteet 

Vuoden 2016 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset dokumenttielokuvat