joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Patopäänsaaret

Patopäänsaaret  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.

Maantietoa 
Saari on 350 metriä pitkä, 280 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria . Ne sijaitsevat  Asikkalanselän pohjoisosassa Isosaaren eteläpuolella samalla matalikolla sen kanssa. Saaret ovat hyvin matalat ja osassa pääsaarta on Päijänteen vedenpinnan vaihtelun synnyttämää kosteikkoa. Kummassakin päässä pääsaarta on kallioinen mäki, jonka korkeus ylittää 80 metriä mpy. Pääsaaren korkein kohta kohoaa siten vain noin kahden metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren lounaispäässä kalliolla on vapaa-ajan asunto.

Historiaa 
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa on Isosaari piirretty näkyviin nimellä ”Ylinnäsaari”. Isosaaren eteläpuolelta kuitenkin puuttuu Patopäänsaaret, vaikka ne esiintyvätkin myöhemmissä kartoissa. Eräs selitys ilmaantumiselle saattaa olla saarien matala profiili. Kun Päijänteen pintaa laskettiin vuosien 1820–1832 aikana noin 120 senttimetriä perkaamalla Kalkkistenkoskea ja muita Kymijoen yläosien matalia kohtia, saattoi matalikon kiviä ja järvenpohjaa paljastua vedestä. Kalmbergin kartasto on piirretty ennen maastotöitä käyttäen pohjana vanhoja pitäjänkarttoja, jotka ovat yleensä peräisin 1800-luvun alkupuoliskolta. Patopääsaarten puuttuminen johtuu varmaan tästä työvaiheesta, sillä rannoilta katsellen matalat saaret on todennäköisesti jääneet huomiotta. Samalla voidaan arvioida, että Patopääsaaret ovat hyvin nuoria saaria.

Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 on saaret piirretty ja nimetty karttoihin. Vuonna 1920 saaria on piirretty kolme ja niiden karttanimi on ”Patapäänsaaret”. Vuoden 1942 kartassa erilliset saaret on piirretty yhdeksi suuremmaksi saareksi . 

Vuoden 1965 peruskartassa ”Patapäänsaarilla” on kaksi pääsaarta ja lisäksi kahdeksan pikkuluotoa. Saaren kasvillisuudeksi on merkitty pensaikkoa ja suomaata. Suurten saarten korkeimmilla paikoille on merkitty mäntymetsää. Vuonna 1980 on tilanne sama, mutta läntisellä saarella on mökki. Saarien nimi on nyt ”Patopäänsaaret”. Viimeisessä painetussa kartassa on pääsaarien välinen alue piirretty kannakseksi.

Huomautukset

Lähteet 

Asikkalanselän saaret
Asikkalan saaret
Shane Duffy

Shane Duffy (s. 1. tammikuuta 1992 Derry, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.

Duffy kuului vuoteen 2014 saakka Evertonin omistukseen mutta pelasi edustusjoukkueessa vain Valioliigassa viisi ottelua, Eurooppa-liigassa kaksi ottelua sekä cupien otteluita. Muutoin hän pelasi Evertonin reservijoukkueessa sekä lainalla Burnleyssä, Scunthorpe Unitedissa ja Yeovil Townissa. Vuosina 2014–2016 hän pelasi Blackburn Roversin joukkueessa Englannin mestaruussarjaa 63 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Elokuussa 2016 hän siirtyi Brightoniin, jossa hän ensimmäisellä kaudella pelasi mestaruussarjassa 31 ottelua ja teki kaksi maalia. Keväällä 2017 Brighton nousi Valioliigaan. Duffy pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 37 ottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 35 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kauden 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella skotlantilaisseura Celticissä, jossa hän esiintyi 18 kertaa Skotlannin Valioliigassa ja teki kolme maalia. Hän pelasi Eurooppa-liigassa neljä ottelua, ensimmäisensä sitten kauden 2009–2010.

Duffy pelasi sekä Pohjois-Irlannin että Irlannin nuorisomaajoukkueissa. Aikuisten tasolla hän on edustanut Irlannin maajoukkuetta ja pelannut syyskuun 2021 puoliväliin mennessä 47 maaottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2014. Hän on tehnyt maalin syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan, marraskuussa 2017 MM-jatkokarsinnassa Tanskaa vastaan, kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa jälleen Tanskaa vastaan, syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Bulgariaa vastaan ja syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan.

Lähteet 

Irlantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Philip Billing

Philip Anyanwu Billing (s. 11. kesäkuuta 1996 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia.

Billing siirtyi syksyllä 2012 kotimaastaan englantilaisseura Huddersfield Townin junioreihin. Hän pääsi edustusjoukkueessa mestaruussarjan otteluun ensimmäisen kerran huhtikuussa 2014 mutta enemmän peliaikaa hän sai vasta kaudella 2015–2016. Kausina 2017–2019 hän pelasi Huddersfieldin joukkueessa Valioliigaa 43 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi Bournemouthiin, jossa hän on valioliigakaudella 2019–2020 kuulunut vakiokokoonpanoon.

Billing on pelannut Tanskan alle 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Tanskan kaikki kolme ottelua muutamaa minuuttia vaille kokonaan. Hän on päässyt Tanskan A-maajoukkueen mukaan vuonna 2019 mutta ei ole vielä saanut peliaikaa.

Lähteet 

Tanskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Nicolas Pépé

Nicolas Pépé (s. 29. toukokuuta 1995 Mantes-la-Jolie, Ranska) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.

Pépé edusti Ranskassa Poitiersia, Angersia, lainasopimuksella Orléansia ja Lillea. Angersin ja Lillen joukkueissa hän pelasi Ligue 1:ssä 107 ottelua ja teki niissä 38 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli 22 maalillaan liigan toiseksi paras maalintekijä.

Elokuussa 2019 Pépé siirtyi englantilaisseura Arsenaliin. Hän on 60 valioliigaottelussaan tehnyt 15 maalia. Kolmannessa Eurooppa-liigan ottelussaan portugalilaista Vitóriaa vastaan hän teki kaksi maalia. Kaikkiaan hän on 19 Eurooppa-liigan ottelussaan viimeistellyt kahdeksan maalia. Hän oli voittamassa FA Cupia 2020.

Pépé on pelannut Norsunluurannikon maajoukkueessa 25 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet 

Norsunluurannikkolaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Isao Inokuma

Isao Inokuma (, 4. helmikuuta 1938 Yokosuka, Kanagawa – 28. syyskuuta 2001 Tokio) oli japanilainen judon olympiavoittaja.

Inokuma voitti raskaan sarjan olympiakultaa Tokiossa 1964. Hän myös voitti kultaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Rio de Janeirossa vuonna 1965. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1959 ja 1963. Vuosina 1960 ja 1961 hän sijoittui Japanin mestaruuskilpailuissa hopealle, häviten Akio Kaminagalle.

Tokion olympialaisten aikaan Inokumalla oli 5. danin musta vyö judossa. Hänen haastajansa kisoissa olivat kanadalainen Doug Rogers, joka oli harjoitellut Inokuman kanssa Japanissa, Neuvostoliiton Anzor Kiknadze ja Parnaoz Tšikviladze sekä Korean Kim Jong-Dai. Inokuma kohtasi Kiknadzen toisessa semi-finaalissa ja voitti tämän tai-otoshi heitolla viiden minuutin kamppailun jälkeen, ja päätyi loppuotteluun Rogersin kanssa. Finaali eteni rauhallisesti ja vain vähän painimista nähtiin ensimmäiseen 10 minuuttiin. Tuomarin varoitettua molempia judokoita mahdollisesta hylkäämisestä puutteellisen aktiviteetin vuoksi, ottelun tahti koheni hieman. Inokuma voitti tuomaripäätöksellä hieman suuremman taistelutahdon osoittamisen ansiosta, ja ottelu tuomittiin kinsaksi.

Inokuma lopetti kilpajudon vuonna 1966 ja urheilu-uransa jälkeen toimi muun muassa Tokain yliopiston opettajana ja rakennusliikkeen johdossa.

Inokuma teki itsemurhan samuraiden perinteisellä tavalla seppukulla vuonna 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 judoinfo.com: Fighting Spirit by Isao Inokuma

Japanilaiset judokat
Japanilaiset olympiavoittajat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1938 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Kultainen keihäs

Kultainen Keihäs on vuosittain Suomessa järjestettävä keihäänhettokilpailu. Vuodesta 2016 lähtien kilpailu on järjestetty Vantaalla. Vuodesta 2018 lähtien kilpailu on näkynyt YLE:llä. Vuoden 2020 kilpailu järjestetään lauantaina 27. kesäkuuta.

Vuonna 2016 miesten kisan voittoon heitti Ari Mannio tuloksella 81,07. Toiseksi heitti Sami Peltomäki tuloksella 79,02 ja kolmanneksi Teemu Wirkkala tuloksella 76,01.

2017 miesten kilpailun voittoon heitti olympiavoittaja Keshorn Walcott 84,16 kantaneella heitolla. Toiseksi heitti Tero Pitkämäki ensimmäisen kierroksen heitolla 83,51. Kolmanneksi heitti Argentiinan Braian Toledo tuloksella 78,17. 

Vuoden 2022 kilpailussa heitettiin naisten kilpailu sekä parakeihäs. Myös miesten kilpailu oli tarkoitus olla ohjelmassa mukana, mutta se peruttiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kilpailun kotisivut

Suomen yleisurheilukilpailut
Luettelo eduskunnalle luovutetuista kansalaisaloitteista

Suomessa kansalaisaloite on 1. maaliskuuta 2012 voimaan tulleen kansalaisaloitelain tarkoittama kansalaisten tekemä lainsäädäntöaloite, jolla äänioikeutetut Suomen kansalaiset voivat saada lakiehdotuksen tai ehdotuksen lainvalmisteluun ryhtymisestä eduskunnan käsiteltäväksi, mikäli vähintään 50 000 kansalaista, eli noin 1,2 prosenttia äänioikeutetuista, kannattaa aloitetta.

Lähteet 

Kansalaisaloitteet
Säeromaani

Säeromaani on kaunokirjallisuuden laji, jossa kerronta etenee ilmavasti lyhyiden säkeiden muodossa. Se on noussut maailmantietoisuuteen 2010-luvulla nuortenaikuisten kirjallisuuden suosion myötä. Suomenkielisen termin lajille esitteli kirjailija Anneli Kanto. Ensimmäinen Suomessa säeromaaneja kirjoittanut kirjailija on Kirsti Kuronen, jolta on julkaistu säeromaanit Paha Puuska, Pönttö ja Merikki.

Englanniksi laji tunnetaan nimellä verse novel tai novel in verse. Esimerkkejä suomennetuista säeromaaneista ovat Sarah Crossanin Yksi.

Proosan lajeja 
 Pienoisromaani
 Raapale
 Minuuttinovelli
 Proosaruno

Lähteet 

Kaunokirjallisuuden lajityypit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Sanna Ahvenjärvi

Sanna Ahvenjärvi (s. 19. huhtikuuta 1972 Rovaniemi) on suomalainen säveltäjä.

Ahvenjärvi kiinnostui varhain musiikista alttoviulunsoiton, laulun ja kansanmusiikin parissa. Hän soitti kansantanssiyhtye Siepakoissa. Suoritettuaan musiikin teorian opettajan jatkotutkinnon Oulun konservatoriossa hän lähti miehensä, säveltäjä Tapio Lappalaisen kanssa jatko-opintoja varten Luxemburgiin ja Salzburgiin. Ahvenjärvi sai sävellysdiplomin Mozarteumista.

Ahvenjärven sävellyksiä on esitetty Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa. Hän on soittanut Emilia-tyttärensä kanssa Haapajärvellä toimineessa Duo Sanemiliana -kokoonpanossa (viulu, alttoviulu). Hän on myös opettanut sävellystä. Tapio Lappalaisen kanssa Ahvenjärvi sävelsi arkkitehtuuriaiheisen Rakennetaan koulu! -oopperan (2014).

Teoksia

Näyttämömusiikki 
 Rakennetaan koulu! (2013–2014) kamariooppera (sävelletty yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa)

Orkesterimusiikki 
 Jubileum (2018) orkesterille ja kuorolle (sävelletty yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa)
 Kehtolaulu / Lullaby (2005/2017) kamariorkesterille
 Miracle Overture (2005/2010–2011) sinfoniaorkesterille
 Strörungen (2003–2005) sinfoniaorkesterille
 Revontuulet (2004–2005) nuoriso-orkesterille
 Tämänkin Hämärän (1997–1998) sopraanolle ja kamariorkesterille

Ensemblemusiikki 
 Neliniminen nainen (2015) sopranolle ja kitaralle
 Ruut's aria (2015) Hiekkasilmä-operasta, versio 1; sopranolle, klarinetille, harmonikalle, pianolle, lyömäsoittimille, viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle
 Ruut's aria (2015) Hiekkasilmä-operasta, versio 2; sopranolle, klarinetille, harmonikalle, pianolle, lyömäsoittimille
 Four songs from the song cycle: ”Elämän ja kuoleman lauluja” / ”Songs of Life and Death” (2013-2014) mezzosopraanolle, viululle ja pianolle
 Songs of Life and Death (2013–2014) mezzosopraanolle, pianolle, lyömäsoittimille ja jousikvintetille 
 Tämänkin hämärän (1997–1998) sopraanolle ja pianolle
 Aduendando (1998) kansanmusiikkiryhmälle

Kuoromusiikki 
 Haluan (2001) sekakuorolle

Kamarimusiikki 
 Bußetuende Zitrusseife (2019) sopranolle, huilulle, kitaralle ja sellolle (sävelletty yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa)
 Kadonneiden aivojen metsästys (2009) kolmelle lyömäsoittajalle
 Three small pieces for violin trio (2009–2010) viulutriolle
 Three small pieces for viola trio (2009–2010) alttoviulutriolle
 Fingers to the Bone (2004) viuluduolle
 Composition for Windquintet (2002/2003) huilulle, oboelle, klarinetille, käyrätorvelle ja fagotille
 String Quartet No.1 (1998–2000)

Sooloteoksia 
 No Piece by Violance (2002–2003) alttoviululle

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 
 Music Finland: Composers: Sanna Ahvenjärvi 

Suomalaiset säveltäjät
Oopperasäveltäjät
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Maija Hynninen

Maija Hynninen (s. 1977) on suomalainen säveltäjä ja äänitaiteilija. Hän on yhdistänyt työssään ihmisääntä, live-elektroniikkaa ja poikkitaiteellista performanssia.

Hynninen aloitti vuonna 2003 Paavo Heinisen johdolla opiskelun Sibelius-Akatemiassa, josta valmistui musiikin maisterin arvolla vuonna 2011. Samalla hän suoritti viuludiplomia Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän vietti vuoden Erasmus-vaihdossa Stuttgartissa Oliver Schnellerin oppilaana. Hynninen täydensi opintojaan elektronisen musiikin osalta IRCAM:ssa vuosina 2012–2013 ja aloitti filosofian tohtorin tutkinnon suorittamisen elektroakustisessa musiikissa Sibelius-Akatemiassa vuonna 2015 sekä sävellyksessä Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä vuonna 2016. Hän on osallistunut myös Unsuk Chinin, Philippe Hurelin, Oscar Strasnoyn, Rolf Wallinin, Karin Rehnqvistin, Magnus Lindbergin, Jonathan Harveyn ja muiden pitämille mestarikursseille.

Hynniseltä ovat tilanneet ja esittäneet musiikkia muiden muassa Yle, Helsingin kamarikuoro, Avanti!, Maj Lind -pianokilpailu, Jaana Kärkkäinen, Andrea Carola Kiefer, Susanne Kujala, Juho Laitinen, Camilla Hoitenga ja Eija Kankaanranta.

Ravello Records julkaisi lokakuussa 2019 Hynnisen teosten levyn Dawn Breaks.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Suomalaiset säveltäjät
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Paavo Heinisen sävellysoppilaat
Oeric Oisc

Oeric Oisc, myös Oisc tai Æsc (k. 512), oli Kentin kuningas. Hän lienee hallinnut vuosina 488–512. Kentin kuningassukua kutsutaan hänen mukaansa nimellä Oiscingas.

Oeric Oisc oli joko Britteinsaarille saapuneiden anglosaksien päällikön Hengistin poika tai pojanpoika. Beda Venerabilis mainitsee Oeric Oiscin Hengistin poikana, ja Anglosaksien kronikka kertoo, että ”Hengist ja Æesc taistelivat brittejä vastaan Crayfordissa, jossa tappoivat neljätuhatta miestä”. Tämän jälkeen britit jättivät Kentin ja pakenivat Lontooseen. Anglosaksien kronikan mukaan Oeric nousi valtaan vuonna 488 ja hallitsi 24 vuotta.

Lähteet 

Englannin anglosaksikuninkaat
400-luvulla syntyneet
Vuonna 512 kuolleet
Lakeudenpuisto

Lakeudenpuisto sijaitsee keskeisellä paikalla Seinäjoen keskustassa Aalto-keskuksen ja Torikeskuksen tuntumassa. Lakeudenpuisto sijaitsee Kirkkokadun varrella ja sitä vastapäätä sijaitsee Mannerheimin puisto. 

Lakeudenpuisto on laaja ja vapaa nurmi-alue, jossa on järjestetty erilaista ohjelmaa ja tapahtumia. Kesäisin alueella toimii mm. pelivälinelainaamo ja kioskitoimintaa. Lakeudenpuistossa järjestetään perinteisesti Seinäjoen uuden vuoden ilotulitustapahtuma.

Lähteet  

Seinäjoen keskusta
Seinäjoen puistot
Bure Litonius

Bure Johan Hedrik Walter Litonius (8. tammikuuta 1919 Helsinki – 4. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan pukusuunnittelija, historiallisten pukujen asiantuntija ja elokuvien puvustaja.

Bure Litonius aloitti jo lapsena sotilasvaatteiden ja sotilaan ammattiin kuuluvien esineiden keräilyn. Hän kiersi vanhojen tavaroiden kaupoissa yhdessä upseerina toimineen isänsä kanssa ja hankki kokoelmaansa muun muassa satoja epoletteja. Hän alkoi toimi jo kouluvuosinaan historiallisten vaatteiden, huonekalujen, tapakulttuurin ja ympäristökokonaisuuksien asiantuntijana teatteri- ja elokuvamaailmassa. Hän toimi pukusuunnittelijana sekä pukujen ja varusteiden asiantuntujana vuosina 1938–1962 vastaten lähes kolmenkymmenen elokuvan puvustamisesta. Hän oli myös Suomen Kansallisteatterin ja Ruotsalaisen teatterin vakinainen pukuasiantuntija. Litonius opiskeli myös sotahistoriaa Suomen, Ruotsin, Saksan ja Italian yliopistoissa. 

Vuonna 1939 valmistunut Helmikuun manifesti oli ensimmäinen elokuva, jossa silloin 19-vuotias Litonius vastasi puvustuksesta ja laati ohjeet historiallisten 1800-luvun miljöiden kuten Talvipalatsin luomisesta elokuvaa varten. Seuraavassa elokuvassaan Runon kuningas ja muuttolintu (1940) Litonius oli pukuaiantuntijana ja esitti myös pienissä sivurooleissa Sakati Topeliusta ja ylioppilasta. Hän oli sotavuosina pukusuunnittelijana elokuvissa Kaivopuiston kaunis Regina (1941), Hevoshuijari (1943), Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943), Valkoiset ruusut (1943), Ballaadi (1944) ja Sylvi (1944). Puvustajana hän oli elokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja En ole kreivitär (1945). Sotavuosien jälkeen Litonius oli puvustajana muun muassa elokuvissa Rosvo-Roope (1949), Katariina kaunis leski (1950), Mä oksalla ylimmällä (1954), Risti ja liekki (1957) ja Skandaali tyttökoulussa (1960) sekä pukuasiantuntijana elokuvissa Tanssi yli hautojen (1950), Sadan miekan mies (1951), Sven Tuuva (1958), Komisario Palmun erehdys (1960) ja Pojat (1962). Viimeksi hän oli historiallisena tapa-asiantuntijana televisioelokuvassa Kustaa Vaasa (1969).

Kirjallista tuotantoa 
 Suomalainen sotilas kautta aikojen. "Seuran" keräilysarja. Yhtyneet kuvalehdet, Helsinki 1942
 Esplanaadikappeli 1937-1957. Lomaliitto, Helsinki 1957

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Joanna Weckman : Buren ja Fiinun jalanjäljissä – Pukusuunnittelijana elokuvaproduktiossa, Elokuvatajun artikkelisarja
 Suomen sotaisten muistojen vaalija, Seura, 19.04.1939, nro 16, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 Helsinkiläisen keräilijän sotamuseo, Hakkapeliitta, 08.08.1939, nro 32, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset elokuvapukusuunnittelijat
Suomalaiset keräilijät
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Ylistaron helluntaiseurakunta

Ylistaron helluntaiseurakunta on Seinäjoen Ylistarossa toimiva seurakunta. Se on perustettu vuonna 1943 ja se kuuluu jäsenseurakuntana Suomen Helluntaikirkkoon. Seurakunta on rekisteröity 23. toukokuuta 1950.

Toimintamuotoina ovat jumalanpalvelusten lisäksi mm. rukousillat, aamurukoukset, erilaiset iltatilasuudet, lähimmäisenruokailut sekä lähetysompelu.

Lähteet 

Suomen helluntaiseurakunnat
Ylistaro
Seinäjoen seurakunnat
Peräseinäjoen helluntaiseurakunta

Peräseinäjoen helluntaiseurakunta on Seinäjoen Peräseinäjoella toimiva seurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1940, ja se on rekisteröity 15. helmikuuta 1957. Toimintamuotoina ovat muun muassa ehtoolliskokoukset, aamurukoukset, erilaiset iltatilasuudet sekä lasten ja nuorten illat ja leirit.

Helluntaiseurakunnalla on 125 jäsentä ja seurakunnalla on ollut yhteensä 11 työntekijää. Seurakunnan nykyinen työntekijä Mertsi Mäntyniemi on hoitanut tehtävää vuodesta 2011 lähtien.

Historia 
Helluntaiherätyksen toiminta Peräseinäjoella sai alkunsa 1930-luvun lopulla, kun Valkiajärven kylässä järjestettiin hengellisiä tilaisuuksia. Tilaisuuksissa saadun opetuksen perusteella 12 hengen joukko perusti seurakunnan 30. elokuuta 1940. Alkuaikoina seurakunnan tilaisuuksia järjestettiin kodeissa. Vuonna 1941 seurakunnassa oli 21 jäsentä ja seurakunta valitsi ensimmäisen vanhimmiston. Vähitellen seurakunnan toiminta laajeni koko pitäjään.

1950-luvulla seurakunnan toiminnan seurauksena syntyi Viitalankylän herätys. Kylässä järjestetyissä tilaisuuksissa tuli uskoon yli 40 henkilöä. Vuonna 1955 seurakunnan jäsenmäärä oli noussut 155 henkilöön. Vuonna 1956 suunnitelmat omasta rukoushuoneesta etenivät, kun seurakunta osti Kytösaaren tilan kirkonkylältä. Tilan keskeneräinen rakennus saneerattiin rukoushuoneeksi ja toiminnan taustalle perustettiin Peräseinäjoen Siion ry. Seurakunnan ensimmäisenä saarnaajana aloitti Matti Rajamäki.

1960-luvulla seurakunnan jäsenmäärä nousi yli 180:een ja toiminta alkoi vakiintua. Seurakunta myi vanhan rukoushuoneen ja osti Osuusliikkeen kiinteistön uudeksi rukoushuoneeksi. Seurakunta tuki lähetystyötä Israeliin, Japaniin ja Formosaan. Nykyinen rukoushuone valmistui talkootyöllä ja tilan vihkiäisiä vietettiin kesäkuussa 1979. 1970-luvulla seurakunta aloitti myös vuosittaisen nuorisopäivien järjestämisen, joihin on saapunut vieraita ympäri maakuntaa.

Lähteet 

Suomen helluntaiseurakunnat
Peräseinäjoki
Seinäjoen seurakunnat
Tamyra Mensah

Tamyra Mariama Mensah-Stock (11. lokakuuta 1992 Katy, Texas) on yhdysvaltalainen vapaapainija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 

Mensah voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 68 kg painoluokassa. Hän voitti maailmanmestaruuden Nur-Sultanin MM-kilpailuissa 2019 69 kg sarjassa. Hän oli kolmas samassa sarjassa Budapestin MM-kilpailuissa 2018 ja Oslossa 2021. Mensahilla on myös mestaruus Pan-Amerikan kisoista 2019 68 kg sarjasta. Pan-Amerikan-mestaruuden hän on voittanut samassa sarjassa 2019, 2020 ja 2021.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset naispainijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Lola Flores

María Dolores Flores Ruiz (21. tammikuuta 1923 – 16. toukokuuta 1995) oli espanjalainen flamenco-taiteilija ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa Andalusian romanien (gitano) kansantaiteen esittäjänä.

Floresin isä oli baarinomistaja. Äiti oli puoliksi romani. Hän alkoi laulaa flamencoa Jerezin kahviloissa 10-vuotiaana. Hän liittyi 15-vuotiaana kiertelevään varietee-ryhmään. Vuonna 1940 hän muutti Madridiin. Hän alkoi esiintyä Manolo Caracolin kanssa. 1950- ja 1960-luvuilla hän kiersi Etelä-Amerikkaa, levytti ja näytteli. Flores levytti noin 50 levyä ja näytteli yli 35 elokuvassa.

Flores meni naimisiin katalonialaisen kitaristin Antonio Gonzálezin (El Pescaílla) kanssa vuonna 1957. Heillä oli kolme lasta, joista tuli esiintyviä taiteilijoita.

Filmografia (valikoima)
 La Estrella de la Sierra Morena (1952)
 Los tres amores de Lola (Lola torbellino) (1956)
 La Faraona (1956)
 Maricruz (1957)
 María de la O (1959)
 Venta de Vargas (1959)
 El balcón de la luna (1961)

Diskografia (valikoima)
 Canta Lola Flores (1955)
 ¡Olé! (1957)
 The Toast of Spain (1959)
 La fabulosa Lola Flores (1959)
  Ultimos exitos de Lola Flores (1960)
 No 1 (1961) 
 Lola Flores y Antonio González (1964) 
 Lola Flores y Antonio González (1964) 
 Lola Flores y Antonio González (1966) 
 Lola Flores y Antonio González ‎– Presentan las canciones de ”La Guapa de Cádiz” (1966) 
 Lola Flores recita poemas de Rafael de Leon (1967)
 Lola Flores y Antonio González (1968) 
 Lola Flores y Antonio González (1969)
 Lola Flores (1969)
 Lola Flores (1971)
 Lola Flores (1972)
 Lola Flores (1973)
 Lola Flores (1974)
 Lola Flores (1974)
 La fabulosa Lola Flores (1975)
 Diferente Lola (1980)
 Exitos de Lola Flores (1980)
 Lola Flores y Antonio González (1980) 
 Homenaje (1990)

Lähteet
 IMDb
 Discogs

Viitteet 

Espanjalaiset näyttelijät
Espanjalaiset laulajat
Romanitaustaiset henkilöt
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Antonio Flores (muusikko)

Antonio Flores (14. marraskuuta 1961 – 30. toukokuuta 1995) oli espanjalainen muusikko ja näyttelijä.

Floresin isä Antonio González (”El Pescaílla”) oli kitaristi, äiti Lola Flores oli flamenco-taiteilija ja näyttelijä. Floresin sisaret Rosario ja Lolita ovat laulajia ja näyttelijöitä. Vuonna 1986 syntynyt lapsi Alba on näyttelijä.

Floresin isä oli romani ja äidinäiti puoliksi romani.

Flores näytteli ensimmäisen kerran 8-vuotiaana elokuvassa El taxi de los conflictos (1969). Hän näytteli Antonion roolin Eloy de la Iglesian ohjaamassa elokuvassa Colegas (1982). Cosas mías (1995) oli Floresin menestynein musiikkialbumi. Hän tuotti ja kirjoitti suurimman osan kappaleista sisarensa Rosario Floresin albumille De ley (1992).

Flores sai parhaan espanjalaisen artistin Premios Ondas -palkinnon vuonna 1995.

Flores kuoli lääkeaineiden yliannostukseen pari viikkoa äitinsä kuolemasta. Kuoleman jälkeen on julkaistu kokoelmalevyjä.

Filmografia (valikoima)
 El taxi de los conflictos (1969)
 Colegas (1980)
 El balcón abierto (1984)
 Calé (1987)
 Kiihkon umpikujassa (1989)
 La mujer y el pelele (1990)
 Chechu y familia (1992)
 Cautivos de la sombra (1993)

Diskografia (valikoima)
 Antonio (1980)
 Al caer el sol (1981)
 Gran vía (1988)
 Cosas mías (1995)

Lähteet
 IMDb

Viitteet 

Espanjalaiset näyttelijät
Espanjalaiset laulajat
Espanjalaiset lauluntekijät
Romanitaustaiset henkilöt
Vuonna 1961 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
DNA rikostutkinnassa

DNA-tunnisteiden käyttö rikostutkinnassa on yhä yleisempää. Suomessa DNA-tutkimuksia tehdään niin henki- kuin omaisuusrikoksissakin. Rikostutkinnassa DNA:a voi löytyä muun muassa siemennesteestä tai ihokudoksesta. 

DNA:n käyttö rikostutkinnassa perustuu kromosomien ei-koodaavalla alueella sijaitseviin, yleensä 4–5 emäsparin mittaisten toistojaksoihin (eng. short tandem repeat, STR). Tiettyjä toistojaksojen alueita monistamalla saadaan aikaan ihmisen yksilöivä DNA-tunniste. Koska toistojaksojen pituudet vaihtelevat eri ihmisillä, voidaan riittävän monta aluetta tutkimalla laskea tilastollinen todennäköisyys samanlaisen DNA-profiilin esiintymiselle.

Poliisin rikospaikoilta kerättyjä DNA-näytteitä verrataan DNA-rekisteriin. Suomessa poliisi voi suorittaa henkilökatsastuksen sellaiselle henkilölle, jota todennäköisin syin epäillään sellaisesta rikoksesta, josta säädetty ankarin rangaistus on enemmän kuin kuusi kuukautta vankeutta, taikka rattijuopumuksesta sekä huumausaineen käyttörikoksesta. Henkilökatsastuksen yhteydessä epäillyltä otetaan DNA-näyte posken limakalvolta. Epäillyn antamasta näytteestä määritetään epäillyn DNA-profiili, joka tallennetaan poliisin DNA-rekisteriin.

Täysin luotettava tunnistus ei kuitenkaan ole, kuten ei sormenjälkitutkimuskaan, koska tulkinnan tekee ihminen. Tulkintaan voivat vaikuttaa taustatiedot.

Lähteet

Rikostutkimus
DNA
Kauhavan helluntaiseurakunta

Kauhavan helluntaiseurakunta on Kauhavalla toimiva seurakunta. Se on perustettu vuonna 1932. Seurakunta on rekisteröity 17. marraskuuta 1962.

Toimintamuotoina ovat jumalanpalvelusten ja Sanan ja rukouksen iltojen  lisäksi mm. lapsi- ja nuorisotyö, koulutyö, hoitokotityö, lähetystyö Karjalassa sekä musiikkitapahtumat.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Seurakunnan kotisivut

Suomen helluntaiseurakunnat
Kauhavan seurakunnat
Kortesjärven helluntaiseurakunta

Kortesjärven helluntaiseurakunta on Kauhavan Kortesjärvellä toimiva paikallisseurakunta. Se on perustettu vuonna 1947. Seurakunta on rekisteröity 2. maaliskuuta 1972. Seurakunnassa on noin 40 jäsentä. Seurakunta pitää rukouskokouksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
http://www.kortesjarvenhelluntaiseurakunta.fi/

Suomen helluntaiseurakunnat
Kortesjärvi
Kauhavan seurakunnat
Steve Easterbrook

Stephen James Easterbrook (s. 6. elokuuta 1967 Watford, Englanti) on brittiläinen yritysjohtaja. Hän oli McDonald’s-yhtiön toimitusjohtaja vuosina 2015–2019. Easterbrook erosi marraskuussa 2019, kun paljastui että hänellä oli suhde alaisensa kanssa.

Lähteet 

Elävät henkilöt
Vuonna 1967 syntyneet
Brittiläiset yritysjohtajat
McDonald’s
Loimaan Kivi

Loimaan Kivi on  suomalainen yritys, joka jalostaa graniitista hautakiviä, rakennuskiviä ja sisustuskiviä. Yritys on perustettu 1931, sen pääkonttori ja tehdas on Loimaalla ja sillä on  lisäksi 13 myymälää.

Historia 

Alku

Loimaan Kivi sai alkunsa vuonna 1921. Kiertävä kivenhakkaaja Antti Palin (1885-1963) päätti perustaa Loimaalle omalla nimellä toimivan kiviveistämön (Antti Palin Loimaan Kiviveistämö). Näistä ajoista asti on Loimaan saviset seudut tunnettu myös osaavasta kivenjalostustaidosta. Antti Palin johti perustamaansa yritystä 37 vuotta.

Koneistumisen aika

Seuraavan sukupolven astuessa johtoon vuonna 1958, Antin pojat Reino ja Martti Palin kehittivät yritystä edelleen vahvasti eteenpäin. 1950-luvulla kiviala oli Suomessa suurten muutosten edessä. Alkoi nopea koneistamisen, kehittämisen ja rakentamisen aika. Reino Palin oli kivialan koneellistamisen pioneereja ja Martti Palin puolestaan taitava verkostoituja ja myynnin ammattilainen. Laajentunut yhteistyö auttoi yrityksen kehittämisessä ja tuotanto monipuolistui hauta- ja rakennuskivistä sisustuskiviin sekä kuvanveistotöihin.

Antti Palinin perustamasta Loimaan Kiviveistämöstä oli kasvanut vahva kivialan toimija, jonka johtoon astui kolmas sukupolvi, kun Reino Palinin poika Heikki Palin nimitettiin toimitusjohtajaksi vuonna 1989.

Loimaan kivi tänään

Myymäläverkostoon kuuluu 13 omaa liikettä Eteläisen-Suomen alueella. Tehdas sijaitsee Loimaalla. Loimaan Kivi työllistää vuonna 2019 yhteensä 68 henkilöä.

Vuonna 2013 Loimaan Kivi Oy laajeni yritysostolla kun Uotilan Kivi Oy Raumalta tuli osaksi Loimaan Kivi Oy:tä. 

Loimaan Kivi Oy teki historiansa suurimman investoinnin vuonna 2014 ostamalla Suomen Kivivalmiste Oy:n Korpilahdelta ja Viitasaarelta. Jalostustoiminnan lisäksi tehdyllä kaupalla Loimaan Kivi Oy:n omistukseen tulivat myös neljä louhimoa Keski-Suomessa.

Loimaan Kivi Oy osti vuonna 2016 Varpaisjärvellä sijaitsevan louhimon Palin Granit Oy:ltä. Loimaan Kivi Oy:llä on tällä hetkellä kaiken kaikkiaan kuusi omaa louhimoa, jotka sijaitsevat Varpaisjärvellä, Viitasaarella sekä Korpilahdella.

Loimaan Kivi –konserni työllistää yhteensä 108 henkilöä.

Lähteet 

Suomalaiset teollisuusyritykset
Foínikas

Foínikas (, ; myös Fínikas) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:

 Foínikas, kylä Sfakián kunnassa Chanián alueyksikössä Kreetan alueella
 Foínikas, kylä Ágios Vasíleioksen kunnassa Réthymnon alueyksikössä Kreetan alueella

Katso myös 

 Foiniks, useita merkityksiä antiikin ajalla
El Pescaílla

Antonio González Batista, ”El Pescaílla” tai ”El Pescadilla” (3. maaliskuuta 1925 Barcelona – 12. marraskuuta 1999 Madrid) oli espanjalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. 

Antonio González, ”Chacho” (Josep Maria Valentí) ja Peret (Pedro Pubill Calaf) olivat katalonialaisen rumban (rumba catalana) uranuurtajia 1950–1960-luvuilla. Katalonialainen rumba kehittyi romaniyhteisöissä Barcelonassa. 

Antonio Gonzálezin isä oli ammatiltaan kalastaja, joka lauloi ja soitti kitaraa Barcelonan flamencoravintoloissa (tablao). Joidenkin mielestä Gonzálezin isää voidaan pitää katalonialaisen rumban kehittäjänä. González oli isänsä mukana ja oppi esiintymisen nopeasti. Jo 1940-luvulla Antonio González oli ”flamencorumban kuningas”. 
Gonzálezin omien levytysten määrä ei ole suuri, mutta laadullisesti pätevä.  

González oli naimisissa Dolores Amayan kanssa. Gonzálezin toinen puoliso Lola Flores oli tunnettu flamenco-taiteilija, jonka kanssa hän teki yhteistyötä. Hänellä oli neljä lasta, joista yksi ensimmäisestä avioliitosta.

Lähteet
 Discogs

Viitteet 

Espanjalaiset laulajat
Espanjalaiset kitaristit
Romanitaustaiset henkilöt
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Esko (Minnesota)

Esko on kunnallishallinnoton alue ja väestölaskennallinen asuinpaikka Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Carltonin piirikunnassa noin 25 kilometriä Duluthin kaupungista lounaaseen. Asukasluku vuoden 2010 väestölaskennassa oli . Eskon asukkaat ovat enimmäkseen Suomesta, Ruotsista ja Norjasta 1900-luvun alussa muuttaneiden maahanmuuttajien jälkeläisiä.

Alex Esko -niminen mies perusti erääseen tienristeykseen kaupan vuonna 1919, jolloin risteystä alettiin sanoa Esko's Corneriksi. Seuraavana vuonna alueelle perustettiin koulu, ja myöhemmin paikannimi lyhennettiin Eskoksi.

Eskon historiallinen seura julkaisi vuonna 2014 kirjan Esko's Corner,.

Lähteet

Minnesotan maantiede
Henri Hautamäki

Henri Hautamäki (s. 10. lokakuuta 1988) on Suomen Sisun puheenjohtaja vuoden 2020 alusta alkaen. Hän on toiminut myös Perussuomalaisten Nuorten hallituksessa vuodesta 2019 alkaen.

Vaalimenestys 
Hautamäki oli ehdolla kuntavaaleissa 2017 Turussa. Hän sai 48 ääntä eikä tullut valituksi. Hautamäki toimii Turun nuorisolautakunnan varajäsenenä ja monikulttuurisuusneuvoston jäsenenä. Vuoden 2021 kuntavaaleissa hän sai Turussa 122 ääntä, eikä tullut valituksi.

Perussuomalaisissa 
Hautamäki toimi Perussuomalaisten Varsinais-Suomen piirin hallituksessa vuonna 2018.

Vuoden 2017 puoluekokouksessa Hautamäki kannatti puolueen puheenjohtajaksi europarlamentaarikkoa Jussi Halla-ahoa. Syyksi hän mainitsee pettymyksen Timo Soinin politiikan tekoon Perussuomalaisten ollessa hallituksessa.

Suomen Sisussa 
Hautamäki on toiminut Suomen Sisun Varsinais-Suomen piiripäällikkönä 2017 alkaen. Hänet valittiin Suomen Sisun puheenjohtajaksi järjestön suurkäräjillä lauantaina 2. marraskuuta 2019 Turussa. Valinta on vuosiksi 2020–2022. Edellinen puheenjohtaja perussuomalaisten kansanedustaja Olli Immonen ei asettunut enää ehdolle. Hautamäki voitti puheenjohtajaäänestyksen 38–35 helsinkiläistä Kristian Vidingiä vastaan.

Näkemyksiä
Hautamäen mielestä Tarton rauhan sopimuksen rajat tulisi palauttaa voimaan. Euroopan unionin ylläpitämä faktantarkistussivu yritti oikaista käsitystä, joka asiasta syntyi Venäjällä. Monet venäläiset luulivat Suomen valtion vaativan Tarton rauhan rajojen palauttamista.

Hautamäki on huolissaan myös Suomen huoltovarmuudesta ja vaatii ruuantuotannon pysymistä Suomessa ja Laivue 2020 -hankinnan suorittamista täysimääräisenä kauppamerenkulun suojaamiseksi. Hänen mielestään myös reserviläisten kuntoon tulisi kiinnittää huomiota.

Hautamäen mukaan Suomen on erottava Euroopan unionista kansan ja maan talouden takia. Kansainvälisistä sopimuksista ja velvoitteista, jotka koskevat haitallista maahanmuuttoa, pitäisi hänen mielestään luopua. Hautamäen mielestä Isis-järjestön jäsenten vaimoja tai lapsia ei pitäisi ottaa Suomeen. Hänen mielestään myöskään Turun kaupungin ei pitäisi olla naiivi, vaan varautua terrorismin lisääntymiseen.. Hautamäki näkee myös laittomasti maassa oleskelevien piilottelun huolestuttavana kehityksenä.

Hautamäen mielestä ainoastaan sukujuuret eivät riitä suomalaisuuteen, vaan tarvitaan myös kulttuuriyhteys.

Lähteet 

Suomen Sisun puheenjohtajat
Perussuomalaiset poliitikot
Vuonna 1988 syntyneet
Elävät henkilöt
Pystyhanhikki

Pystyhanhikki (Potentilla recta) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja sormihanhikkien (Potentilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja melko vankkarakenteinen ruohovartinen kasvilaji. Pystyhanhikki muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran saksanhanhikkia (Potentilla thuringiaca), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan muun muassa kasvutavan sekä itusilmujen esiintymisen perusteella. Pystyhanhikilla esiintyy Suomessa kaksi alalajia: kaakonpystyhanhikki (Potentilla recta ssp. pilosa) ja rikkipystyhanhikki (Potentilla recta ssp. recta).

Pystyhanhikki voi kasvaa noin 60 cm korkeaksi ja on kasvutavaltaan nimensä mukaisesti pysty. Varsissa on sekä lyhyitä että pidempiä karvoja, mutta varren tyvellä ei ole itusilmuja. Pystyhanhikin lehdet ovat kooltaan isoja, muodoltaan sormiliuskaisia ja väriltään vihreitä. Lehdet ovat myös molemmilta puoliltaan pehmeäkarvaisia, mutta lehdissä ei ole tähtikarvoja. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia ja niissä on viidestä seitsemään sormimaista liuskaa. Ylimmät lehdet ovat lyhytruotisia ja niissä on kolmesta viiteen sormimaista liuskaa. Lehtien korvakkeet ovat ehyitä ja lehtiruotien kanssa yhteen kasvaneita. Pystyhanhikin kukat sijaitsevat viuhkomaisena kukintona varsien kärjissä. Kukat ovat viisilukuisia, ja kukkien terälehdet ovat verholehtiä pidemmät. Terälehtien väri vaihtelee vaaleankeltaisesta kirkkaankeltaiseen. Pystyhanhikki kukkii kesä–heinäkuussa.

Pystyhanhikki kasvaa erilaisilla kuivilla ja yleensä ihmisvaikutteisilla kasvupaikoilla, kuten heinämailla, tienpientareilla, ratavalleilla sekä muilla vastaavanlaisilla paikoilla. Suomessa pystyhanhikkia tavataan siellä täällä Etelä-Suomessa, lähinnä maan lounaisosissa.

Pystyhanhikin tieteellisen nimen lajinimi (recta) tulee latinan kielen sanasta rectus (suom. suora, pysty).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Laji.fi: Pystyhanhikki (Potentilla recta)
 Luontoportti: Pystyhanhikki (Potentilla recta)
 ITIS: Potentilla recta 
 United States Department of Agriculture (USDA): Potentilla recta 
 Flora of China: Potentilla recta 

Sormihanhikit
Université des sciences juridiques et politiques de Bamako

Université des sciences juridiques et politiques de Bamako eli USJPB on julkinen yliopisto Malin pääkaupungissa Bamakossa.

Oikeus- ja valtiotieteellisen yliopiston edeltäjä on vuonna 1958 perustettu hallintokoulu École nationale d’administration. Se liitettiin vuonna 1993 Malin yliopistoon, joka sai myöhemmin nimen Bamakon yliopisto. USJPB syntyi vuonna 2011, jolloin Bamakon yliopisto jaettiin neljäksi erilliseksi yliopistoksi.

Yliopisto koostuu yksityisoikeuden, julkisoikeuden sekä hallinto- ja valtiotieteiden tiedekunnista.

Lähteet

Aiheesta muualla
 USJPB:n sivusto 

Bamako
Malin yliopistot ja korkeakoulut
Kaitasaaret (Asikkala)

Kaitasaaret  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Asikkalassa.

Maantietoa 
Näitä kapeita saaria on kaksi ja ne sijaitsevat pohjois-etelä-suuntaisesti pitkittäin ja peräkkäin. Saaret sijaitsevat Huhtasaarien saariryhmässä ollen sen läntisimmät saaret. Saariryhmä sijaitsee Asikkalanselän keskellä Vedentaustan ja Salonsaaren välisessä salmimaisessa järvenosassa. Niiden eteläpuolella ja 700 metrin päässä sijaitsee Kotasaari ja niiden itäpuolella 500 metrin päässä Ylimmäinen Huhtasaari. Kummatkin saaret ovat 500 metriä pitkiä, mutta pohjoisempi saari on 100 metriä leveä ja toinen 120 metriä leveä. Pohjoissaaren pinta-ala on noin 2,2 hehtaaria ja eteläsaari 3,1 hehtaaria, eli niiden yhteispinta-ala on noin 5,3 hehtaaria . Saarien muoto on kuin suipolla puunlehdellä ja niillä kummallakin on nieminä kaksi terävää kärkeä. Saaret ovatkin vedenalaisen harjujakson korkeampia kohtia, jotka pilkistävät vedestä . Saarien välisessä  30 metriä leveässä salmessa on hyvin matalaa, sillä pohja erottuu ilmakuvissa . Samaan harjujaksoon luetaan kuuluvaksi myös Kotasaari . Pohjoissaaren pohjoiskärjessä sijaitsee kummeli ja saarella on kahdeksan vapaa-ajan asuntoa, kun taas eteläsaarella on niitä vain yksi. Eteläsaari on pohjoissaarta viisi metriä korkeampi ja se kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren länsipuolella kulkee lähes pohjois-etelä-suuntainen veneväylä.

Historiaa 
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa ja Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 saaret mainitaan nimeltä, mutta niissä ei ole merkittynä rakennuksia, niittyjä tai peltomaata. 

Vuoden 1965 peruskartassa oli pohjoisessa saaressa jo kuusi mökkiä sekä kummeli ja seuraavassa vuoden 1980 kartassa kahdeksan mökkiä. Eteläisessä saare ainoa mökki on rakennettu ennen vuotta 1980.

Huomautukset

Lähteet 

Asikkalanselän saaret
Asikkalan saaret
Kotiseurakuntaliike

Kotiseurakuntaliike (englanniksi: house church, organic church, simple church) on kansainvälinen uskonnollinen, uuskarismaattinen kristinuskoon pohjautuva liike, joka sijoittuu perinteisten tunnustuskuntien ulkopuolelle. Sen, kuten useiden uusien uskonnollisten liikkeiden, suhde kansallisvaltioihin on jännitteinen. Yhtenä sen voimakkaan leviämisen taustatekijänä on globalisoituminen. Liikkeen merkittävä edustaja on amerikkalainen Neil Cole.

Kotiseurakuntaliike on helluntailaisuuden tavoin ekstaattinen kokemushakuinen liike, jolle on ominaista uskonnollinen individualismi, joka korostaa yksilön kääntymiskokemusta, mutta myös voimakas yhteisöllisyys, jossa korostuvat voimakas johtajuus ja yhteisesti noudatettavat normit. Sillä on myös yhteyksiä evankelikaalisuuteen ja on lähellä molempia.

Yhdysvaltalaislähtöisen liikkeen levinneisyydestä ei saa helposti kuvaa, koska toisaalta kyse on nuoresta liikkeestä ja toisaalta rekisteröimättömyydestä. Euroopassa ryhmien synty ajoittuu 2000-luvun alkuun. Seurakuntaverkostossa on yleensä noin yhdeksän seurakuntaa, joissa on yhteensä alle sata jäsentä. Kussakin ryhmässä on keskimäärin yksitoista jäsentä. Kaikkiaan jäseniä arvioidaan Euroopassa olevan noin 140 000. Suomessa on viisi erillistä kotiseurakuntaverkostoa. Suomessa liikettä ei ole tutkittu, mutta siitä on joitakin mainintoja Kimmo Ketolan teoksessa Uskonnot Suomessa vuodelta 2008.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Marko Jauhiainen, Seurakunta_kotona,  (pdf)

Tunnustuskuntiin sitoutumaton uuskarismaattisuus
Linjeflyg

Linjeflyg oli ruotsalainen lentoyhtiö, jonka perustivat vuonna 1957 lentoyhtiöt Scandinavian Airlines System ja Aerotaco sekä sanomalehdet Dagens Nyheter ja Stockholms-Tidningen. SAS osti yhtiön kaikki osakkeet vuonna 1992 ja yhdisti sen itseensä seuraavan vuoden alussa.

Entiset ruotsalaiset lentoyhtiöt
SAS Group
Cardin (Oklahoma)

Cardin on aavekaupunki Ottawan piirikunnassa Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vielä vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 150, mutta vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan siellä asui vain kolme asukasta. Marraskuussa 2010 kaupungissa ei asunut enää kukaan.

Historia 
Kaupunki perustettiin vuonna 1913 lyijy- ja sinkkikaivosten lähelle. Se tunnettiin perustamisestaan vuoteen 1920 asti nimellä Tar River. Tämän jälkeen nimi vaihdettiin Cardiniksi. Nimenvaihdon aikaan asukkaita oli noin 2 640, mutta jo vuonna 1930 asukasluku oli vain 437.

Nykyisin Cardin sijaitsee yhdessä Picherin ja Hockervillen kanssa Tar Creek Superfund site -alueella, joka on suljettu kaivostoiminnan aiheuttamien lyijysaastumisen ja maansortumavaaran vuoksi. Yhdysvaltain liittovaltio osti kaupunkien talot saadakseen asukkaat poistumaan vaaralliselta alueelta. Viimeinen palvelu Cardinissa lopetettiin kaupungin postin sulkeutuessa helmikuussa 2009.

Lähteet 

Oklahoman kaupungit
Yhdysvaltain aavekaupungit
Douthat (Oklahoma)

Douthat on aavekaupunki Ottawan piirikunnassa, Yhdysvaltain Oklahomassa. Kaupunki sijaitsee 2 mailia (3.2 kilometriä) etelään Picheristä. Kaupungissa oli ollut postitoimisto, joka avattiin maaliskuussa 1917. Kaupunki nimettiin Zahn A. Douthatin mukaan. Douthat on nyt autio ja osa Tar Creek Superfund sitea.

Oklahoman kaupungit
Yhdysvaltain aavekaupungit
Picher (Oklahoma)

Picher on aavekaupunki Ottawan piirikunnassa Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki oli merkittävä lyijyn ja sinkin louhinnan keskus. Yli sata vuotta kestänyt rajoittamaton louhinta johti kaupungin tuhoon, sillä kaupunkiin kertyi suuret määrät myrkyllisiä metallikasoja. Valtio yritti auttaa terveysriskien lieventämisessä jo vuonna 1980, mutta silti vielä vuonna 1996 tehdyn tutkimuksen mukaan 34 prosenttia Picherin lapsista kärsi lyijymyrkytyksestä ympäristön saastumisen vuoksi. Lopulta Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto EPA ja Oklahoman osavaltio sopivat pakollisesta evakuonnista. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 1 640 asukasta, mutta vuonna 2010 enää 20 asukasta. Kaupunki autioitui vuonna 2015.

Lähteet 

Oklahoman kaupungit
Yhdysvaltain aavekaupungit
Lindsay Hoyle

Sir Lindsay Harvey Hoyle (s. 10. kesäkuuta 1957 Adlington, Lancashire) on brittiläinen poliitikko. Hänet valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen varapuhemieheksi 8. kesäkuuta 2010 ja puhemieheksi 4. marraskuuta 2019. Tätä ennen hän toimi työväenpuolueen kansanedustajana.

Lähteet

Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Pertti Kinanen

Pertti Kiviranta (ent. Kinanen) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi drag-artisti Sirkka Tällin esittäjänä. Kinanen on esiintynyt myös muun muassa lyhytelokuvissa Minuuttidraama ja Viime hetken ostoksia.

Lähteet 

Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Liikennevirta

Liikennevirta Oy eli Virta on Helsingissä vuonna 2013 perustettu sähköautojen lataamiseen ja uusiutuvan energiajärjestelmän kehittämiseen erikoistunut kansainvälinen yritys, jolla on toimistot Helsingissä, Tukholmassa, Berliinissä, Pariisissa ja Lontoossa. Virta myy sähköautojen latauslaitteita sekä digitaalista sähköautojen latausjärjestelmää. Marraskuun 2019 tietojen mukaan Virran latausverkosto on yksi Euroopan suurimmista ja se toimii yli 25 maassa.

Virran toimitusjohtaja on Jussi Palola ja hallituksen puheenjohtaja Vesa-Pekka Silaskivi.

Yritys
Liikennevirta Oy myy sähkoautojen latauslaitteita sekä digitaalista latausjärjestelmää. Yritys perustettiin virallisesti joulukuussa 2013 ja samalla vähemmistöosakkaiksi liittyi 17 kunnallista energiayhtiötä. Vuonna 2014 Virta solmi yhteistyösopimuksen sveitsiläisen Swisschargen kanssa, jonka jälkeen yrityksen toiminta on nopeasti levinnyt muihin Euroopan maihin. Vuosien varrella yhtiön omistusrakenne on muuttunut ja vähemmistöosakkaiksi on liittynyt useampia eurooppalaisia energiayhtiöitä. Vuonna 2018 Virran liikevaihto kasvoi 203 % edellisvuodesta.

Tuotteet
Virran tuoteportfolio koostuu sähköautojen latauslaitteista sekä digitaalisesta latausjärjestelmästä.

Latauslaitteet
Virran portfoliosta löytyy useita erilaisia latauslaitetta, joista jokainen sopii niin yksityiseen kuin julkiseenkin käyttöön. Kaikki Virran latauslaitteet yhdistyvät automaattisesti Virran älykkääseen latausjärjestelmään.

Latausjärjestelmä
Virran älykäs latausjärjestelmä toimii verkossa ja yhdistää sähköauton latauspisteet osaksi energiajärjestelmää. Latauspisteen omistaja saa käyttöönsä hallintapaneelin, jonka avulla hän voi mm. määritellä lataamisen hinnan, rajoittaa latauspisteen käyttöä ja tarkastella laskutushistoriaa.

Palkinnot
2017 eMove360° Award for Electric Mobility: Mobility Concepts & Software

2018 EnergyWeek: Energy and Innovation Award

2018 CHARGE Energy Branding Award: Best Product Brand

2018 Frost & Sullivan: Technology Innovation Award

Lähteet

Aiheesta muualla
www.virta.fi

Suomalaiset yritykset
Sähköautot
Vaikuttajamarkkinointi

Vaikuttajamarkkinointi on mainonnan muoto, jossa haluttu kohderyhmä tavoitetaan sitä koskettavan henkilöbrändin eli vaikuttajan tai brändilähettilään kautta. Yleisö seuraa vaikuttajan elämää yleensä sosiaalisen median kanavien, kuten Instagram, Facebook, TikTok, tai  muun vaikuttajan käyttämän kanavan – esimerkiksi blogin, YouTube-, tai LinkedIn-kanavan – välityksellä ja altistuu sitä kautta vaikuttajan mielipiteille.

Tavoitteet ja keinot 
Vaikuttajamarkkinointi on mainonnan keino esimerkiksi uuden tuotteen lanseeraamiseen, tuotemyynnin tehostamiseen tai brändimielikuvan vahvistamiseen tai muuttamiseen halutussa kohderyhmässä. Brändien toteuttamaan vaikuttajamarkkinointia tai brändilähettiläsmarkkinointia ja lojaliteettimarkkinointia toteutetaan, hallitaan sekä tuloksellisuutta mitataan brändilähettiläs- ja vaikuttajamarkkinointiplatformien avulla .

Vaikuttajamarkkinoinnissa mainostava yritys tekee sopimuksen vaikuttajan kanssa yrityksen tuotteita koskevasta sisällöntuotannosta. Suomessa Kilpailu- ja kuluttajavirasto on linjannut, että koska vaikuttajamarkkinointi on mainonnan keino, kuluttajansuojalain perusteella sen pitää olla vaivatta tunnistettavissa mainokseksi esitystavasta ja mainosvälineestä riippumatta.

Vaikuttajan ja brändilähettilään erot 
Vaikuttajaksi kutsutaan henkilöä, jonka henkilöbrändi on jostain syystä niin kiinnostava, että hän on kerännyt ympärilleen joukon seuraajia. Seuraajat luottavat vaikuttajan mielipiteeseen ja tekevät ostopäätöksiä hänen näkemystensä ja kokemustensa perusteella.

Vaikuttaja voi olla esimerkiksi bloggaaja, sosiaalisen median vaikuttaja, urheilija tai vaikkapa poliittisen elämän ja b-to-b-sektorin vaikuttaja. Vaikuttaja voi olla myös pienemmän yleisön (alle 5000 seuraajaa) suosiota nauttiva mikrovaikuttaja.

Tietyn yrityksen kanssa pitkäaikaisesti kaupallista yhteistyötä tekevää vaikuttajaa kutsutaan brändilähettilääksi. Brändilähettilään kanssa solmitaan pidempiaikainen yhteistyö, jonka aikana vaikuttaja tuo sovittuja asioita esille omissa kanavissaan, edustaa mahdollisesti brändiä mainoskasvona tai osallistuu erilaisiin tapahtumiin. Brändilähettiläs voi esimerkiksi tutustua johonkin tuotteeseen tai palveluun kokonaisen vuoden ajan, ja raportoida kokemuksistaan pitkin matkaa käyttämissään julkaisukanavissa tai yrityksen omissa medioissa.

Katso myös 
 Puffi
 Astroturfing

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Mainonta