joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leidit levyllä

Leidit levyllä on vuonna  2000 julkaistu musiikkialbumi. Se sisältää Leidien, Paula Koivuniemen, Katri Helenan, Lea Lavenin ja Marion Rungin, uudet versiot heidän levyttämistään hittibiiseistä sekä kaksi uutta kappaletta "Nää laulut rakkaudesta soi" ja "Laulun mä sain". Albumin on Leidit lavalla -konserttikiertueen oheistuote ja sen on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina BMG Finland Oy. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 2, ja sitä myytiin yli 20 000 kappaletta eli sen aikaiseen kultalevyyn oikeuttava määrä.

Kappaleet 
 Leidit: 
 Lea Laven: 
 Katri Helena: 
 Marion Rung: 
 Paula Koivuniemi: 
 Leidit: 
 Lea Laven: 
 Katri Helena & Paula Koivuniemi: 
 Marion Rung: 
 Paula Koivuniemi: 
 Katri Helena: 
 Marion Rung & Lea Laven: 
 Leidit: 
 Paula Koivuniemi: Sata kesää, tuhat yötä (Boogie Woogie Dancin' Shoes)
 Katri Helena: Katson sineen taivaan
 Marion Rung: Senorita por favor (Senorita por favor)
 Lea Laven: Ei oo, ei tuu
 Katri Helena: Paloma Blanca (Paloma Blanca)
 Paula Koivuniemi: Tummat silmät, ruskeat tukka (Le voeur somnambule)
 Marion Rung: Eviva Espanja (Eviva España)
 Lea Laven: Niin se käy (Une, Deux, Trois)
 Katri Helena: Vie minut
 Marion Rung: Tom Tom Tom
 Paula Koivuniemi: Luotan sydämen ääneen (Let Me Sing)
 Lea Laven: Samppanjaa (Warsaw Nights)
 Marion Rung: El Bimbo (El Bimbo)
 Katri Helena: Anna mulle tähtitaivas
 Paula Koivuniemi: Kun kuuntelen Tomppaa
 Lea Laven: Soley, soley (solei, Solei)

Kokoonpano 
 Katri Helena
 Paula Koivuniemi
 Lea Laven
 Marion Rung

Muusikot 
 Jartsa Karvonen – rummut
 Sami Kuoppamäki – rummut
 Häkä Virtanen – bassot
 Juha Lanu – kitarat, taustalaulu
 Peter Engberg – kitarat
 Leri Leskinen – kosketinsoittimet, taustalaulu
 Heikki Pohto – saksofonit, huilu, taustalaulu
 Jukka Tiirikainen – trumpetti, flyygelitorvi, taustalaulu
 Matti Lappalainen – pasuuna, taustalaulu
 Esa Nieminen – kapellimestari, piano, kosketinsoittimet, taustalaulu

Tuotanto 
 Esa Nieminen – tuottaja, sovitukset, miksaaja
 Jetro Vainio – äänittäjä, miksaaja, ohjelmointi
 Leri Leskinen – ohjelmointi, miksaaja
 Markus Kaarlonen – ohjelmointi, miksaaja
 Pauli Saastamoinen – masteroija
 Henrik Schütt – kuvat

Katso myös 
 Leidit lavalla

Lähteet 

Vuoden 2000 albumit
Katri Helenan albumit
Paula Koivuniemen albumit
Lea Lavenin albumit
Marion Rungin albumit
Esa Niemisen tuottamat albumit
Saksan Grand Prix 2003

Saksan Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. elokuuta 2003 Hockenheimringillä Saksassa. Kilpailun voitti paalupaikalta kilpailuun lähtenyt Williamsin Juan Pablo Montoya.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

Nicolas Kiesan uran ensimmäinen kilpailu.
Justin Wilsonin ensimmäinen kilpailu Jaguarilla.
BMW 30. paalupaikka.
Renault ylitti 400 MM-pisteen rajan.
Toyota sai ensimmäistä kertaa molemmat autot pisteille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kuvia kilpailusta

Saksan Grand Prix
Matthew Webber

Matthew James  Webber (4. tammikuuta 1985) on yhdysvaltalainen ammattilaislentopalloilija. Pelipaikaltaan Webber on ns. hakkuri. Webber on 198 senttimetriä pitkä. Hän edusti kaudella 2007–2008 Lentopallon SM-liigassa pelaavaa, hallitsevaa suomenmestaria rovaniemeläistä Santasporttia. Kaudella 2008-2009 hän pelaa Ranskan PRO B-liigassa GFCO Ajaccio -joukkueessa. Hänet on valittu muun muassa Amerikan sarjan parhaimmaksi pelaajaksi.

Webber on pelannut ennen Santasportiin tuloaan Yhdysvalloissa yliopistosarjassa. Kauden 2007 päätteeksi hänet valittiin sarjan parhaimmaksi pelaajaksi. Webber on valittu lisäksi muun muassa monta kertaa Amerikan liigan tähdistökentälliseen. Sopimus neuvotteluissa Santasporttiin suurena apuna toimi ex-rovaniemeläinen Lauri Hakala, joka itse on pelannut samaa yliopistosarjaa Webberin kanssa. Hakala pitää Webberiä yhtenä USA:n lupaavampana hakkurina.

Kaudelle 2008-2009 hän siirtyi Ranskan B-liigaan GFCO Ajaccioon pelaamaan voitettuaan ensin keväällä 2008 Santasportin kanssa lentopallon Suomen Mestaruuden.

Saavutukset 

 Amerikan yliopistosarjan paras pelaaja 2007

 Amerikan yliopistosarjan All-Stars joukkueessa 2007

 Asics-lehden Amerikan tähdistöjoukkueessa 2006

 Amerikan yliopistosarjan hopeaa ja MPSF turnauksen hopeaa 2007

 Suomen mestaruus 2008

Aiheesta muualla 
 Webberin kotisivut

Yhdysvaltalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Arsenal Stadium

Arsenal Stadium on entinen jalkapallostadion Lontoossa. Yleisimmin se tunnetaan sijaintinsa mukaan nimellä Highbury. Se avattiin vuonna 1913 ja suljettiin vuonna 2006. Se toimi Englannin Valioliigassa pelaavan jalkapalloseura Arsenal FC:n kotikenttänä, kunnes seura siirtyi pelaamaan uudelle Emirates Stadiumille. Arsenal myös omisti stadionin, jonka kapasiteetti oli yhteensä 38 500.

Vuoden 2006 jälkeen stadionille rakennettiin noin 800 asuntoa. Stadionin itä- ja länsisiivet (ulkopuolelta) jätettiin kuitenkin entiselleen, joten paikka on edelleen suosittu pyhiinvaelluspaikka ennen ottelun alkua Emiratesilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lontoon jalkapallostadionit
Ali Krogius

Frans Ali Bruno Krogius (7. marraskuuta 1864 Helsinki – 12. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kirurgian professori. Hän kuvasi ensimmäisten joukossa johtopuudutusmenetelmän, jossa kokaiiniliuosta ruiskutettiin leikkausalueen viereiseen ihonalaiseen kudokseen. Krogius teki myös kokeiluja yhdistämällä paikallispuudutuksen ja yleisanestesian. Vuonna 1905 keksitty prokaiini kuitenkin syrjäytti kokaiinin paikallispuudutteena muutamassa vuodessa.

Elämä 
Ali Krogius syntyi Helsingissä vuonna 1864. Hänen vanhempansa olivat laamanni Frans Gabriel Krogius ja äiti Johanna Lovisa Adelaïde Boije. Krogius kävi yliopisto-opinnot Helsingin yliopistossa. Väiteltyään tohtoriksi vuonna 1892 hän matkusti ulkomaille jatkamaan opintojaan. Vuosina 1890–1894 hän työskenteli assistenttina kirurgisella klinikalla Helsingissä. Hän oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti 1893–1901 ja professori 1901–1929. Krogius tunnetaan Krogiuksen tai Krogius–Roux’n leikkauksesta, jossa operoidaan paikoiltaan mennyt polvilumpio.

Krogius meni naimisiin Anna Maria Lindelöfin (1872–1938) kanssa vuonna 1896. Avioliittoon syntyi neljä lasta: Gabriella, Frans Gunnar, Helge Lorentz ja Ali Hjalmar Gabriel.

Julkaisut

Tieteellisiä tutkielmia
 Recherches bactériologiques sur l’infection urinaire (väitöskirja, 1892)
 Föreläsningar öfver urinvägarnas kirurgiska sjukdomar (1898)
 Über die von Processus vermiformis ausgehende diffuse eitrige Peritonitis und ihre chirurgische Behandlung (1900)

Yleistajuisia teoksia
Umpilisäkkeen tutkimuksesta (1907)
Om kräftsvulsterna 16. – Acta chir. scand.

Lähteet 

Suomalaiset lääkärit
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1939 kuolleet
Unkarin Grand Prix 2003

Unkarin Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. elokuuta 2003 Hungaroringilla Unkarissa. Kilpailun voitti Fernando Alonso, jolle voitti oli F1-uran ensimmäinen. Kimi Räikkönen oli ruutulipulla toinen ja Juan Pablo Montoya kolmas.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

 Fernando Alonson 1. voitto.

Ralph Firman loukkaantui lauantain harjoituksissa ja hänet korvasi Zsolt Baumgartner.
Zsolt Baumgartnerin ensimmäinen kilpailu.
Minardin 300. kilpailu.
Hondan 250. kilpailu.
Mercedes-moottorit saavuttivat 1000 MM-pisteen rajan.

Ferrari valitti Unkarin GP:n jälkeen kilpakumppaneidensa käyttämistä Michelinin eturenkaista, jotka valituksen mukaan olivat kilpailun loppupuolella ja sen jälkeen sallittua leveämmät. Michelin joutui kaventamaan renkaitaan seuraavaan kisaan mennessä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuvia kilpailusta

Unkarin Grand Prix
Pauliina Haasjoki

Pauliina Maarit Haasjoki (s. 7. elokuuta 1976 Ulvila) on suomalainen runoilija ja filosofian tohtori.

Haasjoki valmistui ylioppilaaksi vuonna 1995, filosofian maisteriksi 2002 ja lisensiaatiksi 2004. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden oppiaineesta vuonna 2012. Hänen väitöskirjansa ”Häilyvyyden liittolaiset. Kerronnan ja seksuaalisuuden ambivalenssit” käsittelee viidessä toisiinsa liittyvässä artikkelissa kysymystä siitä, miten kerronnalla kokeileva fiktio voi kuvitella ambivalenttia seksuaalisuutta.

Haasjoen ensimmäinen runokokoelma, Ikkunassa on huone, ilmestyi Nihil Interitin julkaisemana vuonna 1999. Hänen runoteoksensa Aallonmurtaja (2011) oli vuoden 2012 Runeberg-palkintoehdokkana. Vuonna 2014 Haasjoki sai Einari Vuorela -runopalkinnon teoksesta Hiukset (2013). Vuonna 2015 Haasjoki ja Peter Mickwitz saivat Kääntäjäkarhu-palkinnon suomenruotsalaisen Gunnar Björlingin teoksen Auringonvihreä (Solgrönt, 1933) suomennoksesta.

Haasjoen runoja on käännetty italiaksi, unkariksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, puolaksi ja viroksi. Hän on kirjoittanut myös esseitä ja kirjallisuuskritiikkiä ja julkaissut tekstejään verkossa blogeissa Faasimuutos sekä Olo ja muoto. Haasjoki on toiminut Osuuskunta Poesiassa ja Nuoren Voiman Liitossa.

Haasjoki asuu Helsingissä.

Palkinnot 
 Koneen Säätiön Vuoden Kynä -palkinto, 5 000 euroa (2010), Avain-lehdessä julkaistusta artikkelista ”Ambivalenssin "arvoituksellinen sulo": Hagar Olssonin Silkkimaalaus”
 Einari Vuorela -runopalkinto 2014 teoksesta Hiukset (Otava 2013)
 Kääntäjäkarhu teoksen Auringonvihreä suomennoksesta, yhdessä Peter Mickwitzin kanssa (2015)

Teokset
 Ikkunassa on huone, Nihil Interit, 1999
 Ukkosen odottajat, Tammi, 2002
 Kolmosten talo, poEsia, Nihil Interit/ Kirja Kerrallaan, 2005 (Reetta Niemelän kanssa)
 Epäilyttävät puut, Tammi, 2005
 Pääskynen ja lepakko, Otava 2009
 Aallonmurtaja, Otava 2011
 Hiukset, Otava 2013

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Faasimuutos-blogi
 Olo ja muoto -blogi

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Independence Hall

Independence Hall on historiallinen rakennus Philadelphian kaupungissa Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Rakennus rakennettiin vuosien 1732 ja 1753 välillä. Se edustaa Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuria, ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Edmund Woolley (1695–1771) ja Andrew Hamilton (1676–1741).

Alun perin rakennus rakennettiin silloisen brittiläisen siirtomaan Pennsylvanian hallintorakennukseksi eli Pennsylvania State Houseksi. Amerikan vallankumouksen aikana siitä tuli toisen kontinentaalisen kongressin kokoontumispaikka. Rakennuksen historian kohokohta tapahtui 4. heinäkuuta vuonna 1776, kun siellä hyväksyttiin virallisesti Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus. Myöhemmin rakennuksessa allekirjoitettiin konfederaatioartiklat. Vuonna 1787 siellä kokoontui perustuslaillinen konventti, joka laati nykyisen Yhdysvaltain perustuslain.

Independence Hall otettiin vuonna 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon. Vuonna 2005 siellä vieraili 645 564 vierailijaa. Rakennus kuuluu nykyään Independence National Historical Park -kansallispuistoon.

Lähteet

Katso myös
Liberty Bell

Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Yhdysvaltain hallintorakennukset
Philadelphian museot
National Register of Historic Places -kohteet Philadelphiassa
Born in the U.S.A.

Born in the U.S.A. on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin seitsemäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1984. Albumista tuli suurmenestys, ja se sisältää monia Springsteenin suurimpia hittejä, kuten ”Dancing in the Dark”, ”Born in the U.S.A.” ja ”Glory Days”. Albumia on myyty pelkästään Yhdysvalloissa yli 15 miljoonaa kappaletta, jossa se on saavuttanut 15 platinalevyn rajan. Lisäksi levy on myynyt platinaa ainakin Australiassa (13×), Saksassa (3×) ja Suomessa (2×). Rolling Stone valitsi albumin 1980-luvun kuudenneksi parhaaksi rocklevyksi. 

Albumin CD-versio oli ensimmäinen Yhdysvalloissa valmistettu CD-levy.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Bruce Springsteen – laulu, kitara, akustinen kitara 
 Roy Bittan – piano, syntetisaattori, taustalaulu
 Clarence Clemons – saksofoni, lyömäsoitin, taustalaulut
 Danny Federici – Hammond-urut, kellopeli, piano kappaleessa "Born in the U.S.A.", taustalaulut
 Garry Tallent – basso, taustalaulut
 Steven Van Zandt – rytmi kitara, akustinen kitara, mandoliini, harmoninen laulu
 Max Weinberg – rummut, taustalaulu
 Richie "La Bamba" Rosenberg – taustalaulu kappaleissa "Cover Me" & "No Surrender"
 Ruth Davis – taustalaulu "My Hometown"

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 1984 albumit
Bruce Springsteenin albumit
Suomalainen Nuija

Suomalainen Nuija oli vuonna 1875 perustettu suomenmielisten aatteellinen ylioppilasjärjestö. Yhdistyksen jäseniksi otettiin Helsingin yliopiston opiskelijoita ja henkilökuntaa osakuntien jäsenyyksistä riippumatta. Se oli virallinen ylioppilasyhdistys vuoteen 1882.

Perustamisestaan lähtien Suomalainen Nuija edisti vierasperäisten nimien suomalaistamista. Vuonna 1876 nimensä muuttivat esimerkiksi järjestön tuleva puheenjohtaja Matti Äyräpää (aiemmin Europaeus), A. J. Mela (aiemmin Malmberg) sekä Lauri Kivekäs (Stenbäck).. Yhdistyksessä toimi erityinen nimensuomalaistuttamistoimikunta, joka julkaisi vuonna 1906 teoksen Kokoelma suomalaisia nimiä.

Yhdistys harjoitti valistustoimintaa jäsentensä kotiseuduilla heidän pitämiensä kansantajuisten luentojen muodossa. Suomalainen Nuija maksoi esiintyjien edestakaiset matkat, mikä lienee ollut merkittävä kannustin tälle toiminnalle, vaikka mitään varsinaisia luentopalkkioita ei maksettukaan.

Musiikillista antia yhdistyksessä edusti Suomalaisen Nuijan laulukunta. Sitä johti tenori, maisteri Taavi Hahl.

F. H. B. Laguksen mukaan Suomalainen Nuija sai nimensä käännöslainana. Yhdistyksen esikuvina olivat Ranskan suuren vallankumouksen aikaiset keskustelukerhot, joista käytettiin club-nimitystä. Tästä johdettiin yhteys ruotsin sanaan klubba, joka suomennettiin suoraan nuijaksi. Lehti-ilmoittelussaan yhdistys käytti lyhennettä S. N.

Suomalaisen Nuijan esimerkin mukaan perustettiin myös esimerkiksi Pälkäneen Suomalainen Nuija, Sortavalan Suomalainen Nuija ja Varsinaissuomalaisten Nuija.

Jyrkimmän linjan jäsenet erosivat yhdistyksestä 1879 ja perustivat K. P. T. -nimisen yhdistyksen. 1900-luvun alussa vähemmistöön jääneet "perustuslailliset" perustivat oman Ylioppilaiden Keskusteluseuran. Poliittisesti Suomalainen Nuija ja sen Raataja-lehti edustivat suomalaisen puolueen vasemmistoa, joskin vasemmistolaisimmat siirtyivät sosialidemokraatteihin. Yhdistyksen toiminta hiipui ensimmäiseen maailmansotaan mennessä..

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pälkäneen Nuijantalo vuodesta 1907 

Suomalaiset kulttuurijärjestöt
Suomalaiset opiskelijajärjestöt
Poliittiset opiskelijajärjestöt
Italian Grand Prix 2003

Italian Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. syyskuuta 2003 Autodromo Nazionale Monza -radalla Italiassa. Kilpailun voitti Michael Schumacher. Toiseksi sijoittui Juan Pablo Montoya ja kolmas oli Rubens Barrichello.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

Marc Gené tuurasi Ralf Schumacheria lauantaista lähtien.
Giancarlo Fisichella lähti kilpailuun varikolta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kuvia kilpailusta

Italian Grand Prix
Timothy Spall

{{Näyttelijä
 | nimi               = Timothy Spall
 | kuva               = Timothy Spall Cannes 2014.jpg
 | kuvankoko          = 260px
 | kuvateksti         = Timothy Spall vuonna 2014.
 | syntymäaika        = 
 | syntymäpaikka      = Battersea, Lontoo, Englanti
 | aktiivisena        = 1978–
 | kuolinaika         = 
 | kuolinpaikka       = 
 | oikea nimi         = Timothy Leonard Spall
 | muut nimet         = 
 | ammatti            = näyttelijä
 | puoliso            = Shane Spall (1981–)
 | avopuoliso         = 
 | allekirjoitus      = 
 | kotisivu           = 
 | merkittävät roolit = 
 | imdb               = 0001758
 | elonet             = 224983
 | amg                =
 | tietokanta-os      = 
 | tietok-nimi        =  
 | palkinnot          = 2002 NBR Award: Best Acting by an Ensemble: Nicholas Nickleby (2002) (jaettu näiden henkilöiden kanssa: Jamie Bell, Jim Broadbent, Tom Courtenay, Alan Cumming, Edward Fox, Romola Garai, Christopher Plummer, Anne Hathaway, Barry Humphries, Charlie Hunnam, Nathan Lane ja Juliet Stevenson)1999 Broadcasting Press Guild Award: Best Actor: "Our Mutual Friend" (1998) | ehdokkuudet        = 
}}
Timothy Leonard Spall (s. 27. helmikuuta 1957 Battersea, Lontoo) on englantilainen Bafta-palkittu elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä.

Spall aloitti teatteriuransa National Youth Theatressa sekä myöhemmin Royal Academy of Dramatic Artissa, jossa hänet palkittiin vuosikurssinsa lupaavimpana näyttelijänä. Vuonna 1979 hän liittyi Royal Shakespeare Companyyn.

Esiinnyttyään 1980-luvun taitteessa pienissä elokuvasivurooleissa Spall teki televisioläpimurtonsa ujona sähköasentaja Barry Taylorina draamakomediassa Näkemiin vaan, muru!'' Suurelle yleisölle hän tuli tutuksi viimeistään Peter Piskuilanin roolista kolmessa Harry Potter -elokuvassa.

Kuningatar Elisabet II nimitti Spallin Brittiläisen imperiumin upseeriksi (Officer of the British Empire) vuonna 1999.

Spallin poika Rafe Spall (s. 1983) on myös näyttelijä.

Filmografia

Lähteet

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Royal Shakespeare Companyn jäsenet
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1957 syntyneet
Elävät henkilöt
Russellin teekannu

Russellin teekannu (myös taivaallinen teekannu, kosminen teekannu tai Bertrandin teekannu) on filosofi Bertrand Russellin (1872–1970) kehittämä analogia, jonka tarkoituksena on ilmentää, ettei filosofinen todistustaakka koske epäilijöitä, eikä heidän siten tule joutua todistamaan väittämiä vääriksi, etenkään uskonnon tapauksessa. Russell kirjoitti, että jos hän väittäisi, että Aurinkoa kiertää teekannu, hänen olisi järjetöntä odottaa muiden olevan epäilemättä häntä vain siksi, etteivät he pysty todistamaan hänen väitteensä olevan väärä. Russellin teekannuun viitataan yhä keskusteltaessa jumalan olemassaolosta.

Lainaus Russellin artikkelista ”Onko Jumalaa olemassa?”:

Richard Dawkins kehitti teekannuteemaa vielä pitemmälle kirjassaan A Devil’s Chaplain:

Käsitettä Russellin teekannusta on sovellettu huumorintäyteisiin, selvempiin uskontoparodioihin kuten Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen ja Lentävä spagettihirviö.

Aiheesta muualla 
Is There a God? [1952] The Collected Papers of Bertrand Russell, Vol. 11, sivut 542–548 (PDF)
 
Ateismi
Filosofiset argumentit
Uskontojen parodiat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Aegviidu

Aegviidu () on kauppala (alev) ja entinen kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 717 (2014), pinta-ala 11,97 neliökilometriä ja asukastiheys 71,5 asukasta neliökilometrillä. Aegviidu mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1796 kartassa nimellä Aegwid. 

Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aegviidu menetti itsenäisen asemansa, kun siitä tuli Anijan kunnan osa.

Väestö
Vuonna 2011 Aegviidun kunnassa (ja samalla Aegviidun kauppalassa, alev) oli 761 asukasta, joista 678 (89,1 %) oli virolaisia, 42 (5,5 %) venäläisiä ja 39 (5,1 %) muita kansallisuuksia.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Anija
Viron kauppalat
Viron entiset kunnat
The Yellow Kid

The Yellow Kid ( tai Kulmalan poika) eli Mickey Dugan oli päähahmo Yhdysvaltojen ensimmäisessä yhtäjaksoisesti ilmestyneessä sarjakuvassa, Hogan’s Alleyssä. The Yellow Kid oli kalju, irvinaamainen ja huonohampainen lapsi, joka seikkaili keltaisessa yöpaidassaan muiden yhtä outojen hahmojen kansoittamalla kadulla. The Yellow Kid -sarjakuvissa käytettiin hahmojen dialogia sisältäviä puhekuplia, joskin kakara itse kommunikoi paitaan putkahtaneilla tekstatuilla ilmauksilla. Yellow Kid puhui harvoin, ja hänen puheensa oli rikkonaista ja omalaatuista gettoslangia.

Sarjakuvan piirtäjä oli Richard F. Outcault. Se ilmestyi aluksi joitakin kertoja Truth-lehdessä 1894–1895 mustavalkoisena, mutta saavutti suunnatonta suosiota  New Yorkissa esiintyessään ensimmäisen kerran Joseph Pulitzerin New York World -sanomalehdessä  17. helmikuuta 1895 ja myöhemmin värillisenä 5. toukokuuta 1895. The Yellow Kid ilmestyi yleensä ruutuina ja vain harvoin strippeinä. 

Vuonna 1897 Outcault siirtyi piirtämään Yellow Kidiä William Randolph Hearstin New York Journaliin. Siksi Pulitzer palkkasi George Luksin tekemään sarjasta toista versiota Worldiin. Yellow Kid esiintyi näin ollen yhtaikaa kahdessa kilpailevassa lehdessä. Molemmat versiot lopetettiin 1898. Kahden edellä mainitun ”keltaisen lehden” harjoittama sensaatiojournalismi johti käsitteen keltainen lehdistö syntymään.

1940-luvulla Milton Caniffin piirtämässä ja käsikirjoittamassa Terry and the Pirates -sarjakuvassa esiintyi hahmo nimeltä Big Stoop, jonka visuaalinen ilmiasu parodioi The Yellow Kidiä. Toisaalta kuuluisa yhdysvaltalainen huijari Joseph Weil (1877–1975) tunnettiin nimellä ”Yellow Kid Weil”.

The Yellow Kid oli yksi niistä kahdestakymmenestä sarjakuvasta, jotka otettiin mukaan Yhdysvaltain postilaitoksen julkaisemaan Comic Strip Classics -postimerkkisarjaan 1991. 

Yellow Kidiä pidettiin pitkään historian ensimmäisenä sarjakuvana, mutta todellisuudessa sellaisen löytäminen on osoittautunut luultua vaikeammaksi. Sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin Herra Koipeliini -sarjakuva sai esimerkiksi alkunsa vuonna 1830 eli jo kauan ennen Keltaista kakaraa.

Yellow Kidiä julkaistiin myös suomalaisissa lehdissä. Jossain lehdessä nimenä on ollut Kulmalan poika tai Kulmalan kakara.

Lähteet

Aiheesta muualla

The R. F. Outcault Societyn Yellow Kid -sivusto 
Yellow Kidin historiaa, suosiota ja sisältöä valottava artikkeli  

Sarjakuvahahmot
Yhdysvaltalainen sarjakuva
Kuvitteelliset lapset
Metsänokiperhonen

Metsänokiperhonen (Erebia ligea) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Metsänokiperhosen siipien yläpinnan pääväri on ruskeanmusta. Siivissä on punaiset juovat, jossa etusiivissä 3–4 silmätäplää ja takasiivissä 3 silmätäplää. Siipiripset ovat voimakkaan mustan ja valkoisen kirjavat. Takasiipien alapinnalla on valkoinen viiru. Naaraan takasiiven alapuoli on yleensä vaaleampi kuin koiraalla. Siipien kärkiväli on 36–54 mm. Toukka on väriltään ruskeankellertävä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Metsänokiperhosta tavataan Euroopasta Aasian kautta Japaniin saakka. Euroopassa on kaksi erillistä esiintymisaluetta, toinen on Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja toinen Pohjois-Euroopassa. Laji puuttuu muun muassa Pyreneiden niemimaalta, Etelä-Balkanilta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopan pohjoisosista. Suomessa Pohjois-Lapista ja Ahvenanmaalta on vain satunnaisia havaintoja, muuten laji esiintyy koko maassa. Lentoaika on heinä–elokuu.

Elinympäristö ja elintavat 
Metsänokiperhonen on Keski- ja Etelä-Euroopassa yleensä vuoristolaji, jota tavataan 1 700 metrin korkeuteen. Fennoskandiasta itään Venäjälle se on alankolaji. Se elää tuoreissa metsissä ja metsänreunoilla. Toukan kehitys vie aikaa kaksi vuotta. Esiintymisen runsaudessa on havaittu jaksoittaisuutta, jossa samalla alueella se on yleinen joka toinen vuosi.

Ravintokasvi 
Toukan ravintokasveja ovat heinälajit, kuten tesmat (Milium) ja lauhat (Deschampsia).

Lähteet

Aiheesta muualla 
LuontoPortti: Metsänokiperhonen (Erebia ligea)
Suomen Perhoset: Metsänokiperhonen
Keskisuomalainen: Metsänokiperhonen
Iltalehti: Metsänokiperhonen (Erebia ligea) 
UniProt, Taxonomy: Erebia ligea 

Heinäperhoset
Joensuun Gospel-festivaalit

Joensuun Gospel-festivaalit on kristillinen gospelmusiikkitapahtuma, joka on järjestetty vuodesta 1996 alkaen. Vuonna 2015 festivaali järjestettiin 20. kerran 6.–9. elokuuta. Tapahtuman ajankohta oli aluksi heinä-elokuussa, vuosina 2007 ja 2008 syyskuussa, ja vuonna 2009 taas elokuussa. 2000-luvulla festivaalin kävijämäärä on ollut yli 10 000 henkeä.

Festivaalin järjestämisestä vastaa Suomen Gospel ry. Yhteistyökumppaneita ovat olleet Joensuun alueen seurakunnat, Joensuun kaupunki ja opetusministeriö. Festivaalin johtaja on Hannu Hätönen.

Golden Gospel -palkinto 
Festivaalin yhteydessä on valittu vuodesta 1997 Golden Gospel -palkinnon saaja. Palkintona luovutetaan kuvanveistäjä Veikko Myllerin pronssinen uniikkiversio kitaraa soittavasta enkelistä.

Golden Gospel -palkinnon on saanut muun muassa Jaakko Löytty (1997), Jaakko Ryhänen, Jukka Leppilampi, Pekka Simojoki, Tiina Korhonen ja Harri Helenius (2006), Tapani Nuutinen (2007), Kirsi Rostamo (2008), Sakari Kukko (2009), Jakaranda-yhtye (2010), Pro Fide (2011), Juhani Aaltonen (2012) ja Chariots (2013).

Festivaalit vuosittain

Festivaalit 2015 
Vuoden 2015 festivaali järjestetään 6.–9. elokuuta. Esiintyjänä on mm. Harlem Gospel Choir (USA).

Festivaalit 2014 
Vuoden 2014 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 7.–10. elokuuta. Esiintyjiä olivat Joel Hallikainen, Antero "Mooses" Laukkanen, trubaduuri Pasi Tolvanen, Dominantti, Hillel Tokazier, Anneliina Koskinen, Narrow way, oopperalaulaja Matti Turunen, Juuan Missiokuoro, Kari Peitsamo, Johanna Iivanainen, Mikko Iivanainen, Jukka Leppilampi, IDA BOIS & Band, Heikki Sarmanto, Pekka Sarmanto, Juhani "Junnu" Aaltonen, Reiska Laine ja Maija Hapuoja, Rene ja ystävät.

Festivaalit 2013 
Vuoden 2013 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 8.–11. elokuuta. Tapahtuma oli rakennettu kokonaan kotimaisten esiintyjien voimin. Esiintyjiä olivat Hanna Ekola, SARKA-yhtye, tanssiryhmä Shofar Shalom, oopperalaulaja Matti Turunen, TERA, Wonderful Land, Duo Pasi Tolvanen & Harri Kettunen, Chariots, Pekka Simojoki & EtCetera ja Rene Laulajainen.

Festivaalit 2009 
Vuoden 2009 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 13.–16. elokuuta. Esiintyjinä olivat muun muassa Baby Boy Varhama & The Miikka Kallio Trio, Korsuorkesteri, Sakari Kukko, Jukka Leppilampi, Daniel Ripoll & Estrato 7 (Kolumbia). Yhteislaulutapahtumassa Joensuun torilla esiintyi Lasse Heikkilä orkestereineen.

Festivaalit 2007 
Vuonna 2007 esiintyjiä olivat Pekka Simojoki, Fredi, Iro Haarla ja Art Ensemble of Health,  Yuri Urtono, Bolivia, Lasse Heikkilä & Saila Seurujärvi trio, Jukka Perko, Severi Pyysalo, Teemu Viinikainen, Sakari Kukko, Nardus ja Rene Laulajainen.

Konserttipaikkoja 
Joensuun kirkko
Laululava
 Carelia-sali
Pielisensuun kirkko
 Urheilutalo
 Joensuun tori
 Joensuun konservatorio

Lähteet

Aiheesta muualla 
Joensuun Gospel-festivaalin kotisivu

Gospel-festivaalit
Hengellisen musiikin tapahtumat Suomessa
Gospel-festivaalit
Gospel-festivaalit
Lee Marvin

Lee Marvin (19. helmikuuta 1924 New York, New York, Yhdysvallat – 29. elokuuta 1987 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.

Marvin aloitti elokuvauransa 1950-luvun alussa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Gangsterikuningas (The Big Heat, 1953), Marlon Brandon tähdittämä Hurjapäät (The Wild One, 1953), Humphrey Bogartin tähdittämä Cainen kapina (The Caine Mutiny, 1954), Helvetti 1944 (Attack, 1956), Seitsemän miestä jäljellä (Seven Men from Now, 1956), Paukkurauta-Kati (Cat Ballou, 1965) sekä Likainen tusina (The Dirty Dozen, 1967) ja sen jatko-osa Likainen tusina 2 (The dirty dozen: The next mission 1985). 

Lee Marvin palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla roolistaan elokuvassa Paukkurauta-Kati (Cat Ballou, 1965). 

Uransa aikana Marvin esiintyi usean suuren näyttelijän rinnalla, kuten Marlon Brandon, Humphrey Bogartin, James Stewartin, John Waynen, Toshiro Mifunen, John Cassavetesin ja Chuck Norrisin.

Yksityiselämässään Marvin oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta neljä lasta. Marvin palveli merijalkaväessä 1942, haavoittui ja sai purppurasydämen Saipanin taistelusta. Hän kuoli sydänkohtaukseen 63-vuotiaana elokuussa 1987. Lee Marvin on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.

Aiheesta muualla 
 
 Lee Marvin NNDB:ssä
 American Theatre, The Directors

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1924 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
NetIQ eDirectory

NetIQ eDirectory (aiemmin Novell eDirectory) on X.500-yhteensopiva hakemistopalvelu , joka sisältää tietoa käyttäjistä, tietokoneista ja verkon palveluista. eDirectory-hakemistopalvelu mahdollistaa resurssien keskitetyn jakamisen käyttäjille ja sovelluksille sekä tarjoaa tavan nimetä, kuvata, paikallistaa, hallita ja suojata käytössä olevia verkon resursseja. eDirectory ei ole rajattu Windows-käyttöjärjestelmään, kuten siitä löyhästi mallia ottanut Microsoft Active Directory (joka ei oikeastaan ole aito hakemistopalvelu, vaan uusien Windows-palvelinkäyttöjärjestelmien ominaisuus). eDirectory on tuttu ainakin 1990-luvun palvelinkäyttöjärjestelmistä, ensimmäisistä IT-infran hallintajärjestelmistä, erilaisista kirjautumisjärjestelmistä sekä käyttäjänhallintapalveluista. Nykyään eDirectorylle on saatavana palveluita ja hallintavälineitä sekä Windows- että Linux-ympäristön hallintaan ja kirjautumisten suojaamiseen sekä automatisointiin. 

eDirectory on LDAP- ja SunTone-sertifioitu palvelimesta riippumaton, tapahtumapohjainen (Event-based), hierarkkinen ja replikoituva hakemisto, ja kaikilla hakemisto-objekteilla voi olla oikeuksia. Se on ollut mallina muille toimittajille myös käyttäjänhallinta (IDM) -palvelussa jo 1990-luvun lopulta. Se on laajasti käytössä mm. oppilaitoksissa sekä erityisen hyvää tietoturvaa vaativassa julkishallinnossa ja yrityksissä.

Historia 
Novell alkoi kehittää x.500:aan nojaavaa palvelinriippumatonta hakemistoa 1980-luvun lopulla. Hakemisto tuli kaupallisena tuotteena markkinoille vuonna 1993 nimellä NDS (NetWare, myöhemmin Novell Directory Service). Palvelimen rajoista se poistui vuodesta 1995 alkaen eri tuotteistuksilla ja eri käyttöjärjestelmiin käyvä versio sai nimen eDirectory. 

Ohjelmistot
Projekti 941

Projekti 941 Akula () on Neuvostoliiton ja myöhemmin Venäjän laivaston strategisten ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka. Niiden käyttötarkoitus oli ydinasepelotteen ylläpitäminen ja kätkeminen valtamerille ja taata kyky vastaiskuun yllätyshyökkäyksen sattuessa, mikä on osa kauhun tasapainoa.

NATO-koodinimen valintaa innoitti Brežnevin pitämä puhe, jossa hän ilmoitti Neuvostoliiton suunnittelevan mahtavaa sukellusvenettä, jolla olisi tuhovoimaa kuin taifuunilla. Venäjällä vene tunnetaan Akulana (), mutta tätä ei tule sekoittaa hyökkäyssukellusvene projekti 971:een .

Suunnittelu 
Typhoon on massiivinen alus. Pituudeltaan ja leveydeltään se on Itämeren matkustaja-autolauttojen luokkaa. Vene on suunniteltu kuljettamaan 20 ydinohjusta. Kussakin ohjuksessa saattaa olla jopa kymmenen ydinkärkeä, joista jokaisen tuhovoima on yli kymmenkertainen verrattuna Hiroshiman tuhonneeseen aseeseen.

Alus saa käyttövoimansa kahdesta ydinreaktorista, joissa on 190 megawattia lämpötehoa kussakin. Sukellusvene tuottaa siis energiaa suurin piirtein yhtä paljon kuin Helsingin Energian Salmisaaren voimalaitos.

Alukset 
Veneitä rakennettiin kaikkiaan kuusi kappaletta. Seitsemäs peruttiin kylmän sodan päätyttyä. Nykyisin aktiivikäytössä on yksi sukellusvene ja kahta pidetään reservissä. Kolme on romutettu.

Yhdysvaltojen ja Venäjän vuonna 1993 solmima START II -aseistariisuntasopimus laittoi Typhoon-veneiden ohjukset vähennettävien listalle, jolloin myös alusluokka oli tarkoitus poistaa käytöstä. Vuonna 2002 George W. Bushin hallitus ilmoitti yksipuolisesti vetäytyvänsä ohjuspuolustusjärjestelmän kieltävästä ABM-sitoumuksesta. Päivää myöhemmin Venäjä ilmoitti vetäytyvänsä START II:sta, joten Typhoonit jatkanevat toistaiseksi palveluksessa.

Veneistä ensimmäinen, Dmitri Donskoi (alun perin TK-208, palvelukseen 1981), on muunnettu käyttämään kehityksessä olevaa Bulava-ohjusta ja se on toiminut ohjuksen koelaukaisujen alustana. Venäjän federaatio romuttaa kaksi muuta saman luokan sukellusvenettä, TK-20 Severstalin ja TK-17 Arkhangelskin.

Typhoon fiktiossa 

Tom Clancy käyttää Typhoon-sukellusvenettä lähtökohtana piirtäessään kuvan uudentyyppisestä ohjusveneestä teoksessaan Punaisen Lokakuun metsästys;
hänen teoksessaan aluksen pääasetta on lisätty kuudella ohjuksella ja alukseen on asennettu uudenlainen äänetön voimansiirto.

Samoin massanmittausjärjestelmästä jota venäläiset käyttävät tarkkaan paikannukseen piirretään teknisesti tarkka kuva.

Lähteet 

 Federation of American Scientists: 941 Typhoon

Viitteet
M/S Stena Nautica

M/S Stena Nautica () on ruotsalainen ropax-rahtilaiva, jolla Stena Line -varustamo liikennöi Ruotsin Varbergin ja Tanskan Grenån väliä. Laiva on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Göteborg. Vuonna 2001 tapahtuneen korjaustyön jälkeen laivaan mahtuu 663 matkustajaa ja heitä varten on 148 hyttipaikkaa. Henkilöautoja mahtuu mukaan 337 kappaletta autokaistoille, joiden pituus on 1 235 kaistametriä.

Stena Nautican sisaralus on M/S Color Viking.

Käyttöhistoria 

14. toukokuuta 1985 alus kastettiin ja 29. toukokuuta se laskettiin vesille. 21. huhtikuuta 1986 alus luovutettiin Danske Statsbanerin omistukseen, joka rekisteröi sen Tanskan lipun alle nimellä Niels Klim. Kotisatamaksi tuli Århus. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin Århusin ja Kalundborgin välillä. Vuonna 1990 Stena Ab ilmoitti ostavansa aluksen. Luovutuksen uudelle omistajalle ilmoitettiin tapahtuvan vuonna 1991. 20. toukokuuta 1991 alus rekisteröitiin Stena Ab:n omistukseen. Lippuvaltioksi tuli Bermuda ja kotisatamaksi Hamilton. Alus myös nimettiin Stena Nauticaksi. Maaliskuussa 1992 alus sai nimen Isle of Innisfree. Huhtikuussa 1995 alus aikarahdattiin Lion Ferryn liikenteeseen nimellä Lion King. 30. huhtikuuta 1996 alus sai nimen Lion King II. 6. toukokuuta 1996 alus sai jälleen nimen Stena Nautica.

Vuonna 2004 Stena Nautica rekisteröitiin ensin Stena Nautica Line Ltd:n, sitten Stena Bermuda Line Ltd:n ja vuoden lopulla Stena Rederi Ab:n omistukseen Ruotsin lipun alle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Fakta om Fartyg – M/S Niels Klim 

Stena Nautica
Stena Nautica
Everybody Jam!

Everybody Jam! on Scatman Johnin toinen vuonna 1996 julkaistu studioalbumi.

Kappaleet
 Stop The Rain
 Everybody Jam!
 The Invisible Man
 Let It Go
 Message To You
 (I Want To) Be Someone
 Scatmusic
 Shut Your Mouth And Open Your Mind
 (We Got To Learn To) Live Together
 Ballad Of Love
 People Of The Generation
 Lebanon
 U-turn
 Everybody Jam! (Club Jam)

Vuoden 1996 albumit
Scatman Johnin albumit
Yhdysvaltain Grand Prix 2003

Yhdysvaltain Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan 15. osakilpailu, joka ajettiin 28. syyskuuta 2003 Indianapolis Motor Speedwaylla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti Ferrarin Michael Schumacher. Paalupaikalta kilpailuun lähtenyt Mclarenin Kimi Räikkönen jäi toiseksi. Sauberin Heinz-Harald Frentzen oli kolmas jolle palkintosija oli uran viimeinen. Frentzenin edellinen pakintosija oli Yhdysvaltain GP:stä 2000. Samalla palkintokorokesijoitus oli Sauberille ensimmäinen sitten Brasilian GP:n 2001.

Aika-ajot

Kilpailu

Johtokierrokset

Muuta 

Justin Wilsonin ensimmäinen ja ainoa MM-piste
Michael Schumacherin uran 70. voitto
Mark Webberin ja Jenson Buttonin ensimmäiset johtokierrokset
BAR ja Sauber -talleille ensimmäiset johtokierrokset

Lähteet 

Yhdysvaltain Grand Prix
Street Legal

Street Legal on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin 18. studioalbumi. Street Legal julkaistiin vuonna 1978 Columbia Recordsilta Don DeViton tuottamana ja se myi kultaa Yhdysvalloissa. 

Street Legal erosi vahvasti Dylanin aikaisemmista levytyksistä muistuttamalla enemmän pop-rockia, kun Dylanin aikaisempi tuotanto. Albumi levytettiin neljässä päivässä ja sitä on pidetty myös sanoituksiltaan Dylanin yhtenä henkilökohtaisimpina albumina.

Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bob Dylan.

Changing of the Guards – 7:04 
New Pony – 4:28 
No Time to Think – 8:19
Baby, Stop Crying – 5:17 
Is Your Love in Vain? – 4:30 
Señor (Tales of Yankee Power) – 5:42 
True Love Tends to Forget – 4:14 
We Better Talk This Over – 4:04 
Where Are You Tonight? (Journey Through Dark Heat) – 6:16

Muusikot 
Albumilla soittavat:

 Bob Dylanin albumit
Vuoden 1978 albumit
Cyril Szalkiewicz

Cyril Swatoslaw Szalkiewicz (alk. Leliwa-Szalkiewicz; 21. joulukuuta 1914 Impilahti – 17. helmikuuta 1969 Kangasniemi) oli suomalainen pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Jean Sibeliuksen ja Frédéric Chopinin pianomusiikin tulkitsijana.

Sukujuuriltaan puolalainen Cyril Szalkiewicz suoritti piano-opintonsa Viipurin musiikkiopistossa ja jatkoi niitä vielä Pariisissa vuoteen 1939. Opiskelurahoja hän ansaitsi ravintolapianistina. Vuodesta 1933 lähtien hän piti useita omia konsertteja sekä kotimaassa että ulkomailla ja esiintyi myös laulajien ja orkesterien solistina. Szalkiewicz toimi pitkään harjoituspianistina Suomen Kansallisoopperassa. Hän kuoli sairauskohtaukseen kesken soiton säestäessään Tamara Lundin konserttia Kangasniemen yhteiskoululla. 

Szalkiewicz oli syvällisesti perehtynyt Jean Sibeliuksen pianomusiikkiin säveltäjän itsensä johdolla, ja 1950- ja 1960-luvulla hän nauhoitti kaikki tämän pianosävellykset Yleisradiolle.

Lähteet 
 Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto. Otava 1997.

Suomalaiset pianistit
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1969 kuolleet
Deep Purple in Concert


Deep Purple in Concert on Deep Purplen livealbumi, joka sisältää yhtyeen kaksi BBC-esiintymistä vuosilta 1970 ja 1972.

Kappaleet 1–4 on äänitetty BBC-studioilla The Sunday Show -ohjelmassa 19. helmikuuta 1970, ja kappaleet 5–12 nauhoitettiin BBC Sounds of the Seventies -showssa Paris-teatterissa Lontoossa 9. maaliskuuta 1972.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ian Gillan – laulu, lyömäsoittimet
 Ritchie Blackmore – kitara
 Roger Glover – basso
 Jon Lord – urut
 Ian Paice – rummut

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 1980 konserttitallenteet
Deep Purplen konserttitallenteet
Katalonianpaimenkoira

Katalonianpaimenkoira (katalaaniksi gos d'atura català, espanjaksi pastor catalán) on Pohjois-Espanjan Kataloniasta kotoisin oleva keskikokoinen paimenkoira, joka kuuluu FCI-roturyhmään 1 – Lammas- ja karjakoirat.

Ulkonäkö 
Silmät ovat pyöreät, avoimet ja tumman meripihkan väriset. Korvat ovat riippuvat, kolmionmuotoiset, ohuet ja korkealle kiinnittyneet. Espanjassa työkoirilta typistetään usein korvat, mikä on Suomessa kiellettyä. Käpälät ovat soikeat, ja takakäpälissä on kaksoiskannukset. Häntä on melko alas kiinnittynyt ja voi olla joko lyhyt (alle 10 cm) tai pitkä. Joskus syntyy myös hännättömiä pentuja, ja Espanjassa työkoirien hännät saatetaan typistää. Karvapeite on pitkä, karkea ja joko vähän laineikas tai suora. Se muodostaa päähän viikset, parran ja kulmakarvat sekä päälaelle "tupsun". Myös raajoissa ja hännässä on runsas karvapeite. Hyväksytyt värit ovat kellanruskea vaaleasta tummaan, hiekanruskea (valkoisten, kellanruskeiden, kastanjanruskeiden ja mustien karvojen sekoitus) vaaleasta tummaan, harmaa (valkoisten, harmaiden ja mustien karvojen sekoitus) hopeasta mustanharmaaseen sekä musta ruskein merkein (black & tan). Uroksen säkäkorkeus vaihtelee 47–55 cm välillä ja nartun 45–53 cm välillä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Katalonianpaimenkoira on toimelias, rauhallinen, valpas, älykäs, sitkeä ja miellyttävä. Se on erittäin säänkestävä sopeutuen sekä kylmiin että kuumiin olosuhteisiin. Omistajaansa ja tämän paimennettavia eläimiä kohtaan se on erittäin omistautunut, mutta vieraisiin se suhtautuu kuitenkin pidättyväisesti. Rotu sopeutuu nykyisin niin lammaspaimeneksi, vartiokoiraksi kuin seurakoiraksikin. Se kykenee paimentamaan vaativissakin olosuhteissa, kuten vuoristoseuduilla.

Alkuperä 
Rotu jalostettiin paimenkoiraksi Kataloniassa, erityisesti Pyreneitten vuoristossa. Sen kantarodun arvellaan todennäköisesti olleen bergamonpaimenkoira, ja sen lähin sukulainen on vuoriston pohjoispuolella Ranskassa kehittynyt pyreneittenpaimenkoira. Vaikeissa olosuhteissa paimenkoirien piti paitsi paimentaa, myös vartioida.

Terveys 
Joillakin sukulinjoilla on taipumusta lonkkaniveldysplasiaan.

Katso myös 
Cerdanyanpaimenkoira

Lähteet

Aiheesta muualla

Suomen Katalonianpaimenkoirat ry
Katalonianpaimenkoira Koirat.com:ssa
Katalonianpaimenkoiran rotumääritelmä
Gos d'Atura Info
Gos d'Atura europe
Gos D'Atura DonnaMosa

Espanjalaiset koirarodut
FCI 1 Lammas- ja karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat)
Paimenkoirat
Shake It Up Şekerim

Shake It Up Şekerim on turkkilaisen laulajan Kenan Doğulun kappale, joka oli Turkin edustuskappale Helsingissä järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa. Kappale sijoittui 4. sijalle ja se sai yhteensä 163 pistettä.

Lähteet 

Vuoden 2007 euroviisuedustuskappaleet
Turkin euroviisuedustuskappaleet
Nuket

Nuket on vuonna 1985 perustettu tamperelainen post punk -henkinen rockyhtye. 

Nuket on jatkoa vuotta aikaisemmin perustetulle Pyhät Nuket -yhtyeelle sen jälkeen kun yhtye vaihtoi laulusolistia ja lyhensi nimensä muutosta korostaakseen. Alkuperäinen laulaja Vivian Bardot, alias Lazze, alias Lateri, poistui yhtyeestä ja uusi vokalisti Calle Hyötynen tuli hänen tilalleen. Samalla yhtyeestä lähti basisti Miki Wuolle ja alkuperäinen kosketinsoittaja Make Saari siirtyi hänen tilalleen basistiksi. Entinen Riistetyt-yhtyeen kitaristi Perry Wilenius liittyi myös yhtyeeseen, ja yhtyeen soundi muuttui kahden kitaran ansiosta aikaisempaa kitaravetoisemmaksi. Vanhoista jäsenistä Make Saaren lisäksi yhtyeeseen jäivät kitaristi ja yhtyeen pääasiallinen kappaleiden kirjoittaja Rike Jokela sekä rumpali Jaska Ahonen. Molemmat muusikot soittivat aikaisemmin myös Riistetyissä, Rike sitä ennen Bastardsissa ja Jaska Kaaoksessa. 

Make ja Perry jättivät Nuket ja tilalle tulivat Timpa Laine bassoon ja Janne Jyrkänkoski toiseen kitaraan. Jaskan jälkeen rumpaleina nähtiin vielä Ari Toikka ja Lacu Lahtinen sekä Jannen jälkeen kitarassa Daffy Terävä, joka myöhemmin soitti pitkään Yön kokoonpanossa. Vuonna 2007 niin ikään entinen Nuket-rumpali Ari Toikka liittyi Yöhön. Timpa Laine on taas toiminut muun muassa Hanoi Rocksin basistina. 

Colme Cowboyta -yhtyeen albumilla Kuuden tähden hotelli soittaa miltei koko Nuket-yhtyeen kokoonpano Rike Jokelaa lukuun ottamatta. 1980-luvun jälkeen Nuket on tehnyt muutaman satunnaisen keikan pitkäaikaisimmalla kokoonpanollaan: Calle, Rike, Daffy, Timpa ja Jaska.

Yhtyeen tunnetuimpia ja soitetuimpia kappaleita ovat ”Askeleet”, ”Eksyneet sankarit” ja ”Kun vielä nuori olla voi” sekä ”Tuhlaajapoika” ja ”Syyskuu”, jotka levytettiin Pyhät Nuket -nimen aikana.

Varsinaisista albumeista yhtyeen neljäs On maantiellä mittaa jäi Pyhät Nuket / Nuket -porukan viimeiseksi. Sen jälkeen yhtyeeltä on ilmestynyt vielä muutamia koosteita studion ylijäämämateriaaleista sekä jo 1980-luvun lopulla kesken jäänyt Tähtisumua-levy, josta löytyy myös television Rockstopissa esitetty ”Mary-Rosvon Blues”. Yhtyeen viimeinen kappale ”Kissat” on peräisin 1990-luvulta. Sitä ei ole koskaan levytetty, mutta se on esitetty muutamalla keikalla.

Diskografia

Albumit 
 Kolmas näytös (Finnlevy, KRÄLP-27, 1986 / Warner Music, 0927-44498-2, 2002)
 On maantiellä mittaa (Flamingo, FGL 4027, 1988), (Warner Music, digital, 2013)
 Tähtisumua (Propaganda records,  PRO 2022, 2005)
 Eksyneet sankarit (Propaganda records,  PRO 2033, 2012)

Singlet 
 Sateenkaaren maa / Piiskattu maa (Finnlevy, 1986)
 Eksyneet sankarit / Askeleet ( Propaganda, PROS-1001, 1986), ( Propaganda, digital, 2010/2013)
 DAA-DA-DAA-DA / Viimeinen rock'n'roll (Flamingo, FGS 159, 1988)

Aiheesta muualla 
 Propagandan kotisivut
 Pyhät nuket

Suomalaiset rockyhtyeet
Brasilian Grand Prix 1988

Brasilian Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Jacarepaguan radalla 3. huhtikuuta 1988. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti McLarenin Alain Prost.

Tulokset

Muuta 
Luis Pérez-Salan ensimmäinen kilpailu
Eurobrun-tallin ensimmäinen lähtö

Lähteet
 2. Kilpailu lähetettiin Suomessa koosteena TV2:ssa selostajina Matti Kyllönen ja Keke Rosberg.

3. HS 3.4.1988

Brasilian Grand Prix
Formula 1 -kausi 1988
Eeva Hongisto

Eeva Inkeri Hongisto (o.s. Haimi, s. 15. joulukuuta 1945 Valkeala) on entinen suomalainen yleisurheilija.

Eeva Haimin päälaji oli 400 metrin juoksu, mutta hän kilpaili menestyksekkäästi myös 200 metrillä ja 800 metrillä. Hänellä on  eri ikäluokissa 24 Suomen mestaruutta, joista 11 on Kalevan kisoista. Hän on ainoa nainen, joka on voittanut Kalevan kisoissa 200, 400 ja 800 metrin mestaruuden. 400 metrin mestaruuden hän voitti kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1962–1969. Ensimmäisen mestaruutensa hän voitti 16-vuotiaana, ja hän on edelleenkin nuorin 400 metrin voittaja kautta aikojen. 200 metrin mestaruuden hän voitti vuonna 1965 ja 800 metrin mestaruuden vuosina 1968 ja 1969. Henkilökohtaisia Suomen ennätyksiä hän juoksi 11, joista kaksi 200 metrillä, kaksi 800 metrillä ja seitsemän 400 metrillä.

Méxicon olympialaisissa 1968 Haimi kilpaili sekä 400 että 800 metrillä, ja Ateenan EM-kisoissa 1969 hän kilpaili 400 metrillä. Kaikilla kerroilla hän jäi alkueriin. Ateenan EM-kisoissa hän oli lisäksi mukana 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui kahdeksanneksi ja paransi Suomen ennätystä sekä alkuerissä että loppukilpailussa. Vuonna 1963 hän voitti pronssia 400 metrin juoksussa Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Göteborgissa.

Eeva Hongisto on 200 metrin juoksun nuorten Euroopan mestarin Visa Hongiston äiti.

Henkilökohtaiset ennätykset 
 100 metriä 12,3
 200 metriä 24,8
 400 metriä 54,6
 800 metriä 2.05,9

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Naisten 400 metriä Kalevan kisoissa 1957-2004

Suomalaiset pikajuoksijat
Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Renegades (Agentsin albumi)

Renegades (Parlophone 50999 50465521) on Topi Sorsakosken & Agentsin albumi vuodelta 2007. Albumin idea lähti liikkelle The Renegades -yhtyeen solistin Kim Brownin hyväntekeväisyyskonsertista vuonna 2007, kun lauluntekijä menetti sairauden johdosta äänensä. Konsertissa Agents-yhtyeellä heräsi idea tehdä Renegades-materiaalia ja levyn nauhoitukset alkoivat huhtikuussa.

Albumia pidetään monella tavalla Agentsien paluuna juurille. Topi Sorsakosken lisäksi muitakin 1980-luvun muusikoita on pyritty saamaan mukaan, samoin tekstien kääntäjänä ja kannentekijänä toimivat samat miehet (Jukka Itkonen sekä Stefan Bremer).

”Olen tyytyväinen että saatiin mukaan niin paljon alkuperäisjäseniä. Albumia tehdessä tunnelma studiossa olikin melko nostalginen. Tavoitteena ei ollut kuitenkaan tehdä tribuuttilevyä, vaan muistuttaa tämän levyn kautta kuinka hieno ja tuottelias yhtye The Renegades on ollut, ja kuinka paljon yhteen musiikki on Agentseihin vaikuttanut” kertoo Esa Pulliainen.

Albumia tehtäessä ei käytetty tietokoneita.

"Kellot soi" julkaistiin singlenä jo aikaisemmin. Sen video julkaistiin yhtyeen kotisivuilla. "Niin paljon rakkautta sain" ilmestyi singlenä itse levyn julkaisuviikolla. Albumista on julkaistu myös vinyyliversio.

Albumin kannet kuvasi Stefan Bremer.

Kappaleet

Vuoden 2012 uudelleenjulkaisu 
 
 

Sovitukset: Esa Pulliainen.
Kappaleiden suomalaiset sanat: Jukka Itkonen, paitsi 'Aika yön on aika työn' sanat: E. Hyvönen / M.A. Numminen.

The Renegades tarkoittaa tässä kokoonpanoa Kim Brown, Denys Gibson, Stuart Graham Johson sekä Ian Mallett.

Kokoonpano 
 Topi Sorsakoski – laulu, kitara
 Esa Pulliainen – soolokitara, taustalaulu
 Kai Pulliainen – basso
 Heikki Sandrén – rummut ja lyömäsoittimet 
 Pedro Hietanen – haitari, urut, piano
 Juho Hurskainen – saksofoni
 Pave Maijanen – taustalaulu
 Vesa Anttila – kitara

Lähteet 

 Agents-yhtyeen kotisivut
 Suomen äänitearkiston tietokanta
 Renegades-levy

Vuoden 2007 albumit
Agentsin albumit
Topi Sorsakosken albumit