joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Robin Lod

Robin Lod (s. 17. huhtikuuta 1993 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa MLS-liigan Minnesota Unitedia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura

Seurajoukkueet 
Lod aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Suurmetsän Urheilijoissa, josta hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin vuonna 2006. 

Lod nousi HJK:n edustusjoukkueeseen 2011, mutta pelasi vielä kaksi kautta pääosin HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä Kakkosesta. Veikkausliigassa hän teki debyyttinsä Myllykosken Palloa vastaan lokakuussa 2011, onnistuen heti maalinteossa oltuaan kentällä vain noin viisi minuuttia. Jäätyään HJK:ssa vähälle vastuulle Lod siirtyi elokuussa 2012 lainalle Vaasan Palloseuraan loppukauden ajaksi. Vuonna 2013 Lod vakiinnutti paikkansa HJK:n kokoonpanossa ja kauden 2014 päätteeksi hänet valittiin vuoden liigapelaajaksi sekä parhaaksi keskikenttäpelaajaksi.

Toukokuussa 2015 Lod siirtyi Kreikan Superliigassa pelaavaan Panathinaikosiin. Kolmen Kreikan kauden jälkeen Lod siirtyi Espanjan toisen sarjatason Segunda Divisiónin joukkueeseen Sporting Gijóniin kesällä 2018. Kausi oli kuitenkin pettymys ja vuoden kuluttua Lod siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigan MInnesotaan.

Maajoukkueet 
Lod on edustanut Suomen alle 18-vuotiaiden ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueita. Vuonna 2014 hänet valittiin U21-maajoukkueen parhaaksi pelaajaksi. A-maajoukkueessa Lod teki ensiesiintymisensä tammikuussa 2015 pelatussa ystävyysottelussa Ruotsia vastaan, tullen kentälle vaihdosta 89. minuutilla Rasmus Schüllerin tilalle. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa hän teki 6. lokakuuta 2016 Islantia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Lod kuuluu Suomen joukkueeseen myös vuoden 2021 EM-kisoissa.

Saavutukset
Suomen mestaruus 2011, 2012, 2013, 2014
Suomen Cup 2014

Lähteet

Suomalaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon Suomen mestarit
Jalkapallon Suomen Cupin mestarit
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Paavali Pelkonen

Paavali Pelkonen (n. 1624 – 8. kesäkuuta 1715) oli Pelkosenniemen ja koko Suur-Sodankylän alueen ensimmäinen suomalainen uudisasukas. Hänen mukaansa ovat saaneet nimensä Pelkosenniemen kunta ja seurakunta.

Pelkonen oli lähtöisin Lumijoelta ja Kemijärvelle hän saapui 1660-luvun alussa. 1660-luvun puolivälin maissa hän muutti pari peninkulmaa pohjoisemmaksi Lapin rajan sisäpuolelle. Saamelaiset valittivat oikeuksiensa loukkauksesta esimerkiksi majavanpyynnissä ja kalastuksessa, ja Pelkonen joutui useasti käräjille. Vuonna 1671 hänen Lapissa sijaitseva asumuksensa määrättiin hävitettäväksi. Pelkonen asettui kuitenkin uudelleen asumaan Lappiin, ja vetoamalla niin sanottuun Kalmarin plakaattiin hän sai lopulta maaherralta luvan jäädä. 

Pelkonen kuoli 89-vuotiaana vuonna 1715, ja hänet haudattiin Kemijärvelle. Ainakin Pelkosen, Mutenian, Korvan, Rieston, Mäkitalon, Keskitalon, Kantolan, Alatalon, Suopangin, Pulskan, Karppisen, Kuoskun, Vitikan, Mikkolan, Nousun, Kilpimaan, Kilpelän, Jaakkolan, Iisakan, Tervon ja Portin suvut polveutuvat hänestä mieskantaisesti. 

Taiteilija Andreas Alariesto on maalannut Pelkosesta taulun liittyen tarinaan, jonka hän on tallentanut kirjaansa "Andreas Alarieston lapinkuvat". Tuomo Itkonen kuvaa Pelkosta yhden luvun verran historiallisessa romaanissaan "Tuderus, tuo Herran pappi". Pelkosenniemen 350-vuotisjuhlassa 2014 julkistettiin "Pelekola"-niminen humoristinen historiikki, joka kertoo Paavali Pelkosen vaiheista sarjakuvamuodossa. Samoissa juhlissa paljastettiin lisäksi Paavali Pelkosen muistomerkki.

Lähteet
Aimo Kehusmaa & Samuli Onnela: Suur-Sodankylän historia I. Jyväskylä 1997, s. 157–168.
Samuli Paulaharju: Sompio. Luiron korpien vanhaa elämää. WSOY 1939, s. 28–29.
G. A. Andersson: Tietoja Sodankylän ja Kittilän pitäjien aikaisemmista ja myöhemmistä waiheista. Kemi 1914, s. 7-15.
Tapani Niemi - Tapio Uusitalo: Pelekola - kolome vuosisattaa jokka muuttivat koko maaliman. 2014. ISBN 9789529341641

Viitteet

Aiheesta muualla
Sukuseura Tervo, Paavali Pelkosen jälkeläiset 

Pelkosenniemi
1600-luvulla syntyneet
Vuonna 1715 kuolleet
Syntymävuosi tuntematon
Suomalaiset uudisraivaajat
Lapin historia
Sir Bani Yas

Sir Bani Yas () on Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin kuuluvan Abu Dhabin hallitsema saari maan rannikolla.

Maantiede

Sir Bani Yas sijaitsee Yhdistyneiden arabiemiirikuntien rannikolla noin 170 kilometriä pääkaupunki Abu Dhabista länteen. Hallinnollisesti Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa saari kuuluu Abu Dhabin emiirikuntaan. Lähimmälle rannikolle mantereella Jebel Dhannassa on matkaa noin 9 kilometriä. Saaren pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 17,5 km ja länsi-itäsuunnassa 9 km. Saaren korkein kohta sen keskustan kukkuloilla on 148 metriä merenpinnasta.

Arabian Wildlife Park on saarella sijaitseva luonnonpuisto, jossa pidetään vapaana muun muassa valkobeisoja, hyeenoja, gepardeja ja gaselleja.

Historia
Saarella tehdyissä arkeologisissa kartoituksissa on löytynyt esimerkiksi keramiikkaa islamia edeltävältä ajalta. Vuosina 1994–1996 tehdyissä kaivauksissa löydettiin myös nestoriolaisen luostarin ja kirkon rauniot. Rauniot ovat peräisin 500–600-luvuilta. Venetsialainen tutkimusmatkailija Gasparo Balbi viittasi saareen vuonna 1580 nimellä Sirbeniast. 

Sir Bani Yasin nimi viittaa Banu Yas -nimiseen heimoon, jonka jäsenet asuttivat Sir Bani Yasia etenkin talvikuukausien aikana. Samaan tapaan käytettiin myös muita lähialueen saaria, kuten Dalmaa ja al-Yasatia. Kesäkuukausina saarilla asui puolestaan runsaasti helmenkalastajia, jotka olivat pääsääntöisesti lähtöisin nykyisten Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alueelta.

Sir Bani Yas oli pitkään raja-aluetta, jota ei ollut määritelty kunnolla. 1930-luvulla alueelta alettiin kuitenkin tehdä öljylöytöjä, jotka tekivät tarkemmasta rajanvedosta tarpeellista. Qatarin ja Abu Dhabin emiirikunnat kiistelivät keskenään Sir Bani Yasin ja muiden alueen saarten omistuksesta. Kahdella sopimuksella vuosina 1961 ja 1969 Sir Bani Yas jäi Abu Dhabille.

Lähteet 

Arabiemiirikuntien saaret
Persianlahti
Paha tieto

Paha tieto: Tieteenvastainen ajattelu antiikista uusimpiin kiistoihin on Janne Kivivuoren vuonna 2003 ilmestynyt kirja.

Kirja tarkastelee läpi historian elänyttä näkemystä, että eliitin täytyy hallita kansaa illuusion, ”hyvän myytin” avulla. Tällöin totuutta hakeva tiede on koettu vaarallisena ja pahana. Yhtenä esimerkkinä Kivivuori kuvaa evoluutiopsykologian aiheuttamaa kuohuntaa suomalaisessa tiedemaailmassa 1990-luvulla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ilkka Pyysiäinen: Eliitit suojelevat kansan moraalia pahalta tiedolta. Helsingin sanomat 31.5.2003.
 Petteri Pietikäinen: Paha tieto ja hyvä myytti . Tieteessä tapahtuu 6/2003. (PDF)
 Matti Rämö: Moralistit tiedettä paheksumassa. Yliopisto 14/2003.
 Kari Enqvist: Tiedon myyteistä. Tekniikka & talous 10.12.2003.
 Janne Vainio: Ajojahti tieteellistä ajattelua vastaan. Vapaa ajattelija 5/2004. 

Kirjat tieteestä
Suomalaiset tietokirjat
Vuoden 2003 kirjat
Jarl Hulldén

Viking Jarl Hulldén (26. joulukuuta 1885 Helsinki – 18. lokakuuta 1913 Inkoon saaristo) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.

Hulldén kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912.

Hulldén, joka tunnettiin myös jääpallonpelaajana, katosi linnustusreissulla veneen kaaduttua Inkoon saaristossa yhdessä agronomi L. Mangströmin kanssa.

Lähteet 
 
 Suomen Urheilulehti, 30. lokakuuta 1913, sivu 77

Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1885 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet
Johan Silén

John Fredrik Silén (19. kesäkuuta 1869 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta – 3. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.

Silén kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912.

John Silénin isä oli turkulainen kauppias August Sién(1830-1883) ja äiti rovastiyntytär Hedvig os Palmberg(1844-1932). John Silén opiskeli kauppatieteitä mm Saksassa 1890-luvulla ja työskenteli 29 vuotta Pohjoismaiden Yhdyspankin tilintarkastajana. Purjehduksen lisäksi Silén oli innokas luistelija ja edusti Suomea Kansainväisen Luisteluliiton kongressissa Budapestissa vuonna 1913. Silén pysyi naimattomana ollessaan enemmän kiinnostunut miehistä. John Silén on haudattu Silénin sukuhautaan Turun vanhalle hautausmaalle. Hautakiven hän itse toi yhdeltä purjehdusmatkalta Turun saaristossa.

Lähteet 
 Johan Silén Biography and Olympic Results  Olympics at Sports-Reference.com 

Suomalaiset kilpapurjehtijat
Suomalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Nothing but the Beat

Nothing but the Beat on ranskalaisen DJ:n David Guettan viides studioalbumi, joka ilmestyi 26. elokuuta 2011.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.

Kappaleet

CD 1 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kesto: 41:44

CD 2 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kesto: 46:46

Nothing but the Beat 2.0 
Nothing but the Beat 2.0 on uusintapainos ranskalais-DJ David Guettan 26. elokuuta 2011 julkaistusta Nothing but the Beat -albumista. Nothing but the Beat 2.0 julkaistiin 10. syyskuuta 2012 ja se sisältää viisi ennenjulkaisematonta kappaletta.

Kappaleet

Arvostelut 
 Metacritic: 56/100
 Allmusic: 
 Entertainment Weekly: B–
 Robert Christgau: B+
 Rolling Stone:

Lähteet 

Vuoden 2011 albumit
David Guettan albumit
Ihon aika

Ihon aika on Anja Kaurasen (nyk. Snellman) romaani vuodelta 1993.

Romaanissa Ihon aika Snellman kertoo naisesta, joka hoitaa äitiään viimeisien kuukausien aikana. Äidin kuoleman jälkeen hän havaitsee, että äidillä oli kolmas lapsi, joka on ollut hänelle tuntematon siihen asti. Nainen lähtee hakemaan tietoa isosiskostaan. Nainen yrittää kuvitella minkälaista hänen äitinsä elämä oli ennen ensimmäisen lapsen syntymää ja ajattelee paljon lapsuuttaan.

Suomalaiset romaanit
Vuoden 1993 kirjat
Sallan taistelut (talvisota)

Sallan taistelut olivat osa Suomen ja Neuvostoliiton välistä talvisotaa. Puna-armeija oli saanut käskyn edetä Sallan läpi Kemijärvelle ja Sodankylään ja sieltä Rovaniemelle parissa viikossa. Rovaniemeltä hyökkäystä oli tarkoitus jatkaa Tornioon ja katkaista tällä tavalla Suomi kahtia. Suomalaisjoukot onnistuivat kuitenkin pysäyttämään hyökkäyksen Kemijärven itäpuolella.

Taistelun alkaminen

Suomi
Sallassa oli vain muutamia suomalaisosastoja neuvostojoukkojen hyökätessä. Erillinen 17. pataljoona (Er.P 17), ns. ”Sallan pataljoona” oli mukana luomassa edellytyksiä sissitoiminnalle Sallan suunnalla perustamalla maastoon muona- ja ampumatarvikekätköjä. Pääosa sotatarvikkeista saatiin Rajavartiolaitokselta. Suomalaisjoukot olivat osa Lapin Ryhmää, jota johti kenraalimajuri Kurt Martti Wallenius.

Neuvostoliitto
Neuvostoliiton hyökkäyksen suoritti 122. divisioona. Myös 88. divisioonaa suunniteltiin käytettävän, mutta se ei loppujen lopuksi osallistunut sotatoimiin sotatarvikkeiden puutteen vuoksi.

Taistelu 
Neuvostoliiton joukkojen hyökkäys pakotti suomalaisjoukot perääntymään aina Kemijoelle asti. Eteneminen joen yli ei kuitenkaan onnistunut suomalaisten sitkeän puolustuksen vuoksi. 13. tammikuuta 1940 Neuvostoliiton 9. armeija käski 122. divisioonan vetäytyä Märkäjärven kylään. Tämän jälkeen ei käyty enää suurempia taisteluita, vaan tilanne muuttui asemasodaksi.

Talvisodan taistelut
Salla
Lapin historia
Pensaskanukkaryhmä

Pensaskanukkaryhmä eli pensaskanukka  (Cornus alba -ryhmä eli Cornus alba s.lato) on puuvartinen, koristekasvina yleinen kanukkalaji.

Pensaskanukka kasvaa leveäksi ja 2–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Pensaskanukan haarat ja oksat voivat olla punaisia, keltaisia, ruskeita tai vihreitä. Lehdet ovat ehytlaitaisia, puikeita, vihreitä ja alta sinertäviä. Lehtiasento on vastakkainen. Kukintona on 3–5 senttimetriä leveä huiskilo, joka koostuu pienistä kellanvalkoisista kukista. Pensaskanukan hedelmä on valkoinen tai sinertävä luumarja.

Pensaskanukkaa ja siitä jalostettuja lajikkeita on käytetty koristekasvina 1800-luvun lopulta lähtien. Suomessa laji on luokiteltu vieraslajiksi. Se aiheuttaa haittaa muodostamalla suuria kasvustoja ja leviää lintujen kuljettamien marjojen avulla. Viljelykarkulaisena sitä tavataan eniten eteläisessä Suomessa.

Alalajit ja lajikkeita 
Pensaskanukan alalajit:
 Cornus alba ssp. alba (syn. Cornus tatarica) – idänpensaskanukka, luonnonvarainen Euroopassa.
 Cornus alba ssp. stolonifera (syn. Cornus sericea) – lännenpensaskanukka eli lännenkanukka, luonnonvarainen Pohjois-Amerikassa.

Pensaskanukan lajikkeita:
 C. alba ’Argenteomarginata’ – kaistakirjokanukka
 C. alba ’Elegantissima’ – laikkukirjokanukka
 C. alba ’Gouchaultii’ – keltakirjokanukka
 C. alba ’Kesselringii’ – verikanukka
 C. alba ’Siberian Pearls’ – helmikanukka
 C. alba ’Sibirica’ – korallikanukka
 C. alba ’Sibirica Variegata’ – viirukirjokanukka

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Idänkanukka (Cornus alba)
 Kasviatlas 2018: Idänkanukan (Cornus alba) levinneisyys Suomessa
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pensaskanukkaryhmä (Cornus alba -ryhmä)
 Luopioisten kasvisto: Idänkanukka (Cornus alba)

Kanukat
Yhdystie 3023

Yhdystie 3023 on tie joka kulkee E12:n ja E63:n moottoritien liittymältä Seututien 190 risteykseen. Tie on kilometrin pitkä ja se on laadultansa erittäin hyvälaatuinen koska se koostuu pääosin Helsinki-Tampere moottoritien rampin jatkeesta joka on Seututien 190 kanssa osa vanhaa Valtatien 9 linjausta. Tie kulkee koko matkan Lempäälän alueella.

Lähteet

3023
Lempäälän liikenne
Leppävenhokas

Leppävenhokas (Nola confusalis) on kevään pieni ja harvinaisehko yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Leppävenhokas on pieni ja harmaa perhonen. Etusiivet ovat vaaleanharmaat, ja niiden poikki kulkee kaksi voimakkaasti kaartuvaa, tummaa poikkiviirua. Näistä ulompi on siiven keskiosan puolelta voimakkaasti mutkitteleva. Siiven kärkiosa on tummemman harmaa, ja siinä on vaalea aaltoviiru. Etureunassa on kolme selvää, mustansävyistä täplää. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanharmaat. Siipiväli on 18–20 mm.

Samannäköinen laji on etenkin tammivenhokas (Meganola strigula), mutta myös muutamat sammalkoisalajit.

Levinneisyys ja lentoaika 
Leppävenhokas on levinnyt laajalle, ja sitä tavataan Länsi-Euroopasta Keski- ja Etelä-Euroopan poikki Etelä-Skandinaviaan, Baltiaan ja Venäjän poikki Japaniin. Suomessa sitä tavataan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Pori–Kuopio-linjalle. Perhonen lentää toukokuun alkupuolelta kesäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat 
Leppävenhokas on lehtimetsälaji, joka viihtyy erityisesti jalopuumetsissä, mutta myös metsänreunoilla, hakamailla ja puistoissa. Sitä tavataan harvoin varsinaisen elinympäristön ulkopuolella. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla, joilta ne on suhteellisen helppoa havaita. Lento aikaa illan hämärtyessä ja kestää muutaman tunnin. Koiraat tulevat helposti valojen luokse, naaraat harvemmin.

Naaras tuottaa korkeintaan 50 munaa, jotka se asettaa enimmäkseen puiden latvustoihin, yksitellen lehtien alapinnoille lehtiruodin viereen. Toukat kuoriutuvat kolmisen viikkoa myöhemmin ja elävät yksinään. Ne ovat täysikasvuisia elokuussa ja koteloituvat kovan, veneenmuotoisen ja kasviroskilla naamioidun kotelokopan sisään. Leppävenhokas on Pohjoismaiden ainoa kotelovaiheessa talvehtiva venhokaslaji.

Ravintokasvi 
Toukka elää lehtipuilla, erityisesti tammella (Quercus) ja lepillä (Alnus).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Leppävenhokas (Nola confusalis)
Suomen perhostutkijain seura: Leppävenhokas (Nola confusalis) 
toukka
Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
Pherobase: Semiochemicals of Nola confusalis 

Venhokkaat
Sysipensasyökkönen

Sysipensasyökkönen (Amphipyra livida) on melko kookas, euraasialainen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö 
Sysipensasyökkönen on varsin helposti tunnistettava, kookas, hyvin tumma yöperhoslaji. Etusiivet ovat tasaväriset, kuvittomat ja vaihtelevat väriltään mustanruskeasta mustaan. Siiven pinnassa on sinimusta kiilto. Takasiivet ovat voimakkaan kuparinruskeat, vain etureunastaan ja ulkosyrjästä hieman tummentuneet. Siipiväli on 38–48 millimetriä.

Levinneisyys ja lentoaika 
Levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Keski-Aasian poikki Kiinaan, Koreaan ja Japaniin. Sysipensasyökkönen on Suomessa erittäin harvinainen harhailija, jonka yksilöitä on tavattu vain muutama. Ensimmäisen kerran se tavattiin Suomessa Kotkasta vuonna 1991.

Elinympäristö ja elintavat 
Laji elää valoisissa lehtimetsissä sekä puistoissa. Perhoset lentävät hämärän laskeuduttua ja tulevat hyvin sekä valolle että syötille. Toukka koteloituu maahan, kotelokopan sisään. Muna talvehtii.

Ravintokasvi 
Toukka syö muun muassa voikukkia (Taraxacum) ja keltanoita (Hieracium).

Lähteet 

Pensasyökköset
Kim Il-sungin patsas (Pjongjang)

Kim Il-sungin patsas on Pohjois-Korean  "Suuren johtajan" Kim Il-sungin kunniaksi pystytetty pronssinen näköispatsas maan pääkaupungin Pjongjangin keskustassa. Aivan sen vieressä sijaitsee myöhemmin lisätty Kim Jong-ilin patsas.

Kim Il-sungin patsas valmistui vuonna 1972 ja se on 20 metriä korkea. Massiivisen pronssiveistoksen oikealla ja vasemmalla puolella on lippua heiluttavia sotilaita esittävät veistokset. Lippujen pituus on 50 metriä ja korkeus enintään 22,80 metriä. Kim Il-sungin ja Kim Jong-ilin patsaiden taustalla on Korean vallankumouksen museo, joka avattiin myös vuonna 1972. Sen julkisivu on 70 metriä pitkä ja rakennuksen seinään on tehty 12,85 metriä korkea mosaiikki.

13. huhtikuuta 2012 paljastettiin Kim Jong-iliä kuvaava patsas, joka on rakennettu Kim Il-sungin patsaan viereen. Kim Jong-ilin patsas on massiivinen pronssinen veistos, joka on melkein samankokoinen kuin Kim Il-sungin patsas. Veistos on rakennettu Kim Jong-ilin muistolle.

Pohjois-Koreassa vierailevat turistit ohjataan melkein aina ensimmäiseksi Kim Il-sungin ja Kim Jong-ilin patsaiden luo. Vierailijoiden pitää osoittaa kunnioitusta patsaille tuomalla niiden luo kukkia ja kumartamalla. Epäkunnioittavasta käytöksestä patsaita kohtaan rangaistaan ja siitä on mahdollista saada Pohjois-Koreassa jopa kuolemantuomio.

Lähteet 

Veistokset
Pjongjang
Libanonin väestö

Libanonin väestö  koostuu monista etnisistä ja uskonnollisista ryhmistä. Libanonin eri ryhmien välisten jännitteiden ja konfliktien takia väestönlaskentaa ei ole pidetty vuoden 1932 jälkeen. Väestönlaskenta osoittaisi muun kuin kristityn väestön osuuden merkittävää kasvamista, mikä aiheuttaisi vaatimuksia myös poliittisiin myönnytyksiin eniten väkilukuaan kasvattaville ryhmille. Kovin tarkkaa tietoa väestön koostumuksesta ei siis ole.

Libanonin väestö puhuu äidinkielenään valtaosin arabiaa. Osa arabiankielisistä libanonilaista, etenkin kristityistä, katsoo kuitenkin olevansa etnisesti pikemmin arabivalloitusta edeltäneiden kulttuurien (foinikialaiset, aramealaiset, kanaanilaiset) jälkeläisiä kuin arabeja. Kielellisiä vähemmistöjä ovat muun muassa kurdit, armenialaiset ja persialaiset, jotka kuitenkin yhteensä ovat alle neljä prosenttia väestöstä.

Uskonnollisesti Libanonin väestö jakaantuu lukuisiin eri ryhmiin, joista 18 on saanut Libanonin perustuslaissa virallisen aseman. Nämä virallisesti tunnustetut uskontokunnat ovat:

 Kristityt
 Katoliset
 Maroniitit (noin 20 % väestöstä)
 Roomalaiskatoliset
 Melkiitit (noin 5 %)
 Syyrialaiskatoliset
 Armenialaiskatoliset
 Kaldealaiskatoliset
 Ortodoksit
 Kreikkalaisortodoksit (noin 5 %)
 Armenialaisortodoksit
 Syyrialaisortodoksit
 Koptit (orientaaliortodoksit)
 Idän assyrialaisen kirkon jäsenet
 Evankeliset kristityt (protestantit)
 Muslimit
 Šiialaiset (30–40 % väestöstä)
 Sunnit (noin 25 %)
 Ismailiitit (alle 1 %)
 Druusit (noin 5 %)
 Alaviitit (alle 1 %)
 Juutalaiset

Muslimien katsotaan nykyisin yleensä olevan enemmistönä Libanonissa, ja šiialaiset, sunnit ja maroniitit lienevät kolme suurinta ryhmää. Kaikki arviot uskontokuntien väestöosuuksista ovat kuitenkin poliittisesti varsin kiistanalaisia.

Libanonissa asuu kantaväestön lisäksi myös noin 400 000 palestiina­laista pakolaista, joilla ei ole kansalaisuutta. Lisäksi maassa asuu ainakin väliaikaisesti jopa miljoona syyrialaista siirtotyöläistä sekä Syyriasta ja Turkista muuttaneita kansalaisuudettomia kurdeja.

YK:n vuosituhattavoitteista kolmea pidetään vuoden 2010 arvion mukaan todennäköisenä ja yhtä mahdollisena tavoittaa. Todennäköisiä ovat tavoitteet ulottaa peruskoulutus kaikille, edistää sukupuolten välistä tasa-arvoa ja parantaa naisten asemaa ja parantaa odottavien äitien terveyttä. Mahdollinen tavoite on vähentää lapsikuolleisuutta. Sen sijaan köyhyyteen, tarttuviin tauteihin ja ympäristöön liittyvistä tavoitteista ei ole tarpeeksi tietoa niiden saavuttamisen arvioimiseksi.

Lähteet 

Libanon
Väestö maittain
Operaatio Interheil

Operaatio Interheil on vuonna 2001 valmistunut kolmiosainen jännitys- ja draamasarja.

Näyttelijät

 sekä 70 muuta näyttelijää ja esiintyjää.

Aiheesta muualla

 Operaatio Interheil yle.fi 
 Operaatio Interheil Internet Movie Databasessa (IMDb.com)

Minisarjat
Suomalaiset draamasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Kazanin asema (Moskova)

Kazanin asema (, Станция Москва-Пассажирская-Казанская, Stantsija Moskva-Passažirskaja-Kazanskaja, "Moskovan Kazanin-matkustaja-asema") on yksi Moskovan suurista  henkilöliikenteen rautatieasemista. Asemalta liikennöidään vilkkaasti sekä kauko- että lähijunilla lähinnä itään, kaakkoon ja etelään. 

Kazanin asema sijaitsee Komsomolskaja-aukion etelälaidalla Moskovan ydinkeskustan koillispuolella  3,3 kilometrin päässä Punaiselta torilta. Saman aukion pohjoispuolella on kaksi muutakin rautatieasemaa: länteen suuntautuvan liikenteen Leningradin asema (esimerkiksi Pietarin ja Helsingin junat) sekä pohjoisen ja idän liikennettä palveleva Jaroslavlin asema. Lähin metroasema on Komsomolskaja (linjat 1 ja 5).

Historia 

Asema toimi aluksi Rjazanin rautatieasemana. Ensimmäinen pienempi puinen asemarakennus valmistui 1862, ja vuonna 1864 kohosi  muurattu, arkkitehti Levestamin suunnittelema asema, josta on nykyisin jäljellä vain italiaistyylinen ympyränmuotoinen veturirakennus. Rautatietä jatkettiin itään ja vuonna 1893 rata ulottui Kazaniin saakka. Matkustajamäärät kasvoivat ja aiempaa suurempaa asemaa tarvittiin. Uuden Kazanin rautatieaseman rakentaminen alkoi 1913 ja jatkui vuoteen 1940 saakka useiden arkkitehtien suunnittelutyöhön pohjautuen.

Kazanin matkustaja-asema Kazanissa 
Miljoonakaupunki Kazanin päärautatieasema on Kazanin matkustaja-asema (Kazan-Passažirskaja), jonne Moskovan Kazanin-asemalta liikennöi useita junavuoroja päivittäin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Moskovan Kazanin aseman tietoja, mm. aseman pohjapiirros, aikataulut, lippumyymälän tiedot yms   (moscow.ru)
 Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (formin.fi)
 Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku  (pass.rzd.ru)
 Moskovan Kazanin aseman lähijunien asemakaavio  (pass.rzd.ru)
 Aikatauluhaku Moskovan Kazanin asemalle  (poezda.net)
  ,  (parovoz.com)

Moskovan rautatieasemat
Erciş

Erciş (; historiallinen nimi ) on kaupunki ja sitä ympäröivä alue  Turkissa Vanin maakunnassa. Kaupunginjohtaja on Fatih Çiftçi (AKP).

Tämä pieni alue on ollut useita kertoja historian kuluessa pääkaupunki. Sen linnoitti 1300-luvun alussa visiiri Ilkhanid Ali Shah.  Erciş siirrettiin 1841 tulvien vuoksi nykyiselle paikallaan Aladaan. Venäläiset valtasivat kaupungin 1914, mutta heidät karkotettiin 1. huhtikuuta 1918. Kaupungille aiheutti suurta tuhoa maanjäristys 23. lokakuuta 2011.

Alueen pinta-ala on 2 115 km², ja sitä ympäröi idässä Muradiye, lännessä Bitlis, pohjoisessa Ağrı ja etelässä Vanjärvi.

Erciş on Itä-Turkin kehittyneimpiä kaupunkeja. Siellä perinteiset kansanlaulut ovat yhä elävää todellisuutta. Seudulla kasvatetaan hedelmiä ja vihanneksia. Kaupunkiin ja sen ympäristöön on istutettu runsaasti poppeleita.

Alueen väkiluku on 154 499 (2008), ja se koostuu pääkaupungista ja kylistä. Maaseudulla asukkaita on 66 832, kaupunkimaisilla alueilla 73 733. Asukastiheys on 47/km². Itse Ercişin kaupungin väkiluku on 77 065.

Kaupungin nimi saattaa juontua Urartun kuninkaan Argišti II nimestä.

Historiallinen Artchesh 
Vanjärven vedenpinnan nousun vuoksi vanha Artcheshin kaupunki hävisi vähitelleen 1700-luvulta alkaen. 1800-luvun jälkipuolella kirkkoja ja asuinrakennuksia ei enää näkynyt. Joskus harvoin matalan veden aikana voi kaupungin puolustusmuureja ja torneja näkyä.  Kun vesi peitti vanhan kaupungin uusi rakennettiin 1841 ylemmäksi Aladaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ercis.cov

Turkin kaupungit
Riitta Lindegren

Riitta Lindegren (s. 17. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli aikakauslehti Glorian päätoimittajana 1987–2010.

Lindgren aloitti journalistinnuransa Me Naiset -lehdessä ja on sen jälkeen työskennellyt toimittajana useissa suomalaisissa aikakauslehdissä ja päätoimittajana Glorian lisäksi nuortenlehdessä Seitsemäntoista ja Primassa. Päälehti Glorian ympärille Lindegren loi laajemman Gloria-lehtiperheen.

Uransa alussa Lindgren työskenteli myös radiolle ja televisiolle ja kirjoitti näytelmän Joku Isola se oli. 1970-luvun taitteessa hän oli mukana tekemässä Yle TV1:n nuortenohjelmaa Laajakulma. Vuonna 2011 ilmestyi hänen omaelämäkertansa Minä, toimittaja. Päätoimittajana Lindegren luonnehtii itseään kovaksi ja vaativaksi.

Teokset
Riitta Lindegren – Minä, toimittaja, Otava 2011,  ISBN 978-951-1-23885-0

Palkinnot ja tunnustukset
 Julius-palkinto (Suomen päätoimittajien yhdistys) 1989
 J. V. Snellman -mitali 2000

Lähteet

Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Motagua

Motagua on hieman yli 485 kilometriä pitkä joki Guatemalassa ja Hondurasissa. Se on Guatemalan pisin joki, ja sen virtaus on 208,7 m³/s. Motaguajoen valuma-alue on laajuudeltaan 12 670 km². Joki muodostaa osan Guatemalan ja Hondurasin välisestä rajasta.

Motaguan lähteet ovat Guatemalan keskiylängöllä lähellä Chichicastenangon kaupunkia. Se virtaa pääasiassa itään ja koilliseen ja tyhjentää vetensä Hondurasinlahteen Hondurasin rajalla. Joki on noin 200 kilometrin matkalta purjehduskelpoinen, ja sitä pitkin kuljetetaan banaaneja, muita hedelmiä ja kahvia.

Lähteet 

Pohjois-Amerikan joet
Guatemalan maantiede
Hondurasin maantiede
Rajajoet
Guanaja

Guanaja on saari Islas de la Bahían saariryhmässä Hondurasissa. Guanaja on noin 8 kilometriä leveä ja 18 kilometriä pitkä saari, joka sijaitsee noin 50 kilometriä pohjoiseen Hondurasin rannikosta. Saarella asuu noin 10 000 asukasta, ja niistä pääosa Bonaccan kaupungissa, joka sijaitsee Guanajan edustella olevassa pienessä särkässä. Saaren muut asutuskeskukset ovat Mangrove Bight ja Savannah Bight.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hondurasin saaret
Kurskin asema (Moskova)

Kurskin asema (, Станция Москва-Пассажирская-Курская, Stantsija Moskva-Passažirskaja-Kurskaja, "Moskovan Kurskin-matkustaja-asema") on yksi Moskovan suurimmista rautatieasemista. Asemalta liikennöidään vilkkaasti erityisesti etelään (Etelä-Venäjälle ja Ukrainaan), koilliseen ja itään. Myös osa esimerkiksi Pietarin Moskovan aseman ja Murmanskin junista Ukrainaan ja Venäjän eteläosiin kulkee Kurskin aseman kautta. Kaukojunien ohella aseman lähiliikenne on runsasta.

Hallinnollisesti Kurskin asema kuuluu Venäjän rautateiden Moskovan seudun ja maan lounaisosien rataverkosta ja asemista vastaavan Moskovan rautateiden vastuualueeseen.

Sijainti 

Kurskin asema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan itäpuolella, Punaiselta torilta asemalle on noin 2,6 kilometriä. Lähimmät, toisiinsa tunnelilla liitetyt metroasemat ovat Kurskaja ja Tškalovskaja (linjat 3, 8, 10)

Historia 

Kurskin aseman historia alkaa 1860-luvulta, jolloin asemarakennus oli aluksi puinen ja sijaitsi eri paikassa kuin nykyinen asema. Nykyinen rakennus on alkujaan 1930-luvulta, ja sen eteen rakennettiin 1972 laatikkomaisempi laajennus.

Kurskin rautatieasema Kurskissa

Moskovan Kurskin asemalta liikennöi päivittäin useita vuoroja Kurskissa sijaitsevalle Kurskin rautatieasemalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kurskin aseman sivusto  (kursky.dzvr.ru)
 Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (formin.fi)
 Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku  (pass.rzd.ru)
 Moskovan Kurskin aseman lähijunien asemakaavio  (pass.rzd.ru)
 Kurskin aseman lähijunien haku  (yandex.ru)
 Aikatauluhaku Moskovan Kurskin asemalle  (poezda.net)
  ,  (parovoz.com)

Moskovan rautatieasemat
1890-luvulla rakennetut rautatieliikennepaikat
Kiovan asema (Moskova)

Kiovan asema (, "Moskovan Kiovan-matkustaja-asema") on suuri rautatieasema Moskovan keskustan länsiosissa. Asemalta liikennöidään erityisesti lounaaseen kohti itäistä Keski- ja Etelä-Eurooppaa, esimerkiksi Ukrainan, Bulgarian ja  Kreikan suuntaan. Kaukojunien ohella Kiovan asema on vilkas lähiliikenteen asema ja aeroexpress-junien lähtöpiste Moskovan Vnukovon lentoasemalle. Keskimäärin noin 70 000 matkustajaa kulkee aseman kautta päivittäin.

Kiovan asema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan länsipuolella, linnuntietä noin 3,6 kilometriä Punaiselta torilta, Moskvajoen tuntumassa. Lähin metroasema on Kijevaskaja heti aseman edustalla (tumman sininen linja 3, sininen linja 4 ja ruskea rengaslinja 5).

Asema rakennettiin vuosina 1914–1918. Vuoteen 1934 sen nimi oli Brjanskin asema.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Moskovan matkustustiedote: varovaisuutta asemilla! (formin.fi)
 Kiovan aseman sivusto   (kievsky.dzvr.ru)
 Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku  (pass.rzd.ru)
 Moskovan Kiovan aseman lähijunien asemakaavio  (pass.rzd.ru)
 Kiovan aseman lähijunien haku  (yandex.ru)
 Aikatauluhaku Moskovan Kiovan asemalle  (poezda.net)
  ,  (parovoz.com)

Moskovan rautatieasemat
Mannerheim (täsmennyssivu)

Mannerheim voi tarkoittaa seuraavia:

 Mannerheim, ruotsalais-suomalainen aatelissuku
 Mannerheim, suunnitteilla oleva suomalainen elokuva
 Mannerheim, suomalainen yhtye

Henkilöitä 

 Aina Mannerheim (1869–1964), suomalainen laulaja, C. E. J. Mannerheimin puoliso
 Anastasia Nikolajevna Mannerheim (1872–1936), C. G. E. Mannerheimin aviopuoliso 1892–1919
 Anastasie Mannerheim (1893–1978), C. G. E. Mannerheimin tytär
 August Mannerheim (1805–1876), vapaaherra, pankinjohtaja, virka- ja valtiopäivämies
 Augustin Mannerheim (1915–2011), ruotsalainen metsänhoitaja ja kirjailija
 Carl Mannerheim (1865–1915), suomalainen kreivi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies
 Carl Erik Mannerheim (1759–1837), ruotsalais-suomalainen sotilas ja valtiomies
 Carl Gustaf Emil Mannerheim (1867–1951), Suomen marsalkka ja kuudes presidentti
 Carl Gustaf Mannerheim (1797–1854), suomalainen kreivi ja hyönteistutkija
 Carl Robert Mannerheim (1835–1914), suomalainen kreivi, kartanonomistaja ja liikemies; C. G. E. Mannerheimin isä
 Eva Mannerheim-Sparre (1870-1958), suomalainen kirjailija
 Helene Mannerheim, o.s. von Julin (1842–1881), kreivi Carl Robert Mannerheimin ensimmäinen puoliso, C. G. E. Mannerheimin äiti
 Johan Mannerheim (1868–1934), suomalais-ruotsalainen vapaaherra ja teollisuusjohtaja
 Lillemor Mannerheim (1927–1994), ruotsinsuomalainen keraamikko
 Sofia ”Sophie” Mannerheim (1895–1963), C. G. E. Mannerheimin tytär
 Sophie Mannerheim (1863–1928), sairaanhoitaja ja Helsingin kirurgisen sairaalan ylihoitaja
 Vendla Sofia Mannerheim, o.s. von Willebrand (1779–1863), kreivitär, Carl Erik Mannerheimin puoliso
Salvarsaani

Salvarsaani oli lääkeaineyhdiste, jonka esitteli berliiniläinen lääkäri Paul Ehrlich Saksasta. Se sisälsi sekä arseenia että orgaanista yhdistettä. Paul Ehrlich sai vuonna 1908 jaetun Nobelin palkinnon lääketieteestä. Salvarsaani tuli markkinoille vuonna 1910.

Lääke kehiteltiin neurosyfiliksen hoitoon. Sen muita nimiä olivat arsfenamiini ja "606", joka viittasi Ehrlichin kokeilemien yhdisteiden järjestysnumeroon.

Salvarsaanin pohjalta kehitettiin neosalvarsaani vuonna 1912. Penisilliinin laajamittainen käyttöönotto johti sittemmin näistä arseeniyhdisteistä luopumiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Apteekkimuseo: Neo-Salvarsan
American Chemical Society: Salvarsan 
PubChem: Arsphenamine 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Salvarsan 

Antibiootit
Amiinit
Fenolit
Arseeniyhdisteet
Typpiyhdisteet
Orgaaniset yhdisteet
Pasi Puolakka

Pasi Pekka Antero Puolakka (s. 6. elokuuta 1961 Hausjärvi) on suomalainen muusikko ja luokanopettaja, laulaja, huilisti-saksofonisti ja huuliharpisti. Puolakka on vaikuttanut Keravan musiikkielämässä 1980-luvun alusta alkaen ollen mukana toiminnassa paikallisen elävän musiikin yhdistyksen Kermun riveissä sekä toimien sessiomuusikkona useiden yhtyeiden levyillä.

Puolakan omia yhtyeitä ovat muun muassa Albert Laine Group, Lothar, Treatmen, Dr. Bogenboom, Broken 40 ja Sydänyön rytmi, joka on julkaissut LP-levyt Rakkaus lyö maahan (2017) ja Erämaa (2021).
 
Hän toimii myös keravalaisessa soittoyhteisössä KeRuPi:ssa (Keravan Rumpu ja Pilli) soittaen erilaisia puupuhaltimia etnisistä huiluista ja pilleistä alkaen saksofoneihin. Hän soittaa myös lyömäsoittimia. 

Puolakka on vieraillut mm. Kolmannen Naisen, Stratovariuksen, Sub-Urban Triben, Road Crew:n,  Calfin, Secondhand Hasselhoffsin, Kari Peitsamon, Sentencedin, Ensiferumin, Don Huonojen ja For Tomorrowin levyillä yleensä huilun, saksofonin tai huuliharpun kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä yleensä Mikko Karmilan sekä Kai "Hiili" Hiilesmaan kanssa.

Puolakka on saanut Keravan kaupungin kulttuuripalkinnon vuonna 1990.

Lähteet 
 Retrokki kuuntelee: Sydänyön rytmi ”Rakkaus lyö maahan”, 2017
http://www.desibeli.net/arvostelu/8467
https://youtu.be/3SuR8dIgLao

Viitteet 

Suomalaiset muusikot
Vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Matt Read

Matthew Zachary Jarrett ”Matt” Read (s. 14. kesäkuuta 1986 Ilderton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka on vapaa agentti.

Ura 
Read teki kolmen vuoden mittaisen sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa vuonna 2011, pelattuaan neljä vuotta college-jääkiekkoa Bemidji State Universityssa. Hän esitti hyviä otteita Flyersin harjoitusleirillä ja sai paikan lopullisessa kokoonpanossa. Read teki ensimmäisen maalinsa New Jersey Devilsiä vastaan, maalissa oli Martin Brodeur. 18. toukokuuta 2011 hän teki neljä (1+3) pistettä pelissä, jossa Flyers voitti Ottawa Senatorsin 7–2.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 1909

Ammunnan Suomen-mestaruudesta kilpailtiin kolmannen kerran Oulunkylässä toukokuun lopulla 1909. Kilpailuissa ammuttiin useita erikoikilpailuja, mutta Suomen mestaruus ratkaistiin 300 metrin matkalta ammutulla kilpailulla, jossa ammuttiin 30 laukausta ja maksimipistemäärä oli 1 800.

Vapaakivääri 30 laukausta

Lähteet 
 01.06.1909 Suomen Urheilulehti no 11

Viitteet

Vuoden 1909 urheilu
1909
Oulunkylä
Kari Niinistö

Kari Pellervo Niinistö (s. 21. tammikuuta 1943 Halikko) on suomalainen kasvatustieteilijä ja Turun yliopiston kasvatustieteen emeritusprofessori.

Ura 
Niinistö toimi Turun yliopistossa kasvatustieteen professorina vuosina 1985–2006, minkä ohella hän toimi myös Turun yliopiston Rauman opettajankoulutuslaitoksen johtajana 13 vuotta, sekä virkavapaalla ollessan vuosina 2000–2002 vierailevana professorina Tarton yliopistossa. Ennen eläköitymistään hän toimi myös luottamustehtävissä Turun yliopistossa sekä kansallisissa että kansainvälisissä organisaatioissa.

Niinistö on ollut mukana kansainvälisessä yhteistyössä ja hankkeiden johtamisessa mm. Suomen ulkoministeriön ja EU:n rahoittamana opettajankoulutuksen ja tutkimuksen kehittämiseksi eri maissa (Virossa, Unkarissa, Sambiassa ja Venäjällä). Hän on kirjoittanut yhteensä noin 80 tieteellistä julkaisua. Sotilasarvoltaan hän on vänrikki. Niinistö on Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I lk:n ritari.

Yksityiselämä
Niinistö asuu Raumalla. Hänen vanhempansa olivat Väinö Pellervo Niinistö (1911–1991) ja mielisairaanhoitaja Hilkka Helena os. Heimo (1916–2014), joilla on neljä lasta.

Niinistö on avioliitossa. Hänellä on kuusi lasta ja kymmenen lapsenlasta. Hän on poliitikko Ville Niinistön isä ja presidentti Sauli Niinistön veli.

Lähteet
 Ellonen, Leena (Ed.) 2008. Suomen professorit. Finlands professorer (1640-2007). Jyväskylä, Gummerus kirjapaino Oy, s. 482.
 Janurik, Tamas; Niinistö, Kari; Pink, Sarah & Szabo, Andras (Eds.) 1999. Developing Management in Higher Education. A Handbook for Managers. Restructing Existing Management in Institutions in Kecskemet 1996-1999. Jyväskylä, Gummerus kirjapaino Oy.
 Lindberg, Johan (Ed) 2010.Vem och Vad. Biografisk handbook 2010. Helsingfors, Schildts. s. 511.
 Niinistö, Kari; Kukemelk, Hasso & Kemppinen, Lauri (Eds.) 2002. Developing Teacher Education in Estonia. Turku, Painosalama Oy.
 Rantala, Risto (Ed. in chief) 2006. Kuka kukin on 2007. Helsinki, Otava 2006, s. 666.
 Suomi, Eero & Maljanen, Pirkko 2000. Henrik Sjöholmin suku 2 (1778-2000). Somero, Sälekarin Kirjapaino Oy, s. 110.

Suomalaiset kasvatustieteilijät
Turun yliopiston professorit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
World Series by Nissan -kausi 2004

World Series by Nissan-kausi 2004 oli World Series by Nissan -sarjan ainut tällä nimellä ollut kausi. Kausi alkoi Jaraman radalla Espanjassa ja päättyi Jerezin radalla Espanjassa. Sarjan mestaruuden voitti suomalainen Heikki Kovalainen. Toiseksi sijoittui portugalilainen Tiago Monteiro ja kolmanneksi brasilialainen Enrique Bernoldi.

Tallit ja kuljettajat

Lähteet

2004
Vuoden 2004 moottoriurheilu
Knut Kurck

Knut Kurck (1622–1690) oli vapaaherra, maaherra, hovioikeuden presidentti ja valtaneuvos.

Kurck suoritti opintoja Uppsalan yliopistossa. Hänet valittiin 1651 Västmanlandin maaherraksi, 1660 valtaneuvokseksi, 1663 kauppakollegin presidentiksi ja 1667 Svean hovioikeuden presidentiksi. 

Kurck oli Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana valtaneuvoston huomatuimpia jäseniä kannattamalla säästökuria. 1672 hän oli ehdolla Ruotsin valtakunnan varainhoitajan virkaan, mutta hävisi vaalin niukasti Sten Bielkelle. Kaarle XI:n ryhdyttyä vaatimaan tiliä valtioneuvostolta ja sen valtaa supistamaan Kurki esiintyi valtaneuvoston oikeuksien lujana puolustajana. Hän onnistui suututtamaan kuninkaan, ja siksi hän erosi valtaneuvoksen virastaan.

Lähteet 
 Tietosanakirja. 5:s osa. (Toim. Jalmar Castrén et al.) Helsinki: Tietosanakirja, 1913.

Aiheesta muualla 

Valtaneuvokset
Ruotsin hovioikeuksien presidentit
Vuonna 1622 syntyneet
Vuonna 1690 kuolleet
Isoköynnöskrassi

Isoköynnöskrassi eli köynnöskrassi (Tropaeolum majus) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi köynnöskrassien suvussa. Etelä-Amerikasta, Bolivian, Kolumbian ja Perun alueilta kotoisin olevaa kasvia viljellään koristekasvina. Kasvin aromaattisia kukkanuppuja ja hedelmiä voidaan käyttää mausteena kapriksen tavoin. Isoköynnöskrassista saadaan vesihöyrytislauksella haihtuvaa öljyä, joka sisältää bentsyyli-isotiosyanaattia (C8H7NS) eli bentsyylisinappiöljyä.

Ulkonäkö ja koko  
Isoköynnöskrassi kasvaa 0,3–2 metriä pitkäksi. Sen kasvutapa on tavallisesti köynnöstävä, kasvi kiipeää kiertymällä takertuvien lehtiruotiensa avulla. Pitkäruotiset lehdet ovat korvakkeettomat, kilpimäiset ja niiden lehtilapa on 4–15 senttimetriä leveä. Pitkäperäiset 3–6 cm leveät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Ne ovat punaisia, keltaisia tai oransseja. Kukat ovat kaksineuvoiset, viisilukuiset. Verhöstä kasvaa 2–4 cm pitkä kannus. Isoköynnöskrassin hedelmänä on kolmilohkoinen lohkohedelmä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Isoköynnöskrassi (Tropaeolum majus)
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isoköynnöskrassi (Tropaeolum majus)
 Luontoportti: Köynnöskrassi (Tropaeolum majus)
 Yrttitarha: Koristekrassi (Tropaeolum majus)
 ITIS: Tropaeolum majus 
 United States Department of Agriculture (USDA): Tropaeolum majus 
 Flora of China: Tropaeolum majus 
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Tropaeolum majus 
 Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Tropaeolum majus (common nasturtium) 

Köynnöskrassikasvit
Phantom of the Opera

Phantom of the Opera on brittiläisen Iron Maiden -yhtyeen kappale vuodelta 1980. Se julkaistiin yhtyeen esikoisalbumilla Iron Maiden. Kappale sai innoituksensa Gastoun Leroux’n vuonna 1910 julkaistusta kauhuromaanista Oopperan kummitus. 

Kappaleen kirjoittaja, basisti Steve Harris, on kuvannut kappaletta yhdeksi parhaista hänen kirjoittamistaan kappaleista sekä yhdeksi miellyttävimmistä soittaa. Kappale kestää yli seitsemän minuuttia ja koostuu useasta osasta.

Lähteet 

Iron Maidenin kappaleet
Vuoden 1980 kappaleet

en:Phantom of the Opera (song)
Duarte (täsmennyssivu)

Duarte voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja 

 Duarte, provinssi Dominikaanisessa tasavallassa
 Estádio José Duarte de Paiva, jalkapallostadion Sete Lagoasissa Brasiliassa

Henkilöitä

Duarte sukunimenä 

 Anselmo Duarte (1920–2009), brasilialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä
 Bernard Anício Caldeira Duarte (s. 1992), brasilialainen jalkapalloilija
 Domingos Duarte (s. 1995), portugalilainen jalkapalloilija
 Eva Duarte, Eva Perón, Evita (1919–1952), Argentiinan presidentti Juan Perónin puoliso
 Gabriela Duarte (s. 1974), brasilialainen näyttelijä
 Isaías Duarte Cancino (1939–2002), kolumbialainen katolinen arkkipiispa
 Jesús Gámez Duarte (s. 1985), espanjalainen jalkapalloilija
 José Napoleón Duarte (1925–1990), El Salvadorin presidentti 1984–1989
 Júlio Duarte Langa (s. 1927), mosambikilainen katolinen piispa
 Leopoldo Duarte e Silva (1867–1938), brasilialainen katolinen piispa
 Lerin Duarte (s. 1990), alankomaalainen jalkapalloilija
 Lima Duarte (s. 1930), brasilialainen näyttelijä
 Luciano José Cabral Duarte (1925–2018), brasilialainen katolinen arkkipiispa
 Nicanor Duarte Frutos (s. 1956), Paraguayn presidentti
 Óscar Duarte (s. 1989), costaricalainen jalkapalloilija
 Paulo Duarte (s. 1969), portugalilainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Rubén Duarte (s. 1995), espanjalainen jalkapalloilija
 Sebastião Lima Duarte (s. 1964), brasilialainen katolinen piispa

Duarte etunimenä 

 Duarte I, Edvard I (1391–1438), Portugalin kuningas
 Duarte Barbosa (n. 1480–1521), portugalilainen kirjoittaja, meriupseeri ja tutkimusmatkailija
 Duarte Lobo (1565–1646), portugalilainen säveltäjä
 Duarte Silva (s. 1924), portugalilainen alppihiihtäjä
 Duarte Tammilehto (s. 1990), suomalainen jalkapalloilija

Laivoja 

 Duarte (D101), Dominikaanisen tasavallan sotalaiva, alun perin Brittiläisen Kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä HMS Hotspur (H01)
Tiedekeskus Pilke

Tiedekeskus Pilke on Rovaniemellä sijaitseva Metsähallituksen tiedekeskus, joka avautui kesäkuussa vuonna 2011. Pilke on vuorovaikutteinen käyntikohde ja oppimisympäristö kaikenikäisille. Tiedekeskusnäyttely kertoo pohjoisten metsien kestävästä käytöstä – metsien kasvusta, kasvatuksesta ja metsäperäisistä tuotteista. Pääsisäänkäynnin vieressä sijaitsevat asiakaspalvelu ja Pilke-myymälä. Asiakaspalvelu palvelee Tiedekeskus Pilkkeeseen ja Metsähallitukseen liittyvissä asioissa. Pilke-myymälän tuotteet liittyvät suomalaiseen metsään.

Pilke on myös Metsähallituksen toimitalo, jossa työskentelee 135 ihmistä. Rakennus on esimerkki ekologisesta puurakentamisesta ja suomalaisesta arkkitehtuurista. Puurakenteisen Pilkkeen hiilidioksidipäästöt ovat vain kolmanneksen vastaavan kokoiseen teräs- tai betonirakennukseen verrattuna. Rakennusteknisesti Pilke on puinen pilari-palkkirakenne. Pilkkeen julkisivu koostuu puurakenteisista, kantavista ulkoseinäelementeistä. Tilat ovat muunneltavissa. Pilke on kokonaan julkisena hankintana toteutettu rakennushanke, jossa myös arkkitehtitoimisto valittiin julkisella hankinnalla. Pilke-talon on suunnitellut Arkkitehtityöhuone Artto Palo Rossi Tikka Oy, APRT. Pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Teemu Palo ja projektiarkkitehtina arkkitehti Juhani Suikki.

Metsänhoitajaliitto ry palkitsi Pilkkeen Vuoden metsätekona 2011.

Aiheesta muualla
 Tiedekeskus Pilkkeen kotisivut

Suomen tiedekeskukset
Rovaniemen rakennukset ja rakennelmat
Metsähallitus
Suomen luontokeskukset
Suomen metsätalous
Heikki Hedman

Heikki ”Hessu” Hedman (25. huhtikuuta 1940 – 3. huhtikuuta 2022) oli suomalainen tennispelaaja ja -selostaja. Hedman selosti tennistä 1990-luvulta lähtien. Hän perusti myös tenniskoulun ja toimi Suomen tennisliiton päävalmentajana vuosina 1979–1983. Hän lopetti selostustyöt 30. lokakuuta 2011.

Hedman edusti Suomea viidessä Davis Cup -maaottelussa vuosina 1958–1969.

Heikki Hedman perusti Tenniskoulu Hedmanin, joka on Euroopan suurin ympäri vuoden toimiva tenniskoulu opettaja- ja asiakasmäärän suhteen. Tenniskoulu täytti 50 vuotta vuonna 2019.

Myös hänen poikansa Jari Hedman on toiminut tennisvalmentajana ja selostanut tennistä.

Lähteet 

Suomalaiset tennispelaajat
Suomalaiset tennisvalmentajat
Suomalaiset urheiluselostajat
Vuonna 1940 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Matti Suurpää

Matti Suurpää (s. 3. marraskuuta 1937 Viipuri) on suomalainen kirjailija ja kustannustoimittaja.

Suurpää valmistui filosofian kandidaatiksi 1962. Hän työskenteli Otavan kustannustoimittajana 1961–1968, Tammen kotimaisen kirjallisuuden toimituspäällikkönä 1968–1989 ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustannusjohtajana 1989–2001. Suurpää on toiminut muun muassa Eino Leinon Seuran puheenjohtajana ja Lahden kirjailijakokouksen varapuheenjohtajana.

Suurpäätä on sanottu kustannusalan ”vanhaksi ketuksi” ja ”legendaariseksi kirjallisuusmieheksi”. Hän sai vuonna 2016 Suomen PENin sananvapauspalkinnon.

Teokset
Suomen kirjallisuuden antologia, toim. Kai Laitinen, Matti Suurpää. Otava.ISBN 951-1-01297-5 (koko teos, sid.)
Neljätoista mestaria: kirjoituksia levytetystä musiikista. WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13664-6
Taiteet Suomea takomassa, toim. Eino S. Repo, Matti Suurpää, Markku Valkonen. Tammi, 1987. ISBN 951-30-6608-8
 Kuin sanakonsertto: runoja musiikista, toim. Bo Carpelan, Matti Suurpää. Tammi, 1989.. ISBN 951-30-7185-5 
 A way to measure time: contemporary Finnish literature, toim.  Bo Carpelan, Veijo Meri, Matti Suurpää. Finnish Literature Society, 1992.  ISBN 951-717-695-3 
 Juhana Blomstedt: Möbiuksen uni ja muita teoksia, teksti Matti Suurpää, käännös Markus Sandberg. Galerie Anhava, 2003.
 Kuljin missä kuljin: matkoja huoneissani. Otava, 2008. (muistelmat)
 Parnasso. 1951-2011. Kirjallisuuslehden kuusivuosikymmentä. Otava, 2011

Lähteet

Aiheesta muualla
 Bibiliografia Matti Suurpään tuotannosta sekä hänen tuotantoaan tai häntä itseään käsittelevistä artikkeleista Suomalaisen Kirjallisuuden Seura

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Brandt

Brandt tai von Brandt on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Aijol Brandt (1909–1992), suomalainen kenraalimajuri
 Atte Brandt (s. 1997), suomalainen pesäpalloilija
 Betsy Brandt (s. 1973), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Brandi Brandt (s. 1968), yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä
 Carina Wolff-Brandt (s. 1960), suomenruotsalainen toimittaja, kirjailija ja kustantaja
 Christophe Brandt (s. 1977), belgialainen maantiepyöräilijä
 François Brandt (1874–1949), alankomaalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Hannah Brandt (s. 1993), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
 Heinz Brandt (1907–1944), saksalainen kenraalimajuri, heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen
 Johann Friedrich von Brandt (1802–1879), saksalainen luonnontieteilijä
 Joonas Brandt (s. 1977), suomalainen valokuvaaja ja kuvajournalisti
 Julian Brandt (s. 1996), saksalainen jalkapalloilija
 Jørgen Gustava Brandt (1929–2006), tanskalainen kirjailija
 Karl Brandt (1904–1948), saksalainen lääkäri
 Lawrence Eugene Brandt (s. 1939), yhdysvaltalainen katolinen piispa
 Margit Brandt (1945–2011), tanskalainen muotisuunnittelija
 Nick Brandt (s. 1966), brittiläis-yhdysvaltalainen valokuvaaja
 Nils Brandt (1932–1990), suomalainen näyttelijä
 Otto Brandt (1860–1935), suomalainen urheilija ja urheiluvaikuttaja, Oy Otto Brandt Ab:n perustaja
 Otto Brandt jr (1893–1974), suomalainen moottoriurheilija ja Oy Otto Brandt Ab:n johtaja, Otto Brandtin poika
 Peter Brandt (s. 1958), suomalainen aitajuoksija
 Robert Brandt (s. 1982), suomalainen pikaluistelija
 Tober Brandt (s. 1976), pornonäyttelijä
 Willy Brandt (1913–1992), Saksan liittokansleri ja SPD:n johtaja, Nobelin rauhanpalkinnon saaja