joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tapio Nousiainen

Toivo Tapio Nousiainen (7. toukokuuta 1914 Pielavesi – 30. lokakuuta 1981 Kuopio) oli kristillinen kirjailija, lakimies ja teologian kandidaatti. Hänellä oli ylempi oikeustutkinto Helsingin yliopistosta vuodelta 1938, ja lakitieteen tohtori hänestä tuli 1961.

Nousiaisen tunnetuimpia teoksia ovat Leipää ja suolaa (1973) ja Yksi ainoa elämä (1980). Ensin mainittu on uudenlainen, aikansa Suomeen sijoittuva "Psalmien kirja". Yksi ainoa elämä  varoittelee kadotuksen tuskista, ja siihen sisältyy vähän myös katolisen kirkon kritiikkiä. Siitä on useimpina vuosina ilmestymisensä jälkeen otettu uusintapainos. Se on käännetty viroksi nimellä Ainult üks elu. Se on käännetty myös venäjäksi. Lisäksi hän kuvaili peitenimiä käyttäen omaa elämäänsä ja läheistensä elämää vuoteen 1974 asti romaanissaan Katkennut korsi.

Tapio Nousiainen tuli uskoon vuonna 1952 ja liittyi saman vuoden syksyllä Kuopion Vapaaseurakuntaan. Siitä lähtien hän kuului enimmäkseen Suomen Vapaakirkkoon, tosin välillä helluntaiherätykseen.

Nousiainen puhui ja toimi 1960–1970-luvulla Suomessa kristittyjen yhteyden, esimerkiksi yhteisen esirukouksen ja evankelioinnin (Jeesuksesta todistamisen) puolesta.  Hän kirjoitti aiheesta kirjan Että he kaikki olisivat yhtä. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti yhteiskristillisiin Ashram-kokouksiin ja piti raamattutunteja vuosina 1970-1980 Kansan Raamattuseuran toimintakeskuksessa Oronmyllyllä, Etelä-Karjalan Parikkalassa.  Nousiainen saarnasi hengellisissä tilaisuuksissa ympäri Suomea tuomarin ja kirjailijan töidensä ohella, ja teki silloin tällöin saarnamatkoja myös ulkomaille.

Vaikka 1970-luvun puolivälin jälkeen hänen terveytensä heikkeni esimerkiksi diabeteksen, aivoverenkiertohäiriön ja sydänvaivojen takia, Nousiainen jaksoi kirjoittaa kirjoja kuolemaansa asti.
Tapio Nousiaisesta on kirjoitettu elämäkerta:  Kunhan vaellamme samaa tieta - Tapio Nousiaisen elämä ja palvelutyö kristittyjen yhteyden puolesta.  Kirjoittaja on Nousiaisen tyttärenpoika Miika Tynjälä.  Elämäkerta julkaistiin Suomen Vapaakirkon kesäjuhlilla Kuopiossa 5.-7. heinäkuuta 2019.

Tapio Nousiaisen kirjoja 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Tapio Nousiainen: Anna kastaa itsesi. Kastekysymys Jumalan sanan valossa. Tampere: Päivä, 1955.

Lähteet 

Suomalaiset kristilliset kirjailijat
Vuonna 1914 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet
 Suomalaiset juristit
 Suomalaiset oikeustieteilijät
Rastas (kirja)

Rastas on Reija Kaskiahon kirjoittama kirja vuodelta 2005. Sille myönnettiin julkaisuvuonnaan Topelius-palkinto.

Kirja kertoo 15-vuotiaasta Lotta-tytöstä, joka tapaa unelmiensa miehen Jaken. Lotalla ja Jakella menee hyvin, kunnes Lotta tajuaa olevansa raskaana, ja siitä alkaa nuoren parin vuoristorata. He muuttavat omaan asuntoon ja käyvät yhdessä äitiysneuvolassa, mutta Jake huomaa ettei olekaan riittävän vahva. Hän lähtee pois Lotan luota, ja Lotalle jää vastuu lapsesta huolehtimisesta.

Suomalaiset nuortenkirjat
Vuoden 2005 kirjat
14 Shades of Grey


14 Shades of Grey on yhdysvaltalaisen nu metal -yhtye Staindin neljäs studioalbumi. Se ilmestyi toukokuussa 2003 Josh Abrahamin tuottamana. Se julkaistiin Flip Recordsin ja Elektra Entertainmentin kautta Yhdysvalloissa, Flip Recordsin ja WEA Internationalin kautta muualla. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Price to Play" (2003), "So Far Away" (2003), "How About You" (2004) ja "Zoe Jane" (2004). Levyllä oleva laulu "Layne" on tehty Alice in Chains -yhtyeen edesmenneen laulajan Layne Staleyn muistoksi. Kappale "Zoe Jane" on nimetty Staindin laulajan Aaron Lewisin tyttären mukaan.

14 Shades of Grey nousi Billboard 200 -listan ykköseksi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Aaron Lewis – laulu, rytmikitara
 Mike Mushok – soolokitara
 Johnny April – basso, taustalaulu
 Jon Wysocki – rummut

Arvostelut 
 Metacritic: 41/100
 Allmusic: 
 Alternative Press: 
 Entertainment Weekly: C

Lähteet 

Vuoden 2003 albumit
Staindin albumit
Harmaanaaman kirous


Harmaanaaman kirous on rap-artisti Solosen heinäkuussa 2009 julkaistu albumi. Albumin julkaisi Yellowmic. Solonen kirjoitti puolet albumin lyriikoista ollessaan vankilassa totaalikieltäytymisen takia. Levyn joidenkin kappaleiden lopussa kuuluu erilaisia vankilakuulutuksia. Kappaleesta "Jostain ei tingitä" on julkaistu musiikkivideo.

Kappaleet 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Kappale "Rehellinen rikollinen" sisältää sampleja Tapio Rautavaaran kappaleista "Isoisän olkihattu" & "Ontuva Erikson".

Biitit 
 X23: 1, 5, 9, 10
 Magysoul: 3
 Aksim: 2, 11
 Eetee: 4, 7
 Clymax: 12
 Maramice: 6
 Kosola: 8

Arvostelut 
 Tuoreet Platat:

Lähteet 

Solosen albumit
X23:n tuottamat albumit
Aksimin tuottamat albumit
Vuoden 2009 albumit
Naisten Bandyliiga

Naisten Bandyliiga on naisten jääpallon korkein sarjataso Suomessa. Sen järjestää Suomen Jääpalloliitto. Sarjan voittaja on naisten jääpallon Suomen-mestari. Naisten SM-sarja käynnistyi vuonna 1979. Kaudesta 2021-2022 alkaen sarja tunnetaan nimellä Naisten Bandyliiga.

Joukkueet kaudella 2021–2022 

Kaudella 2021–2022 sarjaan osallistui neljä joukkuetta.

 Mikkelin Kampparit, Mikkeli
 Veitsiluodon Vastus, Kemi 
 Wiipurin Sudet, Lappeenranta
 Botnia, Helsinki

Luettelo jääpallon naisten SM-mitalisteista

Katso myös 

 Elitserien (dam)
 Venäjän jääpallon naisten mestaruussarja
 Dameserien
 Bandyliiga

Lähteet 

Suomen jääpallosarjat
Maputo (joki)

Maputo on joki eteläisessä Afrikassa. Se virtaa kolmen valtion läpi. 
Se saa alkunsa Swazimaasta tulevan Usutun ja  Etelä-Afrikasta tulevan Pongolan yhtyessä Mosambikin lounasosassa. Sieltä se kulkee koilliseen 80 km ja   laskee lopulta Intian valtamereen Mosambikissa, noin 25 km Maputon kaupungin eteläpuolella.

Maputo on Swazimaan suurin joki. Sen rannat ovat jyrkät, usein rotkomaiset ja sankkojen metsien peitossa. Sen varrella ei ole suuria kaupunkeja.

Lähteet 

Mosambikin joet
Etelä-Afrikan joet
Swazimaan maantiede
Intian valtamereen laskevat vesistöt
Etelä-Afrikan ja Mosambikin raja
Rajajoet
Kansallinen poninäyttely

Kansallinen poninäyttely on suomalainen vuosittain järjestettävä useiden poni- ja pienhevosrotujen yhteinen näyttely. Ensimmäinen näyttely järjestettiin vuonna 1978 Ypäjällä. Aluksi tapahtumaa järjestivät eri rotuyhdistykset, Suomen Hippos, Suomen Poniseura ja Ratsujalostusliitto. Vuodesta 1998 alkaen näyttelyn järjestämisestä on huolehtinut Poninäyttely-yhdistys PONY. Poninäyttely-yhdistyksen jäseninä ovat ponirotuyhdistykset, jotka nimeävät vuosittain edustajansa PONYn työryhmään. Näyttely on pidetty vuodesta 1997 alkaen Vermon raviradalla, ja tapahtumaa kutsutaankin usein ”Vermon poninäyttelyksi”.

Tapahtuma 
Näyttelyyn osallistuvien ponien määrän kasvettua satoihin myös näyttelyn puitteita on pitänyt laajentaa. Näyttely on nykyisin kaksipäiväinen. Lauantaina arvostellaan nuoret eli 1–3-vuotiaat ponit ja sunnuntaina aikuiset ponit sekä maitovarsat. Nuoret ponit on rotukehän lisäksi mahdollista käyttää myös Suomen Hippoksen kehässä arvioitavana. Tuomareita tarvitaan useita, ja ne pyritään saamaan rotujen alkuperämaista. Ponit arvostellaan rodun ja iän mukaan määräytyvissä luokissa. Kunkin rodun paras poni pääsee Best In Show -kehään, jossa näyttelyn päätteeksi kaikki tuomarit yhdessä valitsevat parhaan ponin. Vuonna 2009 tuomareita oli Ruotsista, Britanniasta, Ranskasta ja Suomesta. Roduista olivat mukana shetlanninponi, welshit (kaikki sektiot sekä welsh part bred), ratsuponit, connemara, gotlanninruss, new forest sekä suomenpienhevonen. Määrällisesti eniten oli shetlanninponeja. Rakennearvostelun lisäksi oli ratsastusluokkia sekä  lapsiesittäjien taitoja mittaava junior handler -luokka.

Historia 
Alkuvuosina näyttelyä järjesti Suomen Poniseura ja sen jälkeen eri rotuyhdistykset vuorotellen. Järjestäjän lisäksi myös näyttelypaikka vaihteli vuoteen 1997 saakka. Sitä ennen näyttely järjestettiin Ypäjällä (1978, 1980–1986), Kotimäen Ponitallilla Littoisissa (1987–1991, 1993, 1994), Kouvolassa (1992, 1996), Hämeenlinnassa (1979) ja Orimattilassa (1995). Osallistuvien ponien määrä on vuosien varrella kasvanut muutamasta kymmenestä nykyiseen yli neljäänsataan. Tämän vuoksi näyttelypaikaksi vakiintui Vermon ravirata, jossa on käytettävissä riittävän suuri alue sekä karsinapaikkoja.

Näyttelyyn on alusta saakka kutsuttu tuomareita ulkomailta. Ensimmäisessä näyttelyssä tuomarina oli ruotsalainen Herman Friedländer.  Ensimmäisissä näyttelyissä poneja ei jaettu luokkiin roduittain vaan ikäryhmittäin. Osallistuvat rodut ovat vuosien varrella vaihdelleet, mutta alkuvuosista saakka mukana ovat olleet shetlanninponi, gotlanninruss, new forest, connemara, welshit sekä risteytysponit (nykyisin ratsuponi). Välillä näyttelyssä on esitetty myös dartmooreja ja islannihevosia. Poninäyttely-yhdistyksen perustamisen jälkeen roduiksi ovat vakiintuneet shetlanninponi, russ, new forest, connemara, welshit, ratsuponit, suomenpienhevonen ja vuonohevonen. Näyttelyluokkien lisäksi joinain vuosina on järjestetty ratsastus- ja ajokilpailuja.

Best In Show -ponit

Lähteet
 Poninäyttely-yhdistyksen viralliset sivut

Hevostapahtumat
Suomen tapahtumat
Eläinnäyttelyt
Espoon tapahtumat
Mazowe

Mazowe on joki eteläisessä Afrikassa. Sen lähteet ovat Zimbabwessa Hararen pohjoispuolella, mistä se jatkaa matkaansa pohjoiseen ja koilliseen osana Mosambikin ja Zimbabwen välistä rajaa, ennen kuin se yhtyy Sambesi-jokeen Mosambikin puolella. Jokeen on rakennettu pato vuonna 1918 Hararen pohjoispuolelle. Padon tarkoitus oli turvata kasteluveden saanti sitrushedelmätarhoissa ja muilla viljelmillä. 

Joen varsilla huuhdotaan kultaa, mikä on aiheuttanut ympäristöongelmia. Jokivarren luontokohteista yritetään saada ekomatkailukohdetta.

Sadekaudella se muuttuu vuolaaksi, ja aiheuttaa usein paikallisia tulvia.

Lähteet 

Mosambikin joet
Zimbabwen joet
Sambesin vesistö
Mosambikin ja Zimbabwen raja
Rajajoet
Tuomaansilta

Tuomaansilta () on Aurajoen ylittävä silta Turussa. Sillan kautta kulkee Helsinginkatu, joka muuttuu jonkin matkaa sillan kaakkoispuolella valtatie 1:ksi. Liikenne sillalla kulkee molempiin suuntiin, ja se on myös jalankulkijoiden ja kevyen liikenteen käytössä. Silta on nimetty 1200-luvulla eläneen piispa Tuomaan mukaan. Silta on tyypiltään jännitetty betoninen jatkuva palkkisilta.

Tuomaansilta rakennettiin vuosina 1998–1999. Sen suunnitteli Insinööritoimisto Pontek Oy, joka suunnitteli myös Turun Teatterisillan. Tuomaansilta notkahti rakennusvaiheessaan tammikuussa 1999, kun Aurajoen jäät lähtivät Halistenkosken alapuolelta liikkeelle isoina lauttoina kesken sillan kannen valun ja törmäsivät valumuottien tukirakenteisiin. Saman vuoden aprillipäivänä Turun Sanomien aprillipilana oli, että silta olisi romahtanut uudestaan. Suomen Rakennusinsinöörien Liitto valitsi Tuomaansillan vuoden sillaksi vuonna 2001. Vuonna 2014 toinen turkulainen silta, Kirjastosilta, sai saman kunnian.

Sillan läheisyydessä on Tuomaanpuisto. Ympäristössä sijaitsee myös Leena Ikosen tekemä Jäähuntu-taideteos.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Matti Grönroos: Valtatie 1

Turun sillat
Palkkisillat
I kaupunginosa
VI kaupunginosa
Suomen tieliikennesillat
Aurajoen ratasilta

Aurajoen ratasilta) on rantaradan silta, joka ylittää Aurajoen Turun Raunistulassa. Sillalla on myös kevyen liikenteen väylä.

Alkuperäinen rautatiesilta avattiin käyttöön vuonna 1899. Se oli paraabeliristikkosilta, jossa ristikko oli raiteen alapuolella. Sillan kolme keskimmäistä jänneväliä olivat pituudeltaan 34 metriä ja niiden kummallakin puolella oli kolme 12 metriä pitkää jännettä. Se rakennettiin uudelleen vuonna 1954. Ristikkokannattajat korvattiin levypalkeilla, jotka olivat tuolloin Suomen pisimmät.

Sillan kannattajien vaihdon teki A. Ahlstöm Oy:n Varkauden konepaja. Yhdeksänaukkoisen sillan kokonaispituus on 180 metriä ja pisin jänne on 34 metriä, joka on Suomen rataverkon pisin ei-jatkuvan levypalkin aukko. Aukko on myös Suomen rautateiden kolmanneksi pisin teräksinen levypalkkisillan aukko, sitä pidempiä ovat Saimaan kanavan ratasillan 42 metrin aukko Lappeenrannassa ja Syrjäsalmen ratasillan 45-metrinen aukko Karjalan radalla Kiteellä. Syrjäsalmen silta on vuodelta 1966 ja Saimaan kanavan ratasilta vuodelta 1967.

Rautatiesillalla on kevylle liikenteelle tarkoitettu väylä, joka oli vuodesta 2004 suljettuna jalankulkijoilta ja pyöräilijöiltä. Sen puolesta nousi kansanliike, ja silta avattiin jälleen kevyelle liikenteelle levennettynä vuonna 2009. Vuodesta 2018 lähtien sillan kevyen liikenteen väylällä pyöräily on ollut kielletty.

Lähteet

Viitteet 

Turun sillat
Suomen rautatiesillat
Nummi (Turku)
X Factor (Suomi)

X Factor on MTV3-kanavalla esitettävä laulukilpailu, joka perustuu brittiläiseen The X Factor -ohjelmaformaattiin. Ohjelman ensimmäinen kausi esitettiin vuonna 2010 ja toinen kausi vuonna 2018.. 

Toisin kuin samankaltaisissa Idols- ja The Voice of Finland -ohjelmissa, X Factoriin voivat osallistua myös duot ja lauluryhmät. Kilpailijat jaetaan iän, sukupuolen ja kokoonpanon perusteella ryhmiin, joita kutakin luotsaa yksi ohjelman tuomareista.

Tunnetuin ohjelman kilpailijoista on ensimmäisellä kaudella kolmanneksi sijoittunut Leena Tirronen, joka edusti Suomea Euroviisuissa 2017 osana Norma John -duoa.

1. tuotantokausi (2010) 

X Factorin saapumisesta Suomeen ilmoitettiin virallisesti syyskuussa 2009, jolloin myös paljastettiin sarjan tuomarit ja juontajat. Aiemmin kesällä oli uutisoitu, että Idols-ohjelma on toistaiseksi tauolla.

X Factor -ohjelmaformaatin ensimmäiset koelaulut käynnistyivät 7. marraskuuta 2009 Kuopiossa. Toiset koelaulut olivat 14. marraskuuta 2009 Helsingissä. Toisiin koelauluihin oli osallistujia toista tuhatta. Tampereen koelaulut alkoivat 28. marraskuuta 2009 ja Rovaniemen koelaulut 5. joulukuuta 2009. Idolsista poiketen koelaulut esitettiin televisiossa sekaisin eli jokaisessa jaksossa nähtiin koelauluja jokaiselta paikkakunnalta.

Tammikuussa 2010 tv-ruutuihin ilmestynyt X Factor aloitti katsojaluvuissa vahvasti, mutta putosi sen jälkeen huomattavasti alas tilastoissa. Ohjelman sanottiin olevan kevään 2010 suurin epäonnistuminen, ja myös MTV3:n ohjelmajohtaja Jorma Sairanen myönsi katsojalukujen olleen lähes 30 prosenttia odotettua heikommat. Kanavan kertoi X Factorista olevan suunnitteilla toinen kausi, mutta sitä ennen kanavalla nähtäisiin uusi kausi Idolsista.

Tuomarit
 Gugi Kokljuschkin
 Renne Korppila
 Linda Lampenius

2. tuotantokausi (2018) 

Kesäkuussa 2017 MTV ilmoitti, että X Factor saa jatkoa. Toisen tuotantokauden koelaulut järjestettiin Helsingissä syyskuussa 2017, ja ohjelmaa alettiin esittää MTV3-kanavalla 4. helmikuuta 2018. Ohjelmalle on luvassa myös Sub-kanavalla esitettävä rinnakkaisohjelma nimeltä Xtra Factor, jossa katsojat pääsevät näkemään kulissien taakse. Ensimmäinen jakso keräsi 584 000 katsojaa, mutta edellisen tuotantokauden tavoin katsojaluvut putosivat seuraavilla viikoilla.

Tuomarit
 Michael Monroe
 Saara Aalto
 Suvi Teräsniska
 Mikael Gabriel

Lähteet 
 X Factor veti toista tuhatta jonoon
 Satapäinen joukko tähtitaivaalle pyrkiviä täytti Kuopion Musiikkikeskuksen

Viitteet

Aiheesta muualla 
 X Factor Suomen verkkosivut

Kykyjenetsintäohjelmat
Musiikkiohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
Trudy Marshall

Gertrude "Trudy" Marshall (14. helmikuuta 1920 Brooklyn, New York – 23. toukokuuta 2004 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä 1940-luvun alussa työskenneltyään aiemmin mallina. Hän oli naimisissa Phillip J. Raffinin kanssa vuodesta 1944 tämän kuolemaan 1980-luvun alussa. Avioliitosta syntyi kolme lasta, joista yksi on näyttelijä Deborah Raffin.

Marshallilla oli aktiivinen elokuvaura 1940-luvulla, mutta 1950-luvulta eteenpäin hänen esiintymisensä olivat varsin satunnaisia. Näyttelijä kuoli keuhkosyöpään.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Marshall, Trudy
Marshall, Trudy
Marshall, Trudy
Marshall, Trudy
Shirejoki

Shire eli Chire on noin 400 kilometriä pitkä joki Itä-Afrikassa. Se alkaa Malawin puolelta Njassajärvestä, kulkee Mosambikin keskiosien halki ja yhtyy Sambesiin. Jokilaakso on osa Itä-Afrikan hautavajoamaa.

Yläjuoksulla Liwondessa on pato, jota käytetään etenkin joen alavirran säännöstelyyn ja tulvasuojeluun. Alempana Malopen kylän ja Chikwawan kaupungin välisellä 80 kilometrin matkalla joki laskee yli 380 metriä useissa peräkkäisissä koskissa ja putouksissa. Blantyren luoteispuolella Nkulan ja Tedzanin koskiosuudet on padottu vesivoimaa varten. Chikwawan jälkeen joki virtaa rauhallisesti soistuvassa ympäristössä, joka on osa Mosambikin tasankoa. 

Myös Chikwawan yläpuolisiin Kapichiran koskiin on rakennettu pato voimalaitoksineen. Uusia voimalaitoksia oli myös suunnitteilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Mosambikin joet
Malawin ja Mosambikin raja
Sambesin vesistö
Rajajoet
Henning Larsen

Henning Göbel Larsen (20. elokuuta 1925 Videbæk − 22. kesäkuuta 2013 Kööpenhamina) oli tanskalainen arkkitehti, jonka tunnetumpia töitä ovat muun muassa Saudi-Arabian ulkoministeriön rakennus Riadissa sekä Harpan konserttitalo Reykjavikissä.

Ura 
Larsen opiskeli 1950-luvun alussa Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa, Lontoon Architectural Associationissa sekä Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa. Vuonna 1959 hän perusti oman arkkitehtitoimiston Henning Larsen Architects. Vuosina 1958–1996 Larsen oli Kööpenhaminan taideakatemia arkkitehtikoulun professori ja hän opetti myös ulkomailla.

Palkintoja ja tunnustuksia 
 Eckersberg-mitali 1965 
 C. F. Hansen mitali 1985
 American Institute of Architects, AIA, kunniajäsen  1985
 Prinssi Eugenin mitali 1986
 The International Design Award, England 1987
 Royal Institute of British Architects, RIBA, kunniajäsen  1991
 Läkerolin kulttuuripalkinto 1992
 Kasper Salin -palkinto Malmön kaupunginkirjaston suunnittelusta 1997
 Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun kunniatohtori 2001

Töitä
 Dragvoll, NTNU, Norja 1968
 Tanskan lähetystö Riadissa, Riad 1979
 Kauppakorkeakoulu ja asuntoja, Frederiksberg 1982–1987
 Utrikesministeriet, Riad 1982–1984
 Gentoften kirjasto, 1984–1985
 Egebjerggård, Ballerup 1995
 Ny Carlsberg Glyptotek, lisärakennus Kööpenhamina 1997
 Malmön kaupunginkirjasto, korjaus ja lisärakennus Malmö 1997
 Söder Torn, Medborgarplatsen ja Fatbursparken, Tukholma, 1997 (Larsen luopui hankkeesta kesken, kun kustannukset nousivat)
 Albanova yliopistokeskus, Tukholma 2001
 Kööpenhaminan ooppera, 2004
 Uppsalan konsertti- ja kongressitalo, 2006–2007
 IT University of Copenhagen, 2013
 Kiirunan uusi kaupungintalo, 2018

Lähteet

Aiheesta muualla 
Henning Larsens Tegnestue

Tanskalaiset arkkitehdit
Tanskalaiset professorit
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2013 kuolleet
MGP Nordic 2007

MGP Nordic 2007 oli kolmas MGP Nordic -laulukilpailu. Se järjestettiin Oslo Spektrumissa Oslossa, Norjassa. Kilpailun voitti Norjan edustaja Celine kappaleella Bæstevænna. Suomi osallistui MGP Nordiciin ensimmäistä kertaa.

Osallistujat 
01: SK8 - Min största första kärlek (Ruotsi) 
02: Celine - Bæstevænna (Norja) Superfinaalissa
03: Linn - En liten önskan (Suomi) Superfinaalissa
04: Mathias - Party (Tanska) Superfinaalissa
05: Vendela - Gala Pala Gutchi (Ruotsi) Superfinaalissa
06: Martin & Johannes - Når vi blir berømt (Norja)
07: Sister Twister - Fröken Perfect (Suomi)
08: Amalie - Til solen står op (Tanska)

Laulukilpailut
Norjan tapahtumat
Oslon historia
Vuoden 2007 musiikki
Juhani Melart

Juhani Melart (s. 19. tammikuuta 1933) on suomalainen urheilutoimittaja ja kirjailija. Hän sai Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton Olli-palkinnon vuonna 2004 ja vuonna 1982 hänet valittiin vuoden urheilutoimittajaksi. Hän on erikoistunut moottoriurheiluun ja on kirjoittanut Formuloista jo 1950-luvulta lähtien. Hänen moottoriurheiluaiheisia juttujaan ovat julkaisseet muun muassa Uusi Suomi ja Vauhdin Maailma. Lisäksi hän on kirjoittanut moottoriurheilua käsitteleviä kirjoja ja käsikirjoittanut urheiludokumentin Pelin henki (1977).

Kirjat
Elämä pelissä: Grand Prix -ratojen sankarit (Kari Melartin kanssa, WSOY, 1998)
Heikki Mikkola – Maailmanmestari (Weilin+Göös, 1978)
Rallin maailma (Helge Nygrénin kanssa, Otava, 1967)

Lähteet

Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1933 syntyneet
Elävät henkilöt
Lasse Erola

Lasse Erola (s. 1946 Lahti) on suomalainen sanomalehtitoimittaja ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt Etelä-Suomen Sanomissa, Turun Sanomissa ja Ilta-Sanomissa. Erola on toiminut muun muassa ulkomaan- ja urheilutoimitusten esimiestehtävissä. Hän kirjoittanut elämäkertoja ja muita tietoteoksia. Erola on myös suomentanut useita kirjoja.

Kirjat
Viipuri-opas suomalaisille - 50 kiinnostavaa nähtävyyttä (Bazar, 2020)
Parhaat urheilujutut (Urheilumuseo, 2019)
Suomalaisten olympiavoittojen tarinat (Paasilinna, 2016)
Unohdetut olympiavoittajat - Taidekilpailut olympiakisoissa 1912-1948 (Urheilumuseo, 2014)
Olympialaisten outoja tapauksia (Paasilinna, 2014)
Tapsa – Tapio Rautavaaran elämä (Helsinki-kirjat, 2012; WSOY, 2014)
Omituiset olympialaiset – Kesäkisojen erikoisia sattumuksia (Helsinki-kirjat, 2011)
Rakkauden sävel – Iskelmän kulta-ajan naistähdet (Helsinki-kirjat, 2010)
Keke Rosbergin elämä ja ajot (Ajatus, 2009)
Olavi Virta ja hänen maailmansa (Ajatus, 2005; Gummerus, 2015)
Formula 1 tietosanakirja (Ajatus, 2001)
Maailmanmestari: Tommi Mäkinen! (Ajatus, 1999)
Juha Kankkusen kyydissä (Tammi, 1994) 
Juha Kankkunen – Ralliteiden kuningas (Tammi, 1992)
Formula 1: Grand Prix 1983, teksti: Lasse Erola, kuvat: Antti Puskala. (Tammi, 1983)
Formula 1: Grand Prix 1982, teksti: Lasse Erola, kuvat: Antti Puskala. (Tammi, 1982)
Lahden Ahkera 1907–1967 (Lahden Ahkera, 1967)

Suomennokset
Formula Keke / [haastateltavat]: Derek Allsop...[et al.]; [kuv. ja haastattelut: Antti Puskala], Baas Oy 1986.
Keke / Keke Rosberg, Keith Botsford; [valokuvat: Antti Puskala...et al.], Otava 1986.
Inside Ferrari: ainutlaatuisia kuvia ja tunnelmia huipputiimin työstä kulissien takana ja kilparadoilla / valokuvat: Jon Nicholson ; esipuheet: Mika Salo ja Jean Todt ; teksti: Maurice Hamilton, Gummerus 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lasse Erola Gummeruksen sivuilla

Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Suomalaiset urheilutoimittajat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
MGP Nordic 2009

MGP Nordic 2009 oli viides MGP Nordic -laulukilpailu. Se järjestettiin 28. marraskuuta, Ruotsissa Tukholman tv-talossa. Kilpailun voitti isäntämaan Ruotsin kappale: En vanlig dag (suom. Tavallinen päivä). Suomi tuli jaetulle kolmannelle sijalle Norjan kanssa, vaikka tulostaulussa Suomi oli ennen Norjaa. Suomea superfinaalissa edusti Amanda kappaleella "Jag vill leva" (suom. Haluan elää). Ensimmäistä kertaa Suomella oli suomenkielinen kommentaattori, jonka äänenä oli Nuutti Takkinen.

Osallistujat 
Finaali

  Mystery - Rock e sunt
  Amanda - Jag vill leva
  PelleB - Kun min
  Jørgen - Din egen vei
  BlackWhiteBoys - Kommer du ihåg mig
  Ulrik - En vanlig dag
  Engledrys - Familien-min bedste ven
  Rebecca - Scaffa en annan tjej

Superfinaali

02:  Amanda - Jag vill leva

03:  PelleB - Kun min

04:  Jørgen - Din egen vei

06:  Ulrik - En vanlig dag

Tulokset

  Ulrik - En vanlig dag, pisteet: 36 (voittaja)
  PelleB - Kun min, pisteet: 28 (2. sija)
  Amanda - Jag vill leva, pisteet: 20 (3. sija)
  Jørgen - Din egen vei, pisteet: 20 (4. sija)

Laulukilpailut
Ruotsin tapahtumat
Tukholma
Vuoden 2009 musiikki
Robert Clarke

Robert Irby Clarke (1. kesäkuuta 1920 – 11. kesäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa ahkerasti 1940–1950-luvuilla.

Elämä ja ura 
Clarke syntyi ja kasvoi Oklahoma Cityssä. Hän halusi jo varhaisella iällä ryhtyä näyttelijäksi, vaikka kärsi esiintymispelosta. Hän kävi Kemperin sotilasopistoa Missourissa, mutta astma esti palveluksen toisessa maailmansodassa. Myöhemmin hän opiskeli Oklahoman ja Wisconsinin–Madisonin yliopistoilla. Opiskeluaikanaan hän esiintyi radiossa ja teatterissa. Hän ei valmistunut, vaan lähti Kaliforniaan pyrkimyksenään luoda ura elokuvissa.

Clarke sai RKO Picturesin kanssa sopimuksen, joka oli voimassa kolmen vuoden ajan 1940-luvulla. 

Clarke esiintyi lukuisissa klassisissa 1950-luvun science fiction -elokuvissa. Hän ei toiminut elokuvien parissa pelkästään näyttelijänä; hän ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti elokuvan The Hideous Sun Demon (1959). Hän myös esiintyi siinä roolissa. Hänet nähtiin lisäksi lukuisissa televisiosarjoissa. Hän julkaisi omaelämäkerran To “B” or Not to “B”: A Film Actor’s Odyssey (1996).

Perhe 
Clarke oli naimisissa The King Sisters -kokoonpanossa laulaneen Alyce Kingin kanssa vuodesta 1956 tämän kuolemaan (1996). Cam Clarke on Robert Clarken ja tämän vaimon poika. Clarkella oli myös kaksi poikapuolta.

Kuolema 
Clarke kuoli Kaliforniassa diabeettisiin komplikaatioihin 85-vuotiaana. Hänet haudattiin Forest Lawn Memorial Parkiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet
Weesp

Weesp on kaupunki ja kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala on 21,88 km², josta vesialuetta 1,33 km². Kunnan asukasluku oli elokuun 2017 lopussa 18 988.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kunnan omat sivut

Alankomaiden kaupungit
Pohjois-Hollannin kunnat
Kristillisdemokraattinen puolue (Alankomaat)

Kristillisdemokraattinen puolue (, lyh. CDA) on hollantilainen kristillisdemokraattinen puolue, joka syntyi vuonna 1980 kolmen kristillisen puolueen, Katolisen kansanpuolueen, Antivallankumouksellisen puolueen ja Kristillis-historiallisen liiton, yhdistyessä.

Ideologia 

CDA esittää itsensä keskustalaisena liikkeenä. Puolue on sisäisesti jakaantunut keskusta-oikeistolaiseen ja keskusta-vasemmistolaiseen siipeen, mutta keskusta-oikeisto on perinteisesti ollut merkittävämpi, mikä on vaikuttanut siihen että CDA on suosinut hallitusyhteistyötä ennemmin VVD:n kuin Työväenpuolueen kanssa. CDA on myös arvokonservatiivinen.

Historia 
CDA perustettiin virallisesti vuonna 1980 kolmen uskonnollissävytteisen puolueen, Katolisen kansanpuolueen (KPV), protestanttinen Antivallankumouksellisen puolueen (ARP) ja Kristillis-historiallisen liiton (CHU), yhdistyessä. Historiallisesti nämä kolme puoluetta olivat muodostaneet Alankomaiden poliittisen järjestelmän perustan. Yhteiskunnan maallistumisen myötä 1960- ja 70-luvuilla puolueiden äänimäärät kääntyivät kuitenkin voimakkaaseen laskuun: vielä vuonna 1963 KPV, ARP ja CHU olivat saaneet yhdessä 51 % äänistä, mutta vuonna 1972 vain 32 prosenttia. KPV, ARP ja CHU muodostivat ensin Kristillisdemokraattinen vetoomus -vaaliliiton () vuonna 1977 ja virallisesti puolueet yhdistyivät vuonna 1980.

Muodostamisensa jälkeen puolue on ollut myös mukana useimmissa hallituksissa. Pääministereinä ovat toimineet:
 Dries van Agt (1977–1982)
 Ruud Lubbers (1982–1994)
 Jan Peter Balkenende (2002–2010)

Johtajat

Poliittiset johtajat 
 Dries van Agt (1976–1982)
 Ruud Lubbers (1982–1994)
 Elco Brinkman (1994)
 Enneüs Heerma (1994–1997)
 Jaap de Hoop Scheffer (1997–2001)
 Jan Peter Balkenende (2001–2010)
 Maxime Verhagen (2010–2012)
 Sybrand van Haersma Buma (2012–2019)
 Avoinna (2019–2020)
 Hugo de Jonge (2020)
 Wopke Hoekstra (2020→)

Puheenjohtajat 
 Piet Bukman (1980–1986)
 Wim van Velzen (1987–1994)
 Tineke Lodders (1994–1995)
 Hans Helgers (1995–1999)
 Marnix van Rij (1999–2001)
 Bert de Vries (2001–2002)
 Marja van Bijsterveldt (2002–2007)
 Peter van Heeswijk (2007–2010)
 Henk Bleker (2010)
 Liesbeth Spies (2010–2011)
 Ruth Peetoom (2011–2019)
 Rutger Ploum (2019–2021)
 Marnix van Rij (2021)
 Hans Huibers (2021→)

Lähteet

Aiheesta muualla

 Puolueen verkkosivusto 

Alankomaalaiset puolueet
Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Plastic Maailma

Plastic Maailma on suomalaismuusikko Paroni Paakkunaisen albumi vuodelta 1971. Se oli ensimmäinen Suomessa apurahan turvin toteutettu rocklevy. Levyn julkaisi Scandia-Musiikki. Ensimmäisen CD-painoksen levystä julkaisi Rocket Records 27. tammikuuta 2010.

Kappaleet 

 Beat Bolero - 4.22
 Laulajan blues  - 3.31
 Mango - 3.30
 Kaksi pientä ihmislasta - 3.03
 Panu toivoton  - 4.52
 Kun elämä alkaa  - 3.58
 Ennen ja nyt - 4.26
 Summerflowers - 5.27
 Vain kaiku jää - 2.56
 Plastic Maailma - 3.46

Muusikot 
 Paroni Paakkunainen
 Pekka Sarmanto
 Edward Vesala
 Ilpo Saastamoinen
 Junnu Aaltonen
 Harrí Saksala – laulu
 Arja Saijonmaa – laulu

Lähteet 
 Rocket Recordsin albumisivu

Vuoden 1971 esikoisalbumit
Suomalaiset rockalbumit
Seututie 282

Seututie 282 on seututie Lounais-Hämeessä. Tie erkanee kantatieltä 52 Someron Pikku-Joensuussa, risteää valtatien 2 kanssa Forssan Kassimäessä ja päättyy valtatielle 10 Forssassa. Vuoteen 1996 tien alkuosa valtatielle 2  oli osa maantietä 280, mutta muodostettiin omaksi seututiekseen kun kantatiehen 52 liitettiin maantie 240 Salosta Somerolle, osuus maantiestä 280 Somerolla ja maantie 2803 Somerolla ja Jokioisilla. Aiemmin tie yhtyi valtatiehen 2 Tammelan Häiviässä, mutta liittymäjärjestelyjen myötä tie oikaistiin Forssan Kassinmäkeen ja siihen tuli kuulumaan myös Forssan katuverkkoon kuuluva osuus.
 
Tie alkaa Someron Joensuun kylästä ja jatkuu Someron Laitiaisten kulmakunnan  kautta Tammelan Torrolle ja ylittää Torronsuon Torronsuon kansallispuistossa. Suon pohjoispuolella tie kulkee Tammelan Talpian, Sukulan ja Häiviän kylien kautta, risteää valtatien 2 kanssa  Forssan Kassinmäessä ja jatkuu osana Forssan katuverkkoa valtatielle 10. Tien osoitenimenä Somerolla on Laitiaistentie ja Tammelassa Somerontie sekä Tupasuontie. Forssassa taajaman ulkopuolella tien nimi on Tupasuontie, taajamassa tiehen kuuluvia katuja ovat Loimalammintie, Finlaysonintie, Oikokatu, Kauppakatu ja Turuntie. Turuntie on Kartanonkadun ja Hämeentien ohella merkittävimpiä Forssan taajaman pääväyliä.

Tien uusin ja samalla myös hyväkuntoisin osuus, oikaisu Tammelan Sukulasta Forssan Kassimäkeen oli pitkään tiennimetön, mutta on sittemmin nimetty Tupasuontieksi. 

Ennen nykyisen valtatien 2 valmistumista noin kilometrin osuus tiestä Someron Pikku-Joensuussa kuului valtatiehen 2.

Lähteet

282
Forssan liikenne
Someron liikenne
Tammelan liikenne
2
Hirmulinnut

Hirmulinnut (Phorusrhacidae) oli lintuihin kuulunut heimo, johon kuului joukko suurikokoisia lihaa syöneitä lajeja. Ne kehittyivät paleoseeni-ajan Etelä-Amerikassa, jossa ne olivat pitkään muutamien pussieläinlajien ohella hallitsevia petoeläimiä. Hirmulintujen koko vaihteli yhdestä metristä kolmeen metriin. Suuressa Amerikan eläimistönvaihdossa noin 3 miljoonaa vuotta sitten ne olivat ainoita suuria Etelä-Amerikasta lähtöisin olleita petoeläimiä, jotka levisivät onnistuneesti Pohjois-Amerikkaan. Niiden on usein väitetty selvinneen Amerikassa ihmisten tuloon saakka, mutta niiden jäännöksistä tehtyjen arvioiden mukaan viimeinen laji, Titanis, hävisi noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2006 löydetyn hirmulintulaji Kelenken kallo on suurin koskaan löydetty linnun kallo: se on 71 senttimetriä pitkä, josta nokan osuus on 46 senttimetriä.

Luokittelu 
Hirmulinnut on perinteisesti luokiteltu kuuluviksi kurkilintuihin, mutta myös kokonaan uuden lahkon perustamista on ehdotettu. Herculano Alvarengan ja Elizabeth Höflingin vuonna 2003 tekemän jaon mukaan hirmulintuihin kuuluu 5 alaheimoa, 14 sukua ja 18 lajia.

 alaheimo Brontornithinae
 suku Brontornis (Mioseeni, Argentiina)
 suku Paraphysornis (Oligoseeni-Mioseeni, Brasilia)
 suku Physornis (Oligoseeni, Argentiina)
alaheimo Phorusrhacinae
 suku Devincenzia (Mioseeni-Plioseeni, Argentiina ja Uruguay)
 suku Kelenken (Mioseeni, Argentiina)
 suku Phorusrhacos (Mioseeni, Argentiina)
 suku Titanis (Plioseeni-Pleistoseeni, Argentiina)
alaheimo Patagornithinae
 suku Patagornis (Mioseeni, Argentiina)
 suku Andrewsornis (Oligoseeni, Argentiina)
 suku Andalgalornis (Mioseeni-Plioseeni, Argentiina)
alaheimo Psilopterinae
 suku Psilopterus (Oligoseeni, Argentiina)
 suku Procariama (Mioseeni, Argentiina)
 suku Paleopsilopterus (Paleoseeni, Brasilia)
alaheimo Mesembriornithinae
 suku Mesembriornis

Lähteet

Esihistorialliset linnut
Käärmekurkilinnut
Kiinnisidottu

Kiinnisidottu on Liisamaija Laaksosen käsikirjoittama 3-osainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Åke Lindman ja musiikin on säveltänyt Lasse Mårtenson. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV1:ssä vuonna 1994. Sarjan pääosissa ovat Kaija Pakarinen, Aarno Sulkanen, Asko Sahlman ja Maija-Liisa Peuhu.

Sarja kertoo keski-ikäisestä naisesta nimeltään Henna, joka asuu pienessä pohjoiskarjalaisessa kylässä, jossa hän hoitaa liikuntakyvytöntä äitiään. Henna on naimaton, vaikka kylän miehet katselevat häntä, ja häntä jopa kositaan. Hän on luopunut omista unelmistaan äitinsä tähden. Kun äiti viimein kuolee, ovat edessä suuret päätökset.

Rooleissa

Vastaanotto
Elävän kuvan vuosikirjassa 1995 Petri Kemppinen pitää Kiinnisidottua vuoden 1994 parhaana suomalaisena televisiotuotantona. Hän kutsuu sitä suomalaisen naisen myytiksi: ”uhrautuvasta katkeruudesta hienouteen siihen on koottu kaikki ne uskomukset jotka suomalaisen naisen elämään liittyvät”.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ylen Elävä arkisto – otteita sarjasta

Suomalaiset draamasarjat
1990-luvun televisiosarjat
Ilpo Kallio

Ilpo Kallio (6. helmikuuta 1937 Pori – 22. toukokuuta 2021 Pori) oli suomalainen rumpali, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten levyttäneistä muusikoista. Hän esiintyi studiomuusikkona lähes 5 000 levytyksessä. Kallio soitti muun muassa Laila Kinnusen, Olavi Virran, Tapio Rautavaaran, Irwinin, Dannyn, Katri Helenan, Hectorin, Paula Koivuniemen sekä Vesa-Matti Loirin levyillä.

Kallio aloitti uransa 1950-luvun puolivälissä kotikaupungissaan Porissa. Hän oli muun muassa Eino Grönin ensimmäisen orkesterin rumpali. Lisäksi Kallio kuului Rauno Lehtisen vuonna 1962 perustamaan The Vostok All Starsin ydinryhmään, joka oli dixieland-tyyppinen instrumentaalimusiikkia levyttänyt studiokokoonpano. Ensimmäisen levytyksensä Kallio teki vuonna 1959, jolloin hän soitti Olli Hämeen jazzorkesterissa. Gramexin tilastojen mukaan Kallio oli vuonna 2007 Suomen neljänneksi eniten levyttänyt muusikko. Vuoden 2017 tilastossa hän oli viides 4 734 levytyksellään.

Kallio vaikutti vuosikymmenten ajan Helsingissä, josta hän palasi Poriin vuonna 1988. Myöhempinä vuosinaan Kallio oli Porin jazzelämän keskeisiä vaikuttajia. Kallio oli perustamassa The Jazz Society of Pori -yhdistystä, jonka taiteellisena johtajana hän myös toimi. Lisäksi hänellä oli oma yhtye Ilpo Kallio Swingtet. Kallio työskenteli myös opettajana Palmgren-konservatoriossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ilpo Kallion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Suomalaiset jazzrumpalit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2021 kuolleet
Jikji

Jikji eli Munkki Baegunin antologia Suurten Pappien opetuksista Buddhan hengen tunnistamiseksi mietiskelemällä on korealainen buddhalainen teos. Teos on painettu Goryeo-dynastian aikana vuonna 1377, ja se on maailman vanhin säilynyt kirja, joka on painettu käyttäen metallisia painolaattoja. UNESCO on sisällyttänyt Jikjin Memory of the World -ohjelmaan. 

Jijki painettiin Heungdeokin temppelissä 1377, 78 vuotta ennen Gutenbergin Raamattua, joka painettiin vuosina 1452–1455. Huomattava osa Jijkjistä on kadonnut ja vain sen viimeinen osa on säilynyt. Tätä kappaletta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa.

Kirjoittaja 
Jikjin kirjoitti buddhalainen munkki Bagun (1298–1374, buddhalaiselta nimeltään Gyeonghan). Baegun työskenteli Angukin ja Shingwangin temppelien pääpappina Haejussa. Jikji julkaistiin kahtena osana Seongbulsanissa 1372. Baegun kuoli Chwiamin temppelissä Yeojussa 1374.

Sisältö 

Jikji muodostuu kokoelmasta otteita kunnioitetuimpien munkkien opetuksista useiden sukupolvien ajalta. Teos kirjoitettiin buddhalaisuuden oppaaksi. Teos kuvaa Japanin zen-buddhalaisuuden edeltäjän seonin perusteet. 

Jikji koostuu kahdesta osasta. Metallipainosta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. Teoksesta on repeytynyt viimeisen osan ensimmäinen sivu. Chwiamsan temppelissä valmistettu puupainos Jikjistä on täydellinen kappale. Sitä säilytetään Korean kansalliskirjastossa, Jangsagakin ja Bulgapin temppeleissä sekä Korean akatemiassa.

Painaminen 
Jikjin viimeisellä sivulla on kuvattu sen painamisen tiedot. Teos valmistettiin kuningas U:n kolmantena vuonna (heinäkuussa 1377) Heungdeokin temppelissä Cheongjussa. Alun perin Jikji koostui kahdesta osasta ja yhteensä 307 luvusta, mutta metallipainoksen ensimmäinen osa on kadonnut. 

Baegunin oppilaat Seoksan ja Daldam auttoivat Jikjin valmistamisessa, samoin kuin naismunkki Myodeok. 

Säilynyt metallilaatalla painettu teos on kooltaan 24,6 × 17,0 cm.

Korean historia
Antologiat
Buddhalaiset kirjoitukset
Riihimäen Judoseura

Riihimäen Judoseura ry on vuonna 1976 perustettu judoseura.

Historia

Riihimäen Judoseuran perustava kokous pidettiin 18.5.1976 Riihimäellä. Harjoituspaikkana toimi Pohjoisen koulun liikuntasali, jossa ensimmäiset harjoitukset pidettiin ilman mattoja. Aidot japanilaiset matot saatiin Työväen Urheilukeskuksen tuella.
Toiminta oli heti alussa vilkasta ja jäsenmäärä kasvoi vuoden lopussa jo lähes kuuteenkymmeneen. Seura myös järjesti leirikäyntejä muille paikkakunnille omia leirejä Riihimäellä.

Mattojen siirtely aina harjoitusten alussa lopussa oli työlästä ja mattoja kuluttavaa, joten seura pyrki löytämään uuden salin, missä olisi kiinteä tatami. Liikuntatoimiston avustuksella hankittiin uusi pehmeämpi tatami ja harjoituspaikaksi vaihtui maauimalan alapukusuojasta syksyllä 1980. Oman sali ja kiinteän tatamin myötä seuran jäsenmäärä oli muutaman vuoden päästä ennätyslukemissa, yli 150 jäsentä. Kahdeksankymmenluvun puolessa välissä alueleirejä järjestettiin myös Riihimäellä suurelle väkimäärälle melko ahtaassa Karan koulun liikuntasalissa.

Maauimalan mentyä remonttiin, joutui seura takaisin Pohjoiselle koululle v.1988. Ongelmat tilan käytön kanssa ja harjoitusten vetäminen ilman vastuu valmentajaa aiheuttivat sen, että toiminta hiipui lähes olemattomiin. Judoseura eli aallonpohjavaihetta historiassaan ja kävi tavallaan tyhjäkäynnillä. Maauimalan remontti kesti runsaan vuoden, jonka jälkeen seura muutti takaisin, kerrosta ylemmäs, painijoiden entisiin tiloihin. Myös toiminta alkoi pikkuhiljaa toipua.

Alusta alkaen jokavuotisten nuorten- ja aikuisten alkeis- ja jatkokurssien lisäksi seura piti itsepuolustuskursseja ja lukuisia judonäytöksiä myös Riihimäen ulkopuolella lähikunnissa. Seura osallistui aktiivisesti Judoliiton järjestämiin seminaareihin ja koulutustilaisuuksiin ja Uudenmaan piirin judojaoston toimintaan. Seura teki myös yhteistyötä muiden seurojen kanssa, mm. yhteisharjoituksia kolmen lähiseuran, Hyvinkään, Janakkalan ja Hämeenlinnan judoseurojen kanssa.

Seuran vetäjinä alkutaipaleella oli Erkki Parmansalo ja Pertti Mansikka. Apuvetäjistä tärkein oli Matti Höglund, joka ohjasi lähes kymmenen vuoden ajan kaikki peruskurssit ja harjoitukset.

Nykyään 

Seuran tämän hetkisiä menestyneimpiä kilpajudokoita ovat moninkertaiset suomenmestarit Valtteri Jokinen ja Jaana Sundberg.

Harjoitteluryhmät
 muksujudo
 junnujen alkeiskurssi
 junnujen jatkokurssi
 kilpailijat/aikuiset
 kuntojudo

Seuran harjoituspaikkana on Riihimäen Kamppailukeskus (Teollisuuskatu 10).

Aiheesta muualla 
 Seuran kotisivut
 Valtterin ja Jaanan kotisivut
 Suomen Judoliitto 

Riihimäkeläiset urheiluseurat
Suomalaiset judoseurat
Vuonna 1976 perustetut urheiluseurat
Cyna

Cyna (14. joulukuuta 1983 Puola – 14. toukokuuta 2007) oli kenttäratsastaja Piia Pantsun ratsu. Se oli ensimmäinen hevonen, jolla Pantsu kilpaili MM-tasolla. 

Puolassa syntynyt Cyna tuli Suomeen vuonna 1989. Se oli tummanruunikko, pienikokoinen tamma, jonka isä oli englannintäysiverinen. Suomeen tullessaan se oli lähes kouluttamaton. Sillä oli tehty laukkatreeniä, mutta este- tai kouluratsastukseen sitä ei oltu harjoitettu ollenkaan. Pantsu kilpaili sillä ensin Suomessa saavuttaen lukuisia sijoituksia ja voittoja. Cyna muutti Pantsun mukana Ruotsiin valmennettavaksi, ja kaudella 1994 ratsukko voitti muun muassa Krafft Cup -kenttäkilpailusarjan. Vuoden 1994 MM-kilpailuissa Haagissa ratsukko sijoittui viidenneksi ja seuraavana vuonna Roomassa neljänneksi.

Cyna kantakirjattiin Suomessa vuonna 1989 ensimmäisellä palkinnolla. Se jätti kaksi jälkeläistä, jotka molemmat ovat tammoja. Vuonna 1997 syntynyt Cera (i. Master) myytiin Yhdysvaltoihin. Vuonna 2000 syntynty Zinnia (i. Robin Z) voitti junioreiden kenttäratsastuksen SM-kultaa 2008 Ann-Niina Kiviniityn ratsastamana.

Lähteet

Cynan tiedot Sukuposti.netissä

Kenttäratsut
Major Force

Major Force, oikealta nimeltään Clifford Zmeck on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loivat Cary Bates, Greg Weisman ja Pat Broderick. Hahmo teki ensiesiintymisensä Captain Atomin sarjakuvan kolmannen osan numerossa 12, vuonna 1988.

Historia
Kersantti Clifford Zmeck oli sertifioitu psykopaatti, joka joutui ilmavoimien sotaoikeuteen vuonna 1969, jossa hänet tuomittiin murhasta elinkautiseen. Zmeck kuitenkin säästyi tuomiolta, kun projekti Atomi antoi hänelle uuden mahdollisuuden. Zmeck oli valittu koehenkilöksi, jossa tiedemiehet kokeilivat erään muukalaismetallin kestävyyttä ydinammuksella. Ensimmäinen koehenkilö oli Nathanial Adam, jonka oletettiin menehtyneen räjähdyksen seurauksena. Tämän vuoksi Zmeck turvattiin kolminkertaisesti muukalaismetallilla ennen ydinammuksen laukaisua. Heidän projektinsa epäonnistui, koska Zmeck näytti kuolleen räjähdyksessä. Todellisuudessa räjähdyksen aiheuttama voima oli heittänyt hänet kvanttikentälle kauas tulevaisuuteen. Zmeck onnistui palaamaan takaisin omaan aikakauteensa huomatakseen muukalaismetallin yhdistyneen hänen kehonsa kanssa ja antaneen hänelle supervoimat. Kenraali Wade Eiling värväsi Zmeckin armeijan erikoistehtäviin. Yhdysvaltain ilmavoimien tiedemiehet asensivat kauko-ohjattavia laitteita Zmeckin ihon alle siltä varalta, että hän alkaisi käyttäytyä vihamielisesti. Teknikot kaiversivat laserin avulla metalliseoksen muistuttamaan asua. Samalla Zmeck nimettiin koodinimellä Major Force.

Sittemmin hän työskenteli hallituksen supersankarina, mutta osoittautui ajoittain vaaralliseksi suurten voimiensa vuoksi. Siitä huolimatta hän osoittautui arvokkaaksi aseeksi puolustaessaan planeettaansa Dominatorsien valloitukselta. Major Forcesta tuli kuitenkin myöhemmin Kapteeni Atomin arkkivihollinen petettyään hallituksen. Myös kenraali Eiling on ajoittain käyttänyt Major Forcea palkkasoturina.

Muissa medioissa

Animaatio

Major Force teki ensiesiintymisensä elokuvassa Superman/Batman: Public Enemies, jossa hänen roolinsa oli hyvin samankaltainen kuin sarjakuvaversiossa. Pääosin Major Force toimi Kapteeni Atomin johtamassa Luthorin sankariryhmässä. Hän osoitti elokuvan aikana himoavansa murhaamista ja tappoi muun muassa Metallon. Major Force kuitenkin kuoli elokuvan puolessavälissä Power Girlin iskiessä häneen reiän, jonka seurauksena energiaa alkoi purkautua. Lopulta se aiheutti suuren räjähdyksen kun Kapteeni Atomi yritti suojella ihmisiä Mustan Salaman avulla imiessään energiaa pois. Lopulta jäljelle jäi vain rikkinäinen asu. Hahmon äänenä toimi Ricardo Chavira.

Hahmoa näytelleet

Lähteet

DC-universumin superroistot
Kuvitteelliset kenraalit
Kuvitteelliset murhaajat

de:Captain Atom#Nebenfiguren
Kuntayhtymä

Suomessa kuntayhtymä (; lyhenne ky. tai ky) on yhteenliittymä, jonka kunnat voivat perustaa yhteisiä toimiaan koskevia tehtäviä varten. Kun esimerkiksi terveydenhuollon ja siihen läheisesti liittyvien sosiaalitoimen palveluiden järjestämisvastuu annetaan yhteistoiminta-alueen muodostavalle kuntayhtymälle, kuntayhtymä toimii palveluiden järjestäjänä jäsenkuntien puolesta. 

Yleisimpiä ovat terveydenhuoltoon ja koulutukseen liittyvät kuntayhtymät. Suomen suurin kuntayhtymä on Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitoon keskittyvä HUS-yhtymä, jonka liikevaihto on noin 1,2 miljardia euroa vuodessa. Myös 1. tammikuuta 2010 toimintansa aloittaneen Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymän (HSL) liikevaihto nousi jo ensimmäisenä vuonna huomattavan suureksi eli yli 500 miljoonaan euroon.  

Kuntayhtymät perustetaan kuntien keskinäisellä perussopimuksella (kuntalaki 78 §). Siinä sovitaan, miten jäsenkunnat järjestävät kuntayhtymän päätöksenteon. Kuntalain mukaan kuntayhtymä on jäsenkunnista erillinen, itsenäinen oikeushenkilö. Oikeushenkilönä kuntayhtymä on oikeustoimikelpoinen eli se voi hankkia oikeuksia ja tehdä sitoumuksia sekä käyttää puhevaltaa tuomioistuimessa ja muussa viranomaisessa.

Suomen kuntayhtymät

Tähdellä (*) merkityt sairaanhoitopiirit järjestävät osalla alueestaan tai koko alueellaan myös sosiaali- ja perusterveydenhuollon.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuntien yhteistoiminnasta Kuntaliiton sivuilla
 HSL:n sivut
José Mujica

José Alberto Mujica Cordano, ”El Pepe”, (s. 20. toukokuuta 1935 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen entinen vasemmistolainen sissijohtaja ja maan presidentti kaudella 2010–2015. Hän edustaa Movimiento de Liberación Nacional-Tupamaros -puoluetta, joka kuuluu vasemmistolaiseen Frente Amplio -liittoumaan.

Marraskuussa 2009 käydyissä presidentinvaalissa Mujica sai yli puolet annetuista äänistä. Aikaisemmin Mujica on toiminut senaattorina ja maatalousministerinä. Hänen presidenttikautensa alkoi 1. maaliskuuta 2010. 

Mujica liittyi Tupamaroihin 1960-luvulla ja osallistui sissioperaatioihin hallitusta vastaan, mukaan lukien hyökkäys Pandossa 1969. Hän haavoittui kuudesta luodista, hänet vangittiin neljä kertaa ja hän pakeni Punta Carretasin vankilasta. Kaikkiaan hän oli vangittuna 15 vuotta, viimeisen kerran yhtäjaksoisesti vuosina 1972–1985. Yhtenä liikkeen johtajista hän oli panttivankina, joka olisi teloitettu, jos liike olisi jatkanut iskujaan.

Mujica armahdettiin 1985 demokratian palattua. Hän oli perustamassa Movimiento de Participación Popular -liikettä, joka kuului vasemmiston Frente Amplio -vaalirintamaan. Mujica valittiin 1994 parlamenttiin Montevideosta ja 1999 senaattoriksi. Vuonna 2005 hänet nimitettiin presidentti Tabaré Vázquezin hallitukseen maatalousministeriksi. Hän jätti paikan 2008 ja palasi senaattiin.

Kesällä 2009 hänet valittiin Frente Amplion vaalissa puolueen presidenttiehdokkaaksi ja hänen varapresidenttiehdokkaakseen Danilo Astori.
Vaalien ensimmäisellä kierroksella 25. lokakuuta 2009 Mujica ja Astori keräsivät 47 prosenttia äänistä. Toiselle kierrokselle pääsi myös Partido Nacionalin Luis Alberto Lacalle (29,07 %).

Mujica vannoi virkavalansa 1. maaliskuuta 2010 vaimolleen, senaattori Lucía Topolanskylle.

Mujica tunnettiin myös maailman "köyhimpänä" presidenttinä. Hän lahjoitti 12 500 dollarin kuukausipalkastaan 90 prosenttia hyväntekeväisyyteen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.pepetalcuales.com.uy/

Uruguayn presidentit
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Adenosiinimonofosfaatti

Adenosiinimonofosfaatti eli AMP eli adenyylihappo (C10H14N5O7P) on nukleotidi. Se koostuu adenosiininukleosidistä ja siihen liityneestä fosfaattiryhmästä. Adenosiinimonofosfaattilla on tärkeä rooli aineenvaihdunnassa. Se aktivoi useita tärkeitä reaktioita esimerkiksi glykolyysissä, glykogenolyysissä ja rasvahappojen hapettamisessa.

Adenosiinimonofosfaattia syntyy muun muassa ATP-synteesissä. Adenylaattikinaasientsyymi toimii katalyyttinä reaktiossa, jossa kaksi ADP-molekyyliä yhtyvät, jolloin tuotteina muodostuu ATP:tä ja adenosiinimonofosfaattia.
2 ADP → ATP + AMP

Adenosiinimonofosfaattia syntyy myös ATP:n ja ADP:n hydrolyysissä. Adenosiinimonofosfaatin lisäksi tällöin vapautuu myös pyrofosfaatti- tai fosfaattiryhmä.
ADP → AMP + Pi
ATP → AMP + PPi

Adenosiinimonofosfaatti voidaan muuttaa ADP:n kautta ATP:ksi. Ensimmäistä vaihetta katalysoi adenylaattikinaasi ja toista ATP-syntaasi.
 AMP + ATP → 2 ADP 
 ADP + Pi → ATP

AMP-deaminaasi entsyymi muuntaa adenosiinimonofosfaatin inosiinimonofosfaatiksi ja ammoniakiksi. Entsyymin vähäisyys voi aiheuttaa aiheuttaa voimakasta lihaskipua ja pitkään kestävää lihasten heikkoutta lihaskuntoharjoittelun jälkeen. Sairaus on perinnöllinen ja tyypillisin valkoihoisilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Työterveyskirjasto: Adenosiinimonofosfaatti
Terveysportti, metatesaurus: Adenosiinimonofosfaatti
DrugBank: Adenosine monophosphate 
KEGG: AMP 
ChemBlink: Adenosine 5'-monophosphate 

Nukleotidit
ProAgria

ProAgria on suomalainen valtakunnallinen maatalousalan neuvonta- ja kehittämisorganisaatio. ProAgria tarjoaa palveluja maatalous- ja maaseutuyrittäjille ympäri Suomen sekä tekee tiivistä yhteistyötä koko elintarvikeketjun eri toimijoiden kanssa.

ProAgrian toimialoja ovat maito ja nurmi (lypsykarjatilojen kehittäminen), kasvi (kasvintuotannon kehittäminen), liha (sika-, lihanauta-, lammas- ja vuohitilojen tuotannon kehittäminen), hevoset (hevostilojen kehittäminen), matkailu ja ruoka, elintarvikkeet, urakointi, hyvinvointi, kalat ja kalavesialueet, luomutuotanto ja muu yritystoiminta.

ProAgriaan kuuluvat alueelliset ProAgria-keskukset. ProAgria muodostaa yhdessä nautakarjanjalostukseen ja keinosiemennykseen erikoistuneen Faban, ruotsinkielinen ProAgria Svenska Lantbrukssällskapens Förbundin sekä Valio Oy Alkutuotannon kanssa ProMaatalous-yhteistyöryhmän.

ProAgria julkaisee maatalousalan lehtiä Käytännön Maamies ja KMVET yhdessä Agrologien liiton kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ProAgrian verkkosivut
 ProAgrian Lapin erityissivusto

Suomen maatalous
Neuvontajärjestöt