joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nänni

Nänni on nisän, utareen tai ihmisellä rinnan keskellä sijaitseva ulkoneva osa, johon nisän maitotiehyet avautuvat. Nännin ympärillä olevaa pigmentoitunutta aluetta kutsutaan nännipihaksi eli areolaksi. Ihmisellä on normaalisti kaksi nänniä. Muillakin nisäkkäillä nännejä on tyypillisesti parillinen määrä, ja ne sijaitsevat symmetrisesti rintakehällä. Nännien lukumäärä vaihtelee eläimillä riippuen siitä, montako poikasta ne yleensä saavat kerrallaan.

Nännien fysiologinen tarkoitus on maidon toimittaminen poikaselle imetyksessä. Nänniin avautuu rinnasta noin 15–20 maitotiehyttä, joiden kautta maito virtaa ulos. Myös miehillä ja urospuolisilla nisäkkäillä on nännit, joilla ei kuitenkaan ole tiettävästi erityistä biologista merkitystä. Toisaalta sairauksia kuten kasvaimia, esimerkiksi ihmisen rintasyöpä, voi kehittyä myös uroksille.  Nisäkkäiden DNA sisältää ohjeet molempien sukupuolisen rakentamiseksi; ainoa ero on siinä, että naaraalla on kaksi X-kromosomia ja uroksella yksi X- ja yksi Y-kromosomi, joka todennäköisesti on alkuperäisen X:n rappeuma. Näin ollen nännit ovat nisäkkään perusominaisuus, joka eivät ole mitenkään sidoksissa sukupuoleen. 

Nännit ovat ihmisellä normaalisti hieman ulkonevat. Seksuaalinen kiihotus aiheuttaa nännien jäykistymisen. Saman ilmiön voi saada aikaan imetys ja kylmä ilma. Joillakin ihmisillä on sisäänvetäytyneet nännit, mikä on yleensä ainoastaan kosmeettinen haitta.

Tytöllä rintojen kasvun käynnistyminen merkitsee murrosiän alkua. Rintojen kehittyessä nänni ja nännipiha muodostavat ensin erillisen kumpareen, ja nännit tummuvat ja kasvavat. Myöhemmin rinnat kypsyvät, ja aikuistyyppisissä rinnoissa nännipiha on laskeutunut rinnan tasoon, jolloin ainoastaan nänni on koholla. Rintojen kehitys kestää yleensä kolmesta neljään vuotta. Myös pojilla nännit tummuvat, yleensä murrosiän keskivaiheilla kasvupyrähdyksen aikoihin.

Aiheesta muualla

Anatomia
Rinnat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Giubilanti d’amore fraterno

Giubilanti d’amore fraterno oli San Marinon kansallislaulu vuoteen 1894 asti. Tuolloin sen korvasi nykyäänkin käytössä oleva Inno Nazionale.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Historialliset kansallislaulut
San Marinon historia
Rishikesh

Rishikesh (, ) on Pohjois-Intiassa, Uttarakhandin osavaltiossa sijaitseva hindujen pyhä kaupunki. Se sijaitsee 24 kilometrin päässä toisesta pyhästä kaupungista Haridwarista, ja sitä pidetään porttina kaupunkeihin, jotka muodostavat Char Dhamin pyhiinvaellusreitin Badrinathista Kedarnathiin, Gangotriin ja Yamunotriin.

Pyhä Ganges-joki virtaa Rishikeshin läpi lisäten sen luonnonkauneutta ja hengellistä merkitystä. Joki laskee Rishikeshissä Himalajalta Pohjois-Intian tasangoille.
Kaupungissa on joen varrella useita temppeleitä, niin muinaisia kuin uusiakin. Rishikeshissä käy vuosittain tuhansia pyhiinvaeltajia ja matkailijoita sekä muualta Intiasta että ulkomailta.

Rishikeshissä on monia ashrameita eli joogakeskuksia. The Beatles -yhtyeen jäsenet kävivät 1960-luvun puolivälissä harjoittelemassa transsendenttistä meditaatiota lajin gurun, Maharishi Mahesh Yogin ashramissa, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hindulaisuuden pyhät paikat
Uttarakhandin kaupungit
Zdravljica

"Zdravljica" ("Kippis") slovenialaisen runoilijan France Prešerenin kuuluisa runo. Runo on kirjoitettu vuonna 1844. Vuodesta 1991, maan itsenäistymisestä alkaen se on ollut Slovenian kansallislaulu. Laulu on alun alkaen kirjoitettu, ikään kuin se olisi viininkorjuujuhlaa ylistävä juomalaulu, mistä hymnin erikoinen nimi. Toisaalta runo tuo esiin sloveenien isänmaanrakkauden ja vapaudenkaipuun.

Vuonna 1844 sensuuri ei sallinut runon julkaisemista. Prešeren itse yritti myöhemmin julkaista sen teoksessaan Poezije ("Runot"). Hän jätti kuitenkin pois runon kolmannen säkeistön ("V sovražnike 'z oblakov / rodú naj naš'ga treši gróm"), jota hän itse arveli runon kieltämisen syyksi. Tosiasiassa sensuuri kuitenkin pelkäsi neljännen säkeistön ("Edinost, sreča, sprava / k nam naj nazaj se vrnejo") panslavistista tunnelmaa, ja kieltäytyi edelleenkin hyväksymästä sitä. Itävallan kansleri Metternichin ja maaliskuun vallankumouksen jälkeen Zdravljica julkaistiin lehdessä Novice ("Uutiset") 26. huhtikuuta 1848.

Prešerenin runolla on ollut suuri merkitys Slovenian historiassa, erityisesti vuosien 1941–1945 saksalaismiehityksen aikaan, jolloin Zdravljica oli vastarintaliikkeen käyttämä vapauslaulu. Laulu kohosi uudestaan suosioon Jugoslavian hajoamisen yhteydessä. 27. syyskuuta 1989 Slovenian parlamentti julisti sen kansallislauluksi, ja päätös vahvistettiin 29. maaliskuuta 1990. Tällöin kansallislauluksi täsmennettiin Zdravljican 7. säkeistö, johon Stanko Premrl sävelsi samannimisen koraalin. Tästä tuli kansallislaulun sävelmä.

Zdravljicalla on omintakeinen, carmina figurataksi kutsuttu runomuoto. Runon sanat on kirjoitettu tiettyyn muotoon keskitetysti, niin että sanat muodostavat viinipikarin muodon. Täten runo ei ole vain kirjallinen, vaan myös visuaalinen taideteos.

Mainittakoon kuriositeettina, että 1990-luvun alkupuolella myös suosittu rock-yhtye Lačni Franz ("Nälkäinen Franz") levytti Zravljican.

Sanat (sloveeniksi ja englanniksi)

Linkit
Zdravljican virallinen sivu 
Laulu laulettuna unkarilaisella sivustolla

Kansallislaulut
Slovenian kirjallisuus
Slovenian musiikki
Hymnografia

Hymnografia tarkoittaa suunnilleen samaa kuin kirkkorunous. Näin ollen hengellisen musiikin sanoitus on sen keskeisin osa. Hymnologian esitetään syntyneen Bysantissa keskiaikana. Ilmeisesti syyrialaista syntyperää oleva ortodoksinen pyhimys Romanos Melodos, joka lienee kuollut vuoden 555 paikkeilla, mainitaan hymnografian keskeisenä kehittäjänä.

Termiä hymnologia on pidetty suunnilleen samaa tarkoittavana, ei välttämättä ortodoksisuuteen liittyvänä, ja se selittää myös virsien musiikillista puolta.

Katso myös
Akatistos
Kontakki
Tropari

Aiheesta muualla 

 http://www.ort.fi/mikkeli-mv/mv4-97/romanos.htm

Ortodoksinen kirkko
Kirkkomusiikki

el:Ρωμανός ο Μελωδός
Breaking the Waves

Breaking the Waves on Lars von Trierin vuonna 1996 valmistunut elokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat 1970-luvun Skotlannin Ylämaille. Elokuva kertoo skotlantilaisen Bess McNeillin tarinan. Oman yhteisönsä ja kalvinistisen kirkon paheksunnasta huolimatta Bess menee naimisiin öljynporauslautalla työskentelevän Janin kanssa. Bess on jokseenkin yksinkertainen, ja hänen onkin vaikeaa elää ilman Jania tämän ollessa töissä lautalla. Bess rukoilee Janin tulevan takaisin, ja kun Jan sitten palaa halvaantuneena työonnettomuuden seurauksena, Bess uskoo sen olevan hänen syytään. Koska Jan ei pysty enää rakastelemaan, hän kehottaa Bessiä harrastamaan seksiä muiden miesten kanssa ja kertomaan hänelle yksityiskohdat. Bess alkaa pian uskoa, että toteuttaa teoillaan Jumalan toiveita.

Elokuvan käsikirjoittivat Lars von Trier, Peter Asmussen ja David Pirie (ei mainittu lopputeksteissä), von Trier myös ohjasi elokuvan. Elokuvan pääosissa ovat Emily Watson (Bess) ensimmäisessä elokuvaroolissaan ja Stellan Skarsgård (Jan).

Elokuvassa voi havaita Dogma 95 -julistuksen vaikutuksia, ja von Trier onkin kyseisen dogmaliikkeen perustajajäseniä. Breaking the Waves -elokuvaa kutsutaan usein harhaanjohtavasti Dogma 95 -elokuvaksi, vaikka se rikkoo useita julistuksen sääntöjä. Dogma 95:ssä esimerkiksi korostetaan oikeiden kuvauspaikkojen käyttämistä, mutta suurin osa Breaking the Waves -elokuvan todentuntuisista kuvauspaikoista on itse asiassa rakennettu studioon.

Breaking the Waves palkittiin Grand Prix -palkinnolla vuoden 1996 Cannesin elokuvajuhlilla ja se voitti kolme Euroopan elokuva-akatemian Felix-palkintoa vuonna 1996 (paras eurooppalainen elokuva, paras eurooppalainen naisnäyttelijä (Watson) ja kriitikkojen valinta parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi). Emily Watson oli ehdolla roolistaan myös vuoden 1996 parhaan naisnäyttelijän Oscarin ja vuoden 1997 BAFTA-palkinnon saajaksi.

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Näyttelijät

Kuvauspaikat 
 Ulkokuvauspaikat:
 Skye: Hautausmaa (rakennettu elokuvaa varten)
 Lochailort: Kirkko
 Mallaig: Satama
 Morar: Ranta
 Studio:
 Det Danske Filmstudie, Lyngby, Tanska

Lisätietoa 
 Lars Von Trier, Breaking the Waves, 1996, ISBN 0-571-19115-0.
 Best Films of 1996: Foreign Film Awards

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kuvauspaikat scotlandthemovie.com-sivustolla

Vuoden 1996 ranskalaiset elokuvat
Tanskalaiset elokuvat
Ranskalaiset draamaelokuvat
Lars von Trierin ohjaamat elokuvat
Jim Broadbent

Jim Broadbent (s. 24. toukokuuta 1949 Lincoln, Englanti) on englantilainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Häntä pidetään yhtenä elokuvateollisuuden luotettavimmista luonnenäyttelijöistä.

Broadbent syntyi Lincolnissa huonekalujentekijän ja kuvanveistäjän perheeseen. Hänen kaksoissiskonsa kuoli synnytyksessä. Valmistuttuaan vuonna 1972 London Academy of Music and Dramatic Artista Broadbent aloitti näyttelijän uransa teatterissa.

Ensimmäisen elokuvaosansa Broadbent sai Jerzy Skolimowskin elokuvasta Huuto, jossa hänellä oli hyvin pieni rooli. Seuraavaksi hän näytteli muun muassa Terry Gilliamin elokuvissa Aikavarkaat ja Brazil – tämän hetken tuolla puolen. Broadbent todisti taitonsa luonnenäyttelijänä muun muassa elokuvissa The Crying Game, Ihana huhtikuu, Luotisade Broadwaylla ja Kätkijät.

Vuosi 2001 oli Broadbentin todellinen läpimurto, sillä hän näytteli kolmessa menestyneessä elokuvassa: Bridget Jones – elämäni sinkkuna, Moulin Rouge! ja Iris. Viimeksi mainitusta elokuvasta Broadbent voitti sekä Oscarin että Golden Globen parhaasta miessivuosasta. Lisäksi hänellä on muun muassa Bafta-palkinto parhaasta miessivuosasta elokuvasta Moulin Rouge. Broadbent on esiintynyt myös elokuvissa Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta ja Gangs of New York.

Filmografiaa 
 Aikavarkaat (Time Bandits, 1981)
 Brazil – tämän hetken tuolla puolen (Brazil, 1985)
 Teräsmies ja uhka auringosta (Superman IV: The Quest for Peace, 1987)
 The Crying Game (1992)
 Ihana huhtikuu (Enchanted April, 1992)
 Luotisade Broadwaylla (Bullets Over Broadway, 1994)
 Richard III (1995)
 Lumen taju (Smilla's Sense of Snow, 1997)
 Kätkijät (The Borrowers, 1997)
 Me kostajat (The Avengers, 1998)
 Laululintu (Little Voice, 1998)
 Topsy-Turvy – mullin mallin (Topsy-Turvy, 1999)
 Moulin Rouge! (2001)
 Bridget Jones – elämäni sinkkuna (Bridget Jones's Diary, 2001)
 Iris (2001)
 Gangs of New York (2002)
 Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut (Nicholas Nickleby, 2002)
 Maailman ympäri 80 päivässä (Around the World in 80 Days, 2004)
 Bridget Jones: Elämä jatkuu (Bridget Jones: The Edge of Reason, 2004)
 Vera Drake (2004)
 Robots (2005) (ääni)
 Valiant (2005) (ääni)
 Narnian tarinat: Velho ja leijona (The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and the Wardrobe, 2005)
 Hot Fuzz (2007)
   Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta (2008)
 Harry Potter ja puoliverinen prinssi (Harry Potter *and the Half-Blood Prince, 2009)
 Nuori Victoria (Young Victoria, 2009)
 Vuosi elämästä (Another Year, 2010)
 Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 (Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 2, 2011)
 Rautarouva (The Iron Lady, 2011)
 Big Game (2014)
 Bridget Jones’s Baby (2016)
 Kuin jokin päättyisi (The sense of an ending, 2017)

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Oscar-palkinnon saajat
Golden Globe -palkinnon saajat
BAFTA-palkinnon saajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Eurovision laulukilpailu 1957

Eurovision laulukilpailu 1957 järjestettiin 3. maaliskuuta 1957 Saksan liittotasavallassa Frankfurtissa Großer Sendesaal des Hessischen Rundfunks -nimisessä salissa. Laulukilpailu oli historian toinen. Illan juontajana toimi Anaid Plikjan. Tästä vuodesta lähtien jokainen kilpailijamaa lähetti laulukilpailuun vain yhden laulun. Myös äänestykset ovat olleet aina vuodesta 1957 lähtien julkisia. Tästä vuodesta lähtien on myös seuraavan vuoden kilpailu pidetty edellisen vuoden voittajamaassa poikkeuksia lukuun ottamatta. Jokaisen maan tuomaristot ovat kokoontuneet omassa maassa, ja ne antoivat pisteet suorassa lähetyksessä puhelimitse. Oman maan edustussävelmää ei saanut äänestää. Vuonna 1957 Eurovision laulukilpailuihin osallistuivat ensimmäistä kertaa Iso-Britannia, Tanska ja Itävalta.

Laulukilpailun voitti Alankomaat Corry Brokkenin esittämällä laululla ”Net als toen”. Voittosävelmästä ei tullut suurta menestystä, mutta sen sijaan kolmanneksi sijoittuneen Tanskan laulu ”Skibet skal sejle i nat” nousi suureksi ikivihreäksi. Laulusta muistetaan myös kohua herättänyt esitys, joka huipentui solistien 11 sekuntia kestävään suudelmaan. Kohtaus herätti kohua erityisesti konservatiivisissa katolisissa valtioissa.

1900-luvun lyhyin kilpailukappale esitettiin vuonna 1957. Lyhyin oli Ison-Britannian 1 minuutin ja 52 sekuntia kestänyt ”All”. Pisin taas oli Italian 5 minuuttia ja 9 sekuntia kestänyt ”Corde Della Mia Gitarra”.

Kilpailussa ei poikkeuksellisesti ollut lainkaan väliaikanumeroa, vaan viimeisen laulun jälkeen soitettiin heti eri maihin, joiden raadit julkistivat äänensä.

Osallistujat

Kapellimestarit
Osa maista valitsi oman kapellimestarin johtamaan orkesteria maan esitykselle. Isäntämaan ylikapellimestari Willy Berking johti Saksan lisäksi myös Belgian, Luxemburgin ja Sveitsin kappaleet.
  - Willy Berking
  - Willy Berking
  - Eric Robinson
  - Armando Trovajoli
  - Carl de Groof
  - Dolf van der Linden
  - Willy Berking
  - Paul Durand
  - Kai Mortensen
  - Willy Berking

Pistetaulukko 
Vuonna 1957 jokaisella maalla oli kymmenhenkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä. Idea otettiin Ison-Britannian karsinnasta kilpailuun.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Frankfurt am Mainin historia
Enfo

Enfo Oyj on vuonna 1964 perustettu pohjoismainen IT-palveluyritys, jossa työskentelee noin 900 asiantuntijaa digitaalisen luottamuksen, datan ja analytiikan, sovellusten, integraatioiden, pilvipalveluiden ja jatkuvien palveluiden parissa.

Enfo Oyj:n toimipaikkoja Suomessa ovat Kuopio, Espoo, Lahti ja Tampere. Enfon toimipisteet Ruotsissa sijaitsevat Tukholmassa, Göteborgissa, Malmössä, Örebrossa, Västeråsissa ja Skövdessä.

Historia 
Vuonna 1964 perustettiin Tietosavo Oy. Tietosavo Oy vaihtoi nimensä Enfoksi vuonna 2001. Enfo jakautui kahtia vuonna 2007, jolloin IT-liiketoiminnoista muodostettiin Enfo Oyj. Teleoperaattoritoiminta eriytyi Kuopion Puhelin Oy:ksi.
Vuonna 2008 Enfo laajentui Ruotsiin ostamalla Semcon Innovation AB:n.

Vuonna 2011 Enfo vahvisti integraatioliiketoimintaansa ostamalla ruotsalaisen Enjoy IT Integration AB:n. Myöhemmin samana vuonna Enfo osti Ruotsissa Business Intelligence (BI) -toimialaan erikoistuneen konsultointiyhtiö Pointer Sweden AB:n . Vuonna 2015 Enfo osti Business Intelligence- ja analytiikkaratkaisuihin erikoistuneen asiantuntijayritys Rongo Oy:n. Yritys siirtyi täysin Enfon omistukseen loppuvuodesta 2016. Marraskuussa 2016 Enfo osti integraatio-osaamiseen erikoistuneen ruotsalaisen e-manin.

Enfo Groupin yritykset 
 Enfo Oyj
 Enfo Sweden Ab
 Enfo Zystems – Integraatiot, Ruotsi (2008)
 Enfo Rongo – Business Intelligence & Analytics, Suomi (2015)
 Enfo Pointer – Business Intelligence & Analytics, Ruotsi (2011)
 Enfo Framsteg – Service & Asset Management, Ruotsi (2014)
 Enfo Zipper – Worklife ja Self-Service, Ruotsi (2008)
 ENJOY IT – Integraatiot, Ruotsi (2010)
 Next Improvement - Service & Asset Management, Ruotsi (2015)
 Zuite Business Consulting Ab – SAP-konsultointi, Ruotsi (tytäryhtiö 2006 lähtien)

Nykyään Enfo Oyj:n henkilöstömäärä Pohjoismaissa on noin 900.

Omistus 
Enfo Oyj:n pääomistaja on osuuskunta KPY.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Enfon verkkosivut

Tietotekniikkayhtiöt
Konsultointiyhtiöt
The Best of Pantera – Reinventing Hell

The Best of Pantera – Reinventing Hell on suositun metalliyhtyeen Panteran vuonna 2003 julkaistu kokoelma ja se sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet heidän tunnetuimmilta vuosiltaan 1990-2000 suurimmilta osin yhtyeen kaupallisesti menestyneimmiltä albumeilta Cowboys from Hell, Vulgar Display of Power ja Far Beyond Driven, mm. tunnetut hitit "Cowboys From Hell", "Walk", "Fucking Hostile" ja "5 Minutes Alone". Kokoelma sisältää myös pari harvinaisuutta "Immortally Insane" ja   Poison Idea-coverin "The Badge", albumi sisältää myös 1997 julkaistulle livealbumille Official Live: 101 Proof tehty studioraita "Where You Come From". Levyn alkuperäinen yhdysvaltalainen nimi on The Best of Pantera: Far Beyond the Great Southern Cowboys' Vulgar Hits!, jonka kappaleluettelo eroaa eurooppalaisesta.

Albumin rajoitettu painos sisälsi myös DVD:n, jossa oli kaikki yhtyeen musiikkivideot plus live-esiintymiset kappaleista "Domination" ja "Primal Concrete Sledge" vuodelta 1991.

Albumi debytoi vuonna 2010 Suomen virallisen listan sijalla 42, nousten ylimmillään sijalle 33. Yhdysvalloissa albumi nousi sijalle 38.

Kappaleet

Kansainvälinen painos 
Cowboys from Hell
Domination
Cemetery Gates
Mouth for War
Walk
This Love
Fucking Hostile
Becoming
I’m Broken
5 Minutes Alone
Planet Caravan
Drag the Waters
Where You Come From
Revolution Is My Name
Immortally Insane
The Badge

 Cowboys from Hell (1–3)
 Vulgar Display of Power (4–7)
 Far Beyond Driven (8–11)
 The Great Southern Trendkill (12)
 Official Live: 101 Proof (13)
 Reinventing the Steel (14)
 Heavy Metal 2000 -soundtrack (15)
 The Crow -soundtrack (16)

Yhdysvaltain painos 
Cowboys from Hell
Cemetery Gates
Mouth for War
Walk
This Love
I'm Broken
Becoming
5 Minutes Alone
Planet Caravan
Drag the Waters
Where You Come From
Cat Scratch Fever
Revolution Is My Name
I'll Cast a Shadow
Goddamn Electric
Hole in the Sky (Black Sabbath -cover, yhtyeen viimeinen nauhoitettu kappale)

 Cowboys from Hell (1–2)
 Vulgar Display of Power (3–5)
 Far Beyond Driven (6–9)
 The Great Southern Trendkill (10)
 Official Live: 101 Proof (11)
 Detroit Rock City -soundtrack (12)
 Reinventing the Steel (13–15)
 Revolution Is My Name EP (16)

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net:

Lähteet 

Best Of Pantera - Reinventing Hell, The
Best Of Pantera - Reinventing Hell, The
Chartres

Chartres on Eure-et-Loirin departementin hallintokaupunki ja se sijaitsee keskisessä Ranskassa, noin 96 kilometriä Pariisista lounaaseen.

Maantiede 

Chartres sijaitsee Eure-joen varrella Beaucen tasangolla. Alue on Ranskan kosmetiikkateollisuuden keskusaluetta.

Nähtävyydet

Katedraalit ja kirkot 
Parhaiten Chartres tunnetaan goottilaisesta Chartresin katedraalista (). Tätä Euroopan suurinta katedraalia pidetään hienoimpana ranskalaisena tyylisuuntansa edustajana. Chartresin katedraali on myös Unescon maailmanperintöluettelossa. Muita kaupungin kirkkoja ovat esimerkiksi Saint-Aignan de Chartres ja Saint-Pierre de Chartres.

Museot 
 Musée des Beaux-Arts, taidemuseo (sijaitsee lähellä katedraalia) entisessä piispan palatsissa.
 Le Grenier de l'Histoire Musée, historiasta kertova museo, joka on erikoistunut sotilasunivormuihin ja -varusteisiin.
 Le Centre International du Vitrail, lasimaalaustaiteelle omistettu työpajamuotoinen museo ja kulttuurikeskus.
 Muséum de sciences naturelles et de la préhistoire, Luonnontieteellinen ja esihistoriallinen museo
 Conservatoire du Machinisme et des Pratiques Agricoles, maatalousmuseo

Muut 
 La Maison Picassiette, talo, joka on koristeltu kauttaaltaan mosaiikilla.
 vanhakaupunki

Chartresissa syntyneet 
Chartresissa ovat syntyneet muun muassa
 Fulcher de Chartres (noin 1059 Chartresissa tai sen lähellä), ensimmäisen ristiretken kronikoitsija
 Philippe Desportes (1546–1606), runoilija
 Mathurin Régnier (1573–1613), satiirikko
 André Félibien (1619–1695), arkkitehti ja historioitsija
 Pierre Nicole (1625–1695), jansenistinen teologi
 Philippe de Dangeau (1638–1720), upseeri ja Ranskan akatemian jäsen
 Antoine François Desrues (1744–1777), myrkyttäjä
 Jacques Pierre Brissot (1754–1793), oli girondistien johtohahmoja Ranskan vallankumouksen aikana
 Jérôme Pétion de Villeneuve (1756–1794), kirjailija ja poliitikko
 François Séverin Marceau-Desgraviers (1769–1796), kenraali
 Achille Guénée (1809–1880), lakimies ja entomologi
 Pierre-Jules Hetzel (1814–1886), toimittaja ja kustantaja
 Jacqueline de Romilly (s. 1913), filologi

Ystävyyskaupungit 
Chartresin ystävyyskaupunkeja:
 Ravenna (Italia) vuodesta 1957
 Speyer (Saksa) vuodesta 1959
 Chichester (Iso-Britannia) vuodesta 1959
 Betlehem (Palestiina) vuodesta 1994
 Évora (Portugali) vuodesta 2003
 Léon (Espanja) vuodesta 2009
 Cusco (Peru) vuodesta 1989
 Sakurai (Japani) vuodesta 1989

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Chartresin turistitoimisto 
 Chartresin kaupungin kotisivut 
 Sivusto Chartresin arkeologisista kaivauksista  
 La Maison Picassiette 

Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Tve4

Tve4 on Valmetin valmistama, pääasiassa kevyeen vaihtotyöhön tarkoitettu dieselveturi. Niitä valmistettiin VR:lle neljäkymmentä kappaletta vuosina 1978–1983, ja ne numeroitiin sarjaan 501–540. Ulkonäkönsä ja keltaisen värinsä vuoksi sarjan vetureille vakiintuivat lempinimet Teve4, Käkikello, Keltasirkku ja Keltuainen.

Valmistajan tyyppitunnus vetureille on Move250B (Move = moottoriveturi). Samanlaisia vetureita on toimitettu muun muassa Seikun sahalle Poriin sekä 1 435 millimetrin raideleveydellä myös AB Storstockholms Lokaltrafikille, jossa sellainen on käytössä Neglingen varikolla Saltsjöbananin varrella. 

Veturi soveltui hyvin keveisiin töihin ratapihalla sekä suurehkon huippunopeutensa vuoksi myös linjalla ajoon. Sen alhainen hankauspaino aiheutti kuitenkin ongelmia nousuissa ja laskuissa sekä lumiseen vuodenaikaan ja lehtikelillä.

Sarjan vetureista 25 on muutettu Kuopion ja Pieksämäen konepajoilla Tka8-sarjaan eli radan kunnossapitotehtäviin tarkoitetuiksi ratakuorma-autoiksi. Muutostöissä niihin on muun muassa lisätty automaattisen kulunvalvonnan vaatimat JKV-veturilaitteet sekä nosturilaitteisto. Loput veturit on suurelta osin poistettu käytöstä. Joitain vetureita on satunnaisesti käytössä muun muassa Turussa ja Kouvolassa.

Tekniset tiedot
 Moottori: Scania Ds 14 02 A 04 -dieselmoottori
 Voimansiirto: hydraulinen
 Akselimäärä: 2 (joista 2 vetäviä)
 Pyörästömerkintä: B
 Pituus: 9,3 m
 Leveys: 3,1 m
 Korkeus: 4,1 m
 Paino: 34 t
 Akselipaino: 17 t
 Teho: 213 kW
 Suurin nopeus: 75 km/h
 Pyörän halkaisija uutena: 960 mm
 Valmistaja: Valmet
 Valmistusvuodet: 1978–1983
 Numerointi: 501–540

Aiheesta muualla 

 vaunut.org: Kuva Tve4:stä

Suomalainen rautatiekalusto
Valmet
Gandan kieli

Ganda on Ugandan puhutuin kieli runyakitaran ohella. Sitä puhuu äidinkielenään yli kolme miljoonaa ja toisena kielenään noin sata tuhatta ihmistä. Ganda on gandojen eli bagandojen kieli. Se on valtakieli Ugandan keskusmaakunnassa, johon muun muassa pääkaupunki Kampala kuuluu. Siitä ei silti ole tullut Ugandan kansallista kieltä, koska vain noin 20 prosenttia koko maan väestöstä puhuu sitä äidinkielenä. Keskusmaakunnan kouluissa on tarjolla gandankielistä opetusta ja Kampalassa toimii gandankielisiä sanomalehtiä sekä radio- ja TV-asemia.

Kielioppi 

Muiden bantukielten tapaan gandassa on alkuliitteillä merkittyjä substantiiviluokkia. Pronominit, adjetktiivit ja verbit mukautuvat pääsanansa substantiiviluokan mukaan. Joitakin esimerkkejä substantiiviluokista:

 mu - ihminen (yksikkö), esimerkiksi muganda = gandalainen
 ba - ihmiset (monikko), esimerkiksi baganda = gandalaiset, ganda-heimo
 bu - valtio, esimerkiksi Buganda = Gandamaa, gandojen kuningaskunta
 lu - kieli, esimerkiksi luganda = gandan kieli
 ki - tavat ja perinteet, esimerkiksi kiganda tarkoittaa gandojen perinteistä uskontoa.

Murteet 
kooki (olukooki, mahdollisesti kuollut)
sese (olusese, puhutaan Ssese-saarilla)
luvuma
ludiope

Aiheesta muualla 
 Ganda–englanti–ganda-sanakirja 
 Lisää tietoa gandasta
 Gandan sanakirja 
 Ganda–englanti-sanakirja
 Gandankielinen Wikipedia

Bantukielet
Pellavaöljy

Pellavaöljy eli liinaöljy on pellavan siemenistä mekaanisesti puristamalla tai kemiallisesti uuttamalla saatava kuivuva öljy. Sitä käytetään sekä ravinnoksi että pintakäsittelyaineena ja värien sideaineena.

Pellavaöljy ravintona

Pellavaöljy sisältää monityydyttymättömiä omega-3- ja omega-6 -rasvahappoja (alfalinoleenihappoa ja linolihappoa). Se ei kestä kuumennusta, joten sitä suositellaan käytettäväksi esimerkiksi salaatinkastikkeissa. Hyvälaatuisen pellavaöljyn maku on mieto ja pähkinäinen. Pellavaöljy härskiintyy hyvin helposti, joten sitä on säilytettävä kylmässä eikä huoneenlämmössä ja sitä tulisi ostaa vain kaupasta, jossa sitä on pidetty kylmäkaapissa. Pilaantuneessa pellavaöljyssä on paha haju ja voimakas, epämiellyttävä maku, eikä se enää kelpaa syötäväksi.

Pellavaöljy maalauksessa ja pintakäsittelyaineena

Pellavaöljy on kuivuva öljy, ja sitä käytetään öljyvärien sideaineena ja maalausnesteenä sekä puun pintakäsittelyssä maalin sideaineena (ns. pellavaöljymaali). Perinteisesti pellavaöljymaaleissa on käytetty raakaa pellavaöljyä tai vernissaa eli keitettyä pellavaöljyä. Vernissa voidaan myös polymerisoida, jolloin puhutaan modifioidusta vernissasta tai stand-öljystä. Nykyisten teollisten pellavaöljymaalien sideaine on kokonaan modifioitua vernissaa, perinnemaaleihin sitä lisättiin ainoastaan kymmenesosa. Polymerisoinnissa öljymolekyylit liittyvät yhteen pitkiksi ketjuiksi, mikä vaikuttaa maalin ominaisuuksiin: maali ei kuivuessaan rypisty ja kestää paremmin säätä, mutta pinta on hankalampi uusintamaalata.   

Vernissa koostuu pääasiassa triglyserideistä. Kuumentaminen saa öljyn hapettumaan helpommin, sillä kuumennettaessa syntyy konjugoituneita kaksoissidoksia eli linoli- ja alfalinoleenihapot isomeroituvat. Maali kuivuu, kun ilman hapen vaikutuksesta vernissan rasvahappojen kolmoissidokset hapettuvat muodostaen kolmiulotteisen matriisin, jossa glyserolimolekyylit toimivat matriisin "solmuina" ja rasvahappo-osat matriisin "siteinä". Reaktio on melko hidas, ja usein katalyyttinä, kuivikkeena, käytetään kobolttioktoaattia.

Pellavaöljyvernissa on itsesyttyvää, joten käytetyt rätit, rievut jne. tulee asettaa kuivumaan avattuina palamattomalle alustalle. Työvälineitä ei saa pestä mineraalitärpätillä, sillä mineraalitärpätin hiilivedyt muodostavat pellavaöljyn kanssa vaarallisen reaktioseoksen. Pellavaöljyn leimahduspiste voi olla joissakin oloissa niinkin alhainen kuin +42 °C. Sinänsä fysikaalisesti se on yli 300 astetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Fineli:Pellavaöljyn ravintosisältö

Ruoka-ainekset
Ravintorasvat
Pintakäsittely
Maalausmateriaalit
Kasviöljyt
Seulonnan keskeiset artikkelit

ja:アマ (植物)#アマニ油
Sergio Cresto

Sergio Cresto (19. tammikuuta 1956 New York – 2. toukokuuta 1986 Korsika) oli amerikanitalialainen ralli-kartanlukija. Hän toimi suomalaisen Henri Toivosen kartanlukijana kauden 1986 Korsikan rallissa, missä molemmat kuolivat, kun heidän autonsa  Lancia Delta S4 (rek.nro TO 73074E) syöksyi rotkoon ja syttyi palamaan. Onnettomuus osaltaan vaikutti B-ryhmän ralliautojen kieltämiseen MM-ralleissa.

Lähteet 
 Ylen Elävä arkisto: Henri Toivonen menehtyi Korsika-rallissa

Aiheesta muualla 
 RallyBase: Sergio Cresto

Yhdysvaltalaiset kartanlukijat
Amerikanitalialaiset
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Autourheiluonnettomuudet
Vuonna 1956 syntyneet
Vuonna 1986 kuolleet
Suuri illusioni

Suuri illusioni on Mika Waltarin menestynyt läpimurtoromaani, joka ilmestyi vuonna 1928. Hän kirjoitti kirjan vain muutamassa kuukaudessa asuessaan Pariisissa 19-vuotiaana. Kirja kuvasi hyvin sen ajan nuorten tuntoja ja elämänkäsitystä, ja siitä tuli välittömästi sekä myynti-, arvostelu- että käännösmenestys. Kirjasta otettiin heti alkuun neljä painosta. Tätä romaania on verrattu myös sen ajan kuuluisiin F. Scott Fitzgeraldin ja Ernest Hemingwayn teoksiin.

Romaani alkaa kuvauksella juhlista Rouva Spindelin salongissa. Rouva Spindelin esikuva oli Minna Craucher.

Vuonna 1985 kirjasta tehtiin elokuva Suuri illusioni, jonka ohjasi Tuija-Maija Niskanen.

Juoni 
Kirja kuvaa taiteilijoiden ja nuorten elämää 20-luvun Helsingissä, nuoren mielen kiihkoa ja rakkauden illuusion särkymistä. Suuri illusioni alkaa, kun nuori toimittaja Hart tapaa Helsingissä tuttunsa ja lähtee tämän kanssa rouva Spindellin salonkiin. Täällä Hart tutustuu katkeraan ja piikittelevään kirjailija Hellakseen sekä kauniiseen ja viettelevään Caritasiin, johon Hart rakastuu silmänräpäyksessä. Suuri illusioni kertoo monimutkaisesta ja vaikeasta kolmiodraamasta Hartin, Hellaan ja Caritasin välillä.

Päähenkilöt 
 Hart on kirjan päähenkilö, mutta siitä huolimatta hänestä saadaan kaikista hahmoista tietää kaikkein vähiten. Hän on nuori toimittaja, joka kantaa vastuuta pikkuveljestään. 
 Caritas on kaunis ja paljon kokenut nainen. Kukaan ei tiedä, miksi hän ja Hellas vihaavat toisiaan niin syvästi. 
 Hellas on hyvin katkera ja kylmän oloinen kirjailija, joka pilkkaa Caritasia kylmästi aina kun vain voi. Hart ei aluksi pidä Hellaksesta lainkaan, mutta oppii vähitellen ymmärtämään tätä.

Kirjailijan itsekritiikki 

Kirjan 5. painoksessa, 40 vuotta ensimmäisen painoksen ilmestymisen jälkeen, Mika Waltari arvosteli omaa nuoruudenteostaan. Hän kertoo tunteneensa lievää kouristusta mahanpohjassa luettuaan teoksen yhtäjaksoisesti lävitse ensimmäisen kerran neljäänkymmeneen vuoteen. Waltari kuvailee kirjaa lapsekkaaksi, kehittymättömäksi ja sentimentaaliseksi. Loppuratkaisua hän arvioi epätodelliseksi ja pitää hoitamatta jääneen syfiliksen romantisointia suorana lainauksena Michael Arlenin Vihreästä hatusta. Waltari määrittelee kirjan todellisen arvon perustuvan sen välittömyyteen, impressionistiseen tyyliin ja tunteiden kiihkeyteen ja arvioi teoksen ilmaisseen jotakin omasta ajastaan.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Teos kustantajan sivuilla .
 Panu Rajala: Nuoruuden illuusiot: Näkökulma Mika Waltarin varhaistuotantoon. Esitelmä Mika Waltari -seuran vuosikokouksessa 22.3.2006. 

Mika Waltarin teokset
Vuoden 1928 kirjat
Impressionismi
Hermia (tiedepuisto)

Hermia on yritysten ja tutkimuslaitosten muodostama teknologia- ja osaamiskeskittymä ja tiedepuisto Tampereen Hervannan kaupunginosassa. Hermia on perustettu vuonna 1986, ja se sijaitsee Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen välittömässä läheisyydessä.

Hermian alueella on toimistopinta-alaa noin 120 000 m2, ja siellä toimii yli 160 yritystä ja organisaatiota (8/07), työpaikkoja alueella on noin 4000. Hermiassa toimii lukuisia pieniä, toimintaansa aloittelevia yrityksiä, mutta myös kansainvälisiä yhtiöitä. Hermiassa sijaitsee myös eri tutkimusorganisaatioiden toimitiloja, mm. VTT:llä ja Tampereen yliopistolla on useita tutkimusyksikköjä Hermian alueella. Hermiaan on suunnitteilla rakentaa myös tuotannollisille teknologiayrityksille suunnattuja kiinteistöjä.

Yksiköissä on noin 2500 työpaikkaa (8/07). Hermian yksiköissä on vuosien mittaan tehty paljon kehitystyötä liittyen mm. GSM-puhelimiin, matkapuhelinverkkoihin ja Symbian-käyttöjärjestelmään sekä radiopuhelimien oheistuotteisiin. Esimerkiksi Nokia Communicator eli kommunikaattori on syntynyt Hermiassa.

Hermian alueen tiloja omistaa, vuokraa ja rakennuttaa Keva, Varma, Technopolis Oyj ja muita toimijoita. Suurin osa Hermian kiinteistöistä on kiinteistösijoittajien omistuksessa.

Alueella toimivia yrityksiä 
 Avanio
 CGI
 Enersoft Oy
 Forciot
 Futuriot
 Hermia Oy
 Hermia Yrityskehitys
 M-Files
 OP
 Sodexo
 Tata TCS
 Terveystalo
 Treon
 Vincit
 Wapice Oy
 Wirepas Oy

Aiheesta muualla 
 Tampere Science Parks 
 TTY: kommunikaattori on syntynyt Hervannassa

Hervanta
Tiedepuistot
Ben Miller

Ben Miller (s. 1966, Lontoo) on brittiläinen koomikko, näyttelijä ja ohjaaja. 

Hän opiskeli fysiikkaa Cambridgen yliopistossa ja oli tekemässä väitöskirjaa, kunnes hän tutustui samassa paikassa opiskelevaan Alexander Armstrongiin. Miller luopui tieteenteosta ja ryhtyi koomikoksi. Hän kiersi yhdessä Armstrongin kanssa klubeja ja pubeja ja pääsi lopulta esiintymään televisioon. Kaksikko on tehnyt yhdessä sketsiohjelmia Armstrong & Miller (1997–2001) ja The Armstrong & Miller Show (2007–2010).

Miller näytteli pääroolia, komisario Richard Poolea, televisiosarjassa Murha paratiisissa vuosina 2011–2014. Hän on näytellyt myös komediaelokuvissa Johnny English (2003) ja Johnny English iskee jälleen (2018) sekä sarjoissa Uhka menneisyydestä (2007–2011) ja Bridgerton (2020).

Osittainen filmografia 
 Casualty (1995)
 Plunkett & Macleane – rahat ja henki (1999)
 On vain yksi Jimmy Grimble (2000)
 Valvoja (2001)
 Birthday Girl – unohtumaton yllätys (2001)
 Johnny English (2003)
 Minä & prinssi (2004)
 Doc Martin (2004–2005)
 Vävypoika oon (2004)
 Neiti Marple: Ruumis kirjastossa (2004)
 Uhka menneisyydestä (2007–2011)
 Murha paratiisissa (2011–2014)
 Doctor Who (2014)
 Vaimo takaisin (2016)
 Fakiiri joka juuttui vaatekaappiin (2018)
 Johnny English iskee jälleen (2018)
 Bridgerton (2020)

Lähteet 

Englantilaiset näyttelijät
Brittiläiset koomikot
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Kävelykatu

Kävelykatu (promenadi) on katu, joka on tarkoitettu jalankulkuun ja pyöräilyyn. Kävelykaduiksi on 1960-luvulta lähtien muutettu katuja varsinkin monien kaupunkien liikekeskustoissa. Joidenkin kaupunkien keskustassa on laaja autoliikenteeltä suljettu jalankulkualue.

Suomen tieliikennelain mukaan kävelykadut merkitään erityisellä liikennemerkillä. Moottoriajoneuvoliikenne kävelykadulla on eräin poikkeuksin kielletty, mutta polkupyörällä ajaminen on sallittu. Moottoriajoneuvon saa kuitenkin kuljettaa kävelykatua pitkin sen varrella olevalle kiinteistölle, jos sinne ei ole muuta kautta ajokelpoista yhteyttä. Ajonopeus ei tällöin saa ylittää 20 kilometriä tunnissa, ja kuljettajan on annettava jalankulkijoille esteetön kulku. Kävelykadulle ei saa pysäköidä moottoriajoneuvoja, paitsi jos kyseessä on huoltoajo ja huoltoajo on liikennemerkillä erikseen sallittu.

Varsinaisten kävelykatujen lisäksi Helsingissä on olemassa myös raitiokävelykatu, jota pitkin kulkee raitiolinja. Raitiovaunun asema kävelykadulla on siltä osin epäselvä, ettei laki määrittele tällaista yhteisliikennettä lainkaan. Kävelykatujen lisäksi on pihakatuja, joilla ajoneuvoliikenne on sallittu. Kaupunkikeskustan ulkopuolella olevia kevyen liikenteen raitteja ei myöskään yleensä sanota kävelykaduiksi.

Monet kävelykadut laatoitetaan torikiveyksin, kaduille tuodaan penkkejä ja istutuksia, toisinaan patsaitakin. Jotkin kävelykadut ovat saaneet myös katulämmityksen.

Kävelykatuja Suomessa 

Suomen ensimmäiset kävelykadut avattiin Tammisaaressa 1966 ja Raahessa 1975. Ensimmäinen asemakaavassa vahvistettu kävelykatu oli Porin Yrjönkatu vuonna 1977.  Kävelykatuja on Suomessa yli 30 kaupungissa.

Kävelykatuja ulkomailla 
 Kööpenhaminan Strøget muutettiin kävelykaduksi jo vuonna 1962, ja alkujaan pitkälti juuri Kööpenhaminan esimerkki on johtanut kävelykatujen perustamiseen muuallakin.
 Tukholman vanhassa kaupungissa useimmat kadut, rantaa pitkin kulkevaa Skeppsbronia lukuun ottamatta, ovat kävelykatuja. Vanhan kaupungin ulkopuolellakin Tukholmassa on kävelykatuja, joista tunnetuin on Drottninggatan.
 Tallinnan koko vanha kaupunki on rajattu kevyelle liikenteelle.
 Roomassa on vanhoja kapeita katuja, jotka usein mielletään kävelykaduiksi, mutta osassa niistä on myös ajoneuvoliikennettä, kuitenkin alle 30 km/h:n nopeusrajoituksella.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kadut
Ledina Çelo

Ledina Çelo (s. 9. helmikuuta 1977 Tirana, Albania) on albanialainen laulaja. Hän edusti Albaniaa vuoden 2005 Euroviisuissa kappaleella Tomorrow I Go, jonka oli sanoittanut Pandi Laco ja säveltänyt Adrian Hila. Finaalissa hän sijoittui kuudenneksi. Ennen laulajan uraansa Çelo toimi mallina Lontoossa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Viralliset kotisivut
Ledina Çelo MySpacessa

Albanialaiset laulajat
Vuoden 2005 euroviisuedustajat
Albanian euroviisuedustajat
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Luiz Ejlli

Luiz Ejlli (s. 12. heinäkuuta 1985, Shkodër) on albanialainen laulaja. Hän voitti vuonna 2004 Albanian Idols-kilpailut.  

Ejlli valittiin vuonna 2005 edustamaan Albaniaa vuoden 2006 Euroviisuissa kappaleella Zjarr e ftohtë ("Tuli ja kylmä"), jonka on säveltänyt Klodian Qafoku ja sanoittanut Dr. Flori. Ejlli edusti Euroviisuissa Albaniaa ensimmäisenä mieslaulajana. Finaaliin asti Ejlli ei päässyt.

Lähteet 

Albanialaiset laulajat
Albanian euroviisuedustajat
Vuoden 2006 euroviisuedustajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Yrittäjä

Yrittäjä on henkilö, joka yksin tai yhdessä muiden henkilöiden kanssa organisoi liiketoimintaa hänen itsensä tai jonkun muun havaitseman liiketoimintamahdollisuuden hyödyntämiseksi. Yrittäjä kantaa liiketoimintamahdollisuuteen liittyvän riskin ja pyrkii tekemään liiketoiminnallaan voittoa. Toisinaan myös liiketoimintamahdollisuuden havaitsijaa voidaan pitää yrittäjänä vaikka hän ei liiketoimintaa aloittaisikaan. Tavallisin tapa organisoida liiketoiminta on perustaa yritys tai tehdas. Liiketoimintaan tarvitaan yleensä pääomaa.

Yksilön haluun toimia yrittäjänä vaikuttavat monet tekijät kuten nykyinen työ, palkka, työllisyysnäkymät, omat tavoitteet työelämässä ja vapaa-ajalla, kodista opitut mallit, verot ja kansantalouden rakenne.

Yrittäjän rooli voidaan nähdä monella tapaa. Jean-Baptiste Sayn mukaan yrittäjä on organisoija, joka yhdistää raaka-aineet ja kyvyt tuotteiden ja palveluiden tuottamiseksi. Richard Cantillonin mukaan yrittäjä on riskin kantaja. Hän ottaa riskin muiden puolesta sovitulla hinnalla. Taloustieteilijä Frank Knight näki yrittäjän henkilönä, joka sietää epävarmuutta.  Ilman epävarmuutta ei olisi tappiollista liiketoimintaa. Hänen mukaansa riskille voidaan laskea arvo, mutta epävarmuudelle ei. Yrittäjä on valmis uhrautumaan epävarman liiketoiminnan vuoksi.

Yrittäjät Suomessa 

Suomen Yrittäjien mukaan yrittäjyys on Suomessa kasvussa. Yrittäjiä on yhteensä noin 260 000. Heistä noin 170 000 on yksinyrittäjiä.

Erilaisia yrittäjiä 
 Päätoiminen yrittäjä
 Yksinyrittäjä (itsensätyöllistäjä)
 Kevytyrittäjä
 Pakkoyrittäjä

Katso myös 
 Yrittäjyys

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ammatit

Seulonnan keskeiset artikkelit
Eurovision laulukilpailu 1959

Eurovision laulukilpailu 1959 järjestettiin elokuvajuhlistaan tunnetussa Ranskan Cannesissa 11. maaliskuuta 1959 Jacqueline Joubertin emännöimänä. Mukana kilpaili yhteensä 11 maata. Iso-Britannia osallistui jälleen vuoden tauon jälkeen sijoittuen toiseksi, kuten lukuisia kertoja tämän jälkeenkin. Luxemburg jäi pois kilpailusta, mutta Monaco osallistui kilpailuun tänä vuonna ensimmäistä kertaa. Äänestyskäytäntö pysyi samanlaisena kuin aikaisempina vuosina, mutta tästä vuodesta lähtien tuomaristot koottiin tavallisista musiikin kuluttajista asiantuntijoiden sijaan. Tästä vuodesta alkaen keskenään kilpailivat eri maat ja niiden yleisradioyhtiöt, eivätkä laulut kuten aiempina vuosina.

Voitto meni Alankomaille jo toista kertaa laulukilpailun nelivuotisen historian aikana. Teddy Scholtenin esittämä voittosävelmä Een beetje edusti tyyliltään hyvin tyypillistä 50-luvun iskelmää. Vuosikerran tunnetuin laulu tuli kuitenkin jälleen kerran Italiasta. Domenico Modugnon Ciao Ciao Bambinasta tuli yksi vuoden soitetuimpia lauluja, vaikka se ei noussutkaan yhtä suureksi klassikoksi kuin edellisvuonna kolmanneksi sijoittunut Volare.

Vaikka yleensä kipailun lopuksi esitetään uudestaan vain voittokappale, tuolloin tulosten selvittyä esitettiin uudelleen kolme parasta kappaletta paremmuusjärjestyksessä paras viimeisenä.

Osallistujat

Kapellimestarit
Osa maista valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa esityksen. Isäntämaan ylikapellimestari Franck Pourcel johti Ranskan lisäksi Monacon, Saksan, Ruotsin, Sveitsin ja Itävallan kappaleet.
  – Franck Pourcel
  – Kai Mortensen
  – William Galassini
  – Franck Pourcel
  – Dolf van der Linden
  – Franck Pourcel
  – Franck Pourcel
  – Franck Pourcel
  – Franck Pourcel
  – Eric Robinson
  – Francis Bay

Pistetaulukko
Vuonna 1959 jokaisella maalla oli 10-henkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Alligaattorit

Alligaattorit (Alligatoridae) on heimo krokotiilieläinten lahkossa. Ne ovat krokotiilien ja gaviaalien lähisukulaisia ja muistuttavat ulkoisesti suuresti krokotiileja. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon ja neljään sukuun, joihin kuuluu kahdeksan lajia.

Ruumiinrakenne 
Alligaattorit ovat keskimäärin pienempiä kuin muut krokotiilieläimet ja niitä pidetään myös alkeellisempina. Näkyvin ero krokotiileihin on se, että alligaattorien hampaat ovat suun sisällä, kun taas krokotiilien hampaat ovat suun ulkopuolella. Se johtuu yläleuan hammaskuopasta, johon neljäs hammas uppoaa niin, että leukojen sulkeutuessa se jää näkyvistä. Alligaattorien alaleuan neljäs hammas on kaikkein vahvin, eikä kallon nivelluu reunusta alempaa ohimoaukkoa. Alligaattorin leuat ovat äärimmäisen vahvat.

Alligaattorien kuono on leveä ja lyhyt. Kuonon kärki on pyöreähkö ja litteä luuseinämä erottaa sieraimet toisistaan. Sierainten tiehyet johtavat suun takaosaan, nielun yläpuolelle.

Alligaattorien raajat ovat heikommat kuin krokotiileilla ja osalla lajeista varpaita yhdistää räpyläpoimu. Vedessä ne ovat elementissään. Alligaattorit ovat nopeita uimareita ja viettävät pitkiä aikoja vedessä. Heimo oli olemassa ilmeisesti jo dinosaurusten valtakauden lopulla. Liitukaudella eläneen jopa 15-metrisen jättiläiskrokotiili Deinosuchuksen kallo muistuttaa hyvin paljon nykyisten alligaattorien kalloa ja se useimmiten luetaan samaan alaheimoon.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Alligaattoreita elää laajalla alueella Etelä- ja Keski-Amerikassa sekä pieni määrä Kaakkois-Kiinassa.
Kaimaanit (Caiman) on suku alligaattoreiden heimossa. Varsinaisten alligaattoreiden sukuun (Alligator) kuuluu kaksi nykyään elävää lajia. Ne elävät kaikista krokotiilieläimistä pohjoisimpina. Näistä suurempi on mississippinalligaattori, joka nimensä mukaisesti elää Mississippin alueella. Toinen suvun lajeista on kiinanalligaattori, joka on heimon lajeista ainoana vaarassa hävitä luonnosta. 
Alligaattorit elävät vain suolattomassa vedessä, kuten hitaasti virtaavissa joissa, jokien mangrovekasvustoissa, kanavissa ja joskus myös virtapaikoissa. Mieluiten ne elävät kuitenkin lähes seisovassa vedessä.

Elintavat 
Alligaattorien elintavat eivät olennaisesti eroa muista lahkon lajeista. Tärkeintä ravintoa ovat kalat, mutta ruokavalio vaihtelee lajeittain. Ihmiselle vaarallisia ovat lähinnä vain suokaimaani ja mississippinalligaattori. Nekin hyökkäävät vain harvoin ja yleensä ne pakenevat, kun niitä lähestytään. Naaraat rakentavat maa-aineksesta pesän, jota ne vartioivat pesärosvoilta kuten pesukarhuilta ja teguilta. Poikasten kuoriuduttua emo usein auttaa ne veteen ja saattaa vartioida niitä useita kuukausia pedoilta. Aikuisilla alligaattoreilla on vain harvoja luonnollisia vihollisia, joita ovat lähinnä isot kissapedot ja suuret anakondat.

Ihminen on alligaattorien suurin uhka. Alligaattoreita tapetaan nahan ja lihan takia kaikkialla niiden levinneisyysalueella. Useimmat lajit eivät kuitenkaan ole vaarassa ja niiden kannat ovat elinvoimaiset.

Lähteet 
 
 

Seulonnan keskeiset artikkelit

ca:Caiman
nl:Alligators
Jupikit

Jupikit, jupikeskimot (Keski-Alaskan jupikiksi Yup'ik) on toinen eskimokansoista. Toinen on inuitit. Jupikit asuvat Etelä- ja Lounais-Alaskassa, siellä täällä Koillis-Siperian rannikolla ja Beringinmeressä sijaitsevalla Saint Lawrencen saarella. Nämä jaetaan seuraaviin ryhmiin: tyynenmerenjupikit (alutiiqit) Etelä-Alaskassa, alaskanjupikit Alaskan länsiosissa ja siperianjupikit Saint Lawrencen saarella sekä Koillis-Siperiassa. Siperiassa asuvat naukaninjupikit ja sirenikit, näistä erityisesti jälkimmäiset, ovat etnisenä ryhmänä ja kielenä lähes hävinneet. Jupikkien kieliryhmä, jupikkielet, jaetaan viiteen eri kieleen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Eskimot
Arktisen alueen alkuperäiskansat
Aritmeettinen keskiarvo

Aritmeettinen keskiarvo (lyhenne ka.) tai lyhyesti keskiarvo on lukujen summa jaettuna niiden lukumäärällä. Puhuttaessa keskiarvosta tarkoitetaan yleensä juuri tätä aritmeettista keskiarvoa. Keskiarvo on tilastotieteessä myös yläkäsite todennäköisyysjakaumien monenlaisille keskiluvuille, joilla kuvataan jakaumien tiheysmassan paikkaa. Niitä ovat esimerkiksi moodi ja mediaani. Kun tarkastellaan tilastollista populaatiota, puhutaan lisäksi populaation keskiarvosta, ja kun tarkastellaan populaation otosta, puhutaan otoskeskiarvosta.

Keskiarvo tarkoittaa aritmetiikassa ja geometriassa myös niitä keskilukuja, joita käytettiin jo muinaisissa Babyloniassa, Egyptissä ja antiikin Kreikassa. Niitä käsitteli ja kehitti tuolloin eteenpäin Pythagoras tutkielmassaan verrannoista. Hän esitteli siinä ensin aritmeettisen keskiarvon lisäksi geometrisen keskiarvon ja harmonisen keskiarvon ja niiden perään vielä seitsemän uutta "keskiarvoa" verrantojen avulla.

Merkintä ja määritelmä 
Kreikkalaista kirjainta μ käytetään tavallisesti populaation keskiarvon merkitsemiseen. Kun jono x1, x2, ..., xn muodostaa aineiston, merkitään otoskeskiarvoa vaakaviivalla muuttujan päällä . Luonnontieteessä tai tekniikassa voidaan suureen keskiarvoa merkitä .

Keskiarvo lasketaan käyttäen kaavaa:
,

jossa  on havaintojen lukumäärä. Jos samanarvoisia lukuarvoja on toistuvasti monta, tai aineisto on luokiteltu, voidaan keskiarvo esittää frekvenssien avulla

missä frekvenssien summa on N

Ominaisuuksia 
Kun tarkasteltava frekvenssijakauma on vino, keskiarvo ei ole yhtenevä mediaanin kanssa. Lisäksi otoksessa olevat poikkeuksellisen suuret havainnot vaikuttavat keskiarvoon huomattavasti. Tällaisissa tilanteissa mediaani on keskiarvoa parempi luku kuvaamaan jakauman keskikohtaa.

Käytännössä μ:n ja :n erona on se, että tavallisesti koko populaatiota ei havaita, jolloin μ:n todellinen arvo ei ole tiedossa. Jos otos on satunnaisesti poimittu,  on satunnaismuuttuja, joka lähestyy suurten lukujen lain mukaan μ:tä otoskoon kasvaessa.

Ylä- ja alakeskiarvo 
Keskiarvon lisäksi lukujoukosta voidaan laskea ns. yläneliökeskiarvo tai alaneliökeskiarvo, jotka lasketaan esimerkiksi alaneliökeskiarvon tapauksessa laskemalla kaikkien niiden lukujen keskiarvo, jotka ovat pienempiä kuin laskettu aritmeettinen keskiarvo. Nämä siis muodostavat ns. "keskiarvon neliön", koska keskiarvo lasketaan kahteen kertaan ja näiden käyttö voi toisinaan olla mielekkäämpää, kun tutkitaan lukujoukkojen tiettyjä painotusalueita.

Katso myös 
Erityisiä keskiarvoja ovat myös
 Geometrinen keskiarvo
 Harmoninen keskiarvo
 Painotettu keskiarvo
 Liukuva keskiarvo
 Pythagoraan keskiarvo
 Neliöllinen keskiarvo

Lähteet 

Tilastotiede
Aritmetiikka
Seulonnan keskeiset artikkelit
it:Media aritmetica
Eurovision laulukilpailu 1960

Eurovision laulukilpailu 1960 järjestettiin tiistaina 29. maaliskuuta Lontoon Royal Festival Hallissa, johon mahtui 2000 ihmistä, joten se oli suurin siihenastisista viisupaikoista. Kilpailun järjestäjänä toimi BBC. Kyseessä ovat toistaiseksi viimeiset euroviisut, jonka finaali järjestettiin arkipäivänä. Ensimmäistä kertaa kilpailu pidettiin isäntämaan pääkaupungissa.

Alankomaat oli voittanut kilpailun edellisenä vuonna, mutta tv-yhtiö ei halunnut enää toistamiseen järjestää kilpailua, sillä edellisen kerran Alankomaissa oli kilpailtu vasta vuonna 1958. Kilpailun juonsi Katie Boyle, joka toimi viisujuontajana myös kolme kertaa myöhemmin (1963, 1968 ja 1974). Vuoden 1960 viisuihin osallistuivat kaikki 12 viisuissa aikaisemminkin kilpaillutta maata, sekä Norja, joka osallistui ensimmäistä kertaa Euroviisuihin kolmantena Pohjoismaana. Ensimmäistä kertaa Eurovision laulukilpailut näytettiin suorana myös Suomen televisiossa, nimellä "Eurooppa laulaa. Eurovision laulukilpailujen päättäjäiset Lontoossa", joskin Suomi osallistui ensimmäisen kerran vasta seuraavan vuoden kilpailuun.

Voitto meni toista kertaa Ranskalle, jonka edustussävelmä oli Jacqueline Boyerin esittämä reipas lastenlaulun omainen iskelmä Tom Pillibi, josta tuli myös näiden kilpailujen tunnetuin kappale. Voittopokaalin voittajalle ojensi ensimmäistä kertaa edellisen vuoden voittaja, siis tässä tapauksessa Teddy Scholten. Sangen suosittu oli myös Italian Romantica. Molemmat laulut olivat suuria hittejä myös Suomessa Laila Kinnusen suomenkielisinä versioina. Iso-Britannia sijoittui jälleen kerran toiseksi.

Osallistujat

Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa esityksen, paitsi Luxemburg, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Eric Robinson.
  - Eric Robinson
  - Thore Ehrling
  - Eric Robinson
  - Kai Mortensen
  - Henri Segers
  - Øivind Bergh
  - Robert Stolz
  - Raymond Lefèvre
  - Cédric Dumont
  - Dolf van der Linden
  - Franz Josef Breuer
  - Cinico Angelini
  - Franck Pourcel

Pistetaulukko
Vuonna 1960 jokaisella maalla oli 10-henkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä.

Lähteet

Aiheesta muualla