joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Martti Avela

Martti Sakari Avela (4. joulukuuta 1910 Tornio – 1. lokakuuta 1996) oli suomalainen Rajavartioston kenraaliluutnantti.

Avela valmistui kadettikoulusta 1933. Sodan jälkeen hän kävi yleisen komentajakurssin 1950 ja valmistui sotakorkeakoulusta ye-upseeriksi 1959. Hän toimi nuorempana upseerina PPP 3:ssa sekä Lapin rajavartiostossa 1933–1939. Talvisodassa hän toimi Erillinen Pataljoona 16:a komppanianpäällikkönä Suomussalmen taisteluissa. Jatkosodassa Avela toimi Rajajääkäripataljoona 2:n komentajana 1941–1944 Karjalankannaksella ja sen jälkeen esikuntaupseerina 1944–1945. Lapin rajavartiostossa hän toimi pataljoonan komentajana ja esikuntapäällikkönä 1946–1947. Vuodet 1947–1950 Avela komensi rajakomppaniaa. Porkkalan rajavartioston komentajan apulaisena hän toimi vuodet 1950–1956. Sittemmin hän siirtyi rajavartiostojen esikuntaan toimistopäälliköksi 1956–1962 ja osastopäälliköksi 1962–1966. Ennen eläköitymistään hän toimi rajavartiostojen päällikön apulaisena 1966–1970.

Ylennykset: Vänrikki 1933, luutnantti 1935, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1956, eversti 1962, kenraalimajuri 1966, kenraaliluutnantti 1993.

Kirjallisuutta 
 Aimo Purhonen: Tie Ihantalan tulimyrskyyn, Kirjayhtymä 1994.

Lähteet 
 http://kansataisteli.sshs.fi/Tekstit/1983/Kansa_Taisteli_01_1983.pdf

Viitteet 

Suomalaiset kenraalit
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Yves Maria Monot

Yves Maria Monot (s. 29. toukokuuta 1944 Pont-l'Abbé) on ranskalainen Kongon tasavallassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi spiritaaneihin vuonna 1963.

Gabriel Auguste François Marty vihki Monot'n diakoniksi vuonna 1972, ja pappisvihkimyksensä Monot sai saman vuoden heinäkuun 9. päivänä Jean-Baptiste Victor Fauret'lta. 14. kesäkuuta 2008 Monot sai nimityksen Ouesson hiippakunnan johtoon, ja hänet vihittiin piispaksi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Dias, jota avustivat Louis Portella Mbuyu ja Clément Joseph Marie Raymond Guillon.

Lähteet 

Ranskalaiset papit
Uskonto Kongon tasavallassa
Katoliset piispat
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Ernst Ehrnrooth

Ernst Hjalmar Ehrnrooth (10. heinäkuuta 1871 Nastola – 7. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, oikeuslääketieteen professori, Helsingin yliopiston oikeuslääkeopin ylimääräinen professori 1904–1940 ja virkaatekevä professori 1940–1946. 

Ehrnrooth toimi myös Kivelän sairaalan ylilääkärinä vuosina 1905–1940. Sisällissodan aikana Ehrnrooth toimi valkoisten ns. vihreässä pataljoonassa ylilääkärinä. Ehrnrooth osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1899 ja 1904–1905. 

Ehrnroothin isä oli Carl Albert Ehrnrooth ja isoisä kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth Ehrnroothin puolisot olivat vuodesta 1896 Karin Selin (ero 1927) ja vuodesta 1927 Alli-Sisko Wuorinen (ero 1937).

Lähteet

Suomalaiset lääkärit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet
Västerås SK Bandyklubb

Västerås SK Bandyklubb (VSK Bandy) on jääpalloseura Västeråsista. VSK Bandy on vuonna 1904 perustetun urheiluseuran Västerås SK:n jääpallojaosto. Seuran jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.

Historia
Västerås SK perustettiin vuonna 1904, ja jääpallo on kuulunut sen ohjelmaan seuran perustamisesta lähtien. Västerås SK oli yksi osallistuvista seuroista, kun jääpallon Ruotsin mestaruuskilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1907. Ensimmäisen mestaruutensa seura voitti vuonna 1923.

Västerås SK:n uusimmat menestysvuodet sijoittuvat 1990-luvulle, jolloin se voitti useita maan mestaruuksia. Tuorein mestaruus on vuodelta 2016.

Västerås SK on 19:llä mestaruudellaan Ruotsin kaikkien aikojen menestynein jääpalloseura.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu 
SvenskaFans

Ruotsalaiset jääpalloseurat
Västeråsin kunta
Frederick Boylstein

Frederick ("Fred") Boylstein (16. maaliskuuta 1903 Ford City, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1972 Kittanning, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai kevytsarjassa pronssimitalin. Samana vuonna hän voitti AAU-tittelin.

Olympialaisten jälkeen Boylsteinista tuli ammattilainen, ja hänen uransa kesti vuoteen 1934. Hän työskenteli suurimman osan elämästään poliisina, ja lisäksi hän toimi nyrkkeilyvalmentajana.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1903 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
John Kolehmainen

John Ilmari Kolehmainen (2. heinäkuuta 1910 Conneaut, Ohio, Yhdysvallat – 25. elokuuta 1995 Kanada) oli amerikansuomalainen historioitsija. Hän oli historian ja valtiotieteen professorina Heidelberg Collegessa Ohion Tiffinissä ja Fulbright-luennoitsijana Helsingin yliopistossa 1955–1956. Hänen elämäntyönsä oli suomalaissiirtolaisten vaiheiden tutkimus ja siihen liittyvän kiinnostuksen herättäminen. Kolehmainen oli 1940–1960-luvulla harvoja amerikansuomalaisten historiasta kiinnostuneita akateemisia tutkijoita Yhdysvalloissa, mutta hänen tutkimuksiaan arvosteltiin myöhemmin aiheen liiasta romantisoimisesta.

Kolehmaisen molemmat vanhemmat olivat suomalaisia siirtolaisia Viitasaarelta ja myös hänen vaimonsa oli sukujuuriltaan suomalainen. Kolehmainen opiskeli Case Western Reserve Universityssä Ohion Clevelandissä ja väitteli vuonna 1937 tohtoriksi aiheenaan Pohjois-Ohion suomalaisasutus. Hän julkaisi vuonna 1947 bibliografisen tutkimuksen amerikansuomalaisten historiasta, vuonna 1950 tutkimuksen Wisconsinin suomalaisten historiasta (yhdessä George W. Hillin kanssa), vuonna 1955 Raivaaja-lehden historiikin, vuonna 1973 tutkimuksen Kalevalasta ja vuonna 1985 sota-aikana toimineesta Amerikan ääni -radioasemasta. Kolehmainen edisti suomalaisten ja amerikkalaisten siirtolaisuuden tutkijoiden yhteistyötä ja auttoi Turun yliopiston aihetta käsitelleen suuren tutkimusprojektin käynnistämisessä 1970-luvulla.

Julkaisuja
A History of the Finns in the Western Reserve, 1937 (väitöskirja)
The Finns in America. A Bibliographical Guide to their History, 1947
Haven in the Woods. The Story of the Finns in Wisconsin, 1951
Sow the Golden Seed. A History of the Raivaaja Newspaper, 1956
The Finns in America. A Students' Guide to Localized History, 1968
Epic of the north : the story of Finland's Kalevala, 1973
Täällä Amerikka... the voice of America calling Finland, 1985

Lähteet

Amerikansuomalaiset henkilöt
Yhdysvaltalaiset historioitsijat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Vappu Orlov

Vappu Orlov (s. 19. toukokuuta 1943) on suomalainen kirjallisuuden suomentaja, joka on erikoistunut venäläisten kertojien suomentamiseen. Hän toimi pitkään Tammen käännetyn kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana.

Orlov valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1974. Hän on edistänyt sekä ulko- että kotimaisten sarjakuvien julkaisemista 1980-luvulta lähtien. Hän on ollut muun muassa Enki Bilalin, Hunt Emersonin ja Sempén sarjakuvien suomennosten kustannustoimittaja ja ollut valikoimassa Tammen kustannusohjelmaan suomalaisia sarjakuvantekijöitä, kuten Heikki Paakkasen, Sami Toivosen & Timo Varpion, Jii Roikosen ja Ville Tietäväisen. Vuonna 2006 Suomen sarjakuvaseura nimesi hänet sarjakuvaneuvokseksi.

Orlon on suomentanut muiden muassa Grigori Baklanovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin, Nikolai Leskovin, David Landesin, Eduard Uspenskin ja Mihail Šiškinin teoksia.

Vuonna 2000 Orlov sai ansioituneelle kustannustoimittajalle myönnettävän Alvar Renqvist -palkinnon. Hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto vuonna 2016 Mihail Šiškinin romaanin Neidonhius suomennoksesta. Vuonna 2018 Orlov sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.

Teokset

Palkinnot ja tunnustukset
 Alvar Renqvist -palkinto 2000
 Sarjakuvaneuvos 2006
 Mikael Agricola -palkinto 2016 Mihail Šiškinin romaanin Neidonhius suomennoksesta
 Kirjallisuuden valtionpalkinto 2018

Lähteet

Aiheesta muualla
 Vappu Orlov Kirjasampo.fi:ssä

Suomentajat
Suomalaiset kustannustoimittajat
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
No Sleep ’til Konela

No Sleep ’til Konela on Koljosen tiekiista -yhtyeen ensimmäinen livealbumi ja kaikkiaan toinen albumi. Se on äänitetty House of Rock -ravintolassa Kouvolassa 20. toukokuuta 2011. Albumin nimi ja kansikuva parodioivat Motörheadin No Sleep ’til Hammersmith -livelevyä.

Kappaleet 
 Alakerran ihmeet
 Mies Ypäjältä
 Nieminen joustaa
 Viaton sai maksaa viulut
 Bruno Kopsus
 Ikävä käytös ja virkapuku
 Ristiriitaista puhetta
 Juu, näin o!
 Konela ja Saab
 Liian monta seikkaa
 Aulis hyvä
 Kippi kihviä
 Juu, näin o!
 Aina sattuu kun tapahtuu
 Tunnelma pilalla (ja paha mieli)
 Puumerkki
 Kaurapuuro polttelee (mennen tullen)
 Juu, näin o!
 Käkimassaa (Unicef-cover)
 Juu, näin o!

Kokoonpano 
 Koljonen – laulu, kitara
 Hartikainen – basso, taustalaulu
 Lehto – rummut

Vuoden 2011 konserttitallenteet
Koljosen tiekiistan albumit
Viking (nimi)

Viking on miehen etunimi, jonka nimipäivä on suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa 19. lokakuuta Nimi tarkoittaa muinaisskandinaavisella kielellä viikinkiä tai varjagia. Henkilönnimenä Suomessa Viking-nimeä tiedetään käytetyn jo vuonna 1346 ja seuraavan kerran vuonna 1428.

Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan nimi Viking on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1660 henkilölle.  Lisäksi nimi on annettu noin 80 henkilölle muodossa Wiking.

Tunnettuja Viking- ja Wiking-nimisiä 

 Wiking Forsström (1931–2014), suomalainen taidemaalari
 Viking Lobbas (1929–1993), suomenruotsalainen runoilija
 Viking Nyström (1925–2006), suomalainen biologi ja kuvittaja
 Viking Palm (1923–2009), ruotsalainen vapaapainija ja olympiavoittaja
 Viking Sevelius (1897–1919), suomalaissyntyinen puna-armeijan pataljoonakomentaja
 Viking Tamm (1896–1975), ruotsalainen sotilas ja sotakorkeakoulun johtaja

Lähteet 

Etunimet
Ricardo Primitivo González

Ricardo Primitivo González (s. 12. toukokuuta 1925) on argentiinalainen uransa lopettanut koripalloilija. Koripallouransa jälkeen hän on toiminut argentiinalaisen koripalloseuran Club Atlético Palermon kunniapresidenttinä, minkä lisäksi hänet on valittu FIBA Hall of Fameen.

González voitti Argentiinan mestaruuden vuonna 1947, jolloin maakunnat pelasivat toisiaan vastaan. Vuonna 1948 hän edusti seuratasolla Santos Lugaresia ja vuodet 1949–1956 Club Atlético Palermoa. González voitti vuonna 1949 Buenos Airesin mestaruuden.

Argentiinan maajoukkueessa González pelasi vuodet 1947–1955. Hän oli mukana vuoden 1950 MM-kilpailuissa, joista maa voitti kultaa. González oli kisoissa joukkueensa toiseksi paras pistemies (10,7 pistettä ottelua kohden). Olympialaisissa hän oli mukana kahdesti vuosina 1948 sekä 1952.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FIBA Hall of Fame 

Argentiinalaiset koripalloilijat
Vuonna 1925 syntyneet
Elävät henkilöt
Karaj

Karaj [karadž]  () on Ālborzin maakunnan pääkaupunki Pohjois-Iranissa. Vuonna 2011 se oli Iranin neljänneksi suurin kaupunki. 

Kaupungin väkiluku on kasvanut nopeasti: 442 387 (1996), 940 968 (2001), 1 386 030 (2006) ja 1 614 626 (2011).

Lähteet

Aiheesta muualla

Iranin kaupungit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Donetskin kansainvälinen lentoasema

Donetskin kansainvälinen lentoasema tai Donetskin Sergei Prokofjevin kansainvälinen lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Ukrainan itäosissa, noin 10 kilometriä Donetskin keskustasta luoteeseen. Lentokenttä tuhoutui taisteluissa vuonna 2014. Kenttä on nimetty ukrainalaissyntyisen säveltäjä Sergei Prokofjevin mukaan.

Vuonna 2012 se oli matkustajamäärältään Ukrainan kolmanneksi suurin lentoasema Kiovan Boryspilin ja Krimin Simferopolin lentoaseman jälkeen; Donetskin lentoaseman kautta kulki vuonna 2012 yhteensä miljoona matkustajaa. Vuoden 2013 tilastoissa Kiova-Žuljanyn kansainvälinen lentoasema kiilasi kakkossijalle, ja Donetsin lentoasema putosi Ukrainan 4. suurimmaksi lentoasemaksi.

Lentoasemalla tehtiin laajoja uudistustöitä vuosina 2009–2012, muun muassa rakennettiin uusi terminaalirakennus. Myös kentän aiemman 2 484-metrinen kiitotien rinnalle rakennettiin ennen jalkapallon vuoden 2012 Euroopan-mestaruuskilpailuja 4 000 metriä pitkäksi ja 60 metriä leveä suurkiitotie, jolle kaikentyyppiset laajarunkokoneet voisivat laskeutua. Aiempi kiitotie purettiin ja poistettiin käytöstä.

Lento-onnettomuus helmikuun 13. päivänä 2013
Keskiviikkona, helmikuun 13. päivänä 2013 kello 18:24 paikallista aikaa lentoaseman kiitotielle 08 sumussa laskeumassa ollut Antonov An-24 -tyyppinen ukrainalaisen South Airlines-lentoyhtiön potkuriturbiinikone joutui lento-onnettomuuteen. Laskeutuminen epäonnistui. Kuvaukset tapahtumien kulusta laskeutumisen aikana ovat aluksi osin ristiriitaisia. Joidenkin arvioiden mukaan koneen vasen siipi osui lähestymisen aikana lentokenttäalueen automaattisen sääaseman mastoon, sitten oikea siipi osui maahan, koneen runko katkesi kahteen osaan. Ainakin keulaosa koneesta päätyi maahan ylösalaisin. Onnettomuudessa kuoli 5 henkeä.

Lentokoneen putoaminen heinäkuun 14. päivänä 2014
Keskiviikkona, helmikuun 13. päivänä 2014, ammuttiin alas Ukrainan asevoimien sotilaskuljetuskone Iljušin Il-76 lähellä Donetskin kansainvälistä lentoasemaa. Yhdeksän miehistön jäsentä ja 40 maahanlaskujoukkojen sotilasta 25. prikaatista kuoli.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Donetsk kansainvälisen lentoaseman kotisivut   (airport.dn.ua)
 Donetsk Airport profile  (aviation-safety.net)
 Plane crash landing in Donetsk kills 5 fans of Shakhtar  (2013-02-14  (kyivpost.com)

Kansainvälinen lentoasema
Ukrainan lentoasemat
Sigfrid

Sigfrid on germaaninen miehen etunimi. Nimi on yhdistetty voittoa tarkoittavasta sanasta sig ja rauhaa tarkoittavasta sanasta frid.  Saksassa nimi esiintyy muodossa Siegfried, joka tunnetaan parhaiten Niebelungen laulun sankarin nimenä. Ruotsissa nimen on kuitenkin tehnyt suosituksi erityisesti Pyhä Sigfrid, Ruotsin apostolina tunnettu keski­aikainen lähetyssaarnaaja, josta tuli myös Ruotsin ensimmäinen piispa. Hänen muisto­päivänsä on vanhastaan 15. helmikuuta, joka on samalla Sigfridin nimipäivä sekä Ruotsissa että myös suomen­ruotsalaissa kalenterissa. 

Sipi ja Sippo saattavat olla suomenkielisiä muunnelmia ruotsin kautta tulleesta Sigfridistä. Sukunimenä Sippola on länsisuomalaista perua ja esiintynyt erityisesti Etelä-Pohjanmaalla ja Satakunnassa. Sen varhaisimpia mainintoja kirjallisissa lähteissä on Arvi Sippola Ulvilassa vuonna 1639. Länsi-Suomessa talon tai tilan nimi on siirtynyt viittaamaan sen asukkaisiin, mutta Sippola on vanhempaa perua. Se on viitannut Sipi-, Sipo- tai Sippo-nimiseen henkilöön, ja saattaa siten olla Sigfridiä huomattavasti vanhempaa perua.

Suomessa nimi Sigfrid on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 659 miehelle ja muutamalle naiselle.

Tunnettuja Sigfridejä 

 Pyhä Sigfrid (k. 1045), englantilaissyntyinen munkki, Ruotsissa toiminut lähetyssaarnaaja ja Ruotsin ensimmäinen piispa
 Sigfrid Aronus Forsius (n. 1560–1624), suomalainen pappi, tähtitieteilijä, astrologi, almanakkojen julkaisija, luonnonfilosofi ja runoilija 
 Sigfrid Edström (1870–1964), ruotsalainen tehtailija, Kansainvälisen Olympiakomitean puheenjohtaja 1942-1952
 Sigfrid Karg-Elert (1877–1933), saksalainen säveltäjä, pianisti ja urkuri
 Sigfrid Keinänen (1841–1914), suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja
 Sigfrid Kullhem (1847–1910), suomalainen vakuutus- ja pankinjohtaja ja valtiopäivämies
 Sigfrid Sirenius (1877–1961), suomalainen pappi ja setlementtiliikkeen vaikuttaja
 Sigfrid Siwertz (1882–1970), ruotsalainen kirjailija
 Sigfrid Wieselgren (kirjailijanimi Horatio) (1843–1910), ruotsalainen virkamies, poliitikko ja kirjailija

Lähteet 

Etunimet
Eero Tammi

Eero Tammi (s. 1983) on helsinkiläinen toimittaja, elokuvakriitikko ja elokuvatyöntekijä. Koulutukseltaan hän on elokuvaleikkaaja.

Tammi kuuluu Filmihullu-lehden toimituskuntaan. Hän on kirjoittanut myös STT:lle,  Etelä-Suomen Sanomiin, Film-O-Holic.comiin (vuosina 2000-2007), Kansan Uutisiin ja englantilaiseen Sight & Soundiin.

Tammi on toiminut Fipresci-tuomaristojen jäsenenä monilla elokuvafestivaaleilla, kuten Mannheimissa ja Göteborgissa 2006, Cottbusissa ja Tromssassa 2008 ja Karlovy Varyn elokuvajuhlilla 2010. Hän on ollut pitkään mukana Sodankylän elokuvajuhlien järjestelyissä.

Tammi on perustanut koulujen elokuvakasvatukseen tarkoitetun IhmeFilmi-hankkeen.

Lähteet

Aiheesta mjuualla

Suomalaiset elokuvakriitikot
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Antti Hartikainen (pääjohtaja)

Antti Hartikainen (s. 21. helmikuuta 1963) on yleisesikuntaupseeri ja Tullin entinen pääjohtaja. Hänet nimitettiin virkaan 1. toukokuuta 2012 alkaen seitsemän vuoden määräajaksi. Aiemmin hän on toiminut rajavartiolaitoksessa ja kansainvälisissä tehtävissä, vuodesta 2010 alkaen EU:n Armenian neuvonantajaryhmän päällikkönä ja yhdennetyn rajaturvallisuuden neuvonantajana Armeniassa.

Hartikainen oli kesästä 2013 virkavapaalla EU:n Libyan kriisinhallintaoperaatioon osallistumisen vuoksi. Tullin sisällä Hartikaisen paluuseen suhtauduttiin hyin ristiriitaisesti, ja hänen sijaisensa Leo Nissinen lähetti valtiovarainministeriöön Hartikaista hyvin voimakkaasti arvostelevan kirjeen. Sisäministeri Päivi Räsänen antoi Hartikaiselle vakavan huomautuksen, mutta hän voi palata tehtäviinsä.

Hartikaisesta tehtiin tammikuussa 2016 rikosilmoitus, jonka aiheena oli viestintäsalaisuuden rikkominen. Se todettiin kuitenkin aiheettomaksi, sillä näyttöä siitä, että sähköpostin välitystietoja olisi hankittu laittomasti teknisin keinoin, ei löytynyt, eikä häntä pidätetä virasta. Hän oli lähettänyt viestin väärälle henkilölle, joka lähetti sen eteenpäin, vaikka Hartikainen pyysi tuhoamaan sen. Tieto viestin eteenpäin välittymisestä tuli hänelle suullisesti kolmannelta henkilöltä.

Syyttäjä nosti tammikuussa 2017 Hartikaista vastaan syytteen virkarikoksesta Helsingin käräjäoikeudessa. Hartikainen on marraskuussa 2015 osallistunut kokoukseen, jossa on käsitelty epäsuorasti hänen puolisonsa määräaikaista virkasuhdetta. Hartikainen jääväsi itsensä asian käsittelystä, mutta ei poistunut kokouksesta asian käsittelyn ajaksi. Eduskunnan oikeusasiamies katsoi nimettömän kirjeen perusteella tehdyn selvityksen jälkeen, että Hartikainen menetteli asiassa hallintolain vastaisesti. Käräjäoikeus tuomitsi Hartikaisen 4.5.2018 kymmeneen päiväsakkoon virkavelvollisuuden rikkomisesta.

Lähteet

Valtionlaitosten johtajat‎
Suomalaiset EU-virkamiehet
Suomalaiset upseerit
Vuonna 1963 syntyneet
Elävät henkilöt
Rudolf Kolster

Karl Rudolf Fredrik Kolster (2. heinäkuuta 1865 Helsinki – 14. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja anatomi.

Rudolf Kolsterin isä oli samanniminen insinööri, professorin arvonimen saanut Rudolf Kolster. Hänen äitinsä oli Emma Angelika Ohrt ja puolisonsa vuodesta 1892 Signe Ingeberg Törnudd, Gustaf Törnuddin tytär. Kolster tuli ylioppilaaksi 1883, valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1891. Seuraavana vuonna hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Helsingin yliopiston patologisen anatomian dosentti hänestä tuli 1893 ja mikroskooppisen anatomian opettaja 1899. Kolster oli Helsingin yliopiston mikroskooppisen anatomian ylimääräinen professori 1905–1918. Hän tutki patologista anatomiaa, sikiönravitsemusta ja hermoston mikroskooppista anatomiaa ja sikiönkehitystä.

Insinööri, professori Hermann Kolster oli Rudolf Kolsterin veli.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Suomalaiset lääkärit
Suomalaiset anatomit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset professorit
Vuonna 1865 syntyneet
Vuonna 1918 kuolleet
Korsman

Korsman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Carl Johan Korsman (1829–1907), suomalainen laivanvarustaja ja liikemies
 Kalevi Korsman (1939–2019), suomalainen geologi

Entinen nimi
 Arvo Korsimo, vuoteen 1934 Korsman (1901–1969), kanslianeuvos, puoluesihteeri, ministeri
Matti Koskenniemi

Matti Koskenniemi (19. joulukuuta 1908 Iida, Japani – 11. joulukuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja kasvatusopin professori. Hän oli Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kasvatusopin professori 1944–1948, Helsingin yliopiston dosentti 1938–1955 ja professori vuodesta 1955 vuoteen 1972. Hänen poikansa on professori Kimmo Koskenniemi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Elämäkerta. Helsingin yliopiston kasvatustieteellinen tiedekunta.

Suomalaiset kasvatustieteilijät
Helsingin yliopiston professorit
Jyväskylän yliopiston professorit
Vuonna 1908 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Suomalaiset professorit
Toivo Koskikallio

Juho Toivo Koskikallio (sukunimi aik. Forsberg; 26. lokakuuta 1889 Nastola – 27. kesäkuuta 1967 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen lähetyssaarnaaja ja sinologi. Hän toimi lähetystyössä Kiinassa useaan otteeseen 1920-luvulta 1940-luvun lopulle. Sen jälkeen hän oli Hongkongin luterilaisen pappisseminaarin opettaja ja rehtori 1952–1956. Taiwanissa hän työskenteli 1962–1964. Hän suomensi merkittävimmät Kiinan klassisen filosofian teokset. Ennen lähetystyöhön lähtöä hän toimi Suomessa seurakuntapastorina ja Suomenlinnan vankileirillä 1918.

Hänen veljensä oli päätoimittaja Onni Koskikallio.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Serp ihmettelee lähetyssaarnaajia, Suomen Kuvalehti, 20.10.1934, nro 43, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit
Suomentajat
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1967 kuolleet
Suomen Lähetysseuran lähetystyöntekijät
Suomalaiset sinologit
Riihimäen ravirata

Riihimäen ravirata sijaitsee Juppalan kaupunginosassa noin kaksi kilometriä kaupungin keskustan pohjoispuolella. Se on yksi Suomen 23:a kesäradasta, jotka järjestävät ravikilpailuja vain kesäkaudella. Riihimäki on suosituimpia kesäratoja yhdessä Kokemäen ja Vieremän raviratojen kanssa.

Riihimäen Raviseura ry perustettiin vuonna 1928 ja ravirata aloitti toimintansa kahta vuotta myöhemmin. Ensimmäiset totalisaattoriravit Riihimäellä järjestettiin vuonna 1950. Raviradan nykyinen katsomorakennus on valmistunut vuonna 1983. Katsomossa on noin 800 istumapaikan lisäksi myös 250-paikkainen ravintola. Uusi tuomaritorni radalle rakennettiin vuonna 2005.

Riihimäen ravirata on ainoa nykyisistä kesäradoista, joka on järjestänyt myös Kuninkuusravit. Vuonna 1956 kuninkuustittelin voitti Riihimäellä tamma Suhina.

Lähteet
Riihimäen raviradan kotisivut

Ravirata
Ravirata
Suomen raviradat
Iskelmä Gaala

Iskelmä Gaala on Iskelmä-radiokanavan vuosittain järjestämä gaala.

Kanavan kuuntelijat päättävät äänestyksessä Vuoden Iskelmä-, Naisartisti-, Miesartisti-, Albumi-, Yhtye- ja Tulokas-palkintojen voittajat.

Lisäksi gaalassa jaetaan Pro Iskelmä -palkinto, jonka voittajan päättää raati. Palkinto jaetaan taholle tai yhtyeelle, joka edistää iskelmämusiikkia.

Toisin kuin monet muut palkintogaalat, Iskelmä Gaala järjestetään yleisötapahtumana, johon kuka tahansa voi osallistua ostamalla pääsylipun.

Palkitut

Vuoden 2005 voittajat

Vuoden 2006 voittajat

Vuoden 2007 voittajat

Vuoden 2008 voittajat

Vuoden 2009 voittajat

Vuoden 2010 voittajat

Vuoden 2011 voittajat

Vuoden 2012 voittajat

Vuoden 2013 voittajat

Vuoden 2018 voittajat

Lähteet

Musiikkipalkinnot
Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Atlantin väylä

Atlantin väylä (, ) on noin 8,3 kilometrin mittainen osuus Åndalsnesin ja Kristiansundin välistä läänintie 64:ää Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Tie on rakennettu saari- ja luotoketjulle ja se kulkee yli kahdeksan sillan ja pitkin pengerrettyjä osuuksia. Atlantin väylä avattiin liikenteelle 7. heinäkuuta 1989. Se suosittu matkailutie. 

Tien pisin silta on Storseisundetin silta, betoninen ulokepalkkisilta, joka kokonaispituus on 260 metriä ja alituskorkeus 23 metriä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Atlanterhavsvegen  Statens vegvesenin palvelussa  
The Atlantic Road -sivusto

Norjan tiet
Møren ja Romsdalin läänin liikenne
Oscar Furlong

Óscar Alberto Furlong (22. lokakuuta 1927 Buenos Aires – 11. kesäkuuta 2018) oli argentiinalainen koripalloilija ja tennispelaaja ja -valmentaja. Hän oli aikakautensa parhaita koripalloilijoita maailmassa. Uransa jälkeen Furlong valittiin FIBA Hall of Fameen. Koripallouransa jälkeen hän toimi muun muassa Argentiinan Davis Cup-joukkueen valmentajana.

Furlong pelasi pääsarjakoripalloa ainoastaan argentiinalaisessa Gimnasia y Esgrima Valle del Parquessa, jonka kanssa hän voitti Buenos Airesin mestaruuden kuudesti vuosina 1945–1948, 1951 ja 1954. Myös NBA-joukkueet osoittivat kiinnostusta häneen, ja esimerkiksi sekä Minneapolis Lakers että Baltimore Bullets tarjosivat hänelle pelaajasopimusta kesken peliuran. Furlong pelasi myös yliopistokoripalloa Southern Methodist Universityn joukkueessa. Hän opetteli joukkueessa hyppyheiton, jonka hän toi Argentiinaan.

Furlong pelasi Argentiinan maajoukkueessa 50 ottelua. Hän voitti vuoden 1950 kotikisoissa MM-kultaa, minkä lisäksi hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Furlong oli myös yksi kisojen parhaista korintekijöistä. Hän osallistui maajoukkueurallaan lisäksi kahdesti olympialaisiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 FIBA Hall of Fame 
 Sports-Reference  

Argentiinalaiset koripalloilijat
Argentiinalaiset tennispelaajat
Tennisvalmentajat
Vuonna 1927 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet
Schildts

Schildts förlags Ab (aiemmin Holger Schildts förlagsaktiebolag) oli suomalainen vuosina 1913–2012 toiminut kirjankustantamo, joka kuuluu nykyään Schildts & Söderströms -kustantamoon.

Kustantamon perusti Holger Schildt Porvoossa vuonna 1913, ja se muutti Helsinkiin 1917. Samassa yhteydessä Schildt osti myös entisen G. W. Edlundin kustantamon. Kustantamo muutettiin osakeyhtiöksi 1918, ja vuodesta 1931 sen enemmistön omisti kirjanpainaja Eugène Nygrénin johtama konsortio. Vuodesta 1972 Schildts oli Svenska folkskolans vänner -yhdistyksen omistuksessa, ja siihen yhdistettiin 1991 oppikirjakustantamo Editum Ab, jolloin uuden yhtiön nimeksi tuli Schildts förlags Ab. Yritys toimi 1991–2005 Espoon Suomenojalla mutta palasi sitten Helsinkiin. Schildts fuusioitiin helmikuussa 2012 Söderströms-kustantamon kanssa uudeksi Schildts & Söderströms -nimiseksi kustantamoksi.

Schildts julkaisi sekä kauno- että tietokirjallisuutta ja oppikirjoja. Se oli 1920-luvulta alkaen johtava suomenruotsalainen kustantamo ja se julkaisi useiden ajan merkittävien suomenruotsalaisten kirjailijoiden teoksia. Yhtiö julkaisi monien luetuimpien suomenkielisten kirjailijoiden tuotantoa ruotsinnoksina. Schildts julkaisi muun muassa Edith Södergrania ja Elmer Diktoniusta ja aloitti 1940-luvulla Tove Janssonin muumikirjojen julkaisun.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kotisivut.
 Suomenruotsalaiskustantamot Schildts ja Söderströms yhdistyvät. Yle Uutiset.

Suomalaiset kirjankustantamot
Risto Mustonen

Risto Mustonen (24. huhtikuuta 1875 Pielisjärvi, Suomen suuriruhtinaskunta – 3. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.

Mustonen paini MM-pronssia 58 kilogramman painoluokassa Helsingissä 1921 Väinö Ikosen ja Kaarlo Mäkisen jälkeen. Tukholman kesäolympialaisissa 1912 hän karsiutui kahden hävityn ottelun jälkeen.

Lähteet 
 Risto Mustonen Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com 
 Mustonen, Risto (FIN) iat.uni-leipzig.de

Viitteet 

Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet
Burning Point

Burning Point on suomalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin Oulussa syksyllä 1999.

Historia 
Yhtye allekirjoitti alkutaipaleellaan neljän levyn sopimuksen saksalaisen levy-yhtiön Limb Musicin kanssa. Debyyttilevy Salvation by Fire (2001) ja Feeding The Flames (2003) saivat positiivisen vastaanoton. Yhtyeelle tuli ongelmia levy-yhtiön kanssa, joita jouduttiin selvittämään oikeudessa. Yhtye päätyi vaihtamaan levy-yhtiötä, uudeksi kumppaniksi löytyi Metal Heaven ja yhtye teki uuden kolmen levyn sopimuksen. Burned Down The Enemy ilmestyi tammikuussa 2007. 

Basisti Tony Kansanoja siirtyi soittamaan Catameniaan ja hänen tilalleen tuli Jukka ”Hesus” Jokikokko. Toiseksi kitaristiksi Jukka Kyrön tilalle tuli Pekka ”Kurt” Kolivuori.  Vuonna 2014 yhtyeessä tapahtui lisää miehistönvaihdoksia. Uudeksi laulajaksi tuli Battle Beastistä vokalisti Nitte Valo. kun yhtyettä 15 vuotta kitaristivokalistina toiminut Pete Ahonen siirtyi ainoastaan kitaran soittamiseen. Samalla aiemmin keikkasoittajana toiminut kosketinsoittaja Jarkko Väisänen liittyy yhtyeen viralliseksi jäseneksi. 

Huhtikuussa 2019 yhtye ilmoitti uudesta laulajasta, Luca Sturniolosta.  Vuonna 2020 Matti Halonen korvaa Jarkko Väisäsen kosketinsoittajana Jarkon lähtiessä bändistä.

Jäsenet 
 Luca Sturniolo - laulu
Pete Ahonen – kitarat
 Pekka Kolivuori – kitarat
 Jarkko Poussu – basso
 Tuomas Jaatinen – rummut
 Matti Halonen - koskettimet

Entiset jäsenet 
Nitte Valo – laulu
Jukka Jokikokko- basso
 Pasi Hiltula – koskettimet
 Jukka Kyrö – kitara
 Toni Kansanoja – basso
 Jari Kaiponen – rummut
 Jussi Ontero - Rummut
 Sami Nyman - Basso
 Jarkko Väisänen - Koskettimet

Diskografia

Albumit 
 Salvation by Fire (2001)
 Feeding the Flames (2003)
 Burned Down the Enemy (2006)
 Empyre (2009)
 The Ignitor (2012)
 Burning Point (2015)
 The Blaze (2016)
 Arsonist of the Soul (2021)

Singlet 
 "To Hell and Back" (2004)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto﻿﻿ ﻿

1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Heavy metal -yhtyeet
Suomalaiset metalliyhtyeet
Syven

Syven on suomalainen ambient-, neofolk- ja metallimusiikkia yhdistelevä yhtye, joka perustettiin Riihimäellä vuonna 2007. Yhtyeeseen kuuluvat multi-instrumentalisti Aslak Tolonen ja laulaja Andy Koski-Semmens.

Diskografia

Albumit 
 Aikaintaite (2011)
 Corpus Christi (2012)

Kokoelmat 
 Whom the Moon a Nightsong Sings (2010)

Demot 
 Promo 2010 (2010)

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Ambient-artistit
Suomalaiset duot
Suomalaiset kansanmusiikkiyhtyeet
Suomalaiset metalliyhtyeet
Wyrd (yhtye)

Wyrd on suomalainen black metal -yhtye. Alun perin Hellkult-nimellä perustetun yhtyeen perustivat Azaghal-yhtyeen Narqath (Tomi Kalliola) ja rumpali Kalma (Ville Pallonen) Hyvinkäällä vuonna 1997. Nykyään Kalman paikalla rumpalina toimii JL Nokturnal (Jani Loikas). Kappaleiden sanoitukset käsittelevät vanhaa kansanperinnettä ja pohjoismaalaista mytologiaa. Yhtyeen nimi on muinaisenglantia ja on suomeksi 'kohtalo'.

Diskografia

Studioalbumit 
 Heathen (2001)
 Huldrafolk (2002)
 Vargtimmen Pt. 1: The Inmost Night (2003)
 Vargtimmen Pt. 2: Ominous Insomnia (2004)
 Rota (2005)
 The Ghost Album (2006)
 Kammen (2007)
 Kalivägi (2009)

Muut 
 Unchained Heathen Wrath (demo, 2000)
 Songs of the Northern Gale (demo, 2000)
 Of Revenge and Bloodstained Swords (demo, 2001)
 Wrath & Revenge (kokoelma, 2003)
 Tuonela (EP, 2006)
 Wyrd / Häive / Kehrä (split, 2007)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto 

1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit
2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit
Suomalaiset duot
Suomalaiset black metal -yhtyeet
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1954

Vuoden 1954 koripallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa, 22. lokakuuta–5. marraskuuta 1954. Kisat olivat järjestyksessään toiset. Turnauksen voitti Yhdysvallat, jonka joukkue oli koottu Caterpillarin työntekijöistä.

Monet Itä-Euroopan maat boikotoivat kisoja, kun Brasilian viranomaiset eivät suostuneet antamaan viisumia neuvostoliittolaisille pelaajille. Mukana olikin ainoastaan kaksi eurooppalaista joukkuetta. Turnaus piti aluksi järjestää Sao Paolossa, mutta myrskyvahinkojen takia kisat järjestettiinkin Rio de Janeirossa.

Areenat

Osallistuneet joukkueet

Tulokset

Alkulohkot

Lohko A

Lohko B

Lohko C

Lohko D

Jatkolohko (sijat 9–12)

Loppusarja (sijat 1–8)

Lähteet

Aiheesta muualla 
FIBA:n tulosarkisto 

Koripallon maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 1954 koripallo
Brasilian koripallo
Rio de Janeiron urheilu
Emil Sivori

Johan Emil Sivori (26. kesäkuuta 1864 Nurmijärvi – 9. huhtikuuta 1929 Viipuri) oli suomalainen urkuri, musiikinopettaja, kuoronjohtaja ja kansansävelmien kerääjä.

Henkilöhistoria
Sivorin vanhemmat olivat kanttori-urkuri Johan Jakob Sivori (alk. Syrenius) ja Ida Aurora Forsström. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1893–1903 oli Mary Muscat (er.) ja toinen vuodesta 1924 Hellin Hartikainen. Sivori valmistui Turun lukkari- ja urkurikoulusta 1886 ja tuli valituksi seuraavana vuonna Viipurin kaupunki- ja maaseurakunnan urkuriksi. Lopulta hän toimi Viipurin tuomiokirkon urkurina ja samalla 1900–1929 Viipurin klassillisen lyseon ja 1912–1929 suomalaisen lyseon laulunopettajana. Sivori opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1890–1893 ja perusti viimeksi mainittuna vuonna Viipuriin lukkari- ja urkurikoulun, josta muodostui 1910 Viipurin kirkkomusiikkiopisto. Hän toimi opiston johtajana kuolemaansa saakka. Opiston yhteyteen perustettiin 1921 myös erillinen Nuorison musiikkiopisto. Sivori perusti Kansalliskuoron, Väinölän kuoron ja naiskuoro Kansanlaulun, joita johti menestyksellisesti. Hän toimi myös monien soitto- ja laulujuhlien johtajana ja tuomarina ja toimitti suomalaisen ja ruotsalaisen messukirjan. Hän sai kolme Kansanvalistusseuran kunniamerkkiä, ja Director musices -arvonimi hänelle myönnettiin 1917. Sivori keräsi ahkerasti varsinkin savolaisia ja karjalaisia kansansävelmiä; kaikkiaan hän merkitsi muistiin yli 2000 sävelmää.

Taiteellinen tuotanto
Sivorin tunnetuin sävellys lienee näytelmämusiikki Salmin tyttö Juhani Sjöströmin tekstiin, mutta hän myös sävelsi ja sovitti suuren joukon kuoro- ja kansanlauluja, joita julkaistiin kokoelmissa Mäntyharjun kansanlauluja, Nuottikota ja Kantelevihko sekä Kansanvalistusseuran julkaisuissa.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Suomalaiset urkurit
Suomalaiset kuoronjohtajat
Suomalaiset musiikkipedagogit
Suomalaiset sovittajat
Vuonna 1864 syntyneet
Vuonna 1929 kuolleet
Neftejuganskin piiri

Neftejuganskin piiri () on Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan keskiosissa, Venäjällä sijaitseva paikallishallinnon ylemmän tason alue. 

Kunnallispiirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 44 815 henkeä. Piirin asukkaista oli kaupunkilaisia tuolloin  57,1 % (25 594 henkeä) ja maaseutuväkeä 42,9 % (19 221 henkeä).

Piirin hallintokeskus on Neftejuganskin kaupunki, joka sijoittuu maantieteellisesti Neftejuganskin piirin pohjoisrajalle ja muodostaa piiristä erillisen paikallishallinnon ylemmän tason alueensa, Neftejugarskin kaupunkipiirin (122 855 as.). Piirin sisällä sijaitsee myös erillinen Pyt-Jahin kaupunkipiiri (41 488 as.). Neftejugansk sijaitsee linnuntietä noin 195 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijsksta itäkoilliseen.

Piirin kaupunki- ja maalaiskunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla tasolla Neftejuganskin kunnallispiiri jakautuu yhteen kaupunkikuntaan (gorodskoje poselenije) ja kahdeksaan maalaiskuntaan (selskoje poselenije). Suurimmat asutuskeskukset ovat Poikovskin kaupunkityyppinen taajama ja piirin läpi kulkevan rautatien asemapaikkakunta, Salymin kylä. Neftejuganskin piirin kunnat ovat vuoden 2010 väestönlaskennan asukaslukuineen:

 Poikovskin kaupunkikunta (Пойковский), eli kaupunkityyppinen taajama, 25 594  asukasta.
 Karkatejevyn maalaiskunta (Каркатеевы), 1 850 asukasta
 Kut-Jahin maalaiskunta (Куть-Ях), 2 183  asukasta
 Lempinon maalaiskunta (Лемпино), 493 asukasta
 Salymin maalaiskunta (Салым), 7 017 asukasta
 Sentjabrskin maalaiskunta (Сентябрьский), 1 505 asukasta
 Singapain maalaiskunta (Сингапай), 3 133 asukasta
 Tšeuskinon maalaiskunta (Чеускино), 1 052 asukasta
 Ust-Juganin maalaiskunta (Усть-Юган), 1 988  asukasta

Lähteet

Aiheesta muualla
 Neftejuganskin piirin sivusto  (admoil.ru)
 Neftejuganskin piiri Hanti-Mansian sivustolla  (admhmao.ru)
 Neftejuganski munitsialnyi raion   (msu-ugra.ru)

Hanti-Mansian piirit
Luettelo ruotsinkielistä kirjallisuutta Suomessa julkaisseista kustantajista

Tämä on luettelo ruotsinkielistä kirjallisuutta Suomessa julkaisseista kustantajista. Monet niistä julkaisevat myös suomeksi.

 Editum, perustettu 1971 nimellä Svenska läromedel, yhdistyi 1991 Holger Schildtiin
 Eithe, erikoistunut ranskalaiseen kirjallisuuteen
 G. W. Edlunds Förlag, Holger Schildt osti 1918 ja lopetti
 PQR-kultur, ahvenanmaalainen kustannusyhtiö
 Sahlgren, perustettu 1982
 Scriptum, perustettu 1987
 Holger Schildt, perustettu 1913, yhdistetty vuonna 1991 Editumiin, jolloin syntyi Schildts Förlags.
 Schildts, yhdistetty 2012 Söderström & Co -yhtiöön ja nimeksi tuli Schildts & Söderströms
 Schildts & Söderströms, syntyi kun Schildts ja Söderströms yhdistyivät 2012
 Svenska läromedel, perustettu 1971, julkaisi kaunokirjallisuutta nimellä Editum, ja nimeksi tuli myöhemmin Editum, yhdistettiin 1991 Holger Schildtiin
 Söderström & Co, perustettu 1891, yhdistetty 2012 Schildtsiin
 WSOY, perustettu 1878, julkaisi myös ruotsinkielistä kirjallisuutta, kunnes 1891 siihen tarkoitukseen perustettiin Söderström & Co

Luettelot Suomen kulttuurista

Suomen kirjallisuus
Ruotsin kieli
Ubiratan Pereira

Ubiratan Pereira Maciel (18. tammikuuta 1944 São Paulo – 17. heinäkuuta 2002 Brasília) oli brasilialainen koripalloilija. Kuolemansa jälkeen hänet valittiin sekä Basketball Hall of Fameen että FIBA Hall of Fameen.

Pereira pelasi lähes koko uransa kotimaassaan mutta muutaman kauden ajan myös Italian pääsarjassa Reyer Venetsian joukkueessa. Hän voitti Brasilian-mestaruuden viisi kertaa vuosina 1965–1966, 1969, 1977 sekä 1980. Lisäksi hän juhli São Paulon liigan mestaruutta yksitoista kertaa.

Maajoukkueessa Pereira voitti olympiapronssia vuonna 1964. MM-kilpailuista hän voitti kultaa vuonna 1963. Lisäksi Pereira voitti viidesti kultaa Etelä-Amerikan-kilpailuista.

Lähteet 
 Profiili Brasilian koripalloliitto 
 Biro Bio, Stats and Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Profiili FIBA Archive 
 Profiili FIBA Archive 

Brasilialaiset koripalloilijat
Brasilialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1944 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Osmansolmu

Osmansolmu eli osmonsolmu on solmu ja vastaavan muotoinen, esimerkiksi puuhun veistetty koristekuvio, joka tunnetaan rautakaudelta lähtien. Osmansolmu muodostaa koristeellisen, päättymättömän nauhapunoksen. Erilaiset osmonsolmut ovat paitsi vanhoja onnenmerkkejä myös kiinnitykseen käytettäviä solmuja. Partiolaiset käyttävät osmonsolmua huivinsa kiinnittämiseen.

Osmansolmu historiassa ja kulttuurissa 

Osmansolmu on onnea tuottava merkki, jota on löydetty rautakautisista miekankahvoista ja koristelusikoiden varsista. Osmansolmua on tavattu myös keskiaikaisissa kastealtaissa. Se on ollut suosittu koriste pitopöytien jaloissa. Historiallisella ajalla osmansolmu-kuvioilla on koristeltu sirpin kampia, puusepän kairoja ja vintilöitä sekä kalenterisauvan kädensijoja. Taikojen tekijät ovat tehneet osmansolmuja erilaisista aineista. Merimiehet solmivat osmansolmun köydestä. 

Kansanrunojen Osmatar, oluen seppä oli ylhäisen juhlaoluen valmistuksesta vastaava henkilö. Nimi osma tunnetaan kansanrunoissa myös sulhasen kunnioittavana nimityksenä. Osma-nimi on yhdistetty skandinaaviseen henkilönimeen Osmund.

Nykyisin Kalevala Koru myy osmansolmu-onnenmerkillä koristeltuja koruja. Kalevalaisten naisten liitto myöntää Osmansolmu-palkintoja ansioituneille jäsenilleen.

Useissa kielissä osmansolmun nimi on ”turkkilaisen pää”, koska sen muoto muistuttaa turbaania.

Partiolaisten osmonsolmu 

Osmonsolmu on etenkin partiolaisilla huivissa nähtävä narusta tai nahkasuirusta punottu solmu. Partiolaiset käyttävät joskus osmonsolmua huivinsa kiinnittämiseen solmun asemasta. Osmonsolmu on usein punottu sinisestä narusta, joskin partiolippukunta saa halutessaan käyttää myös muun väristä narua mikäli sininen ei sovi huivin väriin. Osmonsolmuja myydään Partiokaupoissa ja lippukunta saattaa luovuttaa partiolupauksen antaville osmonsolmun yhdessä huivin kanssa.

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Solmut
Symbolit
Coursera

Coursera on yhdysvaltalainen yritys, joka tarjoaa verkkosivujensa kautta yhteistyösopimuksen tehneiden yliopistojen järjestämiä massiivisia avoimia verkkokursseja ilmaiseksi kaikille rekisteröityneille käyttäjilleen. Helmikuussa 2013 Courseralla oli sopimus 62 yliopiston kanssa ja joulukuussa 2014 116:n, perustaja Daphne Koller kertoi videotaltioidussa Le Web-esityksessään. 

Courseran kautta järjestetyille kursseille oli 17. heinäkuuta 2012 mennessä osallistunut 680 000 opiskelijaa 190 maasta  ja joulukuuhun 2014 mennessä 10,5 miljoonaa.  

Coursera-opiskeluohjelmisto on saatavilla myös Windowsin lisäksi Apple- ja Android-laitteille sekä esimerkiksi Amazon Kindlelle. Yli 30% käyttää sivustoa mobiililaitteella, Koller kertoi Le Web-esityksessään.  

Courseran kursseille osallistujista kolmannes on USAsta, kolmannes muista kehittyneistä maista ja kolmannes kehittyvistä maista. Lisääntyneen globaalin käytön vuoksi kurssimateriaalien kääntämistä varten on käynnistetty vapaaehtoisten kääntäjien varassa toimiva kääntäjäohjelma.  

Courseraa rahoittavat Kleiner Perkins Caufield & Byers ja New Enterprise Associates.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset verkkosivustot
Yhdysvaltalaiset yritykset
Olav Selvaag

Jens Olav Walaas Selvaag (17. joulukuuta 1912 Vanse – 14. tammikuuta 2002 Oslo) oli norjalainen insinööri ja rakennusurakoitsija. Selvaag kehitti sodan jälkeisellä jälleenrakennuskaudella Selvaag-tyyppitalon.

Länsi-Agderin läänissä vuonna 1912 syntyneen Olav Selvaagin isä oli lääkäri ja myöhemmin kansanedustaja. Selvaag valmistui  diplomi-insinööriksi vuonna 1935 Norjan teknillisestä korkeakoulusta (NTH) Trondheimista. Hän kuului niiden rakennusinsinöörien joukkoon, jotka ensimmäisinä Norjassa saivat opetusta raudoitettujen betonirakenteiden käytöstä.

Urakoitsijan palvelukseen ja urakoitsijaksi  
Selvaag aloitti vuonna 1936 pienessä oslolaisessa rakennusliikkessä, jonka omistaja insinööri Fredrik Ringnes huomasi pian Selvaagin kyvyt, liiketoiminta vilkastui ja Selvaag sai enemmän vastuuta. Jo vuonna 1937 Ringnes lupasi ottaa nuoren insinöörin osakkaaksi. Hän toteutti lupauksensa vuonna 1943.

Saksalaismiehityksen aikana Fr. Ringnes oli eräs niistä harvoista rakennusliikkeistä, jotkä järjestelmällisesti kieltäytyivät tekemästä töitä miehittäjille. Sekä Ringnes että Selvaag olivat vastarintaliikkeen aktiiveja. Miehityksen loppupuolella Ringdes joutui painumaan maan alle ja Selvaag hoiti yritystä, samalla hän hoiti Milorgin asevarastoja.

Sodan jälkeen 1945 yhtiö muutti nimensä Ringdes & Selvaagiksi, vuonna 1956 Selvaag osti yhtiökumppaninsa osuuden ja seuraavana vuonna rakennusliike sai nimen Selvaagbygg. Olav Selvaag oli yhtiön johdossa vuoteen 1985 asti, jolloin hänen pojastaan Ole Gunnar Selvaagista tuli yhtiön toimitusjohtaja. Olav Selvaag oli kolme vuotta aiemmin jakanut yhtiön kolmelle lapselleen.

Asuntotuotantoa jälleenrakennuskaudella 
Sodan jäljilta Norjassa oli valtava puute asunnoista ja muista rakennuksista, mutta myös materiaaleista ja rakentajista. Varsinkin asuntorakentamisessa turvauduttiin vielä silloin perinteisiin rakennusmenetelmiin ja käsityöhon. Laki ja määräykset sitoivat rakentamista, ja samalla rakentamisen kehittämistä vastustettiin lujasti. Rakennustuotantoa oli kuitenkin suuren kysynnän takia tehostettava. Selvaag teki laskelmia siitä, paljonko yhteiskunta säätäisi, jos rakennustyötä kehitettäisiin. Hän kirjoitti vuonna 1948 Suurkäräjille avoimen kirjeen, jossa hän esitti väitteensä: samalla panoksella pystytään rakentamaan kolme kertaa enemmän asuntoja kuin perinteisin menetelmin. Sama kirje lähti myös 12:lle Norjan suurimmalle sanomalehdelle.  Selvaagia pyydettiin todistamaan väitteensä. Hän teki sen ensin rakentamalla Osloon Ekebergin kaupunginosan puistoon koetalon saman vuoden syksyllä, vain 12 viikossa. Rakentamisen edullisuus tuli suurin piirtein todistettua oikeaksi. Selvaag rakensi uudella menetelmällä Osloon vielä kaksi asuinaluetta, Bestumiin ja  Veitvetiin. Koetalo Ekebergshuset  oli ensimmäinen Selvaag-tyyppinen puutalo ja samalla ensimmäinen moderni norjalainen puutalo.

Lähteet 

Insinöörit
Norjalaiset yritysjohtajat
Norjan vastarintaliikkeen henkilöt
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 2002 kuolleet
Hanna Kosonen

Hanna Kosonen (s. 27. helmikuuta 1976 Savonlinna) on suomalainen keskustan kansanedustaja. Hän on ollut aiemmin maailmanmestaruustason hiihtosuunnistaja. Hänet nimitettiin Rinteen hallituksen tiede- ja kulttuuriministeriksi 9. elokuuta 2019 Annika Saarikon äitiysloman ajaksi. Hän toimi ministerinä 6. elokuuta 2020 asti.

Koulutus ja ammatillinen ura
Kosonen on koulutukseltaan filosofian maisteri taidehistoriasta. Hän on valmistunut Jyväskylän yliopistosta 2003. Pro gradussaan Valaistumisesta vatsatautiin hän käsittelee suomalaisten matkailijoiden kulttuurikokemuksia Intian Goassa. Valmistuttuaan hän työskenteli viestintä- ja kulttuurialan tehtävissä.

Urheilu-ura 
Hiihtosuunnistuksen vuoden 1996 Nuorten MM-kilpailuissa Kosonen voitti kultaa sekä normaalimatkalta että pikamatkalta ja pronssia viestistä. Ensimmäisiin aikuisten MM-kilpailuihinsa hän osallistui Windischgarstenissa 1998. Varsinaisen läpimurtonsa hän teki Krasnojarskin MM-kilpailuissa 2000, jolloin hän voitti pronssia normaalimatkalta ja viestikultaa. Viestikultaa voittaneessa joukkueessa hiihtosuunnistivat Kososen lisäksi Mervi ja Liisa Anttila. Viimeisiin MM-kilpailuihinsa Kosonen osallistui Borovetzissa 2002, jolloin hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi yhdeksäs sija keskimatkalta.

Kosonen edusti Suomea hiihtosuunnistuksen maailmancupissa vuosina 1997–2001. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi vuonna 2000 ja viidenneksi vuonna 2001. Seuratasolla Kosonen edusti Olavin Rastia.

Poliittinen toiminta 
Kosonen oli ehdolla keskustan listalta Euroopan parlamenttiin Suomen europarlamenttivaaleissa 2014 muttei tullut valituksi. Hän tuli kuitenkin vuoden 2015 eduskuntavaaleissa valituksi keskustan kansanedustajaksi Kaakkois-Suomen vaalipiiristä saatuaan 6 600 ääntä.

Kosonen on ollut vuodesta 2015 Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Hänet valittiin Savonlinnan kaupunginvaltuustoon vuonna 2017, ja hän on Savonlinnan kaupunginhallituksen puheenjohtaja.

Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kosonen sai 5 583 ääntä ja uusi paikkansa kansanedustajana.

Kosonen nimitettiin 9. elokuuta 2019 Rinteen hallituksen tiede- ja kulttuuriministeriksi. Rinteen hallituksen kaaduttua hänet nimitettiin 10. joulukuuta 2019 Marinin hallituksen tiede- ja kulttuuriministeriksi. Hän toimi ministerinä elokuuhun 2020 asti.

Yksityiselämä 
Kosonen ja hänen diplomi-insinööriaviomiehensä avioituivat alkuvuodesta 2011 oltuaan sitä ennen avoliitossa kuutisen vuotta. Pariskunta päätti hakea avioeroa syksyllä 2017. Heillä on kaksi yhteistä tytärtä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Kososen kotisivut

Suomalaiset hiihtosuunnistajat
Suomen Keskustan poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Suomen kulttuuriministerit
Savonlinnan kaupunginvaltuutetut
Kaakkois-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Katja Rajaniemi

Katja Rajaniemi on suomalainen hiihtosuunnistaja ja MM-mitalisti.

Nuorten MM-kilpailuissa 1998 Rajaniemi voitti kultaa viestistä ja hopeaa normaalimatkalta. Seuraavana vuonna nuorten MM-kilpailuissa Rajaniemi voitti kultaa sekä normaalimatkalta että viestistä ja hopeaa pikamatkalta.

Aikuisten MM-kilpailuihin Rajaniemi osallistui ensimmäisen kerran Krasnojarskissa 2000. Silloin hän sijoittui yhdeksänneksi pikamatkalla ja 12:nneksi normaalimatkalla. Borovetzin MM-kilpailuissa 2002 hän sijoittui neljänneksi sprintissä sekä keskimatkalla ja voitti viestipronssia. MM-kilpailuiden jälkeen Rajaniemi ajautui ylikuntoon, mutta palasi MM-kilpailuihin Kittilässä 2005. Kittilässä Rajaniemi voitti pronssia sprintistä ja sijoittui yhdeksänneksi keskimatkalla.

Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Rajaniemi sijoittui seitsemänneksi vuosina 2001 ja 2006.

Seuratasolla Rajaniemi edusti huippuvuosinaan Oulaisten Tarua.

Lähteet

Suomalaiset hiihtosuunnistajat
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Axel von Kothen

Axel von Kothen tarkoittaa seuraavia henkilöitä:

Gustaf Axel von Kothen, maaherra
Carl Axel von Kothen, laulaja ja säveltäjä