joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tyttö sinä olet tähti

Tyttö sinä olet tähti on suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 21. lokakuuta 2005. Elokuva kertoo nuorista ihmisistä ja heidän ihmissuhteistaan. Elokuvassa on mukana myös musiikin tekemisen sekä ylä- ja alaluokan problematiikkaa. Elokuva on tyyliltään humoristinen ja kepeä. Elokuva vuoti noin kaksi viikkoa ennen DVD-julkaisuaan internetiin, mitä ei ole tapahtunut usein suomalaisessa elokuvateollisuudessa.

Tyttö sinä olet tähti voitti pohjoismaisen esikoiselokuvan palkinnon Norjan Amanda-elokuvapalkintogaalassa. Palkinto vastaa likimain Suomessa jaettavaa Jussi-palkintoa. Elokuva sai parhaan musiikin Jussin sekä Yleisö-Jussin vuonna 2006. Pamela Tola sai elokuvasta ensimmäisen Jussi-ehdokkuutensa. Elokuvassa esiintyy cameorooleissa useita räppäreitä, kuten Steen1, Asa, Paleface, Notkea Rotta ja DJ Ewok.

Juoni 

Sune (Samuli Vauramo) on hiphop-DJ, ja Nelli Rautio (Pamela Tola) haaveilee laulajan urasta. Eräänä päivänä Nelli päättää mennä kertomaan upeista taidoistaan levy-yhtiölle, mutta hän tarvitsee demon pystyäkseen näyttämään, mitä todella osaa. Hän törmää levy-yhtiössä Suneen ja pyytää tätä säestämään demon, mutta Sune kieltäytyy. Illalla baarissa Sune ja tämän kaverit lyövät vetoa siitä, suostuuko Nelli harrastamaan seksiä Sunen kanssa. Sune menee Nellin luo ja lupautuu säestämään hänelle demon. Asiat alkavat pikkuhiljaa mutkistua.

Rooleissa 

Puolalanmäen musiikkilukion kuoro esiintyi kuorossa.

Musiikki 

Elokuvassa esiintyy muun muassa Isukin (Eero Milonoff), Sunen (Samuli Vauramo) ja Kondiksen (Joonas Saartamo) rap-yhtyeen Kärkiryhmän kappaleet ”Tulevaisuuden johtajat”, ”Elämä kantaa” ja ”Mieti mitä haluut”. Myös Nellin kappaleet esitetään elokuvan aikana. Ne ovat nimiltään ”Tee se niin” ja ”Pidä musta kii”. Joissakin elokuvan kohtauksissa on myös parin tunnetumman artistin musiikkia, esimerkiksi rap-artistien Asa ja Iso H.

Soundtrack 

CD 1
 Kristiina Wheeler: "You'll Be Gone"
 Mariska: "Diili"
 Asa: "Hidastaa"
 Redrama: "Feet to Work"
 Kapasiteettiyksikkö: "Lähdössä"
 Soma: "Ei ole kysymyksiä"
 Kärkiryhmä: "Tulevaisuuden johtajat"
 Kärkiryhmä: "Mieti mitä haluut"
 Kärkiryhmä: "Elämä kantaa"
 Nelli: "Tee se niin"
 Nelli: "Pidä musta kii"
 Avoliitto: "Täydellistä"
 Alarik mukana Luzid: "Mun Suomi osa 2"

CD 2
 Ceebrolistics: "Tyomi"
 Eevil Stöö: "Pöpi pöpi"
 Hard Target & Nate Dubb: "I'm Over It"
 Tommishock & Kimarr: "Miss You Already"
 Infekto mukana MattiP: "Beautiful"
 Aphilas: "Bay Outbreaks"
 Steen1 mukana Asa: "Terroristi"
 Avaintekijät: "Pakko pumppaa"
 Jontti & Shaka: "Vittuun koko sakki!"
 Notkea Rotta: "Maailma on rotta"
 Ville Kalliosta: "Nyt tarkasti (Alati varuillaan)"
 Iso H: "Vertigo"
 Leijonamieli: "Tartu mun käteen"
 Joniveli: "Mä yritin"
 Juhani: "Poljen mun pyörän"
 Quintessence: "Dig Deeper"

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Dome Karukosken ohjaamat elokuvat
Vuoden 2005 suomalaiset elokuvat
Jussi-palkitut elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset musiikkielokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Sketsisarja

Sketsisarja on televisiosarjatyyppi, jonka jaksot koostuvat lyhyistä sketseistä. Sketsit voivat lyhimmillään kestää vain muutaman sekunnin, mutta yleensä ne ovat pariminuuttisia. Sketsit saattavat olla täysin toisiinsa liittymättömiä tai sitten yhteen teemaan liittyviä, kuten esimerkiksi suomalaisuuteen keskittyvässä sarjassa Ugrilampaat. Joissain sarjoissa on juontaja tai vastaava hahmo, joka esittelee sketsit. Tällaisia ovat esimerkiksi Kummeli ja Studio Julmahuvi. Huumoriyhtyeet Alivaltiosihteeri ja Lapinlahden Linnut ovat tehneet muutamia sketsisarjoja televisioon. Monty Python -ryhmän sarja Monty Pythonin lentävä sirkus on tyylilajin klassikko, jota edelleen esitetään usein televisiossa.
Sketsi

Sketsi on tavallisesti tilannekomiikan varaan rakentuva yleensä kestoltaan lyhyt komediallinen esitys. 

Alun perin sketsimuotoisia esityksiä esitettiin muun muassa vaudeville- ja music hall -teattereissa. Nykyään sketsejä esitetään tavallisesti internetin videopalveluissa, televisiossa (ks. sketsisarja), radiossa tai erilaisissa tilaisuuksissa. Sketsin avulla voidaan käsitellä esimerkiksi parodian keinoin erilaisia asioita ja ilmiöitä. Useasti sketsit rakentuvat jonkin kärjistetyn tai epätavallisen tapahtuman varaan. Tavallista on yhdistää sketsissä asioita, joiden ei yleensä kuvitella liittyvän toisiinsa ja rakentaa näin huvittava tilanne.

Teatteri
Soul Corner

Soul Corner on kitaristi Aki Virtasen yhtye, joka on perustettu 1999. Yhtyeen perustajajäseniä ovat Virtasen lisäksi Marko Roiha (basso) ja Timo Vehmas (rummut). Vuodesta 2005 lähtien yhtyeen laulajana on toiminut Juha "Izzi the Snake" Uronen (tunnettu myös Lucky 313 yhtyeestä) ja vuodesta 2006 alkaen bassoa on soittanut TT Weasel (ex-Pushrods).

Soul Corner soittaa Aki Virtasen säveltämiä kappaleita, jotka ovat luokiteltavissa vaihtoehtometalliksi. Soul Cornerin tuotantoa on julkaistu vuoden 2006 albumin "Twilight Report" myötä Suomessa, USA:ssa, Australiassa, Englannissa, Saksassa ja Turkissa myös usealla mp3 -sivustolla, joilta yhtyeen kappaleita on latailtu kymmeniä tuhansia kertoja. Yhtyeen musiikillinen linja ei juurikaan muistuta Virtasen edellistä Kotiteollisuus-yhtyettä vaan se yhdistelee monia musiikkityylejä monipuolisesti keskenään, kuten heavy metallia, punkkia, jazzia ja bluesia. Yhtyeen yhteissoittoa on kehuttu Suomessa ja ulkomailla tiukan ammattimaiseksi.

Soul Cornerin uusin albumi "Partners in Crime" (julkaistu syyskuussa 2008) tarjoilee varsin suoraviivaista, joskin soitannollisia koukkuja sisältävää raskasta rokkia ja se on saundillisesti vieläkin rankempi kuin edeltäjänsä. Albumilla esiintyy myös vierailijoita Suomesta, USA:sta ja Turkista. Tunnetuin heistä lienee Big Brother & Holding Companyn (Janis Joplinin ex-bändi) Amerikan kiertueilla esiintynyt laulaja Liz Aday.

Soul Corner on julkaissut musiikkivideot "Going Down" (2008) ja "HATE" (2009), jolla bändin kanssa esiintyy Janis Joplinin bändin kiertuelaulajana kunnostautunut Liz Aday.

Aiheesta muualla
Soul Cornerin kotisivut  

Suomalaiset alternative metal -yhtyeet
Suomalaiset hard rock -yhtyeet
France Soir

France Soir (Ranskan ilta) on ranskalainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti, jonka julkaisemisen aloitti Pierre Lazareff Ranskan vastarintaliikkeen piirissä marraskuussa 1944 Défense de la France (Ranskan puolustus)-nimisenä. Nimi vaihdettiin France Soiriksi toisen maailmansodan jälkeen. Lehti kasvoi 1950-luvulla ja siitä tuli Ranskan myydyin lehti. Sen suurin levikki saavutettiin 1961, jolloin sitä myytiin yli miljoona kappaletta päivittäin. Vuoteen 2005 mennessä lehden myynti väheni 45 000 kappaleeseen päivässä ja levikin edistämiseksi lehden toimituksellinen linja muuttui sensaatiohakuiseksi. Lehti ajautui selvitystilaan 27. lokakuuta 2005, ja 31. lokakuuta 2005 oikeus julisti sen saneerattavaksi kuuden kuukauden ajaksi. 2005–2006 Muhammad-pilapiirrosjupakan aikaan lehti oli yksi tunnetuimmista sananvapautta puolustaneista ja kuvat julkaisseista tiedotusvälineistä. 

Nykyään lehdestä omistaa pääosan egyptiläis-ranskalainen ja katolilainen Raymond Lakah. Lehden omistuksesta on kevään 2006 mittaan käyty neuvotteluja. 

Ranskalaiset sanomalehdet
Gaza (Mosambik)

Gaza on maakunta Mosambikissa. Sen pinta-ala on 75 709 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2019 noin 1,4 miljoonaa.   Maakunnan pääkaupunki on Xai-Xai. 

Maakunnassa sijaitsee Limpopon luonnonpuisto

Gaza jakautuu seuraaviin pienempiin alueisiin:

Bilene Macia
Chibuto
Chicuacuala
Chigubo
Chókwè
Guijá
Mabalane
Manjacaze
Massagena
Massingir
Xai-Xai

Lähteet 

Mosambikin maakunnat
Kipa

Kipa (,  jarmulke) on juutalaisten käyttämä ohut, pyöreä kalotin tapainen päähine. Kipaa käyttävät yleensä vain juutalaiset miehet rukoillessaan, mutta kipan näkee myös yleisenä päähineenä Länsi-Jerusalemin kaduilla. Synagogassa vieraillessaan myös ei-juutalaisten miesten toivotaan käyttävän kipaa, joita on usein lainattavana sisäänkäynnin vierellä. Tavallisesti kipa on halkaisijaltaan 10–20 cm.

Syy kipan käyttöön on Talmudin määräys pään peittämisestä rukouksen aikana. Halakhan mukaan mikä tahansa päähine kelpaa pään peittämiseen, mutta kipa on pienen kokonsa ja keveytensä vuoksi käytännöllinen ratkaisu. Viime aikoina siitä on muodostunut myös eräänlainen juutalaisuuden symboli, ja kipan käyttäjä ilmaisee siten kuuluvansa juutalaiseen kansaan.

Perinteet 
Perinteen mukaisesti kipaa käyttävät vain miehet, kun naiset käyttävät päänsä peittämiseen esimerkiksi huiveja. Nykyisin jotkut ei-ortodoksijuutalaiset sallivat tasa-arvon nimissä kipan käytön myös naisille. Jotkut juutalaiset käyttävät kipaa vain rukoillessaan, siunauksia lukiessaan tai uskonnollisia tekstejä lukiessaan, perinteellisemmät saattavat pitää kipaa päässään vuorokauden ympäri ja noudattaa Talmudissa kuvattujen rabbien esimerkkiä: he eivät kävele kahta metriä pidemmälle paljain päin.

Kipan valmistustapa tai väri voi olla merkki kantajan kuulumisesta tiettyyn uskonnolliseen suuntaukseen.  Perinteisesti kipa koristellaan uskonnollisia aiheita käsittelevin kirjailuin, mutta uudemmat etenkin lapsille tarkoitetut kipat saattavat yhtä hyvin esittää sarjakuvahahmoja tai urheilujoukkueen värejä.

Pienen kokonsa vuoksi kipa voi pysyä huonosti päässä, minkä vuoksi se saatetaan kiinnittää hiuksiin metallisella pidikkeellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 lubavitch.fi: Kipa 

Juutalaisuus
Päähineet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Collanin solki

Collanin solki on Suomen Partiolaisten ansiomerkki. Se on nimetty partioylijohtaja Anni Collanin (1876–1962) mukaan. Collanin soljen saamisen edellytyksenä on toimiminen vähintään kahden vuoden ajan sudenpentu- tai seikkailijaikäkauden johtajana.  Aiemmin edellytyksenä oli kolmen peräkkäisen vuoden menestyksekäs toiminta sudenpentujohtajatehtävissä. 

Jos Collanin soljen saajalla on myös Louhisuden solki, käytetään näistä ainoastaan toista, kantajan valinnan mukaan. Partiojohtajat sitovat huivinsa voglilla ja kantavat Collanin soljesta sen pienoismerkkiä, joka myönnetään ja toimitetaan aina yhdessä itse soljen kanssa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Aiheesta lisää PartioWikissä
Ansiomerkit Suomen Partiolaisten sivustolla

Partio Suomessa
Ansiomerkit
Smash Mouth

Smash Mouth on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin San Joséssa vuonna 1994. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Steve Harwell, kitaristi ja lauluntekijä Greg Camp, basisti Paul De Lisle ja rumpali Michael Urbano. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Smashmouth, mutta yhtye jakoi sen kaksiosaiseksi tehdessään sopimuksen Interscope Records -levy-yhtiön kanssa.

Yhtye keskittyi alun perin ”neo-ska”-musiikkiin, mutta on myöhemmin ottanut ohjelmistoonsa retrotyylisen musiikin. Yhtye myös soittaa cover-kappaleita, kuten The Monkeesin ”I’m a Believer”. Yhtyeen vuonna 1999 julkaistu albumi Astro Lounge on ollut heidän menestyksekkäin julkaisunsa.

Lokakuussa 2021 Steve Harwell ilmoitti jättävänsä yhtyeen terveysongelmien vuoksi.

Jäsenet 
 Paul De Lisle – bassokitara, taustalaulu (1994–)
 Michael Klooster – kosketinsoitin, musiikkohjelmointi, taustalaulu (1997–; kiertuemuusikkona 1997–2008)
 Jason Sutter – rummut, lyömäsoittimet (2006–2007, 2011, 2013–)
 Sean Hurwitz – kitara, taustalaulu (2011–2012, 2012–)

Entiset jäsenet 
 Kevin Coleman – rummut, lyömäsoittimet (1994–1999)
 Greg Camp – kitara, taustalaulu, kosketinsoitin/levysoittimet (studio) (1994–2008, 2009–2011)
 Michael Urbano – rummut, lyömäsoittimet (1999, 2000–2006, 2009–2010)
 Mark Cervantes – lyömäsoittimet, theremin, taustalaulu (1999–2008)
 Mitch Marine – rummut, lyömäsoittimet (1999–2000, 2006, 2007–2009, 2010)
 Leroy Miller – kitara, taustalaulu (2008–2009)
 Randy Cooke – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (2010–2011, 2011–2012, 2013)
 Charlie Paxson – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (2011, 2012–2013)
 Mike Krompass – kitara, taustalaulu (2012)
 Miles Zuniga – kitara (kiertue) (2013)
 Steve Harwell – laulu, piano (1994–2021)

Diskografia

Lähteet

Aiheesta muualla

 Smash Mouthin kotisivut 

Yhdysvaltalaiset alternative rock -yhtyeet
Pop punk -yhtyeet
Ska punk -yhtyeet
Niassa

Niassa on maakunta Mosambikin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 129 056 neliökilometriä ja väkiluku 2,0 miljoonaa (2020). Se on Mosambikin provinsseista laajoin ja harvimmin asuttu. 

Maakunnan pääkaupunki on Lichinga. Niassa rajoittuu pohjoisessa Tansaniaan ja lännessä Malawiin. Etelässä sen naapureina ovat Zambezian ja Nampulan maakunnat; idässä Cabo Delgadon maakunta. Niassan ja Tansanian rajalla sijaitsee Ruvumajoki, Malawin vastaisella rajalla Njassajärvi.

Maakunnan eteläosan risteyskaupunki Cuambasta saapuu rautatieyhteys maakuntakeskus Lichingaan. Maakunnan eteläosassa sijaitsee Nacalan käytävänä tunnetun poikittaisväylän rataosuus Lurio-Cuamba-Entre Lagos, jonka läntisin asema on Malawin vastainen raja-asema Entre Lagos.
  
Niassan ja Cabo Delgadon rajalla sijaitsee Niassan suojelualue, Mosambikin suurin luonnonsuojelualue. Se on tunnettu elefanteistaan. Maakuntakeskus Lichingaa ympäröivillä ylänköalueilla on laajoja havumetsiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Niassan maakunnan kotisivut  (niassa.gov.mz)

Mosambikin maakunnat
Franz Abt

Franz Wilhelm Abt (22. joulukuuta 1819 – 31. maaliskuuta 1885) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa useita lauluja.

Abt syntyi Eilenburgissa ja opiskeli Leipzigissä. Vuonna 1841 hän pääsi kapellimestariksi Bernburgiin. Pian hän kuitenkin muutti Zürichiin ja sieltä myöhemmin Wiesbadeniin, jossa hän kuoli vuonna 1885.

Aiheesta muualla 

 
Vapaasti käytettävissä olevia Abtin partituureja Mutopia Project

Saksalaiset säveltäjät
Romantiikan säveltäjät
Vuonna 1819 syntyneet
Vuonna 1885 kuolleet
Luettelo johtajista, joiden ympärille on luotu henkilökultti

Tämä on luettelo valtionpäämiehistä, joiden ympärille on luotu huomattavaa henkilökulttia.

 Albanian kommunistinen diktaattori Enver Hoxha
 Irakin diktaattori Saddam Hussein, Hän rakennutti uudelleen kuningas Nebukadressarin palatsin, johon kaiverrettiin sanat: "Rakennettu voittoisan Saddam Husseinin aikana, Irakin  ja sen kunnian suuren puolustajan." Bagdadista tuli Saddam-teemapuisto, jossa oli lukemattomia Saddamin mukaan nimettyjä rakennuksia. Kaupunkiin rakennettavasta maailman suurimmasta moskeijasta tuli Saddam Husseinin moskeija, lentokenttä oli Saddam Husseinin kansainvälinen lentokenttä ja koillinen kaupunginosa Madinat al-Saddam.
 Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev, presidentille on omistettu kaksi museota, ja hänen kuvansa komeilevat kadunkulmissa. Maan kallein elokuvatuotanto Nomad alkaa ja loppuu presidentin sanoilla.
 Paraguayn kenraali Alfredo Stroessner, presidenttinä 1954–1989.
 Kiinan johtaja Mao Zedong
 Neuvostoliiton ensimmäinen johtaja ja lokakuun vallankumouksen kommunistinen johtaja V. I. Lenin 
 Neuvostoliiton kommunistinen diktaattori Josif Stalin
 Pohjois-Korean "Suuri johtaja" ja "ikuinen presidentti" Kim Il Sung
 Pohjois-Korean "Rakastettu johtaja" Kim Jong Il
 Romanian kommunistinen diktaattori, "Conducatore" ('Johtaja') Nicolae Ceaușescu: "Karpaattien nero", "Suuri karpaatti" ja "Ajatusten Tonava" sekä puolisonsa Elena Ceaușescu: "Romanialaisten paras äiti"
 Saksan valtakunnankansleri, Der Führer ('Johtaja') Adolf Hitler
Ghanan ensimmäinen presidentti Kwame Nkrumah
 Zairen diktaattori Mobutu Sese Seko
  Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej
 Indira Gandhi sekä Indira Gandin poika Rajiv Gandhi ja tämän leski Sonja Gandhi
Libyan pitkäaikainen johtaja Muammar Gaddafi
 Turkmenistanin presidentti Saparmurat Nijazov ja Gurbanguly Berdymuhamedov
Turkin  tasavallan 1. presidentti Mustafa Kemal Atatürk

Suomalaisista johtajista lähimmäksi henkilökulttia ovat päätyneet marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim ja presidentti Urho Kekkonen.

Lähteet

Luettelot hallitsijoista
7 Up

7 Up on yhdysvaltalainen sitruunan ja limetin makuinen virvoitusjuoma. Tuotetta on myyty vuodesta 1929 asti Yhdysvalloissa, joskin eri reseptillä, ja sen patentin omistaa Dr Pepper Snapple Group Yhdysvalloissa ja PepsiCo muualla maailmassa. Virvoitusjuomaa valmistaa Suomessa Hartwall. 7 Upin alkuperäinen resepti sisälsi litiumia sen psykoaktiivisen mielialanmuutoksia tasoittavan vaikutuksen takia, mutta siitä on sittemmin luovuttu ainesosana.

Historia 

Juoma esiteltiin vuonna 1929 nimellä Bib-Label Lithiated Lemon-Lime Soda. Sen resepti sisälsi maanalaisissa lähteissä luontaisesti esiintyvää litiumia, jolla uskottiin olevan terveysvaikutuksia. Juoman keksijä Charles Leiper Grigg oli valmistanut aiemmin appelsiininmakuista Howdy-juomaa. 

7 Upin synnyn aikaan suurin osa yhdysvaltalaisista virvoitusjuomavalmistajista valmisti sitruunanmakuista juomaa. Niistä yksikään ei kuitenkaan saavuttanut selvää kansallista johtoasemaa. Perustaja Grigg näki tässä markkinaraon.

7 Up sai nykyisen nimensä vuonna 1936, mitä ennen sitä oli hetken kutsuttu nimellä 7Up Lithiated Lemon Soda. 1940-luvun lopulle tultaessa 7 Up oli noussut maailman kolmanneksi myydyimmäksi virvoitusjuomaksi. Vuonna 1967 juoman markkinointi rakentui UNCOLA-kampanjan ympärille, jonka johdosta 7 Up erottui kilpailijoistaan ja tuli osaksi vastakulttuuria. Samalla 7 Up oli ensimmäisten virvoitusjuomien joukossa, jotka alkoivat valmistaa sokerittomia ja kofeiinittomia vaihtoehtoja.

Juoma sisälsi litiumsitraattia aina 1950-luvulle asti, kunnes tutkijat pelkäsivät sillä olevan vaarallisia sivuvaikutuksia. Myöhemmin samaa ainetta on käytetty kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoidossa.

Suomessa myytävät 7 Up -juomat 
 7 Up, sitrushedelmien makuinen virvoitusjuoma.
 7 Up Free, sitrushedelmien makuinen virvoitusjuoma, joka on makeutettu makeutusaineilla. Ennen vuotta 2003 nimellä 7 Up Light aspartaamilla makeutettuna. 7 Up Free lanseerattiin elokuussa 2005.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 7 Up -verkkosivut 
 7 Up -virvoitusjuoma Hartwallin kotisivuilla

Virvoitusjuomamerkit
Yhdysvaltalaiset juomat
PepsiCon tuotemerkit
Paul Ben-Victor

Paul Ben-Victor (s. 24. heinäkuuta 1965 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Elämä ja ura 
Ben-Victor esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1987 elokuvassa Kohtalokas tapaaminen. Hänen tärkeimmät roolinsa ovat olleet HBO:n televisiosarjoissa Langalla ja Entourage. Hän on esiintynyt myös sarjassa Kovan onnen kundi, jossa hän esitti lukion valmentajaa.

Filmografiaa 
 Cool World (1992)
 True Romance (1993)
 Kaupunki nimeltä Tombstone (1993)
 Yövieras (1995)
 Maximum Risk (1996)
 Siviilirohkeutta (1998)
 The Corruptor (1999)
 Kuka hukutti Monan? (2000)
 Daredevil (2003)

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Itäinen aavikko

Itäinen aavikko (vanhalta nimeltään Arabian aavikko,  tai Aş-Şaḩrā’ ash-Sharqīyah) on pitkä vuoristoinen aavikkoalue Egyptissä Suezinlahden, Punaisenmeren ja Niilin välissä. Se on osa Saharan aavikkoa. Itäisen aavikon pinta-ala on noin 221 900 neliökilometriä.

Autiomaa alkaa Niilistä ja jatkuu siitä Suezinlahdelle. Niililtä aavikko on hiekkaa, joka jatkuu noin 80–137 kilometriä. Punaisenmeren kohdalla alkaa pohjois–etelä suunnassa kulkeva vuoristo, joka on autiomaan ja Punaisenmeren välissä. Punaisenmeren rantojen vuoret ovat alueen korkeinta vyöhykettä. Korkein vuori Shāʾib al-Banāt on 2 187 metriä korkea. Alueella sataa satunnaisesti ja sitä halkovat kuivat joenuomat eli vadit.

Väestö elää idässä vuorien takana rannikolla olevissa pienissä kylissä. Alueen elinkeinoina ovat kalastus, kaivostoiminta tai öljytuotanto. Aavikon itäpuolella on runsaasti fosfaatti-, asbesti-, mangaani-, uraani- ja kultaesiintymiä.

Itäisellä aavikolla on jo varhaisilta ajoilta merkkejä ihmisen toiminnasta siellä. Esidynastiselta ajalta sieltä on löydetty varhaisia kalliopiirroksia. Alueelta on myös jo muinaisen Egyptin ajoista saakka louhittu kultaa, jalokiviä ja graniittia. Sieltä on myös haettu muinaiseen Egyptiin natronsuolaa, alunaa ja muita raaka-aineita. Natronsuolaa tarvittiin muun muassa muumiointiin.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Afrikan aavikot
Egyptin maantiede
Sonoran aavikko

Sonoran aavikko on kaktuksia kasvava aavikko Yhdysvaltain ja Meksikon rajalla, Arizonan ja kaakkoisen Kalifornian sekä Meksikon Sonoran osavaltioissa. Aavikko ulottuu Kalifornianlahdelta pohjoiseen. Kasvillisuutta on enemmän kuin monilla muilla aavikoilla, ja siksi Sonoran aavikko luetaan puoliaavikoihin. Sonoran autiomaa on yksi Yhdysvaltain laajimmista ja kuumimmista. Sonoran aavikon pinta-ala on 311 000 km². Se jakautuu Coloradon ja Yuman autiomaihin.

Ilmasto
Aavikon ilmasto vaihtelee alueittain sen suuren koon takia. Idässä Sonoran aavikko rajoittuu Arizonan ja Sierra Madren vuoristometsiin ja etelässä Sinaloan trooppisiin ja subtrooppisiin metsiin. Pohjoisessa Sonoran aavikko vaihtuu Mojaven, Great Basinin ja Coloradon ylänkötasangon viileämpiin aavikoihin. Sonoran aavikon pohjoisosissa sijaitseva Kuolemanlaakso () on Yhdysvaltojen kuumin paikka, ja siellä voi kesäisin olla päivällä yli 50 astetta lämmintä, toisaalta kylmänä talviyönä lämpötilat vajoavat joskus pakkasen puolelle.

Kasvit ja eläimet
Sonoran autiomaa tunnetaan pitkästä saguarokaktuksesta (Carnegiea gigantea). Lintualueena aavikko on poikkeuksellinen: kaikista Yhdysvalloissa tavattavista maalintulajeista 41 prosenttia voidaan nähdä aavikolla johonkin vuodenaikaan.

Sonoran aavikon alueet 
 Lower Colorado Valley
 Arizona Upland
 Plains of Sonora
 Foothills of Sonora
 Central Gulf Coast
 Vizcaino Region
 Magdalena Region

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arizona-Sonora Desert Museum
Timeline of the Sonoran desert
An Overview of the Sonoran Desert, by William G. McGinnies 
The Sonoran Desert Naturalist
Very short overview of Sonoran Desert Geology 
Map of the Sonoran Desert 
 Surviving the Sonoran

Kansallispuistoja Sonoran aavikolla 
Saguaro National Park Page
Sonoran desert (World Wildlife Fund)

Arizonan maantiede
Kalifornian aavikot
Meksikon maantiede
Jake Nyman

Jarmo Juhani ”Jake” Nyman (s. 10. elokuuta 1949 Nurmo) on suomalainen musiikkitoimittaja ja tietokirjailija.

Elämä 
Jake Nyman vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Hämeenlinnassa. Lukion jälkeen hän opiskeli Ateneumin keramiikkalinjalla ja teki samaan aikaan keikkoja tiskijukkana Eteläsuomalaisessa osakunnassa. Näissä merkeissä hän tutustui silloisiin huomattaviin suomalaisiin rockmuusikoihin ja -yhtyeisiin. Ennen siirtymistään toimittajaksi Nyman työskenteli Tunnelin Levy -levykaupassa Helsingin Asematunnelissa.

Jake Nymanin ura Yleisradiossa alkoi 13. marraskuuta 1972, kun hän teki Leonard Cohenista kertovan jakson ohjelmasarjaan Mistä he laulavat. Nymanista tuli Ylen vakinainen toimittaja vuonna 1977. 

Jake Nymanin vuosina 1984–2003 toimittama nostalginen musiikkiohjelma Onnenpäivä keräsi parhaimmillaan jopa 900 000 kuuntelijaa radioiden ääreen. Muita Nymanin suosittuja radio-ohjelmia ovat olleet muun muassa Nuorten sävellahja, Kovan päivän ilta, Rockradio, Nousevan auringon talo, Muistojen Bulevardi, Sadan vuoden syke sekä hänen vuosina 1994–2005 tuottamansa Suomen virallinen lista. Jake Nyman siirtyi eläkkeelle vuonna 2014, mutta hän toimittaa freelancerina Radio Suomessa sunnuntaiaamuisin kuultavaa Jake Nymanin Popradiota. Ohjelmalla on yli 400 000 kuulijaa. 

Eläkkeelle jäätyään Nyman on juontanut satunnaisesti Radio Suomen teemalähetyksiä sekä Kadonneen levyn metsästäjät -ohjelmaa.

Nyman on tunnetuimpia suomalaisia The Beatles -faneja. Vuonna 1980 hän oli ensimmäinen, joka Suomessa kertoi John Lennonin kuolemasta; tämä tapahtui hänen juontamassaan Rokkivekkari-radio-ohjelmassa aamulla 9. joulukuuta 1980.

Nyman on julkaissut toistakymmentä populaarimusiikin tieto- ja hakuteosta. Lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja ja levyarvosteluja useisiin lehtiin. Nyman käy luennoimmassa populaarimusiikin historiasta muun muassa kirjastoissa. Hän on Suomen Dekkariseuran jäsen. 

Nymanilla on kolme aikuista lasta.

Tuotantoa 
 Rocktieto, osat I–III (Soundi-kirja, 1978–1982)
 
 
 
 Onnenpäivät 1–2
 
 
 
 
 Suomi soi 1–4. Suomalaisen populaarimusiikin historia (toimittaneet Pekka Gronow, Jukka Lindfors ja Jake Nyman) 

 
 
 Rakas vanha vinyyli. Poimintoja muistojeni levyhyllystä. Latvia: Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-8839-3
 Kielletyt levyt. Sata vuotta musiikin sensuuria. Helsinki : Gummerus. 2017. ISBN 978-951-24-0078-2 sidottu

Palkintoja ja tunnustuksia 
 Vuoden radiotoimittaja 2004
 YLEn 75-vuotisjuhlarahaston palkinto vuonna 2005
 Vuoden radiotoimittaja 2005
 Radio- ja TV-viihteen seuran Studio Kympin tunnustuspalkinto 2006 
 Koura-palkinto vuonna 2007
 Prix Elvis vuonna 2007
 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2010
 Gramex-palkinto 2015

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Jake Nyman Ylen Elävässä arkistossa
 Yle Elävä arkisto: Olipa kerran Beatles, otteita kuunnelmasta, käsikirj. Jake Nyman ja Timo Kanerva (1980)
 Yle Areena – Jake Nymanin Popradio

Suomalaiset radiotoimittajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Musiikkitoimittajat
Emma-palkinnon saajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Vaihtoehtohistoria

Vaihtoehtohistoria on fiktiota, jossa historian kulku kuvitellaan todellisuudesta poikkeavaksi. Vaihtoehtoisessa historiassa pyritään luomaan kuva siitä, millainen maailma olisi, jos tapahtumat olisivat menneet toisin. Yksi vaihtoehtohistorian teemoista on esimerkiksi natsi-Saksan voitto toisessa maailmansodassa. Suomessa vaihtoehtoisen historian keskeisin aihe on ollut Suomen miehittäminen ja liittäminen Neuvostoliittoon.

Esimerkkejä

Kirjallisuutta 
 Murray Leinster: ”Sidewise in Time” (1934)
 Ward Moore: Bring the Jubilee (1953)
 Philip  K. Dick: Oraakkelin kirja (1962)
The Man in the High Castle, kirjan televisiosovitus (2015–2019)
 Michael Moorcock: Ilmojen sotaherra (1971)
 Norman Spinrad: Rautainen unelma (1972)
 Fritz Leiber: ”Älä myöhästy zeppeliinistä!” (1975)
 Len Deighton: SS Lontoo (1978)
SS-GB, kirjan televisiosovitus (2017)
 Alan Moore: Vartijat (1986)
Watchmen, sarjakuvaromaanin elokuvasovitus (2009)
 Robert Harris: Kolmannen valtakunnan salaisuus (1992)
Fatherland – Isänmaa, kirjan elokuvasovitus (1994)
 Neil F. Comins (toim.): What if the Moon Didn’t Exist (1993, tietokirja)
 Ilkka Remes: Pääkallokehrääjä (1997)
 Mark Millar: Toveri Teräsmies: Punatähden poika (2003)
Superman: Red Son, sarjakuvan elokuvasovitus (2020)
 Philip Roth: Salajuoni Amerikkaa vastaan (2004)
The Plot Against America, kirjan televisiosovitus (2020)
 Ilkka Remes: Kotkanpesä (2020)

Televisiosarjoja 

 For All Mankind (2019–)
 Hollywood (2020, minisarja)
 Noughts + Crosses (2020–)

Videopelejä 

 Command & Conquer: Red Alert (1996)
 Command & Conquer: Red Alert 2 (2000)
 Resistance: Fall of Man (2006)
 World in Conflict (2007)
 Turning Point: Fall of Liberty (2008)
 Wolfenstein: The New Order (2014)
 Xenonauts (2014)
 Homefront: The Revolution (2016)
 Wolfenstein II: The New Colossus (2017)
 We Happy Few'' (2018)

Katso myös 
 Aikamatkustus fiktiossa
 Kontrafaktuaalinen historia
 Käänteis- ja rinnakkaismaailma
 Mahdolliset maailmat
 Moninkertaiset historiat
 Multiversumi
 Steampunk ja dieselpunk

Lähteet

Aiheesta muualla 

 AlternateHistory.com.
Carrie Underwood

Carrie Marie Underwood (s. 10. maaliskuuta 1983 Muskogee, Oklahoma) on yhdysvaltalainen kantrilaulaja, joka ponnahti julkisuuteen voittamalla American Idolin neljännen tuotantokauden. Vuonna 2005 Underwood julkaisi ensimmäisen levynsä Some Hearts, joka on myydyin naisartistin debyyttisooloalbumi kantrimusiikissa ja se on palkittu kolmella Grammy-palkinnolla. Sitä seurasi lokakuussa 2007 julkaistu studioalbumi Carnival Ride ja marraskuussa 2009 julkaistu Play On.

Underwood on David Cookin lisäksi ainoa American Idolin voittaja, joka on päässyt "World Almanac and Book of Facts" -lehden kanteen. Hän on naimisissa jääkiekkoilija Mike Fisherin kanssa. Heillä on helmikuussa 2015 syntynyt poika.

Carrie Underwood on myös tehnyt oman version Disneyn Lumottu-elokuvan "Ever, ever after" -laulusta sekä Karate Kid -elokuvan soundtrackilla olevasta laulusta The Moment of Truth. Underwood on myös esittänyt rock-musiikkia kuten Guns n Rosesin kappaleet "Sweet Child O'Mine" ja "Paradise City" sekä Heartin kappaleen "Alone".

Palkinnot 
 American Music Awards 2010 -gaala: Paras kantrialbumi Play On
 Seitsemän Grammy-palkintoa

Julkaisut

Albumit 
 Some Hearts (2005)
 Carnival Ride (2007)
 Play On (2009)
  Blown Away (2012)
 Storyteller (2015)
 Cry Pretty (2018)
 My Gift (2020)

Singlet 
 Inside Your Heaven (2005)
 Jesus, Take the Wheel (2005)
 Some Hearts (2005)
 Don't Forget to Remember Me (2006)
 Before He Cheats (2006)
 Wasted (2007)
 So Small (2007)
 All-American Girl (2008)
 Last Name (2008)
 Just a Dream (2008)
 I Told You So (2009)
 Cowboy Casanova (2009)
 Temporary Home (2009)
 Undo It (2010)
 Mama's Song (2010)
 Good Girl (2012)
 Blown Away (2012)
 Two Black Cadillacs (2012)
 See You Again (2013)
 Something in the Water (2014)
 Little Toy Guns (2015)
 Smoke Break (2015)
 Heartbeat (2015)
 Church Bells (2016)
 Dirty Laundry (2016)
 Cry Pretty (2018)
 Love Wins (2018)
 Southbound (2019)
 Drinking Alone (2019)

Kiertueet 
 American Idols LIVE! Tour (2005)
 Carrie Underwood: Live (2006)
 Love, Pain and the Whole Crazy Carnival Ride Tour (2008)
 Carnival Ride Tour (2008)
 Play On Tour (2010)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Arista Recordsin virallinen sivu 
 Carrie Underwood Discogsin sivulla 
 Carrie Underwood Allmusicin sivulla 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Grammy-palkinnon saajat
American Idol -kilpailijat
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Etiopian ortodoksinen kirkko

Etiopian ortodoksinen kirkko eli Etiopian ortodoksinen tewahedo-kirkko (, Yäityop'ya ortodoks täwahedo bétäkrestyan) on Etiopian valtakirkko. Se oli valtionkirkon asemassa Etiopian keisarikunnassa. Se kuuluu orientaaliortodoksisiin kirkkoihin, jotka erosivat tai erotettiin vuoden 451 Khalkedonin kirkolliskokouksen yhteydessä muista kirkoista (jotka sittemmin jakaantuivat katoliseen ja ortodoksisiin kirkkoihin). Kirkkoa on johtanut vuodesta 2013 Etiopian patriarkka Abune Mathias, ja kirkkoon kuuluu yli 50 miljoonaa orientaaliortodoksia. Se on siten nykyisistä orientaaliortodoksisista kirkoista suurin.

Historia
Etiopian ortodoksinen kirkko oli Aleksandrian koptilais-ortodoksisen kirkon alainen 1900-luvulle asti, ja sen piispat olivat säännönmukaisesti egyptiläisiä. Vuonna 1951 kirkon metropoliitaksi tuli ensimmäisen kerran etiopialainen. Vuonna 1959 hänen asemansa vahvistettiin patriarkkana, ja kirkosta tuli autokefaalinen. Etiopian amhara- ja tigray-kansat ovat historiallisesti olleet Etiopian ortodoksisen kirkon pääasiallisia kannattajia, ja kirkolla on ollut tärkeä asema amharalaisessa kulttuurissa. Kirkon liturgia ja pyhät kirjoitukset ovat tyypillisesti ge’ez-kielisiä, vaikka molemmat on käännetty kansankielelle amharaksikin. Kirkon nimessä oleva ge’ezin kielen sanan tewahedo tarkoittaa "ykseyttä" ja ilmaisee kirkon miafysiittista oppia. Amharoiden hallitseman Etiopian keisarikunnan aikana kirkko oli Haile Selassien voimakas tukija. Etiopian lisäksi kirkkoon kuuluvia Etiopian ortodokseja elää diasporassa eli hajaantuneena eri puolella maailmaa, muun muassa Australiassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.

Oppi
Etiopian ortodoksinen kirkko lukee Eritrean ortodoksisen kirkon kanssa Raamatun kaanoniinsa myös Riemuvuosien kirjan ja Henokin kirjan, jotka eivät kuulu muiden kirkkokuntien hyväksymään kaanoniin. Vanhalla testamentilla ja liitonarkilla on kirkolle poikkeuksellinen painoarvo. Ympärileikkaus, paasto ja sapatin noudattaminen lauantaina sunnuntain lisäksi kuuluvat myös kirkon tapoihin. Kirkon papisto ei yleensä ole opiskellut, mutta luostarilaitos on huomattava. 

Martti Luther tapasi elämänsä aikana etiopialaisen diakonin, jonka kanssa he olivat monista asioista samaa mieltä. Lutherilla oli hyvä mielipide Etiopian kirkosta.

Aiheesta muualla 

 Ethiopian Orthodox Tewahedo Church Kirkon kotisivut
 Etiopian ortodoksinen kirkko, Ortodoksi.net

Kristinusko Etiopiassa
Orientaaliortodoksinen kirkko
Topias

Topias on miehen etunimi. Nimi on johdettu hepreankielisestä nimestä Tobia, joka merkitsee ”Jumala on hyvä”. Monissa kielissä nimi esiintyy muodossa Tobias. Topiaan (tai vaihtoehtoisesti Topiaksen) nimipäivä on 2. marraskuuta, samana päivänä Topin kanssa. Suomenruotsalaisessa kalenterissa sama päivä on Tobiaksen nimipäivä.

Kirjailija Toivo Kauppinen käytti Topiasta nimimerkkinään pakinoidessaan Suomen kuvalehteen 1940- ja 1960-luvuilla. Samaa nimimerkkiä hän käytti myös elokuvakäsikirjoittajana. Kauppinen kirjoitti myös lukuisia romaaneja ja näytelmiä. 

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Topias on Suomessa annettu 9 025 miehelle ja alle kymmenelle naiselle.

Tunnettuja Topiaksia 
 Topias Ahola (s. 1996), suunnistaja 
 Topias Haapanen (s. 1998), suomalainen jääkiekkoilija
 Topias Huttari (1907–1953), inkeriläinen runoilija ja kirjailija, nimimerkki Lea Helo
 Topias Hynninen (s. 2005), jääkiekkoilija
 Topias Kaski (s. 2002), jääkiekkoilija
 Topias Kekkonen (1887–1961), amerikansuomalainen toimittaja ja työväenliikkeen aktiivi
 Topias Koukkula (s. 1996), suomalainen kolmiloikkaaja
 Topias Kuukkanen (s. 1992), koripalloilija
 Topias Laine (s. 2001), keihäänheittäjä
 Topias Leinonen (s. 2004), jääkiekkomaalivahti
 Topias Lepo (s. 1994), nyrkkeilijä
 Topias Lilja (s. 1996), suomalainen pesäpalloilija
 Topias Listo (s. 2002), suomalainen jalkapalloilija
 Topias Palmi (s 1994), suomalainen koripalloilija
 Topias Taavitsainen (s. 1998), Dota 2 -pelaaja ja striimaaja
 Topias Valli (1889–1955), suomalainen kirjailija
 Topias Vilén (s. 2003), suomalainen jääkiekkoilija
 Topias Wiena (s. 1996), suomalainen jalkapalloilija

Lähteet 

Etunimet
Karakum

Karakum  on aavikko Aasian sisäosissa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Araljärven ja Amu-Darjan eteläpuolella ja on osa Turanin alankoa.

Karakum kirjoitetaan monesti myös Kara-Kum, Gara Gum (“Musta hiekka”), Garagum, Karakumy. Karakumin pinta-ala on 350 000 km², joten se on melko suuri aavikko. Karakum on aavikoksi kuiva. Alueen läpi on kaivettu Karakumin kanava, joka on aiheuttanut ympäröivän maan suolaantumista. Kuumassa ilmanalassa veden haihtuminen nostaa maan sisässä olevan suolan pintaan.

Turkmenistanin hallinnon suunnitelmissa on kuitenkin luoda aavikon keskelle Karashorin syvänteeseen 2000 km² laajuinen "Kultaisen ajan järvi" täyttämällä syvänne puuvillapeltojen kasteluun käytetyllä vedellä. Projektin kustannuksiksi arvioidaan 20 miljardia US$.

Lähteet 

Aasian aavikot
Turkmenistanin maantiede
Seulonnan keskeiset artikkelit
Polle Koninkaulus

Polle Koninkaulus () on Disneyn hevosta muistuttava eläinhahmo, joka on usein nähty yhdessä Helunan kanssa. Polle on Hessun ja Mikin ystävä. Polle jäi jopa pitkäksi aikaa kokonaan pois sarjakuvista, kun Heluna esiintyi Hessun tyttöystävänä. Nykyään Polle esiintyy myös televisio-ohjelmissa, esimerkiksi Mikin klubissa ja Klassisissa piirretyissä. Ennen Hessun vakiintumista Polle esiintyi melko usein Mikki Hiiren apurina erilaisissa seikkailuissa. Tosin Polle on aina ollut Disneyn sarjakuvissa lähinnä sivuhenkilön roolissa. Hän on luonteeltaan iloinen ja melko kätevä käsistään. 2000-luvun puolella Pollesta on ryhdytty muotoilemaan puoli-ilkeää humoristia, joka tekee joskus omille silmille pärskähtäviä ilkeitä piloja – hän esimerkiksi naamioituu puhuvaksi postilaatikoksi, joka heittää sisäänsä pudotetut kirjeet silppuna takaisin. 

Kuvitteelliset hevoset
Mikki Hiiri -sarjakuvan hahmot

de:Liste der Bewohner Entenhausens#Rudi Ross
Luettelo aavikoista

Tämä on luettelo aavikoista. Luettelo ei ole täydellinen, mutta listaa suurimmat ja muuten tunnetut.

Maailman aavikot

Eurooppa 
 Tabernasin aavikko (Espanja)

Aasia 
 Negevin aavikko (Israel)
 Syyrian aavikko (Syyria, Irak, Jordania, Saudi-Arabia)
 Arabian niemimaan aavikot:
 Nafud (Saudi-Arabia)
 Rub' al Khali (Saudi-Arabia, Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Oman, Jemen)
 Dasht-e Kavir eli Iso Suola-aavikko (Iran)
 Indus-laakson aavikko (Pakistan, Intia)
 Cholistanin aavikko (Pakistan)
 Tharin aavikko (Pakistan, Intia)
 Rynin aavikko (Kazakstan)
 Karakum (Turkmenistan, Kazakstan)
 Kyzylkum (Kazakstan, Uzbekistan)
 Taklimakanin aavikko (Kirgisia, Kiina):
 Kum-tagh (Kiina)
 Gobin aavikko (Kiina, Mongolia):
 Badain Jaran (Kiina)
 Hami (Kiina)
 Tenggerin aavikko (Kiina)
 Dzoosotoyn Elisen eli Gurbantünggütin aavikko (Kiina)
 Lopin aavikko (Kiina)
 Ordoksen aavikko (Kiina)
 Shapotou (Kiina)

Afrikka 
 Saharan aavikko:
 Libyan aavikko (Libya, Egypti, Tšad, Sudan)
 Itäinen aavikko (Egypti, Sudan)
 Bayudan aavikko (Sudan)
 Danakilin aavikko (Etiopia, Eritrea, Djibouti)
 Nubian aavikko (Sudan, Eritrea)
 Qattaran syvänkö (Egypti)
 Ténérén kivikkoaavikko (Niger, Tšad)
 Nyirin aavikko (Kenia)
 Kalaharin aavikko (Namibia, Botswana, Etelä-Afrikka)
 Namibin aavikko (Angola, Namibia, Etelä-Afrikka)

Pohjois-Amerikka 
 Mojaven aavikko (Yhdysvallat)
 Kuolemanlaakso, Death Valley (Yhdysvallat: Kalifornia)
 Sonoran aavikko (Yhdysvallat, Meksiko)
 Baja California, Lounainen Sonoran aavikko (Meksiko)
 Yuman aavikko (Yhdysvallat, Meksiko)
 Yuha Desert (Yhdysvallat: Kalifornia)
 Coloradon aavikko (Yhdysvallat: Kalifornia)
 Vizcaíno Desert (Meksiko)
 Lechuguilla Desert (Yhdysvallat: Arizona)
 Tule Desert (Yhdysvallat: Arizona)
 Painted Desert, Maalattu aavikko (Yhdysvallat: Arizona)
 Black Rock Desert (Yhdysvallat: Nevada)
 Smoke Creek Desert (Yhdysvallat: Nevada)
 Tule Desert (Yhdysvallat: Nevada)
 Owyhee Desert (Yhdysvallat: Nevada, Idaho, Oregon)
 Y P Desert (Yhdysvallat: Nevada, Idaho)

Etelä-Amerikka 
 Medanos (Venezuela)
 Sechuran aavikko, Perun Atacama (Peru, Chile)
 Atacaman aavikko (Chile, Peru)
 Patagonian aavikko (Argentiina, Chile)

Australia ja Oseania 
 Australian aavikot (Australia):
 Iso Hiekka-aavikko (Australia)
 Pieni Hiekka-aavikko (Australia)
 Gibsonin aavikko (Australia)
 Iso Victorian aavikko (Australia)
 Tanamin aavikko (Australia)
 Simpsonin aavikko (Australia)
 Strzeleckin aavikko (Australia)
 Sturtin kiviaavikko (Australia)
 Rangipon aavikko (Uusi-Seelanti)

Katso myös 
 luettelo aavikoista pinta-alan mukaan
Variaattori

Variaattori on automaattinen voimansiirtojärjestelmä, jonka välityssuhde muuttuu moottorin kierrosten sekä kuormituksen mukaan. Tämän avulla käytössä on aina parhain välitys ja moottori pyrkii toimimaan taloudellisimmalla kierroslukualueella. Hihnavariaattorin toiminta perustuu kartiomaisiin hihnapyöriin sekä edessä että takana, sekä niitä yhdistävään voimansiirtohihnaan. Hihnan asentoa kartioilla säätelee yksinkertainen keskipakoisvoimaan perustuva puristusmekanismi joka siten pyrkii muuttamaan välitystä moottorille edullisimmaksi. 

Variaattoreita käytetään yleisesti moottorikelkoissa, mönkijöissä, skoottereissa, leikkuupuimureissa ja mopoautoissa. 
DAF ja Volvo ovat valmistaneet variaattori-voimansiirrolla (Variomatic) toimivia henkilöautoja, esimerkiksi Volvo 343 sekä DAF 66, myös Nissan on valmistanut Primeraa Transmatic-nimisellä variaattorilla.

Nykyään portaaton vaihteisto on elektronisesti ohjattu (CVT) ja toimii samojen periaatteiden mukaan kuin DAF:n alun perin suunnittelema variaattori. Kuminen vetohihna on saanut väistyä teräslamelleista valmistetun hihnan tieltä. CVT-vaihteistoja käytetään muun muassa Audeissa, Hondassa, Toyotassa (erityisesti hybrideissä), Subaruissa, Mitsubisheissä sekä uusissa Mineissä.

Voimansiirto
Alois Šmolík

Alois Šmolík (16. huhtikuuta 1897 Býšovec – 28. heinäkuuta 1945 Brno) oli tšekkiläinen lentokonesuunnittelija. Hän suunnitteli etenkin yksimoottorisia koulukoneita. Hän oli Letov-yhtiön pääsuunnittelija 1920- ja 1930-luvuilla.

Šmolikin kehittämät lentokoneet
 Letov S-1
 Letov S-2
 Letov S-3
 Letov S-4
 Letov S-5
 Letov S-6
 Letov S-7
 Letov S-8
 Letov S-12
 Letov S-13
 Letov S-14
 Letov S-16
 Letov Š-18
 Letov S-19
 Letov S-20
 Letov S-21
 Letov S-22
 Letov S-25
 Letov S-28
 Letov S-31
 Letov S-32
 Letov S-33
 Letov S-39
 Letov S-50

Lentokonesuunnittelijat
Tšekkiläiset henkilöt
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1945 kuolleet
Miehittämätön ilma-alus

Miehittämätön ilma-alus (, UAV) on ilma-alus, jossa ei ole ihmislentäjää.

Monesti miehittämättömästä lennokista tai helikopterista käytetään nimitystä drone tai drooni. Droneja ohjataan kauko-ohjauksella ja/tai siinä on automaattiohjaus.

Siviilikäytössä droneja on käytetty esimerkiksi leluna ja ilmakuvauksessa. Sotilaskäytössä drone saattaa tiedustelun lisäksi laukaista aseen; lisäksi on kohteeseen ohjattavia tai ohjautuvia, samalla tuhoutuvia malleja.

Ensimmäiset kauko-ohjatut lennokit kehitettiin ensimmäisen maailmansodan lopussa.

Lennokit ilmatorjunnan harjoitusmaalina
Ampumaharjoitusten maaliksi tarkoitettua lennokkia kutsutaan maalilennokiksi (). Mallilennokkia ohjataan tyypillisesti radio-ohjauksella, mutta käytössä on myös itsenäisesti autopilotin avulla lentäviä malleja.

Vanhentuneita suihku- ja potkurilentokoneita on käytetty myös miehittämättöminä harjoitusmaaleina. Tämäntyyppisten miehitettyjen lentokoneiden pohjalta rakennettujen maalilennokkien ongelma on tosin usein ollut niiden korkea hinta ja käyttökulut.

Dronen historia Suomessa 
Tammikuussa 2019 Suomessa oli rekisteröitynyt 2 416 droneja hyödyntävää kaupallista toimijaa, joilla oli käytössään 3 073 dronea. Vuoden 2020 heinäkuun 1. päivästä lähtien on dronen lennättäjän suoritettava ilmailuun liittyvä verkkokurssi ja -tentti. Tähän liittyy myös rekisteröitymisvaatimus. Vaatimusten taustalla ovat uudet EU-asetukset. 

Toukokuussa 2021 kerrottiin, että Helsingin yliopistollinen sairaala alkaa testata sähkökäyttöisiä droneja pääkaupunkiseudun ensihoidossa keväällä 2023. Euroopan komission rahoittaman ja VTT:n koordinoiman Airmour-hankkeen putteissa tehtävillä testilennoilla kuljetetaan sekä ensihoitohenkilöstöä esittäviä nukkeja että hoitovälineitä ja -tarvikkeita. VTT arvioi, että miehitettyjä dronelentoja voidaan tehdä vakituisesti vasta 2030-luvulla.

Avoin-luokan dronet Suomessa 

Avoin-toimintakategoriaan kuuluvat alle 25 kg painavat ja alle 120 m korkeudessa lentävät dronet. Droneilla lentäminen on jaettu kolmeen alakategoriaan (A1 – A3) toimintaympäristön mukaan, ja dronet on luokiteltu C-luokituksin. Jokaisella luokalla on omat erityisvaatimukset droneille ja kauko-ohjaajille. Tehdasvalmisteisen dronen tulee olla myös CE-merkitty. Avoin-luokan dronella ei saa lentää väkijoukkojen yli, ja dronen suurin sallittu nopeus on 19 m/s.

Katso myös
Automatisoidut autot
 Miehittämätön sotilaallinen ilma-alus
 MAV

Lähteet

Aiheesta muualla 

Huffington post: Drone lobbying companies
IMINT imagery intelligence
"Human Pilots: Who Needs 'Em?" – Wired
AUVS International Aerial Robotics Competition
UAVMarketSpace UAV MarketSpace is a comprehensive web resource for information on Commercial (Civil) and Public use of UAVs.
 Mahon, Tim: "U.K., BAE Systems divulge details of six UAV programs", Space News
Sata vuotta yksin taivaalla - Robottien sota ei ole uusi asia, Suomen Sotilas 6, 2010

Seulonnan keskeiset artikkelit
Vegaaniliitto

Vegaaniliitto ry on vuonna 1993 Suomessa perustettu yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää kasvissyöntiä ja veganismia. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys tekee tiedotus- ja valistustyötä, harjoittaa julkaisutoimintaa, järjestää tiedotus- ja esitelmätilaisuuksia, organisoi opintopiirejä ja järjestää mielenosoituksia ja kampanjoita. Tärkeä osa tiedotusta on vegaanisesta arjesta kertominen muun muassa jakamalla reseptejä sekä tietoa ravitsemuksesta.

Vegaaniliitto julkaisee erilaisten esitteiden lisäksi Vegaia-nimistä lehteä, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Yhdistyksellä on oma kirjasto, josta voi lainata veganismia käsitteleviä kirjoja ja ulkomaalaisia lehtiä. Vegaaniliitolla on myös vapaaehtoisvoimin toimiva Vegaanipuoti, jossa on myynnissä veganismiin liittyviä tuotteita, joita tilaamalla tukee myös yhdistyksen toimintaa.

Aiheesta muualla 
 Vegaaniliiton kotisivut

Vegetarismi
Suomalaiset järjestöt
Neuvontajärjestöt
Pilvimetsä

Pilvimetsä on vuoristoissa esiintyvä kasvillisuustyyppi trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Sitä esiintyy erittäin kosteassa ilmastossa vuoriston merenpuoleisella rinteellä, tyypillisesti 500–2500 metrin korkeudella. 

Vuoristossa on viileämpää kuin alavilla mailla, minkä vuoksi vesihöyry tiivistyy vuoristossa uduksi, sumuksi tai pilviksi, ja kasvillisuus on pilvimetsää. Puiden oksat ovat sammalten, orkideojen ja muiden päällyskasvien peittämät. Puusaniaisia, palmuja ja bambuja voi kasvaa.

Pilvimetsää kasvaa Afrikan, Keski- ja Etelä-Amerikan, Indonesian ja Uuden-Guinean vuoristojen rinteillä. Tietyillä alueilla lauhkealla vyöhykkeellä voi kasvaa pilvimetsää suuresti muistuttavia metsiä.

Maailman pilvimetsien yhteenlaskettu pinta-ala oli vuonna 2004  noin 400 000 neliökilometriä. Niitä uhkaavat sekä ilmastonmuutos että maankäytön muutokset.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Metsät
Kasvillisuusvyöhykkeet
Pajarit

Pajarit eli bojaarit (, ’ylimys’) olivat Venäjän ylimmän ruhtinaallisen palvelusluokan jäseniä ennen Pietari Suuren aikaa. Pietari Suuri lakkautti pajarien neuvoston eli pajariduuman vuonna 1711. Pajarit toimivat sotureina ja hallitsijan neuvonantajina.

Pajari-nimitystä käytettiin myös muun muassa Unkarin ja Romanian alueella.

Pajarien alkuperä 
Venäläiset pajarit on perinteisesti jaettu kolmeen eri kategoriaan:

 rurikilaiset ruhtinaat (muun muassa suvut Šuiski, Vorotonski ja Repnin)
 Liettuan ja Kultaisen Ordan ruhtinaat, joiden väitettiin polveutuvan itse Tšingis-kaanista (muun muassa suvut Belsk ja Mstilavski)
 ikivanha moskovalainen aateli, joka on palvellut suuriruhtinaita 1300-luvusta lähtien (muun muassa suvut Romanov, Godunov ja Šeremetjev)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Aateli
Venäjän historia
Seulonnan keskeiset artikkelit
Taksvärkki

Taksvärkki ( 'päivätyö') oli alun perin vuokratilallisen päivätyövelvollisuus. Vuokratilallisia olivat torpparit ja mäkitupalaiset. Vuokralaisen oli työskenneltävä isäntätalossa tietty määrä päiviä viikossa tai tarjottava työmies, jos vuokra oli sovittu suoritettavaksi osin tai kokonaan päivätyönä; näitä kutsuttiin arkikielessä taksvärkkipäiviksi. Sana poistui alkuperäisestä käytöstään vuokratilallisten vähetessä 1900-luvun alkupuolella torpparilain vaikutuksesta.

Nykyään sanalla tarkoitetaan peruskoulun yläluokilla vuosittain järjestettävää taksvärkkipäivää, jolloin koululainen käy päivän töissä jossakin ja saa sovitun summan palkakseen, joka annetaan hyväntekeväisyyteen.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Laki maanvuokrasta maalla (19/1902)
 Armollinen Asetus torpan, lampuotitilan ja mäkitupa-alueen vuokrauksesta (12/1909)
 Laki vuokra-alueiden lunastamisesta (135/1918) eli ”torpparilaki” 

Suomen asutus- ja yhteiskuntahistoria
Kössi Kenguru

Kössi Kenguru on suomalainen pala-animaatiosarja, jota valmistettiin vuosina 1968–1978 sekä 1997, 2000 ja 2002. Sarjaa esitettiin pääasiallisesti Pikku Kakkosen yhteydessä. Hahmon loi animaattori Heikki Prepula. Kössi Kenguru seikkaili myös sarjakuvassa, joka ilmestyi Me-lehdessä vuosina 1973–1990.

Kössi Kenguru on yksinkertaisista geometrisista paloista muodostuva vihreä kenguru. Kössin ohella animaatioissa esiintyvät hänen ystävänsä Masa Myyrä, Anselmi Avaruusapina ja Allu Alligaattori.

Jaksot

YLE TV2:n tuottamat jaksot:
 Kössi Kenguru pohjolassa, (mustavalkoinen, 1968) 
 Kössi Kenguru avaruudessa (1972) 
 Kössi Kenguru vetehisten valtakunnassa (1973) 
 Kössi Kenguru satujen maailmassa (1974) 
 Kössi Kenguru ja Aatami Aikuinen (1975)
 Kössi Kenguru ja tyhjätaskut (1976)
 
Heikki Prepulan tuottamat Kössi-jaksot:
 Veturi (1978, 7 min) 
 Plumps! (1997, 8 min)
 Yhä ylöspäin (2000, 6 min)
 Uninen kurpitsa (2002, 8 min)

DVD-julkaisut
 Kössi Kenguru satujen maassa
 Kössi Kenguru ja muut ystävämme

Lähteet
 Heikki Prepulan haastattelu
 Tuula Leinonen: 100 vuotta suomalaista animaatiota, s. 102–105. Aalto ARTS Books, Helsinki 2014.

Aiheesta muualla
 Ylen Elävä arkisto: Kössi Kenguru
 Film-O-Holic.com arvostelu "Kössi Kenguru ja muut ystävämme"-DVD:stä 

Pikku Kakkosen ohjelmat
Kuvitteelliset pussieläimet
1960-luvun piirrossarjat
Suomalaiset animaatiosarjat