joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Waiting for the Dawn

Waiting for the Dawn on Kotipelto-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin Suomessa vuonna 2002 Kotipellon oman High and Loud -levy-yhtiön kautta, ja sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle 12. Muualla maailmassa albumin julkaisi Century Media lukuun ottamatta Japania, jossa julkaisija oli Avalon.

Waiting for the Dawnin sanoitukset käsittelevät muinaista Egyptiä, ja samaa teemaa noudattelevan kansitaiteen on piirtänyt Iron Maidenille tekemistään töistä tunnettu Derek Riggs. Albumilla vierailee useita tunnettuja muusikoita kuten Michael Romeo, Roland Grapow, Arjen Anthony Lucassen, Janne Wirman ja Mika Karppinen.

Albumin Suomen-painoksella on bonuskappaleena "Book of the Dead" ja Japanin-painoksella "Secret Name". Kappaleesta "Beginning" julkaistiin single. 

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  ¹
  ²

¹ Vain Suomen-painoksella.
² Vain Japanin-painoksella.

Kokoonpano 

 Roland Grapow – kitara kappaleessa 5
 Mikko Härkin – kosketinsoittimet kappaleissa 1, 4 ja 11
 Jari Kainulainen – basso
 Mika Karppinen – rummut kappaleissa 10 ja 11
 Timo Kotipelto – laulu
 Mirka Rantanen – rummut kappaleissa 2-6, 8 ja 9
 Michael Romeo – kitara kappaleissa 2-4, 8 ja 9
 Sami Virtanen – kitara kappaleissa 6, 7, 10 ja 11
 Janne Wirman – kosketinsoittimet kappaleissa 2, 3 ja 5-10

Singlet

Beginning 

 
 
 

Single julkaistiin 15. maaliskuuta 2002 ja sijoittui parhaimmillaan Suomen singlelistan sijalle neljä. Kappale "Kadesh" on julkaistu vain tällä singlellä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2002 albumit
Vuoden 2002 esikoisalbumit
Kotipellon albumit
Coldness

Coldness on Kotipelto-yhtyeen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin Suomessa vuonna 2004 Kotipellon oman High and Loud -levy-yhtiön kautta ja sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle neljä. Muualla maailmassa albumin julkaisi Century Media lukuun ottamatta Japania, jossa julkaisija oli Avalon. Japanin-painos sisältää bonuskappaleen "Beyond Dreams".

Kappaleista "Reasons" ja "Take Me Away" julkaistiin single, ja ensin mainitusta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Mikko Riikonen. __notoc__

Kappaleet 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  ¹

¹ Vain Japanin-painoksella.

Kokoonpano 

 Jari Kainulainen – basso
 Timo Kotipelto – laulu
 Juhani Malmberg – kitara kappaleissa 5, 9 ja 10
 Mirka Rantanen – rummut
 Michael Romeo – kitara kappaleissa 1-4 ja 6-8
 Antti Wirman – soolokitara kappaleissa 9 ja 10
 Janne Wirman – kosketinsoittimet

Singlet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Kotipellon albumit
Vuoden 2004 albumit
Töyhtökiuru

Töyhtökiuru (Galerida cristata) on kiurujen heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Töyhtökiurun pituus on 17–19 cm, siipien kärkiväli 30–38 cm ja paino 40–45 g. Harmaanruskea, töyhtöpäinen lintu muistuttaa kiurua, mutta on hieman suurempi ja pitkänokkaisempi. Pyrstön reunasulat ovat ruskeat toisin kuin kiurun, jolla on valkeat reunasulat. Siipien alapinta on ruosteenruskea. Töyhtökiuru on äänekäs, sen repertuaariin kuuluu paljon vihelteleviä ääniä. Laulu on kaunista ja vaihtelevaa, ja töyhtökiuru laulaa yleensä kiurun tavoin lennossa. Koiras ja naaras ovat samannäköisiä, koiras tosin on hitusen kookkaampi.

Maantieteellinen muuntelu on erittäin monimutkainen, ja alalajeja on tunnistettu noin 23.

Sekä vanhoilla että nuorilla töyhtökiuruilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, minkä jälkeen ikäluokkia ei voi enää erottaa.

Esiintyminen 
Töyhtökiurun esiintymisalue on hyvin laaja ulottuen Keski– ja Etelä–Euroopasta, Pohjois–Afrikasta ja Lähi–idästä Intian niemimaalle ja Koreaan saakka. Euroopan populaation koko on 7,1–15 miljoonaa yksilöä. Suomessa lajia tavataan harvinaisena lähes vuosittain, mutta laji ei pesi siellä. Se on tavattu Suomessa noin 40 kertaa, varhaisin havainto on vuodelta 1851. Laji on paikkalintu, ja Suomessa lintuja on tavattu myös talvisin.

Elinympäristö 
Töyhtökiuru on avomaiden lintu, joka pesii viljelysmailla, ratapihoilla ja muilla karuilla kulttuurihabitaateilla. Pesimäajan ulkopuolella töyhtökiurut elävät yksinään tai pienissä parvissa. Joskus harvoin parvessa voi olla noin 50 lintua esimerkiksi juomapaikalla.

Lisääntyminen 

Naaras rakentaa pesän maahan. Munia on 4–6, joita naaras hautoo 11–13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä noin yhdeksän päivän ikäisinä, ja ne lentävät kunnolla noin 20 päivää vanhoina. Töyhtökiuru pesii yleisesti kaksi ja joskus kolmekin kertaa kesässä.

Ravinto 
Töyhtökiuru syö pääasiassa siemeniä, mutta jonkin verran myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Se kaivaa nokallaan ruokaa maasta.

Lähteet 

Kiurut
Hilton (hotelliketju)

Hilton on Hilton Worldwide -yhtiön päätavaramerkki ja yksi maailman suurimmista hotelliketjuista. Se on lähtöisin Beverly Hillsistä Kaliforniasta. 

Hiltonin perusti norjalais-saksalainen Conrad Hilton vuonna 1919. Siitä on tullut Yhdysvaltain ensimmäinen koko maan kattava hotelliketju, ja Hilton onkin saanut suuren suosion liikemiesten ja runsaasti matkustelevien henkilöiden keskuudessa. Ympäri maailmaa on yli 500 Hilton-ketjun hotellia, ja yhtiöllä on yhteistoimintaa myös monien lentoyhtiöiden ja autovuokraamoiden kanssa.

Aikajana 

 Perustettiin vuonna 1919.
 Vuonna 1930 Conrad Hilton avasi ensimmäisen Hilton-hotellin El Pasoon Teksasiin. 
 Hiltonista tuli maailman ensimmäinen kansainvälinen hotelliketju Caribe Hilton Hotelin avaamisen myötä San Juanissa Puerto Ricossa.
 John Lennon ja Yoko Ono pitivät ensimmäisen Bed-In for Peace -tempauksensa ("vuoteessa rauhan puolesta") maaliskuun 25. ja 31. päivän välillä vuonna 1969 Amsterdamin Hilton-hotellin huoneessa 902. Nykyään kyseisestä huoneesta on tullut suosittu matkailukohde.
 Hilton omistaa myös useita muita hotelliketjuja, muun muassa Embassy Suitesin ja Doubletreen. Aikaisemmin Hilton on omistanut myös Scandic Hotelsin.

Tunnettuja Hilton-hotelleja 

 Hilton Bonaventure, Place Bonaventure, Montreal, Kanada
 Hilton Sydney, Sydney, Australia 
 Hilton Athens, Ateena, Kreikka 
 Hilton Hawaiian Village Beach Resort and Spa, Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
 Hilton London Paddington, Lontoo, Englanti 
 The London Hilton on Park Lane, Lontoo, Englanti 
 Waldorf Hilton, Lontoo, Englanti 
 Hilton Paris Charles De Gaulle Airport Hotel, Pariisi, Ranska 
 New York Hilton, New York, New York, Yhdysvallat
 Millenium Hilton Hotel, New York, New York, Yhdysvallat 
 The Beverly Hilton, Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat
 Las Vegas Hilton, Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat
 The Drake, Chicago, Illinois, Yhdysvallat
 Washington Hilton, Washington D.C., Yhdysvallat
 Hilton Washington Embassy Row, Washington, D.C., Yhdysvallat
 Palmer House, Chicago, Illinois, Yhdysvallat
 Hilton Tower, Manchester, Englanti
 Hilton Craigendarroch, Ballater, Aberdeenshire, Yhdistynyt kuningaskunta (pienin Hilton-hotelli maailmassa, vain 45 makuuhuonetta)

Hilton-hotellit Suomessa

Hilton rantautui Suomeen vuonna 2003. Tällä hetkellä Suomessa Hilton-hotelleja on kolme. 
 Hilton Helsinki Kalastajatorppa. Sijaitsee Munkkiniemessä merenrannalla. Koostuu kolmesta rakennuksesta: kahdesta hotellirakennuksesta ja yhdestä konferenssirakennuksesta. Kalastajatorpalla on lähes 240 huonetta, kuntosali, saunatilat, uima-allas, hieroja sekä ravintola Meritorppa.
 Hilton Helsinki Strand. Sijaitsee Hakaniemessä merenrannalla. 8-kerroksinen, 192-huoneistoinen. Hotellissa on kuntosali, saunatilat, uima-allas, hieroja.
 Hilton Helsinki-Vantaa Airport. Terminaalien välittömässä läheisyydessä sijaitseva 7-kerroksinen ja 330-huoneistoinen hotelli, joka avattiin 13.8.2007 ja remontoitiin 2010-2011. Kiinteistön omistaa Finavian tytäryhtiö Lentoasemakiinteistöt Oyj. Pääurakoitsijana toimi Skanska Talonrakennus Oy.

Katso myös
Hilton-suku

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hotelliketjut
Hilton

Hilton voi viitata seuraaviin:

 Hilton, kansainvälinen hotelliketju
 Hilton-suku, hotelliketjun äveriäs omistajasuku
 Hilton, paikkoja:
 Hilton, Kanada 
 Hilton, Englannin Cambridgeshire 
 Hilton, Englannin Derbyshire
 Hilton, Englannin Dorset
 Hilton, Englannin North Yorkshire
 Hilton, Englannin Staffordshire
 Hilton, New York, Yhdysvallat 
 Hilton, henkilöitä:
 Conrad Hilton (1887–1979), yhdysvaltalainen liikemies, Hilton-hotelliketjun perustaja
 Daisy ja Violet Hilton (1908–1969), siamilaiset kaksoset, jotka kiersivät yhdysvaltalaisissa sirkus- ja vaudeville-esityksissä 1930-luvulla
 James Hilton (1900–1954), englantilainen kirjailija
 Nicky Hilton (s. 1983), yhdysvaltalainen malli, muotisuunnittelija ja seurapiirijulkkis
 Paris Hilton (s. 1981), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli ja seurapiirijulkkis
 Perez Hilton (s. 1978), yhdysvaltalainen bloggaaja ja televisiopersoona
 Tyler Hilton (s. 1983), yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä
 Hilton!, Virpi Suutarin ohjaama vuonna 2013 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva
 Chílton eli Hilton, kaupunginosa Ateenassa.
Seeprapeippo

Seeprapeippo (Taeniopygia guttata) on pieni kirkasvärinen loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka on erittäin suosittu lemmikkieläin lemmikkilintuna. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1817.

Koko ja ulkonäkö 

Linnun pituus on noin 10 cm ja paino noin 10 g. Koiras on hyvin kirkasvärinen: päälaki ja niska ovat kyyhkynharmaat, posket ruskeat, nokka punainen, nokan ja posken välissä valkoinen raita mustien juovien välissä, kurkku raidallinen, rinnassa musta poikkivyö, vatsa valkoinen, koivet punertavat, kylki ruskea valkein täplin, selkä ja siiven päälliset tummat, sekä pyrstö musta valkoisin täplin. Naaras on vaatimattomamman värinen: yleisväritys harmaanruskea, vatsapuoli vaaleampi, nokka ja koivet punertavat ja naamassa mustavalkoinen kuvio.

Tavallinen ääni on nasaali tööttäys. Koiras laulaa yksinkertaista rullaavaa säettä, joka on kuin vieterin vetämistä. Pari seurustelee keskenään hiljaisilla kutsuäänillä.

Seeprapeipot ovat vilkkaita ja seurallisia. Luonnossa ne liikkuvat suurina parvina, ja häkkioloissakin ne voivat parhaiten, jos niitä on pieni parvi. Vähintään kuitenkin 2 lintua, mielellään koiras ja naaras. Yksinäinen seeprapeippo on epäluonnollinen tapaus, eikä yksinäinen lintu elä kauan häkkioloissa.

Esiintyminen 

Seeprapeiposta tunnetaan 2 alalajia. Nimialalaji guttata pesii Indonesian saaristossa ja castanotis lähes koko Australiassa. Maailman seeprapeippopopulaation koko on kymmeniä miljoonia yksilöitä.

Lemmikkilintuina niitä pidetään kaikkialla. Valtaosa lemmikkinä pidettävistä seeprapeipoista on nykyisin vankeudessa syntyneitä.

Elinympäristö 

Seeprapeipot elävät pensaikkoisilla puoliaavikoilla joen, järven tai muun vesistön tuntumassa. Pesintä ajoittuu sadekausien jälkeiseen voimakkaan kasvun ja hedelmällisyyden kauteen. Siemensyöjänä se vaatii runsaasti juomavettä.

Lisääntyminen 

Seeprapeipot kutovat pesäkorinsa heinistä ja ruohonkorsista ja pehmustavat sen esimerkiksi höyhenillä. Lentoaukko on pesän kyljessä. Naaras munii 4–6, joskus jopa 12 munaa. Haudonta-aika on noin 2 viikkoa ja molemmat puolisot hautovat. Poikaset ovat lentokykyisiä 3–viikkoisina. Yksiavioinen. Pari voi pesiä useita kertoja vuodessa, myös vankeudessa. Nuoret linnut ovat sukukypsiä jo muutaman kuukauden ikäisinä.

Ravinto 

Seeprapeipot ovat siemensyöjiä, jotka syövät pääasiassa erilaisten heinäkasvien siemeniä.

Lähteet 

Loistopeipot
Lemmikkilinnut
Pyhän Ristin kirkko

Pyhän Ristin kirkko voi tarkoittaa seuraavia kirkkorakennuksia:

Suomessa
 Hattulan Pyhän Ristin kirkko
 Iisalmen Pyhän Ristin kirkko
 Kouvolan Pyhän Ristin kirkko
 Kuusamon Pyhän Ristin kirkko
 Rauman Pyhän Ristin kirkko
 Katolinen Pyhän Ristin kirkko Tampereella
 Taivassalon Pyhän ristin kirkko

Muualla maailmassa 
 Pyhän ristin kirkko Englannin Gilling Eastissa
 Varsovan Pyhän ristin kirkko
 Pyhän Ristin kirkko, Kyproksessa lähellä Peléndrin kylää
 Agiasmátin Pyhän Ristin kirkko, kirkko Kyproksessa lähellä Platanistásan kylää

Katso myös 
 Pyhän Ristin katedraali

fr:Sainte-Croix#Patrimoine religieux
Donald Eugene Webb

Donald Eugene Webb (synt. 14. heinäkuuta 1931, Oklahoma), syntyjään Donald Eugene Perkins (käyttänyt myös salanimiä Baker, Donald Eugene Pierce, John S. Portas, Stanley John Portas, Bev Webb, Eugene Bevlin Webb, Eugene Donald Webb, Stanley Webb, Johannes Hecker) on syytettynä poliisipäällikkö Gregory Adamsin Pennsylvaniassa 4. joulukuuta 1980 tapahtuneesta murhasta. Webb nostettiin 4. toukokuuta 1981 FBI:n kymmenen etsityimmän rikollisen luetteloon, jossa tämä pysyi yhtäjaksoisesti maaliskuuhun 2007 saakka; Webbi oli tuolloin kauimmin luettelossa ollut henkilö. Webb haavoittui Adamsin surmaamisen yhteydessä, ja on mahdollista, että hän on kuollut jo vuonna 1980. FBI etsii häntä kuitenkin yhä, ja on luvannut 100 000 dollarin palkkion ratkaisevasta vihjeestä.

Aiheesta muualla
Donald Eugene Webb FBI:n sivuilla

Webb, Donald Eugene
Webb, Donald Eugene
Webb, Donald Eugene
Lapinlahden Linnut!

Lapinlahden Linnut! on suomalainen Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenien viides sketsisarja, joka valmistui vuonna 1995. Sarja esitettiin marras-joulukuussa 1995 MTV3-kanavalla. Naisnäyttelijöinä olivat Heli Sutela ja Miina Turunen. Sarjassa oli kuusi noin 30 minuutin mittaista jaksoa. Ensiesityksen jälkeen sarjaa ei ole toistaiseksi esitetty uusintana.

Sarjan sketsejä
 Terroristit
 Matkalla maailmalla
 Raiskausoikeudenkäynti
 Sambaajat
 Onnenpyörä
 Jurrikamera

Sarjassa esitettyjä musiikkiesityksiä
Sarjassa esitetyt musiikkiesitykset on julkaistu yhtyeen studioalbumilla Tyttö huutaa hii!. 
 Tyttö huutaa hii!
 Enää en sano sanaakaan
 Päänahanmetsästäjä
 Oman asuntonsa kaluste
 Piikki
 Kohta joku kärsii
 Mulkku
 Munasarjatulta
 Sen pitää olla Raimoa

Lapinlahden Lintujen sketsisarjat
1990-luvun suomalaiset sketsisarjat
Bridgette Wilson-Sampras

Bridgette Wilson-Sampras (s. 25. syyskuuta 1973 Gold Beach, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen sisarensa Tracy Wilson on myös näyttelijä.

Wilson-Sampras kruunattiin Miss Teen USA:ksi vuonna 1990 Biloxissa, ja hän oli toinen Oregonista kotoisin oleva voittaja. Tämän jälkeen hän siirtyi elokuva-alalle ja esiintyi elokuvissa Last Action Hero, Billy Madison, Mortal Kombat, Tiedän, mitä teit viime kesänä ja Häät mielessä.

Näyttelemisen lisäksi Wilson-Sampras laulaa, ja hänen musiikkinsa on suosittua varsinkin Japanissa. Hän on myös esiintynyt musikaalissa The Rocky Horror Picture Show.

Hän avioitui tennismestari Pete Samprasin kanssa 2000, ja heillä on kaksi poikaa (s. 2002 ja 2005).

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Ks

Ks tarkoittaa seuraavia:

 kaasu, ks., elollisia olentoja vammauttava, vaurioittava tai tappava ase
 Kainuun Sanomat, KS, kainuulainen sanomalehti
 Kangasalan Sanomat, KS, paikallinen, kangasalalainen uutislehti
 Kansas, postilyhenne KS, Yhdysvaltain osavaltio
 
 katso, ks., viittaus johonkin toiseen kohtaan tekstissä
 Keila-Sepot, KS, suomalainen urheiluseura
 keittiösyvennys, ks, huoneen osa
 kenttäsairaala, KS, sotilasjoukkojen käytössä oleva sairaala
 kerataanisulfaatti, KS, eräs glykosaminoglykaani, orgaaninen aine
 kiinteä silmukka, ks, silmukka, joita virkkaamalla saadaan kiinteä pinta
 
 
 kompassisuuntima, ks, kompassilla määritetty suunta
 konkurssisääntö, KS, konkurssiin liittyviä asioita säätelevä lainkohta
 Korkeasti Siunattu, KS, ortodoksien käyttämä nimitys
 .
Ku

Ku tarkoittaa seuraavia:

 Kankaanpään Uimarit, KU, suomalainen urheiluseura
 Kansan Uutiset, KU, suomalainen sanomalehti
 Kemijärven Urheilijat, KU, suomalainen urheiluseura
 Kouvolan Urheilijat, KU, suomalainen urheiluseura
 
 
 
 Ku-nimisiä henkilöitä:
 Ku Hye-sun (s. 1984), eteläkorealainen näyttelijä ja laulaja
 Ku Bon-chan (s. 1993), eteläkorealainen jousiampuja ja olympiavoittaja

Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:

 Kenttäurheilijat-58, KU-58, suomalainen urheiluseura.
Grill

Grill on hampaisiin kiinnitettävä ja irrotettava jalometallipäällinen. Grillit valmistetaan usein kullasta, platinasta tai hopeasta sekä koristellaan jalokivillä. Grillit ovat lähtöisin Yhdysvalloista, missä ne ovat erityisesti hip hop -artistien suosiossa, mutta nykyään niitä käyttävät myös muut. Suomessa tämä ilmiö on harvinainen. Tunnetuimpia grillien omistajia ovat muun muassa Nelly, Paul Wall, Kanye West, Chamillionaire, Lil Jon, Justin Bieber, Lil B sekä suomalaisen hip hop -yhtyeen Kapasiteettiyksikön Tasis.

Aiheesta muualla 
 http://www.seemygrill.com 

Korujen alalajit
Suu
Hip hop
Setelipaperi

Setelipaperi on erikoispaperi, jota käytetään paperisten maksuvälineiden ja muiden arvopaperien painatuksessa. Setelipaperi valmistetaan pääosin puuvillasta saatavasta kuidusta tai lumpusta. Liian lyhyet puuvillakuidut eivät kelpaa kangasteollisuuden käyttöön, joten ne myydään paperiteollisuudelle. 

Paperimassaan lisätään erilaisia kemikaaleja lisäämään setelipaperin kestävyyttä. Setelipaperin pitää kestää taittelua, rypistelyä ja repimistä repeilemättä ja halkeilematta. Setelien väärentämistä vaikeutetaan jo paperin valmistusvaiheessa: setelipaperiin lisätään silloin turvaominaisuuksia, kuten vesileima, hologrammi, turvalanka tai esimerkiksi ultravioletti- tai infrapunavalossa näkyviä erikoiskuituja.

Historia 

Varhaisimmat paperirahat otettiin käyttöön Kiinassa 650-luvulla. Euroopassa käytettiin plooturahoja maksuvälineinä 1600–1700-luvuille asti, kunnes Johan Palmstruchin Stockholms Banco otti setelit käyttöön 1661 ensimmäisenä Euroopassa. Alun perin seteliraha oli pankkien antama talletustodistus tai maksumääräys, jonka vakuutena oli arvometalleja.

Setelipaperia valmistaneita paperitehtaita

Euroihin käytettävää paperia valmistavia tehtaita on 15 ympäri Eurooppaa. Seteli- eli varmuuspaperia valmistavat paperikoneet ovat lähes aina pieniä ja hitaita sekä melko usein myös vanhoja.
Goznak, on toinen Venäjän federaation setelipaperitehtaista, joka valmistaa ranskalaisella koneella mm. Venäjän ruplan tarvitsemaa setelipaperia.
 Tervakosken paperitehdas (ei valmista euroissa käytettävää paperia)

Lähteet 
http://www.euro.ecb.int
http://www.ecb.int
http://www.paperinkerays.fi/

Paperilaadut
Raha
Sandefjord

Sandefjord on kaupunki Norjan Vestfoldin läänissä. Vuoden 2013 alkaessa siellä oli 44 629  asukasta ja asukasluvulla mitattuna Sandefjord on Norjan 17. suurin kaupunki. Kaupungilla on 146 km rantaviivaa, joka muotoutuu kahdesta niemestä ja kahdesta vuonosta. Kesällä se on suosittu kotimaan rantalomakohde. Ennen toista maailmansotaa siellä on ollut kylpylaitoksia, joissa käytiin suolavesi-, muta- ja rikkivesikylvyissä terveyden kohentamiseksi; niissä pistäytyivät niin kuninkaalliset kuin kulttuurivaikuttajatkin. Vanhoja kylpylöitä on nyttemmin kunnostettu kulttuurikohteiksi.

Valaanpyynti oli tärkeä elinkeino 1800-luvun loppupuolelta 1900-luvulle. Nykyisin Sandefjordissa on Euroopan ainoa valaanpyyntimuseo. Myös hylkeenpyynti ja laivanrakennus ovat olleet kuuluisia sandefjordilaisaloja. 

Sandefjordissa sijaitsevalla Sandefjordin lentokentällä vuonna 1994 tapahtunut Torpin panttivankikriisi on yksi Norjan historian dramaattisimmista panttivankitilanteista.

Sandefjord on Suomen Uudenkaupungin ystävyyskaupunki.

Lähteet

Aiheesta muualla
Liisa Linko-Malmio

Liisa Elina Linko-Malmio (28. toukokuuta 1917 Käkisalmi – 8. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja Sibelius-Akatemian laulun lehtori vuosina 1963–1984. Hänet tunnetaan Karita Mattilan opettajana.

Hänen mukaansa on nimetty palkinto Liisa Linko-Malmio -palkinto, jota on jaettu vuodesta 2003.

Linko-Malmio opiskeli Suomen lisäksi Tukholmassa ja Lontoossa. Hän oli kiinnitettynä Kansallisoopperaan 1940–1943 ja 1945–1951 (Suomalainen ooppera) sekä 1955–1960 (Suomen kansallisooppera). Bremenin oopperaan hän oli kiinnitettynä 1943 ja Kööpenhaminan kuninkaalliseen teatteriin 1951–1955.

Linko-Malmion isä oli säveltäjä ja pianisti Ernst Linko ja äiti laulaja Lahja Linko. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli arkkitehti Veikko Malmio.

Liisa Linko-Malmion lauluoppilaita ovat olleet Karita Mattilan ohella muiden muassa Merja Wirkkala, Marjatta Airas, Satu Vihavainen, Margareta Haverinen, Raita Karpo, Kirsi Tiihonen ja Laura Pyrrö. Linko-Malmio sai professorin arvonimen vuonna 1977.

Linko-Malmio palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1957.



Diskografia
 Liisa Linko-Malmio: Äänityksiä 1955–1966. Finlandia Classics FINCLA 6 (2013).

Lähteet

Kirjallisuutta
 Sajakorpi, Elina: Elämää ja oopperaa: Liisa Linko-Malmio muistelee. Tampere: Klingendahl Paino Oy, 2003. ISBN 952-5435-07-5.

Aiheesta muualla
 Syntynyt suoraan musiikin syliin. Haastattelu Turun Sanomissa 10.11.2003. (Arkistoitu linkki.)
 

Suomalaiset sopraanot
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset
American V: A Hundred Highways


American V: A Hundred Highways on Johnny Cashin studioalbumi, joka julkaistiin 4. heinäkuuta 2006. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kärjessä ja oli Cashin ensimmäinen listaykkönen sitten vuoden 1969 albumin At San Quentin.

Kappaleet

Muusikot 
 Mike Campbell – kitara
 Smokey Hormel – kitara
 Matt Sweeney – kitara
 Benmont Tench – piano, cembalo, urut
 Jonny Polonsky – kitara
 Randy Scruggs – kitara
 Pat McLaughin – kitara

+

 Marty Stuart, Mark Howard, Pete Wade, "Uncle" Josh Graves, Laura Cash, Mac Wiseman, "Cowboy" Jack Clement, Larry Perkins, Dennis Crouch
 Tuotanto: Rick Rubin ja John Carter Cash

Arvostelut 
 AllMusic: 
 Pitchfork: 7.8/10
 Slant Magazine:

Lähteet 
 CD-levy 0602498626962 (American Recordings, LLC., 2006)

Viitteet 

Johnny Cashin albumit
Vuoden 2006 albumit
Rick Rubinin tuottamat albumit
Ahokirkiruoho

Ahokirkiruoho (Gymnadenia conopsea subsp. conopsea, aiemmin var. conopsea) Euroopassa ja Aasiassa tavattava kämmekkäalalaji. Suomessa sitä tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Kasvi on taantunut Suomessa voimakkaasti ja on rauhoitettu Oulun läänin eteläpuolella.

Ahokirkiruoho on punakirkiruohon yksi alalaji tai muunnos. Toinen Suomessa tavattava lajin alalaji (aiemmin muunnos) on hennompikokoinen lettokirkiruoho (subsp. alpina, syn. var. lapponica).

Ulkonäkö ja koko 
Tanakkavartinen ahokirkiruoho kasvaa 30–50 cm korkeaksi. Kasvin juurimukulat ovat liuskaisia. Lehdet ovat vajaan senttimetrin levyisiä, 5–20 cm pitkiä, tasasoukkia ja täplättömiä. Kukinto on tasapaksu, tiheä tähkä, jossa kukkia on 30–50 kappaletta. Kukat ovat tuoksuvia, aniliininpunaisia tai harvoin valkoisia. Kukan huuli on matalaan kolmiliuskainen, kannus pitkä ja hoikka. Ahokirkiruoho kukkii kesä-elokuussa.

Muista Suomessa kasvavista kämmekkälajeista ahokirkiruoho muistuttaa maariankämmekkää, mutta sen kukista ja lehdistä puuttuvat maariankämmekälle ominaiset pilkut.

Ahokirkiruohon pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja perhoset.

Levinneisyys 
Punakirkiruohon muunnoksia tavataan laajalla alueella, joka ulottuu Irlannista ja Ranskasta itään läpi Euroopan ja Venäjän keskiosien Kiinaan ja Japaniin saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Italiaan ja Kreikkaan, ja pohjoisessa Pohjois-Skandinaviaan. Punakirkiruohon muunnosten esiintymien levinneisyyttä Suomessa ei tunneta tarkkaan. Yleisesti voi kuitenkin todeta että ahokirkiruohoa tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa lettokirkiruohon levinneisyysalueen painottuessa Pohjois-Suomeen. Aikaisemmin varsin yleinen ahokirkiruoho on tavallinen enää paikoin Ahvenanmaalla ja Itä-Suomessa.

Elinympäristö 
Ahokirkiruoho kasvaa kalkkipitoisessa maassa valoisilla paikoilla. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat ahot ja laitumet sekä kuivahkot niityt. Vielä 1800–1900-lukujen taitteessa ahokirkiruoho oli yleinen kämmekkä. Laji on sittemmin voimakkaasti taantunut ahojen ja muiden kasvupaikkojen vähennyttyä perinteisen laidunnuksen, niiton ja kaskeamisen loppumisen myötä.

Lähteet 
 Kämmekät, Suomen orkideat. Toim. Korhonen, Mauri & Vuokko, Seppo. Forssan kustannus Oy, Forssa 1987.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Pohjolan kasvien pauloissa: Gymnadenia conopsea subsp. conopsea - punakirkiruoho subsp. ahokirkiruoho
 Kasviatlas 2020: Ahokirkiruohon levinneisyys Suomessa.

Kirkiruohot
Suomen vaarantuneet kasvit
Kiikeli

Kiikeli on saari Oulujoen suiston etelärannalla Oulun Kauppatorin rannassa. Se sijaitsee Oulun kaupunginkirjaston ja Oulun kaupunginteatterin päärakennusten eteläpuolella Meritullin osa-alueella Pokkisen kaupunginosassa.

Saaressa sijaitsee nykyisin Kiikelinrannan asuinalue sekä vuonna 1999 perustettu Meritullin venesatama. Venesatamaan johtaa Kiikelinsilta-niminen katu. Saaren pohjoisosa sekä sen pohjoispuolella sijaitseva Elban pikkusaari ovat Kiikelinpuistoa, joka valittiin Vuoden ympäristörakenteeksi 2002. Kiikelinsaarta ja mannerta erottava kanava on ruopattu Kiikelinrannan asuinalueen rakennustöiden yhteydessä 1900-luvun lopulla.

Aiemmin Kiikelissä sijaitsi Oulun Merenkävijäin ja Oulun Purjehdusseuran purjehduskeskus. Purjehduskeskuksen venehalli veneineen tuhoutui tulipalossa vuonna 1972. Venehalli oli rakennettu saarelle vuonna 1960. Saarella on sijainnut myös kaupungin omistama, vuonna 1889 käyttöön otettu höyrykonekäyttöinen sähkövoimalaitos, joka tuotti sähköä kaupungin katuvalaistukseen.

Kiikelin saaren rannasta on löydetty 1600–1700-lukujen vaihteessa uponnut laivanhylky, niin sanottu Kiikelin hylky.

Keväällä 2007 Kiikeli nousi otsikoihin Oulun kaupungin Teknisen lautakunnan ilmoitettua kaavailuistaan sulkea saarella sijaitseva julkinen Kiikelipuisto kesäaikana lähinnä viikonloppuöiksi. Hanke herätti laajaa keskustelua lehdistössä ja Internetin keskustelupalstoilla.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Oulun sisävesien saaret
Pokkinen
Thrashcore

Thrashcore (usein myös fastcore) on nopeatempoinen hardcore punkin alalaji, joka syntyi 1980-luvun alulla. Thrashcore on jonkinlainen hardcore punkin ja D-beatin yhdistelmä, jossa käytetään blast beatia. Kappaleet voivat olla hyvin lyhyitä ja thrashcore on monin eri tavoin epäsointuisempaa ja vähemmän metallisempaa, kuin grindcore. Kuten hardcore punkin, myös thrashcoren sanoitukset ovat useimmiten kantaa ottavaa ja antimilitaristisia. Thrashcore liitetään vahvasti rullalautailijoiden kulttuuriin.

Termin epäselvyys 
Thrashcore on kehittynyt hardcore punkista ja D-beatista. Thrashcoren syntyyn on vaikuttanut vahvasti hardcore punk yhtyeet, kuten D.R.I. ja Lärm. Kuitenkin jo 1980-luvulla tiettyjä tavallista nopeampia ja aggressiivisempia hardcore punk -yhtyeitä kutsuttiin thrashcoreksi. Termiä "thrash" käytettiin myös synonyyminä hardcore punkin kanssa. Kun D.R.I.:n myötä hardcore punkista tuli nopeampaa, termit alkoivat erottua toisistaan. Thrashcore on lähellä hardcore punkia ja crossover thrashia.

Merkittäviä thrashcore-yhtyeitä
 Code 13
 D.R.I.
 Dropdead
 Electro Hippies
 F-Minus
 Hellnation
 Lärm
 Septic Death
 S.O.B.
 SS Decontrol
 Siege
 Heresy
 DS-13

Merkittäviä thrashcore julkaisuja
 SS Decontrol - *The Kids Will Have Their Say LP (1982)
 D.R.I. - *Dirty Rotten EP (1983)
 D.R.I. - *Violent Pacification EP (1984)
 D.R.I. - *Dealing With It LP (1985)
 Lärm - *Campaign for Musical Destruction LP (1984)
 Siege - *Drop Dead (1984) (kasetti)
 Electro Hippies - *Play Loud or Not at All LP (1986)
 Electro Hippies - *The Only Good Punk... Is A Dead One LP (1987)
 S.O.B. - *Don't Be Swindle LP (1987)

Hardcore punkin tyylilajit
Punkin tyylilajit
Megapoli

Megapoli on metropolialue, jonka väkiluku on yli kymmenen miljoonaa ihmistä. Monesti käsitettä käytetään alueesta, jonka väentiheys ylittää tietyn rajan – rajana pidetään useimmiten 2 000 asukasta neliökilometrillä. Megapoli voi olla yksi metropolialue tai useiden metropolialueiden konurbaatio (kuten Yhdysvaltain itärannikon BosWash tai Saksan Rein-Ruhr).

Vuonna 1950 vain New Yorkin väkiluku ylitti kymmenen miljoonan ihmisen rajan. Nykyään megapoleja on pitkälti yli kaksikymmentä ja määrän odotetaan vain nousevan tulevaisuudessa kehitysmaiden kaupungistuessa. Nykyään suurin osa maailman megapoleista sijaitsee kehitysmaissa. Maailman suurin megapoli on Tokio, jonka suurkaupunkialueella asuu yli 36 miljoonaa ihmistä.

Katso myös 
Luettelo suurimmista kaupunkialueista väkiluvun mukaan 
Metropolialue
Maailmankaupunki

Aiheesta muualla
United Nations Department of Economic and Social Affairs, Population Division
Megacities Task Force
Karttoja Yhdysvaltain megapoleista

Kaupungit

nl:Miljoenenstad
Aalto-yliopiston urheiluseura

Aalto-yliopiston urheiluseura (AaltoUS, vuoteen 2010 asti Polyteknikkojen urheiluseura, PUS) oli vuonna 1903 perustettu urheiluseura. Seura oli helsinkiläinen ja toimi Aalto-yliopiston (vuoteen 2010 asti Teknillisen korkeakoulun) urheiluseurana. Lajeina olivat vuosien varrella muun muassa voimistelu, hiihto, luistelu, jalkapallo, futsal, koripallo, salibandy, lentopallo ja jääpallo.

Historia 
Seuran nimi oli aluksi Polyteknikkojen voimistelu- ja urheiluseura, joka kuitenkin myöhemmin lyheni Polyteknikkojen urheiluseuraksi.

Jalkapallossa seura selvisi Suomen-mestaruuskilpailuissa vuonna 1908 loppuotteluun, jonka se hävisi Sportklubben Unitasille maalein 1–4. Seuraavana vuonna seura voitti SM-loppuottelussa HIFK:n lukemin 4–0. Jääpallossa seura saavutti kaksi ensimmäistä Suomen mestaruutta vuosina 1908 ja 1909. Vuonna 1908 se voitti loppuottelussa HIFK:n 8–3 ja seuraavana vuonna lukemin 6–4. Vuonna 1910 seura ylsi hopealle, kun se hävisi loppuottelun IFK:lle maalein 4–12. Seura voitti myös yleisurheilun SM-kisojen yhteydessä pidetyn jalkapalloturnauksen vuonna 1907.

Pesäpallossa PUS osallistui 1930-luvulla moniin turnauksiin, esimerkiksi ”Pikkumailaan”, joka oli tarkoitettu 2-luokan joukkueille eli ei-mestaruussarjalaisille. Joukkue voitti turnauksen 1930 ja 1931. Myös akateemisen Suomen mestaruuden Teknillinen korkeakoulu onnistui joitakin kertoja voittamaan. Amerikkalaisessa jalkapallossa seura tunnettiin nimellä Poli. Poli voitti lajin Suomen mestaruuden vuonna 1980. Amerikkalaisen jalkapallon toiminta eriytyi vähitellen omaksi urheiluseuraksi FT Scotchiksi.

Yhdistys purkautui 17. helmikuuta 2015.

Lähteet

Entiset suomalaiset jalkapalloseurat
Entiset pesäpalloseurat
Helsinkiläiset urheiluseurat
urheiluseura
Vuonna 1903 perustetut urheiluseurat
BosWash

BosWash (myös Bosnywash, Boshington tai vain yksinkertaisesti Itärannikon megalopoli) on Yhdysvaltojen koillisen itärannikon suurkaupunkialueiden konurbaatiosta ja megalopolista käytetty nimitys. Megalopoli kulkee rannikkoa pitkin Bostonista aina Washingtoniin, mistä se on saanut nimensäkin. Megalopolin muita suuria kaupunkeja ovat muun muassa Providence, New York, Philadelphia ja Baltimore.

Aiheesta muualla 
Artikkeli BosWashista

Yhdysvaltain suurkaupunkialueet
Maantieteen uudissanat
Randstad

Randstad on useiden kaupunkialueiden muodostoma konurbaatio ja megapoli Alankomaiden länsiosassa. Alueeseen kuuluvat esimerkiksi Amsterdam, Rotterdam, Haag ja Utrecht. Alueella asuu laskutavasta riippuen 7,5 – 10 miljoonaa ihmistä eli suunnilleen puolet Alankomaiden väestöstä. Se kuuluu Euroopan suurimpiin kaupunkikeskittymiin.

Tärkeimmät kaupungit 
 Almere 
 Amsterdam
 Delft
 Dordrecht
 Gouda
 Haarlem
 Hilversum
 Leiden
 Rotterdam
 Haag
 Utrecht
 Zoetermeer

Lähteet

Aiheesta muualla
Randstadin alueen viralliset verkkosivut 

Suurkaupunkialueet
Alankomaiden maantiede
Ääniä yössä

Ääniä Yössä on suomalaisen black metal -yhtyeen Hornan kuudes studioalbumi, joka äänitettiin kahdessa sessiossa vuonna 2004 ja julkaistiin syyskuussa 2006. Se on konseptialbumi, joka käsittelee mustan surman leviämistä Eurooppaan 1300-luvulla.

Albumi julkaistiin sekä normaalissa että rajoitetussa versiossa. Rajoitettu versio on A5-kokoinen digipack.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Corvus – laulu
 Shatraug – kitarat, basso, ohjelmointi

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Noise.fi: 3/5

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2006 albumit
Hornan albumit
Konseptialbumit
Kristina Hautala

Kristina Hautala (s. 28. kesäkuuta 1948 Tukholma) on suomalainen iskelmälaulaja. Hautala oli 1960-luvun lopulla yksi Suomen suosituimmista naisartisteista.

Kristina Hautala asui nuoruutensa Tukholmassa. Hän muutti 1960-luvun puolivälissä Suomeen ja sai sen jälkeen levytyssopimuksen Scandia-levymerkille. Hautala levytti vuosina 1967–1970 Scandialle singlejä, joista suosituimmiksi nousivat "En koskaan" (alun perin Dusty Springfieldin "You Don't Have to Say You Love Me") sekä Beatles-käännös "Rakkautta vain" ("All You Need Is Love"). Vuonna 1968 Hautala teki yhdessä Lasse Mårtensonin kanssa LP:n En koskaan aio rakastaa.

Vuonna 1968 Hautala edusti Suomea Eurovision laulukilpailuissa Esko Linnavallin sävellyksellä "Kun kello käy". Kappale jäi jaetulle viimeiselle sijalle yhdellä pisteellä.

Vuonna 1972 Hautala lopetti laulamisen ja palasi Ruotsiin. Hän palasi laulajaksi vuonna 2003 ja teki Matti Viita-ahon sävellyksiä sisältäneen CD:n Hetki tää. Levyn lauluista "Meren laineet" oli mukana tv-ohjelmassa Levyraati ja äänestettiin jakson suosituimmaksi kappaleeksi. 

Hautalan vanhemmasta tuotannosta on julkaistu cd-kokoelma 20 suosikkia - En koskaan (F Records 1996).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Kristina Hautalan kotisivut .
 Kristina Hautalan diskografia.

Suomalaiset iskelmälaulajat
Suomen euroviisuedustajat
Vuoden 1968 euroviisuedustajat
Vuonna 1948 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Google Video

Google Video on hakukoneyhtiö Googlen videohakukone.

Google Video oli alun perin Googlen ilmainen palvelu, jonne käyttäjät saattoivat tallentaa omia videoleikkeitään ja etsiä ja katsella niitä. Tallennettavien videoiden pituutta ja määrää ei rajoitettu. Verkkopalvelussa olevia videoita voi myös tallentaa omalle koneelleen tai linkittää niihin. Videon toisto oli toteutettu Adobe Flash -tekniikalla. Google Video oli Googlen vastaisku suositulle YouTubelle, mutta se ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin YouTube. 9. lokakuuta 2006 Google ilmoitti ostaneensa YouTuben noin 1,3 miljardilla eurolla.

Osana palvelujensa karsimista Google ilmoitti 14. tammikuuta 2009, että käyttäjät eivät voi enää tallentaa Google Videoon uusia videoita. Palvelussa jo olevat videot säilyvät siellä.
Huhtikuussa 2011 Google ilmoitti että kuun lopussa sisältöä ei ole enää käytettävissä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Google Video

Google
Videonlevityssivustot
Kaivosmiehen tytär

Kaivosmiehen tytär (Coal Miner's Daughter) on yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva country-laulaja Loretta Lynnistä, jota näyttelee elokuvassa Sissy Spacek. Kaivosmiehen tyttären on ohjannut Michael Apted ja Lynnin omaelämäkerran pohjalta. Elokuvan on käsikirjoittanut Thomas Rickman

Spacek sai roolisuorituksestaan Lynninä Oscarin ja Golden Globen. Lisäksi itse elokuva sai parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Globen. Elokuva oli yhteensä ehdolla seitsemään Oscariin ja neljään Golden Globeen. 

The New York Timesin kriitikot valitsivat Kaivosmiehen tyttären vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Rooliluettelo

Palkinnot 
Paras naispääosa: Sissy Spacek
Golden Globe: Paras musikaali- tai komediaelokuva
Golden Globe: Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa: Sissy Spacek

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Vuoden 1980 yhdysvaltalaiset elokuvat
Michael Aptedin ohjaamat elokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Universal Picturesin elokuvat
Ilkka Kivimäki

Ilkka Kivimäki (s. 20. heinäkuuta 1949 Salo) on suomalainen entinen rallikartanlukija.

Kivimäki aloitti kartanlukijana jo 15-vuotiaana kiertäen veljensä Riston kanssa ST-ajoja. Ajokortin saatuaan Ilkka hankki virallisen kilpailulisenssin ja veljekset siirtyivät ralleihin. Toimittuaan veljensä lisäksi muun muassa Esa ja Eero Nuuttilan sekä Pertti Lehtosen kartanlukijana Ilkka aloitti yhteistyön Markku Alénin kanssa vuoden 1973 RAC-rallissa.

Alén teki kaudeksi 1974 sopimuksen Fiatin rallitallin kanssa ja pyysi Kivimäkeä vakituiseksi kartanlukijakseen. Kivimäki suostui ja alkanut yhteistyö kesti 20 vuotta, vuoden 1993 Jyväskylän Suurajoihin saakka, jolloin molemmat lopettivat aktiiviuransa rallissa. 20 vuoden aikana pari työskenteli muun muassa Fiatille, Lancialle, Toyotalle sekä Subarulle ja saavutti 19 MM-rallivoittoa. Lisäksi kaksikko saavutti kuusi MM-mitalia sekä FIA-Cupin voiton vuonna 1978. 

Uransa jälkeen Kivimäki on toiminut AKK:n rallivalmennuspäällikkönä.

Lähteet

 
 

Suomalaiset kartanlukijat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Kurahousut

Kurahousut ovat vedenpitävät housut, jotka on tarkoitettu lasten suojavaatteeksi märällä tai kuraisella säällä. Yleensä kurahousut ovat vuorittomat ja ne puetaan tavallisten ulkovaatteiden päälle. Materiaalina käytetään sadevaatekangasta (esimerkiksi PVC- tai PU-muovia), jonka saumat on hitsattu vesitiiviiksi. Tyypilliset kurahousut ovat malliltaan korkeat olkainhousut. Olkainkurahousuista käytetään toisinaan nimitystä kurahaalari, mutta kurahaalarilla saatetaan tarkoittaa myös kokohaalaria. Vyötärömallisia kurahousuja kutsutaan myös sadehousuiksi. Lasten olkainkurahousuja on yleisesti saatavilla 140 cm:n kokoon saakka. Vyötärökurahousuja on saatavilla kaikenkokoisia.

Kurahousuja käyttävät eniten alle kouluikäiset lapset ja monissa päiväkodeissa ja esikouluissa ne ovat pakollinen varuste. Kouluissa kurahousuja ei yleensä käytetä, mutta kouluikäisetkin käyttävät kurahousuja esimerkiksi iltapäiväkerhossa, partiossa ja kotipihalla. 

Kurahousujen kanssa käytetään yleensä kumisaappaita tai muita vedenpitäviä kenkiä. Kurahousujen lahkeissa on tavallisesti kenkien alle laitettavat kuminauhalenkit, jotka estävät lahkeita nousemasta. Muita kurahousujen kanssa käytettäviä varusteita ovat kurarukkaset (vedenpitävät pitkävartiset suojarukkaset) sekä sadetakki.

Kurahousut ovat osittain korvautuneet kosteussuojavaatteilla, jotka ovat vedenpitäviä, hengittäviä ja tavallisen ulkovaatteen näköisiä. Erillisiä kurahousuja käytetään silti edelleen, sillä niillä koetaan olevan joitakin etuja kosteussuojavaatteisiin verrattuna. Kurahousut voidaan pukea suojaksi monien erilaisten ulkovaatteiden päälle ja esimerkiksi autoon noustessa likaiset kurahousut on helppo riisua pois muiden vaatteiden päältä. Kurahousut ovat hinnaltaan edullisia ja ne on helppo puhdistaa ja kuivattaa. Kurahousujen huonoja puolia kosteussuojavaatteisiin nähden ovat hiostavuus ja ylimääräinen pukemisen vaiva.

Suojavaatteet
Housut
Risto Mannisenmäki

Risto Mannisenmäki (s. 28. toukokuuta 1959) on suomalainen rallin kartanlukija ja kaksinkertainen maailmanmestari. 

Mannisenmäki aloitti uransa kartanlukijana 1982 ja toimi mm. Tommi Mäkisen, Mika Sohlbergin, Sebastian Lindholmin ja Ari Mökkösen kartanlukijana kansallisissa kilpailuissa. Vuosina 1996 ja 1997 Risto toimi Tapio Laukkasen vakituisena kartanlukijana ja kiersi Suomen sekä Britannian kansallisia rallisarjoja sekä joitain MM-ralleja. 

Kaudelle 1998 Mannisenmäki siirtyi Tommi Mäkisen kartanlukijaksi Mäkisen entisen kartanlukijan Seppo Harjanteen lopetettua uransa. Parivaljakko voitti maailmanmestaruudet vuonna 1998 ja 1999 ja oli MM-sarjan viides vuonna 2000. Korsikan rallissa 2001 sattuneessa onnettomuudessa Mannisenmäeltä murtui selkänikama ja hänen aktiiviuransa kartanlukijana päättyi. 2003 Mannisenmäki palasi vielä kerran MM-ralleihin toimiessaan Juuso Pykälistön kartanlukijana Walesin rallissa.

Mannisenmäki voitti Vuoden Moottoriurheilija-tittelin vuonna 1999 yhdessä Tommi Mäkisen sekä Mika Häkkisen kanssa.

Mannisenmäki on ollut aktiivisesti mukana rallivalmennustoiminnassa sekä ennen uraansa kartanlukijana että sen jälkeen, ja hänet valittiin vuonna 2004 AKK:n ralliautoilun valmennusvastaavaksi. Pesti AKK:n valmennusvastaavana päättyi vuoden 2011 lopussa ja Mannisenmäki siirtyi töihin metsäalalle, mutta järjestää yksityisyrittäjänä matkoja kilpa-ajotapahtumiin.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mannisenmäki - Inside The Rally

Suomalaiset kartanlukijat
Rallin maailmanmestarit
Vuonna 1959 syntyneet
Elävät henkilöt
Tytti Määttä

Tytti Määttä (o.s. Seppänen, s. 1980 Vaala) on suomalainen kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri (Turun yliopisto). Syyskuussa 2017 Määttä valittiin Kuhmon kaupunginjohtajaksi. Uuteen tehtäväänsä hän siirtyi vuoden 2018 alusta. Määttä toimii myös Oulun kulttuurisäätiön hallituksen jäsenenä.

Ennen Kuhmon kaupunginjohtajan virkaa Määttä oli Vaalan kunnanjohtaja lokakuusta 2009 joulukuuhun 2017. Hän siirtyi Vaalan kunnanjohtajaksi Kuntaliiton erityisasiantuntijan tehtävästä.

Vuonna 2019 työ- ja elinkeinoministeriö kutsui Määtän selvittämään paikkariippumattoman ja monipaikkaisen työn lisäämistä, eli tapoja, joilla työskentely, asuminen ja toimiminen useammalla paikkakunnalla on mahdollista elinkeinoministerin vastuulla olevissa organisaatioissa.

Suomen Kylät ry valitsi Määtän vuoden maaseutukasvoksi vuonna 2019. Kajaanin Nuorkauppakamari valitsi hänet samana vuonna Kainuun Vireäksi Virkamieheksi. Kunnallisalan kehittämissäätiö myönsi Määtälle kunniamaininnan vuosikymmenen kuntajohtajana toimimisesta vuonna 2021. Palkintoraadin mukaan Määttä toimii esimerkkinä nuorille johtajille ja toiminnallaan modernisoinut yhteisöjohtajuutta.

Aiemmin Määttä on vaikuttanut muun muassa Turun kaupunginvaltuutettuna (2004–2008), Keskustanuorten varapuheenjohtajana ja Pohjoismaiden Keskustanuorten puheenjohtajana. Vuonna 2006 hänet valittiin Nuorten Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajaksi. Määttä toiminut myös Suomen Keskustan puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja ollut ehdokkaana vuosien 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa sekä 2004 eurovaaleissa.

Määttä on toiminut useiden sanomalehtien (mm. Kaleva ja Maaseudun Tulevaisuus) kolumnistina.

Lähteet 

Suomen Keskustan poliitikot
Kuhmon kunnan- ja kaupunginjohtajat
Turun kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Ferrari F2005

F2005 on auto, jolla Ferrari-talli kilpaili Formula 1-sarjassa kaudella 2005. Autoa ajoivat Michael Schumacher ja Rubens Barrichello.

Ferrari aloitti kauden perinteiseen tapaan vanhalla autolla (F2004M), jonka vauhti osoittautui kuitenkin riittämättömäksi. Uusi auto tuotiin pikavaudilla radalle, mutta ei tuottanut silti merkittävää parannusta vauhtiin. Ainoa voitto saavutettiin Yhdysvaltain Grand Prix'sta, jolloin Schumacher voitti.

Teknisiä tietoja
 Runko: Hiilikuitukomposiitti
 Moottori: Ferrari V10
 Polttoaine: Shell
 Renkaat: Bridgestone

Formula 1 -kausi 2005
Ferrarin Formula 1 -autot
Onnen-Pekka

Onnen-Pekka on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. Sen on käsikirjoittanut Toivo Kauppinen. Komedian pääosia näyttelee kaksi aikansa lapsitähteä, Veli-Matti Kaitala ja Ritva-Leena Åberg. Veli-Matti esittää Pekka Aaltoa, varakkaan tuomarin suuren kartanon perinyttä poikaa, jota kartanossa asuvat tuomarinvainaan sisarukset yrittävät pelotella kummittelemalla. Laineella itsellään on elokuvassa ärisevän everstin roolin.

Näyttelijät

Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva jäi vähälle huomiolle. Sekä Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) että Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) moittivat lähinnä ohjaajaa siitä, että tämä on tehnyt vaimeaa työtä, josta puuttuu ylitsepursuava iloisuus. Kaitala sai kiitosta, keskeiset aikuisnäyttelijät eivät: ”Yksi näyttelee sillä lailla ja toinen tällä lailla ja ohjaaja antaa näytellä” (Nevalainen).

Myöhemmässä arviossa (Arto Pajukallio) Laine itse saa kiitosta mainiona everstinä.

Lähteet

Vuoden 1948 suomalaiset elokuvat
Melodraamat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Edvin Laineen ohjaamat elokuvat
Noiruttu Pohojam’maa

Noiruttu Pohojam'maa on Rehupiiklesin vuonna 1995 julkaistu esikoisalbumi.

Kappaleet 

 Iisiraideri (Going Up the Country) - A. Wilson / J. Tammelin - 3:18 - Tauno
 Koskuem'mestari (Pinball Wizard) - Townshend / J.Tammellin - 3:20 - Tapsa (Kaapo, Tauno) Julkaistu vain kasetilla
 Vaklauskeikka - 3:50 - Kaapo
 Ylihärmä (San Francisco) - J. Phillips / J. Tammelin - 3:13 - Tauno
 Iiskan tupairylli (Looking Out My Backdoor) - J. Fogerty / J. Tammelin - 2:27 - Tapsa
 Jället' takaasip' Pohojam'maalle (Back In The U.S.A.) - C. Berry / J. Tammelin - 3:16 - Tauno
 Sampa raikaa - 3:08 - Keijo, Tauno, Raimo, Tapsa
 Kevään orotusta - 3:45 - Mauri
 Som'muv'velii - (He Ain't Heavy, He's My Brother) Scott / Russell / Tammelin - 4:02 - Tauno
 Suomam'mökki - 3:08 - Mauri
 Lapua velohourev' vallas (Superstition) S.Wonder/ J.Tammelin - 4:06 - Tapsa
 Kotiap'päin - 10:20 - Tauno, Veikko, Tapsa, Mauno, Keijo, Kaapo, Rauno

 7, 8, 10, 12 - Kolomisointu pohojalta ankarasti miettien säveltäny Tapsa Mettoomäki (kaikki sanat & sovitukset sama päkäpoika!)
 Kansivihko sisältää laulujen sanat.
 Tuotanto: Rehupiikles

Lähteet 
CD-levy AIVcd-4711 (Record Records, 1995)

Viitteet 

Vuoden 1995 esikoisalbumit
Rehupiiklesin albumit
Pökkövehkat

Pökkövehkat (Amorphophallus) muodostavat monimuotoisen vehkakasveihin kuuluvan suvun.

Kuvaus 
Kaikki pökkövehkat ovat ruohoja. Niillä on maanalainen versomukula, josta kasvaa kasvukauden aikana yleensä vain yksi monilehdykkäinen lehti. Joillakin lajeilla lehti voi kasvaa vaikuttaviin mittasuhteisiin, useamman metrin korkuiseksi, ja lehtilapa voi olla yli 15 cm leveä. Toisaalta joidenkin lajien lehdet ovat selvästi pienempiä.

Lehtien kuihduttua mukulat kasvattavat vehkoille tyypillisen kukinnon, jota ympäröi usein näyttävän värinen kukinnon suojuslehti. Itse kukinto on yleensä varsin paksu, epäsäännölisen muotoinen, antaen kasveille sekä suomalaisen nimen että tieteellisen sukunimen. Kukissa on usein erittäin voimakas, epämiellyttävä tuoksu.

Levinneisyys 
Noin 170 lajia esiintyy vanhan maailman trooppisissa osissa, läheltä merenpinnan tasoa aina 3 000 metrin korkeuteen asti. Monet lajit ovat endeemisiä varsin pienillä alueilla.

Kasvatus 
Jotkin lajit ovat huonekasveina melko helppoja. Runsas lannoitus kasvukaudella ja kuiva lepo kasvun jälkeen ovat tarpeen. Puolivarjoisa kasvupaikka on paras. Viljelyssä yleisin mukulapökkövehka (A. konjac) kestää jopa hieman pakkasta. Sitä on toisinaan saatavana suomalaisista puutarha-alan liikkeistä. Kasvien kukinta viljelyoloissa on kuitenkin harvinaista, ja sen saavuttamiseen menee vuosia.

Lajeja 
 Amorphophallus bulbifer – itupökkövehka
 Amorphophallus gigas – isopökkövehka
 Amorphophallus paeoniifolius
 Amorphophallus rivieri / rivierei (syn. A. konjac) – mukulapökkövehka
 Amorphophallus titanum – jättipökkövehka

Kuuluisin laji on jättipökkövehka (Amorphophallus titanum), jota usein sanotaan maailman suurikukkaisimmaksi kasviksi. Sitä se ei ole, joskin suurikukkaisin kasvi, köynnösten loisena kasvava Rafflesia kasvaa Sumatralla samoin kuin tämä pökkövehkakin. A. titanumin kukinto on kyllä yli kahden metrin korkuisena todella näyttävä, mutta se muodostuu sadoista pienistä kukista. Yhtenäisenä kukintorakenteena se on kuitenkin vertaansa vailla. Lajia pidetään hankalana viljeltävänä, ja se kukkii ruukussa kasvaessaan vain harvoin. Juurimukuloiden istutuskin on hankalaa, sillä ne painavat yli 30 kiloa.

Tämän ja A. konjacin lisäksi tunnettuja lajeja ovat muun muassa lajit A. bulbifer ja A. variabilis.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Amorphophallus

Huonekasvit
Svante Nordin

Svante Nordin (s. 1946) on aate- ja oppihistorian professori Lundin yliopistossa vuodesta 1999. Hän on kirjoittanut ennen kaikkea filosofian historiasta. Nordin väitteli teoreettisen filosofian tohtoriksi vuonna 1978.

Teoksia 
 Den Boströmska skolan och den svenska idealismens fall (1981)
 Historia och vetenskap (1981)
 Romantikens filosofi (1987)
 Från tradition till apokalyps (1989)
 Fredrik Böök (1994)
 Tegnértraditionen och andra traditioner (1995)
 Filosofian historia: länsimaisen järjen seikkailut Thaleesta postmodernismiin (Filosofins historia, 1995 ja 2003)
 Det pessimistiska förnuftet (1996)
 Filosofernas krig (1998)
 Det politiska tänkandets historia (1999)
 Frans G. Bengtsson, förläggarna och författarlivet (1999)
 Förlåt jag blott citerar (2001)
 Ingemar Hedenius (2004)
 Nittonhundratalet (2005)

Palkintoja 
 Tegnér-palkinto 1994
 John Landquists -palkinto 1999

Kirjallisuutta suomeksi

Aiheesta muualla 
 Svante Nordin 

Ruotsalaiset historioitsijat
Ruotsalaiset professorit
Ruotsalaiset ornitologit
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt