joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
The Sound of Perseverance

The Sound of Perseverance on Death-yhtyeen seitsemäs ja viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998.

The Sound of Perseverance on jälleen uusi askel Death-tuotannossa, tällä kertaa enemmän melodisen death metalin tai progressiivisen metallin suuntaan. Tyylillisesti samaan lopputulokseen päästään, jos yhdistetään kolmen edellisen albumin (Human, Individual Thought Patterns ja Symbolic) ominaispiirteet. Kappaleiden keskimääräinen kesto kasvoi jo yli kuuteen minuuttiin ja albumilla on genrelle erikoinen kappale: instrumentaali "Voice of the Soul". 

Merkittävin ero aikaisempaan Death-tuotantoon kuuluu kuitenkin Chuck Schuldinerin laulussa. Deathin tavaramerkiksi muodostunut Schuldinerin matala murinalaulu muuttui The Sound of Perseverancella korkeaksi ja raastavaksi, miltei kirkumiseksi.

Deathin viimeisen studioalbumin myötä death metalin eräs ympyrä sulkeutui. The Sound of Perseverance on dramaattisen, vuonna 1991 Human-albumilta alkaneen kehityskaaren päätöspiste genressä, jossa lokerointi on voimakkaita tunteita herättävää ja jossa usein subjektiivinen mielipide määrittelee, mikä on "oikein" tai "väärin". 

Joidenkin The Sound of Perseverancen raitojen nimistä oli alun perin määrä päätyä vasta Chuck Schuldinerin uuden yhtyeen, Control Deniedin, esikoislevylle. Kun Death allekirjoitti levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa vuoden 1997 lopussa, Schuldiner lupautui tekemään vielä yhden Death-albumin ennen keskittymistä Control Deniediin. Siten esimerkiksi "Scavenger of Human Sorrow" ja "Spirit Crusher" ovat kirjattu historiaan Death-levytyksinä, eivätkä Control Denied -tuotantona.

Kappaleet 

Kappale Spirit Crusher julkaistiin singlenä ja live-videona.

Kokoonpano 
 Chuck Schuldiner – laulu, kitara
 Richard Christy – rummut
 Scott Clendenin – basso
 Shannon Hamm – kitara

Muut
 Jim Morris – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
 Gabe Mera – kannen suunnittelu
 Travis Smith – kansitaide ja Death-logo
 Alex McKnight – valokuvaus

Aiheesta muualla 
Albumin sanoitukset

Sound of Perseverance, The
Sound of Perseverance, The
Klassismi (kuvataide)

Klassismi (aikaisemmin klassisismi) tarkoitti kuvataiteissa pyrkimystä puhtauteen, paluuta selkeisiin linjoihin rokokoon koristeellisuuden jälkeen. Malleja ja ihanteita haettiin antiikin Kreikasta ja Roomasta. Pompejin vaikutteita haettiin niin väreihin kuin muotokieleen. Klassismi vaikutti voimakkaasti arkkitehtuurissa.

Antiikin ihanteiden paluu taiteeseen 1800-luvulla 
Ranskan vallankumouksen jälkeen Napoleonin hovissa alettiin arvostaa antiikin klassista tyyliä niin rakennustaiteessa, sisustuksessa, vaatteissa kuin myös maalaustaiteessa. Ranska oli keisarikunta kuten muinainen Rooma. Maalaustaiteessa Jacques-Louis David (1748-1825) haki aiheita maalauksiin antiikin aiheista. Tätä on nähtävissä Davidin historiallisissa maalauksissa Horatiuksen vala ja Sokrateen kuolema. Ajan muoti niin asuissa kuin sisustuksessa on nähtävissä hänen maalauksessaan Madame de Verninacin muotokuva, 1799. Antiikin veistosten ehjä ja puhdas muoto oli hänelle lähtökohtana maalauksilleen. Useimmat hänen tauluistaan olivat kuin maalattua veistostaidetta. Hänen aiheisiinsa kuului myös vallankumoukselliset aiheet ja Napoleonin keisarinvallan ihannointi. Hänen tunnetuimpia töitään keisari Napoleonista on Napoleon St. Bernhardin solassa.

Jean Auguste Dominique Ingres (1780-1867) oli eräs Jacques Louis Davidin tunnetuimmista oppilaista. Myös Ingres arvosti ehjää veistoksellista muotoa taiteessa. Hänen tunnetuimpia klassistisia alastonaiheitaan ovat Suuri odaliski, Turkkilainen kylpylä ja Lähde. Ingresin lyijykynäpiirustuksia on myös arvostettu, ja ovat nykyisin esillä useissa museoissa.

Klassismia ja uusklassismia maalaustaiteessa

Katso myös 
Uusklassinen arkkitehtuuri

Lähteet  

Klassismi
Seulonnan keskeiset artikkelit
Fabio Grosso

Fabio Grosso (s. 28. marraskuuta 1977 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Grosso on vapaa pelaaja. Hän edusti viimeksi Serie A:ssa pelaavaa Juventusta.

Ura 
Grosso aloitti uransa vuonna 1994 amatööriseura Renato Curin riveissä ja pelasi siellä aina vuoteen 1998 asti. Tämän jälkeen Grosso siirtyi Serie C2:een Chietiin kolmeksi kaudeksi, pelaten yhteensä 68 ottelua. Hänen seuraava siirtonsa oli vuonna 2001, jolloin AC Perugia hankki hänet. Hänestä tuli kuitenkin laitapuolustaja viimeisellä Perugia-kaudellaan ja lopullisesti hänestä tuli puolustaja siirryttyään tammikuussa 2004 Palermoon. Internazionale osti Grosso riveihinsä 6. kesäkuuta 2006. Pesti Interissä jäi kuitenkin yhteen kauteen ja kesällä 2007 Grosso suuntasi Ranskan mestarijoukkue Olympique Lyonin riveihin.

Grosso pelasi Lyonissa kaksi kautta ja kuului joukkueen avainmiehiin. Kesällä 2009 päävalmentaja Claude Puel antoi kuitenkin ymmärtää, ettei Grossolla ole tulevaisuutta seurassa. Siirtoikkunan lopussa elokuussa 2009 Grosso siirtyikin takaisin kotimaahansa Juventukseen 2 miljoonan euron siirtosummalla. Grosso pelasi Juventuksessa kaudet 2009-10, 2010-11 ja 2011-12. Kaudella 2011-12 Grosson vastuu Juventuksessa jäi varsin pieneksi, ja hän jättikin seuran kauden päätteeksi.

Maajoukkuedebyyttinsä hän teki Sveitsiä vastaan huhtikuussa vuonna 2003. Grosso oli mukana MM-kisoissa 2006, jotka Italia voitti. Hän teki voittomaalin välieräottelussa Saksaa vastaan, ja ampui finaalissa ratkaisevan rangaistuspotkun maaliin. Grosso valittiin Italian EM-ryhmään 2008, ja hän pelasi joukkueensa kaikissa otteluissa. Grosso oli mukana myös Confederations Cupissa 2009, jossa Italia putosi jo alkulohkossa. Grosso valittiin Marcello Lippin 30-pelaajan alustavaan MM-kokoonpanoon 2010, mutta ei Salvatore Sirigun, Mattia Cassanin, Antonio Candrevan, Andrea Cossun, Marco Borilellon ja Giuseppe Rossin ohella mahtunut lopulliseen MM-kokoonpanoon 2010. Grosso pelasi viimeisen maaottelunsa marraskuussa 2009. Kaikkiaan hän pelasi 48 maaottelua ja teki niissä neljä maalia.

Lähteet 

Italialaiset jalkapalloilijat
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Joachim (Tanskan prinssi)

Prinssi Joachim (koko nimeltään Joachim Holger Valdemar Christian, s. 7. kesäkuuta 1969) on Tanskan kuningattaren Margareeta II:n ja prinssi Henrikin nuorempi poika. Prinssi Joachim on kruununperimysjärjestyksessä kuudentena veljensä prinssi Frederikin ja tämän lasten jälkeen.

Prinssi Joachim avioitui 18. marraskuuta 1995 hongkongilaissyntyisen Alexandra Christina Manleyn kanssa. Heillä on kaksi lasta, prinssi Nikolai (s. 28. elokuuta 1999) ja prinssi Felix (s. 22. heinäkuuta 2002). Syyskuussa 2004 pariskunta ilmoitti eroavansa, ja avioero astui voimaan 8. huhtikuuta 2005. 

3. lokakuuta 2007 prinssi Joachim kihlautui ranskalaisen Marie Cavallierin kanssa. Heidät vihittiin 24. toukokuuta 2008. Heillä on kaksi yhteistä lasta, prinssi Henrik (s. 4. toukokuuta 2009) ja prinsessa Athena (s. 24. tammikuuta 2012).

Prinssi Joachim joutui 24. heinäkuuta 2020 sairaalaan veritulpan vuoksi. Prinssille tehtiin aivoleikkaus Toulousen yliopistollisessa sairaalassa, Ranskassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Prinssi Joachimin virallinen sivusto 

Tanskan kuninkaalliset
Prinssit
Vuonna 1969 syntyneet
Elävät henkilöt
Pentéli

Pentéli () eli Pentelikó (Πεντελικό), antiikin Pentelikon () tai Brilēssos/Brilēttos (), on vuorijono Attikassa Kreikassa. Sen korkeimman huipun Pyrgárin (Πυργάρι) korkeus on 1 109 metriä.

Pentéli sijaitsee Ateenan metropolialueen koillislaidalla noin 16 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta. Vuoristosta yli 60 % on metsän peittämää. Pentéli-vuoresta ovat saaneet nimensä Ateenan metropolialueen pohjoisosan Pentélin ja Néa Pentélin kaupungit.

Historia 

Antiikin aikana Pentelikon tunnettiin erityisesti sen valkoisesta marmorista. Sitä käytettiin veistoksiin jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Myöhemmin 400-luvulla eaa. sitä käytettiin erityisesti Akropoliin temppelien, kuten Parthenonin ja Erekhtheionin, rakentamisessa. Vielä 100-luvulla jaa. vuoren marmoria käytettiin Panateenalaisen stadionin uusimiseen. Pausaniaan mukaan vuorella kivilouhoksen yllä oli Athenen patsas. Eräässä luolassa oli nymfien kulttipaikka. Kivilouhos sijaitsi vuoren lounaisosassa, ja on nähtävissä edelleen. Nykyään louhos on suojeltu ja varattu yksinomaan Akropoliin rakennusten restauroinnin tarpeisiin.

Pentélin nähtävyyksiä antiikkisen kivilouhoksen lisäksi on vuonna 1578 perustettu Pentélin luostari eli Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari (Moní Pentélis, Moní Koimíseos Theotókou) vuoren itäpuolella Marathoniin johtavan tien varrella. Vuorella on myös Ateenan kansallisen observatorion alainen Koufoún tähtitieteellinen asema, joka on tarkoitettu erityisesti opetus- ja vierailukäyttöön.

Vuoren alue on kärsinyt suurista metsäpaloista ainakin vuonna 1995, jolloin 6500 hehtaaria ja sata taloa tuhoutui, sekä vuonna 1998, jolloin tuli tuhosi 7 500 hehtaaria ja vielä enemmän rakennuksia. Myös vuoden 2007 suuret metsäpalot tuhosivat aluetta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kreikan vuoret
Pohjois-Ateena
Daniele De Rossi

Daniele De Rossi (s. 24. heinäkuuta 1983 Rooma, Latium, Italia) on italialainen jalkapalloilija. De Rossi on edustanut koko ammattilaisuransa ajan AS Romaa, jossa hän pelasi puolustavana keskikenttäpelaajana.

Ura 
De Rossi on AS Roman oma juniorikasvatti ja oli jo kirjoilla edustusjoukkueessa kaudella 2000–2001, mutta pelasi kuitenkin ensimmäiset ottelunsa Serie A:ssa kauden 2002–2003 lopulla 4 ottelussa, joissa hän teki 2 maalia. Ensimmäisessä Serie A pelissä De Rossi tuli vaihdosta kentälle Torinoa vastaan 3. toukokuuta 2003. Kaudesta 2004–2005 lähtien hän on noussut seurassaan keskikentän pohjan avainpelaajaksi. Maaliskuussa 2006 De Rossi luopui tekemästään maalista Messinaa vastaan, koska hän kertoi tuomarille maalin jälkeen pelanneensa palloa maaliin johtaneessa tilanteessa kädellä. Kausilla 2007–2008 ja 2008–2009 hän pelasi keskikentän pohjalla pääasiallisesti yhdessä toisen Roma kasvatin Alberto Aquilanin tai chileläisen David Pizarron kanssa. De Rossi on Roman luottopelaaja ja hän pelasi päättyneellä kaudella 2011–2012 32 liiga-ottelussa Roman paidassa. Kun Roma legenda Francesco Totti lopettaa uransa, uumoillaan De Rossista seuraavaa kapteenia.

Maajoukkue 
De Rossi pelasi ensimmäisen maajoukkuepelinsä 4. syyskuuta 2004 Norjaa vastaan.

Italian voittoon päättyneiden 2006 MM-kisojen ottelussa Yhdysvaltoja vastaan De Rossi sai punaisen kortin ja myöhemmin neljän ottelun pelikiellon lyötyään kyynärpäällä Brian McBridea naamaan. De Rossi ampui maalin finaalin rangaistuspotkukilpailussa. De Rossi edusti Italiaa EM-kisoissa 2008. Hän ampui maalin lohkon päätöspelissä Ranskaa vastaan. Italia putosi puolivälierissä Espanjalle rangaistuspotkuilla. 

De Rossi pelasi Italian joukkueessa myös Confederations Cupissa 2009, jossa hän iski maalin Italian avausottelussa, Yhdysvaltoja vastaan. Italia jäi alkulohkoon.

De Rossi valittiin Italian MM-joukkueeseen 2010. Kisoissa De Rossi iski yhden maalin, Paraguayn verkkoon. Italia jäi turnauksessa alkulohkoon pelattuaan 1-1 tasapelin sekä Paraguayta ja Uutta-Seelantia vastaan ja hävittyään lohkon päätöspelin Slovakialle 3-2.

De Rossi oli mukana myös EM-kisoissa 2012. Hän ampui upean laukauksen tolppaan ottelussa Englantia vastaan. Lopulta Italia voitti pilkuilla 4-2.

De Rossi on edustanut Italiaa 117 A-maaottelussa ja tehnyt niissä 21 maalia. Hän on myös toiminut Italian kapteenina.

Yksityiselämä 
De Rossi tunnetaan italialaisen kansallismielisen, Forza Nuova -puolueen kannattajana. De Rossilla ja hänen vaimollaan Tamara Pisnolilla on tytär Gaia. Heitä pidetään Italiassa vastineena Victoria ja David Beckhamille.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Daniele De Rossi footballdatabase.comissa 

Italialaiset jalkapalloilijat
Italialaiset olympiamitalistit
Jalkapallon maailmanmestarit
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Borat

Borat Sagdijev () on kuvitteellinen hahmo, kazakstanilainen toimittaja, jota esittää brittiläinen, juutalaistaustainen koomikko Sacha Baron Cohen. Baron Cohen on sanonut hahmon perustuvan todelliseen henkilöön, hänen Venäjän eteläosissa tapaamaansa lääkäriin.

Borat esiintyi säännöllisesti Baron Cohenin Da Ali G Showssa osioissa, joissa hän kysymyksillään aiheutti hämmennystä haastatelluissa ihmisissä. Boratilla on tuuhea tumma tukka ja viikset sekä nuhjuinen puku. Borat on seksistinen ja rasistinen, ja hän kertoo usein Kazakstanista perättömiä seikkoja, joihin ihmiset kuitenkin näyttävät uskovan. Borat myös inhoaa ja pelkää juutalaisia ja väheksyy kehitysvammaisia. Sittemmin Borat on myös juontanut MTV Europe Music Awards -tilaisuuden vuonna 2005 Lissabonissa.

Borat on hyvin kiistanalainen hahmo, ja hän on aiheuttanut ärtymystä. Esimerkiksi Kazakstanin hallitus on pitänyt Boratin komiikkaa pilkkana Kazakstania kohtaan. Lainmuutoksen johdosta Borat joutui siirtämään kotisivunsa pois Kazakstanin .kz-maapäätettä käyttävältä osoitteelta. Kazakstanin presidentin Nursultan Nazarbajevin tytär Dariga Nazarbajeva asettui julkisuudessa puolustamaan Boratia ja mainitsi, että maan johdon raivokkaat vastalauseet vahingoittivat Kazakstan-kuvaa enemmän kuin Boratin huumori. Myös jotkut Yhdysvalloissa toimivat juutalaisjärjestöt ovat hermostuneet Boratin juutalaisvastaisuutta käsittelevistä aiheista. Hän aiheutti myös närää esittämällä rodeo-tapahtumassa oman versionsa Yhdysvaltain kansallislaulusta. Puhuessaan avustajansa kanssa "kazakkia" he todellisuudessa keskustelevat armeniaksi ja hepreaksi.

Boratista on tehty pseudodokumenttielokuva nimeltä Borat (engl. Borat: Cultural Learnings of America for Make Benefit Glorious Nation of Kazakhstan). Elokuvan ensiesitys oli Yhdysvalloissa 4. elokuuta 2006 ja varsinainen maailmanensi-ilta Suomi mukaan lukien 3. marraskuuta 2006. Elokuvalle tehtiin jatko-osa nimeltään Borat Subsequent Moviefilm, joka julkaistiin syksyllä 2020. Elokuvassa Borat palaa neljäntoista vuoden tauon jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa eletään koronaviruspandemian ja tulevien presidentinvaalien sävyttämää aikaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Epävirallinen sivusto 
 MTV Uutiset: Borat saa tukea presidentin tyttäreltä 24.4.2006

Kuvitteelliset toimittajat
Kufa

Kufa ()  on kaupunki Eufratin varrella Irakissa muinaisen Babylonian eteläpuolella  ja noin 100 km etelään Bagdadista. Kaupungin perustivat arabit varuskuntakaupungikseen 630-luvulla sassanidien valtakunnan romahdettua. Islamin legendapohjaisessa 800-luvun tarinatiedossa kaupungin kerrotaan jopa olleen oikeaan johden kalifi Ali ibn Abi Talibin viimeinen pääkaupunki. Kufa korvasi arabivallan alkaessa Hiran useiden entisten sassanidiprovinssien hallintokeskuksena. 

Abbasidien vallankumouksen myötä vuoden 750 jälkeen Kufa sai iranilaisia vaikutteita Khorasanista. 900-luvulla kaupungin merkitys alkoi vähentyä. Osmanivallan aikana (1638-1918) Kufaa hallinnoitiin Najafista. 

Kufa sai takaisin poliittista merkitystään Irakissa Bath -puolueen hallinnon aikana. Vuonna 1987 hallitus perusti sinne yliopiston kilpailemaan Najafin shiialaisten madrasojen kanssa. 2000-luvun alussa kaupungin väkiluku oli 119 000.

Kufa on edelleen Samarran, Karbalan ja Najafin ohella yksi neljästä šiiamuslimeille merkittävästä kaupungista Irakissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Irakin kaupungit
Vääksy

Vääksy on Asikkalan kunnan keskustaajama, joka sijaitsee Päijänteen ja Vesijärven välisellä kannaksella. Alueen läpi kulkee Vääksyn kanava, valtatie 24 sekä seututie 313:n ja seututie 314:n yhtenäinen väylä. Vääksyssä sijaitsee linja-autoasema ja Tallukan pikavuoropysäkki. Linja-autoasema muutti 1. kesäkuuta 2009 Vääksyn vanhalle torille. 

Kunnan osassa yhdistyvät liikekeskus, virastot ja asuinalue. Vääksy on myös tie-, linja-auto- ja vesiliikenteen risteystaajama. Lahden ja Jämsän väliseltä tie- ja linja-autoreitiltä on Vääksyssä yhteys Lahden, Sysmän ja Hartolan väliselle reitille. Vääksyssä erkanevat Lahden ja Jyväskylän sekä Lahden ja Heinolan väliset vesireitit. Asikkalan kirkonkylään on maa- ja vesiteitse matkaa Vääksystä noin 6 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Vääksy kuuluu keskustaajamiin, joissa palvelut sijaitsevat lähinnä yhdellä pääkadulla. Päijänteen rantojen muihin kuntakeskuksiin verrattuna Vääksyn maisemasta tekee poikkeuksellisen järvien välinen kanava ja kannas yhdistettynä harjumaisiin korkeuseroihin. 

Päijät-Hämeen liiton 2016 maakuntavaltuuston vahvistamassa Päijät-Hämeen maakuntakaavassa vuodelta 2014 Vääksyn keskustatoimintojen alue on 184 hehtaarin laajuinen, mikä on merkitty C1:llä kaavaan.

Avoimet kylät

Valtakunnalliseen Avoimet kylät -tapahtumaan Vääksyssä 8. kesäkuuta 2019 osallistuvat Vääksyn kanavalla toimivat Vanhan Vääksyn Kehittämisyhdistys ry ja Lahden ammattikorkeakoulu sekä toisessa tapahtumassa Vanhan Vääksyn toimija, Vanhan Vääksyn kehittämisyhdistys.

Katso myös
 Anianpelto
 Hämeenlinna-Anianpelto-rata
 Vääksyn rullarata
Vääksyn jäähalli

Lähteet

Aiheesta muualla 

Asikkalan kylät
Suomen kannakset
Päijät-Hämeen maakunnan taajamat
Suomen kuntakeskukset
Populaarikulttuuri

Populaarikulttuuri on suosittua kansantajuista, varsinkin viihdeteollisuuden tuottamaa kulttuuria. Suuren yleisön ajanvieteilmiötä ovat esimerkiksi populaarimusiikki, televisio, elokuvat, sarjakuvalehdet, videopelit ja viihdekirjallisuus. Käsitteen alkuosa populaari juontuu latinan populuksesta, joka tarkoittaa kansaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Populaarikulttuuri. Ylen Elävä arkisto

Seulonnan keskeiset artikkelit
Rik Mayall

Rik Mayall (7. maaliskuuta 1958 Harlow, Essex – 9. kesäkuuta 2014 Lontoo) oli englantilainen koomikko. Mayall lukeutui Englannin vaihtoehtoisten komediapiirien pioneereihin 1980-luvun alkupuolella. Hän teki paljon yhteistyötä Adrian Edmondsonin kanssa.

Ollessaan kolmivuotias Mayall muutti teatteriopettajavanhempiensa kanssa Droitwich Spahan Worcestershirelle, missä hän vietti koko lapsuutensa esiintyen vanhempiensa näytelmissä. Sittemmin hän opiskeli teatteritaidetta Manchesterin yliopistossa ja saavutti 1980-luvulla suosiota esiintymällä The Comedy Storessa yhdessä Adrian Edmonsonin kanssa nimellä ”20th Century Coyote”.

Ensiesiintymisensä televisiossa Mayall teki sarjassa A Kick Up the Eighties. Lopullisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1982 komediasarjassa Älypäät, jossa hänen roolinsa oli yhteiskunnallisesti aktiivinen Cliff Richardia ihaileva sosiologian opiskelija Rick. Hän myös käsikirjoitti sarjan yhdessä Ben Eltonin ja tyttöystävänsä Lise Mayerin kanssa. Hän myös esiintyi The Comic Strip -koomikkorymän esityksissä. Edmonsonin kanssa hän esiintyi myös Saturday Live -ohjelmassa nimellä ”The Dangerous Brothers”, jotka tekivät stunt-temppuja mm. sytyttämällä toisiaan tuleen. Yhdessä Edmondsonin ja Älypäissä myös esiintyneen Nigel Planerin kanssa hän esiintyi vuonna 1986 sarjassa Filthy Rich & Catflap ja Edmondsonin kanssa sarjassa Bottom (1991–92, 1995), jossa heidän roolihahmonsa muistuttivat hyvin paljon heidän Älypäissä esittämiään hahmoja. Hän esiintyi myös sarjassa Musta kyy sekä joissakin elokuvissa.

Vuonna 1998 Mayall joutui vakavaan mönkijäonnettomuuteen, minkä jälkeen hänen kuntonsa ja muistinsa heikkenivät. Samoihin aikoihin hän teki Edmondsonin kanssa elokuvan Hotelli Paradiso ja esiintyi pääosassa komediasarjassa Believe Nothing. Sittemmin hän esiintyi myös sivurooleissa monissa muissa elokuvissa. 

Mayall kuoli 9. kesäkuuta 2014.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 
 Epävirallinen Mayall-fanisivusto

Englantilaiset näyttelijät
Brittiläiset koomikot
Vuonna 1958 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Oleksandr Moroz

Oleksandr Oleksandrovytš Moroz (, s. 29. helmikuuta 1944) on Ukrainan sosialistisen puolueen johtaja, joka valittiin Ukrainan parlamentin, radan, puhemieheksi 6. heinäkuuta 2006. Hän oli puhemies myös vuosina 1994–1998.

Moroz oli presidenttiehdokkaana 1999, jolloin hän sai 11,3 % äänistä ja marraskuussa 2004, jolloin hän sai vain 5 % ja tuki toisella kierroksella Viktor Juštšenkoa.

Morozin valinta puhemieheksi oli kiistanalainen, koska se rikkoi Tymošenkon blokin, Meidän Ukrainamme ja sosialistien sopimusta koalitiohallituksesta ja sosialistit siirtyivät Morozin johdolla yhteistyöhön alueiden puolueen kanssa.

Toisaalta Meidän Ukrainamme oli kieltäytynyt suostumasta Oleksandr Morozin pääsyyn Volodymyr Lytvynin jälkeen radan puhemieheksi siksi, että Ukrainan sosialistinen puolue kuului laajaan oranssikoalitioon, jonka suurin ryhmä oli Julija Tymošenkon ryhmittymä ja toiseksi suurin Meidän Ukrainamme.

Lähteet

Katso myös
 Ukrainan presidentinvaalit 2004
 Ukrainan parlamenttivaalit 2006
 Ukrainan parlamenttivaalit 2007

Ukrainalaiset poliitikot
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Tiolit

Tioli on orgaanisessa kemiassa yhdiste, jossa on substituenttina yhden vetyatomin ja yhden rikkiatomin muodostama tioliryhmäksi kutsuttu funktionaalinen ryhmä (-SH). Tioleja kutsutaan perinteisesti myös merkaptaaneiksi, mutta tätä nimitystä ei enää suositella käytettäväksi. Biokemiassa tioliryhmää kutsutaan myös sulfhydryyliryhmäksi. Nimettäessä yhdisteitä tiolit saavat päätteen -tioli.

Tioliryhmä on analoginen alkoholien hydroksyyliryhmän (-OH) kanssa. Rikki ja happi ovat samassa jaksollisen järjestelmän ryhmässä, joten tioleilla ja alkoholeilla on osin samankaltaiset kemialliset ominaisuudet.

Monet tiolit ovat kirkkaita nesteitä, joiden tuoksu muistuttaa valkosipulia. Moolimassaltaan kevyet tiolit haisevat pahalle ja niin ikään tioleista johtuu muun muassa ulosteen, mätänevän lihan sekä haisunäätien itsepuolustautumiseen käyttämän nesteen paha haju.

Tiolien eetterijohdokset ovat nimeltään sulfideja. Sulfoksidit (esimerkiksi dimetyylisulfoksidi) ja sulfonit (esimerkiksi dimetyylisulfoni) ovat sulfidien hapetustuotteita.

Merkaptaani-nimitys tulee latinasta: mercurius captans eli elohopeaan sitoutuva. Tiolit sitoutuvat voimakkaasti elohopeaan ja muihin raskasmetalleihin.

Tioleja 

1-dekaanitioli (C10H21SH) CAS-numero 143-10-2
1-dodekaanitioli (C12H25SH) CAS-numero 112-55-0
1-heksadekaanitioli (C16H34S / CH3(CH2)15SH) CAS-numero 2917-26-2
1-nonaanitioli (C9H20S / CH3(CH2)8SH) CAS-numero 1455-21-6
1-oktadekaanitioli (C18H38S / CH3(CH2)17SH) CAS-numero 2885-00-9
1-pentaanitioli (C5H12S / CH3(CH2)4SH) CAS-numero 110-66-7
1-propaanitioli (C3H8S / CH3(CH2)2SH) CAS-numero 107-03-9
1-undekaanitioli (C11H24S / CH3(CH2)10SH) CAS-numero 5332-52-5
2-merkaptobentsotiatsoli eli bentsotiatsolitioli (C7H5NS2 / C6H4SNCSH) CAS-numero 149-30-4
2-merkaptoetanoli eli 2-hydroksietaanitioli (C2H6OS / HSCH2CH2OH) CAS-numero 60-24-2
2-metyyli-2-propaanitioli ((CH3)3CSH / C4H10S) CAS-numero 75-66-1
Bentseenitioli (C6H6S / C6H5SH) CAS-numero 108-98-5
Etaanitioli (C2H5SH / CH3CH2SH) CAS-numero 75-08-1
Merkaptoetikkahappo (C2H4O2S / HSCH2COOH) CAS-numero 68-11-1
Metyylimerkaptaani eli metaanitioli (CH3SH ) CAS-numero 74-93-1
n-butyylimerkaptaani eli 1-butaanitioli (C4H10S / CH3(CH2)3SH ) CAS-numero 109-79-5
n-heksaanitioli (C6H14S / CH3(CH2)5SH) CAS-numero 111-31-9
n-heptaanitioli (C7H16S / CH3(CH2)6SH) CAS-numero 1639-09-4
n-oktyylimerkaptaani eli 1-oktaanitioli (C8H18S / CH2SH(CH2)6CH3) CAS-numero 111-88-6
Sykloheksaanitioli (C6H11SH) CAS-numero 1569-69-3
tert-oktyylimerkaptaani eli tert-oktaanitioli (C8H18S / (CH3)2CSHCH2C(CH3)3) CAS-numero 141-59-3

Lähteet

Aiheesta muualla 

Tiolit
Funktionaaliset ryhmät
Asukasliitto

Asukasliitto ry on kaikkien asukkaiden etua ajava kansalaisjärjestö, joka neuvoo niin asunnon vuokraajia kuin vuokranantajiakin, omistusasunnon omistavia, osa-omistusasunnossa asuvia ja erilaisia asukkaiden yhteisöjä.

Keskeisinä toimintamuotoina ovat valtakunnalliseen ja paikalliseen päätöksentekoon vaikuttaminen, vuotuiset asumisalaa eri näkökulmista käsittelevät seminaarit ja asukkaiden neuvonta.

Asukasliitto perustettiin vupnna 1974 osaksi kommunistista liikettä. Nykyään järjestöön kuuluminen ei ole puoluepoliittinen kannanotto, ja sen johdosta löytyy laaja kirjo eri puoluekantoja edustavia ihmisiä. Vuonna 2021 puheenjohtajana toimii Hans Duncker ja varapuheenjohtajana Riitta Salasto.

Asukasliitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Asuminen & Yhteiskunta -lehteä (1990-), jota edelsi jäsenlehtenä Asukas (1979-1990). Vuonna 2021 lehden päätoimittajana toimii Risto Kolanen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Asukasliitto

Asuntopolitiikka
Suomalaiset järjestöt
Puistola (Kajaani)

Puistola on pieni kolmionmuotoinen kaupunginosa lähellä Kajaanin keskustaa. Pohjoisessa rajana on Mainuantie, jonka takana on Purola, idässä Rostovinlaakso ja Yläkaupunki sekä etelässä Lönnrotinkatu ja Vimpelinlaakso.

Puistola koostuu lähinnä vanhoista puisista omakotitaloista sekä muutamasta kerrostalosta pohjoisosassa. Etelässä Kettukalliontiellä on autokauppoja sekä muita erikoisliikkeitä. Puistolassa on myös seurakuntatalo ja urheilukenttä.

Puistolassa Vimpelinlaaksossa sijaitsee Kajaanin urheilukeskus, johon kuuluu pallohalli, tennishalli, Kajaanin jäähalli sekä urheilupuisto. Vimpelinlaaksossa on myös Kajaanin ammattikorkeakoulu.

Kajaanin kaupunginosat
Davidinhirvi

Davidinhirvi eli milu (Elaphurus davidianus) on jalohirvilaji, joka elää nykyään ainoastaan tarhattuna. Se on Elaphurus-sukunsa ainoa laji. Luonnossa siitä ei ole tehty lainkaan havaintoja pitkään aikaan. Davidinhirviä esiintyi Kiinan koillisilla suoalueilla, kunnes se hävisi luonnosta metsästyksen takia vuonna 1939. Davidinhirviä oli kuitenkin Qing-dynastian ajan pidetty suljetussa Nanyanin kuninkaallinen metsästyspuisto -nimisellä metsästysalueella. Yongding-joen tulva hävitti puiston lähes kokonaan, mutta parikymmentä hirveä pelastui. Boksarikapinan aikana koko metsästysalue vallattiin ja viimeiset hirvet sieltä ammuttiin ihmisravinnoksi.

Ranskalainen lähetystyöntekijä ja luonnontutkija isä David tapasi hirven ensimmäisenä länsimaalaisena Nanyanin kuninkaallisesta metsästyspuistosta 1864. Joitain yksilöitä onnistuttiin 1800-luvulla siirtämään Euroopan eläintarhoihin. Davidinhirven englanninkielinen nimi onkin juuri Pere David's deer, joka tarkoittaa "isä Davidin hirvi".  

IUCN:n julkaisemaan punaiseen listaan laji listattiin vuonna 1990, jolloin sen katsottiin olevan erittäin uhanalainen laji. Vuonna 1996 sen uhanalaisuusluokitusta nostettiin äärimmäisen uhanalaiseksi ja vuonna 2008 luonnosta hävinneeksi. 

Liedon Zoolandiasta ilmoitettiin syksyllä 2012 yhden yksilön karanneen vieraslajina luontoon. Hirvi saatiin kiinni ja siirrettiin yksityiselle maatilalle, jossa sillä on seurana kaksi naarasta. Jälkeläisiäkin on tullut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 ARKive  
 Ultimate Ungulate 
 Animal Diversity Web 

Hirvieläimet
Luonnosta hävinneet lajit
Sarvivuori (sooloalbumi)


Sarvivuori on Timo Rautiaisen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2006. Sarvivuori nousi julkaisuviikkonsa korkeimpana uutuutena suoraan kakkoseksi Suomen virallisella albumilistalla sekä single Punainen viiva singlelistan ykköseksi.

Albumin nimi tulee Jyväskylässä sijaitsevasta asuinalueesta, jossa Timo Rautiainen asuu.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Timo Rautiainen – laulu, sähkökitara, mandoliini, mandola
 Nils Ursin – basso
 Peter Engberg – sähkökitara, akustinen kitara, viola caipira, cavaquinho, chromaharp, Suzuki Q-chord, oktaavimandoliini, mandoliini, buzuki, charango
 Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
 Jussi Lampi – rummut, taustalaulu
 Alexander Kuoppala – sähkökitara

Vierailevat muusikot 
 Ilkka Ahlgren – pesäpallomaila
 Jouni Markkanen – taustalaulu
 Puntti Valtonen – taustalaulu
 Jarkko Martikainen – taustalaulu
 Tony Kakko – laulu, taustalaulu

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Noise.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Timo Rautiaisen kotisivut

Vuoden 2006 esikoisalbumit
Timo Rautiaisen albumit
Jarkko Martikaisen tuottamat albumit
Vigilia (Rahmaninov)

Vigilia on Sergei Rahmaninovin kuoroteos. Se on sävelletty vuonna 1915.  Teos kuuluu vuosien 1880 ja 1917 väliselle ajalle osuneeseen venäläisen kuoromusiikin renessanssiin muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Pavel Tšesnokovin sävellysten ohella.

Teoksen teksti noudattaa ortodoksisen kirkon vigilia-palvelusta, joka koostuu ehtoo- ja aamu- ja ensimmäisen hetken palveluksesta, mutta se on luultavasti sävelletty enemmän konserttiesitystä kuin varsinaista jumalanpalveluskäyttöä varten. Rahmaninov käytti teoksensa viidestätoista osassa yhdeksässä alkuperäisiä venäläisiä kirkkomusiikkisävelmiä, muun muassa Znamenni-musiikkia, ja sävelsi loppuihin vanhoja melodioita jäljitteleviä sävelkulkuja.

Vigilian kesto on noin 55 minuuttia. Teos on sävelletty suurelle kuorolle ja esitetään ilman instrumentteja, a cappella. Rahmaninovin teos on teknisesti vaativa, esimerkiksi bassojen ääniala on yli kaksi ja puoli oktaavia. Teoksen ensiesityksen kuoronjohtaja kommentoikin sävellystä: "Mistä voin löytää tällaisia bassoja? Sehän on kuin etsisi parsaa jouluna!"

Lähteet

Sergei Rahmaninovin teokset
Ortodoksinen kirkkomusiikki
Rubén Baraja

Rubén Baraja Vegas (s. 11. heinäkuuta 1975) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2017 lähtien hän on toiminut Sporting Gijónin päävalmentajana.

Baraja tuli tunnetuksi hyvänä kahden suunnan keskikenttäpelaajana, joka pystyi pelottomiin taklauksiin, oivaltaviin syöttöihin ja tarvittaessa myös maalintekoon.

Ura pelaajana

Baraja aloitti ammattilaisuransa kaudella 1993–1994 synnyinkaupunkinsa seurassa Real Valladolidissa ennen siirtymistään Atlético Madridiin. Atléticon pudottua pääsarjasta kauden 1999–2000 päätteeksi Baraja siirtyi kahdella miljardilla pesetalla samalla kaudella Mestarien liigan loppuottelussa esiintyneeseen Valenciaan, joka etsi vahvistuksia keskikentälleen Gerardin ja Farinósin lähdettyä seurasta. Ensimmäisellä Valencian-kautensa aikana Baraja teki myös ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 7. lokakuuta 2000 Israelia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa, joka päättyi Espanjan 2–0-voittoon. Valencia puolestaan selvitti tiensä uudelleen Mestarien liigan loppuotteluun, mutta jälleen tuloksena oli tappio, tällä kertaa rangaistuspotkukilpailussa Bayern Müncheniä vastaan.

Kaudella 2001–2002 Baraja oli voittamassa Valencian ensimmäistä sarjamestaruutta 31 vuoteen. Kesällä 2002 hän oli maajoukkueen mukana vuoden 2002 MM-kilpailuissa, jossa Espanjan tie katkesi rangaistuspotkukilpailuun venyneessä puolivälieräottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Seuratasolla lisää menestystä tuli kaudella 2003–2004 Valencian voitettua sekä kotimaan sarjamestaruuden että Uefa-cupin, jonka loppuottelussa kaatui Olympique de Marseille maalein 2–0. Baraja otti osaa myös vuoden 2004 EM-kilpailuihin, jossa Espanjan karsiutui jo alkulohkovaiheessa tulevien loppuottelijoiden Portugalin ja Kreikan edettyä jatkoon.

Ura valmentajana 

Kesäkuussa 2011 Baraja aloitti valmennusuransa Gregorio Manzanon apuvalmentajana Atlético Madridissa. Manzano valmennustiimeineen sai potkut Atléticosta joulukuussa 2011.

Kesällä 2013 Baraja palasi Valenciaan ja aloitti seuran juniorijoukkueen päävalmentajana. Hän valmensi seuran nuoria kaksi kautta ja toimi lyhyesti myös reservijoukkueen päävalmentajana. Heinäkuussa 2015 Barajasta tuli Elchen päävalmentaja. Baraja luotsasi seuran Segunda Divisiónissa sijalle 11. Kauden jälkeen hän jätti tehtävänsä.

Marraskuussa 2016 Barajasta tuli Rayo Vallecanon päävalmentaja. Rayo voitti vain kolme Barajan alaisuudessa pelaamistaan 12 sarjaottelusta ja vajosi Segundan putoamiskamppailuun. Hän sai potkut helmikuussa 2017.

Joulukuussa 2017 Barajasta tuli Sporting Gijónin päävalmentaja.

Saavutukset 

 Espanjan pääsarjamestaruus: 2002, 2004
 Espanjan cup: 2008
 Uefa-cup: 2004
 Uefa-supercup: 2004

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Rubén Baraja Valencia CF:n sivustolla 
 Rubén Baraja Football Database -sivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1975 syntyneet
Elävät henkilöt
Taking Back Sunday

Taking Back Sunday on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye. Sen perustivat vuonna 1999 Antonio Longo laulajana, Jesse Lacey basistina ja taustalaulajana, John Nolan kitaristina, Eddie Reyes kitaristina sekä Stevie D rumpalina. Yhtyeen kokoonpano on sittemmin vaihtunut useita kertoja ja ainoat alkuperäisjäsenet ovat Eddie Reyes ja John Nolan.

Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli Taking Back Sunday EP. Kesken EP:n teon yhtye kävi läpi rivien vaihdon. Lacey jätti yhtyeen ja hänet korvattiin Adam Lazzaralla. Mark O’Connell puolestaan korvasi Stevie D:n rummuissa. Viisi kappaletta sisältävä EP julkaistiin vihdoin helmikuussa 2001, mutta se ei saavuttanut kummoista suosiota. Kun yhtyeen ensimmäinen albumi oli julkaistu, se kävi jälleen läpi rivien vaihdoksen. Sen jälkeen kun Longo oli erotettu yhtyeestä, Reyes siirsi Lazzarran johtavaksi laulajaksi ja hankki Shaun Cooperin soittamaan bassoa.

Taking Back Sunday julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa Tell All Your Friends (tuottajana Sal Villaneuva Victory Recordsilta) vuonna 2002 ja se menestyi jo hieman paremmin. Vuosi 2004 oli yhtyeelle menestyksekäs. Heidän toinen albuminsa Where You Want To Be julkaistiin 27. kesäkuuta Victory Recordsin kustantamana ja vaikka se erosi tyyliltään jonkin verran ensimmäisestä albumista, se menestyi kaupallisesti hyvin. ”A Decade Under The Influence” -singlen myötävaikutuksella Where You Want To Be saavutti kolmannen sijan Billboardin albumilistalla ja sitä myytiin 163 000 kappaletta.

Taking Back Sunday saavutti lisää huomiota esiinnyttyään Jimmy Kimmel Live! ja Loveline-talkshow’issa sekä annettuaan kappaleensa ”This Photograph Is A Proof (I Know You Know)” Spider-Man 2 -elokuvan soundtrackille. ”Your Own Disaster” puolestaan päätyi Elektran soundtrackille ja ”Error: Operator” pääsi mukaan sekä Fantastic Four -elokuvan että siihen perustuvan videopelin soundtrackille. Vuonna 2007 ”What’s It Feel Like to Be a Ghost?” -kappale oli mukana Transformers-elokuvan soundtrackille, vaikkei kappale esiintynyt elokuvassa.

Kokoonpano

 Adam Lazzara – laulu 
 John Nolan   – kitara, taustalaulu, koskettimet
 Eddie Reyes – rytmikitara 
 Mark O’Connell – rummut, perkussiot
 Shaun Cooper – basso

Diskografia

Albumit
Tell All Your Friends (2002)
Where You Want to Be (2004)
Louder Now (2006)
New Again (2009)
Taking Back Sunday (2011)
Happiness Is (2014)
Tidal Wave (2016)

Yhdysvaltalaiset alternative rock -yhtyeet
Post-hardcore-yhtyeet
Pop punk -yhtyeet
Emo-yhtyeet
Profossi

Profossi (, eteen asetettu) oli alkuaan järjestyksen ylläpitäjä sotilasleireissä ja sotilaiden majapaikoissa, sekä syyttäjänä ja rangaistusten toimeenpanon valvojana toiminut sotilasvirkamies. Korkeimmalla arvoasteikossa oli kenraaliprofossi ja hänen alaisinaan rykmentinprofossi ja komppanianprofossi. Myöhempinä aikoina profossit toimivat oikeudenpalvelijoina, jotka vartioivat pidätettyjä ja myös toimeenpanivat tuomioita kuten raipparangaistuksia. Tämä alensi profossien arvostusta nopeasti ja profossi-nimitys alkoi tarkoittaa piiskuria.

Pitäjänprofossit
Ruotsin 1600- ja 1700-lukujen asiakirjoissa mainitaan kaupungin- ja kihlakunnanprofosseja, joiden tehtävänä oli käräjillä tuomittujen lievempien ruumiillisten rangaistusten kuten piiskausten toimeenpano. Kuolemanrangaistukset annettiin maakuntahallinnon tasolla. Suomessa esimerkiksi Ilomantsin, Pälkjärven ja Suojärven yhteisesti palkkaaman profossin tehtävänä oli 1600-luvun lopulla kuljettaa jalkapuuhun tuomitut määrättynä sunnuntaina kirkkoon rangaistustaan kärsimään.

Modernit profossit
Useassa maassa käytössä olleet sotilasprofossien virat on lakkautettu ja pidätettyjen valvonta siirtynyt aliupseerien tehtäväksi. Itävallassa profossi poistettiin sotilasarvoista vuonna 1867. Yhdysvalloissa on nykyisinkin sotapoliisiyksikön (englanniksi provost guard) päällikön nimityksenä provost-marshal ja sotapoliisikersantin provost-sergeant.

Lähteet
 Der Große Brockhaus. Leipzig 1933.
 Nordisk familjebok. Stockholm 1915.
 Pentti Laasonen: Pohjois-Karjalan luterilainen kirkollinen kansankulttuuri Ruotsin vallan aikana. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 72. Helsinki 1967, sivut 74–75.

Oikeuslaitos
Sotilasarvot
Plays Metallica by Four Cellos

Plays Metallica by Four Cellos on suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen vuonna 1996 julkaistu debyyttialbumi. Se sisältää Metallican kappaleita neljällä sellolla soitettuina. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin 800 000 kappaletta. Suomessa albumia on myyty yli 23 000 kappaletta eli kultalevyyn oikeuttava määrä.

Kappaleet 
Sovitukset Eicca Toppinen.

Kokoonpano 
 Max Lilja – sello
 Antero Manninen – sello
 Paavo Lötjönen – sello
 Eicca Toppinen – sello

Arvostelut 
 Allmusic:

Kaupallinen menestys 
Albumi on myynyt Suomessa platinalevyn verran.

Lähteet 

Vuoden 1996 esikoisalbumit
Apocalyptican albumit
Tribuuttialbumit
Zen Garden Recordsin albumit
AGCO

AGCO Corporation on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka on maailman suurimpia traktoreiden ja maatalouskoneiden valmistajia. Yhtiö perustettiin vuonna 1990 ja se on laajentunut voimakkaasti ostamalla vanhoja tunnettuja konevalmistajia. Yhtiön tuotemerkkejä ovat muun muassa Agco, Challenger, Fendt, GSI, Massey Ferguson ja suomalainen Valtra.

Liiketoiminta 

Suomessa Agco omistaa Valtra-traktoreita Suolahdessa valmistavan Valtra Oy Ab:n ja Nokialla sijaitsevan Agco Power Oy:n. 

Suolahden tehdas kuului alun perin Valmetille, joka aloitti traktoreiden valmistuksen jo 1950-luvun alussa. Valmet myi traktoreiden valmistuksen vuonna 1994 Sisulle, joka siirtyi Partekin omistukseen vuonna 1997. Kone osti Partekin vuonna 2002 ja myi Valtra-traktoreiden valmistuksen Agcolle vuonna 2004.

Vuonna 1985 Deutz-Fahr osti Allis-Chalmersin ja Deutz-Fahr alkoi valmistaa oman tuotannon ohella oransseja Deutz-Allis -nimisiä traktoreita. Vuonna 1990 Deutz-Fahr myi Deutz-Allisin Agcolle ja Agco alkoi valmistaa traktoreita nimellä Agco-Allis, joka nykyään on pelkästään Agco. Agco-Allis valmisti myös oransseja Massey Fergusoneja Agco-Allis -nimellä ja 1990-luvun puolessa välissä traktoreita, joissa oli Deutz-Fahrin hytti ja alusta. Nykyään Agcon traktoreita ovat Fendt, Massey Ferguson, Valtra ja Challenger. Deutz-Fahr ei kuulu Agcoon.

Agco Power toimii Suomen ohella Kiinassa, Brasiliassa ja Argentiinassa. Suomalaisvalmisteiset moottorit asennettaan yli puoleen konsernin tuottamista traktoreista. Vuonna 2013 Agco Power investoi 20 miljoonaa euroa uuteen moottoritehtaaseen Nokialle. Agco Power työllistää Suomessa noin 850 ihmistä.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Niskanen, Hannu: The Proud History of Agco. Agco 2008. ISBN 9780615229416.

Aiheesta muualla 

 AGCO Corporation 
 AGCO Suomi
 AGCO-varaosat ja
 Pörssitieto: Sisu Diesel Oy (AGCO Power Oy)

Traktorit
Maatalouskonevalmistajat
Moottorivalmistajat
Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt
Dungaanin kieli

Dungaanin kieli (omakielinen nimi: хуэйзў йүян, hɤuɛjtsu jyiɑn) on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.

Levinneisyys ja puhujamäärä
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.

Historia ja murteet
Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.

Kirjakieli
Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.

Dungaanin kirjaimisto

Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.

Katso myös
 Dungaanit
 Hui-kiinalaiset
 Mandariinikiina

Lähteet

Aiheesta muualla
 Olli Salmi: Central Asian Dungan as a Chinese Dialect 

Kazakstanin kielet
Kirgisian kielet
Siniittiset kielet
Uzbekistanin kielet
Roberta Flack

Roberta Flack (s. 10. helmikuuta 1937 Asheville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen jazz-, soul- ja folklaulaja. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa First Take vuonna 1969 mutta nousi suuren yleisön tietoisuuteen vasta 1972, kun yksi hänen varhaisimmista äänityksistään, "The First Time Ever I Saw Your Face", sisällytettiin Clint Eastwoodin elokuvan Yön painajainen soundtrackille, josta se pongahti Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle. 

Parhaiten Flack kuitenkin muistettaneen toisesta ykköshitistään, kappaleesta "Killing Me Softly With His Song". Kappale voitti muun muassa vuoden 1974 parhaan äänitteen Grammy-palkinnon. Vuonna 1996 kappaleen tulkitsi yhdysvaltalainen yhtye The Fugees, ja kappale menestyi jälleen ympäri maailmaa.

Flack sairastaa ALS-tautia, jonka vuoksi hän ei pysty enää laulamaan.

Dokumenttielokuvia 

 Antonino D'Ambrosio: Roberta (2022) 1 h 27 min.
 Mike Connolly: Killing Me Softly: The Roberta Flack Story (UK, 2014) 57 min.

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut

Yhdysvaltalaiset folklaulajat
Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat
Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat
Yhdysvaltalaiset soullaulajat
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Mircea Snegur

Mircea Ion Snegur (s. 14. tammikuuta 1940 Trifăneşti, Romania, nyk. Moldovassa) oli Moldovan ensimmäinen presidentti 1990–1996. Hän toimi pitkään neuvostotasavallan johdossa.

Hän opiskeli Kišinjovin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1961, ja siitä saakka vuoteen 1968 hän työskenteli kollektiivitilan johdossa Floreștin alueella. Hän oli kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1964, hänestä tuli 1971 maatalousministeri, 1985 Moldavian puolueen keskuskomitean sihteeri ja 1989 korkeimman neuvoston presidiumin puhemies ja vuodesta 1990 itsenäisen Moldovan presidentti. Hänet valittiin 1991 ensimmäisissä vapaissa vaaleissa. 

Transnistria ja etelän ortodoksit ja gagauzit pyrkivät eroon Moldovasta. Ensimmäiset monipuoluevaalit järjestettiin 1994, joissa menestyivät Moldovan itsenäisyyttä kannattavat puolueet.

Snegur pyrki uudelle kaudelle 1996 Partidul Renașterii și Concilierii din Moldovan ehdokkaana, ja sai ensimmäisellä kierroksella ennemmän ääniä kuin kilpailijansa Petru Lucinschi, mutta hävisi toiselle kierroksella 1. joulukuuta 45,98 % – 54,02 %.

Lähteet 

Moldovan presidentit
Vuonna 1940 syntyneet
Elävät henkilöt
Kantola

Kantola voi tarkoittaa:

Sukunimenä
 Alpo Kantola (1924–2001), suomalainen rannikkotykistön kenraaliluutnantti
 Anu Kantola (s. 1964), valtiotieteiden tohtori
 Arja Kantola (s. 1949), pikaluistelija
 Birgitta Kantola (s. 1948), varatuomari, hallitusammattilainen ja talouselämän vaikuttaja
 Eerik Kantola (s. 2000), jalkapalloilija
 Eija Kantola (s. 1966), iskelmälaulaja, vuoden 1992 tangokuningatar
 Eila Kantola (1914–1993), lastenkirjailija
 Emil Kantola (1886–1916), jääkäri
 Erkki Kantola (1946–2013), viulutaiteilija ja -pedagogi
 F. J. Kantola (1886–1940), filosofinen kirjailija
 Heikki Kantola (s. 1939), urheiluvalmentaja
 Helmi Kantola, YouTube-videoiden tekijä, toinen Ella & Helmi -kanavan ylläpitäjistä
 Ilkka Kantola (s. 1957), SDP:n kansanedustaja, Turun arkkihiippakunnan entinen piispa
 Johanna Kantola (s. 1977), politiikan tutkija ja sukupuolen tutkimuksen professori
 Jokke Kantola kosketinsoittaja
 Juha Kantola (1908–1995), kirjailija
 Kai Kantola (s. 1987), jääkiekkoilija
 Kaisa Kantola (1915–1995), runoilija
 Laila Kantola (1902–1997), kirjailija
 Lauri Kantola (1908–1990), kommunistipoliitikko, kansanedustaja (SKDL) ja toiminnanjohtaja
 Marianne Kantola (s. 1988), iskelmälaulaja
 Markus Kantola, tietokirjailija
 Martti Kantola (1909–1994), fyysikko, Turun yliopiston vararehtori 1960–1969
 Matti Kantola (1936–1968), kirjailija
 Mikko Kantola (1916–1997), Työtehoseuran toimitusjohtaja, professori ja metsätöiden koneellistamisen kehittäjä 
 Piritta Maja (o.s. Kantola, s. 1978), keilaaja
 Päivi Kantola, laulaja ja näyttelijä
 Raimo Kantola (s. 1940), ammattiyhdistysjohtaja, Työturvallisuuskeskuksen ent. toimitusjohtaja
 Raimo Kantola (s. 1955), professori, tietoliikennetekniikan ja tietoverkkojen tutkija
 Timo Kantola (s. 1959), diplomaatti
 Unto Kantola (1914–1978), kirjailija
 Usko Kantola (1913–1994), näyttelijä.

Kuvitteellisia henkilöitä 

 Kantolan perhe, Radioteatterin kuunnelmasarja 1976–2005

Paikannimenä
 Kantola, kylä Alahärmässä
 Kantola, kaupunginosa Hämeenlinnassa
 Kantola, kylä Kauhavalla
 Kantola, kylä Kuhmossa
 Kantola, kylä Miehikkälässä
 Kantola, kylä Paltamossa

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Natriumvetykarbonaatti

Natriumvetykarbonaatti eli natriumbikarbonaatti (NaHCO3) on valkoista veteen hyvin liukenevaa jauhetta. Natriumvetykarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumkarbonaatiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Kansanomainen triviaalinimi natriumvetykarbonaatille on ruokasooda (käytetään leivonnassa), kun taas natriumkarbonaattia kutsutaan soodaksi.

Natriumvetykarbonaatin moolimassa on 84,0 g/mol, sulamispiste 50 °C (hajoaa), tiheys 2,1 g/cm3 (veden tiheys on 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 9.59 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 144-55-8.

Bi-etuliitteen alkuperä

Natriumbikarbonaatin kaavaa tarkasteltaessa siinä ei vaikuta olevan mitään mikä oikeuttaisi nimen bi-etuliitteen. Nimitys on peräisin Antoine Lavoisierin ajoilta (1700-luvulta), kun suoloja pidettiin metallioksidin ja epämetallioksidin yhdistelminä, jollaisina ne myös kirjoitettiin. Esimerkiksi natriumkarbonaatti, Na2CO3, kirjoitettiin muodossa Na2O · CO2. Vedyn läsnäolon selittämiseksi bikarbonaattien ajateltiin olevan vesimolekyyliin yhtyneitä suoloja. Niinpä natriumvetykarbonaatti, NaHCO3, kirjoitettiin Na2O · 2CO2 · H2O, ja sitä kutsuttiin johdonmukaisesti natriumbikarbonaatiksi.

Käyttö

Natriumvetykarbonaattia käytetään yleisimmin leivonnassa ja yleisemmin ruoanlaitossa, mutta se sopii myös esimerkiksi mahalaukun happoisuuden vähentämiseen ja hampaiden puhdistukseen. Lisäksi se toimii salisylaattimyrkytyksen antidoottina.

Sitä käytetään myös soodapuhalluksessa irrottamaan maalia ja epäpuhtauksia erilaisilta pinnoilta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

OECD: Sodium Bicarbonate   (pdf)
PubChem: Sodium Bicarbonate 
DrugBank: Sodium bicarbonate 
KEGG: Sodium bicarbonate 

Kohotusaineet
Vetykarbonaatit
Natriumyhdisteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Quino

Joaquín Salvador Lavado eli Quino (17. heinäkuuta 1932 Mendoza – 30. syyskuuta 2020 Mendoza) oli argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä, joka kehitti Mafalda-sarjakuvan ja piirsi sitä vuosina 1964–1973. 

Quino syntyi andalusialaislähtöisille siirtolaisvanhemmille ja oli heidän kolmesta lapsestaan nuorin. Häntä kutsuttiin syntymästään saakka Quinoksi erotukseksi hänen sedästään maalari Joaquín Tejónista. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat pojan ollessa teini-ikäinen. Vuonna 1954 Quino muutti Buenos Airesiin. Hän voitti vuonna 2000 Quevedos-palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut 
 Quinon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Argentiinalaiset sarjakuvantekijät
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2020 kuolleet