joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Staraoke

Staraoke on Intervisio Oy:n kehittämä ja tuottama lasten laulukilpailuohjelma, jota on esitetty alun perin MTV3-kanavalla ja sittemmin  MTV3 Juniorilla vuodesta 2003 vuoteen 2011. Kilpailuun voivat osallistua vain lapset, joiden ikä oli 7–12. Kilpailun ikärajaa nostettiin neljännellä tuotantokaudella 8–13:een. Ohjelmaa juonsi pop- ja rap-artisti Kana, joka myös esitti ohjelman tunnuskappaleen. 

Ohjelma perustui Staraoke -PC-peleihin, joita pystyi ostamaan myös kotiin. Sittemmin peli on julkaistu myös iPhonelle ja iPad:lle.

Staraoke on Suomen parhaiten menestyneimpiä ohjelmaformaatti maailmalla. Se on myyty jo Englantiin, Ranskaan, Saksaan, Italiaan, Espanjaan, Puolaan, Ruotsiin ja Unkariin. Formaatti voitti 8. huhtikuuta 2008 Emmy-palkinnon parhaana interaktiivisena ohjelmana, ollen ensimmäinen suomalainen ohjelma joka on voittanut kyseisen palkinnon.

Ohjelman kolmannen tuotantokauden voitti Diandra Flores, joka sittemmin on voittanut Suomen Idolsin.

Staraoke pyörii kuudessa maassa Cartoon Network -kanavalla. Ohjelmassa on melkein sama idea kuin suomalaisessa, mutta jaksoissa on kaksi kahden hengen joukkuetta. Lisäksi on kaksi soolokierrosta sekä yksi duettokierros. Häviäjäjoukkue saa ohjelman lopuksi niskaansa suuret määrät erivärisiä nesteitä. Pelihahmoina on Cartoon Networkilla esitettävien sarjojen hahmoja. Esim. Tehtotytöt ja Scooby Doo.

Lähteet 

Lastenohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Parantala

Parantala on kylä Äänekoskella. Kylä sijaitsee Äänekosken ja Saarijärven rajalla noin 12 kilometrin päässä Äänekosken keskustasta valtatie 13:n varrella. Parantalan kylän ympärillä on kolme merkittävää järveä, etelässä Kiimasjärvi ja länsipuolella on Pyhäjärvi ja Ahvenlampi. Koskienergia Oy:n omistama Parantalankosken voimalaitos erottaa Kiimasjärven ja Pyhäjärven toisistaan. Parantalan koulu lakkautettiin vuodenvaihteessa 2006.

Parantalaa on asuttanut neljän ison kantatilan suvut useissa ikäpolvissa, kuten Karppaset, Poikoset, Hyytiäiset ja Autioniemi. Jatkosodan aikana ja heti sen jälkeen sinne muutti evakkoon useita Karjalasta kotoisin olevia perheitä.

Lähteet
 Ensimmäiset lampuodit Kankaiset/Honkoset sukuselvitys
 Laki 1496/1991 Kiimasjärvessä Saarijärven ja Äänekosken kaupunkien välinen ennestään määräämätön raja alkaa Parantalan jakokunnan ja Isohyytiälän lohkokunnan välisellä vesipiirirajalla olevasta rekisterikartalle merkitystä pisteestä A.
 Rahkosten sukuseura ry:n lehti 5/1999 lisäys 5.9.2009

Äänekosken kylät
Amarelejan aurinkovoimala

Amarelejan aurinkovoimala on aurinkokennoilla sähköä tuottava voimala, joka sijaitsee Mouran kunnassa, eteläisessä Portugalissa. Aurinkovoimalan omistaa espanjalainen Acciona-yhtiö. 

Amarelejan aurinkovoimalan huipputeho on 46 MWp ja sen arvioidaan pystyvän tuottamaan 93 miljoonaa kW/h sähköä vuodessa, joka vastaa 30 000 portugalilaisen kotitalouden kulutusta. 

Voimalan aurinkopaneelit on kiinnitetty moottoroituihin jäljittimiin, jotka pitävät paneelien aurinkokennot optimaalisessa kulmassa aurinkoon nähden. Jäljittimiä on yhteensä 2 520 kappaletta. Aurinkovoimalan pinta-ala on 250 hehtaaria. 

Voimala valmistui joulukuussa 2008 ja se nauttii Portugalin valtion syöttötariffista, joka takaa määrätyn hinnan sähkön tuottajalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Acciona Energia kotisivut  ja 

Aurinkoenergia
Portugalin voimalaitokset
SIG P220

SIG P220, SIG Sauer P220 tai Pistole 75 on sveitsiläisen SIG Arms AG:n suunnittelema ja saksalaisen J.P. Sauer und Sohn GmbH:n valmistama itselataava pistooli. 
Se kehitettiin korvaamaan Sveitsin armeijan aiempi SIG P210 -palveluspistooli. Sitä on alkuperäisen 9x19 mm Parabellum/Luger patruunan lisäksi valmistettu myös 7,65 Parabellum, .38 Super ja .45 ACP kaliipereissa.

Sveitsin tiukkojen asevientisäännösten vuoksi aseen valmistus siirrettiin saksalaiselle J.P. Sauer & Sohn -yhtiölle.

Siitä on valmistettu useita mallimuunnoksia, muun muassa P225, P226, P228 ja P229 malleja.

P200 -sarja täyttää Länsi-Saksan poliisin vuonna 1975 etsimälle itselataavalle pistoolille asetetun vaatimuksen, jonka mukaan asetta piti kyetä kantamaan turvallisesti patruuna piipussa, mutta jossa ei tarvitsisi poistaa erillistä varmistusta ennen ammuntaa.

Rakenne 

Pistoolin runko on kevytmetallivalua, luisti taas on prässätty teräslevystä ja sen etulevy on kiinnitetty hitsaamalla. Sulkukappale on erillinen, työstetty kappale, joka on upotettu luistiin ja lukittu pyöreän tapin avulla.  

Rungon vasemmalla puolella on kolme vipua: luistin salpa, vasaran vapautinvipu ja purkusalpa. Luistin vetäminen taakse ja päästäminen eteen virittää aseen. Vasaran vapauttimesta painamalla siirtyy virekynsi irti vasarasta, jolloin vasara lyö jousensa voimalla eteen, kunnes se tarttuu varmistuskynnykseen, joka pitää sen irti iskurista. Lukitustappi lukitsee iskurin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 SIG Sauerin kotisivu
 Käyttöohje
 Modern Firearms
 

Pistoolit
Novo Atlantis


Novo Atlantis on siilinjärveläisen Aavikko-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 2009 sekä CD:nä että vinyylinä.

Kappaleet

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Dome.fi: 
 Keskisuomalainen: positiivinen
 Rumba: positiivinen
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen viralliset sivut
 Novo Atlantis discogs.com -sivustolla

Aavikon albumit
Vuoden 2009 albumit
Mark Roberts

Mark Roberts on newyorkilainen turistiopas, joka on saavuttanut mainetta syyskuun 11. päivän iskuihin liittyvien salaliittoteorioiden murtajana.

Roberts on esiintynyt useassa New Yorkissa toimivan kaapelikanava Hardfiren keskusteluohjelmassa väitellen muun muassa Loose Change -salaliittoteoriaelokuvan tekijöiden, sekä 9/11 Totuus -liikkeen johtohenkilöiden  Richard Gagen (Architects & Engineers for 9/11 Truth) ja James H. Fetzerin (Scholars for 9/11 Truth) kanssa. Roberts esiintyy lyhyesti myös BBC:n ohjelmassa The Conspiracy Files – 9/11 – The Third Tower.

Roberts on kirjoittanut kriittisen katseluoppaan Loose Change -elokuvaan. Loose Change Second Edition Viewer Guide  sisältää dokumentin täydellisen tekstin. Opas toteaa suurimman osan dokumentin väitteistä olevan virheellisiä. Se korostaa lisäksi, miten Loose Change -dokumenttielokuvaa on muutettu ajan kuluessa.

Roberts on kirjoittanut lisäksi artikkelin William Rodriguez, Escape Artist sankarillisesti toimineesta WTC:n talonmiehestä William Rodriguezista. Artikkelissa osoitetaan mitä iskuihin liittyviä virheellisiä väitteitä Rodriguez on julkistanut. Näihin kuuluu esimerkiksi väite virallisen kertomuksen valheellisuudesta..

Lähteet

Aiheesta muualla
Mark Robertsin sivut (englanniksi)  
Loose Change 2nd edition katseluopas (englanniksi) 
William Rodriguez, Escape Artist (englanniksi)  "9/11-sankarille totuus on pakkopaita"
Video by Mark Roberts: World Trade Center Not a Demolition - 46:58  - Dec 20, 2007   Video, joka osoittaa virheelliseksi väiteen WTC:n tornen tuhoamisesta räjähdepurulla
Video: The Ground Zeros: Part 1 by Mark Roberts 52:36  - May 22, 2007   Hulvaton ja levottomuutta herättävä videodokumentti "Totuus"-liikkeen oudosta käytöksestä, valheista ja tietämättömyydestä Nollapisteessä New Yorkissa
Mark Roberts esiintyy Hardfire-keskusteluohjelmassa

Yhdysvaltalaiset henkilöt
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Parhaan leikkauksen Jussi

Parhaan leikkauksen Jussi on yksi Jussi-palkinnon palkintosarjoista.

Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

 Viisi
Samu Heikkilä

 Neljä
Kimmo Taavila

 Kolme
Jukka Nykänen

 Kaksi
Mervi Junkkonen
Timo Linnasalo
Jussi Rautaniemi

Voittajat ja ehdokkaat

Lähteet 

Leikkaus
Calouste Gulbenkianin säätiö

Calouste Gulbenkian -säätiö () on yksityinen mutta yleishyödyllinen portugalilainen säätiö. Sen tavoitteet ovat taiteiden, hyväntekeväisyyden, koulutuksen ja tieteiden alalla. Armenialaista alkuperää olleen öljyalan liikemiehen Calouste Sarkis Gulbenkianin testamentin määräyksestä perustetun säätiön säännöt on hyväksytty 1956.

Säätiön keskuspaikka on Lissabonissa ja toimipisteitä lisäksi Britanniassa sekä Pariisissa. Vuonna 1969 käyttöön otetut tilat muodostuvat itse pääkonttorista ja museosta, ja niiden suunnittelijat ovat Ruy Athouguia, Pedro Cid ja Alberto Pessoa. Lisäksi alueella on säätiön hallinnon ja osastojen käytössä olevia tiloja, suuri auditorio, vaihtuvien näyttelyiden tila, kongressialue, jossa on auditorioita ja muita tiloja, sekä suuri rakennus, jossa ovat Calouste Gulbenkianin museo ja taidekirjasto. Rakennuskompleksi sijaitsee Gulbenkianin puistossa, jonka on suunnitellut Ribeiro Telles. Puiston toiseen päähän avattiin vuonna 1983 Nykytaiteen keskus, joka koostuu museosta ja opetuskeskuksesta. Tiedeinstituutti Instituto Gulbenkian de Ciência sijaitsee usean rakennuksen kompleksissa Oeirasissa Lissabonin laitamilla, lähellä Pombalin markiisin palatsia.

Fundação Calouste Gulbenkian omistaa kokonaan portugalilaisen öljy-yhtiön Partexin.

Katso myös
 Calouste Gulbenkian
 Calouste Gulbenkianin museo
 Gulbenkian -palkinto
 Gulbenkianin tiedeinstituutti

Lähteet

Aiheesta muualla

 Calouste Gulbenkian Foundation 
 Calouste Gulbenkian Foundation 3D Model

Säätiöt
Portugalilaiset järjestöt
Axel Wiklund

Axel Walfrid Wiklund (20. marraskuuta 1872 Värtsilä – 10. joulukuuta 1940) oli suomalainen Turussa vaikuttanut liikemies ja kauppaneuvos.

Wiklundin vanhemmat olivat urakoitsija Anders Wiklund ja Emma Bagarnäs. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 ja muutettuaan Turkuun avasi 1895 rautakaupan Eerikinkadun ja Kauppiaskadun kulmatalossa. Tästä rautakaupasta kehittyi Oy Wiklund Ab ja Axel Wiklund toimi tämän yrityksen toimitusjohtajana 1899-1918 ja yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1918-1940. Hän oli myös perustamassa Rautakonttori Oy:tä ja oli sen hallintoneuvoston puheenjohtajana 1918-1940. Wiklund oli Turun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä sekä toimi Turun kauppiasyhdistyksen puheenjohtajana. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1920.

Oy Wiklund Ab:n tavaratalo siirtyi Turun Osuuskaupan haltuun 1950-luvulla ja se toimii nykyisin nimellä Sokos Wiklund.

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
 Wiklundin historia alkoi rautakaupasta.  Turun Sanomat 20.7.2008

Suomalaiset liikemiehet
Kauppaneuvokset
Vuonna 1872 syntyneet
Vuonna 1940 kuolleet
Right Round

Right Round on yhdysvaltalaisen rap-artisti Flo Ridan ensimmäinen single hänen toiselta albumiltaan R.O.O.T.S.. Hän esittää kappaleen yhdessä Keshan kanssa. Right Round julkaistiin radiosoittoon 20. tammikuuta 2009 ja se on noussut listaykköseksi Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Irlannissa, Turkissa ja Isossa-Britanniassa. Kappale sisältää samplen Dead or Alive -yhtyeen vuoden 1984 hittikappaleesta You Spin Me Round (Like a Record).

Kaupallinen menestys 
Right Round teki ensiesiintymisensä Billboard Hot 100 -listalla sijalla 74 ja nousi ykköseksi 28. helmikuuta 2009 myytyään 636 000 digitaalista latausta ensimmäisen viikon aikana. Kyseessä oli suurin ensimmäisen viikon latausmäärä koskaan. Vanha ennätys oli joulukuulta 2007 niin ikään Flo Ridan esittämän Low:n nimissä. Toisella viikolla latauksia tuli vielä 460 000 lisää, mikä riitti kaikkien aikojen viikkolatausten määrässä kolmannelle sijalle. Right Roundista tuli nopeimmin miljoona kopiota myynyt kappale Yhdysvalloissa miljoonarajan ylityttyä vajaassa kahdessa viikossa. Se rikkoi vastaavan ennätyksen myös kahden miljoonan kohdalla, tuo raja ylittyi viiden myyntiviikon jälkeen. Yhteensä Right Round on ladattu 2 027 000 kertaa. Billboard Hot 100 -listaa se on johtanut viiden viikon ajan.

Listasijoitukset

Lähteet 

Vuoden 2009 kappaleet
Keshan kappaleet
Flo Ridan kappaleet
Miro Honkanen

Miro Honkanen on suomalainen näyttelijä. Hän on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Hän on työskennellyt Vaasan kaupunginteatterissa 1995–1998, Seinäjoen kaupunginteatterissa 2004–2008 ja Palatsiteatterissa Tampereella vuodesta 2009 sekä tehnyt vierailuja Uuteen Iloiseen Teatteriin ja Komediateatteri Arenaan.

Lähteet 

Suomalaiset teatterinäyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Elävät henkilöt
Samu Heikkilä

Samu Heikkilä (s. 31. heinäkuuta 1971 Karstula) on suomalainen elokuvaleikkaaja, -äänisuunnittelija ja käsikirjoittaja. Hän on voittanut parhaan leikkauksen Jussi-palkinnon viidesti, elokuvista Levottomat, Paha maa, Valkoinen kaupunki, Häiriötekijä ja Tyhjiö. Hän on ollut ehdolla palkintoon myös elokuvista Miehen työ, Kukkia ja sidontaa, Kuutamolla, Postia pappi Jaakobille, 8-pallo, Toiset tytöt, Jättiläinen ja Toivon tuolla puolen. Heikkilä on saanut Jussi-palkinnon myös Janne Laineen ja Kirka Sainion kanssa parhaasta äänisuunnittelusta elokuvaan Paha maa. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto yhdessä ohjaaja Aku Louhimiehen ja elokuvaaja Rauno Ronkaisen kanssa. Marraskuussa 2013 Samu Heikkilän käsikirjoitus ”Miss Zahra” valittiin kärkikolmikkoon Novellielokuva 2014 kilpailussa.  Elokuva sai ensi-iltansa syksyllä 2014.

Vuonna 2016 Samu Heikkilälle myönnettiin synnyinkuntansa Karstulan vuosittain jakama tunnustus Karstulan Kopes.   

Vuonna 2019 Heikkilä palkittiin yhdessä Aleksi Salmenperän kanssa Nordisk Film -palkinnolla elokuvasta Tyhjiö.

Filmografia

Dokumenttielokuvat
 Kenen joukoissa seisot (2006)
 Pyhän kirjan varjo (2007)
 Punk – tauti joka ei tapa (2008)
 Kongon Akseli (2009)
 Ikuisesti sinun (2011)
 Five Star Existence (2011)
 Hyppy (2012)
 Alcan Highway (2013)
 Kihniö (2015)
 Siperiaan, rakkaani (2017)
 Pieni punainen (2020)

Fiktioelokuvat
 Levottomat (2000)
 Kuutamolla (2002)
 Hymypoika (2003)
 Kukkia ja sidontaa (2004)
 Paha maa (2005)
 Valkoinen kaupunki (2006)
 Miehen työ (2007)
 Postia pappi Jaakobille (2009)
 Paha perhe (2010)
 8-pallo (2013)
 Ajomies (2013)
 Dagmamman - Kaksi kotia (2013)
 Toiset tytöt (2015)
 Häiriötekijä (2015)
 Jättiläinen (2016)
 Tyttö nimeltä Varpu (2016)
 Toivon tuolla puolen (2017)
 Miami (2017)
 Viulisti (2018)
 Tyhjiö (2018)
 Ihmisen osa (2018)
 Marian paratiisi (2019)
 Seurapeli (2020)
 Tove (2020)

Televisiosarjat
 Elämä on näytelmä  (1999)
 Vapaa pudotus (2002)
 Juulian totuudet (2002)
 Irtiottoja (2003)
 White Wall (2020)

Käsikirjoitukset
 Siperiaan, rakkaani (2017)
 Häiriötekijä (2015)
 Miss Zahra (2014)
 Kekkonen (1998)

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset elokuvaleikkaajat
Suomalaiset äänisuunnittelijat
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Ledung

Ledung tai leding (muinaisruotsiksi leþunger, muinaisnorjaksi leiðangr) oli keskiajalla Pohjoismaissa käytössä ollut puolustusjärjestelmä. Se tarkoitti asepalvelusta merivoimissa tai laivojen varustamista sotaa varten.

Ledung-laitoksen alkuperästä on eri teorioita. Laitoksen perustaminen on ajoitettu joskus viikinkiajan lopulle, joskus vasta 1100-luvun lopulle tai 1200-luvun alkuun.

Ruotsissa ledung merkitsi alun perin kansalaisten sotatilanteessa muodostamaa laivastoa, joka oli kuninkaan käytössä. Ledung kutsuttiin kokoon maan ollessa sodassa tai muiden valtioiden tai merirosvojen uhkaamana. Ledung ei ulottunut koko Ruotsin valtakunnan alueelle, eikä se toiminut yhtenäisesti maan eri osissa. Ledung-järjestelmä alkoi vähitellen jäädä pois käytöstä 1200-luvulta lähtien, ja se korvattiin osin verolla.

Anglosaksien Englannissa oli käytössä vastaava järjestelmä nimeltään fyrd.

Lähteet 

Keskiajan sotahistoria
Pohjoismaiden historia
Sanni

Sanni on suomalainen naisen etunimi. Nimi on muunnelma Susannasta tai Sandrasta.

Susannan alkuperä on heprean liljaa merkitsevässä sanassa. Sandra puolestaan juontaa Aleksandrasta, jonka taustalla on ”puolustavaa miestä” merkitsevä kreikkalainen miehen nimi Alexandros.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sanni-nimen suosio on vaihdellut eri vuosikymmeninä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 11 295 Sanni-nimistä naista.

Tunnettuja Sanneja
 Sanni Alatalo, maastohiihtäjä
 Sanni Franssi, jalkapalloilija
 Sanni Grahn-Laasonen, kansanedustaja ja ministeri
 Sanni Haahdenmaa, näyttelijä
 Sanni Hakala, jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
 Sanni Halttunen, näyttelijä ja televisiotuottaja
 Sanni Klemelä, kestävyysjuoksija
 Sanni Koivuranta (o.s. Leinonen), alppihiihtäjä
 Sanni Koli, salibandyn pelaaja
 Sanni Kurkisuo, laulaja ja näyttelijä
 Sanni Lehtinen, opiskelija- ja mielenterveysvaikuttaja
 Sanni Nieminen, salibandyn pelaaja
 Sanni Ojanen, jalkapalloilija
 Sanni Orasmaa, jazz-muusikko
 Sanni Paatso, lapsinäyttelijä
 Sanni Pajasmaa, seitsenottelija
 Sanni Rantala, jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
 Sanni Saarinen, moukarinheittäjä
 Sanni Sadetuuli Saarinen, kasvatustieteilijä ja yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista
 Sanni Salminen, Mallikoulu -tosi-tv-sarjan voittaja vuonna 2006
 Sanni Suhonen, pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja
 Sanni Syrjälä, pesäpalloilija
 Sanni Turtola, kuulantyöntäjä
 Sanni Uimarihuhta, salibandyn pelaaja
 Sanni Utriainen, keihäänheittäjä
 Sanni Vanhanen, jääkiekkoilija ja olympiamitalisti

Kuvitteellisia Sanneja
 Sanni (engl. Sunni), hahmo animaatiosarjassa Kummikarhut
 Sanni, ihailun kohde Ripsipiirakka-yhtyeen samannimisessä kappaleessa
 Sanni, Tuija Halosen esittämä päähenkilö elokuvassa On lautalla pienoinen kahvila (1952)
 Sanni, Sydney, hahmo amerikkalaisessa animaatiosarjassa Jetron matkaan
 Sanni Kivivuori, o.s. Silander, hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla
 Sanni Mertala, Toini Vartiaisen roolihahmo elokuvassa Hevoshuijari (1943)
 Sanni Pohjonen (ent. Taalasmaa), Salatut elämät -sarjan hahmo
 Sanni Sateenkaari, Rainbow Ruby, samannimisen eteläkorealaisen televisiosarjan päähenkilö
 Savotan Sanni, Matti Jurvan samannimisen kupletin (1938) hahmo

Lähteet

Etunimet
Guitar Hero: Modern Hits

Guitar Hero: Modern Hits on vuonna 2009 julkaistu Guitar Hero -pelisarjaan kuuluva musiikkipeli. Peli julkaistiin Nintendo DS:lle. Peli on jatko-osa Guitar Hero: On Tour Decadesille.

Kappalelista
 12 Stones – ”Adrenalin”
 AFI – ”Miss Murder”
 Angels and Airwaves – ”Call to Arms”
 Atreyu – ”Falling Down”
 Black Tide – ”Shockwave”
 Coldplay – ”Violet Hill”
 Endeverafter – ”I Wanna Be Your Ma”
 Evanescence – ”Sweet Sacrifice”
 Fall Out Boy – ”This Ain’t A Scene, It’s An Arms Race”
 Finger Eleven – ”Paralyzer”
 Foo Fighters – ”All My Life”
 Franz Ferdinand – ”The Fallen”
 Kaiser Chiefs – ”Ruby”
 Lenny Kravitz – ”Where Are We Runnin’?”
 Modest Mouse – ”Dashboard”
 Phantom Planet – ”Do The Panic”
 Sum 41 – ”Still Waiting”
 Tenacious D – ”The Metal”
 The Bravery – ”Unconditional”
 The Donnas – ”What Do I Have to Do”
 The Duke Spirit – ”Lassoo”
 The Fratellis – ”Chelsea Dagger”
 The Kooks – ”Always Where I Need to Be”
 The Offspring – ”Half-Truism”
 The Strokes – ”Reptilia”
 Weezer – ”Everybody Get Dangerous”
 Wolfmother – ”Dimension”
 Yellowcard – ”Lights and Sounds”

Guitar Hero
Vuoden 2009 videopelit
Nintendo DS -pelit

en:Guitar Hero: On Tour series#Modern Hits
Ann Wilson

Ann Dustin Wilson (s. 19. kesäkuuta 1950 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on Heart-rockyhtyeen päälaulaja, huilun ja ajoittain myös kitaran soittaja. Häntä pidetään yhtenä parhaista naislaulajista rockmusiikin historiassa. Wilson on äänialaltaan sopraano.

Kun Ann oli lapsi, Wilsonien perhe muutti useasti, koska hänen isänsä oli merijalkaväen eversti. Perhe muutti lopulta vakituisesti Bellevueen lähelle Seattleä Washingtonissa. 1970-luvun alussa Ann liittyi bändiin, joka vaihteli nimeään ensin White Heartista Hocus Pocukseen, kunnes lopulta 1974 yhtye vaihtoi nimensä pysyvästi Heartiin. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi Annin pikkusisar Nancy.

1970-luvulla Wilson oli parisuhteessa Michael Fisherin kanssa, joka toimi Heartin managerina. Pian Annin sisar Nancy alkoi seurustella Michaelin pikkuveljen Roger Fisherin kanssa, joka toimi Heartin pääkitaristina. Molemmat pariskunnat johtivat yhtyettä ja vuonna 1979 kummatkin parisuhteet päättyivät. Ann sai tietää Michaelin rakastuneen toiseen naiseen, jolloin he päättivät suhteensa.

Wilsonilla ei ole biologisia lapsia, mutta hän adoptoi tyttärensä Marien vuonna 1991 ja poikansa Dustinin 1998.
 
Wilson joutui lapsena ylipainonsa takia kiusatuksi. Hän kärsi ulkonäköpaineista 1970-luvulla ja näännytti itseään laihtuakseen. Wilsonille on tehty laihdutusleikkaus, jossa hänen vatsalaukkunsa suulle on asennettu ruokahalua hillitsevä kuristusside.

Diskografia

Studioalbumit 
 Hope & Glory (2007)
 Immortal (2018)

EP:t 
 The Ann Wilson Thing! – Live at the Belly Up (2015)
 The Ann Wilson Thing! – #1 (2015)
 The Ann Wilson Thing! – #2 Focus (2016)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset laulajat
Yhdysvaltalaiset huilistit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Sepp Puschnig

Sepp Puschnig (s. 12. syyskuuta 1947 Klagenfurt, Itävalta) on uransa päättänyt itävaltalainen jääkiekkoilija. Hän osallistui kolmiin talviolympialaisiin, 1964 Innsbruckissa,  1968 Grenoblessa ja jälleen Innsbruckissa 1976. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Famen jäseneksi 1999.

Lähteet

Itävaltalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Smedjebacken

Smedjebacken on samannimisen Smedjebackenin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Taalainmaan läänissä ja Taalainmaan historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 5 100 asukasta.

Smedjebacken oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.

Väestönkehitys

Lähteet

Ruotsin kuntien keskustaajamat
Ruotsin kauppalat
Janne Jalasvaara

Janne Jalasvaara (s. 15. huhtikuuta 1984 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ranskan pääsarjassa Ligue Magnus-joukkue Brûleurs de Loups de Grenoblessa.

Ura

Seuraura
Jalasvaara on Oulun Kärppien kasvatti, mutta hän siirtyi jo B-juniori-ikäisenä Bluesiin, jonka SM-liigarinkiin hän nousi kaudella 2002–2003. Jalasvaara teki SM-liigadebyyttinsä 28. marraskuuta 2002 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hän pelasi SM-liigassa 14 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Jalasvaara edusti kaudella myös Bluesin A-nuoria, joissa voitti SM-hopeaa ja oli pudotuspelien tehokkain puolustaja. Kaudella 2003–2004 hän pelasi SM-liigassa 39 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Miesten pelit tulivat tutuksi myös kolmen Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta.

Kaudella 2004–2005 Jalasvaara teki Bluesissa 49 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin 1. maaliskuuta 2004 kotona Porin Ässiä vastaan. Kaudella 2005–2006 Jalasvaaran vastuu Bluesissa pieneni entisestään. Hän pelasi vain 17 runkosarjaottelua ja yhden playoff-ottelun. Jalasvaara pelasi kauden aikana Mestiksessä lainalla Järvenpään Haukoissa, Kirkkonummen Salamoissa ja Kiekko-Vantaassa 13 ottelua tehoilla 2+4=6.

Seuraavat kaudet Jalasvaara edusti Kalevan Palloa, josta hän siirtyi kesken kauden 2010–2011 KHL-joukkue OHK Dinamo Moskovaan. Moskovassa Jalasvaara pelasi viisi täyttä kautta ja siirtyi sitten kaudeksi 2015–2016 HK Sotšin riveihin. Siellä Jalasvaara pelasi vain yhden kauden ennen siirtoa kiinalaisjoukkue Kunluniin. Jalasvaara toimi Kunlunin joukkueen kapteenina siellä pelaamansa kauden. Kaudella 2017–18 Jalasvaara aloitti Ruotsin pääsarjassa SHL:ssä ja Röglessä. Syyskauden lopulla 2019 Jalasvaaran ilmoitettiin siirtyneen Lahden Pelicansiin.

Maajoukkueura
Jalasvaara teki maajoukkuedebyyttinsä kauden 2010–2011 Euro Hockey Tourilla.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Jan-Erik Andelin

Jan-Erik Andelin (s. 1962) on suomalainen toimittaja, joka tällä hetkellä toimii Kyrkpressen-lehden pääkirjoitustoimittajana. Hän on aikaisemmin toiminut KSF Media-ryhmittymässä muun muassa Borgåbladetin päätoimittajana 2004–2007, Hufvudstadsbladetin ja mediatalon paikallislehtien pääkirjoitustoimittajana 2010–2018 ja Pohjoismaiden kirjeenvaihtajana 2018–2020. Andelin siirtyi Kyrkpresseniin 2022. 

Andelin oli mukana perustamassa Vasemmistoliittoa vuonna 1990 ja pyrki puolueensa ehdokkaana eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa. Hän toimi vasemmistolaisen Ny Tid-lehden päätoimittajana vuosina 2002–2004, mutta on tämän jälkeen ollut puolueisiin sitoutumaton. Andelin, joka on metodisti, sai vuoden 2006 Kirkon tiedonvälityspalkinnon. Koulutukseltaan Andelin on valtiotieteen kandidaatti.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Hufvudstadsbladet
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset toimittajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Mikkosten maailma

Mikkosten maailma oli Nelosella esitetty tositelevisiosarja, jossa seurattiin Nina ja Timo T.A. Mikkosen perheen arkea. Sarja avautui Suomen televisiohistoriassa poikkeuksellisesti siten, että katsojat saivat päättää ensimmäisen pilottijakson 8. maaliskuuta 2009 jälkeen tekstiviestiäänestyksellä esitetäänkö sarja kokonaisuudessaan. Myönteinen tulos julkistettiin 12. maaliskuuta suorassa Maria!-ohjelman lähetyksessä.

Mikkosten Maailma lopetettiin toukokuussa 2009. Ohjelma katsojaluvut putosivat nopeasti alun runsaasta 300 000 katsojasta alle puoleen. Nelosen mukaan sarjasta ei ollut alun perin tarkoituskaan tehdä pitkäikäistä, mutta silti alhaiset katsojaluvut olivat pettymys. Myöhemmin selvisi, että ohjelman jatkamisen puolesta tulleet äänet tulivat vain muutamasta puhelinliittymästä.

Vuoden 2010 alussa sarja julkaistiin DVD:nä.

Ohjelman sisältö

Ohjelmassa seurattiin Mikkosten perheen arkipäivää sekä kuultiin heidän mielipiteitään ja kannanottojaan ajan ilmiöihin. Mikkoset muun muassa lukivat sanomalehtiä tuoreeltaan ja ottivat kantaa päivän polttaviin aiheisiin. Lisäksi ohjelmassa nähtiin perheen poikien toimittamat lyhyet ”Poikien uutiset”, joissa kerrottiin perheen tapahtumista viikon varrelta.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Uutinen jonka mukaan ohjelman saamat kyllä-äänet tuli vain muutamasta numerosta.

Suomalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Timo T. A. Mikkonen
Dimítrios Tsaldáris

Dimítrios ”Dimítris” Tsaldáris (, s. 7. maaliskuuta 1980 Pireus) on kreikkalainen koripalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Dinamo Basket Sassarissa.

Ura 
Tsaldáris aloitti koripallouransa Alimosin joukkueessa vuonna 2001. Hän pelasi tämän jälkeen Peristerissä ja Panelliniosissa, jonka paidassa hänet valittiin kaudella 2005–2006 Kreikan liigan Vuoden tulokkaaksi. Kaudet 2006–2009 Tsaldáris pelasi Aris Thessalonikissa ennen siirtymistään italialaiseen NSB Napoliin vuonna 2009. Joukkueen hävittyä kaikki ottelut Tsaldáris siirtyi joulukuun 2009 lopulla Sutor Basket Montegranaroon. Hän edusti seuraa loppukauden, mutta siirtyi kaudeksi 2010–2011 Dinamo Basket Sassariin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Euroliigan pelaajaprofiili 
Lega Basket Serie A:n pelaajaprofiili 

Elävät henkilöt
Kreikkalaiset koripalloilijat
Vuonna 1980 syntyneet
Timo Kaukolampi

Timo Kaukolampi (s. 22. helmikuuta 1971 Tammisaari) on suomalainen muusikko, tuottaja ja DJ. Hän on myös suunnitellut julisteita, flyereita ja levynkansia graafikkona. Hänet tunnetaan esimerkiksi yhtyeistä Larry and the Lefthanded,  Op:l Bastards sekä K-X-P. Kaukolampi on myös tehnyt yhteistyötä norjalaisen Annien kanssa ja hänellä oli 120 minuuttia -niminen ohjelma Radio Helsingissä.

Vuonna 2017 Kaukolampi sävelsi yhdessä K-X-P-yhtyetoverinsa Tuomo Purasen kanssa musiikin Armomurhaaja -elokuvaan, joka valittiin suomen Oscar-ehdokkaaksi. He voittivat tästä työstään parhaan musiikin Jussi-palkinnon. 

Vuonna 2018 Timo Kaukolampi julkaisi ensimmäisen 1 -nimisen soololevynsä jota luonnehditaan tyyliltään analogi technoksi ja ambientiksi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Timo Kaukolammen kotisivut
 Timo Kaukolammen haastattelu YLE:n Elävässä arkistossa

Suomalaiset muusikot
Suomalaiset musiikkituottajat
Suomalaiset DJ:t
Jussi-palkinnon saajat
Vuonna 1971 syntyneet
Elävät henkilöt
Serpan aurinkovoimala

Serpan aurinkovoimala on aurinkokennoilla sähköä tuottava voimala, joka sijaitsee Serpan kunnassa, eteläisessä Portugalissa. Aurinkovoimalan omistaa yhdysvaltalainen GE Energy Financial Services -yhtiö. 

Serpan aurinkovoimalan huipputeho on 11 MWp, joka riittää 8 000 portugalilaisen kotitalouden kulutukseen. 

Voimalan aurinkopaneelit on kiinnitetty moottoroituihin jäljittimiin, jotka pitävät paneelien aurinkokennot optimaalisessa kulmassa aurinkoon nähden. Aurinkovoimalan pinta-ala on 60 hehtaaria. 

Voimala valmistui huhtikuussa 2007 ja se nauttii Portugalin valtion syöttötariffista, joka takaa määrätyn hinnan sähkön tuottajalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 GE Energy Financial Services kotisivut 

Aurinkoenergia
Portugalin voimalaitokset
Ilja Nikulin

Ilja Vladimirovitš Nikulin (, s. 12. maaliskuuta 1982 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi kaudella 2018-19 KHL-joukkue Dinamo Moskovassa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.

Kaudella 2015-2016 Nikulin pelaa KHL-joukkue OHK Dynamo Moskovassa.

Pelaajaura
Nikulinin ura pääsarjatasolla alkoi HK Dynamo Moskovassa syksyllä 2000. Edellisenä kesänä Atlanta Thrashers oli varannut Nikulinin NHL:än, toisella varauskierroksella, vuorolla 31. Nikulin siirtyi Dynamosta Ak Bars Kazaniin kaudelle 2004–05. Vuonna 2006 Nikulin oli voittamassa Venäjän mestaruutta ja 2007 Euroopan seurajoukkueiden mestaruutta Kazanissa. Nikulin valittiin ECC -turnauksen tähdistökentälliseen. Kazan voitti myös vuoden 2008 Continental Cupin ja Nikulin valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.

Maajoukkueura 
Nikulin on kolminkertainen jääkiekon maailmanmestari. Hän on edustanut Venäjää yhteensä kahdeksan kertaa maailmamestaruuskilpailuissa vuosina 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ja 2013.

Tilastot

Lähteet
 
 

Venäläiset jääkiekkoilijat
Jääkiekon maailmanmestarit
Atlanta Thrashersin varaamat pelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
Harry Saltzman

Harry Saltzman (27. lokakuuta 1915 – 28. syyskuuta 1994) oli kanadalaissyntyinen elokuvatuottaja. Saltzman on yksi Hollywoodin muistettavimmista elokuvatuottajista, sillä hänen tuotantoaan ovat muun muassa James Bond -sarjan yhdeksän ensimmäistä osaa ja Harry Palmer -elokuvasarjan kaikki osat. Hänen elokuviaan ovat myös hyviä arvosteluja kerännyt sotaelokuva Taistelu Englannista (1969) ja lännenelokuva Call Me Bwana (1963), jonka Saltzman tuotti Albert R. Broccolin kanssa.

James Bondin pariin Saltzman ajautui, koska hän halusi tehdä menestyneempiä elokuvia. Vaikka edelliset elokuvat Nuori viha (1959) ja Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (1960) olivatkin olleet menestyksiä, Saltzman halusi filmata elokuvan Ian Flemingin James Bondista. Hanke oli kariutua monta kertaa, sillä Saltzman oli väsynyt ja suunnitteli lopettavansa sen. Albert R. Broccoli kuitenkin ehdotti Saltzmanille, että he tekisivät elokuvan yhdessä. Miehet hankkivat Ian Flemingin Bond-kirjojen elokuvaoikeudet ja menivät ehdottamaan niiden filmatisointia Columbia Pictures -yhtiölle, joka kieltäytyi. Seuraava neuvottelukumppani United Artists suhtautui suopeammin, ja syntyi maailman laajimmaksi kasvanut elokuvayhteistyö.

Ensimmäinen Bond-elokuva sai ensi-iltansa lokakuussa 1962 ja keräsi ilmiömäiset kassatulot. Vuodesta 1963 vuoteen 1965 syntyi joka vuosi uusi James Bond -elokuva, mutta siitä eteenpäin niitä valmistui vain joka toinen vuosi, kunnes kaksikko sai valmiiksi elokuvan 007 ja kultainen ase (1974). Sen jälkeen he alkoivat suunnitella kesäksi 1976 uutta Bond-elokuvaa, mutta Saltzmanilla ei ollut käytettävissään tarpeeksi rahaa, joten hän myi osuutensa Bondista United Artistsille. Siitä eteenpäin Broccoli oli yksin tuottajana.

Saltzmanin tuotantoa ovat myös Harry Palmer -elokuvasarjan osat Salaisen agentin kansio (1965), Hautajaiset Berliinissä (1966) ja Miljardin dollarin aivot (1967). Muita elokuvia on Falstaff, Taistelu Englannista (1969) ja Kultaisen palmun ehdokas Mustalaisten aika (1988). Pienemmälle huomiolle jäi elokuvat Call Me Bwana (1963), Nijinsky-sarjan osat vuosilta 1970 ja 1980 ja Days of Fury (1973).

Saltzmanilla oli silmää vahvalle näyttelijäkaartille. Hän ehdotti Sean Connerya James Bondiksi sekä Michael Cainea Harry Palmeriksi. Hänen elokuvissaan nähtiin myös muita huippunäyttelijöitä, kuten Robert Shaw, Laurence Olivier, Christopher Plummer, Curd Jürgens, Christopher Lee, Pedro Armendáriz, Edward Fox ja Donald Pleasence.

Harry Saltzman kuoli sydänkohtaukseen 78-vuotiaana 28. syyskuuta 1994.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
Harry Saltzman Yahoo Movie -sivustolla. 

Kanadalaiset elokuvatuottajat
Vuonna 1915 syntyneet
Vuonna 1994 kuolleet
Ne Salmiset

Ne Salmiset on MTV3-kanavalla vuonna 2009 esitetty talk-show-ohjelma, jonka isäntänä ja emäntänä olivat Salmisen sisarukset Eppu ja Krisse Salminen. Keväällä ohjelmaa esitettiin kymmenen jaksoa maanantaisin ja syystalvella kahdeksan jaksoa lauantaisin. 

Heidän "kotibileikseen" kutsutussa ohjelmassa vieraili julkkiksia, joiden kanssa Salmiset keskustelivat. Lisäksi ohjelmassa oli myös musiikkivieraita ja muuta juhlimista. Ohjelmaa mainostettiin myös MTV3-kanavalla erilaiseksi talk-show:ksi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 MTV3:n Ne Salmiset -sivut

Keskusteluohjelmat
Viihdeohjelmat
Suomalaiset televisio-ohjelmat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Petăr Žekov

Petăr Petrov Žekov (, s. 10. lokakuuta 1944) on bulgarialainen entinen jalkapalloilija, joka voitti urallaan hopeamitalin vuoden 1968 kesäolympialaisissa lajinaan jalkapallo.

Žekov pelasi koko ammattilaisuransa Bulgariassa. Hän voitti neljä kertaa peräkkäin Bulgarian ylimmän divisioonan maalikuninkuuden vuosina 1967–1970. Vuonna 1969 Žekov teki eniten maaleja koko Euroopassa ja voitti Euroopan kultaisen kengän tehden 36 maalia.

Hän myös osallistui jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin 1966 ja 1970.

Bulgarialaiset jalkapalloilijat
Bulgarialaiset olympiamitalistit
Vuonna 1944 syntyneet
Elävät henkilöt
Pienase

Pienase on yhden ihmisen käytettävä ase. Pienaseiden laiton kauppa ja hallitsematon leviäminen aiheuttaa ongelmia
erityisesti epävakaissa oloissa, kuten sotien jälkeen, jolloin aseita on runsaasti liikkeellä, myös laittoman asekaupan piirissä.

YK:n määritelmä
Vuonna 1997 Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin asettama, pien- ja keveiden aseiden (SALW - small arms and light weapons) ongelmaa tutkinut kansainvälinen asiantuntijaryhmä määritteli pienaseet karkeasti kaikiksi niiksi aseiksi, jotka on tarkoitettu yhden ihmisen käytettäväksi. Keveät aseet puolestaan sellaisiksi, joiden käyttäjänä on useamman ihmisen ryhmä.

Tarkemmassa tuota tarkoitusta varten tehdyssä määrittelyssä pienaseeksi luokiteltiin muun muassa kevyt konekivääri, mutta kaikenlaiset kranaatinheittimet (myös piipunaliset) 100 mm kaliiperiin asti, kuten myös kannettavat singot, ohjukset ja rakettiaseet luokiteltiin keveisiin aseisiin. Edellisten ammukset, käsikranaatit ja  maamiinat räjähteisiin ja ammuksiin.
Tämä määritelmä on pysynyt suunnilleen ennallaan
Kuitenkin käytännön syistä myös kaikista kolmesta ryhmästä puhutaan yhteisesti pienaseina.

Laittomien pienaseiden ongelma
2000-luvulla laittomat pien- ja kevyet aseet ovat lisääntyneet koko ajan. Vuonna 2007 maailmalla oli viranomaisarvioiden mukaan liikkeellä vähintään 875 miljoonaa asetta, suurin osa yksityisessä omistuksessa, ja niillä surmataan joka vuosi yli puoli miljoonaa ihmistä väkivaltaisissa selkkauksissa ja henkirikoksissa. YK:n mukaan laittomilla aseilla on kielteisiä vaikutuksia turvallisuuteen, ihmisoikeuksiin sekä sosiaaliseen ja taloudelliseen kehitykseen, erityisesti kriisialueilla ja konfliktien jälkeisissä olosuhteissa. Vuonna 1995 asia nousi ensimmäisen kerran YK:n yleiskokouksen esityslistalle ja 2001 pidettiin ensimmäinen asiaa käsittelevä konferenssi, jossa sovittiin ohjelmasta laittoman asekaupan hillitsemiseksi. Paljosta yrityksestä huolimatta tulos ei ole ollut toivotun mukainen.

Katso myös
 Tuliase
 Käsiase
 Asekauppasopimus

Lähteet

Aiheesta muualla
 Etyj ehkäisee pienaseiden laitonta kauppaa ja hallitsematonta leviämistä
 Englanninkielisen Wikipedian artikkeli aiheesta SALW 
 IANSA - laittomia aseita ja aseellista väkivaltaa vastaan  
 YK:n aseidenriisuntaosasto
 Small arms survey

Aseet
Asevalvonta
Avalonin usvat (minisarja)

Avalonin usvat () on yhdysvaltalais-saksalais-tšekkiläinen minisarja vuodelta 2001. Se kertoo uudelleen kuningas Arthurin tarinan hänen sisarensa Morgainen näkökulmasta. Avalonin usvat perustuu Marion Zimmer Bradleyn samannimiseen romaaniin. Käsikirjoituksen minisarjaan on kirjoittanut Gavin Scott, ja sen on ohjannut Uli Edel. Pääosassa "Morgainena" nähdään Julianna Margulies, ja muissa osissa näyttelevät muun muassa Anjelica Huston, Joan Allen, Samantha Mathis, Edward Atterton ja Michael Vartan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Avalonin usvat TNT-kanavan sivuilla  

Minisarjat
Yhdysvaltalaiset fantasiasarjat
Saksalaiset televisiosarjat
Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
TNT:n televisio-ohjelmat
Tamer-instituutti

Tamer-instituutti (, ) on palestiinalainen organisaatio, joka edistää lasten ja nuorten koulutus- ja lukemaanoppimishankkeita  Länsirannalla ja Gazassa. Instituutti on perustettu 1989, ja sen pääkonttori on Ramallahissa. 

Järjestö sai vuonna 2009 seitsemännen Astrid Lindgrenin muistopalkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla
Instituutin sivusto
Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne, järjestön esittely

Palestiinalaiset järjestöt
Skandinavian rahaliitto

Skandinavian rahaliitto oli Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan ja Tanskan kuningaskunnan keskenään solmima rahaliitto, joka perustui 1870-luvulla levinneeseen kultakantaan. Rahaliitossa jokaisen maan kruunu oli vaihtokelpoinen toisensa kanssa ja kymmenen kruunun kolikossa oli 4,03266 grammaa kultaa. Rahaliiton vuoksi Ruotsin kuningaskunnan rahayksikkö, taaleri, vaihtui kruunuksi.

Rahaliitto käytännössä lakkasi olemasta ensimmäisen maailmansodan aikana, kun vaihdettavuutta kultaan rajoitettiin. Laillisesti rahaliitto lakkasi 1920-luvulla.

Lähteet 

Norjan historia
Ruotsin taloushistoria
Tanskan historia
Kultakanta
Rahaliitot
Erkki Ahola

Erkki Olavi Ahola (19. huhtikuuta 1922 Sippola – 29. kesäkuuta 2017 Kauniainen) oli suomalainen vuorineuvos ja Valion pääjohtaja. 

Ahola valmistui agronomiksi vuonna 1949 ja aloitti työuransa Valiossa maito-osaston konsulenttina. Aholan ura eteni sen jälkeen Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton konsulentista Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtajaksi ja Valion Oulun konttorin johtajaksi ja sitten vuonna 1960 pääkonttorin maito-osaston johtajaksi. Vuonna 1972 Aholasta tuli Eero Horellin seuraaja Valion teknillisenä ja tuotantojohtajana sekä yrityksen johtokunnan virallinen jäsen. Åke Virkolasta tuli Valion pääjohtaja vuonna 1975. Tällöin Ahola nimettiin varatoimitusjohtajaksi ja Virkolan varamieheksi. Pääjohtaja Aholasta tuli huhtikuun alussa 1977, ja tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1985 saakka. Vuorineuvoksen arvon Ahola sai vuonna 1980. 


Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
 Erkki Aholan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuorineuvokset
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2017 kuolleet
Greatest Hits (Ice Cube)

Ice Cube - Greatest Hits on rap -artisti Ice Cuben kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Albumi koostuu Ice Cuben aikaisempien albumien kappaleista, mutta mukana on myös kaksi uutta kappaletta: "$100 Bill Y'all" ja "In the Late Night Hour".

Kappaleet 
"Pushin' Weight" (feat. Mr. Short Khop)
"Check Yo Self" (feat. Das EFX)
"We Be Clubbin'"
"$100 Bill Y'all"
"Once Upon a Time in the Projects"
"Bow Down" (Westside Connection)
"Hello" (feat. MC Ren & Dr. Dre)
"You Can Do It" (feat. Mack 10 & Ms. Toi)
"You Know How We Do It"
"It Was a Good Day"
"Bop Gun" [Radio Edit] (feat. George Clinton)
"What Can I Do?" [Remix]
"My Summer Vacation"
"Steady Mobbin'"
"Jackin' for Beats"
"The Nigga Ya Love to Hate"
"In the Late Night Hour" (feat. Pusha T)

Listasijoitikset 

Vuoden 2001 kokoelma-albumit
Ice Cuben albumit
Pogoreloje Gorodištše

Pogoreloje Gorodištše (, karjalaksi Pogrow, genetiivi Pogrovan) on Pogorelojen kunnan keskuskylä Tverin alueen Zubtsovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Djorža-joen varrella 25 kilometriä Zubtsovista itään. Kylän eteläpuolitse kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie (Pogoreloje Gorodištšen asema). Pohjoisessa sen ohittaa Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie. Vuonna 1997 kylässä oli 1 700 asukasta.

Tarinan mukaan keskiajalla paikalla sijaitsi Deržeslavl-niminen linnoitus, jonka puolalaiset ja liettualaiset maahantunkeutujat hävittivät 1500-luvun alussa. 1600-luvun alussa rakennettiin uusi linnake. Vuonna 1708 Pogoreloje Gorodištšen ”kaupunki” liitettiin Smolenskin lääniin ja vuonna 1796 siitä tuli Tverin lääniin kuulunut kauppala. Vuosina 1929–1960 se oli Pogorelojen piirin keskus. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja.

Pogorelojen kunnan alueella asuu ns. Djoržan karjalaisryhmä. Vuonna 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli 1 795 henkeä (6,6 % kunnan väestöstä). Vuonna 2018 elää alueella yhä ainakin viisi karjalan puhujaa. 

Kylän nähtävyyksiä ovat muinaisen linnoituksen vallien ja kaivantojen jäänteet, vuonna 1821 rakennettu Profeetta Eliaan kirkko sekä pieni kotiseutumuseo.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Kunnan kotisivut http://admpogoreloe.ru/ (venäjäksi)
Pogoreloje Gorodištše Tverin alue -tietosanakirjassa 
 Kylän historiaa Riian suunnan rautatielle omistetulla sivustolla 
 Pogoreloje Gorodištše Tverin seudun kirjallisuuskartta -sivustolla 

Zubtsovin piiri
Los Alamosin esisolu

Los Alamosin esisolu on Los Alamosin kansallisessa laboratoriossa tuotettu muutaman molekyylin joukko, joka osaa valmistaa valoenergian avulla omaa kalvoaan valmiista osista. Koska siinä on vain yksi toiminto se ei muistuta nykyisiä eläviä soluja. Silti se saattaa havainnollistaa elämän syntyä aineen itsejärjestymisen kautta.

Steen Rasmussenin johtama Los Alamosin esisoluhanke on tuottanut Los Alamosissa kolmentyyppisistä molekyyleistä rakenteen, joissa on muutamia solun piirteitä.

Rakenne on miljoona kertaa bakteeria pienempi, kooltaan noin 5×15 nanometriä. Se on kahden lipidipisaran nostopainomainen kuplapari, missä on pinnalla PNA:ta ja valoenergiaa kemialliseksi energiaksi muuttava aineenvaihduntamolekyyli. Esisolu pystyy tuottamaan omia lipidejään valoenergian avulla. Elävästä solusta se eroaa siinä, ettei se kykene jakautumaan. Se myös edellyttää lipidien ja PNA:n osasten olevan valmiina kasvuympäristössään.

Vallitsevan näkemyksen mukaan minimaalisen elämänmuodon määrittelee kolme ominaisuutta:

 Säiliö, joka määrittelee eliön fyysiset mittasuhteet.
 Aineenvaihdunta, joka tuottaa raaka-aineista ja energiasta eliön tarvitsemia ainesosia.
 Lisääntymiskyky, joka mahdollistaa eliön uusien kopioiden tuottamisen.

Nykyisessä Los Alamosin esisolussa yhdistyy näistä vain kaksi ensimmäistä.

Jatkossa hanke pyrkii kehittämään jakautuvan, mikroskooppisen pienen molekyylirakenteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
The Los Alamos Bug (arkistoitu versio Wayback Machinessa) 
Quantum Self-assembly in Artificial Minimal Living Cells 

Elämän synty
Christopher Polhem

Christopher Polhem, vuoteen 1716 asti Polhammar, (s. luultavasti 18. joulukuuta 1661 Tingstädessä, Gotlannissa - k. 30. elokuuta 1751 Tukholmassa) oli ruotsalainen keksijä ja teollisuusmies. Hän kehitti monia kaivostoimintaan, laivanrakennukseen, linnoituksiin ja kanavanrakentamiseen liittyviä laitteita ja menetelmiä.  Polhemia kutsutaan Ruotsin mekaniikan isäksi.

Elämä
Polhem syntyi saksalaisen, Visbyhyn muuttaneen, kauppiaan Wulf Christopher Polhammarin perheeseen. Polhemin äiti oli Vadstenasta kotoisin oleva Christina Eriksdotter Schening. Christopherilla tiedetään olleen myös ainakin kaksi veljeä, Johan ja Jonas. Christopherin äiti meni myöhemmin uusiin naimisiin Jöran Slicker -nimisen miehen kanssa, ja kahdeksanvuotiaana Polhemin tultua isättömäksi hän muutti setänsä luo Tukholmaan.

Vuonna 1687 Polhem alkoi opiskella fysiikkaa, matematiikkaa ja mekaniikkaa Uppsalan yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän matkusteli Euroopassa tyydyttämässä yliopistossa herännyttä tekniikan tiedonjanoaan. Palattuaan kotimaahansa vuonna 1697 Polhem perusti Ruotsin ensimmäisen insinöörikoulun, Laboratorium mechanicumin. Opetusmetodikseen Polhem loi Polhemin mekaaniset aakkoset, eräänlaisen liikemekanismien mallikokoelman.

Keksinnöt
Polhemin monista teknisistä uudistuksista ensimmäinen oli Trollhättanin vesiputousten sulkujärjestelmä, jota tosin ei saatu toimivaksi ennen vuotta 1800. Falunissa toimineeseen Stora Kopparbergin kaivokseen hän rakensi vesirattaalla toimivan nostolaitteen. Hän kehitti riippulukon ja kardaaniakselin toimivuutta. Myös laivanrakennus sekä sillanrakennus ja telakkateollisuus hyötyivät Polhemin kehittämistä uusista ratkaisuista. Polhemin vuonna 1699 perustama koneenrakennukseen erikoistunut Stjärnsundin tehdas jatkoi ruotsalaisen tekniikan kehittämistä hänen kuolemansa jälkeen.

Perintö
Polhemin panos Ruotsin tekniselle kehitykselle on merkittävä. Nykyään hänen kuvansa koristaakin 500 ruotsin kruunun seteliä, ja hänen mukaansa on nimetty iso liuta ruotsalaisia koulutuslaitoksia, kuten Polhemsgymnasiet sekä Tukholmassa että Göteborgissa, Pohlemsskolan Gävlessä ja Lundissa sekä Christopher Polhemgymnasiet Visbyssä, noin 20 kilometrin päässä Polhemin synnyinpitäjästä Tingstädestä. Lisäksi tieteellinen tutkimuskeskus, Luulajan teknillisen yliopiston Polhemslaboratoriet on nimetty hänen mukaansa.

Niin sanottu "Polhemspriset" ("Polhem-palkinto") on jaettu ruotsalaisten insinöörien kesken joka toinen vuosi korkean tason teknisistä innovaatioista tai nerokkaista teknisien ongelmien ratkaisuista. Arviointikriteereinä tämän 250 000 Ruotsin kruunun palkinnon ansaitseville innovaatioille ovat tehokkuuden lisäksi ympäristöystävällisyys ja markkinakelpoisuus.

Lähteet

Aiheesta muualla

Polhem teknillisen museon sivuilla 

Ruotsalaiset keksijät
Koululaitoksen kehittäjät
Vuonna 1661 syntyneet
Vuonna 1751 kuolleet
Parhaan äänisuunnittelun Jussi

Parhaan äänisuunnittelun Jussi on yksi Jussi-palkinnon palkintosarjoista.

Voittajat ja ehdokkaat

Lähteet 

Äänisuunnittelu
Isao Iijima

Isao Iijima (1861 - 1921) oli japanilainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.

Iijima opiskeli eläintiedettä Tokiossa ja Leipzigissa. Hän työskenteli Tokion yliopistossa eläintieteen professorina. Hän oli Japanin lintutieteellisen yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Iijima tutki, lintujen lisäksi, muun muassa värysmatoja (Turbellaria) ja sienieläimiä (Hexactinellida), ja oli näiden alojen johtavia tutkijoita maailmassa.  Hänen väitöskirjansa selvitteli värysmatojen morfologiaa ja kehitystä.

Iijima nimesi linnuista kirjotiaisen (Parus varius) alalajin owstoni vuonna 1893 Alan Owstonin kunniaksi. Hänen kunniakseen on nimetty izunuunilintu (Phylloscopus ijimae).

Lähteet 

Japanilaiset tieteilijät
Japanilaiset ornitologit
Vuonna 1861 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Kaikukoppa

Kaikukoppa on yleensä kielisoittimen osa, joka vahvistaa kielen värähdellessä äänenvoimakkuutta.

Kielisoittimet
Loimijoen paperitehdas

Loimijoen paperitehdas oli Loimaan Vesikoskella Loimijoen Vesikoskessa vuosina 1907-1909 toiminut paperitehdas. Tehdas perustettiin samalla paikalla aiemmin toimineen naulatehtaan tuhouduttua tulipalossa vuonna 1903. 

Tehdas aloitti toiminnan nimellä Ab Loimijoki Pappersbruk - Loimaan Paperitehdas Oy. Naulatehdasta pyörittänyt Ferraria oli aiemmin hakenut paperitehtaan perustamiseen lupaa, jota sille ei kuitenkaan ollut myönnetty. Uuden yhtiön johtoon kuuluivat muun muassa Wilhelm Bensow, Karl Fazer ja K. G. Fazer sekä A.L. Granfelt. 

Tehtaan tuotteina valmistettiin luonnonruskeaa paperia pääasiassa vientiin. Paperikoneen valmisti Viipurin konepaja. Muita koneita toimittivat myös ruotsalaiset valmistajat. Myös voimalaitoksen turbiinit olivat ruotsalaisia. Hiokkeen raaka-aineena olivat rimat ja sahausjätteet. Vuosituotannoksi oli suunniteltu 1500 t/a, mutta käytännössä tuotanto jäi noin 760 tonniin. Tehtaassa oli työntekijöitä noin 90.

Paperitehdas ei kuitenkaan  menestynyt taloudellisesti. Kahden konkurssin jälkeen tehdas lopetti  toimintansa. Konkurssihuutokaupassa vuonna 1912 tehtaan koneet osti kauppias Wilhelm Bensow. Bensow myi paperitehtaan koneet edelleen Myllykosken Puuhiomo Oy:lle, missä se toimi 1970-luvun alkuun saakka. Paperikone on edelleen museokoneena UPM:n Keskusarkistossa Valkeakoskella. Myöhemmin rakennuksessa toimi vuosikymmenien ajan nahkateollisuutta, jonka johdosta rakennus tunnettiin Nahkalinna-nimellä. Nykyään rakennuksen nimi on Vesikoski-talo ja siinä toimii vuokralaisina useita yrityksiä

Paperitehtaan aikana vuonna 1908 Vesikoskelle rakennettiin uusi voimalaitos patoineen. Vesikosken voimalaitos jäi toimintaan ja päätyi sittemmin Vesikosken Sähkölaitos Oy:n haltuun.

Tehtaan paperikone

Katso myös

 Suomen paperiteollisuus

Lähteet

 Vesikoskitalo
 Laakso, Veikko (1994) Suur-Loimaan historia II. Loimaan Kirjapaino. Loimaa.
 Pietilä, Arto (2008) Vesikoski - virtaava kulta. Kustannus HD. Loimaa.
 Nykänen, Panu & Paulapuro, Hannu (2005) Telan ympäri - Vuosisata suomalaista paperikone- ja paperinvalmistustekniikkaa. Tekniikan Historian Seura THS ry. Helsinki.

Loimaan rakennukset ja rakennelmat
Suomalaiset paperinvalmistajat
Suomen teollisuushistoria