joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Port Chicagon onnettomuus

Port Chicagon onnettomuus 17. heinäkuuta 1944 oli Port Chicagon satamassa Kaliforniassa tapahtunut ampumatarvikkeiden räjähdys, jonka seurauksena 320 merimiestä ja siviiliä sai surmansa ja 390 haavoittui. Useimmat kuolleista ja haavoittuneista olivat afroamerikkalaisia.

Kuukausi tapahtuman jälkeen sadat miehet kieltäytyivät lastaamasta ammuksia laivoihin huonojen työolojen vuoksi. 50 miestä tuomittiin kapinoinnista pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tuomioiden saama julkisuus johti rotuerottelun purkamiseen laivastossa.

Vuonna 1994 Port Chicago Naval Magazine National Memorial perustettiin uhrien muistolle. Vierailijoiden on ilmoittauduttava vähintään 2 viikkoa etukäteen, koska muistomerkki sijaitsee käytössä olevalla sotilasalueella.

Tausta 
Port Chicago sijaitsi San Franciscosta 30 mailia pohjoiseen. Tyynenmeren sodan aikana siellä lastattiin ammuksia ja räjähteitä rahtilaivoihin. Ahtaajat olivat yleensä afroamerikkalaisia, joita ei oltu koulutettu ammusten käsittelyyn, minkä lisäksi turvallisuudesta tingittiin kiireen vuoksi.

320:stä kuolonuhrista pystyttiin tunnistamaan vain 51. Kaksi kolmasosaa kuolleista oli afroamerikkalaisia, mikä oli yhteensä 15 % laivaston kaikista mustista kuolleista maailmansodan aikana.

Kapina
Kolme viikkoa räjähdyksen jälkeen 250 miestä kieltäytyi jatkamasta ammusten lastaamista työn vaarallisuuden vuoksi. Laivastosta erotettiin noin 200 kieltäytyjää ja 50 asetettiin syytteeseen sotaoikeudessa kapinasta.

Presidentti Bill Clinton armahti joulukuussa 1999 Freddie Meeksin, joka oli yksi viimeisistä elossa olleista hengissä selvinneistä.

Lähteet

Viitteet

Vuoden 1944 onnettomuudet
Onnettomuudet Kaliforniassa
Räjähdysonnettomuudet Yhdysvalloissa
Kapinat Yhdysvalloissa
Yhdysvaltain laivaston historia
Seututie 212

Seututie 212 on Säkylästä Huittisiin johtava tie. Tie on 26 kilometriä pitkä ja se on todella mutkainen ja mäkinen jonka myötä tielle tehtiin parissa kohdassa pieniä oikaisuja vuosina 2009–2010.

Tien kulku

Tie saa alkunsa Säkylästä Rantatien päätepisteestä seututien 204 liittymästä, tie on ensin Vuorenmaan eteläpuolelle asti suoraa ja loivamäkistä tietä, Köyliön Vuorenmaalla tie kulkee kyläkeskuksen läpi ja sen jälkeen loppuosuus Huittisiin on todella mutkaista ja mäkistä osuutta kantatien 41 risteykseen asti, johon koko seututie päättyy.

Aiheesta muualla 

212
Säkylän liikenne
Köyliön liikenne
Huittisten liikenne
Lapidaria margaretae

Lapidaria margaretae on päivikkikasvien heimoon kuuluvan monotyyppisen kasvisuvun Lapidaria ainoa laji. Tieteellinen nimi on johdettu latinankielisestä kiveä tarkoittavasta sanasta lapidis, joka viittaa kasvin kivimäiseen ulkonäköön. Lajin epiteetti periytyy kasvin löytäjältä, Namibian Warmbadissa asuneelta saksalaiselta opettajalta Margarethe Friedrichiltä.

Kuvaus 

Lapidaria margaretae kasvaa kompaktisti yksi- (harvoin kolmi- tai useampi-) haaraisena, johon vuosittain kasvaa kahdesta kolmeen lehtiparia (viljeltynä jopa useampikin). Vaalean roosanväriset tai lähes valkeat lehdet ovat pyöreähkön kolmikulmaisia, kölimäisiä ja muodostavat selviä rivejä. Lehtien yläpinnalla on hienon karheaa pintarakennetta.

Yksittäiset pystyt kukat ilmestyvät sivuttain yhteenpainautuneeseen kukkaperään. Kukkaan ei liity erityisiä ylälehtiä. Kukassa on kahdeksan (harvoin vain kuusi tai seitsemän) verholehteä ja noin 100 kullankeltaista terälehteä. Kukan 300–500 hedettä ovat enemmän tai vähemmän pystyjä. Ympyränmuotoisesti kasvaneet mesiöt eivät ole selvästi nähtävissä.

Lapidaria margaretae kukkii kotiseudullaan maaliskuusta syyskuuhun. Kukat aukeavat päivällä.

Seitsemän- (harvoin kuudesta- yhdeksään-) osioiset kodat muistuttavat suuresti Titanopsis-suvun vastaavia. Pienet, vaaleanruskeat siemenet ovat päärynänmuotoisia, noin 0,6 millimetriä pitkiä ja 0,5 millimetriä leveitä.

Taksonomia, kromosomiluku ja levinneisyys 
Lapidaria margaretaen levinneisyysalue ulottuu namibialaisesta Warmbadin kaupungista viereiseen eteläafrikkalaiseen Northern Capen provinssiin. Kasvi kasvaa kvartsipitoisilla tasangoilla irtokivien seassa. Vuotuinen sademäärä on 250 millimetrin tuntumassa, mistä pääosa sataa maaliskuussa.

Kromosomiluku on .

Ensimmäisenä kasvin kuvasi Mesembryanthemum margaretaena Gustav Schwantes vuonna 1920. Yhdessä Kurt Dinterin kanssa vuonna 1928 he sijoittivat kasvin sukuun Lapidaria. Synonyymejä ovat Dinteranthus margaretae ja Argyroderma margaretae.

Lähteet

Kirjallisuus 

 P. S. Green, Klaus Kubitzki, E. Götz, K. U. Kramer: The Families and Genera of Vascular Plants. osa 1, s. 58, Springer, 1990, ISBN 3540555099
 Heidrun E. K. Hartmann: Illustrated Handbook of Succulent Plants: Aizoaceae F-Z, Springer Verlag, Berlin/Heidelberg/New York 2001, s. 109, ISBN 3-540-41723-0
 Gideon Smith u.a.: Mesembs of the World: Illustrated Guide to a Remarkable Succulent Group. Briza Publications 1998, s. 110-111. ISBN 1-875093-13-3

Viitteet 

Päivikkikasvit
Huonekasvit
Need for Speed: Hot Pursuit (vuoden 2010 videopeli)

Need for Speed: Hot Pursuit on Need for Speed -pelisarjaan kuuluva ajopeli, joka julkaistiin Euroopassa 16. marraskuuta 2010. Pelin demoa oli ladattu Need for Speedin historiassa eniten, yli kaksi miljoonaa kertaa. Pelissä voi ajaa joko poliiseilla tai kaahareilla. Pelissä on myös vapaa-ajo (Freedrive) -tila, jossa voit ajella täysin vapaasti Seacrest Countyllä millä tahansa avatulla ajoneuvolla. Peliin on saatavilla myös kolme lisäosaa, jotka voi ostaa PlayStation Storesta (PS3) tai Xbox Live Arcadesta (Xbox 360).

Vastaanotto

Ennen julkaisua 
Hot Pursuit otettiin hyvin vastaan E3 2010 -messuilla. Peli sai "Paras ajopeli" palkinnon Game Critics Awardsilta kuten myös muita palkintoja. Muita kategorian pelejä olivat Forza Motorsport 4, Gran Turismo 5, Test Drive Unlimited 2 ja MotorStorm: Apocalypse. Tämä oli ensimmäinen Need for Speed -sarjan peli sitten alkuperäisen Hot Pursuitin, joka voitti E3 palkinnon. Se oli myös ehdolla "Paras Xbox 360" ja "Paras PS3" peli kategoriassa IGN:ltä, ja "Paras grafiikka" Gaming Excellenceltä.

Julkaisun jälkeen 
Need for Speed: Hot Pursuit sai positiivisen vastaanoton. GameRankings ja Metacritic antoivat PlayStation 3 -versiolle pisteet 88,86 % ja 89/100, Xbox 360 -versiolle 87,21 % ja 88/100 PC -versiolle 86,19 % ja 86/100, kun taas Wii -versio sai huonon vastaanoton pisteillä 45,83 % ja 50/100. Hot Pursuit on korkeimmat pisteet saanut Need for Speed -sarjan peli. Arvostelijat tykkäsivät pelin kisoista, intensiivisistä poliisien takaa-ajoista ja addiktiivisesta sosiaalisesta kilpailemisesta. Official U.S. PlayStation Magazine antoi ensimmäiset täydet pisteet lehden historiassa eli 10/10.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen sivusto
 Hot Pursuit EA:n sivuilla

Need for Speed -pelit
PlayStation 3 -pelit
Xbox 360 -pelit
Vuoden 2010 videopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Kristof Vliegen

Kristof Vliegen (s. 22. kesäkuuta 1982 Maaseik) on belgialainen entinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän oli kaksinpelissä ATP-listan sijalla 30 lokakuussa 2006 ja nelinpelissä sijalla 49 kesäkuussa 2007.

Vliegen voitti junioriurallaan vuonna 2000 Wimbledonin tennisturnauksen nelinpelin yhdessä Dominique Coenen kanssa.

Grand Slam -turnauksissa hän pääsi parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa vuonna 2006 ja Ranskan avoimissa vuonna 2007.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kristof Vliegenin kotisivut
 Kristof Vliegen profiili ATP:n kotisivuilla

Belgialaiset tennispelaajat
Vuonna 1982 syntyneet
Elävät henkilöt
RAF Fauldin räjähdys

RAF Fauldin räjähdys, joka oli yksi historian suurimmista räjähdysonnettomuuksista, tapahtui 27. marraskuuta 1944 kello 11:11 Staffordshiressa RAF Fauldin maanalaisessa ammusvarastossa. Räjähtäneiden ammusten määräksi arvioitiin 3 500–4 000 tonnia ja jyrähdys kuultiin yli 130 mailin päässä Lontoossa. Kuolonuhrien tarkkaa määrää ei tiedetä, mutta noin 70 ihmisen arvioidaan menehtyneen.

Siitä syntyneen kraatterin syvyys on 120 metriä ja läpimitta 1,2 kilometriä.

Lähteet

Aiheesta muualla
BBC Radio 4 Programme 'Open Country', The Hanbury Crater

Vuoden 1944 onnettomuudet
Räjähdysonnettomuudet
Onnettomuudet Englannissa
Staffordshire
Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat
Ympäristöystävällinen

Ympäristöystävällisiksi kutsutaan tavaroita, palveluita ja lakeja sekä käytäntöjä, joiden haitallisia vaikutuksia ympäristölle väitetään vähäisiksi. Kuluttajien tietoisuuden lisäämiseksi ympäristöystävälliset tavarat on yleensä merkitty ympäristömerkillä. Ympäristöystävällisyydelle ei kuitenkaan ole yhtä kansainvälistä standardia, joten kansainvälinen standardoimisjärjestö ISO pitää merkkejä liian epämääräisinä ollakseen merkityksellisiä.

Alueelliset erot

Eurooppa 

Euroopan unionissa valmistetut tuotteet voivat käyttää EU:n ympäristömerkkiä. Myös EMAS on EU:n ympäristömerkki, jonka avulla organisaatio voi osoittaa johtonsa toimivan ympäristöystävällisesti.

Pohjois-Amerikka 

Yhdysvalloissa ympäristövaikutuksia korostava markkinointi vaatii huolellisuutta. Epätarkasti määritellyt ilmaisut kuten, "ympäristöystävällinen" voivat olla hämmentäviä ilman ja jotkin toimijat tarjoavat ohjeistusta asiasta.

Yhdysvaltojen ympäristönsuojeluvirasto on katsonut epätarkat ilmaisut hyödyttömiksi arvioitaessa tuotteen todellisia ympäristövaikutuksia.

Kanadassa on käytössä Environmental Choice Program, joka perustettiin vuonna 1988.

Kansainväliset 

Energy Star on ohjelma, jonka tavoitteena on vähentää kasvihuonepäästöjä. Energy Star toimii useassa maassa, mukaan lukien Yhdysvallat, EU ja Australia.

Ympäristö
Kestävä kehitys
Gleb Panfilov

Gleb Anatoljevitš Panfilov (, s. 21. toukokuuta 1934 Magnitogorsk) on venäläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.

Gleb Panfilovin isä oli sanomalehdentoimittaja ja äiti ekonomisti. Hän valmistui Uralin polyteknisestä instituutista ja työskenteli Sverdlovskissa tehtaalla, tutkimuslaitoksessa ja komsomolin kaupunkikomiteassa. 1950-luvun lopussa hän perusti Sverdlovskiin elokuvaharrastajien studion ja teki sen jälkeen dokumentti- ja lyhytelokuvia paikallistelevisioon. Vuosina 1960–1963 Panfilov opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:in kuvaajalinjalla ja valmistui ohjaajaksi vuonna 1966. Hän työskenteli aluksi Lenfilm-elokuvastudiolla ja vuodesta 1976 Mosfilmillä.

Panfilovin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Venäjän kansalaissodasta kertova ”Tulessa ei voi kahlata” (V ogne broda net, 1968). Esikoiselokuva ja sitä seurannut ”Alku” (Natšalo, 1970) toivat Panfiloville mainetta yhtenä aikansa kiinnostavimmista neuvosto-ohjaajista. Ne tekivät tunnetuksi myös hänen vaimonsa Inna Tšurikovan, joka näytteli pääosia ohjaajan myöhemmissäkin elokuvissa. Neuvostoyhteiskuntaa kriittisesti kuvaava ”Pyydän puheenvuoroa” (Prošu slova, 1976) sai Karlovy Varyn elokuvajuhlien palkinnon, mutta seuraava elokuva ”Teema” (Tema, 1979) joutui hyllytetyksi ja pääsi levitykseen vasta perestroikan aikana.

1980-luvulla Panfilov keskittyi yhä suurisuuntaisempiin kirjallisuusfilmatisointeihin. ”Valentina” (1981) perustuu Aleksandr Vampilovin näytelmään ”Viime kesänä Tšulimskissa”. Maksim Gorkin näytelmään ”Vassa Železnova” perustuva ”Vassa” (1983) sai Moskovan elokuvajuhlien pääpalkinnon. Niitä seurasi Gorkin ”Äiti”-romaanin filmatisointi Mat (1990), joka sai Cannesissa tuomariston palkinnon. Huomiota herättivät myös Panfilovin teatteriohjaukset: Shakespearen ”Hamlet” (1986) ja juutalaisten maastamuuttoa käsittelevä Aleksandr Galinin ”Sorry” (1992).

Panfilovin myöhempiin töihin kuuluu Venäjän viimeisen keisariperheen kohtalosta kertova Romanovy – ventsenosnaja semja (2000), jota hän valmisteli yli kymmenen vuoden ajan. Vuonna 2006 sai ensi-iltansa Aleksandr Solženitsynin romaaniin ”Ensimmäinen piiri” perustuva samanniminen televisioelokuva.

Ohjaustyöt
 Tulessa ei voi kahlata (V ogne broda net, 1968)
 Alku (Natšalo, 1970)
 Pyydän puheenvuoroa (Prošu slova, 1976)
 Teema (Tema, 1979)
 Valentina (1981)
 Vassa (1983)
 Mat (”Äiti”, 1990)
 Romanovy. Ventsenosnaja semja (”Romanovien keisariperhe”, 2000)
 Ensimmäinen piiri (V kruge pervom, 2006)
 Hranit vetšno (”Säilytettävä ikuisesti”, 2007)
 Bez viny vinovatyje (”Syyttöminä syytetyt, 2008)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Gleb Panfilovin virallinen sivusto , 

Neuvostoliittolaiset elokuvaohjaajat
Neuvostoliittolaiset elokuvakäsikirjoittajat
Venäläiset elokuvaohjaajat
Venäläiset elokuvakäsikirjoittajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Fyresdal

Fyresdal on Norjan kunta Telemarkin läänissä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Itä-Agderin lääniin, idässä Nissedaliin sekä pohjoisessa Kviteseidin ja Tokken kuntiin. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 350 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Telemarkin läänin kunnat
Säyneisen vaakuna

Säyneisen vaakuna oli Säyneisen kunnan tunnus. Vaakunan apilaässä koro viittaa kunnan nimen alkukirjaimeen ja maatalouteen.

Vaakunan selitys on ”kilpi apilakoron vastalohkoisesti jakama punaiseen ja hopeaan; kaksi apilanlehteä näkyvissä.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Säyneisen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. joulukuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. huhtikuuta 1964.

Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Säyneisen liityttyä Juankosken kuntaan 1971.

Lähteet 
 
 

Säyneinen
Säyneinen
Amazonas (moottoripyörä)

Amazonas on Brasiliassa 1980-luvun puolivälissä valmistettu moottoripyörä. Se on tunnettu lähinnä suuren painonsa johdosta. Pyörän moottorina käytettiin Volkswagenin autonmoottoria, jonka iskutilavuus on 1 584 kuutiosenttimetriä, mutta se tuottaa vain 56 hevosvoimaa. Pyörä painaa 385 kiloa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Amazonas 1600 

Moottoripyörämallit
Martin Dúbravka

Martin Dúbravka (s. 15. tammikuuta 1989) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia, johon hän siirtyi ensin lainalle vuoden 2018 alussa ja johon hänet ostettiin pysyvästi kesällä 2018.

Dúbravka pelasi maansa pääsarjassa MŠK Žilinan joukkueessa vuoteen 2013 saakka ja oli voittamassa Slovakian liigamestaruutta kaudelta 2009–2010. Kaudet 2014–2016 hän pelasi tanskalaisseura Esbjergissä, kauden 2016–2017 tšekkiläisseura Slovan Liberecissä ja kaudella 2017–2018 saman maan Sparta Prahassa ennen siirtymistään Newcastleen. Hän pelasi kausina 2018–2019 ja 2019–2020 Newcastlen kaikki valioliigaottelut. Kauden 2020–2021 alkupuolen hän oli poissa kentiltä kantaluuvamman vuoksi. Tammikuussa 2021 hän pelasi Arsenalia vastaan FA Cupin ottelun, joka päättyi jatkoajalla Newcastlen tappioon. Hän palasi valioliigakentille vasta helmikuun lopulla, mistä eteenpäin hän pelasi Newcastlen kaikki 13 valioliigaottelua.

Dúbravka pelasi Slovakian alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Miesten maajoukkueessa hän on pelannut 27 ottelua.

Lähteet 

Slovakialaiset jalkapallomaalivahdit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Tinn

Tinn on Norjan kunta Telemarkin läänissä. Se kattaa Tinnsjø-järveen laskevien jokien laaksot ja niitä ympäröivät metsäiset tunturialueet. Kunta rajoittuu pohjoisessa Buskerudin lääniin, lännessä Vinjeen ja etelässä Seljordiin, Hjartdaliin ja Notoddeniin. Hardangerviddan kaakkoisosa on kunnan alueella. Tinnin kunta perustettiin vuonna 1964, jolloin Tinnsjøn itäpuolella aiemmassa Hovinin kunnassa sijainneet alueet muodostivat Tinnin kunnan. Kunnan hallintokeskus on Rjukanin taajama. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 5 973 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Telemarkin läänin kunnat
Karhu Gold Hammer

Karhu Gold Hammer on suomalaisen Karhun valmistama pesäpallotuotesarja. Gold Hammer -sarjaan kuuluu nykyään räpylöitä, piikkareita ja mailoja.

Gold Hammer-maila 
Goldhammer valmistetaan Thorin tavoin 3D NL-WIND-menetelmällä. Goldhammer-mailassa on CFC-rakenne (Continuous Fiber Construction), jossa kuidut kulkevat ristikkäin. Rakenne parantaa Karhun mukaan tuotteiden kestävyyttä. Goldhammer-mailan valmistuksessa käytetään myös Hyptoniittia, hiilinanoputkivahvisteista lujitemuovia, joka lujittaa mailan rakennetta.

Mailamallisto 
 Goldhammer G1
 Goldhammer G2
 Goldhammer FG 1
 Goldhammer G-Light
 Goldhammer FG-Light
 Goldhammer FG-970
 Goldhammer FG-950
 Goldhammer FG-900
 Goldhammer FG-850
 Goldhammer FG-800

Lähteet 

Pesäpallo
Rūdolfs Blaumanis

Kārlis Rūdolfs Leonīds Blaumanis (1863–1908) oli latvialainen kirjailija. Hänen teoksensa edustivat pääasiassa realistista tyyliä ja eurooppalaisen mittakaavan mukaista psykologista kirjallisuutta. Hänen töihinsä kuuluu muun muassa useita novelleja, draamoja ja komedioita.

Elämäkerta 
Blaumanis syntyi vuonna 1863 Ērgļin moision maaherran palvelusväen peheeseen. Hänen isänsä oli kartanon kokki ja äiti lastenhoitaja. Hän aloitti koulunkäynnin kymmenvuotiaana Ogressa yksityiskoulussa ja jatkoi opiskeluitaan saksalaisessa kauppakoulussa Riiassa. Blaumanis aloitti kirjailijantaipaleensa Zeitung für Stadt und Land -lehdessä julkaistulla kertomuksella Wiedergefunden. Ensimmäisen latviankielisen runonsa Nakts eli Yö hän julkaisi vuonna 1886. 

Blaumanis pysyi naimattomana ja asui satunnaisesti muiden vieraana, hotelleissa ja vuokra-asunnoissa hankkimatta pysyvää asuinpaikkaa. Hän vuokrasi viimeisinä Latvian-aikoinaan huonetta taiteilija Janis Rozentālsin asunnosta Riiasta. Rozentālsin suomalaisen vaimon Ellin avustuksella hän matkustin vuonna 1908 hän  Suomeen Takaharjun parantolaan hoidattamaan tuberkuloosiaan, mutta hän kuoli hoitolassa 4. syyskuuta samana vuonna. Hänen ruumiinsa siirrettiin ja haudattiin Riikaan.

Lähteet

Latvialaiset kirjailijat
Vuonna 1863 syntyneet
Vuonna 1908 kuolleet
Iso-Vimma

Iso-Vimma on kylä ja taajama Säkylässä noin 5 kilometrin päässä Säkylän keskustasta. Vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 568 asukasta, joista 566 asui Säkylässä ja 2 Köyliön puolella.

Iso-Vimmassa toimii tällä hetkellä Suomen ainoa sokeritehdas, jonka vieressä on myös Apetitin ruokatehdas. Iso-Vimma valittiin vuonna 2004 Satakunnan vuoden kyläksi.

Palvelut
 
Iso-Vimmassa sijaitsee Suomen ainoa sokeritehdas, joka on koko Säkylän toiseksi suurin työllistäjä. Iso-Vimmassa on myös Apetitin ruokatehdas, päiväkoti ja Lännen Tehtaiden länsipuolella sijaitseva Lännen Kylätalo Heureka, jossa on ajanmukaista kokoustilaa ja jonkin verran sokerihistoriallista näyttelyä. Iso-Vimmassa on ollut myös liikekeskus, joka kuitenkin lopetettiin kannattamattomuuden vuoksi. Iso-Vimmassa on myös tehtaiden eteläpuolella oleva raskaan liikenteen Teboil-huoltoasema.

Muuta

Iso-Vimman nähtävyyksiä ovat kylän kautta kulkeva, nähtävyystieksi luokiteltu Rantatie, entisen liikekeskuksen viereen pystytetty kuntien kivi sekä Iso-Vimman pohjois- ja eteläosissa sijaitsevat hiekkarannat, joista on hyvät näkymät Pyhäjärvelle. Molempien rantojen ohi menee talvisin jäätä pitkin hiihtolatu, ja pohjoiselle rannalle laitetaan joka talvi napakelkka jäälle. Iso-Vimmassa huomaa hyvin sen erilaisten asuinalueiden erikoispiirteet, sillä mm. alueen pohjoispää koostuu pääosin kaksikerroksisista harjakatollisista puutaloista, kun taas eteläpää puolestaan koostuu yksikerroksisista tasakattoisista tiilitaloista.

Lähteet

Säkylän kylät
Satakunnan vuoden kylät
Satakunnan maakunnan taajamat
Säkylän taajamat
Donn

Donn (Pimeä) eli Tuoni on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa kuolleiden herra ja jumala. Alun perin Donn oli Irlannin myyttisten alkuasuttajien milesialaisten päällikkö. Donn teki kuitenkin virheen vähättelemällä jumalatar Eriuta, ja Donn hukutettiin lounais-Irlannin rannikon edustalle. Paikan lähistöllä olevaa kalliosaarta ryhdyttiin kutsumaan nimellä Tech nDuinn, ”Donnin talo”, ja tänne kerääntyivät kuolleet ennen kuin he aloittivat matkansa tuonpuoleiseen.

Lähteet 
Miranda J. Green: Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

Viitteet

Kelttiläiset jumalat
Irlantilainen mytologia
Isolentäväkoira

Isolentäväkoira (Pteropus vampyrus) on suurin noin 170 hedelmälepakkolajista. Sen siipien kärkiväli on yli 1,5 metriä. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiassa, Indonesiassa, Malesiassa, Kambodžassa ja Myanmarissa. Isolentäväkoira on kasvinsyöjä, kuten muut heimon lajit.

Isolentäväkoiraa metsästetään paljon ruoaksi ja lääkkeiden valmistukseen. Kuitenkin esimerkiksi Thaimaassa laji on rauhoitettu.

Lähteet 

Hedelmälepakot
Vinje

Vinje on Norjan kunta Telemarkin läänin luoteiskulmassa. Se on läänin suurin kunta, rajoittuen lännessä Itä-Agderin, Rogalandin ja Hordalandin lääneihin. Kunnan pohjoisosan tunturierämaat ovat osa Hardangerviddaa, josta suurin osa on kansallispuistoa. Idässä rajanaapureita ovat Tinn ja Seljord, etelässä Tokke ja Bykle, lännessä Suldal, Odda ja Ullensvang sekä pohjoisessa Nore og Uvdal. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 3 721 asukasta.

Lähteet

Aiheesta muualla

Telemarkin läänin kunnat
Karsseri

Karsseri (latinan sanasta carcer ’aitaus, vankila’) oli tavallisimmin yliopistoissa ollut eristysselli tai arestihuone. Karsseriin joutui, jos rikkoi yleistä järjestystä tai yliopiston käyttäytymissääntöjä. Yliopistoissa oli omat kurinpitoelimensä eivätkä ympäröivän kaupungin järjestyksenvalvojien toimivaltuudet yltäneet yliopistojen alueille. Helsingin yliopiston päärakennuksessa karsseri sijaitsi Senaatintorin puoleisen osan ensimmäisessä kerroksessa, nykyisen naistenhuoneen paikalla. Suomessa karsserirangaistus oli käytössä vuoteen 1871 saakka.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pienehkö tietosanakirja
 The Karzer of Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg
 German Text: History of TU Freiberg
 The Karzer of the University of Göttingen
 The Karzer of  Ernst-Moritz-Arndt- Universität Greifswald
The Karzer of the University of Heidelberg
  The former Karzer of the University of Leipzig 
 The Karzer of Philipps-Universität Marburg 
 German Text: The Karzer of Albert-Ludwigs-Universität Freiburg
 The Karzer of the University of Tübingen 
 The Karzer of the 'Evangelisches Stift' Tübingen 
 The Karzer of the University of Tartu (Estonia)
 The Karzer of the Latvian University in Riga (former Polytechnicum)  

Yliopistokulttuuri
Tilat
Valkoinen vankila

Valkoinen vankila on pop-musiikkiyhtye Siberian toinen julkaisu. Äänitteen julkaisi Polarvox vuonna 1984.
Tuottajana toimi T. T. Oksala. Musiikkikappaleet sävelsivät sekä sanoittivat T. T. Oksalan ohella Hannu Tervaharju, Jari Yliaho sekä Jari Loisa.

Yhtyeen voitaneen katsoa olleen Manserock-vaikutteinen, sillä osa jäsenistä oli esiintynyt mm. Juice Leskisen yhtyeessä. Siberia hajosi melko pian kohtalaisen hyvin menestyneen levytyksensä jälkeen.

Levyn kannessa kuvataan kiinalaistyyppinen pagodi taustaltaan talvisessa maisemassa.

Suosituin ja tunnetuin äänitteen kappale lienee ”Älä sano että rakastat mua”. Myös nimikappaletta soitettiin radiossa ainakin jossain määrin levyn julkistuksen jälkeisen alkusuosion aikana.

Kappaleet

A-puoli

 Valkoinen vankila
 Kyyneleet
 Löysin mantereen
 Älä sano, että rakastat mua
 Sunnuntai-aamu

B-puoli

 Vuosien takaa
 Kirje
 Älä mene pois
 Sirpaleita
 Voin auttaa
 Sankareiden juhla (on yö)  

Vuoden 1984 albumit
Siberian albumit
T. T. Oksalan tuottamat albumit
American Airlines Arena

American Airlines Arena on Miamissa, Floridassa sijaitseva monitoimihalli, joka toimii muun muassa NBA-seura Miami Heatin kotiareenana. Hallin rakentaminen aloitettiin 1998 ja se avattiin 31. joulukuuta 1999. Sen katsojakapasiteetti on 19 600. Yhdysvaltain koripallomaajoukkue käyttää joskus American Airlines Arenaa.

Yhdysvaltain urheiluhallit
Miami-Daden piirikunnan rakennukset ja rakennelmat
Miamin urheilu
Valtionvararikko

Valtionvararikko on tilanne, jossa valtio lopettaa pysyvästi tai joksikin aikaa ottamiensa luottojen ja niiden korkojen maksamisen. Tällainen valtiovallan yksipuolinen toimi eroaa siitä, mitä vararikolla eli konkurssilla tavallisesti tarkoitetaan. Valtionvararikko voi johtua kehnosta valtiontalouden hoidosta, vallankumouksesta tai sodasta. Usein varsinainen valtionvararikko voidaan välttää käyttämällä hyväksi inflaatiota, jolla kevennetään valtion velkataakkaa.

Valtionvararikkoja tapahtui jo antiikin aikana ja uudella ajalla niitä on esiintynyt ympäri maailmaa. Ranskassa tapahtui valtionvararikko 1700-luvulla monta kertaa, 1800-luvulla niitä oli Espanjassa seitsemän kappaletta ja Itävallassa viisi kertaa sekä Venäjällä ja Tanskassa. Turkissa oli valtionvararikko 1875, Portugalissa 1892 ja Kreikassa 1893. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sellainen oli ensin Venäjällä ja sitten Saksassa. Ruotsissa ja Suomessa valtionvararikkoon vertautuvia tilanteita on ollut raharealisaatioiden yhteydessä. Uusin valtionvararikko tapahtui Argentiinassa vuonna 2002.

Katso myös
 Valtionvelka

Lähteet

Julkinen talous
Talouskriisit

zh:国家破产
Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestö

Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestö (SKA) oli suomalainen Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) yhteydessä toiminut työväenjärjestö, joka perustettiin huhtikuussa 1935. Järjestön perustamisella pyrittiin saamaan työväestö kannattamaan IKL:ää ja sen esikuvina olivat kansallissosialistisen Saksan ja fasistisen Italian vastaavat korporatiiviset työväenjärjestöt. Järjestö erottui Kokoomuksen ja työnantajien hallitsemasta Vapaasta Työväenliitosta muun muassa siinä, että se kannatti minimipalkkalakia ja vastusti vain ”poliittisia” lakkoja, ei kaikkia lakkoja yleensä. Järjestö vaati myös työriitojen sovittelumenettelyn käyttöönottoa sekä työpaikkademokratiaan liittyviä uudistuksia.

Järjestön tunnuslause oli ”kokonaisuuden etu ennen ryhmä- ja yksityisiä etuja”. Se vastusti ehdottomasti vasemmiston luokkataisteluoppia. SKA halusi parantaa työväen asemaa, jotta IKL:n tärkeänä pitämä kansankokonaisuus saataisiin luotua. Työnantajat ja työntekijät oli tarkoitus koota ammattikuntapohjaisesti yhteistyöhön ja sopimaan neuvotteluissa kunkin alan kysymyksistä.

Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestön johdossa oli joitain entisiä sosialidemokraattisia ammattiyhdistysaktiiveja sekä Suomen sisällissotaan punaisten puolella osallistuneita. Järjestön puheenjohtaja Juho Kaveheimo oli entinen sosiaalidemokraatti ja punakaartilainen. SKA:n varapuheenjohtajana oli Ajan Suunta -lehden päätoimittaja Rauno Kallia ja järjestön hallitukseen kuuluivat IKL:n poliitikoista Kallian lisäksi Vilho Annala ja Eino Tuomivaara. Järjestö ei kuitenkaan saavuttanut laajaa kannatusta vaan sen jäsenmäärä jäi muutamiin tuhansiin. SKA:n perustaminen herätti hyvin ristiriitaisia tunteita IKL:n piirissä, sillä puolueen perustajiin kuului työnantajapiirien edustajia. Esimerkiksi Yhtymä Vientirauhan johtaja Martti Pihkala ja vuorineuvos Petter Forsström katkaisivat suhteensa IKL:ään.

Lähteet 
 Kalle Seppä : Taantumus! Radikaali oikeistolainen traditio (Megafoni.org)
 Jussi Maijala : Kansankokonaisuuden puolesta : IKL – ei luokkia tai yksilöitä vaan kansankokonaisuus, teoksessa Petri Juuti (toim) : Sinistä, punaista, mustaa - Näkökulmia Suomen 1930–40-lukujen poliittiseen historiaan. Tampereen yliopistopaino, Tampere 2005 ss. 68–69 
 Aarni Virtanen: ”Toimikaa, älkää odottako” – Vihtori Kosolan puheiden muutokset 1929–1936, s. 189. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 2015.

Suomalaiset poliittiset järjestöt
Isänmaallinen kansanliike
Lakkautetut suomalaiset ammattiliitot
Maailma tarvitsee sankareita

Maailma tarvitsee sankareita on Teräsbetonin albumi, joka julkaistiin 24. marraskuuta 2010. Levyn 11 kappaletta äänitettiin kesän ja syksyn 2010 aikana tuottaja Hiili Hiilesmaan johdolla, pääosin Yellow House Studiossa Hämeenlinnassa. Albumin julkaisi Sakara Records.

Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 14.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jarkko Ahola – laulu, basso
 Arto Järvinen – kitara
 Viljo Rantanen – kitara
 Jari Kuokkanen – rummut

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 9–/10
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet 

Vuoden 2010 albumit
Teräsbetonin albumit
Hiili Hiilesmaan tuottamat albumit
Sakara Recordsin albumit
Jaakkola

Jaakkola on ainakin kylännimi, paikannimi, talon- ja tilannimi ja sukunimi.

Kaupunginosa tai kylä
Jaakkola, Muurame
Jaakkola, Kerava
Jaakkola, Lehtimäki
Jaakkola, Myrskylä
Jaakkola, Pornainen

Sukunimi
Jaakkola on nuori länsisuomalainen sukunimi, joka perustunee yleensä Jaakko-nimisen isännän nimestä johdettuun talon nimeen, mutta jota otettiin kahdessa nimenmuutossa vuonna 1906 ruotsalaisen nimen tilalle.
 Aku Jaakkola, toimitusjohtaja ja purjelentäjä
 Aleksi Jaakkola (s. 1973), kuvataiteilija
 Aleksi Jaakkola (s. 1997), moukarinheittäjä
 Anssi Jaakkola (s. 1987), jalkapallomaalivahti
 Antti Jaakkola (s. 1942), maanviljelyskemisti, professori
 Antti Jaakkola (1896–1918), keihäänheittäjä
 August Verner Jaakkola (1887–1954), rovasti ja runoilija
 Aulikki Jaakkola (s. 1935), pikajuoksija
 Eemeli Jaakkola (1882–1936), kirjailija
 Einari Jaakkola (1900–1992), poliitikko ja ministeri
 Elina Jaakkola (s. 1975), markkinoinnin professori
 Fred Jaakkola (s. 1886), amerikansuomalainen ammattiyhdistysaktiivi
 Harry Jaakkola (s. 1963), jääkiekkoilija
 Jalmari Jaakkola (1885–1964), historiantutkija
 Janne Jaakkola (s. 1967), kenraali
 Jelena Jaakkola (s. 1989), keihäänheittäjä
 Jenni Jaakkola (s. 1999), KIDSing-lastenlaulukilpailun voittaja
 Juhani Jaakkola (s. 1945), pikajuoksija
 Juhani Jaakkola (s. 1935), professori, TKK:n rehtori
 Jyri Jaakkola (1977–2010), ihmisoikeusaktivisti
 K. Jaakkola (1853–1932), kirjailija ja suomentaja
 Kai Jaakkola, metallimusiikin laulaja
 Kaisa Jaakkola (s. 1982), tietokirjailija
 Lasse Jaakkola (1916–1966), kirjailija
 Lassi Jaakkola (s. 1953), päätoimittaja
 Martti Jaakkola (1886–1960), asianajaja ja Korkeimman hallinto-oikeuden jäsen 
 Matti Jaakkola (s. 1977), urheilu- ja organisaatiopsykologi sekä yrittäjä
 Matti Jaakkola (1879–1955), kirkkoherra, lääninrovasti ja kirjailija
 Mauri Jaakkola (1926–1992), elokuvanäyttelijä ja elokuvajärjestäjä
 Mikke Jaakkola (s. 1997), pikajuoksija
 Miko Jaakkola (s. 1969), teatteriohjaaja
 Nikolai Jaakkola (1905–1967), suomalais-neuvostoliittolainen kirjailija, kriitikko, kääntäjä ja toimittaja
 Olavi Jaakkola (1914–2001), Perusyhtymän pääjohtaja
 Pertti Jaakkola (s. 1929), pesäpalloilija
 Pertti Jaakkola (1929–2004), tykistön kenraalimajuri
 Petri Jaakkola (s. 1977), koripalloilija ja valmentaja
 Pirkko Jaakkola (1927–2021), iskelmälaulaja ja sanoittaja
 Risto Jaakkola (1941–2015), lainsäädäntöneuvos
 Salme Jaakkola (1936–1987), pikajuoksija
 Timo Jaakkola (1935–2020), kemisti, professori
 Toivo Jaakkola (1941–1995), teoreettinen fyysikko, astrofyysikko ja kosmologi
 Tytti Jaakkola (s. 1994), jalkapalloilija
 Väinö Jaakkola (1884–1965), opettaja, koulun- ja yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
 Väinö Jaakkola (1888–1942), kirjallisuuden suomentaja

Katso myös
 Jaakola

Lähteet 

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Nokkakärry

Nokkakärry on L-muotoinen, laatikoiden siirtämiseen tarkoitettu työntökärry, jossa on kädensijat toisessa päässä, pyörät L-mutkassa ja pieni taso lastille. Lastitaso on kärryjen pystyssä seistessä lattian mukainen. Lastattavia esineitä kallistetaan poispäin kärryistä ja kärryjen lastitaso työnnetään niiden alle. Kuljetettaessa lastattua kärryä kallistetaan taaksepäin ja lastin painoa tasapainoillaan pyörien päällä. Työkalu hyödyntää vipuperiaatetta.

Joissain nokkakärryissä on porrastelit, jotka on suunniteltu portaiden laskemiseen ja nousemiseen. Tällaiset nokkakärryt voivat olla raskaita kääntää tasaisella pinnalla, koska tällöin lastin paino lepää neljällä pyörällä.

Nokkakärryjä valmistetaan useista eri materiaaleista, mm. teräsputkista, alumiiniputkista ja muovista. 

Työkalut
Eino Nyyssölä

Eino Santeri Nyyssölä (sukunimi aik. Stenlund; 9. syyskuuta 1877 Ähtäri – 4. maaliskuuta 1937 Vilppula) oli suomalainen juristi, kirjailija ja kihlakunnantuomari.

Nyyssölän vanhemmat olivat tilanomistaja Johan August Stenlund ja Eva Collin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1900. Nyyssölä sai varatuomarin arvon 1903.

Nyyssölä oli aluksi Vaasan lääninhallituksessa ylimääräisenä lääninkanslistina, sitten Ilmajoen piirin nimismiehenä  ja Turun hovioikeudessa kanslistina 1902–1905 ja kirjaajana 1905–1906. Nyyssölä oli Viipurin raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1910–1913. Hän oli eduskunnan kunnallisvaliokunnan sihteerinä vuoden 1917 valtiopäivillä ja talousvaliokunnan sihteerinä vuosien 1920–1921 valtiopäivillä. Sosialiministeriön raittiusosaston ylimääräisenä esittelijänä Nyyssölä toimi 1919–1921.

Eino Nyyssölä toimi Lahdessa asianajajana 1906–1908 ja sen jälkeen Viipurissa vuodesta 1908. Hän edusti 1906 Laukon kartanon lakkoon menneitä torppareita oikeudessa ja kirjoitti myös tapauksesta kirjan. Kihlakunnanoikeus tuomitsi lakon johtajat vankeuteen ja kaikki lakossa olevat torpparit häädettäviksi. Hovioikeus vahvisti myöhemmin tuomiot. Torppareiden häädöt tapahtuivat alkuvuodesta 1907.

Nyyssölä oli Helsingin toinen kaupunginviskaali 1921–1930 ja toimi sitten kihlakunnantuomarina Juvan tuomiokunnassa 1930–1936 ja Ruoveden tuomiokunnassa 1936–1937.

Eino Nyyssölä oli naimisissa vuodesta 1901 Ellen Etti Onnea Stadiuksen kanssa.

Teoksia 
 Torpparilakot : eritoten Laukon rettelö. Lahti 1906
 Kieltolaki : selityksiä. Sisältää: 1. Kieltolaki. - 2. Valtioneuvoston päätös raittiuslautakunnista y.m. - 3. Rikoslain 43 luvun 6 § - 4. Valitus juopumuspäätöksestä y. m. Edistysseurojen kustannusosakeyhtiö, Helsinki 1923
 Westermarck-asiasta. Tekijä, Helsinki 1923
 Entisestä Ähtäristä. Ähtärin kunta, Helsinki 1924, 2. painos Ähtäri-seura, Jyväskylä 1976
 Laamanni Strömberg ja hänen apulaisensa : käräjillä nähtyä ja kuultua. Otava 1924 (nimimerkillä Kauko Kennäs)
 Esivallan miekkoja. Kansanvalta, Helsinki 1929
 Salakuljettaja. Kansanvalta, Helsinki 1930

Lähteet 
 
 
 Arno Forsius : Heikki Nyyssölä (1884–1953) – Lahden kunnallissairaalan ylilääkäri
 Teoslista Fennica-tietokannasta

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset tuomarit
Suomalaiset asianajajat
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Yvan Attal

Yvan Attal (s. 4. tammikuuta 1965) on ranskalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän syntyi Tel Avivissa, Israelissa, josta hän muutti nuorena vanhempiensa kanssa Ranskaan. 

Hänen ensiesiintymisensä oli elokuvassa Un monde sans pitié (1989), josta hän sai César-palkinnon lupaavimpana näyttelijänä. Hänen ensimmäinen itse ohjaamansa elokuva oli My Wife Is an Actress (2001), jossa hän näytteli yhdessä oikean kumppaninsa Charlotte Gainsbourgin kanssa. Hänen merkittävimmät roolinsa ovat elokuvissa Tulkki, Anthony Zimmer ja Rush Hour 3, jossa hän esitti ranskalaista taksikuskia Georgea.

Filmografia 

 Love Without Pity (1989)
 Cauchemar Blanc (1991)
 Mauvais fille (1991)
 Aux yeux du monde (1991)
 Lover (1992)
 Rakkauden jälkeen (1992)
 Les patriotes (1994)
 Delphine 1, Yvan 0 (1996)
 Portraits chinois (1996)
 Love, etc. (1996)
 I Got a Woman (1997)
 Saraka bô (1997)
 Alissa (1998)
 Melody for a Hustler (1998)
 Mes amis (1999)
 With or Without You (1999)
 Le prof (2000)
 Elie annonce Semoun (2000)
 At Dawning (2001)
 My Wife Is an Actress (2001)
 And Now... Ladies and Gentlemen (2002)
 It's Easier for a Camel... (2003)
 Bon Voyage (2003)
 ...And They Lived Happily Ever After (2004)
 Un petit jeu sans conséquence (2004)
 Tulkki (2005)
 Anthony Zimmer (2005)
 Somewhere (2005)
 München (2005)
 The Serpent (2006)
 The Candidate (2007)
 Rush Hour 3 (2007)
 Manhunt (2008)
 Orange Juice (2008)
 Je suis venu pour elle (2009)
 Partir – lähtö (2009)
 Regrets (2009)
 Rapt (2009)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yvan Attal - IMDb Internet Movie Database 

Vuonna 1965 syntyneet
Israelilaiset näyttelijät
Ranskalaiset näyttelijät
Elävät henkilöt
Pedersen

Pedersen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Arne Fog Pedersen (1911–1984), tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Bente Pedersen (s. 1961), norjalainen historiallisen fantasian kirjoittaja
 Carl-Henning Pedersen (1913–2007), tanskalainen taidemaalari 
 Cecilie Pedersen (s. 1990), norjalainen jalkapalloilija
 Charles J. Pedersen (1904–1989), yhdysvaltalainen kemisti, Nobelin kemianpalkinnon saaja
 Christiern Pedersen (1480–1554), tanskalainen kirjailija, kaniikki ja kustantaja
 Christinna Pedersen (s. 1986), tanskalainen sulkapalloilija
 Dynes Pedersen (1893–1960), tanskalainen voimistelija 
 Finn Pedersen (1925–2012), tanskalainen soutaja ja olympiavoittaja
 Grete Pedersen (s. 1960), norjalainen kuoronjohtaja
 Haakon Pedersen (s. 1959), norjalainen kevyen musiikin laulaja
 Helga Pedersen (s. 1973), norjalainen poliitikko ja ministeri
 Henrik Pedersen (s. 1975), tanskalainen jalkapalloilija
 Hilde G. Pedersen (s. 1964), norjalainen maastohiihtäjä
 Isabelle Pedersen (s. 1992), norjalainen aitajuoksija
 Janus Metz Pedersen (s. 1974), tanskalais-eteläafrikkalainen dokumenttielokuvaohjaaja
 Jens Pedersen (s. 1976), suomalais-tanskalainen salibandymaalivahti
 Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (s. 1959), norjalainen poliitikko, ministeri ja Riksrevisjonin pääjohtaja
 Katrine Søndergaard Pedersen (s. 1977), tanskalainen jalkapalloilija
 Knud Pedersen, oik. Knud Hamsun (1859-1952), norjalainen kirjailija, Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
 Lasse Brun Pedersen (s. 1974), tanskalainen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari
 Mads Pedersen (s. 1995), tanskalainen maantiepyöräilyn maailmanmestari
 Maya Pedersen-Bieri (s. 1972), sveitsiläinen skeleton-kelkkailija ja olympiavoittaja
 Mikael Pedersen (1855–1929), tanskalainen insinööri, Pedersen-polkupyörän suunnittelija
 Monika Pedersen (s. 1978), norjalainen laulaja
 Morten Eide Pedersen (s. 1987), norjalainen maastohiihtäjä
 Morten Gamst Pedersen (s. 1981), norjalainen jalkapalloilija
 Nicklas Pedersen (s. 1987), tanskalainen jalkapalloilija
 Niels-Henning Ørsted Pedersen (1946–2005), tanskalainen jazz-kontrabasisti
 Ove Pedersen (s. 1954), tanskalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Paul Pedersen (s. 1935), kanadalainen säveltäjä
 Rehne Pedersen, tanskalainen pokeriammattilainen
 Rikke Møller Pedersen (s. 1989), tanskalainen uimari
 Sofie Pedersen (s. 1992), tanskalainen jalkapalloilija
 Solveig Pedersen (s. 1965), norjalainen maastohiihtäjä
 Steinar Pedersen (s. 1975), norjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
 Stine Ballisager Pedersen (s. 1994), tanskalainen jalkapalloilija
 Susan Pedersen (s. 1953), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
 Sverre Lunde Pedersen (s. 1992), norjalainen pikaluistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari
 Ted Pedersen, yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja
 Terje Pedersen (s. 1943), norjalainen keihäänheittäjä
 Thor Pedersen (s. 1945), tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Thor Möger Pedersen (s. 1985), tanskalainen poliitikko ja ministeri
 Tore Pedersen (s. 1969), norjalainen jalkapalloilija

Muita merkityksiä 
 Pedersen, polkupyörämerkki
Rust in Peace Live

Rust in Peace Live on yhdysvaltalaisen heavy metal/thrash metal -yhtye Megadethin livealbumi, joka on julkaistu yhtyeen neljännen studioalbumin Rust in Peacen 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Albumi on ensimmäinen Megadethin ensimmäinen livealbumi sitten vuoden 2002 Rude Awakeningin. Albumi julkaistiin Shout! Factory -levymerkillä 7. syyskuuta 2010 Blu-ray, DVD ja CD-formaateissa.

CD

Kappaleet

Bonuskappaleet

DVD 

Albumin DVD-painos julkaistiin niin ikään 7. syyskuuta 2010. Se nousi Suomen virallisen DVD-listan neljännelle sijalla, ja pysyi listalla kaksi viikkoa.

Kappaleet

Bonuskappaleet

Kokoonpano 
 Dave Mustaine – kitarat, laulu
 David Ellefson – bassokitara, taustalaulu
 Chris Broderick – kitarat, taustalaulu
 Shawn Drover – rummut, perkussiott

Arvostelut 
 About.com: 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2010 konserttitallenteet
Megadethin albumit
Megadethin videot
Hietaniemen krematorio

Hietaniemen krematorio on Helsingin Hietaniemessä sijaitseva krematorio, jota ylläpitää Krematoriosäätiö. Krematorio aloitti toimintansa vuonna 1926 ja on paitsi maan vanhin myös suurin. Rakennuksessa on kaksi kappelia. Sivurakennuksessa sijaitsee kolumbaario eli uurnaholvi. Krematorio ei ole sidottu mihinkään uskontokuntaan.

Krematoriosäätiö perustettiin 1889 ja se rekisteröityi virallisesti 1907. Helsingin kaupunki vuokrasi sille tontin krematoriota varten jo vuonna 1915 ja arkkitehti Eliel Saarinen laati piirustukset, mutta rakentamisen aloittaminen viivästyi. Uudet piirustukset tilattiin arkkitehti Bertel Liljequistiltä ja 1920-luvun klassisismia edustava rakennus valmistui vuonna 1925. Ensimmäinen tuhkaus suoritettiin 24. maaliskuuta 1926. Samana syksynä valmistuivat krematorion oma kolumbaario ja kappeli, jonka vihkiäiset pidettiin 7. marraskuuta. Koska kirkon asenne polttohautaukseen oli tuolloin vielä hyvin kielteinen, kieltäytyivät Porvoon ja Tampereen piispat vihkimästä krematoriota. Alkuperäisen ison kappelin rinnalle valmistui 2002 pieni kappeli.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Hautaus
Etu-Töölö
Sandane

Sandane on kylä Gloppenissa, Norjassa, Sognin ja Fjordanen läänissä. Se sijaitsee valtatie E39:n varrella. Sandane sijaitsee 20 kilometriä pohjoiseen Nordfjordeidistä ja noin 16 kilometriä länteen Byrkjelosta.

Sandanen lentoasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Sandanesta. 2,41 neliökilometrin kokoisessa Sandanessa on asukkaita 2 064 (2009). Sandane sijaitsee lähellä Breimsvatnin järveä, Myklebustbreenin jäätikköä ja Jostedalsbreen National Parkia.

Lähteet 

Norjan kylät
Gloppen
Norjan taajamat
Distractive Killusions


Distractive Killusions on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Vesanian kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2007. Albumi nauhoitettiin Studio X:ssä Olsztynissa, Puolassa.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Orion, ellei toisin mainittu.

Kokoonpano 
 Orion – kitara, laulu
 Valeo – kitara
 Heinrich – basso
 Daray – rummut
 Siegmar – kosketinsoitin

Arvostelut 
 About.com: 
 Blabbermouth:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2007 albumit
Vesanian albumit
Jean Barraqué

Jean Barraqué (17. tammikuuta 1928 Puteaux – 17. elokuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, joka kehitti oman sarjallisen tekniikkansa. Hän oli opiskelijana Pariisin konservatoriossa; hän sai opetusta Jean Langlais’lta ja Olivier Messiaenilta. Yvonne Loriod kantaesitti hänen pianosonaattinsa, ja myös Boulez esitti joitain hänen teoksiaan kapellimestarina. Sävellystyönsä ohessa Barraqué kirjoitti muun muassa kirjan Debussystä. Heikko terveys vaivasi häntä vuonna 1964 sattuneen auto-onnettomuuden jälkeen. Lisäksi tulipalo hänen kotonaan tuhosi joitain hänen käsikirjoituksiaan. Säveltäjästä tuli Ordre National du Mériten Chevalier kesäkuussa 1973.

Barraquélla ja Michel Foucault'lla oli rakkaussuhde 1950-luvulla. Barraquén sarjallisuus perustuu sävelrivien vähittäiseen muunteluun uusiksi sävelriveiksi läpi teoksen. Tätä tekniikkaa hän nimitti ”lisääntyviksi sarjoiksi”. Harry Halbreichin mukaan ”kammottava epätoivo” leimaa Barraquén tuotantoa, joka on täysin ”kuoleman suuren varjon” hallitsema.

André Hodeirin vuonna 1961 julkaisemassa kirjassa Barraqué nimetään (pääasiassa pianosonaattinsa pohjalta) yhdeksi suurimmista säveltäjistä sitten Beethovenin.

Teokset 
Barraquén tunnustettuun tuotantoon kuuluvat seuraavat teokset:

 Pianosonaatti (1952)
 Séquence sopraanolle ja yhtyeelle (1950–1954)
 Étude nauhalle (1954)
 Le temps restitué sopraanolle, kuorolle ja orkesterille (1956–1957; uudistettu 1968)
 ...au delà du hasard lauluäänille ja neljälle soitinryhmälle (1959)
 Chant après chant sopraanolle, pianolle ja lyömäsoittimille (1966)
 Konsertto klarinetille, vibrafonille ja kuudelle kolmen soittimen ryhmälle (1968)

Näistä teoksista neljä viimeksi mainittua liittyvät suunniteltuun, mutta vain pieniltä osin toteutettuun sarjaan, joka pohjautuisi Hermann Brochin romaaniin Der Tod des Vergil. Myös joistakin muista osista syntyi vähäisiä luonnoksia. Ennen tunnustettua tuotantoaan Barraqué oli säveltänyt jo noin 30 muuta teosta.

Séquence perustuu aiemmin sävellettyyn kolmen laulun sarjaan (1950), jossa käytettiin Baudelairen, Rimbaud'n ja Laulujen laulun sanoja. Séquencen sanat kuitenkin ovat Nietzschen käsialaa.

Lähteet 

Ranskalaiset säveltäjät
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Jaakola

Jaakola voi tarkoittaa seuraavia:

Paikannimi
 Jaakola, kylä Halikossa

Sukunimi
 Aila Flöjt (o.s. Jaakola, s. 1946), suomalainen hiihtosuunnistaja
 Aku Päiviö (oik. Aukusti Päiviö, e. Jaakola, e. Koponen, s. 1879), suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa ja Kanadassa asunut toimittaja ja runoilija
 Alpo Jaakola (1929–1997), suomalainen kuvataiteilija
 Antti Jaakola (s. 1971), suomalainen näyttelijä
 Birgit Jaakola (1943–2017), suomalainen kotiseutuneuvos ja kulttuuriperinnön tutkija
 Efraim Jaakola (1791–1857), suomalainen maallikkopuhuja ja virsirunoilija
 Jorma Jaakola (s. 1950), suomalainen keihäänheittäjä
 Konsta Jaakola (s. 1997), suomalainen jääkiekkoilija
 Pirkko Jaakola (s. 1940), suomalainen kirjailija
 Sisko Valkama (oik. Valma Jaakola, 1931–1996), suomalainen kirjailija.
 Topi Jaakola (1983), suomalainen jääkiekkopuolustaja

Katso myös
 Jaako
 Jaakkola
The Last Time

{{Musiikkisingle
|single = The Last Time
|artisti = The Rolling Stones
|kansi = Thelasttime.jpg
|albumilta = Out of Our Heads (USA-painos)'
|nauhoitettu = 
|julkaistu = 26. helmikuuta 1965
|tuottaja = Andrew Loog Oldham
|genre = rhythm and blues, rock
|formaatti = 7"-single
|minuutit = 3
|sekunnit = 41
|levy-yhtiö =  Decca Records   London Records 
|listasijoitukset =  1. (3 viikkoa, 6. maaliskuuta 1965)  
 1. (1 viikko, viikko 12/1965) 
 1. (viikko 18/1965) 
 2. (22. maaliskuuta 1965) 
 3. (1965) 
 7. (15. elokuuta 1965) 
 9. (1965)  
|artistin = The Rolling Stonesin
|edellinen = Little Red Rooster
|vuosie=1964
|tämä = The Last Time
|vuosit=1965
|seuraava = (I Can’t Get No) Satisfaction
|vuosis=1965
}}

The Last Time on brittiläisen The Rolling Stones -yhtyeen vuonna 1965 ilmestynyt kappale ja single. Siitä muodostui yhtyeen kolmas perättäinen Britannian listaykköseksi noussut hitti, ja ensimmäinen, joka oli yhtyeen jäsenten, Mick Jaggerin ja Keith Richardsin omaa käsialaa. Kappale sisältyy Out of Our Heads'' -albumin Amerikan-painokselle.

Kappaleeseen antoi inspiraation The Staples Singers -yhtyeen vuonna 1955 levyttämä gospel-sävellys ”This May Be the Last Time”, joka oli ollut sävyltään positiviinen ja hengellinen laulu. ”The Last Timen” tekijät, Mick Jagger ja Keith Richards, muuttivat laulun sanoman tylyksi viestiksi tyttöystävälle. Vaikka gospel-fanien mielestä Rolling Stones varasti kappaleen, The Staples Singers ei saanut korvauksia kappaleesta, koska laulu oli alkujaan traditionaalinen. 

Suomessa Markku Veijalainen totesi Iskelmä-lehden arvostelussa kappaleesta seuraavaa:

Muita versioita
The Who levytti kappaleen vuonna 1967 tukeakseen The Rolling Stonesin jäseniä, jotka taistelivat huumeoikeudenkäyntinsä kanssa.

Suomeksi kappaleen esitti ensimmäisen kerran Carola vuonna 1965 nimellä ”Jo riittää”. Saman Jussi Raittisen käännöksen ovat myöhemmin levyttäneet Tapani Kansa ja Topi Sorsakoski. Vuonna 1985 Popeda-yhtye levytti ”Laitimmainen kerta” -nimisen käännöksen, jonka oli sanoittanut yhtyeen basisti Ilpo Ainiala.

Kappaleet singlellä
A-puoli

B-puoli

Lähteet

The Rolling Stonesin kappaleet
Vuoden 1965 kappaleet
Amsterdamsche Football Club

Amsterdamsche Football Club (lyhyesti AFC) on jalkapalloseura Alankomaiden pääkaupungista Amsterdamista.

Seura on perustettu vuonna 1895 ja tällä hetkellä se pelaa Topklassessa, joka on Alankomaisen amatöörijalkapalloilun korkein sarjataso.

Se pelaa kotiottelunsa Spork Park Goed Genoegilla (suom. Urheilupuisto Riittävän Hyvä), joka sijaitsee eteläisessä Amsterdamissa, Zuidas-nimeä kantavan liike-elämän keskuksen kupeessa.

Tunnettuja entisiä pelaajia
  Daley Blind
  Florian Jozefzoon
  Dennis Purperhart
  Daniel de Ridder
  Stefan Stam
  Mitchell te Vrede

Aiheesta muualla
 Virallinen sivu

AFC
Amsterdamin urheilu
Vuonna 1895 perustetut urheiluseurat