joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chelsea Grin

Chelsea Grin on yhdysvaltalainen deathcore-yhtye, joka perustettiin Salt Lake Cityssä vuonna 2007. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia. Yhtyeen alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat solisti Alex Koehler, kitaristi Chris Kilbourn, basisti Austin Manticorena sekä soolokitaristi Michael Stafford, joista kukaan ei enää jatka yhtyeessä. 

Yhtyeen nimi oli ennen nykyistä Ahaziah, jota ei kuitenkaan käytetty yhdenkään julkaisun yhteydessä. Austin esitteli yhtyeen Andrew Carlstonille, joka auttoi kappaleiden uudelleenkirjoituksessa, sekä uuden materiaalin tuottamisessa yleisesti. Tämä prosessi johti heidän ensimmäiseen julkaisuunsa, Chelsea Grin (EP), jota markkinoitiin aluksi vain internetissä iTunes-palvelun kautta, kunnes albumi vihdoin julkaistiin CD:nä 27. heinäkuuta 2008. He julkaisivat yhtyeen alkuvaiheilla myös singlet "Crewcabanger" ja "Lifeless", jotka saavuttivat kuuntelijoiden kiinnostuksen MySpacessa.

Myöhemmin yhtye alkoi hakemaan kolmatta kitaristia, joka johti Dan Jonesin liittymiseen yhtyeeseen. Tästä seurasi myös heidän ensimmäinen täysipitkä albumi Desolation of Eden, joka julkaistiin vuonna 2010. Heti seuraavana vuonna ilmestyi toinen albumi My Damnation, ennen kuin yhtyeen toinen, vuonna 2012 ilmestynyt EP "Evolve" tuli kansan kuultavaksi. 2014 heinäkuuta julkaistiin Ashes to Ashes, jonka jälkeen kitaristi Jason Richardson erosi yhtyeestä keskittyäkseen soolouraansa. Chelsea Grin teki uuden levytyssopimuksen Rise Recordsin kanssa, minkä jälkeen julkaistiin vuonna 2017 Self Inflicted.

Self Inflictedin jälkeen solisti Alex Koehler joutui eroamaan yhtyeestä alkoholiongelmien ja niihin liittyvän masennuksen vuoksi. Yhtyeeseen otettiin tilalle Lorna Shoren laulaja Tom Barber. Uudella kokoonpanolla julkaistiin vuonna 2018 albumi Eternal Nightmare.

Kokoonpano 

 Tom Barber – laulu
 Stephen Rutishauser – kitara
 David Flinn – basso
 Pablo Viveros Segura – rummut, laulu

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset deathcoreyhtyeet
Päivi Horsma

Hilja Päivi Horsma-Salo alk. Högdahl (29. kesäkuuta 1889 Helsinki –  3. kesäkuuta 1972) oli suomalainen näyttelijä.

Horsma-Salon vanhemmat olivat rakennusmestari John Högdahl ja Amanda Apollonia Pastell, näyttelijät Lilli Tulenheimo ja Arna Högdahl olivat hänen sisaruksiaan. Horsma-Salo oli naimisissa vuodesta 1919 alkaen puolustusvoimain lääkintäeversti, lääketieteen ja kirurgian tohtori Toivo Johannes Salon (1881–1967) kanssa. Hän näytteli Kansallisteatterissa vuosina 1908–1951, Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 1950.

Lähteet 

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1972 kuolleet
Alex Chiasson

Alex Chiasson (s. 1. lokakuuta 1990 Montreal, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Vancouver Canucksia. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Chiasson voitti Stanley Cupin Washington Capitalsin riveissä kesällä 2018.

Chiasson varattiin NHL:ään vuonna 2009 numerolla 38. Hänet varasi Dallas Stars. Hän pelasi Dallasissa kaudella 2012–13 tehden 7 ottelussa tehopistet 6+1. Hän pelasi osan kaudesta AHL-seura Texas Starsissa. Kaudella 2013–15 hän teki 79 ottelussa tehot 13+22 sekä kuudessa pudotuspeliottelussa yhden maalin ja yhden syöttöpisteen. Kaudeksi 2014–15 hän siirtyi Ottawa Senatorsiin, jossa teki ensimmäisellä kaudella 76 ottelussa 11 maalia ja antoi 15 maaliinjohtanutta syöttöä. Neljässä pudotuspeliottelussa hän ei tehnyt tehopisteitä.

Alex Chiasson ja edesmennyt Carolina Hurricanesin puolustaja Steve Chiasson eivät ole sukua keskenään.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Vancouver Canucksin pelaajat
Dallas Starsin varaamat pelaajat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Filosofian Akatemia

Filosofian Akatemia on vuonna 2009 perustettu helsinkiläinen valmennus-, tutkimus- ja koulutusyritys. Se ilmoittaa missiokseen tutkia ihmiselämän peruskysymyksiä ja tuottaa tutkimuksesta sovelluksia, jotka parantavat merkittävästi ihmisten hyvinvointia. Yritys tunnetaan työhyvinvointiin, tuottavuuteen ja elämänhallintaan liittyvistä valmennuksistaan ja koulutuksistaan . 

Filosofian Akatemia on perustettu mahdollistamaan jäsenilleen vapaan, apurahoista riippumattoman tutkimuksen tekemisen. Yritys korostaakin toimintansa tieteellistä taustaa ja tuo mielellään esiin akateemisia yhteyksiään..  

Filosofian Akatemian perustaja on mediasta tunnettu Lauri Järvilehto. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Joonas Kiminki. Muita tunnettuja jäseniä ovat mm. "onnellisuusfilosofi" Frank Martela ja aivotutkija Tapani Riekki.    

Filosofian Akatemian julkinen toiminta on myös herättänyt kritiikkiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Filosofian Akatemian kotisivut
 Filosofian Akatemian perustaja Lauri Järvilehto 375 humanistia -sivusto 11.7.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

Suomalaiset_yritykset
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1912

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1912 Haminassa.

Tulokset

Miehet, 30 kilometriä

Naiset, 5 kilometriä

Aiheesta muualla
Suomen Urheilulehti 14.03.1912, Numero 9, Sivut 2-5, www = http://digi.kansalliskirjasto.fi/aikakausi/binding/878634?page=2, Kansalliskirjasto, Viitattu 17.05.2017

Lähteet

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut
Vuoden 1912 urheilu
Haminan urheilu
Panttipataljoona: Suomalaisen SS-pataljoonan historia

Panttipataljoona: Suomalaisen SS-pataljoonan historia on historiantutkija Mauno Jokipiin laatima suomalaisen SS-pataljoonan vaiheita käsittelevä tutkimus.

Julkaisuhistoria
Panttipataljoona ilmestyi vuonna 1968, ja se oli tuolloin ensimmäinen suomalaista vapaaehtoista SS-pataljoonaa (”panttipataljoonaa”) käsitellyt, pataljoonaan liittymättömän henkilön laatima tutkimus. Teos on entisten suomalaisten SS-miesten järjestön Veljesapu ry:n tilaustyö. Sen ensimmäiset painokset kustansi Weilin+Göös. Kolmas (1996) ja neljäs (2000) painos ovat Veljesavun kustantamia. Tätä edistääkseen kirjoittaja siirsi tekijänoikeutensa yhdistyksen nimiin 1992. Teoksen myöhempiin laitoksiin vuodesta 1996 lähtien liitettiin ensimmäisistä puuttuneita nimiluetteloita.

Sisällöstä
Kirjassaan Jokipii esitti, että suomalaisista SS-miehistä enintään viidennes olisi ollut oikeistoradikaaleja, ja värvääjät karsivat hakijoista pois ääriaineksia. Näin Suomi olisi tarkoituksellisesti jäänyt kauas Saksan asettamasta tavoitteesta, jonka mukaan oikeistoaineksia olisi pitänyt olla noin kaksi kolmasosaa Saksaan lähteneistä. Muiden muassa historiantutkijat Oula Silvennoinen ja Marko Tikka ovat 2010-luvulla esille tulleen arkistoaineiston valossa kuitenkin osoittaneet Jokipiin kaunistelleen oikeistoradikaalien osuutta, ja SS-vapaaehtoiset ja heidät värvännyt toimikunta olivat huomattavasti Jokipiin esittämää vahvemmin erilaisten kansallismielisten radikaalien, fasistien ja kansallissosialistien käsissä. Silvennoisen ja Tikan mukaan noin 46 prosenttia vapaaehtoisista eli yli kaksinkertainen määrä Jokipiin laskelmiin verrattuna olisi ilmaissut olevansa selkeästi fasistisen politiikan kannattajia.

Arvioidessaan vuonna 2018 André Swanströmin kirjaa Hakaristin ritarit Silvennoinen sanoo, että Panttipataljoona on näennäisen tyhjentävä SS-pataljoonan historia.

Lähteen väärennös
Marko Junkkari kirjoitti 17.3.2019 Helsingin Sanomissa, että Jokipii siteeraa kirjassa SS-mies Lennart Kihlströmin päiväkirjaa muodossa: "Tarnopolin yli. Vihollisen kanssa yhteenotto. Tykistö kunnostautui. 6 kaatunutta, yli sata ryssää sai surmansa. Takaisin T:n ylitse." Alkuperäisessä päiväkirjassa kohta on kuitenkin: "Tarnopolin yli. Vihollisen kanssa yhteenotto. Tykistö kunnostautui. 6 kaatunutta, yli sata ryssää ammuttiin. Takaisin T:n ylitse." Jokipii on muuttanut kohdan "ammuttiin" muotoon "sai surmansa". Kanavassa julkaistussa artikkelissaan everstit Pekka Holopainen ja Kalle Liesinen kritisoivat voimakkaasti Junkkarin artikkelia, jossa Jokipiin siteerausvirhe tuotiin esille. He huomauttivat, että sodassa ”lähtökohtaisesti ammutaan muita kuin sotavankeja – –. Merkintä kuulostaakin ennemminkin onnistuneen iskuosastohyökkäyksen kuvaukselta kuin kertomukselta tykistön toteuttamasta sadan sotavangin ampumisesta asemiensa etupuolella”. Kansallisarkiston pääjohtaja Jussi Nuorteva vastasi Holopaisen ja Liesisen kritiikkiin.

Katso myös 
 Terekille ja takaisin

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
Kirjat Suomen historiasta
Suomalaiset sotahistorian tietokirjat
Vuoden 1968 kirjat
Seppo Aarnivala

Seppo Jalmari Aarnivala (ent. Andersson, 27. tammikuuta 1929 Lappee – 2. helmikuuta 2003 Nokia) oli suomalainen urheilija. Hän esiintyi viiden eri palloilulajin SM-sarjassa ja käsipallon maajoukkueessa.

Urheilu-ura 

Koripalloa Tampereen Pyrinnön kasvatti, 188-senttinen Aarnivala pelasi Pyrinnössä seitsemän kauden ajan saavuttaen SM-hopeaa kaudella 1958. Hän pelasi myös Suomen Koripalloliiton joukkueessa ottelun Ruotsin liittoyhdistelmää vastaan.

Käsipallossa Aarnivala saavutti SM-hopeaa Tampereen Ilveksen joukkueessa vuonna 1954. Hän pelasi myös Suomen käsipallomaajoukkueessa ja oli mukana saavuttamassa Suomen ensimmäistä voittoa Ruotsista joulukuussa 1954 Helsingissä.

Pesäpallossa Aarnivala saavutti Tampereen Pyrinnön joukkueessa SM-pronssia vuonna 1949 ja pelasi myös kolmessa Itä–Länsi-ottelussa Lännen puolella vuosina 1950, 1951 ja 1953.

Aarnivala pelasi pääsarjatasolla myös jalkapalloa ja jääpalloa.

Yksityiselämä 

Aarnivalan isä Otto Aarnivala kilpaili ammunnan MM-kisoissa 1937 pienoiskiväärillä. Seppo Aarnivalan sisar Terttu Aarnivala voitti koripallossa useita Suomen-mestaruuksia ja pelasi useita maaotteluita.

Aarnivala kuoli 74-vuotiaana Nokialla 2. helmikuuta 2003.

Saavutukset

Koripallo 
 SM-hopeaa 1958

Käsipallo 
 SM-hopeaa 1954

Pesäpallo 
 1 SM-pronssi: 1949
 3 Itä-Länsi-ottelua: 1950, 1951, 1953

Koripallouran tilastot 

 O = ottelut, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä

Lähteet 
 
 Seppo Aarnivala Suomen Koripalloliitto

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset käsipalloilijat
Suomalaiset pesäpalloilijat
Suomalaiset jalkapalloilijat
Suomalaiset jääpalloilijat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Kiukuttelu

Kiukuttelu on ihmisen, yleensä lapsen tyytymättömyyden purkamista. Se voi olla itkemistä, raivoamista, uhmaa, väkivaltaisuutta tai sanallista kiukuttelua. Kiukuttelua voi tapahtua silloin jos joku ei saa tahtoaan läpi, tai kun jotain pahaa on tapahtunut. Kiukuttelu saattaa liittyä stressiin tai masentumiseen.

Tunteet
Prime World

Prime World on internetissä pelattava strateginen moninpeli, jonka on kehittänyt Nival. Peli julkistettiin toukokuussa 2011.

Venäjänkielisen version avoin beeta-vaihe alkoi huhtikuussa 2012. Turkinkielisen version avoin beeta-vaihe alkoi joulukuussa 2012. Huhtikuussa 2013 Nival aloitti rekisteröintien vastaanottamisen englanninkielisen version suljettuun beeta-vaiheeseen. Suljettu beeta-vaihe alkoi toukokuussa 2013.

Pelissä on kaksi ryhmittymää, jotka taistelevat saadakseen haltuunsa Primen, lähteen, joka tuottaa kaikkea maailmassa. Pelaaja saa valita kumpaan ryhmittymään hän liittyy, ja omistaa linnan, johon voi rakentaa rakennuksia tuottamaan resursseja, aseistettuja joukkoja ym. Taistelu-kartassa pelaajat toimivat joukkueena toisen ryhmittymän pelaajia vastaan.

Vuoden 2011 EA 2011 -messuilla IGN.com nimesi pelin parhaaksi strategiapeliksi. Vuonna 2012 kolme merkittävää venäläistä julkaisua valitsi pelin vuoden 2012 parhaaksi peliksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Prime Worldin kotisivut
Prime Worldin tietopohjaa

Verkkomoninpelit
Windows-pelit
Carolus Wrede

Carl Gustaf Garibaldi Fabian (Carolus) Wrede (27. joulukuuta 1860 Kemiö – 15. toukokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja ja yritysten omistaja. 

Wreden vanhemmat olivat majuri, vapaaherra Vilhelm Otto Casper David Wrede ja kreivitär Hedvig Johanna Wilhelmina Gustava Armfelt ja puoliso vuodesta 1886 Siri Maria Söderhjelm (k. 1933), prokuraattori Woldemar Söderhjelmin tytär. Teollisuusjohtaja Gustaf Woldemar Wrede oli heidän poikansa. Wrede tuli viipurilaisen Hackman & Co:n palvelukseen vuonna 1881. Vuosina 1887-1902 hän toimi Hackmanin Sorsakosken tehtaan isännöitsijänä. Sen jälkeen hän osti Lehtoniemen konepajan ja laivaveistämön sekä Taipaleen sahan ja myllyn, jonka omistajana hän oli 1902–1917. Lisäksi hän oli Turun Rautateollisuus Oy:n ja Turun vaunutehtaan toimitusjohtaja 1906–1918 sekä Keskinäisen Vakuutusyhtiön Sammon toimitusjohtaja 1922–1924. Turun kaupunginvaltuuston jäsen Wrede oli 1908–1917. 

Wrede oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet

Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset yrittäjät
Turun kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset aateliset
Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet
Vuonna 1860 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet
Gualtiero Bassetti

Gualtiero Bassetti (s. 7. huhtikuuta 1942 Popolano di Marradi) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Firenzen arkkihiippakuntaan Ermenegildo Florit 29. kesäkuuta 1966. Hänet nimitettiin Massa Marittima-Piombinon hiippakunnan johtoon 9. heinäkuuta 1994, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Silvano Piovanelli, jota avustivat Antonio Bagnoli ja Giovanni Bianchi.

21. marraskuuta 1998 Bassetti sai nimityksen Arezzo-Cortona-Sansepolcron piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 6. helmikuuta 1999. Hänet nimitettiin 16. heinäkuuta 2009 Perugia-Città della Pieven arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 4. lokakuuta.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
OuluHealth

OuluHealth on bioalan, terveysalan sekä ICT-osaamisen keskus Oulussa. OuluHealthin yhteistyössä ovat mukana Oulun kaupunki, Oulun yliopistollinen sairaala, Oulun yliopisto, Oulun seudun ammattikorkeakoulu, Centre for Health and Technology, BusinessOulu, Oulu Wellness Institute, Pohjois-Pohjanmaan liitto sekä yrityksiä ja muita tutkimuslaitoksia. OuluHealth on mukana ECHA:ssa, EuropeanConnected Health Alliancen eurooppalaisessa verkostossa. 

Oulun Kontinkankaan kampukselle, yliopistollisen sairaalan ja lääketieteellisen tiedekunnan välittömään yhteyteen, luodaan OuluHealth ICT- ja terveysalan keskittymää. Alueella toimii tällä hetkellä yli 100 organisaatiota ja 8400 työpaikkaa, mikä on lähes kymmenen prosenttia kaikista Oulun työpaikoista. Kampuksesta kehitetään sosiaali- ja terveydenhuollon testaus- ja kehittämisympäristöä (Living lab).

OuluHealth-yhteistyö kehittää kansalaisille tuotettavia palveluita useissa hankkeissa. Tulevaisuuden ratkaisut perustuvat muun muassa terveyden hallintaan, sairauksien ennaltaehkäisyyn, mobiili- ja sähköisiin palveluihin sekä uudistettuun tietojärjestelmäkokonaisuuteen.

Hankkeet

Tulevaisuuden sairaala
OuluHealthin ydin, Oulun yliopistollinen sairaala, uudistetaan. Tulevaisuuden sairaala hyödyntää innovatiivista, tuottavaa teknologiaa potilaiden parhaaksi. Sairaalahankkeen kokonaisinvestointi on 500 miljoonaa euroa. 

AVAUS-hanke
Hanke rakentaatulevaisuuden kuntalaislähtöisiä hyvinvointipalveluita ja niitä tukevia teknologioita. AVAUS-hankkeessarakennetaan toimittajariippumaton ja rajapinnoiltaan avoin palvelu- ja järjestelmäkokonaisuus. 

ONION-projekti
Projekti kehittää kokonaisarkkitehtuuria hyvinvointipalveluille. Projektin tavoitteena on, että tietojärjestelmäkokonaisuus on käytössä vuoteen 2020 mennessä. 

INDICO-hanke
INDICO-hankkeessa keskitytään yksilölliseen terveyteen. Hanketta koordinoi Centre for Health and Technology. 

Oulun kaupungin sähköinen asiointi
Oulun kaupungin sähköisen asioinnin OMAOULU-palvelusta löytyvät kootusti kaikki kaupungin verkkoasioinnin palvelut, esimerkiksi terveyspalvelut.

Lähteet

Aiheesta muualla
 OuluHealthin verkkosivut 
 Centre for Health and Technology (CHT)

Oulu
Suomen tiede ja tekniikka
Kivakkatunturi

Kivakkatunturi eli Kivakka () tai Kivakkavaara on tunturi Kiestingin kunnassa Karjalan tasavallan luoteisosassa Venäjällä. Tunturi sijaitsee aivan Pää­järven luoteispuolella ja Paanajärven kansallispuiston itäreunalla. Tunturin huippu (499 m) on kansallispuiston tunnetuimpia näköalapaikkoja, josta on komeat näköalat erityisesti Pääjärven suuntaan.

Lähteet

Aiheesta muualla
Paanajärven kansallispuiston palveluiden kartta  ja  (parks.karelia.ru)

Karjalan tasavallan tunturit
Sallan–Kuusamon alueen tunturit
Louhen piiri
Paanajärven kansallispuisto
Rotkometsäkerttunen

Rotkometsäkerttunen (Bradypterus sylvaticus) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu.

Levinneisyys
Rotkometsäkerttusta tavataan kotoperäisenä Etelä-Afrikassa. Lajin esiintymisalueet ovat pirstoutuneet ja sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on luokiteltu varantuneeksi ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.

Lähteet

Sirkkalinnut
Uhanalaiset linnut
Ritva Åberg

Ritva Mirjami Åberg (myös Ritva-Leena ja Pikku Ritva, s. 16. elokuuta 1936) on suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1940-luvulla Suomen Filmiteollisuuden palkattuna lapsinäyttelijänä. Edvin Laine etsi tuolloin Suomisen Ollin menestyksen innostamana 9–10-vuotiaita esiintymiskykyisiä poikia ja tyttöjä esiintymään elokuvissaan, joissa päärooleja tähdittäisivät lapset.

Ritva Åberg nähtiin ensimmäisen kerran valkokankaalla 9-vuotiaana elokuvassa Nokea ja kultaa (1945), jossa hänellä oli Liisan osa. Hänen nimensä oli alkuteksteissä "Pikku Ritva". Elokuvan pääparina nähtiin Ansa Ikonen sekä ohjaaja Edvin Laine. Åbergin ensimmäinen pääosa oli Salme-niminen tyttö lastenseikkailussa Pikku-Matti maailmalla (1947). Hänen vastanäyttelijänään oli muissakin samoissa elokuvissa esiintynyt, toinen ajan suosittu lapsitähti Veli-Matti Kaitala. Alkuteksteissä heidät tunnettiin nimillä "Veli-Matti" ja "Ritva-Leena". 

Suosittu lapsitähtipari palasi valkokankaille seuraavan vuoden kesäisessä maalaiskomediassa Onnen-Pekka, jossa Veli-Matti nähtiin Pekka Aallon roolissa ja Åberg hänen luokkatoverinaan Raijana. Arvostelijat sivuuttivat lastenelokuvan varsin vähin äänin ja ilman jyrkkiä kommentteja, mutta sen arvioitiin täyttävän paikkansa "pirteänä ja hyväntuulisena koko perheen kesähupina". Onnen-Pekan Raijan rooli oli Åbergin elokuvauran suurin tehtävä.

Vuonna 1949 Åberg esiintyi vielä kahdessa filmituotannossa. Hänellä oli pieni sivuosa Edvin Laineen satuelokuvassa Prinsessa Ruusunen ja viimeinen iso rooli kolmannessa Veli-Matti -elokuvassa Aaltoska orkaniseeraa.

Elokuvat 
 Nokea ja kultaa (1945) – Liisa
 Pikku-Matti maailmalla (1947) – Salme
 Onnen-Pekka (1948) – Raija
 Prinsessa Ruusunen (1949) – Dorina
 Aaltoska orkaniseeraa (1949) – Kaarina Hillevi Mäenpää

Lähteet

Viitteet 

Suomalaiset näyttelijät
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Loimaan leipätyttö

Loimaan leipätyttö on taiteilija Alpo Jaakolan pronssiin valettu veistos Loimaan keskuspuistossa Loimaalla. Veistos on vuodelta 1982, ja taiteilija on lahjoittanut sen Loimaan kaupungille. Paikalliseksi perinteeksi on muodostunut leipätyttö-patsaan pesu vappuna.

Lähteet

Suomen patsaat ja veistokset
Loimaa
Koiviston kartano

Koiviston kartano () oli Ulvilassa sijainnut kartano. Nykyisin sen entisillä mailla ovat Porin kaupunginosat Harmaalinna, Honkaluoto, Impola, Kartano, Koivistonluoto, Koivula, Metallinkylä, Uusikoivisto ja Vanhakoivisto, sekä noin 2/3 Väinölästä.

Historia 
Koiviston kartanon perusti Kustaa Vaasa vuonna 1557 kuninkaankartanoksi. Se sijaitsi tuolloin Kokemäenjoen suussa merenlahden rannalla vastapäätä Ulvilan keskiaikaista kaupunkia. Maankohoamisen ja joen kuljettaman lietteen johdosta meri on vuosisatojen kuluessa paennut kartanon edustalta jo lähes 15 kilometrin päähän. 

Koiviston kartanon omistajia olivat muun muassa Ruotsin kuningatar Gunilla Bielke, valtioneuvos Jöns Kurck, kreivi Kustaa Horn sekä Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen Johan Kraftman. 1800-luvun lopulla kartano alkoi myydä maitaan porilaisten teollisuustyöläisten asuintonteiksi. Näin syntynyt Uusikoivisto liitettiin Porin kaupunkiin vuonna 1941. Jäljellä olevat maat jaettiin vuonna 1910 kolmeen osaan; Kartanoon, Harmaalinnaan ja Koiviston kylään (nyk. Vanhakoivisto), jotka siirrettiin myös myöhemmin osaksi Poria. Suurin osa kartanon maista on nykyään rakennettu pientaloalueeksi.

Maaliskuussa 1839 kartanossa tapahtui itsemurha tai henkirikos, kun silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Gustava Sofia löydettiin roikkumasta hirttoköydestä. Epäselväksi jäänyt tapaus toimi myöhemmin innoittajana kirjailija Axel Gabriel Ingeliuksen romaanille Harmaa linna. Vuonna 1851 ilmestynyttä kirjaa pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Sen nimi viittaa Koiviston kartanon kansanomaiseen nimitykseen.

Kraftmanin härkätallit ja muut rakennukset 
Koiviston kartanon puistoisella mäellä sijaitsevat rakennukset kuuluvat nykyään Porin kaupungin omistukseen. Vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1869, jonka jälkeen tilalle rakennettiin uusi. Alueella on lisäksi muun muassa tiilirakenteinen viljasiilo sekä vanha holvikellari.

Kartanon pihapiirissä sijaitsevat myös ns. Kraftmanin härkätallit, jotka ovat nykyisen Porin vanhimpia säilyneitä rakennuksia. Johan Kraftmanin 1770-luvulla rakennuttamat harmaakivestä muuratut karjarakennukset ovat Museoviraston suojelemia. Ne olivat aikanaan maan nykyaikaisimpia navetta- ja tallirakennuksia, joiden teknisistä ratkaisuista Kraftman kirjoitti mittavan selostuksen ruotsalaiseen taloustieteen aikakauskirjaan.

Lähteet 
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt, Kraftmanin härkätalli ja navetta

Viitteet

Aiheesta muualla

Porin kartanot
Ulvila
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Tuolta se tulee, tuolta se tulee

Tuolta se tulee, tuolta se tulee (joskus myös Tuolta se tuloo ja tuonne se menöö) on kuvanveistäjä Heikki Varjan vuonna 1979 paljastettu veistos Seinäjoen rautatieaseman edessä. Se on muistomerkki Seinäjoen kehitykseen voimakkaasti vaikuttaneiden rautatieläisten työlle. Teosta kutsutaankin usein nimillä rautatieläisten muistomerkki tai rautatieläispatsas.

Seinäjoen opiskelijoilla on perinteenä pestä veistos vappuaattoisin.

Lähteet

Seinäjoen patsaat ja veistokset
Unto Monosen muistomerkki

Unto Monosen muistomerkki Someron  kaupungintalon puistossa taidetalo Aholan edustalla on omistettu tangosäveltäjä Unto Monosen muistolle. Graniittisen muistomerkin on suunnitellut Monosen ystävä,  somerolainen Jorma Nordman. Muistomerkki pystytettiin vuonna 1996. Aloitteentekijänä sen pystyttämisessä oli Somerolla toimiva Unto Mononen -yhdistys. Muistomerkin kuva-aiheina ovat kitara, kuu ja tähdet. Muistomerkissä oleva teksti on lainaus säveltäjältä: "Lauluni tulevat jostakin tuolta siniseltä taivaalta."

Lähteet

Someron nähtävyydet
Someron patsaat ja veistokset
Myrsky (Giorgione)

Myrsky () on renessanssin maalarin Giorgionen maalaus vuosien 1506 ja 1508 väliltä. Maalauksen tilasi venetsialainen Gabriele Vendramin. Maalaus on sijoitettu Gallerie dell’Accademiaan Venetsiaan. Teos on saanut Myrsky-nimen myöhemmin.

Maalaus kuvaa idyllistä maisemaa, näkyvissä on joki, puita, raunioita ja kaupunkia. Taivaalla on tummia pilviä ja salamanisku. Maalauksen oikeassa reunassa on lasta imettävä nainen. Naisen imetysasento on tavallisesta poikkeava, lapsi ei ole äitinsä sylissä vaan hänen vieressään. Alastomalla naisella on hartioidensa päällä valkoinen vaate, joka saattaa viitata puhtauteen ja viattomuuteen. Toisaalta naisen rehevät rinnat ja vatsa, samoin kuin imettäminen todennäköisesti edustavat hedelmällisyyttä. Naisen kuvaus viittaa myös neitsyt Mariaan.

Vasemmalla seisoo kontrapostossa mies, jonka kädessä on pitkä sauva. Mies hymyilee ja katsoo oikealle, muttei näytä katsovan naista. Mies saattaa olla sotilas, paimen tai mustalainen. Röntgentutkimusten mukaan miehen tilalla oli alun perin alaston naishahmo. Miehen takana on pylväitä, jotka viittaavat voimaan ja pysyvyyteen, mutta pylväät ovat keskeltä poikki, mikä tavallisesti on kuoleman symboli. Oikealla katon päällä seisoo haikara, joka toisinaan kuvaa vanhempien rakkautta lapseensa.

Maalauksen taustamaisemassa on myrskyn enteitä. Värit ovat hillittyjä ja valaistus on pehmeä. Väreistä vihreät ja siniset sävyt hallitsevat kuvaa. Maisema ei ole pelkkä tausta, sillä on ollut osansa varhaisen maisemamaalaustaiteen kehityksessä. Maalauksen tunnelma on hiljainen.

Maalauksen on tulkittu kuvaavan pakoa Egyptiin. Se on nähty myös klassisen mytologian kohtauksena, joka kuvaa Parista ja hänen ensimmäistä vaimoaan tai antiikin Kreikan pastoraalikohtausta. Italialaisen Salvatore Settisin mukaan taustalla oleva kaupunki kuvaisi paratiisia, ja henkilöt ovat Aatami ja Eeva. Lapsi on Kain. Salamointi edustaa jumalaa, joka on juuri karkottanut pariskunnan Eedenistä. Katkenneet pylväät edustaisivat tällöin alkusyntiä. Erään tulkinnan mukaan maalaus voi olla jopa alkemistisen kullan valmistuksen allegoria.

Myrskyn katsotaan vaikuttaneen Manetin maalaukseen Aamiainen ruohikolla.

Myrsky kirjallisuudessa ja elokuvissa 
 Mary Shelley, Frankenstein 1818, romaani
 Mark Helprin, A Soldier of the Great War 1991, romaani
 Juan Manuel de Prada, Myrsky 1997, romaani
 Tempesta, Pradan romaaniin pohjautuva Tim Disneyn ohjaama elokuva vuodelta 2004

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Settis, Salvatore: La tempesta interpretata. Giorgione, i committenti il soggetto, Einaudi, 1978. 
 Belting, Hans: Exil in Arkadien. Giorgiones Tempestà in neuerer Sicht - Meisterwerke der Malerei. Leipzig: Reclam, 2001. ISBN 3-379-20013-1.

Aiheesta muualla

Italialaiset maalaukset
Renessanssin maalaukset
Lähi-öissä

Lähi-öissä on rap-artisti Mäk Gäliksen debyyttialbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2013 PME Recordsin kautta. Albumin ensimmäinen single "Mäk is bäk" julkaistiin musiikkivideon kanssa kesäkuussa 2012. Albumin toinen single "Tsekkaa mun kiesii" julkaistiin huhtikuussa 2013 musiikkivideon kera. Kolmas albumilta julkaistu musiikkivideo "Älä koske mun bisneksii" julkaistiin toukokuussa 2013, ja neljäs video "Big Mäk" elokuussa samana vuonna. Albumin kappale "Saa föraa" löytyy myös Leijonat 2013 -kokoelmalta. Lähi-öissä nousi Suomen virallisen albumilistan 32. sijalle.

Kappaleet 
 
 
  (mukana Juno, lisälaulu Max'C, Zäkmäni)
 
 
 
  (mukana DJ Susinaama, lisälaulu Zäkmäni)
  (mukana Nopsajalka)
 
 
  (lisälaulu Heini Ikonen, Zäkmäni)
  (mukana Perhosveitsi-Heikki & Lika-Aki) (bonuskappale)

Biitit 
 Sakke Aalto: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11
 MGI, N. Madonia, Perhosveitsi-Heikki & Lika-Aki: 12

Arvostelut 
 Keskisuomalainen: ristiriitainen
 Soundi:

Lähteet 

Suomalaiset hip hop -albumit
Sakke Aallon tuottamat albumit
Vuoden 2013 esikoisalbumit
Lasse Miettinen

Lasse Miettinen (s. 1976 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän toimi vihreiden puoluesihteerinä toukokuusta 2013 kesäkuuhun 2019, kolme kaksivuotiskautta. Aiemmin Miettinen oli työskennellyt vihreän ministeriryhmän ja ympäristöministerin erityisavustajana sekä vihreiden järjestöpäällikkönä.  Hän on ollut myös Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja.

Miettinen on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Hänen ollessa perhevapaalla syyskuusta 2017 helmikuuhun 2018 häntä sijaisti puoluesihteerinä silloinen puoluevaltuuskunnan puheenjohtaja Kaisa Hernberg.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lasse Miettisen puoluesihteerikampanjasivut
 

Vihreän liiton poliitikot
Vihreän liiton puoluesihteerit
Erityisavustajat
Vuonna 1976 syntyneet
Elävät henkilöt
Kaukolanharju auringonlaskun aikaan

Kaukolanharju auringonlaskun aikaan (myös Näköala Kaukolanharjulta) on Albert Edelfeltin maalaus (116,5 × 83 cm) vuodelta 1890. Se on maalattu Tammelassa Hämeessä taiteilijan puolison Ellan de la Chapellen omistuksessa olleen Tammelan Saaren kartanon mailla. Työ kuuluu Suomen taiteen kultakauden keskeisin teoksiin. Näkymä on Tammelan Kaukolanharjulta luoteeseen Pyhäjärven ja Kuivajärven väliselle salmelle. Teos kuuluu Ateneumin kokoelmiin.

Kaukolanharju auringonlaskun aikaan -maalausta pidetään yhtenä Edelfeltin merkittävimmistä maisemamaalauksista. Tämä keltavoittoinen työ herätti heti valmistuttuaan myönteistä huomiota ensimmäisessä näyttelyssään Pariisissa silloisten ranskalaisten sanomalehtien mukaan. Se myytiin ilmeisesti heti. Maalauksen toi julkisuuteen vuonna 1976 saksalainen taidekauppias, ja sen osti Ateneumin taidemuseo, jonka kokoelmiin se nykyisin kuuluu.

Kaukolanharju auringonlaskun aikaan -maalauksessa Edelfelt panosti viipyvän, mutta pian häviävän hetken tavoittamiseen, kun auringonlasku on kultaisimmillaan ennen sen painumista horisontin taakse. Hän nosti työssä horisontin suhteellisen korkealle, tihensi etualan ilmaisevuutta ja käytti siinä japonistisen maalauskankaan mittasuhdetta. Kaikki nämä asiat olivat uutta tuohon aikaan kuvattaessa suomalaista järvimaisemaa.

Edelfelt maalasi maalauksen Tammelassa vuonna 1889 ja viimeisteli sen Pariisissa loppuvuodesta tai alkuvuodesta seuraavana vuonna.Vuonna 1926 Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys rakensi Kaukolanharjun näkötornin Saaren kartanon maille paikalle, jolla Edelfelt maalasi teoksensa. Vuonna 1953 tornin läheisyyteen pystytettiin Edelfeltin muistokivi. Samalla alueella on myös vuonna 1934 Saaren kartanon maille perustettu Saaren kansanpuisto.

Edelfelt maalasi Kaukolanharjua samoilla sävyillä myös Pietarin Eremitaasin hallussa olevaan Näköala Kaukolan harjulta -vesiväri- ja guassityöhön. Myös Ateneumin taidemuseolla on häneltä vesivärityö Näköala Kaukolan harjulta. Edelfeltin Tammelassa maalattuihin töihin kuuluu lisäksi vuonna 1889 Tammelan Portaan kylässä maalattu Turun taidemuseon hallussa oleva öljyvärityö Veräjällä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kaukolanharju auringonlaskun aikaan. 
Suomen taidehistorian merkkiteos syntyi luomisen vaikeudesta, Yle.fi 4.7.2015

Maisemamaalaukset
Albert Edelfeltin maalaukset
Ateneumin kokoelmat
Tammela
Tanssi (Matisse)

Tanssi eli La Danse on Henri Matissen maalaus, josta on kaksi versiota, vuodelta 1909 ja 1910. Tanssivien hahmojen sommittelu muistuttaa Blaken Oberonia, Titaniaa, Puckia ja haltijoiden tanssia kuvaavaa akvarellia vuodelta 1786.

Matisse maalasi Tanssin ensimmäisen version luonnokseksi maaliskuussa 1909. Maalaus oli sommittelullinen tutkielma, sen värit ovat haaleampia ja yksityiskohtia on vähemmän kuin maalauksen varsinaisessa versiossa. Koko on kuitenkin suunnilleen sama. Nelson A. Rockefeller lahjoitti teoksen Museum of Modern Artille.

Tanssi oli Matissen jo pitkään tunteman venäläisen liikemiehen ja keräilijän Sergei Štšukinin tilaus. Tanssin ohella tilaukseen sisältyi toinen, musiikkia kuvaava maalaus. Lokakuun vallankumoukseen asti molemmat maalaukset oli ripustettu tilaajan Moskovan asunnon portaikkoon.

Tanssi kuvaa viittä voimakkaan punaisella maalattua tanssivaa figuuria, joiden taustana on pelkistetty vihreä maisema ja syvän sininen taivas. Matissen kiinnostus primitiivisen taiteeseen näkyy maalauksessa, samoin fauvistinen väripaletti. Intensiiviset lämpimät värit rinnastuvat kylmiin sinisiin ja vihreisiin sävyihin, Alastomien tanssijoiden rytminen asettelu tuovat esiin vapautuneisuuden ja nautinnonhalun tuntemuksia. Maalaus yhdistetään usein Igor Stravinskyn Kevätuhrin nuorten tyttöjen tanssiin.

Tanssia pidetään yleisesti ratkaisevana teoksena Matissen uran ja modernin maalaustaiteen kehityksessä.

Lähteet

Aiheesta muualla
Dance (I), MoMA
The dance, Eremitaasi 
Eremitaasi Amsterdamin sivu Tanssista (teos oli lainassa Pietarista) 
Matisse's Dance (I)
BBC:n sivu Tanssista

Modernismin taide
Ranskalaiset maalaukset
Veräjällä

Veräjällä on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1889. Se on maalattu Tammelan Portaassa Hämeessä taiteilijan osuttua Portaan hämäläiskylään etsiessään maalausten aiheita vaelluksillaan Tammelan Saaren kartanosta käsin, joka oli taiteilijan puolison Ellen de la Chapellen kotipaikka. Maalauksessa nähdään mäen rinteessä rivi aittoja, veräjä ja mekkopukuinen ukko viikatteineen ja tuohikontteineen. Maalausta on pidetty ensimmäisenä impressionistisen ulkoilmamaalauksen kokeiluna Suomessa ja se oli esillä Pariisin näyttelyssä 1890 yhdessä niin ikään Tammelassa maalatun teoksen Kaukolanharju auringonlaskun aikaan (1889–1890) kanssa. Maalaus kuuluu Turun Taidemuseon kokoelmiin.

Ateneumin kokoelmissa on Edelfeltin tekemä ajoittamaton teoksen osaluonnos, tussilla ja lyijykynällä toteutettu Hämäläinen heinämies.

Lähteet

Aiheesta muualla

Albert Edelfeltin maalaukset
Tammela
Paimen-Sanomat

Paimen~Sanomat on Oulun ortodoksisen hiippakunnan seurakuntien eli Kajaanin, Lapin, Oulun ja Vaasan ortodoksisten seurakuntien julkaisema aikakaus- ja tiedotuslehti, joka jaetaan ilmaiseksi kaikille noiden seurakuntien jäsenille. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa sekä painettuna että verkkoversiona.

Lehti keskittyy tiedottamaan seurakuntien jumalanpalveluselämästä ja toiminnasta. Siinä julkaistaan kirkkovuoteen ja ortodoksisuuteen liittyviä opetustekstejä, seurakuntien uutisia ja valokuvia sekä kolumneja. 

Paimen~Sanomien päätoimittajana toimii teologian tohtori Ari Koponen.

Aiheesta muualla
 Paimen~Sanomien lehtien nettiarkisto vuoteen 2015 saakka
 Paimen-Sanomien nettiarkisto vuodesta 2016 alkaen

Ortodoksiset lehdet
Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Alli Heinämaa

Alli Heinämaa (1891 Salo – 1976) oli Heinolan seminaarin harjoituskoulun opettaja, Heinolan kylpylän kamreeri ja toimitusjohtaja ja Heinolan museon perustaja. Hän oli Siviä Heinämaan sisar ja kirjailija Anna Heinämaan ja filosofi Sara Heinämaan isotäti.

Elämä ja ura
Alli Heinämaa pääsi ylioppilaaksi 1911 ja sai opettajan pätevyyden 1913 Heinolan seminaarista. Hän toimi Helsingin alemman kansakoulun opettajana 1912–1913, synnyinkaupunkinsa Salon valmistavan koulun johtajattarena 1914–1917 ja Turun kaupungin ylemmän kansakoulun opettajana 1917–1919.

Heinolan seminaarin harjoituskoulun alkeisluokkien opettajaksi Heinämaa tuli 1919 ja toimi virassa aina vuoteen 1951 saakka. Kesäisin hän toimi Heinolan kylpylaitoksen kamreerina 1924 ja toimitusjohtajana 1928–1931. Heinolan kaupunginvaltuutettuna Heinämaa oli vuosina 1929, 1941 sekä vuodesta 1946 eteenpäin. Sotien aikana hän toimi Heinolan kaupungin naisten vapaaehtoisen työpalvelun johtajana 1939–1944.

Alli Heinämaa oli mukana Lotta Svärd -järjestön sihteerinä ja puheenjohtajana, Suomen Punaisen Ristin Mikkelin läänin piirihallituksessa ja naistoimikunnassa, Mannerheimin Lastensuojeluliiton Heinolan osaston ja Heinolan Karjala-Seuran johtokunnissa, Heinolan Eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana sekä Heinolan kaupunkiseurakunnan kirkkovaltuustossa, kirkkoneuvostossa ja diakoniatoimikunnassa.

Eläkevuosinaan Alli Heinämaa omistautui Heinolan kotiseututyöhön, museoesineiden ja paikallishistoriallisten valokuvien keräämiseen ja Heinolan museohankkeen edistämiseen. Monien vaiheiden jälkeen museo avattiin 1963 Siltakadulla kirkon vieressä sijaitsevaan vuonna 1902 rakennettuun pappilaan.

Heinola-seura on nimennyt Allinpäivän 31. tammikuuta Heinolan kotiseutupäiväksi kunnioittaakseen Alli Heinämaan työtä kaupungin hyväksi.

Lähteet

Suomalaiset opettajat
Vuonna 1891 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet
Heinola
Hannu Pyykkönen (rehtori)

Hannu Pyykkönen (s. 1950) on suomalainen opettaja ja ortodoksivaikuttaja. Hän toimi mikkeliläisen Päämajakoulun rehtorina vuosina 1990–2010 ja sitä ennen saman koulun opettajana ja vararehtorina.

Hannu Pyykkönen on toiminut myös Suomen ortodoksisen kirkon korkeimman päättävän elimen, kirkolliskokouksen kirkolliskokousedustajana kaksi kautta vuoteen 2013 saakka. Hän on perustanut vuonna 2005 yhdessä poikansa Petja Pyykkösen kanssa yhden suurimmista suomalaisista ortodoksista mediosta, Ortodoksi.netin, joka on laaja suomalainen ortodoksinen tietosivusto.

Häneltä on julkaistu kaksi teosta. Toinen yhdessä Lauri Uotilan ja Teuvo Tiihosen kanssa käsitteli Päämajakoulun satavuotista historiaa ja toinen yhdessä Petja Pyykkösen kanssa ja se käsitteli Mikkelin puretun ortodoksisen sotilaskirkon historiaa.

Teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Hannu Pyykkösen verkkosivut
 Hannu Pyykkösen esittely Suomen ortodoksisen kirkon sivuilla 

Suomen koulujen rehtorit
Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt
Kangasalan Voitto

Kangasalan Voitto (KaVo, viralliselta nimeltään "Voimistelu ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry") on kangasalalainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1929. Seurassa harrastetaan mm. jalkapalloa, jääkiekkoa ja kaukalopalloa. Kaukalopallossa seura pelasi välillä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kaukalopalloliigassa.

Aikaisemmin seura on menestynyt mm. pikaluistelussa. Olavi Köppä osallistui Innsbruckin olympialaisissa 1976 1 500, 5 000 ja 10 000 metrin matkoille. Parhaiten hän menestyi 10 000 metrillä, jossa hän oli yhdeksäs.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FC KaVo 
Joensuu, Jorma (toim.): 25 vuotta työläisurheilua Kangasalla – Kangasalan Voitto 1929–1954. 1954.
Leino, Eino ja Joensuu, Jorma  (toim.): Voimistelu- ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry 40-vuotias. 1969.
50 vuotta työläisurheilua Kangasalla: Kangasalan Voitto 1929-1979; Kangasalan Voitto, 1979; ISBN 9519496548, 9789519496542; 37 sivua
Papinsaari, Raimo: Voimistelu- ja urheiluseura Kangasalan Voitto ry 60-vuotias 1929–1989. 1989.
Valtonen, Juha: Voimistelu- ja Urheiluseura Kangasalan Voitto ry 1929-1999; Kangasalan Voitto, 1999

Suomalaiset urheilun yleisseurat
Kangasalalaiset urheiluseurat
Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä

Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä on Euroopan parlamentin vuodesta 2009 tunnustama, vuosittain 23. elokuuta vietettävä muistopäivä Euroopan totalitaristiten maiden uhrien muistoksi. Päivämäärä on allekirjoittamispäivä 1939 Molotov–Ribbentrop -sopimuksesta, jota parlamentin puhemies Jerzy Buzek luonnehti vuonna 2010 "ihmiskunnan historian kahden pahimman totalitarismin muodon yhteenliittymäksi". Kannanotto pitää Neuvostoliiton kommunistisen stalinismin ja Saksan/Suur-Saksan kansallissosialismin, natsismin aikaisia joukkokarkotuksia, murhia ja orjuuttamisia sotarikoksina ja rikoksina ihmisyyttä vastaan sekä pyrkii vahvistamaan Euroopassa demokraattisia arvoja ja rauhaa.

Katso myös 

 Vainojen uhrien muistopäivä

Aiheesta muualla 

 Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä Hyväksytyt tekstit, Euroopan parlamentti

Kansainväliset vuosipäivät
Pöytä on katettu

Pöytä on katettu on Elokuu-yhtyeen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2013. Se nousi Suomen virallisen albumilistan kahdeksannelle sijalle. Albumilta on singlenä julkaistu kappaleet "Tänään lähtee" sekä "Valvoo". "Tänään lähtee" nousi Suomen virallisen singlelistan 12. sijalle.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Albumin arvostelu Savon Sanomien sivustolla

Elokuun albumit
Vuoden 2013 albumit
Enkeleitä onko heitä (Anne Mattilan albumi)

Enkeleitä onko heitä  on Anne Mattilan kolmas sooloalbumi ja toinen peräkkäinen platinalevy.

Kappaleet 
Kaikki kappaleet sovittaneet Joriv Sivonen, Jari Holm ja Kisu Jernström.

Lähteet 
 Levyn kansivihko
 Discogs.com

Viitteet 

Vuoden 2003 albumit
Anne Mattilan albumit
Gyula Andrássy

Gyula Andrássy (; 3. maaliskuuta 1823 Kassa (nyk. Košice Slovakiassa) – 18. helmikuuta 1890 Volosko (nyk. Kroatiassa)) oli unkarilainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1867–1871 sekä Itävalta-Unkarin ulkoministerinä 1871–1879.

Elämäkerta 

Kreivilliseen sukuun syntynyt Andrássy oli koulutukseltaan lakimies. Hän kuului nuorena Lajos Kossuthin johtamiin Unkarin radikaaleihin uudistusmielisiin. Hänet valittiin Unkarin valtiopäiville ensi kerran vuonna 1847 ja Unkarin vallankumouksen aikana 1848–1849 hän toimi pataljoonankomentajana. Unkarin kapinahallitus lähetti hänet edustajanaan neuvottelemaan Konstantinopoliin. Kumouksen kukistumisen jälkeen Andrássy pakeni Unkarista. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan ja häntä esittävä kuva hirtettiin. Hän kuitenkin palasi Unkariin vuoden 1857 yleisen armahduksen jälkeen. Hänet valittiin vuonna 1861 Itävallan parlamenttiin. Andrássy tuki Ferenc Deákia, jonka johdolla saatiin vuonna 1867 neuvoteltua Unkarin itsehallinnon palauttanut Itävalta-Unkarin kompromissi. Andrássy nimitettiin 17. helmikuuta 1867 Unkarin pää- ja puolustusministeriksi. Hän johti viimeisiä Itävallan ja Unkarin välillä käytyjä neuvotteluja sopimuksen sisällöstä. Hänen pääministerikautenaan luotiin pohja Unkarin omille asevoimille, Honvédille.

Andrássysta tuli vahva Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian tukija. Hän katsoi slaavien muodostavan uhan valtakunnalle ja kannatti liittoa Saksan kanssa. Niinpä hän vastusti vuonna 1871 Itävallan pääministeri Karl Siegmund von Hohenwartin suunnitelmaa Böömin autonomian laajentamisesta ja vaati Itävallan pysymistä puolueettomana Ranskan–Saksan sodan aikana. Hänen toiveittensa mukaisesti keisari Frans Joosef I omaksuikin saksalaisystävällisemmän ulkopolitiikan ja nimitti Andrássyn valtakunnan ulkoministeriksi Friedrich Ferdinand von Beustin seuraajana 14. marraskuuta 1871. Andrássyn johdolla Itävalta-Unkari solmi vuonna 1879 Saksan kanssa puolustusliiton, joka toimi sen jälkeen maan ulkopolitiikan kulmakivenä aina ensimmäisen maailmansodan loppuun asti. Andrássy vastusti toimia, jotka olisivat lisänneet slaavilaisten kansojen osuutta Itävalta-Unkarin väestöstä. Balkanin sodan aikana 1876–1878 hän piti Itävalta-Unkarin puolueettomana. Hän kuitenkin hyväksyi vuoden 1878 Berliinin kongressissa sen, että Itävalta ryhtyisi miehittämään Bosnia-Hertsegovinaa, sillä hän halusi kompensoida Venäjän vahvistunutta asemaa Balkanilla. Päätös muodostui hyvin epäsuosituksi sekä Itävallassa että Unkarissa, ja Andrássy erosi ulkoministerin tehtävistä 8. lokakuuta 1879, päivää Saksan kanssa solmitun sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.

Andrássy toimi vielä tämän jälkeen Unkarin parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Myöhemmin myös hänen poikansa Gyula Andrássy nuorempi vaikutti Unkarin politiikassa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Unkarin pääministerit
Itävalta-Unkarin ulkoministerit
Unkarilaiset kreivit
Vuonna 1823 syntyneet
Vuonna 1890 kuolleet
Topelius ja lapset

Topelius ja lapset Zacharias Topeliuksen muistomerkki Koulupuistikossa Helsingissä. Veistos on Ville Vallgrenin käsialaa ja se pystytettiin vuonna 1932.

Muistomerkki kuvaa Zacharias Topeliuksen lasten ympäröimänä, samaan tapaan kuin Emil Wikström Vaasaan 1915 tekemässään muistopatsaassa. Koulupuiston muistomerkki edustaa leppoisaa ja perinteistä veistotaidetta, kuten monet Vallgrenin 1900-luvun alun veistokset.

Veistoksen syntyhistoria ei ole yhtä leppoisa. Topeliuksen muistomerkit herättivät kiistaa 1920-luvun lopulla. Ruotsalainen kirjallisuusseura järjesti muistomerkistä 1928 kilpailun, jonka voitti Gunnar Finne teoksella Taru ja totuus. Topeliukselle toivottiin kuitenkin hänen teoksiensa tyyliin paremmin sopivaa, ihanteellista realismia edustavaa muistomerkkiä. Maila Talvio käynnisti kansalaiskeräyksen, jonka tuloksena Vallgrenin jo 1909 veistämä, alun perin Topeliuksen hautamuistomerkiksi aiottu teos valettiin pronssiin ja paljastettiin juhlavasti 13. toukokuuta 1932. Paikalla oli presidentti P.E. Svinhufvud ja ohjelmana kuorolaulua ja juhlakulkue. Tarun ja totuuden vaatimattomampi paljastustilaisuus oli vasta lokakuussa samana vuonna.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Zachris Topelius
Helsingin patsaat ja veistokset
Ville Vallgrenin veistokset
Kaartinkaupunki
Aarne Wuorimaa

Aarne Artur Wuorimaa (vuoteen 1906 Blomberg; 8. helmikuuta 1892 Leivonmäki – 5. heinäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, joka toimi 1930-luvulla Suomen lähettiläänä Saksassa.

Wuorimaan vanhemmat olivat kirkkoherra, kansanedustaja Arthur Oliver Wuorimaa ja Anna Emilia Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1916. Wuorimaa toimi Ilmailuvoimien intendenttinä 1918–1919, Suomen pääkonsulaatin virkailijana Lontoossa vuonna 1919 ja Suomen hallituksen edustajana Amerikan Punaisessa Ristissä sen toimiessa Suomessa 1920–1921. Hän oli sitten lähetystöavustajana Pariisissa 1921–1922, Kansainliiton pääsihteeristön virkailijana 1923–1925 ja lähetystösihteerinä Pariisissa 1925–1928.

Wuorimaa oli Suomen lähettiläänä Tallinnassa 1928–1933, Berliinissä 1933–1940, Budapestissa ja Sofiassa 1940–1944 ja sen jälkeen disponsibiliteetissa ja eläkkeellä. Hän oli uudelleen aktiivipalveluksessa ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1950–1951 sekä lähettiläänä ja suurlähettiläänä Haagissa ja Lissabonissa 1951–1959.

Wuorimaa raportoi 7. marraskuuta 1938 Suomen hallitukselle, että ulkoministeri Rudolf Holsti oli Genevessä pidetyillä diplomaatti-illallisilla 26. syyskuuta 1938 solvannut Saksan hallitusta ja valtakunnankansleri Adolf Hitleriä sudeettialueiden kriisiin liittyen. Saksaan myönteisesti suhtautunut Wuorimaa oli saanut tiedon asiasta Saksan ulkoministeriön valtiosihteeriltä von Weizsäckeriltä ja hän lisäsi lausunnon raporttiinsa tarkistamatta sitä itse muista lähteistä. Holsti itse kertoi vain kääntäneensä illallisten ranskalaisille osanottajille otteita Hitlerin samana päivänä pitämästä puheesta. Raportin seurauksena Holsti joutui eroamaan 16. marraskuuta 1938 ja hänen tilalleen tuli Eljas Erkko. Max Jakobsonin mukaan Holstin ero tulkittiin Moskovassa Saksan voitoksi.

Julkaisuja
Piirteitä Sippolan historiasta, Kansanvalistusseura, 1915. (Kansanvalistusseuran kotiseutukuvauksia, 26–30.)
Muistojeni Unkari. Otava, 1947.
Mitä on diplomatia. Otava, 1949.
Lähettiläänä Hitlerin Saksassa. Otava, 1967

Lähteet

Suomen suurlähettiläät
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Pikkuentente

Pikkuentente oli Tšekkoslovakian, Romanian ja Jugoslavian välinen poliittis-sotilaallinen liitto maailmansotien välisenä aikana. Se perustui sarjaan vuosina 1920 ja 1921 solmittuja sopimuksia. Pikkuententen tarkoituksena oli suojella kyseisten maiden alueellista koskemattomuutta sekä poliittista riippumattomuutta. Se oli suunnattu varsinkin Unkaria vastaan, joka oli Trianonin rauhassa menettänyt suuria alueita kaikille kolmelle mainitulle valtiolle ja oli halukas saamaan ne takaisin. Tarkoituksena oli myös estää Habsburgien hallitsijasuvun valtaanpaluu. Pikkuententen luojina olivat Tšekkoslovakian ulkoministeri Eduard Beneš sekä Romanian ulkoministeri Take Ionescu.

Pikkuententen muodostivat Tšekkoslovakian ja Jugoslavian puolustussopimus 14. elokuuta 1920, Tšekkoslovakian ja Romanian sopimus 23. elokuuta 1921 sekä Jugoslavian ja Romanian sopimus 7. kesäkuuta 1921.

1920-luvun aikana pikkuententen valtiot pyrkivät kehittämään taloudellista ja poliittista yhteistyötä. Ne solmivat kaikki myös liiton Ranskan kanssa. Luodakseen vastavoiman pikkuententelle Unkarin pääministeri István Bethlen solmi vuonna 1927 liiton Italian kanssa.

Vuonna 1933 pikkuententen maat perustivat pysyvän sihteeristön ja pysyvän neuvoston, joka muodostui kolmesti vuodessa kokoontuneista jäsenvaltioiden ulkoministereistä. Käytännössä kolmen valtion ulkopolitiikka alkoi kuitenkin etääntyä toisistaan. Tähän vaikutti Saksan voimistuminen sekä Ranskan vaikutuksen heikkeneminen. Huhtikuussa 1937 Tšekkoslovakia, joka koki itsensä Saksan uhkaamaksi, pyysi että muut pikkuententen maat sitoutuisivat antamaa täyden sotilaallisen tuen hyökkäyksen kohteeksi joutuneelle jäsenmaalle. Romania ja Jugoslavia kuitenkin kieltäytyivät antamasta sitoumusta, minkä seurauksena liitto menetti merkityksensä. Pikkuentente hajosi lopullisesti Saksan miehittäessä Tšekkoslovakialle kuuluneet Sudeettialueet syyskuussa 1938.

Katso myös
Entente cordiale

Lähteet

Aiheesta muualla

Sotilasliitot
Tšekkoslovakian historia
Romanian historia
Jugoslavian historia
1920-luku
1930-luku
Sempiternal

Sempiternal on brittiläisen metalcore-yhtye Bring Me the Horizonin neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä RCA Records.

Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10. Albumi on myynyt kultaa sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Oliver Sykes – laulu, kosketinsoitin, musiikkiohjelmointi
 Lee Malia – kitarat, taustalaulu
 Matt Kean – bassokitara
 Matt Nicholls – rummut, lyömäsoittimet
 Jordan Fish – kosketinsoitin, syntetisaattorit, musiikkiohjelmointi, samplet, taustalaulu

Kultalevyt

Arvostelut 
 AllMusic: 
 The Guardian: 
 Imperiumi.net:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sempiternal discogs.com -sivustolla

Vuoden 2013 albumit
Bring Me the Horizonin albumit