Misäärit

Misäärit (mišäärit / mishäärit, tat. мишәрләр / mişärlär, ven. мишари; mišari - vanha nimitys meštšerjaki, мещеряки) ovat Kazanin tataarien ohella toinen Volgan tataarien pääryhmä. He harjoittavat islamin uskoa ja puhuvat turkkilaisen tataarin kielen läntistä murretta eli misääriä. Perinteisiä asuinalueita on ollut muun muassa Penzan alue, Mordva, Uljanovskin alue, Nižni Novgorodin alue ja myöhemmiten myös Moskova. Tataarit Suomessa ovat taustaltaan misäärejä.

Historia 

Unkarilainen dominikaanimunkki Julian (Julianus barát) kirjoitti aikanaan "itäisistä unkarilaisista", joita hän oli tavannut Baškiriassa vuonna 1235. Viitaten tähän, jotkut tutkijat myöhemmin totesivat misäärien muodostuneen näistä alueelle jääneistä unkarinkielisistä madjaareista, jotka lopulta "turkkilaistuivat". (Misäärit ovat olleet tutkijoiden mielenkiinnon kohteena myös Unkarissa.)

Tataarilainen historijoitsija Alimdzhan Orlov toteaa misäärien olevan turkkilaisten kiptšakkien jälkeläisiä ja että heissä on havaittavissa vaikutteita unkarilaisilta, bolgaareilta, karaiimeilta, armenialaisilta, mordvalaisilta ja eteläslaavilaisilta heimoilta. Orlov on myös tarkentanut misäärien muistuttavat karaiimeja sekä balkaareja kielensä, perinneruoan, ja viikonpäivien nimityksen vuoksi. 1800-luvulla hyväksytyin hypoteesi oli puolestaan venäläisen tutkijan Velyaminov-Zernovin kehittämä, jonka mukaan misäärit polveutuisivat kiptšak-kumaaniheimoista, jotka sekoittuivat burtassien ja meštšeran kanssa Oka-joen alueella. Tutkija G. N. Ahmarov uskoi misäärien olevan Kultaisen ordan väestön jälkeläisiä, joista ainakin osa tunnettiin nimellä nogai. (Ногай). Misäärien etnisestä alkuperästä ei ole yksimielisyyttä.

Alueellisesti ryhmän muodostuminen tapahtui Sura-joen länsipuolen metsäarovyöhykkeellä Okan sivujokien varsilla. Yksittäisiä paimentolaisryhmiä alkoi siirtyä tälle suomalais-ugrilaisten kansojen asuttamalle alueelle 1000-luvun alussa. Kultaisen Ordan aikana seudulle muutti kiptšakkeja, jotka perustivat mm. Temnikovin, Narovtšatin, Šatskin ja Kadomin linnoitukset. Kultaisen Ordan heikennyttyä heistä tuli Venäjän alamaisia, jotka viljelivät maata maksaen jasakkiveroa tai suorittivat sotapalvelusta. Etnisenä ryhmänä misäärit muotoutuivat Moskovan Venäjästä riippuvaisen Qasimin kaanikunnan alueella 1400–1500-luvuilla. 1500-luvun loppupuolelta 1700-luvulle jatkuneet muuttoliikkeet lähensivät heitä Kazanin ja Kasimovin tataareihin, jolloin syntyi Volgan–Uralin alueen tataareina tunnettu kansa.

Misäärit omaksuivat tataari-nimensä venäläisiltä ennen muita tataareja 1800-luvun lopulla. Tätä ennen he tiedettävästi kutsuivat itseään joko yleisesti muslimeiksi, bolgaareiksi, tai misääreiksi (mišär / meštšerjaki). Osa heistä tunnettiin nimellä nogai. Professori A. Halikov näkee tähän johtaneen historian seuraavasti: Kazanin valloituksen (1552) jälkeen kazanilaisia ja misäärejä pakkosiirrettiin, jolloin heidän oli aktiivisen keskinäisen sekoittumisen takia ottaa käyttöön yhteinen etnonyymi (tataari), jota Kultaisen ordan feodaaliylhäisö oli käyttänyt. Myös venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto alkoivat kutsua heitä tällä nimellä. Vähitellen nimitys sai alaa, mutta valtaosa tataariväestöä kutsui itseään mieluummin musulmaaneiksi tai turkinsukuisiksi bolgaareiksi. Mišär (мишәр) on Kazanin tataarien heistä käyttämä nimitys. Nykyisen Baškortostanin alueella asuvista misääreistä on käytetty venäjänkielistä nimitystä meštšerjaki.

Vuonna 1926 misäärien lukumääräksi oletettiin noin 200 000. Heidän lukumääräksi on toisaalta myös arvioitu ainakin miljoona.

Kulttuuri 

Islamiin kääntyminen tapahtui misääreillä asteittain. Se alkoi Volga Bulgarian aikoihin ja kiteytyi Kultaisen ordan kaudella.

Misäärien puhuma turkkilaisen tataarinkielen murre tunnetaan sen läntisenä murteena. Se jakautuu vielä useisiin paikallismurteisiin. Länsimurteelle on ominaista tataarin keskimurteessa esiintyvän labiaalistuneen [ɒ]:n sekä uvulaaristen [q]:n ja [ʁ]:n puuttuminen. Eräissä paikallismurteissa esiintyy affrikaatta [tʃ], toisissa [ts]. Tataarin kirjakieli (eli Kazanin murre) on muodostunut keski- ja länsimurteiden sekoittumisen tuloksena. Misäärimurteen, etenkin Sergatšin alueella, on sanottu muistuttavan paljolti muinaista kiptšakkikielten alkumuotoa.

Misäärien arkkitehtuurissa, talonrakenuksessa ja kotien sisustuksessa on havannoitu etenkin venäläisiä ja mordvalaisia vaikutteita. Misäärien sadut sisältävät usein merkkejä pakanuudesta sekä paljon eläinaiheita. Sosiaalinen satiiri on ollut myös suosiossa. Se on yleensä kohdistunut rikkaisiin ja hengellisiin johtajiin. Kansanrunous on ollut yleensä haikeaa, kotiseudusta ja kurjista ihmiskohtaloista kertovaa. Misäärien häälaulut muistuttavat paljolti tšuvassien lauluja.

Perinteisiin ruokiin kuuluvat keitot, lihasta tehdyt ruuat, taikinasta tehdyt suolaiset, makeat piirakat ja leivonnaiset, pilahvit sekä puurot. Vaikutteita on saatu naapurikansoilta kuten venäläisiltä, mareilta, udmurtiteilta, sekä Keski-Aasian kansoilta kuten uzbekeilta ja tadžikeilta.

Vaikka misääreistä löydetäänkin niin sanottuja ulkopuolisia vaikutteita on heidät, kuten balkaarit siitä huolimatta luettu kiptšakkilaisheimon "puhtaimpiin edustajiin".

Asuinalueita 

 Penzan alue
 Mordva
 Uljanovskin alue
 Nižni Novgorodin alue
 Marin tasavalta
 Tšuvassia
 Moskova
 Tatarstan
 Samaran alue
 Rjazanin alue
 Saratovin alue
 Volgogradin alue
 Orenburgin alue
 Baškortostan
 Kurganin alue
 Tšeljabinskin alue

Suomen misäärit 

Joitain poikkeuksia lukuun ottamatta Suomen tataarit ovat taustaltaan misäärejä. Heidän esivanhempansa olivat kotoisin Nižni Novgorodin alueelta. Kyseisen alueen tataareja on kutsuttu myös lempinimellä "Nizhgar" (Нижгар).

Suomenmisääriläistä musiikkia on soittanut yhtye Başkarma, jonka tuotantoa on koottu kokoelmalevylle "Mişär Tatar – Halik Köylare".

Lähteet

Aiheesta muualla
 Horsemeat in the culinary traditions of the Mishär Tatar diaspora in the eastern Baltic Sea region: cultural and historical aspects
 "Мишәрләр" ансамбле концерты. Фәрит Гыйбатдинов юбилее
 Başkarma
 Nižni Novgorodin alueen tataarikylistä kertova sivusto 

Tataarit