joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
TurboGears

TurboGears on Python-ohjelmointikielellä toteutettu WWW-kehitykseen tarkoitettu ohjelmistokehys, joka koostuu useista pienemmistä Pythonilla kirjoitetuista ohjelmakomponenteista.  TurboGearsin muodostavia osakomponentteja voidaan käyttää myös itsenäisinä osina ohjelmistokehityksessä.

TurboGearsin avulla voidaan käsitellä tietokantoja kirjoittamatta SQL-lausekkeita.  Koska TurboGears-sovellusten toimintalogiikan ja käyttöliittymän kuvaavat tiedostot on erotettu toisistaan, TurboGears-sovelluksen tuottamia XHTML-sivuja voidaan suunnitella ja muotoilla millä tahansa XHTML-editorilla, mikä helpottaa sovelluksen ulkoasun suunnittelua.  TurboGears tukee myös AJAX-ohjelmointia.

Ohjelmoinnin nopeutta ja helppoutta korostaakseen TurboGearsin tekijät ovat kirjoittaneet oppaan The 20 Minute Wiki, jossa kuvataan vaihe vaiheelta yksinkertaisen Wiki-sovelluksen ohjelmointi TurboGearsin avulla.  Kuten oppaan nimestä käy ilmi, kirjoittajat väittävät Wiki-sovelluksen ohjelmointiin kuluvan aikaa vain 20 minuuttia.

TurboGearsin 1.0-haara muodostuu mm. seuraavista osakomponenteista:

 MochiKit − JavaScript-kirjasto.
 Kid − templatekirjasto.
 CherryPy − webkirjasto.
 SQLObject − tietokantakirjasto.

2.0-haara rakentuu Pylons-ohjelmistokehyksen päälle, käyttää Genshi-mallinekonetta ja SQLAlchemy-tietokantakirjastoa sekä sisältää useita muita muutoksia aiempiin versioihin.

TurboGears tukee MVC-arkkitehtuuria: SQLObject tai SQLAlchemy toimii mallina (Model), Kid tai Genshi muodostaa näkymän (View) ja CherryPy on ohjain (Controller).

Versiot

Uusin 1.0-haaran versio 1.0.8 julkaistiin 17.12.2008 ja 2.0 valmistui 27.5.2009.  Lisäksi on julkaistu 1.1-haara, jonka lopullinen versio julkaistiin 4.10.2009.

Uusin työn alla oleva haara on 2.1, josta on julkaistu versio 2.1a2.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla
 TurboGears: Front-to-Back Web Development 
 The 20 Minute Wiki 
 Planet TurboGears 

Ohjelmakehykset
Python
Vapaat ohjelmistot
Lippakioski

Lippakioski on Helsingin kaupunginarkkitehti Gunnar Taucherin johdolla 1930-luvun lopulla suunniteltu myöhäisfunktionalistinen, 1940-lukua edustava, makeis- ja virvoitusjuomakioskeissa käytetty kioskityyppi.

Ensimmäiset puurakenteiset kaarevaetuseinäiset lippakioskit suunniteltiin jo vuonna 1937 (Gunnar Taucher ja Eero Urpola), mutta tämänpäiväiset lippakioskit on rakennettu 1940- ja 1950-luvuilla. Lippakioskit, joita on jäljellä 19 kappaletta ympäri Helsinkiä ovat kaupunginarkkitehti Hilding Ekelundin allekirjoittamien piirustusten mukaisia.

Lipallinen puurakenteinen kioski on suorakaiteen muotoinen. Kioskin ikkunallisessa etuosassa lipan alla on myyntitiski. Kioskin takana on ovi. Sisätilat on jaettu kahteen osaan myynti- ja varastopuoleen, joiden välissä on liukuovi.

Kioskit rakennettiin aikoinaan keskeisille paikoille linja-auto- ja raitiovaunulinjojen päätepysäkeille sekä puistojen reunamille.

Vuonna 1938 Taucherin kaarevaseinäisen kioskin tyyppipiirustukset julkaistiin Arkkitehti-lehdessä. Tämän jälkeen niitä rakennettiin ainakin Poriin. Yksi vuonna 1941 valmistunut kioski on vielä jäljellä Sibeliuspuistossa.

Lippakioskien sijainnit 
 Arabianaukio
 Eiran puisto
 Helsinginkatu-Fleminginkatu
 Johanneksenpuisto
 Karhupuisto
 Katajanokanpuisto
 Kauppakorkeakoulut
 Käpylänaukio
 Laajalahden aukio
 Lapinlahdenpuistikko
 Liisanpuistikko
 Munkkiniemen puistotie, valmistunut 1939, Helsingin vanhin.
 Museon puisto
 Nordenskiöldin aukio
 Paavalinpuisto
 Pitkäsilta
 Suursuon ostoskeskus, Maunula
 Vuorimiehenpuistikko

Edestä kaarevat lippakioskit:
 Kaisaniemenpuisto
 Mika Waltarin puisto
 Otto Iivari Meurmanin puisto

Soikea kioski:
 Hietalahdenranta

Pyöreät betoniset "lankarullakioskit":
 Kasarmitori
 Pohjoisesplanadi-Fabianinkatu
 Pohjoisesplanadi-Mikonkatu
 Ruskeasuo

Helsingin kaupunki on päättänyt myydä tarjouskilpailulla seuraavat 10 lippakioskia syksyn 2015 jälkeen:
 Eiran puisto
 Johanneksenpuisto
 Kauppakorkeakoulut
 Karhupuisto
 Käpylänaukio
 Laajalahden aukio
 Lapinlahdenpuistikko
 Liisanpuistikko
 Museon puisto
 Vuorimiehenpuistikko

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Stadin lippikset.

Helsingin liikerakennukset
Kioskit
Sitruunahemppo

Sitruunahemppo (Carduelis citrinella) on peippojen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 11–13 cm ja paino 11–14 g. Vihervarpusta muistuttava pieni peippolintu, jonka siivellä on 2 keltaista juovaa. Niskassa ja kaulassa harmaata, yläperä kellanvihreä. Pyrstö on kokonaan tumma. Nuori lintu on melko yksivärisen harmaanruskea. Laulu muistuttaa tiklin ja vihervarpusen viserrystä.

2 alalajia tunnetaan. Nimialalaji citrinella esiintyy mantereella, corsicana Korsikassa ja Sardiniassa. Corsicana on vähemmän vihertävä kuin citrinella.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä.

Esiintyminen 
Euroopan ja samalla koko maailman populaatio on kooltaan 250 000–280 000 paria eli 500 000–640 000 yksilöä. Pääosa pesii Espanjan vuoristoissa ja loput enimmäkseen Sveitsissä. Tavattu Suomessa kerran, 17.5.–2.7.1995 Kirkkonummella.

Elinympäristö 
Vuoristoiset havumetsät.

Lisääntyminen 

Pesä on puussa. Munia on tavallisesti 4, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 17–18 päivän ikäisinä. Pesii usein kahdesti kesässä.

Ravinto 
Syö siemeniä, poikasaikana myös selkärangattomia eläimiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Sitruunahemppo (Carduelis citrinella)
ITIS: Carduelis citrinella 
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Carduelis citrinella, citril finch 

Peipot
Brühl

Brühl on kaupunki Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Kölnistä etelään. Kaupungissa on arviolta 44 768 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 36,12 neliökilometriä.

Historia 
Brühl oli Kölnin prinssi-piispan asuinpaikka. Clemens August rakennutti raunioituneen linnan tilalle Augustusburgin ja Falkenlustin kaupungin keskustaan. Linnat muodostavat nykyään UNESCOn maailmanperintökohteen. Saksan presidentit käyttivät Augustusburgin linnaa vuoteen 1994 vieraiden valtionpäämiesten vastaanottopaikkana.

Nähtävyyksiä 
Augustusburgin ja Falkenlustin linnat
Huvipuisto Phantasialand
Max Ernst -museo, joka esittelee surrealisti Max Ernstin veistoksia ja maalauksia
Paikallista historiaa ja keramiikkaa on esillä kahdessa pienemmässä museossa

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kaupungin viralliset sivut 
Max Ernst -museo   
Brühlerin museosaari 

Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Luc Alphand

Luc Alphand (s. 6. elokuuta 1965 Briançon, Ranska) on ranskalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja autourheilija.

Alphand teki debyyttinsä alppihiihdon maailmancupissa vuonna 1984. Hän voitti maailmancupin vuonna 1997 ja samana vuonna hän lopetti uransa ja aloitti kilpa-autoilun. Ensin hän ajoi Nissan Micra Stars Cup -luokassa kauden 1997–1998, sitten European Le Mans Series -luokassa 2001, FIA GT Championship- ja Lamborghini Supertrophy -luokissa 2002. Dakar-ralliin hän osallistui vuosina 1998–2009. Vuonna 2005 hän oli kilpailussa toinen tallitoverinsa Stéphane Peterhanselin jälkeen ja vuoden 2006 Dakar-rallin hän voitti. Autourheilu-uransa hän lopetti vuonna 2010.

Saavutuksia

Alppihiihdossa 

 MM-pronssia syöksylaskussa 1996
 Maailmancupin kokonaiskilpailun voitto 1997
 Maailmancupin syöksycupin voitto 1995, 1996 ja 1997
 Maailmancupin supersuurpujottelucupin voitto 1997

Autourheilussa 

 Dakar-rallin voitto 2006

Alppihiihdon maailmancupin osakilpailuvoitot 
Lähde:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Luc Alphandin kotisivut

Ranskalaiset alppihiihtäjät
Ranskalaiset ralliautoilijat
Ranskalaiset autourheilijat
Porsche Supercup -kuljettajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Dido ja Aeneas

Dido ja Aeneas (, Z. 626) on Henry Purcellin ainoaksi jäänyt ooppera
, jonka libreton on kirjoittanut Nahum Tate. Kolminäytöksisen oopperan ensi-ilta oli keväällä 1689. Teos perustuu Vergiliuksen Aeneisin neljännen kirjan tarinaan Karthagon kuningattaresta Didosta. Dido ja Aeneasta pidetään merkittävimpänä englantilaisena barokkioopperana. Teoksesta ei ole säilynyt Purcellin omakätistä partituuria, ja mahdollisesti ainoa 1600-luvulta säilynyt lähde on alkuperäisesityksen libretto.

Lähteet 
 Musiikkitieto: Ooppera 
 All Music Guide to Classical Music, edited by Chris Woodstra, Gerald Brennan and Allen Schrott

Aiheesta muualla
 Oopperan libretto 
 Didon et Enée 

Englanninkieliset oopperat
1680-luvun musiikkiteokset
Henry Purcellin teokset
César Sampaio

Carlos Campos César Sampaio (s. 31. maaliskuuta 1968 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikentän keskustassa.

César Sampaio edusti uransa aikana Santosia (1985-1991), Palmeirasia (1991-1994, 1998-2000), Yokohama Flugelsia (1995-1998), Deportivoa (2001), Corinthiansia (2001), Kashiwa Reysolia (2002-2003, Sanfrecce Hiroshimaa (2003-2004) ja São Paulo FC:tä (2004-2005).

Brasilian maajoukkueessa César Sampaio pelasi 40 A-maaottelua. Hän edusti maataan 1998 MM-kisoissa, joissa Brasilia sijoittui toiseksi. Hän vastasi turnauksen ensimmäisestä maalista puskemalla Brasilian 1-0 -johtoon kisojen avausottelussa Skotlantia vastaan. César Sampaio teki lisäksi kaksi maalia Brasilian voittaessa Chilen toisella kierroksella. Hänen maajoukkueuransa menestyksekkäin vuosi oli kuitenkin 1997, jonka aikana hän voitti sekä Copa Américan että Maanosaliittojen Cupin.

Brasilialaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Pekka Aakula

Petter (Pekka) Aakula (2. syyskuuta 1866 Mynämäki – 11. kesäkuuta 1928 Karttula) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja SDP:n kansanedustaja.

Aakulan vanhemmat olivat arrentaattori (vuokraaja) Jeremia Matinpoika ja hänen puolisonsa Johanna Heikintytär. Vuodesta 1895 lähtien hän oli naimisissa Hilda Maria Keinäsen kanssa. 

Käytyään kansakoulun ja Uudenkaupungin reaalikoulun Aakula valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1891. Seminaarista valmistumisen jälkeen hän toimi opettajana eri paikkakunnilla:
Mynämäellä 1891–1892
Oripäässä 1892–1894
Äänekoskella Keski-Suomen kansanopistossa 1894–1898
Kangasalla 1898–1902
Kuopiossa 1902–1918
Viipurin maalaiskunnassa 1922–1923.

Eduskuntaan Aakula nousi varamiespaikalta, sillä hän tuli Antti Mäkelinin tilalle 1. lokakuuta 1909 toisille valtiopäiville. Hänet oli valittu Sosialidemokraattisen puolueen vaaliliiton varamieheksi Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä. Lisäksi hän toimi kansanedustajana vuoden 1914 valtiopäivillä sekä vuonna 1917 pidetyillä valtiopäivillä. Nämä kaksi eduskuntaa eivät istuneet kuitenkaan vuotta kauempaa.

Kansanedustajana Aakula kuului jäsenenä pankkivaliokuntaan, sivistysvaliokuntaan, tarkastusvaliokuntaan, tullivaliokuntaan ja valtiovarainvaliokuntaan.

Muista luottamustehtävistä voidaan mainita Kuopion läänin läntisen vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtajuus, Kangasalan kunnallislautakunnan esimiesasema, Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenyys, SOK:n, OTK:n, KK:n ja Tulen Turvan hallintoneuvostojen jäsenyys sekä Savon osuuskauppapiirin toimikunnan jäsenyys.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Kuopion kaupunginvaltuutetut
Pohjois-Savon vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1866 syntyneet
Vuonna 1928 kuolleet
Hendrik Verwoerd

Hendrik Frensch Verwoerd (8. syyskuuta 1901 Amsterdam – 6. syyskuuta 1966 Kapkaupunki) oli hollantilaissyntyinen eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi Etelä-Afrikan pääministerinä vuodesta 1958 vuoteen 1966 asti, jolloin hänet murhattiin. Häntä pidetään apartheid-lakien pääsuunnittelijana, ja toimintansa motiiviksi hän ilmoitti ”jumalallisen johdatuksen”.

Varhainen elämä 
Hendrik Verwoerd syntyi 8. syyskuuta 1901 Amsterdamissa. Verwoerd muutti vanhempiensa kanssa Etelä-Afrikkaan ollessaan kaksivuotias. Hän opiskeli Stellenboschin yliopistossa. Hän lähti myöhemmin Saksaan, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Yhdysvaltoihin, ja 7. tammikuuta 1927 tuleva pääministeri meni naimisiin Betsie Schoombien kanssa.

Poliittinen ura 
Maailmansotien välisenä aikana Verwoerd toimi sosiologian professorina, menestyi akateemisella uralla ja nousi Stellenboschin yliopiston sosiologian laitoksen johtajaksi. Hän kannatti voimakkaasti afrikaanerinationalismia ja toimi päätoimittajana kansallismielisessä Die Transvaler -lehdessä, joka suhtautui myönteisesti eurooppalaiseen kansallissosialismiin.

Vuoden 1948 vaaleissa hän hävisi niukasti omassa vaalipiirissään, mutta Kansallispuoleen tuella hänet valittiin maan senaattiin ja hän nousi sen puhemieheksi. Vuonna 1950 hänestä tuli maan bantuasioiden ministeri ja siten uuden apartheid-järjestelmän ”pääarkkitehti”. Verwoerd nousi maansa pääministeriksi 1958. Hänen kaudellaan Etelä-Afrikan unioni muutettiin tasavallaksi kansanäänestyksen jälkeen. Maa myös erosi Kansainyhteisöstä, jota Verwoerd piti ”vaarallisen monirotuisena”. 

Vuonna 1960 Verwoerd kielsi ANC:n ja muut apartheidia vastustaneet järjestöt ja aloitti vuonna 1962 projektin mustien ”kotimaiden” eli niin sanottujen bantustanien perustamiseksi ja mustien eteläafrikkalaisten siirtämiseksi niiden kansalaisiksi.

Verwoerdia ammuttiin vuonna 1960 Johannesburgissa. Teosta vastuussa ollutta David Prattia pidettiin mielisairaana ja hän teki pian itsemurhan psykiatrisessa sairaalassa Bloemfonteinissa.

Murha

Verwoerd joutui lopulta murhatuksi vuonna 1966, kun parlamentin työntekijä Dimitri Tsafendas puukotti hänet hengiltä Etelä-Afrikan parlamenttitalossa. Murha tehtiin, kun alahuoneen istunto oli juuri alkamassa ja Verwoerd oli saapumassa istuntosaliin. Ei käynyt ilmi, oliko teon taustalla lainkaan poliittista motiivia. Oikeus piti Tsafendasia mielisairaana ja hän kuoli lokakuussa 1999 vapautumatta koskaan.
 
Verwoerdin seuraajaksi Etelä-Afrikan pääministerinä nousi syyskuussa 1966 John Vorster.

Lähteet

Etelä-Afrikan pääministerit
Eteläafrikkalaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1901 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Dimitri Tsafendas

Dimitri Tsafendas (14. tammikuuta 1918 – 7. lokakuuta 1999) oli mosambikilais-kreikkalainen murhaaja, joka tappoi Etelä-Afrikan pääministerin Hendrik Verwoerdin 6. syyskuuta 1966.

Tsafendas oli syntynyt Mosambikin pääkaupungissa Lourenco Marquesissa kreikkalaiselle isälle ja afrikkalaiselle äidille. Päästyään lähetiksi Kapkaupungissa toimineeseen Etelä-Afrikan parlamenttitaloon 48-vuotias Tsafendas puukotti pääministeri Verwoerdia kesken parlamentin istunnon. Mielenterveysongelmista kärsinyt Tsafendas todettiin oikeudessa syyntakeettomaksi. Asiantuntijoiden mukaan hän oli skitsofreeninen ja uskoi, että hänen sisuskalujaan jäyti suuri lapamato. Hänen tuomionsa luettiin 20. lokakuuta 1966 ja hänet vietiin Pretorian keskusvankilaan saamaan psykiatrista hoitoa. The Citizen -lehti julkaisi Tsafendasin haastattelun vuonna 1976. 30. syyskuuta 1989 Tsafendas siirrettiin Zonderwaterin vankilaan lähelle Cullinania. Hän kuoli 81-vuotiaana vapautumatta koskaan.

Ei käynyt ilmi, oliko pääministerin murhan taustalla lainkaan poliittista motiivia. Henk van Woerden on kuvannut Tsafendasin elämää romaanissa Een mond vol glas. Hänen elämästään on tehty myös elokuva.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://www.guardian.co.uk/news/1999/oct/11/guardianobituaries.davidberesford?commentpage=1

Eteläafrikkalaiset murhaajat
Salamurhaajat
Mosambikilaiset henkilöt
Vuonna 1918 syntyneet
Vuonna 1999 kuolleet
Anton Ahlström

Anton (Antti) Ahlström (7. syyskuuta 1869 Korpilahti - 5. marraskuuta 1932 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1909.

Elämä 
Anton Ahlströmin vanhemmat olivat kruununmetsänvartija Albinus Ahlström (synt. Lakkila, 1831-1915) ja Anna Lena Aatamintytär (1829-1909). Ahlström kävi kansakoulun ja viljeli kruununtorppaa Korpilahden Saukkolassa. Vuosisadan vaihteessa hän suoritti Evon metsäopiston metsänvartijakoulun, jonka jälkeen hän toimi metsänvartijana kotipitäjässään yli 30 vuoden ajan. Ahlström oli myös Jämsässä viisi vuotta metsätyöjohtajana.

Ahlström toimi aktiivisesti Korpilahden kunnalliselämässä ja vuonna 1908 hänet valittiin kansanedustajaksi. Ahlström uusi paikkansa seuraavissa vaaleissa, mutta työkiireisiinsä vedoten hän ei ottanut tehtävää vastaan. Ahlström oli myös vuonna 1921 Korpilahdesta itsenäistyneen Muuramen kunnanvaltuuston jäsen. Erottuaan metsänvartijanvirastaan syksyllä 1932 Ahlström oli juuri asettumassa viettämään eläkepäiviään Jyväskylään, kun hän kuoli keuhkokuumeeseen 63-vuotiaana marraskuussa 1932. Ahlström on haudattu Jyväskylän hautausmaalle.

Perhe 
Anton Ahlströmin puoliso oli Petäjävedellä syntynyt Iida Sirkkala (s. 1876), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1894. Pariskunnalle syntyi kuusi lasta, joista neljä kuoli jo parin vuoden ikään mennessä.

Ahlströmin velipuoli Albinus Ahlström (1865-1918) kuoli sisällissodan jälkeen Tammisaaren vankileirillä.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Muuramen kunnanvaltuutetut
Pirkanmaan vaalipiiri
Vuonna 1869 syntyneet
Vuonna 1932 kuolleet
Oikeusvaltio

Oikeusvaltio () on valtio, joka noudattaa valtiosääntöä ja jossa kaikki julkisen vallan käyttäminen on sidottu lakiin. Oikeusvaltio on valtiosääntöoikeuden keskeisimpiä lähtökohtia. Valtiosääntö ja perustuslaki ovat systemaattiselta kannalta oikeusvaltioperiaatteen johdannaisia.

Oikeusvaltion käsite syntyi Saksassa 1800-luvulla. Käsitteen esihistoriaan kuuluu Immanuel Kantin oikeusfilosofia, ja sen nosti keskeiseksi teoreettiseksi käsitteeksi ja samalla poliittiseksi vaatimukseksi saksalainen perustuslaillinen koulukunta.

Suomessa oikeusvaltioperiaatteesta säädetään Suomen perustuslain 2 § 3 momentissa: "Julkisen vallan käytön tulee perustua lakiin. Kaikessa julkisessa toiminnassa on noudatettava tarkoin lakia." Hallituksen esityksen mukaan kyseessä on kuitenkin vain kahdesta oikeusvaltioperiaatteen olennaisesta ainesosasta.

Oikeusvaltion sisältö 
Antero Jyrängin määritelmän mukaan oikeusvaltion määritelmään sisältyy kuusi ainesosaa:
valtio on organisoitu oikeussäännöin;
sekä valtioelinten ja viranomaisten että kansalaisten on toimittava näiden oikeussääntöjen mukaisesti (laillisuusperiaate);
valtioelimet ja viranomaiset ovat sidottuja erityiseen, vaikeutetuin menettelyin säädettyyn perustuslakiin;
yksilön oikeusasemasta (oikeuksista ja velvollisuuksista) voidaan määrätä vain sellaisen elimen päätöksin, jonka asettamiseen yksilö voi itse vaikuttaa;
oikeussääntöjä soveltavat yksittäistapauksiin riippumattomat tuomioistuimet; ja
yksilön asemaa suojaavat suhteessa sekä valtioon että muihin yksityisiin perustuslaissa säädetyt perusoikeudet.

Kaarlo Tuori on ryhmitellyt oikeusvaltioteoriat aineellisiin ja muodollisiin. Varhaisperustuslaillisen koulukunnan edustamassa aineellisessa oikeusvaltioteoriassa oikeus on olemassa itsenäisesti, valtiosta ja suvereniteetistä riippumattomasti. Myöhäisperustuslaillisen koulukunnan edustamassa muodollisessa oikeusvaltioteoriassa oikeus samaistuu valtion itsensä antamiin normeihin, joilla se rajoittaa itse itseään ja toimintamahdollisuuksiaan.

Vastaavia käsitteitä 
Angloamerikkalaisissa maissa oikeusvaltiota vastaava käsite on rule of law. Euroopan unionin lainsäädännössä näitä käsitteitä käytetään toistensa käännöksinä. Kuitenkin Jyrängin mukaan käsitteet eivät ole samansisältöisiä. Hänen mukaansa keskeistä rule of law -käsitteessä on vaatimus, että mahdollisimman monet yhteiskunnallisista ristiriidoista saadaan muunnetuiksi tuomioistuinasian muotoon ja ratkaistavaksi tuomioistuimessa.

Katso myös 
 Poliisivaltio
 Oikeushenkilö
 Vallanjako-oppi

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
 Aarnio, Aulis; Uusitupa, Timo (toim.): Oikeusvaltio. Vantaa: Lakimiesliiton kustannus, 2002. ISBN 952-14-0548-1
 Raitio, Juha: Oikeusvaltion ääriviivat. Helsinki: Alma Talent, 2017. ISBN 978-952-14-3313-9

Yleinen oikeustiede
Yhteiskuntatieteet
Seulonnan keskeiset artikkelit
Pastoraalinäytelmä

Pastoraalinäytelmä eli pastoraalidraama on alun perin italialainen näytelmä, jossa runomitassa esitetyt vuorosanat, musiikki ja säestetyt laulut vuorottelivat. Pastoraalidraamojen aiheet liittyivät yleensä maalaisidylliin sijoitettuun rakkaustarinaan, ja niiden henkilöhahmot olivat nuorukaisia ja neitoja tai hahmoja antiikin tarustosta. Pastoraalidraama oli suosittua erityisesti renessanssin aikana, ja sitä pidetään yhtenä merkittävimmistä oopperan esimuodoista.

Tunnettuja pastoraalidraamoja ovat muun muassa Torquato Tasson Aminta.

Katso myös
Pastoraali

Lähteet 

Teatteri
Ooppera

en:Pastoral#Pastoral_plays
Madrigaalidraama

Madrigaalidraama, madrigaalikomedia tai madrigaaliooppera) on italialaisesta 1500-luvun musiikkiperinteestä käytetty nimitys, jossa joukko toisiinsan liittyviä madrigaaleja esitettiin peräkkäin siten, että niistä muodostui yhtenäinen tarina. Madrigaalidraama oli yksi keskeisistä oopperan esimuodoista. Termi itse on peräisin 1900-luvulla eläneeltä musiikkitieteilijältä Alfred Einsteinilta. Madrigaalidraamat jaettiin joskus näytöksiin ja saattoivat sisältää myös prologin. Madrigaalioopperat jäivät muodista 1600-luvun aikana oopperan saavuttaessa kasvavaa suosiota.

Keskeisiä madrigaalidraamojen säveltäjiä olivat Alessandro Striggio, Adriano Banchieri, Giovanni Croce ja Orazio Vecchi.

Lähteet
 Artikkelit "Madrigal comedy" ja "Madrigal" kirjassa The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2
 Some Forerunners of Italian Opera,William James Henderson

Ooppera
Renessanssimusiikki
Urjalan rautatieasema

Urjalan rautatieasema () on rautatieasema Suomen rataverkolla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Urjalan kunnan Urjalan aseman taajamassa noin viiden kilometrin päässä Urjalan kirkolta. Liikennepaikka sijaitsee rautateitse noin 21 kilometrin päässä Toijalan ja noin 111 kilometrin päässä Turun asemalta.

Urjalan rautatieasema on Turun–Toijalan radan alkuperäisiä IV luokan asemia Humppilan, Kyrön ja Liedon asemien ohella. Asema sijoitettiin rautatien sekä Akaan kirkolle ja Koijärvelle menevien maanteiden risteykseen Huhdin kylään. Asemarakennus on Knut Nyladerin laatimien IV-luokan tyyppipiirustusten mukaan 1874-1876 rakennettu asemarakennus, tosin se toteutettiin Humppilan, Kyrön ja Liedon asemien piirustusten peilikuvana. Myöhemmin rakennus vuorattiin ja sitä laajennettiin. Ratapihalta johdettiin pitkähkö teollisuusraide luoteeseen ja aseman pohjoispuolelta linjavaihteesta sivuraide tiilitehtaalle. 

Urjalan asemanseudusta kasvoi merkittävä asutuskeskus, jonne perustettiin 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä muiden muassa kansakoulu ja osuusmeijeri. Kylässä oli myös kestikievari. Vielä 1970-luvun alussa asemanseutu oli kirkonkylää suurempi taajama, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä kirkonkylä oli kasvanut suuremmaksi samalla kun asemanseudun asukasluku oli kääntynyt laskuun.
 
Nykyisin Urjalan liikennepaikka on miehittämätön, liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Tampereen rautatieasemalla sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1996, henkilöliikenne loppui 1. kesäkuuta 1997 ja tavaraliikenne vuoden 1999 aikana. Ratapiha uudistettiin ja sivuraiteet purettiin vuoden 1998 aikana. Asemarakennus, tavarasuoja ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Asemamiljöö myytiin yksityisomistukseen jouluna 2010.

Urjalan asemapuisto makasiineineen on nykyään kulttuurikeskuksena ja siellä järjestetään kulttuuritapahtumia ja työpajoja keväästä syksyyn ja siellä majailee Kulttuuriyhdistys Veturivirittämö Ry sekä Makasiinikirppis.

Lähteet

Pirkanmaan lakkautetut rautatieliikennepaikat
Urjalan liikenne
Urjalan rakennukset ja rakennelmat
Vuohenputki

Vuohenputki eli lehtovuohenputki (Aegopodium podagraria) on monivuotinen, hyönteispölytteinen sarjakukkaiskasvi. Vuohenputki on kauppayrtti.

Ulkonäkö ja koko 
Vuohenputki kasvaa 30–100 cm korkeaksi. Kasvilla on voimakas maavarsi, josta se versoo joka kevät varsin aikaisin. Lehdet ovat kahteen kertaan kolmisormiset eli lehti jakautuu kolmeen osaan, joista kukin jakaantuu kolmeen lehdykkään, kukinto on kerrannainen sarja ja kukat vihertävän valkoiset. Pikkusarjoissa ei ole suojuslehtiä. Lehtiruodin kouru erottaa sen muun muassa myrkkykeisosta.

Vuohenputki muodostaa tiheitä yhtenäisiä kasvustoja ja tukahduttaa muut kasvit ympäristöstään. Pelkän maanpäällisen osan kitkeminen ei yleensä kasvia hävitä vaan se uusiutuu tehokkaasti maavarren palasista. Pienetkin juurenpätkät versovat helposti, ja varmin keino kasvin hävittämiseksi onkin multien vaihtaminen kokonaan.

Levinneisyys 
Vuohenputki kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa, mutta se on levinnyt rikkaruohona Pohjois-Amerikkaan. Suomessa se on alkuperäinen ja yleinen varjoisten ja multavien lehtojen ja puronvarsien kasvi Etelä- ja Keski-Suomessa Suomenselän eteläpuolella. Se on hyötynyt asutuksesta leviämällä metsittyville pelloille, pellonpientarille ja puutarhoihin luontaisella esiintymisalueellaan ja myös Pohjois-Suomessa.

Elinympäristö 
Vuohenputki kasvaa rehevässä lehtomaassa ja kesannolle jätetyillä pelloilla. Puutarhassa se saattaa olla tehokkaan leviämisensä vuoksi kiusallinen ja vaikeasti hävitettävä rikkaruoho.

Käyttö 
Keitetystä juurakosta ja lehdistä valmistetulla hauteella on auttava vaikutus nivelvaivoissa.

Vuohenputken nuoria lehtiä voi käyttää villivihanneksena, mutta lajinmäärityksessä pitää olla tarkkana: muun muassa myrkylliset myrkkykatko, myrkkykeiso ja hukanputki näyttävät hieman samanlaisilta. Vuohenputki muistuttaa kuitenkin ehkä eniten yleisenä kasvavaa vaaratonta karhunputkea (Angelica sylvestris).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas: Vuohenputken eli lehtovuohenputken levinneisyys Suomessa.
 Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtovuohenputki (Aegopodium podagraria)
 Luontoportti: Vuohenputki (Aegopodium podagraria)
 Valokki - nettikasvio: Vuohenputki (Aegopodium podagraria)
 Den virtuella floran: Vuohenputki (Aegopodium podagraria) 
 ITIS: Aegopodium podagraria 
 United States Department of Agriculture (USDA): Aegopodium podagraria  

Sarjakukkaiskasvit
Rikkakasvit
Ihmisravinnoksi käytetyt kasvit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Ian Hart

Ian Hart (s. 8. lokakuuta 1964 Liverpool, Englanti) on englantilainen näyttelijä. 

Hän esitti pahansuopaa professori Oravea Harry Potter ja viisasten kivi -elokuvassa. Samassa elokuvassa hän esitti myös lordi Voldemortia kohtauksessa, jossa Voldemort saapuu Lily ja James Potterin kotiin.

Hart on näytellyt Tohtori Watsonia kahdessa Sherlock Holmes -televisioelokuvassa, jotka BBC esitti joulujen 2002 ja 2004 aikaan. Hän on myös näytellyt Sherlock Holmesin ja Watsonin luonutta Arthur Conan Doylea elokuvassa Finding Neverland – tarinan lähteillä.

Aiheesta muualla 
 

Englantilaiset näyttelijät
Vuonna 1964 syntyneet
Elävät henkilöt
Achern

Achern on kaupunki Lounais-Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se sijaitsee Schwarzwaldin pohjoisosan juurella, noin 18 kilometriä Baden-Badenista lounaaseen, ja noin 19 kilometriä Offenburgista koilliseen. Achern on Ortenaun piirikunnan neljänneksi suurin kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 24 523 asukasta. Pinta-alaltaan kaupunki on 62,24 neliökilometrin suuruinen, väestötiheyden ollessa 376 as./km².

Varhaisin maininta historiallisissa lähteissä Achernista on peräisin vuodelta 1095, jolloin Achern tunnettiin nimellä Acchara. Acchara jakaantui myöhemmin Oberacherniin ja Niederacherniin. Lopulta Niederachernista alettiin käyttää nykyistä nimitystä Achern. Vuonna 1495 Achern paloi maan tasalle, ja kaupunki jäi asumattomaksi useiksi vuosiksi. Sama toistui vuonna 1637, jolloin Achern tuhoutui taas tulipalossa, ja se jäi 11 vuodeksi asumattomaksi. Kaupunginoikeudet Achernille myönnettiin vuonna 1808, jolloin se oli vielä osa Badenin suurruhtinaskuntaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kaupungin viralliset sivut

Baden-Württembergin kunnat
Saksan kaupungit
Heather O’Rourke

Heather Michele O’Rourke (27. joulukuuta 1975 San Diego, Kalifornia – 1. helmikuuta 1988 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi Carol Anne Freelingin roolista Poltergeist-kauhuelokuvatrilogiassa. 

Ohjaaja Steven Spielberg ”löysi” hänet lounasravintolasta kesällä 1980 ja ehdotti tälle roolia tulevassa elokuvassaan. 

Poltergeistin ensimmäinen osa ilmestyi 4. kesäkuuta 1982. Sen saavuttaman menestyksen jälkeen O'Rourke esiintyi Onnen päivät -komediasarjan kahdessatoista jaksossa Heather Pfisterin roolissa. O’Rourke esiintyi myös Poltergeistin jatko-osissa Poltergeist II (1986) ja Poltergeist III (1988). 

O’Rourke sairastui alkuvuodesta 1987. Hänellä todettiin Crohnin tauti, jonka pahimmat oireet saatiin aluksi hoidettua. Helmikuussa 1988 hän kuitenkin joutui sairaalaan vakavassa tilassa. Hänellä havaittiin hengenvaarallinen suolitukos, jonka komplikaatiot aiheuttivat 12-vuotiaan O’Rourken kuoleman.

Elokuvat 
 Poltergeist (1981)
 Helpompi kuolla kuin elää (televisioelokuva, 1985)
 Poltergeist II (1986)
 Poltergeist III (1988)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 Heather O`Rourke -sivusto 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1975 syntyneet
Vuonna 1988 kuolleet
Robert Del Naja

Robert Del Naja (s. 21. tammikuuta 1965 Brighton), tunnetaan myös nimellä "3D", on englantilainen taiteilija ja muusikko. Hän oli alun perin graffititaiteilija ja kuului myös bristolilaiseen hip hopia ja reggaeta esittäneeseen The Wild Bunch - sound systemiin. Myöhemmin hän oli perustamassa Massive Attackia ja on tätä nykyä yhtyeen johtohahmo. Häntä voidaan pitää Bristolin kaupunki- ja nuorisokulttuurin merkittävänä vaikuttajana.

Musiikki 

Del Najan musiikki on pääsääntöisesti hyvin elektronista, niin sanottua trip hopia. Hän myös laulaa rap-osuuksia. Hänen musiikillinen tyylinsä on aina yhdistetty "Bristolin saundiin", ja hän on työskennellyt muiden samasta ympäristöstä kotoisin olevien artistien kuten Trickyn ja Roni Sizen kanssa. Del Najan mukaan he kaikki kasvoivat punk- ja funk-musiikkia kuunnellen, ja samat asenteet siirtyivät myöhemmin heidän omaan musiikkiinsa. 

Del Naja on kirjoittanut aktiivisesti musiikkia Massive Attackille varsinkin yhtyeen Mezzanine-albumista lähtien. Kyseinen albumi muutti yhtyeen musiikkia kitaravoittoisemmaksi, enemmän Del Najan toivomaan suuntaan (hän itse myöntää, että hän sai tämän aikaan olemalla yhtyetovereidensa edessä tarpeeksi jääräpäinen ). Mezzaninella kuullaan Del Najan ääntä muutamalla kappaleella. Kappale "Inertia Creeps" on saanut vaikutteita Del Najan kokemuksista Istanbulissa.

Massive Attackin neljäs albumi, 100th Window, on käytännössä kokonaan Del Najan käsialaa. Se on saanut osakseen ristiriitaisia arvosteluja.

Kuvataiteet 

Del Naja aloitti taiteilijanuransa graffitien parissa. Hänen erilaisia teoksiaan on ollut lehdissä ja äänitteiden kansissa, ja hän on julkaissut taiteestaan kirjan. Hänen sanotaan aikoinaan ottaneen osaa suurimpaan Isossa-Britanniassa koskaan olleeseen "graffitisotaan" wolverhamptonilaisen artistin Goldien kanssa.

Henkilö 

Del Najalla on ollut useita riitoja Massive Attackin muiden jäsenten kanssa,
varsinkin Mezzaninen teon aikoihin. Tästä uutisoitiin tuolloin  brittiläisessä musiikkilehdistössä näkyvästi. 

Del Naja on poliittisesti aktiivinen ja on kritisoinut brittihallituksen toimia, vastustaen muun muassa vuoden 2003 Irakin sotaa. Vuonna 2005 hän järjesti Portishead-yhtyeen Adrian Utleyn ja Geoff Barrowin kanssa hyväntekeväisyyskonsertin Bristolissa vuoden 2004 tsunamin uhrien hyväksi.  

Del Naja pidätettiin vuonna 2003 epäiltynä lapsipornon hallussapidosta, mutta häntä vastaan ei lopulta nostettu yhtään syytettä.

Katso myös 

Grant Marshall

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Del Naja Discogs-sivustolla 
 BBC collectiven tekemä haastattelu 

Del Naja, Robert
Del Naja, Robert
Del Naja, Robert
Del Naja, Robert
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Juokse tai kuole

Juokse tai kuole (The Running Man) on yhdysvaltalainen tieteiselokuva vuodelta 1987. Ohjauksesta vastasi Michael Glaser ja pääosaa esittää Arnold Schwarzenegger. Elokuva perustuu löyhästi Stephen Kingin samannimiseen romaaniin.

Juoni 

Vuoden 2017 suosituin televisio-ohjelma on The Running Man, jossa tuomitut rikolliset kamppailevat televisioyhtiön omia metsästäjiä vastaan. Ben Richards (Schwarzenegger) on poliisi, joka kieltäytyy ampumasta siviilejä. Hänet pidätetään ja lavastetaan syylliseksi, minkä jälkeen hän joutuu kamppailemaan elämästään televisiossa muun muassa Sirkkeliä ja Dynamoa sekä muita nykyajan gladiaattoreita vastaan. Gladiaattorit ovat kuitenkin todellisuudessa syyttöminä tuomittuja henkilöitä ja Richards joutuu kyseenalaistamaan niin moraalinsa kuin myös suhteensa vaimoonsa Cindyyn.

Näyttelijät

Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen pitää elokuvaa hauskana ja sanoo sen olevan parhaimmillaan väkivaltakohtauksissa. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.

Stephen King ei pitänyt elokuvasta, sillä se otti hänestä liikaa vapauksia alkuperäiseen tarinaan nähden, eikä hän myöskään ollut tyytyväinen Schwarzeneggerin roolittamisesta päähahmoksi.

Muu media 
Elokuvan pohjalta on tehty myös Emerald Softwaren vuonna 1989 kehittämä The Running Man videopeli, joka on julkaistu muun muassa Amigalle ja Commodore 64:lle.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Dystopiaelokuvat
Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat
Stephen Kingin teoksiin perustuvat elokuvat
Steven E. de Souzan käsikirjoittamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Nkosi Johnson

Nkosi Johnson (syntymänimeltään Xolani Nkosi, 4. helmikuuta 1989 – 1. kesäkuuta 2001) oli eteläafrikkalainen AIDS-aktivisti, joka oli saanut HIV-tartunnan syntyessään.

Nkosi Johnsonin äiti oli Nonthlanthla Daphne Nkosi ja isäänsä hän ei koskaan nähnyt. Gail Johnson adoptoi pojan tämän ollessa 2-vuotias. Tällöin hänen biologinen äitinsä oli jo hyvin huonossa kunnossa. 

Johnson sai ensimmäistä kertaa huomiota, kun häntä ei vuonna 1997 suostuttu ottamaan kouluun HIV-tartunnan takia. Etelä-Afrikan perustuslaki kieltää tämän syrjintänä, ja koulu joutuikin myöhemmin perumaan päätöksensä. Nkosin äiti menehtyi AIDSiin samana vuonna, kun poika aloitti koulun. Myös tämän oma kunto alkoi heiketä, mutta hän saattoi hoidon avulla viettää yhä melko normaalia elämää.

Johnson puhui 13. kansainvälisessä AIDS-konferenssissa, ja Nelson Mandela luonnehti häntä ”elämän puolesta taistelun ikoniksi”. Johnson perusti 14. huhtikuuta 1999 yhdessä adoptoijansa kanssa Nkosi’s Havenin, turvakodin HIV-positiivisille lapsille ja heidän äideilleen. 

Johnson oli 12-vuotias menehtyessään vuonna 2001. 

Johnson sai vuonna 2005 postuumisti KidsRights Foundationin ”kansainvälisen lasten rauhanpalkinnon”.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Nkosi Johnson AIDS Foundation. 

Eteläafrikkalaiset henkilöt
AIDS-aktivistit
Vuonna 1989 syntyneet
Vuonna 2001 kuolleet
Suomen Lakimiesliitto

Suomen Lakimiesliitto on vuonna 1944 perustettu lakimiesten edunvalvontajärjestö. Lakimiesliitto on Akavan jäsenjärjestö. 

Lakimiesliiton jäsenyys perustuu nykyisin henkilöjäsenyyteen ja valtuuskunnan jäsenet valitaan pääosin  jäsenjärjestöjen asettamien ehdokkaiden joukosta. 

Lakimiesliiton perustajayhdistykset olivat Suomalainen Lakimiesyhdistys, Juridiska Föreningen, Suomen Asianajajaliitto, Korkeimpien oikeuksien tuomarien yhdistys, Suomen Kihlakunnantuomarien yhdistys sekä Nuoret Juristit. Nykyisin jäsenjärjestöjä on noin 30.

Lakimiesliiton puheenjohtajana toimii professori Tuula Linna.

Lakimiesliiton jäsenmäärä on noin 16 000. Varsinaisia jäseniä on noin 11 600 ja opiskelijajäseniä noin 4 400.

Lakimiesliitto julkaisi 1950-luvulta alkaen Suomen Laki -teosta, jonka julkaisu siirrettiin liiton omistamalle kustannusyhtiölle Kauppakaari Oy:lle. Sittemmin Kauppakaari Oy ja teoksen julkaisuoikeudet ovat siirtyneet nykyiselle Alma Media oyj:lle.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lakimiesliiton sivut 

Ylemmät Toimihenkilöt YTN
Barnyard

Barnyard on Nickelodeon Moviesin tekemän Tallipihan bilehileet -animaatioelokuvan pohjalta luotu partypeli. Pelaaja saa pelissä ohjattavakseen lehmän, joka pystyy ampumaan maitoa utareistaan.

Vuoden 2006 videopelit
Wii-pelit
Nintendo GameCube -pelit
Game Boy Advance -pelit
PlayStation 2 -pelit
Windows-pelit
Party-pelit
Avoin pelimaailma -pelit
Dt

Dt tarkoittaa seuraavia:

 Darkthrone, DT, norjalainen yhtye
 Dark Tranquillity, DT, ruotsalainen yhtye
 Deep Turtle, DT, suomalainen yhtye
 
 
 Dream Theater, DT, yhdysvaltalainen yhtye
 .
 DT, Degtjarjovin konekivääri ajoneuvoihin asennettavaksi

Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:

 Yamaha DT50R/X, Yamahan mopomalli
 Yamaha DT125R, Yamahan vuosina 1988–2003 valmistama kevytmoottoripyörämalli
 Yamaha DT125RE/X, Yamahan vuosina 2004–2006 valmistama 125R-kevytmoottoripyörämallin seuraaja.
Schöma

Schöma Lokomotiven eli Christoph Schöttler Maschinenfabrik GmbH on vuonna 1930 perustettu saksalainen pienvetureita valmistava, korjaava ja markkinoiva konepaja, jonka toimitilat sijaitsevat Diepholzissa. Yritys valmistaa sekä kapearaiteiselle, että standardilevyiselle raideleveydelle soveltuvia diesel- ja sähkövetureita vaihtotöihin, tunnelitöihin, huoltojuniin sekä kaivoksiin. Yritys työllistää noin 130 henkeä, ja se vie vetureita kaikkialle maailmaan.

Yritys on toimittanut vetureita muun muassa Englannin kanaalin alittavan Kanaalin tunnelin ja Alppien alitse kulkevan Gotthardin pohjatunnelin rakennustyömaille. Lisäksi yritys toimittaa vetureita metrotyömaille Espanjaan ja Singaporeen sekä tietunnelityömaille useisiin maihin. 

Jokioisten Museorautatiellä on käytössä Schöman vuonna 1969 valmistama CFL 60-DC -dieselveturi.

Aiheesta muualla
 www.schoema-locos.de

Rautatiekalustovalmistajat
Saksalaiset yritykset
Andrea Bowen

Andrea Lauren Bowen (s. 4. maaliskuuta 1990 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Julie Mayerina televisiosarjassa Täydelliset naiset. Hän on saanut kaksi SAG-palkintoa.

Bowen aloitti näyttelemisen kuusivuotiaana ja debytoi vuonna 1996 Broadwaylla, jossa hän esitti Les Misérablesin nuorta Cosettea. Hänestä tuli samalla show’n 16-vuotisen esityshistorian nuorin Cosette. Hän teki sen jälkeen rooleja Broadway-musikaaleissa The Sound of Music ja Jane Eyre. Teatteritöidensä ansiosta Bowen alkoi saada rooleja televisiosta. Hän ehti vierailla useissa sarjoissa ennen vakituista kiinnitystään Täydellisiin naisiin. 

Bowen on nuorin kuudesta sisaruksesta, joista jokainen on työskennellyt näyttelijänä.

Filmografia

Elokuvat

Televisio

Aiheesta muualla
Andrea Bowenin kotisivut

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät
Vaimoni on prinsessa

Vaimoni on prinsessa () on vuonna 2005 tehty yhdysvaltalainen 13-osainen tositelevisiosarja, joka kertoo näyttelijäpariskunta Catherine Oxenbergin ja Casper Van Dienin vauhdikkaasta perhe-elämästä. Heidän uusperheeseensä kuuluu viisi lasta: India (s. 1991), Cappy (s. 1993), Grace (s. 1996), Maya (s. 2001) ja Celeste (s. 2003).

Sarjan humoristinen nimi viittaa Oxenbergin kuninkaallisiin sukujuuriin. Hänen äitinsä on entinen Jugoslavian prinsessa.

Oxenberg ja Van Dien erosivat vuonna 2015.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Helsingin Sanomat 14.10.2006: Vaimoni on prinsessa (maksullinen artikkeli)

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Lifetimen televisio-ohjelmat
Emmy Achté

Emmy Charlotta Achté (o.s. Strömer; 14. marraskuuta 1850 Oulu – 2. joulukuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulunopettaja. 

Käytyään ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeltuaan laulua aluksi Emilie Mechelinin johdolla Helsingissä Emmy Achté pääsi saamansa stipendin turvin jatkamaan opintojaan ulkomaille Tukholmaan, Dresdeniin ja Pariisiin. Kaarlo Bergbom kiinnitti Achtén Suomalaisen oopperan (Suomalaisen Teatterin lauluosaston) primadonnaksi vuonna 1873. Achté toimi miehensä Lorenz Nikolai Achtén perustaman Helsingin lukkari- ja urkurikoulun laulunopettajana vuodesta 1882 ja miehensä kuoltua koko koulun johtajana vuoteen 1922 asti.

Irma Tervani ja Aino Ackté olivat Emmy ja Lorenz Achtén tyttäriä.


Lähteet

Kirjallisuus
 
 Hillila, Ruth-Esther & Blanchard Hong, Barbara 1997: Historical dictionary of the music and musicians of Finland, s. 3–4. ISBN 0-313-27728-1
Emmy Achté. Klassinen.fi.

Viitteet

Kirjallisuutta
 
 Leppänen, Glory: Tulesta tuhkaksi: Emmy Achté ja hänen maailmansa. Otava, 1962.

Aiheesta muualla
 Tietosanakirja, palsta 58. 1909.

Suomalaiset mezzosopraanot
Suomalaiset oopperalaulajat
Suomalaiset opettajat
Vuonna 1850 syntyneet
Vuonna 1924 kuolleet
Dakar-ralli 2007

Dakar-ralli 2007 oli historian 29. Dakar-ralli. Se alkoi 6. ja päättyi 21. tammikuuta. Kilpailuun kuului 15 erikoiskoetta, jotka tekevät kilpailun pituudeksi yli 8 000 km. Kaikkiaan kilpailuun osallistui yhteensä 524 joukkuetta (250 moottoripyöräilijää, 187 ralliautokuntaa ja 87 kuorma-autojoukkuetta). Suomalaisista ralliin osallistui autoluokassa Ari Vatanen Volkswagenilla ja Markku Alén Isuzulla, jotka molemmat joutuivat keskeyttämään.

Yleiskilpailu

Moottoripyörät

Autot

Kuorma-autot

Erikoiskokeet ja voittajat

Aiheesta muualla

Dakar-rallin virallinen sivu

2007
Marxilainen revisionismi

Revisionismi on termi jolla on Marxismin piirissä tarkoitettu erilaisia periaatteita ja teorioita, joiden on nähty eroavan merkittävällä tavalla Karl Marxin ajatuksista. Käsitettä ovat useimmiten käyttäneet ne marxilaiset, joiden mielestä uudistukset ovat olleet perusteettomia tai marxismin vastaisia. Termille on siten muodostunut lähinnä negatiivinen merkitys ja harvat marxilaiset ovat kutsuneet itseään revisionisteiksi. Revisionismin vastakäsite marxismissa on dogmatismi.

Revisionismin johtohahmoksi asettui uuskantilaisuudesta vaikutteita saanut marxilainen Eduard Bernstein (1850–1932), jonka mukaan osa Marxin opetuksista oli vanhentunut. Bernstein esitti ajatuksensa vuonna 1899 julkaisemassaan teoksessa Sosialismin edellytykset.

Bernstein pyrki osoittamaan, että luokkaristiriidat poistuvat rauhallisen kehityksen tuloksena, varallisuus jakautuu yhä tasaisemmin, keskiluokan yhteiskunnallinen asema säilyy ja työväenluokan taloudellinen ja yhteiskunnallinen asema paranee jatkuvasti. Pääoman keskittyminen tapahtuu Bernsteinin mielestä hyvin hitaasti ja suhdannevaihtelut tasoittuvat vähitellen.

Toinen internationaali tuomitsi useita kertoja revisionismin, mutta revisionisteja ei erotettu internationaalista. Keskelle asettunut Karl Kautsky pyrki sovittelemaan osapuolten välillä. Kansainvälisen työväenliikkeen jakauduttua kommunisteihin ja sosiaalidemokraatteihin Kautsky arvosteli leninismiä.

Suomen sosiaalidemokraattisessa puolueessa Hjalmar Brantingin edustamaa ruotsalaista työväenaatetta pidettiin 1900-luvun alussa liian revisionistisena, koska se ei ollut riittävän vallankumouksellinen. Suomen kommunistisen puolueen luokkakantaisiksi itseään kutsunut vähemmistösiipi piti revisionisteina (puhekielinen muoto "revari") sovittelevamman asenteen omaksuneita enemmistökommunisteja.

Lähteet 

Marxilaisuuden suuntaukset
Kommunistiset käsitteet
Leif Färding

Leif Juhani ”Lefa” Färding (21. toukokuuta 1951 Gävle, Ruotsi – 23. marraskuuta 1983 Vaasa) oli suomalainen runoilija. Färding julkaisi viisi runoteosta ja myös käänsi itämaista kirjallisuutta suomeksi muun muassa teokseen Idän viisautta (1977).  

Hänen nuoruudenrunonsa 1960-luvulla ovat kapinallisia ja nuoruuden haaveiden täyttämiä. Lähempänä hänen kuolemaansa runoihin ilmestyi katkeria ja saavuttamattoman sävyjä.  

Färding oli 1970-luvulla mukana perustamassa Oraansuojelijat-yhdistystä ja Kasvisravintolaa. 

Färding kärsi elämänsä loppupuolella mielenterveyden häiriöistä ja joutui Huutoniemen sairaalaan. Syksyllä 1983 hän poistui sairaalasta ja katosi. Hänet löydettiin vuonna 1984 metsästä kuolleena rintansa päällä vanha intialainen filosofiakirja. Ennen kuolemaansa hän oli lähettänyt ystävilleen kirjeen, jossa hän kertoi itsemurhansa syistä, ja hänen toiveidensa mukaisesti kyseinen teksti julkaistiin Suomi-lehdessä 7/1984. Hänen muistokseen on kuolinpaikan lähelle nimetty Leif Färdingin polku 11.10.2001.

Itsemurhansa syiksi Leif Färding mainitsi muun muassa sen, että se suuri voima, joka hänessä joskus onnistui luomaan runoja oli poistunut, eikä hänellä ollut enää syytä elää, koska hänen elämäntehtävänsä oli pilalla.

Färdingin poika Mikko Sarjanen tunnetaan Notkea Rotta- ja Atomirotta-yhtyeistä.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ystävät ja kollegat muistelevat
 Leif Färding Vaasalaisia-sivustolla
Lyhyt Leif Färding -elämäkerta (arkistoitu: Wayback Machine)
 Vaasan kaupungin sivusto 
 
 Juhani Tikkanen (2000). Leif Färding ja Ilpo Tiihonen
 Antero Kareen piirros vuodelta 1976 

Suomalaiset runoilijat
Itsemurhan tehneet
Vuonna 1951 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet
Saarenkylä (Rovaniemi)

Saarenkylä on kaupunginosa Rovaniemen kaupungissa Lapin maakunnassa. Se sijaitsee saarella Kemijoen ja Ounasjoen yhtymäkohdan ja Rovaniemen keskustan itäpuolella Ounasvaaran pohjoispuolella. Saarenkylän alueeseen kuuluvat myös Syväsenvaara ja Nivavaara. Saaren ja kylän yhdistävät mantereeseen Suutarinkorvan ja Saarenputaan sillat. Valtatie 4 ylittää Ounasjoen Saarenkylän saaren länsipäässä, ja saaren asuinaluetta halkoo myös Rovaniemen ja Kemijärven välinen osuus Laurilan–Kelloselän rautatiestä. Saarenputaan museosilta vuodelta 1925 on uuden maantiesillan vieressä kevyen liikenteen siltana.

Vuoden 2005 loppuun saakka kylä kuului Rovaniemen maalaiskuntaan, ja oli kunnan suurin väestökeskittymä. Saarenkylässä on hyvät palvelut: siellä sijaitsee K-Citymarket, K-Market, S-market, Lidl, kolme pizzeriaa, terveyskeskus, hammaslääkäri, apteekki, ala-aste, kirjasto, optikkoliike, eräliike, kuntosali, Rollohalli-liikuntapuisto, Shell-huoltoasema, Neste-kylmäasema, Shell-kylmäasema, ja St1-huoltoasema (aiemmin Esso ja Teboil).

Marraskuussa 2013 Saarenkylän entiseen jäähalliin ilmoitettiin olevan suunnitteilla Suomen pohjoisin HopLop-liikuntapuisto. Vuonna 2012 vuosia urheilukäytöstä poissaolleesta hallista aiottiin tehdä Angry Birds -teemapuisto. Tuolloin Rovaniemen tekninen lautakunta kuitenkin päätti pitää jäähallin kaavoituksen urheilukäytössä, mikä esti hallin käyttämisen muihin tarkoituksiin.

Vuonna 2021 Hoplop siirtyi kokonaan Rollohallin omistukseen.

Lähteet

Kirjallisuutta
Enbuske, Matti (toim.): Saarenkylän historia. Rovaniemen maalaiskunnan kulttuuritoimi 1998. ISBN 951-97053-3-3.

Rovaniemen kylät
Rovaniemen kaupunginosat
Suomen entiset kuntakeskukset
Lapin maakunnan entiset taajamat
Virusabortti

Virusabortti on hevosilla esiintyvä tartuntatauti. Sen aiheuttaja on hevosen herpesvirus 1 (Equine herpesvirus 1 eli EHV-1). Sairaus esiintyy kolmena muotona: hengitystieinfektiona (rhinopneumonia), sikiön vaurioitumisena sekä halvauksena. EHV-1 leviää pisaratartuntana. Virus säilyy huonosti hevosen ulkopuolella, ja se on herkkä desinfektioaineille. Virusaborttia vastaan on olemassa rokotteita, mutta ne eivät takaa täyttä suojaa. Rokotteen antaman suojan maksimoimiseksi olisi kaikki samassa tallissa asuvat hevoset, myös oriit ja ruunat, rokotettava. Virusabortin (ja muiden tartuntatautien) vuoksi siitostammat ja kilpahevoset tulisi pitää toisistaan erillään, mikäli se on mahdollista. Hevosen herpesvirukset eivät tartu ihmiseen.

Oireet
Oireet alkavat tavallisesti 2–10 vuorokauden kuluttua tartunnasta. Kaikki hevoset eivät kuitenkaan saa näkyviä oireita, ja ne voivat toimia huomaamatta taudinkantajina. Lievimpiä seurauksia tartunnasta ovat hengitystieoireet, kuume ja sierainvuoto. Niitä esiintyy varsinkin nuorilla hevosilla. Oireet kestävät yleensä viikon.

Tiineille tammoille EHV-1 aiheuttaa usein luomisen. Jos tamma saa tartunnan viimeisen tiineyskuukauden aikana, varsa saattaa syntyä elävänä, mutta se on heikko ja kuolee muutaman päivän kuluessa. Koska virus voi levitä jälkeisten ja sikiökalvojen välityksellä, ne tulisi hävittää polttamalla tai hautaamalla maahan. Suomessa virusabortti kuuluu ilmoitettaviin eläintauteihin, ja kuollut varsa sekä jälkeiset on toimitettava tutkittavaksi Elintarviketurvallisuusvirasto Eviraan, mikäli luomisen syyksi epäillään virusaborttia.

EHV-1 voi aiheuttaa kaikenikäisille hevosille keskushermosto-oireita. Ne voivat vaihdella lievästä koordinaatiohäiriöstä täydelliseen halvautumiseen.

Aiheesta muualla
 Hippoksen ohjeita virusabortin varalta 
Tarttuvista taudeista Islanninhevosyhdistyksen sivuilla 

Herpesvirukset
Hevosten virustaudit
Obstetriikka