joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hullu kuningas

Hullu kuningas () on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut tositapahtumiin perustuva historiallinen elokuva, jonka on ohjannut Nicholas Hytner. Elokuva perustuu Alan Bennettin vuoden 1991 näytelmään The Madness of King George III, joka kertoo siitä, kuinka Yrjö III luisui hiljalleen mielisairauteen. Nykyisin osa modernin lääketieteen asiantuntijoista uskoo kuninkaan sairastaneen porfyriaa, joka tutkijoiden mukaan aiheutti hänen oireensa ja aikalaisten hulluudeksi tulkitsemat kohtaukset.

Juoni 
Elokuva kertoo 1700-luvulla eläneestä Englannin kuninkaasta Yrjö III:sta (Nigel Hawthorne) ja hänen hovistaan. Kun kuningas alkaa osoittaa mielisairauden merkkejä, hovissa varaudutaan jakamaan valtaistuin uudelleen. Kuningas joutuu aikakaudelle tyypillisten ankarien hoitojen kohteeksi. Hoitoja määrää muun muassa Walesin prinssin (Rupert Everett) henkilääkäri Warren (Geoffrey Palmer). Lopulta kuningattaren hovinainen Lady Pembroke (Amanda Donohoe) suosittelee tohtori Willisia (Ian Holm), ja hän saa kuninkaan tilan viimein paranemaan.

Näyttelijät

Tuotanto 
Kun alkuperäinen näytelmä The Madness of King George III sovitettiin elokuvaksi, jätettiin sen otsikosta pois kuninkaan nimeen kuuluva järjestysnumero. Urbaanilegendan mukaan muutos tehtiin siksi, jotta elokuvan yhdysvaltalainen yleisö ei luulisi elokuvan olevan elokuvasarjan kolmas osa. Tämä huhu on todettu virheelliseksi.

Vastaanotto 
Elokuva voitti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon, palkinnon saivat Ken Adam ja Carolyn Scott. Elokuva oli lisäksi ehdolla parhaan miespääosan (Nigel Hawthorne), parhaan naissivuosan (Helen Mirren) sekä parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi.

Elokuva valittiin vuonna 1999 British Film Instituten kokoamalle sadan parhaan brittiläisen elokuvan listalle. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 

Vuoden 1994 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset historialliset elokuvat
Näytelmiin perustuvat elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Jurvansalo

Jurvansalo on Keiteleen saari Viitasaarella lähellä Viitasaaren keskustaa. Siellä on Isoahon ja Miekkarinteen asuinalueet. Koillisessa sijaitsevasta mannerrannasta Jurvansalon erottaa Pirttiselkä ja Vanhasta Kirkkosaaresta Hakkarilansalmi, lounaisesta mannerrannasta Hännilänsalmi. Saaressa on yksi lampi tai pieni järvi, Haukilampi. Saaren kautta kulkee valtatie 4.

Viitasaaren saaret
Keiteleen saaret
Zimmerwaldin kokous

Zimmerwaldin kokous oli sveitsiläisessä Zimmerwaldin kylässä lähellä Berniä 5.–8. syyskuuta 1915 järjestetty kokous, johon osallistui eurooppalaisista sosialidemokraattisista puolueista 38 edustajaa, jotka vastustivat ensimmäistä maailmansotaa ja militarismia. Osallistujia tuli niin ympärys- ja keskusvaltojen kuin puolueettomienkin maiden puolueista. Osallistujat edustivat omissa puolueissaan vähemmistöä. Kokouksesta sai alkunsa sodanvastainen Zimmerwaldin internationaali, joka järjesti maailmansodan jatkuessa vielä kaksi muuta konferenssia, Kienthalissa Sveitsissä huhtikuussa 1916 ja Tukholmassa syyskuussa 1917, ennen kuin hajaantui linjaerimielisyyksiin. Zimmerwaldin internationaalin vasemmistosiipi perusti sittemmin 1919 Moskovassa kommunistisen kolmannen internationaalin, jonka päämääränä oli maailmanvallankumous ja proletariaatin diktatuuri. Vasemmistososialistiset ryhmät erosivat myöhemmin tästä internationaalista ja perustivat vuonna 1921 niin sanotun Wienin internationaalin, joka yhdistyi vuonna 1923 toiseen internationaaliin Sosialistiseksi työväen internationaaliksi, jonka keskuspaikkana oli Lontoo.

Zimmerwaldin kokouksen osanottajat allekirjoittivat kovien kiistojen jälkeen Zimmerwaldin julistuksen, jonka luonnoksen oli laatinut kokoukseen osallistunut Lev Trotski. Zimmerwaldin julistuksessa tuomittiin reformististen sosialistien harjoittama sotaa tukenut politiikka ja kehotettiin sotaakäyvien maiden työläisiä kääntämään aseet oman maansa kapitalisteja vastaan ja muuttamaan imperialistinen sota vallankumoukselliseksi sisällissodaksi.

Vähemmistönä kokoukseen osallistuneet vallankumousta kannattaneet edustajat muodostivat Leninin johdolla niin sanotun Zimmerwaldin vasemmistoryhmän, johon kuuluivat Leninin ohella Grigori Zinovjev Venäjältä, Jānis Bērziņš-Ziemelis Latviasta, Karl Radek Puolasta, Julian Borchardt Saksasta, Fritz Platten Sveitsistä sekä Zeth Höglund ja Ture Nerman Ruotsista. Leninin johtama Zimmerwaldin vasemmisto syytti myöhemmin Zimmerwaldin internationaaliin osallistuneita horjuviksi kautskylaisiksi, jotka eivät suostuneet tekemään lopullista pesäeroa perinteisiin sosialidemokraattisiin puolueisiin ja järjestöihin. Zimmerwaldin kokous muodosti myöhemmin tärkeän osan Neuvostoliiton virallisessa syntyhistoriassa, ja sen muistoa pidettiin yllä Neuvostoliitossa ja sen vaikutuspiiriin kuuluneissa maissa.

Suomen Sosialidemokraattinen Puolue liittyi Zimmerwaldin internationaaliin kesäkuussa 1917 pidetyssä 9. puoluekokouksessaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Zimmerwaldin julistuksen teksti ja allekirjoittajat, Marxist.org 

Sosialismin historia
Bolševismi
Konferenssit
1915
Sveitsin historia
Raffaello Gambogi

Raffaello Gambogi (1874 Livorno, Italia – 1943 Livorno, Italia) oli italialainen kuvataiteilija, joka oli naimisissa suomalaisen taiteilijan Elin Danielson-Gambogin kanssa.

Elämäkerta 
Gambogi sai 17-vuotiaana apurahan taideopintoihin taidekorkeakoulussa Firenzessä. Kesällä 1896 hän tutustui tuolloin 35-vuotiaaseen suomenruotsalaiseen taiteilijaan Elin Danielsoniin, joka opiskeli taidetta Italiassa. He menivät naimisiin 1898 paavin erityisluvalla, sillä Danielson oli protestantti. He asettuivat ensin Torre del Lagoon Luccan maakunnassa Toscanassa. Siellä Gambogi viihtyi oopperasäveltäjä Giacomo Puccinin ystäväpiirissä. He muuttivat parin vuoden kuluttua Antignanoon Livornon lähellä. Siellä Gambogilla oli suhde vaimonsa suomalaisen taiteilijaystävättären Dora Wahlroosin kanssa. Tämän seurauksena liitto ajautui ongelmiin ja Danielson muutti takaisin Suomeen pariksi vuodeksi. Matkalla Suomessa 1901 Gambogi sairastui krooniseen psyykkiseen sairauteen, mikä teki hänet myöhemmin riippuvaiseksi vaimostaan. Hän jatkoi kuitenkin maalaamista ja pari muutti Volterraan siksi aikaa, kun Gambogi oli mielisairaalassa psykiatri Luigi Scabian hoidossa. Parin viimeisiä vuosia leimasivat taloudelliset vaikeudet, vaikka he pysyivät jatkuvasti tuotteliaina. Danielson menehtyi keuhkokuumeseen Antignanossa 1919 ja Gambogi kuoli Livornossa 1943.

Teokset 

Gambogin taide yhdistetään useimmiten öljymaalauksiin. Hänen opettajiansa ja vaikuttajiansa olivat italialaiset maalarit Angelo Tommasi ja Giovanni Fattori. Hän kuului italialaiseen taiteilijaryhmään, jota kutsuttiin Macchiaioliksi italialaisen "tahraa" merkitsevän sanan mukaan. Käsitteellä kuvattiin maalaustekniikkaa, jolla oli tiettyä sukulaisuutta impressionismiin. Ryhmä otti vaikutteita ranskalaisesta ulkoilmamaalauksesta ja heitä verrattiin myös venäläisiin peredvizhnikoihin. Heleät ja eloisat värit luonnehtivat Gambogin taidetta. Vaimonsa kautta hän tutustui pohjoismaiseen symbolistiseen maalaustaiteeseen ja väitetään, että sen vaikutukset näkyvät hänen taiteessaan avioliiton solmimisen jälkeisinä vuosina. Hänen taiteensa katsotaan kokonaisuudessaan kehittyneen Elin Danielsonin vaikutuksesta - mahdollisesti sama pätee myös toisinpäin. 

Vuonna 1901 hän vieraili Önningebyssä Ahvenanmaalla, ruotsalais-suomalaisessa taiteilijasiirtokunnassa, johon Elin Danielson-Gambogi liittyi. Gambogi maalasi siellä pari maalausta, kuten muotokuvan Victor Westerholmista, siirtokunnan perustajasta. 

Gambogin kenties tunnetuin maalaus on monumentaalimaalaus Hullut (Le Pazze, 1906), joka kuvaa mielisairaalan naispotilaita Volterrassa. Keskiosa 2 x 4 m kokoisesta, osista koostuvasta maalauksesta on Turun taidemuseossa, mutta muut osat ovat kadonneet.

Merkittävä osa Gambogin taiteesta sijaitsee kokoelmissa Italian ulkopuolella, etupäässä Suomessa ja Britanniassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 800artstudio.com - taidesivu, jolla on Rafaello Gambogin elämäkerta ja joitakin kuvia hänen maalauksistaan
 800artstudio.com - Elin Danielsson-Gambogin elämäkerta 
 

Italialaiset taidemaalarit
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1943 kuolleet
Juho Romakkaniemi

Juho Romakkaniemi (s. 22. tammikuuta 1977 Kuopio) on Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja. Hän aloitti tehtävässä 1. maaliskuuta 2018.

Elämä ja ura
Romakkaniemi valmistui ylioppilaaksi Kuopion Lyseon lukiosta vuonna 1996. Hänet valittiin koulun Vuoden lyseolaiseksi 2015. Romakkaniemi opiskeli tietojenkäsittelytiedettä Tampereen yliopistossa ja on valmistunut filosofian maisteriksi.

Romakkaniemi tunnetaan pitkäaikaisena kokoomuksen taustavaikuttajana. Hän liittyi puolueeseen 16-vuotiaana. Romakkaniemi tutustui Jyrki Kataiseen Kokoomuksen Nuorten Liiton toiminnassa. Hän toimi kokoomusnuorten puheenjohtajana vuosina 2002–2003. Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Romakkaniemi oli ehdolla Kuopiossa, muttei tullut valituksi. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän oli ehdolla opiskelupaikkakunnaltaan Pirkanmaan vaalipiiristä. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Romakkaniemi valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon, jossa hän istui yhden kauden.

Poliittisen uransa alkuvaiheissa Romakkaniemi avusti muun muassa Reijo Paajasta ja Ville Itälää. Vuosina 2007–2012 hän kuului Kataisen avustajakuntaan tämän toimiessa pää- ja valtiovarainministerinä. Vuonna 2012 Romakkaniemi nimitettiin talouskomissaari Olli Rehnin kabinettiin. Kesäkuusta lokakuuhun 2014 Romakkaniemi oli pääministeri Alexander Stubbin poliittinen erityisavustaja. Marraskuusta 2014 alkaen hän toimi Euroopan komission varapuheenjohtaja Jyrki Kataisen kabinettipäällikkönä.

Kesällä 2021 Romakkaniemi toimi Helsingin Sanomien kolumnistina.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 

Helsingin kaupunginvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kokoomusnuorten puheenjohtajat
Suomalaiset virkamiehet
Vuonna 1977 syntyneet
Elävät henkilöt
Pokémon: The Johto Journeys

Pokémon: The Johto Journeys on televisiosarja Pokémonin kolmannen tuotantokauden nimi.

Suomessa kausi alkoi 15. joulukuuta 2001 jaksolla Näpit irti Totosta!, ja päättyi 8. kesäkuuta 2002 jaksoon Miksei sadetta kuulu?, jolloin 15 jaksoa jäi näyttämättä. Suomessa kolmatta kautta näytettiin yhteensä 26 jakson verran.

Kausi alkoi Kids’ WB!:llä Yhdysvalloissa 14. lokakuuta 2000 jaksolla Don’t Touch That ’dile. Kolmas tuotantokausi käsitti 41 jaksoa ja päättyi jaksoon The Fortune Hunters 19. toukokuuta 2001. Kauden loppupuolella Yhdysvalloissa poikettiin alkuperäisestä japanilaisesta esitysjärjestyksestä.

Jaksot

Äänirooleissa

Japaninkieliset äänet

Englanninkieliset äänet

Suomenkieliset äänet 

Pokémon
Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Antti Aalto (mäkihyppääjä)

Antti Aalto (s. 2. huhtikuuta 1995 Kitee) on suomalainen mäkihyppääjä, joka edustaa Kiteen Urheilijoita. Hänen valmentajinaan toimivat päävalmentajana Lauri Hakola ja taustalla Kari Pätäri. Aalto on edustanut Suomea olympialaisissa ja maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on jo neljännen polven mäkihyppääjä.

Ura 
Aalto on ollut mukana kaksissa nuorten MM-kilpailuissa (2013, 2015) sijoittuen molemmilla kerroilla joukkuemäessä kahdeksanneksi.

Lahden MM-kilpailuissa 2017 Aalto voitti suurmäen henkilökohtaisen kisan karsinnan 128,5 metrin hypyllä. Aalto sijoittui varsinaisessa kilpailuissa 31:nneksi ja normaalimäessa 38:nneksi. Joukkuekilpailussa hän oli Suomen joukkueen mukana kuudes. Lentomäen MM-kilpailuissa 2018 hän oli 32:s ja joukkuekilpailussa kahdeksas. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui suurmäessä 37:nneksi, normaalimäessä 50:nneksi ja joukkuemäessä kahdeksanneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli suurmäessä 31:s, normaalimäessä 47:s, joukkuemäessä kymmenes ja sekajoukkuemäessä 11:s. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 16:nneksi ja joukkuekilpailussa kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäessä 27:s, suurmäessä 31:s ja joukkuekilpailussa yhdeksäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja suurmäessä 17:nneksi. Vikersundin lehtomäen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 28:s ja joukkuekilpailussa seitsemäs.

Aalto kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Sapporossa tammikuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 28:s Wisłassa marraskuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Wisłassa marraskuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Nižni Tagilissa joulukuussa 2018 ja Kulmissa helmikuussa 2020. Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän on parhaimmillaan ollut viidestoista kaudella 2020–2021.

Aalto on sijoittunut Continental Cupissa parhaimmillaan neljänneksi joulukuussa 2016 Rukalla ja syyskuussa 2019 Klingenthalissa. Kesä-GP:ssä hän on yltänyt kymmenneksi Hakubassa elokuussa 2017.

Lähteet 

Suomalaiset mäkihyppääjät
Vuonna 1995 syntyneet
Elävät henkilöt
Arbogast & Bastian

Arbogast & Bastian (myös A&B Meats) oli vuonna 1887 perustettu teurastus- ja lihanpakkauslaitos Allentownissa, Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa. Yritys oli aikoinaan Yhdysvaltain johtava sikateurastamo, joka pystyi käsittelemään suurimman osan Pensylvanian vuosittaisesta 850 000 teurassikamäärästä. Menestyksekkäimpänä kautenaan Arbogast & Bastian teurasti noin 4 000 sikaa päivässä.

Yritys meni konkurssiin vuonna 1985.

Entiset yhdysvaltalaiset yritykset
Elintarvikeyhtiöt
Pennsylvania
Matalan tulotason maat

Matalan tulotason maat tai alhaisen tulotason maat (yksikössä , LIC; myös ) on Maailmanpankin määrittelemä köyhien maiden luokka. Määrittely perustuu Maailmanpankin Atlas-menetelmällä laskettuun bruttokansantuloon (BKTL, engl. GNI). Maaluokan BKTL-rajat ja luokitusehdon täyttävien maiden luettelo tarkistetaan vuosittain heinäkuussa. Maailmanpankin maaluokittelua käytetään pohjana esimerkiksi kehitysapua ja lainoja myönnettäessä sekä eräänä perusteena kansainvälisen kaupan tullietuuskohtelussa.

Määrittelyssä rajaehtona käytetty LIC-maiden bruttokansantulon yläraja henkeä kohden on vaihdellut hieman vuodesta toiseen. Vuoden 2018 tilastojen perusteella määritetty yläraja henkeä kohden oli 1 025 Yhdysvaltain dollaria vuodessa. Vuoden 2016 tilastoista saatu raja oli 1 005 USD vuodessa ja vuoden 2014 tiedoista laskettu raja oli 1 045 USD ja 2015 raja oli 1 025. Raja laski välillä, sillä maailmanlaajuinen bruttokansantulo oli hieman alempi vuosina 2014–2016. Vuoden 2018 aineistosta lasketun raja-arvon alapuolella oli Maailmanpankin tilastojen mukaan 31 kansantaloutta.  

Vuonna 2018 matalan tulotason maissa oli yhteensä 705,4 miljoonaa ihmistä (vuonna 2016 yht. 659,3 milj., ja vuonna 2014 yht. 613,2 milj.). Yhteenlaskettu bruttokansantuote (BKT, vallitsevin hinnoin) oli 588,2 miljardia dollaria (2016: 508,7 mrd. USD ja 2014: 528,4 mrd. USD) ja keskimääräinen bruttokansantulo henkeä kohden oli 840,6 dollaria vuodessa (2016: 783,2 USD/vuosi/hlö; 2014: 798,8 USD/vuosi/hlö). 

Saman BKTL-arvon (Atlas) perusteella määritellään myös matalan tulotason maita enemmän ansaitsevia kansantalouksia. Näitä ovat keskitulotason maat (MIC, vuonna 2018 rajana 1 026–12 375 USD per capita) ja korkean tulotason maat (vähintään 12 376 USD per capita). Merkitykseltään suuri keskituloisten maiden ryhmä jaetaan usein alemman ja ylemmän keskitulotason maihin (LMIC: 1 026–3 995 USD ja UMIC 3 996–12 375 USD per capita).

Luettelo matalan tulotason maista 
Maalista pohjautuu Maailmanpankin tilastoluihin vuodelta 2016 (vertailuna 2014 ja 2015). Listalle kuuluu 31 maata. Vuoden 2015 tietojen mukaan lasketun raja-arvon yläpuolelle (keskitulotason maihin) nousi Kambodža ja vastaavasti listalle palasi edellisvuonna niukasti keskitulotason maaksi luokiteltu Senegal.

Katso myös
Vähiten kehittyneet maat
Keskitulotason maat
Luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan

Lähteet

Aiheesta muualla

 Esa Salminen: Köyhyyden ja kehityksen mittarit ohjaavat apupäätöksiä (17.1.2012)  (kepa.fi)

Jonathan Glennie: Problems with measuring poverty (15.8.2011)  (theguardian.com)

Luettelot valtioista
Kansainvälinen talous
Köyhänoja

Köyhänoja on puro, joka laskee Jyväskylän Köhniönjärvestä Jyväsjärven Korkeakoskenlahden pohjukkaan saaden lisävesiä Myllyjärvestä. Se virtaa 2-3 m leveänä rehevässä lehtokorpimaisemassa. Yläjuoksulla Köhniöllä Köyhänojan luonnontilaa on muuttanut vain rautatien ja tien, nykyisen Mäyränpolku-nimisen kevyen liikenteen väylän rakentaminen sen yli. Alempana Keljossa Köyhänojassa on muun muassa Korkeakoski, joka poistuu Länsi-Päijänteentien alta. Köyhänojan nimi on voinut viitata eränkäynnin niukkuuteen.

Lähteet 

Jyväskylän joet
Kypärämäki
Keljo
Keltinmäki
Black .44

Black .44  on  suomalainen vuonna 2011 perustettu  stoner metallia soittava yhtye.

Black .44:n ensimmäinen albumi No Blanks julkaistiin 28. elokuuta 2015 Inverse recordsin toimesta, ja se nousi julkaisuviikolla Suomen virallisen albumilistan sijalle 19. 

No Blanks sijoittui julkaisuviikolla myös Rumban albumilistalla sijalle neljä ja on saanut hyvän vastaanoton eri metallimusiikin medioissa. 

Ensimmäinen single No Blanks -albumilta julkaistiin 24. heinäkuuta 2015, singlekappale on nimeltään "The Outlaw".

Jäsenet 
 Jason - Laulu, Kitara
 Antti - Kitara
 Pete - Basso, Taustalaulu
 Mikko - Rummut

Diskografia 
 No Blanks (2015, Inverse records)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen kotisivu
 Uutinen Tikka TV sivustolla
 Murska-arviot blogi -sivustolla 
 Black .44 Encyclopaedia Metallum -sivustolla

Suomalaiset metalliyhtyeet
No Blanks


No Blanks on suomalaisen stoner metal -yhtye Black .44:n esikoisalbumi. Se julkaistiin 28. elokuuta 2015 levymerkillä Inverse Records. Albumi nousi julkaisuviikolla Suomen virallisen albumilistan sijalle 19. Se sijoittui myös julkaisuviikolla Rumban albumilistalla sijalle 4.

Kappaleet

Yhtye 
 Jason – laulu, kitara
 Antti – kitara
 Pete –  basso, taustalaulu
 Mikko – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 6+/10
 Kaaoszine: 5/10
 Metalliluola: 9/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Yhtyeen virallinen kotisivu
 Uutinen Tikka TV sivustolla
 

Vuoden 2015 esikoisalbumit
Suomalaiset metallialbumit
Stoner rock -albumit
Mustique

Mustique [mʌˈstiːk] on yksityisomistuksessa oleva Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva saari Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltiossa Karibianmerellä. Sen pinta-ala on 5,7 neliökilometriä, ja se sijaitsee valtion pääsaaresta Saint Vincentistä suoraan etelään. Saari on tunnettu etenkin Britannian kuningasperheen jäsenten ja muiden rikkaiden kuuluisuuksien aurinkolomapaikkana.

Historiaa
Vuonna 1958 brittiläinen lordi Glenconner eli Colin Tennant osti koko Mustiquen saaren 45 tuhannella puunnalla ja alkoi kehittää siitä aluksi puuvillaplantaasia, mutta hanke epäonnistui. Vuonna 1960 Tennant antoi 40 000 neliömetrin maapalstan saaresta häälahjaksi hyvälle ystävälleen prinsessa Margaretille ja tämän tuoreelle aviomiehelle, valokuvaaja Antony Armstrong-Jonesille. He rakennuttivat saarelle loma-asunnon nimeltä Les Jolies Eaux, mikä lisäsi kansainvälistä kiinnostusta Mustiqueen. Niinpä Colin Tennant päätti rakentaa saaresta kansainvälisten seurapiirien ja median jahtaamien rikkaiden ja kuuluisien henkilöiden hyvin suojatun lomapaikan. Tätä varten hän perusti 1968 yhtiön, joka omistaa koko saaren ja vastaa sen kiinteistökehityksestä.

Saaren pääsuunnittelijoina toimivat ruotsalainen arkkitehti Arne Hasselqvist ja brittiläinen teatterilavastaja Oliver Messel, joka oli luonut mainetta näyttävien loma-asuntojen suunnittelusta rikkaille lomailijoille läheisellä Barbadoksen saarella. Saarelle muodostettiin 120 loma-asuntotonttia, joiden ostaja tuli samalla saaren kehitysyhtiön The Mustique Companyn osakkaaksi. Tontin omistajiksi ilmaantui kansainvälisiä kuninkaallisia, muotoilijoita, taiteilijoita ja rocktähtiä, jotka kiinnostuivat mahdollisuudesta omaan eksklusiiviseen ”piilopaikkaan”. Saaren keskukseksi vanhasta puuvillavarastosta kunnostettiin 17 huoneen ylellinen hotelli, The Cotton House. 

Mustiquen saarella ovat asuneet tai lomailleet vuosikymmenten varrella muun muassa rocktähdet Mick Jagger, David Bowie, Paul McCartney, Bryan Adams ja Amy Winehouse, entinen Top Gear -juontaja Jeremy Clarkson, muotisuunnittelija Tommy Hilfiger ja prinssi William. Kuningatar Elisabet II ja prinssi Philip ovat vierailleet Mustiquella 1966, 1977 ja 1985.

Matkailu
Saaren pohjoisosassa on lentokenttä, jossa on 992 metrin mittainen kiitotie.

Tavalliset matkailijat vierailevat Mustiquen saarella enimmäkseen päiväretkinä läheiseltä Bequian saarelta.

Lähteet

Kirjallisuutta
Silva, Fr. Mark de & Wilson, Dianne (2006): A Natural History of Mustique: A Field Guide to the Common Flora, Fauna and Marine Species, Mustique Company Ltd.

Saint Vincentin ja Grenadiinien saaret
Regensburgin rauhansopimus

Regensburgin rauhansopimus päätti Espanjan ja Ranskan välisen sodan. Sopimus solmittiin 15. elokuuta 1684 Regensburgin kaupungin dominikaanikonventissa, ja solmijoina olivat toiselta puolelta Ranskan kuningas Ludvig XIV ja toiselta puolelta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold I sekä Espanjan kuningas Kaarle II. Lopullisessa sopimuksessa kuningas Ludvigin annettiin pitää unionin kautta saamansa alueet, kuten Strasburg ja Luxemburg, kun taas Kortrijk ja Diksmuide (nykyään Belgiaa), palautettiin Espanjalle. Rauha ei kuitenkaan ollut ehdoton, vaan ainoastaan kahdenkymmenen vuoden aselepo.

rauhansopimukset
Regensburgin historia
Lehesjärvi-Vähäjärvi

Lehesjärvi–Vähäjärvi  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Puuppolassa sijaitseva järvi.

Maantietoa 
Järven pinta-ala on 86 hehtaaria, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Siinä on kaksi järviallasta, joita yhdistää toisiinsa kapea, matala ja ruohottunut salmi. Lehesjärvi on 1,8 kilometriä pitkä ja Vähäjärvi 0,9 kilometriä pitkä. Ero kokonaispituuteen johtuu järven kaarevasta muodosta. Samoin kumpikin järviallas on ilmoitettua kapeampi. Lehesjärvi on 450 metriä ja Vähäjärvi 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Se on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 2,78 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00278 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys on 10 metriä. Kummassakin järvialtaassa on oma syvänne, joista Vähäjärvi on syvin ja Lehesjärvi 9,0 metriä syvä. Järven rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä ja sen rannat ovat lähinnä peltomaata, mutta Lehesjärven eteläpäässä se on asuinaluetta ja Vähäjärven eteläranta on Lehesvuoren metsäistä rinnettä. Lehesvuori kohoaa 110 metrin ja viereinen Punavuori 80 metrin korkeuteen. Valtatie 4 ylittää laskujoen Lehesjärven länsipuolella ja järvi näkyy tielle asti. Järveä voi kiertää kulkemalla yhdysteitä 16709 tai 16711, mutta järven eteläpuolella ei ole läpikulkuun soveltuvaa tietä.

Luontoarvoja

Vedenlaatu 
Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1976 saakka. Sen ekologinen tila on tyydyttävä, koska sen ravinnepitoisuudet ovat säännöllisesti korkeita (fosforipitoisuudet ovat 40 mikrogrammaa litrassa vettä). Veden kemiallinen luokka ei aivan yllä arvosanaan hyvä, sillä ahvenissa on havaittu olevan liikaa elohopeaa. Järveä on hoitokalastettu vuosina 2003–2007 nostamalla Lehesjärvestä 9,1 tonnia ja Vähäjärvestä 7,9 tonnia kalaa. Samalla järvistä poistettiin niittämällä vesikasvia.

Eläimistö 
Järvien kalastoon kuuluvat koekalastusten perusteella ainakin ahven, kiiski, kuha (jota on myös istutettu), hauki, salakka, särki, pasuri, lahna ja särki-lahna.

Vesistösuhteet 
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95 metriä mpy.

Järveen tulee viisi jokea tai ojaa. Vähäjärveen laskee idästä Majapuro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Majajärvi (42 ha) ja Perälampi (2 ha). Vähäjärven pohjoisrantaan laskee koillisesta Lapiojoki, jonka valuma-alueelta löytyvät Iso-Kuukkanen (180 ha) ja Hiidenjärvi (50 ha). Lehesjärven pohjoisrantaan laskee Tervajoki, jonka lähdejärvi on Alanen (56 ha). Lehesjärven oma laskujoki Makkarajoki alkaa sen lounaispäästä ja se laskee kilometrin päähän Korttajärveen. Joella on pudostusta vain 0,6 metriä.

Lähteet 

Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alue
Jyväskylän järvet
Saba

Saba voi tarkoittaa seuraavia:

Nimi 
 Saba, oik. Saba Anglana, etiopialais-italialainen laulaja ja näyttelijä
 Saba, sukunimenä:
 Gustavo Saba (s. 1979), paraguaylainen ralliautoilija
 Husain Tahir al-Saba’ (s. 1979), saudiarabialainen pituushyppääjä
 Isak Saba (1875–1921), norjansaamelainen opettaja ja poliitikko
 Umberto Saba, oik. Umberto Poli (1883–1957), italialainen runoilija

Muuta 
 Saba, saari Karibianmerellä
 Saba, muinainen kuningaskunta
 SABA, entinen saksalainen radio- ja tv-valmistaja
 kumiliaanit (Saba), kasvisuku
Silvio Leonard

Silvio Leonard Sarria tai Silvio Leonard Tartabull (s. 20. syyskuuta 1955, Cienfuegos, Kuuba) on kuubalainen entinen pikajuoksija. Hänen paras saavutuksensa on hopeamitali 100 metriltä Moskovan 1980 Olympiakisoista

Ura 
Ensimmäiset näytöt Leonardin kyvyistä saatiin vuonna 1973, jolloin hän juoksi Kuuban juniorimestariksi uudella ennätysajalla 10,24. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa molemmilta pikamatkoilta Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa. Maailmanlaajuiseen tietoisuuteen Leonard tuli viimeistään kesällä 1975 kun hän sivusi 100 metrin silloista ME-tulosta 9,9 sekuntia (käsiajanotolla) Ostravassa.

Leonard voitti myös Pan-Amerikan kisoissa kaikkiaan kolme kultaa. Kahdesti 100 metrillä (1975 ja 1979) ja kerran200 metrillä (1979). Juhliessaan 100 metrin voittoaan 1975 kisoissa Leonard kompastui ja kaatui stadionin vesihautaan loukaten selkänsä. Vamma vaati leikkaushoitoa ja vaikeutti hänen valmistautumistaan Montrealin olympialaisiin. Itse kilpailussa Leonard voitti mm. Trinidadin Hasely Crawfordin, josta oli tuleva olympiavoittaja seuraavana vuonna.

Leonard kuntoutui Montrealin kisoihin mennessä, mutta epäonnekseen teloi jalkansa lasinsiruihin olympiakylässä. Vamma vaikeutti olennaisesti juoksemista, joten Leonard ei selvinnyt välieristä itse finaaliin.

Vuonna 1977 Leonard oli uransa huipulla. Hän alitti toisena juoksijana 10 sekunnin haamurajan elektronisella ajanotolla juostessaan 9,98 Meksikon Guadalajarassa 11. elokuuta. Ensimmäisenä rajan oli alittanut Yhdysvaltain Jim Hines. Leonard myös osoitti vauhtikestävyytensä juoksemalla 200 metrillä vuoden nopeimman ajan 20,08. Samana vuonna Leonard juoksi ensimmäisessä yleisurheilun maailmancupissa pronssia Amerikan joukkueessa molemmilla pikamatkoilla. Leonard voitti myös opiskelijoiden MM-kilpailujen kultamitalin 100 metrillä myöhemmin samana vuonna.

Vuonna 1978 Leonard puolusti onnistuneesti kultamitaleitaan Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa. Hän myös juoksi kesällä 200 metrillä oman ennätyksensä Varsovassa pysäyttäen kellot aikaan 20,06. Tulos oli myös kauden kärkiaika.

Vuoden 1979 Maailmancupissa Leonard juoksi kultaa 200 metrillä ja pikaviestissä ja sijoittui 100 metrillä toiseksi. Muita vuoden kohokohtia olivat Kuuban mestaruus sekä voitto Neuvostoliiton mestaruuskilpailujen 100 metrillä.

Vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa Leonard hävisi 100 metrillä Iso-Britannian Allan Wellsille ja sijoittui 200 metrillä neljänneksi ajalla 20,30 häviten pronssimitalin vain niukasti.

Vuoden 1980 jälkeen Leonard ei saavuttanut mainittavaa kansainvälistä menestystä. Leonard pitää edelleen hallussaan maansa ennätystä 100 metrillä ja on 200 metrillä listalla sijalla 2.

Ennätykset 
 100 m –  9,98   11. elokuuta 1977 Guadalajara 
 200 m – 20,06   19. kesäkuuta 1978 Varsova

Lähteet 

Kuubalaiset pikajuoksijat
Kuubalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1955 syntyneet
Elävät henkilöt
Markus Merk

Markus Merk (s. 15. maaliskuuta 1962 Kaiserslautern) on entinen saksalainen jalkapalloerotuomari. Merk oli kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallinen tuomari vuosina 1992–2007. Siviiliammattiltaan hän on hammaslääkäri. Merk on naimisissa ja hänellä on yksi poika.

Merk aloitti tuomaroinnin 2. Bundesliigassa jo vuonna 1985. Vuonna 1988 hän tuomitsi avausottelunsa Bundesliigassa ja vuonna 1992 hänestä tuli FIFA:n virallinen tuomari. Merk tuomitsi urallaan viisi suurta finaalia, mukaan lukien vuoden 2004 EM-finaalin ja kauden 2002–2003 Mestareiden liigan finaalin. Merk valittiin urallaan seitsemän kertaa Saksan parhaaksi tuomariksi ja hänellä on hallussaan myös eniten otteluita Bundesliigassa puhaltaneen tuomarin titteli. Vuoden 2006 MM-kilpailuissa Merk tuomitsi kolme ottelua. Hän päätti uransa vuonna 2007. 

Ennen vuoden 2004 EM-finaalia Kreikan ja Portugalin välillä nousi kohu, sillä Kreikan saksalaisvalmentaja Otto Rehhagel oli Merkin potilaana tämän hammaslääkäriasemalla.

Suuret ottelut 
 Jalkapallon EM-kilpailuiden 2004 finaali
 Mestareiden liigan finaali 2002–2003
 Cup-voittajien cupin finaali 1996–1997
 DFB-Pokalin finaali 1992–1993
 DFB-Supercup 1995–1996

Lähteet 

Saksalaiset jalkapallotuomarit
Hammaslääkärit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomi–Ruotsi-maaottelu 2015

Suomi–Ruotsi-maaottelu 2015 järjestettiin Tukholman olympiastadionilla 12.–13. syyskuuta 2015. Kyseessä oli 75. yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelu.

Tulokset

Miehet

Naiset

Lähteet 
 Suomi–Ruotsi -maaottelun kotisivut
 Tulokset

Suomi–Ruotsi-maaottelu
Vuoden 2015 yleisurheilu
Tukholman urheilutapahtumat
Saamelaiskäräjien vaalit 2015

Saamelaiskäräjien vaalit 2015 järjestettiin 7. syyskuuta – 4. lokakuuta 2015. Niissä valittiin yhteensä 21 edustajaa ja neljä varaedustajaa vuosien 2016–2019 saamelaiskäräjille. Kyseessä olivat järjestyksessään kuudennet Suomen saamelaiskäräjien vaalit.

Enontekiön, Inarin, Sodankylän ja Utsjoen kunnista valittiin kustakin kolme edustajaa ja yksi varaedustaja. Lisäksi äänimäärän perusteella valittiin yhdeksän edustajaa. Koska Sodankylästä oli vain kaksi ehdokasta, valittiin kunnan kolmanneksi edustajaksi Magreta Sara Inarista. Ehdokkaita vaaleissa oli yhteensä 38 ja äänioikeutettuja 5 795. Heistä 483 oli Saamelaiskäräjien vaalilautakunnan hyväksymiä uusia äänestäjiä, joista vajaat 300 on täysi-ikäisiksi tulleita edellisten vaalien äänioikeutettujen lapsia.

Saamelaiskäräjien vaaleissa annettiin yhteensä 3 035 ääntä. Äänestysprosentiksi muodostui 51,6, kun se neljä vuotta aikaisemmin oli 49,6. Vaalien ääniharava oli 205 ääntä saanut inarilainen Anu Avaskari.

Kiistat 
Vuoden 2015 saamelaiskärjäien vaalit aiheuttivat myös kiistoja, kun Korkein hallinto-oikeus hyväksyi 93 henkilöä saamelaisiksi vastoin saamelaiskäräjien omaa päätöstä. Maaliskuussa 2015 saamelaiskäräjien puheenjohtajan tehtävästä eronnut Klemetti Näkkäläjärvi kutsui KHO:n päätöstä osoitukseksi Suomen valtion rasismista, koska se ei hänen mukaansa tunnusta saamelaisuuden olevan oma kulttuurinsa, vaan saamelaiset pyritään sulauttamaan suomalaisiin. Päätöksen johdosta Näkkäläjärvi pyysi samalla eroa saamelaiskäräjien vaaliluettelosta. 

Myös YK:n alkuperäiskansa-asioiden pysyvän foorumin varapuheenjohtaja virolainen Oliver Loode kritisoi KHO:n päätöstä ja kehotti harkitsemaan vaalien keskeyttämistä, koska tulevat saamelaiskäräjät eivät enää nauti kaikkien saamelaisten luottamusta. Looden näkemyksen mukaan Suomi on KHO:n päätöksen myötä rikkonut YK:n alkuperäiskansojen oikeuksien julistusta. Toronton yliopiston apulaisprofessori Rauna Kuokkanen puolestaan kehotti saamelaisia jättämään äänestämättä vaaleissa.

Saamelaiskärjäille valitut henkilöt ja äänimäärät

Enontekiö 
Tuomas Aslak Juuso, 114
Ulla-Maarit Magga, 113
Pigga Keskitalo, 77
Varajäsen:
Nihkolas Valkeapää, 68

Inari 
Anu Avaskari, 205
Tiina Sanila-Aikio, 190
Kari Kyrö, 189
Varajäsen:
Pekka Pekkala, 67

Sodankylä 
Jouko Hetta, 72
Petra Magga-Vars,64
Magreta Sara, 144

Utsjoki 
Anne Nuorgam, 138
Nilla Samuli Tapiola, 94
Aslak Holmberg, 83
Varajäsen:
Asko Länsman, 79

Äänimäärän mukaan valitut 
Pentti Pieski, 128
Tanja Sanila, 119
Veikko Feodoroff, 116
Heikki Paltto, 110
Janne Saijets, 95
Kirsti Kustula, 91
Neeta Jääskö, 89
Jouni Aikio, 88
Antti Sujala, 81

Katso myös 
Saamelaiskäräjien vaalit 2011

Lähteet 

Saamelaiskäräjien vaalit
Vuoden 2015 vaalit
Paulaharjun koulu (Kurikka)

Paulaharjun koulu on Kurikassa sijaitseva alakoulu. Paulaharjun koulussa on noin 270 oppilasta ja rehtorina toimii Janne Hakala. Koulu on saanut nimensä Samuli Paulaharjun mukaan.

Aiheesta muualla 
 Koulun kotisivut

Kurikan rakennukset ja rakennelmat
Suomen peruskoulut
Empower

Empower Oyj on suomalainen energia- ja tietoliikenneyhtiöiden sekä teollisuuden alan palvelukonserni, joka toimii Pohjoismaissa ja Baltiassa. Empower-konserni koostuu emoyhtiöstä Empower Oyj:stä sekä sen tytäryhtiöistä, jotka ovat Suomessa Empower IN Oy, Empower PN Oy sekä Empower TN Oy. Lisäksi Empower-konsernilla on tytäryhtiöt Virossa, Liettuassa ja Latviassa. Empower on osa kotimaista Enersense International Oyj:tä.

Historia 
Empowerin juuret ovat Pohjolan Voima -konsernissa, jonka palveluyhtiö PVO-Palvelut Oy nimettiin vuonna 1999 Empower Oy:ksi.

Empower uudisti vuonna 2015 konsernin juridisen rakenteen. Liiketoiminnot ryhmiteltiin tytäryhtiöihin, ja Empower Oyj -niminen yhtiö perustettiin uudeksi emoyhtiöksi kaikille konsernin yhtiöille.

Heinäkuussa 2020 konsernin omistus muuttui, kun Enersense International Oyj osti Empower-konsernin koko osakekannan. Yrityskaupan johdosta Empowerista tuli Enersensen 100-prosenttinen tytäryhtiö.

Liiketoiminta 
Konsernin liiketoiminta jakautuu kolmeen osa-alueeseen: tietoverkkopalvelut, teollisuuspalvelut ja sähköverkkopalvelut.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Enersense-konserni

Suomalaiset yritykset
Walter Mikkola

Walter Mikkola (19. helmikuuta 1913 Hietamäki, Inkeri – 17. syyskuuta 1987 Lahti) oli suomalainen kuvanveistäjä. 

Walter Mikkola veisti veljiensä Edvard ja Paavo Mikkolan kanssa Lahden sankaripatsaan Vapauden Hengetär Wäinö Aaltosen kipsimallin mukaan. 
Mikkolan veljesten kiviveistämössä valmistettiin myös Padasjoen ja Lapinjärven sankarimuistomerkkien kivet.

Julkiset työt 
 Puolangan sankaripatsaan, joka on paljastettu 30.9.1956 
 Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkit 
 Lahti, punagraniittinen muistomerkki on paljastettu vuonna 1953
 Elimäki, graniittinen reliefi, paljastettu 28.8.1955
 Hollola, prossiveistos "Uusi päivä", paljastettu 8.7.1956
 Jyväskylä, "Kotiseudun kaipaus", paljastettu 15.9.1957
 Anjala, graniitti veistos, "Rauha teille", paljastettu 31.7.1960
 Artjärvi, paljastettu 15.5.1960
 Pälkäne, graniittinen muistomerkki "Elämän kirja" paljastettu 6.8.1961

Kuvia julkisista teoksista

Lähteet

Suomalaiset kuvanveistäjät
Inkeriläiset henkilöt
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1987 kuolleet
Yussuf Poulsen

Yussuf Yurary Poulsen (s. 15. kesäkuuta 1994 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut RB Leipzigia heinäkuusta 2013 lähtien.

Hänen isänsä oli tansanialainen ja äitinsä on tanskalainen. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1999.

Seurajoukkueessa 

Poulsen aloitti uransa BK Skjoldissa puolustajana. Vuoden 2010 alussa hän siirtyi Lyngby BK:hon. Vuonna 2011 hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa ja maaliskuussa 2012 hän jatkoi sopimusta tanskalaisseuran kanssa kesään 2014.

Heinäkuussa 2013 Poulsen teki neljän vuoden sopimuksen saksalaisen RB Leipzigin kanssa. Leipzig nousi Bundesliigaan vuonna 2016. Ensimmäisellä pääsarjakaudella Poulsen pelasi liigassa 29 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 30 ottelussa neljä maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 31 bundesliigaottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä 15 maalia, muun muassa hattutempun Hertha Berliniä vastaan maaliskuun 2019 lopulla. Kaudella 2019–2020 Poulsen pelasi 22 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Bundesliigassa 27 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä viisi maalia.

Mestarien liigassa Poulsen on pelannut neljä ottelua kaudella 2017–2018, kahdeksan ottelua kaudella 2019–2020 ja kahdeksan ottelua kaudella 2020–2021. Hän teki joulukuussa 2020 maalin Istanbulissa kotijoukkue Başakşehiria vastaan. Eurooppa-liigassa Poulsen on pelannut yhdeksän ottelua ja tehnyt yhden maalin.

Maajoukkueessa 

Poulsen pelasi Tanskan kaikissa juniorimaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Debyyttinsä Tanskan A-maajoukkueessa hän teki 11. lokakuuta 2014 Albaniaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2015 EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan. Kymmenestä maalistaan neljä hän on tehnyt EM-karsinnoissa ja yhden MM-karsinnoissa. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 kolmessa Tanskan neljästä ottelusta jouduttuaan olemaan poissa viimeisestä alkulohko-ottelusta varoitustilin täyttymisen vuoksi ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Perua vastaan ottelun ainoan maalin. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän teki alkulohkossa maalin Belgiaa ja Venäjää vastaan.

Maalit Tanskan maajoukkueessa 
Tanskan maalit mainittu ensin.

Lähteet 
 Profiili National Football Teams-sivustolla 
 Profiili Tanskan jalkapalloliiton sivustolla 
 Profiili Soccerway-sivustolla

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Profiili RB Leipzigin sivustolla 

Tanskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Pokémon: Johto League Champions

Pokémon: Johto League Champions on televisiosarja Pokémonin neljännen tuotantokauden nimi.

Suomessa kausi alkoi 9. marraskuuta 2002 jaksolla Miten käy Goldenrodissa?, ja päättyi 5. toukokuuta 2003 jaksoon Kovaa teetä, jolloin kauden jälkimmäinen puolisko eli 26 jaksoa jäi näyttämättä. Suomessa neljättä kautta näytettiin yhteensä 26 jakson verran.

Kausi alkoi Kids’ WB!:llä Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2001 jaksolla A Goldenrod Opportunity. Neljäs tuotantokausi käsitti 52 jaksoa ja päättyi jaksoon Machoke, Machoke Man 7. syyskuuta 2002.

Jaksot

Äänirooleissa

Japaninkieliset äänet

Englanninkieliset äänet

Suomenkieliset äänet

Lähteet 

Pokémon
Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Andrei Levtšenko

Andrei Levtšenko (, s. 1. tammikuuta 1985 Harkova) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Mestaruusliigassa pelaavaa Vammalan Lentopalloa. Pelipaikaltaan 204-senttinen ja 100-kiloinen Levtšenko on keskitorjuja. Levtšenkon iskulyönti ylettyy 354 senttimetrin korkeuteen.

Vuodet 2004-2008 ja 2009-2011 Levtšenko edusti kotimaansa pääsarjan Lokomotiv Harkovaa voittaen neljä kertaa maan mestaruuden ja viisi kertaa cup-mestaruuden. Kauden 2008-2009 hän pelasi latvialaisessa Elvi Kuldigassa. Kauden 2011-2012 Levtšenko pelasi Ranskan Pro A-liigan Arago de Sètessä. Vuodet 2012-2014 hän edusti valkovenäläistä Šahtjor Soligorskia.

Kauden 2014-2015 Levtšenko pelasi kazakstanilaisessa TNK KazChromessa. Syyskuussa 2015 hän siirtyi Suomen Mestaruusliigan Vammalan Lentopalloon.

Lähteet 

Ukrainalaiset lentopalloilijat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Omer Damari

Omer Damari (, s. 24. maaliskuuta 1989 Rishon LeZion) on israelilainen jalkapalloilija, joka edustaa Itävallan Bundesliigassa pelaavaa FC Red Bull Salzburgia lainalla Saksan 2. Bundesliigan RB Leipzigistä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Damari on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Israelin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura

Seurajoukkueura 
Damari aloitti uransa kotimaansa Maccabi Petah Tikvassa, jossa hän pelasi vuosina 2006-2011 Ligat ha'Alia. Otteluita kertyi 118 ja maaleja 29. Vuodet 2011-2014 Damari edusti saman sarjan Hapoel Tel Aviv FC:tä, jonka paidassa hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Hapoelin riveissä Damari pelasi 101 ottelua viimeistellen hienot 56 maalia. 

Kaudeksi 2014-2015 Damari siirtyi Itävallan Bundesliigan, Austria Wienin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa puoli vuotta tehden 13 ottelussa kahdeksan maalia. Tammikuussa 2015 Damari siirtyi Saksan 2. Bundesliigan RB Leipzigiin, jossa hän pelasi kevätkaudella kymmenen ottelua ilman maaleja. Kaudeksi 2015-2016 hän siirtyi lainalla Itävallan Bundesliigan FC Red Bull Salzburgiin.

Maajoukkueura 
Damari on edustanut Israelia monissa nuorten maajoukkueissa. Israelin jalkapallomaajoukkueessa debyytti tapahtui marraskuussa 2010 ystävyysottelussa Islantia vastaan. Tuossa ottelussa Damari teki myös maajoukkueuransa ensimmäiset kaksi osumaa. Lokakuussa 2014, EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan, Damari teki hattutempun.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Israelilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Kafi

Oy Kafi Ab oli Teuvalla vuosina 1974–1991 toiminut matkailuvaunujen valmistaja, joka ehti itsenäisenä yrityksenä valmistaa runsas tuhat vaunua ennen kuin siirtyi Lohja Caravans Oy:n omistukseen vuonna 1979. Kafi jatkoi Lohjan tuotemerkkinä vuoteen 1991 saakka, ja kaikkiaan Kafi-merkkisiä matkailuvaunuja tehtiin 9 300 kappaletta.

Historiaa

Alun perin oli tarkoitus, että Teuvalla ryhdyttäisiin kokoamaan ruotsalaisen Karosseri AB Elitin laadukkaina pidettyjä Kabe-matkailuvaunuja. Tätä varten ruotsalaisyritys ja pari autoalan yrittäjää Porista perustivat tehtaan Teuvalle, jossa oli saatavana taitavia puuseppiä. Jostain syystä Kabe-vaunuja ei ryhdyttykään valmistamaan, vaan kehitettiin oma Kafi-mallisto (Kabe i Finland).

Ensimmäinen Kafi-malli oli 510, ja vuonna 1975 esiteltiin Kafi 460. Malliston myyntivaltteina olivat tukevuus, lämpimyys ja kodikkaana pidetty sisustus. Kafi esitteli usein muista valmistajista poikkeavia ratkaisuja, joista osasta jouduttiin kuitenkin luopumaan.

Tehtaan uusi omistaja Lohja Caravans teetti Teuvalla 1980-luvulla Kafi-vaunujen ohella myös Solifer-merkillä myytyjä vaunuja. Matkailuvaunujen lisäksi Kafin tehtaalla valmistettiin 3 000 taukotupavaunua Tielaitokselle ja suuria määriä myös Neuvostoliittoon. Kolmas tuoteryhmä olivat Kafi Commercial -kioskivaunut.

Kafin suosio matkailuvaunumerkkinä hiipui laatu- ja kosteusongelmiin. Vuoden 2014 lopussa Suomessa oli yhä rekisterissä lähes 3 000 Kafi-vaunua.

Lähteet

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Teuva
Kulkuvälineiden valmistajat
OM-asuntovaunu

OM-asuntovaunut ovat toiminimi Onni Mäkivirran Punkalaitumella vuosina 1962–1967 vamistamia matkailuvaunuja, joita tehtiin kaikkiaan noin 400. Yritys oli ensimmäinen teollisen mittakaavan matkailuvaununtekijä Suomessa ja työllisti parhaimmillaan noin 30 ihmistä.

Taksiautoilija Onni Mäkivirta rakensi ensimmäisen matkailuvaununsa omaan käyttöön vuonna 1960. OM-vaunuja tehtiin viittä eri mallia, pituudeltaan 2,8–4,4 metriä. OM 15 -mallissa oli takaosassa sauna.

Lähteet

Aiheesta muualla
OM-asuntovaunuille omistettu Facebook-sivusto

Entiset suomalaiset teollisuusyritykset
Punkalaidun
Kulkuvälineiden valmistajat
Talouden haavoittuvuuden indeksi

Talouden haavoittuvuuden indeksi () on Yhdistyneiden kansakuntien käyttämä mittari kansantalouden kohtaamien äkillisten, talouselämään tai ympäristöön kohdistuvien muutosten määrälle ja talouden kyvylle kestää näitä muutoksia.

Indeksin arvoa käytetään yhtenä kolmesta ehdosta päätettäessä valtioiden kuulumisesta YK:n vähiten kehittyneiden maiden (LDC) listalle. LDC-lista on yleisesti tunnustettu kehitysavun kohdentamiskriteeri. Vähiten kehittyneiden maiden tavoin monet pienet saarivaltiot ovat keskimääräistä alttiimpia yllättäville luonnonkatastrofeille ja nopeille maailmantalouden muutoksille.

EVI muodostetaan seuraavien osatekijöiden perusteella:
a) väkiluku; ei yli 75 miljoonaa asukasta (paino 1/8 indeksiarvosta)
b) eristyneisyys (1/8)
c) vientituotteiden kapea-alaisuus (1/16)
d) maa-, metsä- ja kalatalouden osuus kansantuotteesta (1/16)
e) alavilla rannikkovyöhykkeillä asuvien osuus väestöstä (1/8)
f) tuotteiden ja palveluiden viennin epävakaus (1/4)
g) luonnonkatastrofien uhrit (1/8)
h) maataloustuotannon epävakaus (1/8)

Mitä suurempi indeksiarvo on, sitä herkemmin ulkoiset äkkimuutokset aiheuttavat vakavaa häiriötä valtion talouselämälle. Indeksiarvo 36 tai suurempi oli vuosina 2012–2015 (samoin 2018) kriteerinä valtion liittämiseksi vähiten kehittyneiden maiden listalle ja EVI-indeksi 32 katsottiin kynnykseksi kansantalouden riittävälle tokenemiskyvylle ulkoisia häiriöitä vastaan (kypsymisraja). Vuoden 2015 kolmivuotiskatsauksessa haavoittuvimpina talouksina pidettiin eli suurimmat indeksiarvot saivat Kiribati (71,5), Gambia (70,7), Liberia (57,9), Eritrea (56,8) ja Etelä-Sudan (56,0).

EVI on ollut käytössä LDC-kriteerinä vuodesta 1999.

Katso myös
Hauras valtio

Lähteet

Aiheesta muualla
Least Developed Countries (LDCs) - YK:n sivusto Vähiten kehittyneistä maista  (un.org)
Briguglio, Lino; Cordina, Gordon; Farrugia, Nadia; Vella, Stephanie, 2008: Economic vulnerability and resilience concepts and measurements (Research paper / UNU-WIDER, No. 2008.55, ISBN 978-92-9230-103-3, pdf)  (econstor.eu)
LDC data retrieval (LDC-maiden kriteerit ja niiden kehitys 2006–2015)  (un.org)

Vähiten kehittyneet maat
Indeksit
Yhdistyneet kansakunnat
Storeggan vyöry

Storeggan vyöry oli Norjanmerellä noin vuonna 6 200 eaa. tapahtunut suuri merenalainen maanvyöry. Sitä pidetään kaikkien aikojen suurimpana maanvyörynä, jonka yhteydessä liikkui arviolta 2 500 – 3 500 km³ verran maamassoja noin 290 kilometrin levyisellä alueella. Storeggan vyöry oli viimeinen jääkauden aikaisen mannerjäätikön sulamisen jälkeen alueella tapahtunut suuri maanvyöry. 

Euroopan mannerjalustan reunalla nykyisen Norjan ja Islannin välissä tapahtunut vyöry aiheutti Pohjois-Atlantin rannikoille tuhoisan tsunamin, joka iski Shetlandinsaarille jopa 30 metrin korkuisena. Storeggan vyöryn syynä oli todennäköisesti maanjäristys, mutta sen laukeamista edisti ilmeisesti myös mannerjalustan rinteen yläpäässä tapahtunut merenpohjan metaanihydraattiesiintymien purkautuminen.

Storeggan vyöryn aiheuttama tsunami iski tuhoisasti useiden metrien korkuisena myös muualle Pohjanmeren rannikoille muun muassa nykyisten Britannian, Belgian ja Hollannin alueille. Tsunamin arvellaan tuhonneen lopullisesti muinaisella Doggerlandin saarella vaikuttaneen neoliittisen kulttuurin.

Lähteet 

Norjanmeri
Maanvyöryt
Ariete-luokka

Ariete-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston 42 torpedoveneen muodostama alusluokka, joista ainoastaan Ariete valmistui ennen Italian antautumista. Ne olivat suurennettuja saattuetehtäviin suunniteltuja Spica-luokan aluksia.

Saksalaisten haltuun jäi telakoilla useita keskeneräisiä aluksia, joista toistakymmentä saatiin palvelukseen ennen Euroopan sotatoimien päättymistä.

Alukset

Lähteet

Viitteet
Ekeri

Ab Ekeri Oy on Pedersören Kolpissa toimiva yritys, joka valmistaa kuorma-autojen perävaunuja ja puoliperävaunuja. Ekerin päätuotteita ovat sivusta avattavat umpiperävaunut. Sen tuotannosta menee vientiin 70 prosenttia, lähinnä Ruotsiin ja Norjaan.

Historiaa
 1945, Bror Eklund perustaa Eklunds Snickeri -nimisen yrityksen, joka on pääasiassa puusepänliike. Yritys rakentaa myös päällerakenteita ja perävaunuja.
 1950, Puusepäntuotteita, Yrityksessä valmistetaan muun muassa ovia sekä huonekaluja.
 1960, Vaunuja ja kioskeja, päällerakenteiden ja perävaunujen lisäksi Eklunds Snickeri valmistaa asunto- ja hevosvaunuja sekä kioskeja
 1970, Metalliteollisuus, Ekeri erikoistuu kuljetuskalustoon, pääosin umpi- ja kapelliperävaunuihin. 1970-luvulla myös yrityksen johto siirtyy Lars ja Henrik Eklundille.
 1980, Uusi tehdas, 1980-luvulla nykyinen tehdas rakennetaan. Myös vientimarkkinat aukeavat Ruotsiin ja Norjaan.
 1990, sivusta avattavuus, Ekeri erikoistuu sivusta-avattaviin päällerakenteisiin ja perävaunuihin. Kolmas sukupolvi tulee mukaan toimintaan. Vienti aloitetaan myös Pohjoismaiden ulkopuolelle
 2015, 70 vuotta, Ekerin tuotannosta jo yli 70 % menee vientiin. Liikevaihto jatkaa kasvua.

Markkina-alueet 

 Suomi
 Ruotsi
 Norja
 Tanska

 Islanti
 Iso-Britannia
 Alankomaat
 Saksa

 Puola
 Liettua
 Viro

Lähteet

Suomalaiset teollisuusyritykset
Kulkuvälineiden valmistajat
Pedersören kunta
Simon van Salingen

Simon van Salingen oli antwerpenilainen kauppias, joka tutki Kuolan niemimaata ja sen lähialueita 1500-luvun lopulla.

Simon van Salingen järjesti vuosina 1566–1568 tutkimusmatkan, jonka tarkoituksena oli luoda kauppasuhteita Venäjän pohjoisosiin. Hän kävi useasti Kuolassa ja Kantalahdessa sekä tutustui Trifon Petsamolaiseen ja alueen muihin uskonnollisiin vaikuttajiin. Myöhemmin Salingen toimi Tanskan palveluksessa.

Salingenin muistiinpanot kertovat hänen matkoistaan Pohjois-Venäjällä. Ne sisältävät tietoja Petsamon ja Kuolan luostareista, Hollannin ja Venäjän kaupasta sekä Venäjän sisä- ja ulkopoliittisista tapahtumista. Salingen keräsi myös aineistoa vuonna 1601 julkaistuun Pohjois-Venäjän karttaan.

Lähteet

Venäjän historia