joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Broken (albumi)

Broken on suomalaisen metalliyhtye Masterstroken neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Dynamic Arts Records.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Janne Juutinen – rummut
 Niko Rauhala – laulu, kitara
 Markus Kekoni – kitara
 Jussi Kulomaa – kosketinsoitin
 Marko Kolehmainen – bassokitara

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 
 Soundi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 albumit
Masterstroken albumit
BodyPump

BodyPump on Les Millsin kehittämä  liikuntakonsepti, joka keskittyy painojen nostoon ryhmäliikuntana musiikin rytmin mukaisesti. Ensimmäiset BodyPump-tunnit pidettiin Uudessa-Seelannissa vuonna 1991. Lajin kehitti Les Millsin poika Philip Mills, ja sitä markkinoi hänen isänsä mukaan nimetty yritys. Lajin kehittämisen tarkoituksena oli saada miehiäkin ohjatun ryhmäliikunnan pariin. Nykyisin BodyPump-tunteja on 70 maassa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 http://www.ryhmaliikunta.fi/lesmills-bodypump/

Kuntoilu
Hävityksen huoneet


Hävityksen huoneet on suomalaisen metalliyhtye Nicolen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Biotech Records.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa, ollen siten Nicolen menestynein albumi.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Ville Sahakangas – rummut
 Ilkka Laitala – laulu, kitara
 Olli Ketola – kitara
 Jonne Soidinaho – bassokitara

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 6+
 Kaaoszine: 
 Rumba: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2013 albumit
Nicolen albumit
Marras (albumi)

Marras on suomalaisen dark metal -yhtye October Fallsin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Corvus Records.

Albumin kaikki kappaleet ovat instrumentaaleja.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikko Lehto – kaikki instrumentit, äänittäjä, miksaaja, masteroija, grafiikka

Arvostelut 
 Sputnik Music:

Aiheesta muualla 
 
 Marras discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2005 esikoisalbumit
October Fallsin albumit
Vadelmavene

”Vadelmavene” on Kasmirin ensimmäinen soolosingle, jonka Universal Music julkaisi 4. huhtikuuta 2014. Kappale on ensimmäinen singlejulkaisu artistin syksyllä 2014 AMK Dropout -nimiseltä esikoisalbumilta. ”Vadelmavene” valittiin The Voicen äänestyksessä vuoden 2014 kesähitiksi. Vuoden 2015 Emma-gaalassa single palkittiin "vuoden biisinä".

Kappale on mukana elokuussa 2014 ensi-iltansa saavassa Kesäkaverit-elokuvassa. Elokuvasta on otteita kappaleen 30. huhtikuuta 2014 julkaistulla Inari Niemen ohjaamalla musiikkivideolla. 

”Vadelmavene” myi kultaa kesäkuussa 2014, ja platinaa heinäkuun lopulla samana vuonna.

Kappaleet

Listasijoitukset

Lähteet 

Kasmirin kappaleet
Vuoden 2014 kappaleet
Posse (televisiosarja)

Posse on MTV3-kanavalla suorana lähetetty komediallinen keskusteluohjelma, jota on esitetty vuodesta 2014 lähtien. Ohjelman juontajina seitsemännellä kaudella toimivat Jaakko Saariluoma, Viivi Pumpanen, Veronica Verho, HP Parviainen, Jarno Leppälä ja Kalle Lamberg. Syksyllä 2020 esitettävällä kahdeksannella kaudella juontajaksi palasi Aku Hirviniemi. 

Yhtenä ohjelman osiona on ollut julkkiksien ja kolmannella kaudella tavallisten henkilöiden kanssa suoritettavat stunthaasteet. Muita ohjelmaosioita ovat olleet muun muassa sätkyukko ja sätkyakka, suihkuralli, musta laatikko, emoji-haaste, Posse GP sekä ykkösellä sisään.

Ohjelman jokaisessa jaksossa esiintyy myös musiikkivieras jakson päätteeksi.

Esiintyjät 
Ensimmäisellä kaudella juontajina toimivat Aku Hirviniemi, Jaakko Saariluoma, HP Parviainen, Jarno Laasala, Jarno Leppälä ja Jukka Hildén. Toisella kaudella uutena juontajana aloitti Jenni Dahlman. Jukka ja Jarno eivät enää olleet studiossa jokaisessa jaksossa, koska he asuivat ulkomailla. Kolmannella kaudella Dahlmanin korvasivat Viivi Pumpanen ja Pirkka-Pekka Petelius. Neljännelle kaudelle Hirviniemen, Peteliuksen ja Hildénin korvasivat Eric Savolainen ja Juuso Karikuusi. Viidennellä kaudella Laasala ei ollut enää mukana ja uutena juontajana aloitti Kalle Lamberg. Seitsemännellä kaudella uutena juontajana aloitti Veronica Verho. Kahdeksannella kaudella Aku Hirviniemi teki paluun ohjelmaan.

Nykyiset esiintyjät 
 Jaakko Saariluoma (2014–)
 Jarno Leppälä (2014–)
 Hannu-Pekka Parviainen (2014–)
 Aku Hirviniemi (2014–2016, 2020–)
 Viivi Pumpanen (2016–)
 Kalle Lamberg (2018–)
 Veronica Verho (2020–)

Entiset esiintyjät 
 Jukka Hildén (2014–2016)
 Jarno Laasala (2014–2017)
 Jenni Dahlman (2015)
 Pirkka-Pekka Petelius (2016)
 Eric Savolainen (2017–2018)
 Juuso Karikuusi (2017–2018)

Jaksot

Lähteet 

Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
2020-luvun televisiosarjat
Viihdeohjelmat
MTV3:n televisio-ohjelmat
Guy Sebastian

Guy Sebastian (s. 26. lokakuuta 1981 Klang, Selangor, Malesia) on australialainen laulaja. Hänen äitinsä on malesialainen ja isänsä englantilainen. Nuoruudessaan hän muutti perheensä kanssa Adelaideen, Australiaan. Hän voitti Australian Idolin ensimmäisen kauden vuonna 2003 ja teki levytyssopimuksen BMG:n kanssa. Hänen ensimmäinen singlensä, ”Angels Brought Me Here”, debytoi Australian singlelistan ykkössijalla. Joulukuussa 2003 julkaistua debyyttialbumia, Just as I Am, myytiin kuusinkertaiseen platinalevyyn oikeuttava määrä. Yhteensä hän on julkaissut kuusi studioalbumia, joista viimeisimmän vuonna 2012.

Sebastian edusti Australiaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Tonight Again”. Hän sijoittui 196 pisteellä viidenneksi.

Diskografia

Studioalbumit 
 2003: Just as I Am
 2004: Beautiful Life
 2006: Closer to the Sun
 2007: The Memphis Album
 2009: Like it Like That
 2012: Armageddon

Kokoelmat 
 2010: Twenty Ten

DVD/CD 
 2008: The Memphis Tour

 EP:t 
 2007: Your Song 2009: Guy Sebastian EP''

Lähteet

Aiheesta muualla 

Guy Sebastianin kotisivut

Australialaiset laulajat
Australian euroviisuedustajat
Vuoden 2015 euroviisuedustajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Kyle Fogg

Kyle Fogg (s. 27. tammikuuta 1990 Brea, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Fogg on voittanut urallaan Saksan ja Suomen pääsarjojen korikuninkuudet ja D-liigan mestaruuden, ja hänet palkittiin vuonna 2014 Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistuksena.

Pelaajaura 
Vuosina 2008–2012 Fogg edusti Arizonan yliopistoa, jossa oli viimeisellä kaudellaan joukkueen paras pisteidentekijä 13,7 pisteen keskiarvolla. Yliopistouransa jälkeen hän edusti NBA:n kesäliigassa Houston Rocketsia ja pelasi Rio Grande Valley Vipersissa NBA:n kehitysliigaa voittaen sen. Syksyllä 2013 Fogg oli mukana NBA-seura Denver Nuggetsin harjoitusleirillä, muttei päässyt pelaamaan NBA:han. Joulukuussa 2013 Fogg siirtyi ulkomaille, kun suomalainen Korikobrat teki hänen kanssaan sopimuksen loppukaudeksi. Sekavassa tilassa ollut ja huonosti pelannut Korikobrat nousi pääosin Foggin otteiden ansiosta pois putoamiskamppailusta muun muassa voittamalla sarjan kärkijoukkueita ja pelaamaan pudotuspelipaikasta. Fogg valittiin tammikuussa 2014 Korisliigan kuukauden pelaajaksi. Maaliskuussa Fogg teki ottelussa Kauhajoen Karhua vastaan 51 pistettä, mikä oli ensimmäinen yhden pelaajan 50 pisteen ylitys Korisliigaottelussa 11 vuoteen. Kauden päätteeksi Foggista tuli sarjan korikuningas 26,97 pisteen keskiarvolla, ja hänet palkittiin Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistuksena.

Kaudeksi 2014–2015 Fogg siirtyi belgialaiseen Antwerp Giantsiin ja seuraavaksi kaudeksi saksalaiseen Eisbären Bremerhaveniin. Hän voitti Bundesligan korikuninkuuden.

Kesäkuussa 2016 Fogg siirtyi Espanjan pääsarjajoukkue CB Málagaan.

Saavutukset

Henkilökohtaiset saavutukset 
 Bundesligan korikuningas 2016
 Korisliigan korikuningas 2014
 Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus 2014
 Korisliigan kuukauden pelaaja, tammikuu 2014

Joukkuesaavutukset 
 D-liigan mestaruus 2013

Lähteet 
 Kyle Fogg  Suomen Koripalloliitto
 Kyle Fogg Arizonan yliopisto 
 Profiili NBA Development League

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Profiili eurobasket.com 

Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Vuonna 1990 syntyneet
Elävät henkilöt
Juhlat (elokuva)

Juhlat (Festen) on Thomas Vinterbergin ohjaama tanskalainen draamaelokuva vuodelta 1998. Se oli ensimmäinen elokuvanteon yksinkertaisuutta ja luonnollisuutta korostavia Dogma 95 -periaatteita noudattanut elokuva. Tarina kertoo perheen isän 60-vuotisjuhlista, joissa aikuinen poika yllättäen onnittelupuheessaan paljastaa tämän käyttäneen häntä ja hänen itsemurhan tehnyttä kaksossisartaan seksuaalisesti hyväksi lapsina.

Rooleissa
 Ulrich Thomsen – Christian Klingenfeldt-Hansen
 Henning Moritzen – isä Helge
 Thomas Bo Larsen – veli Michael
 Paprika Steen – sisar Helene
 Birthe Neumann – äiti Else
 Trine Dyrholm – Pia
 Helle Dolleris – Mette
 Therese Glahn – Michelle
 Klaus Bondam – Helmut von Sachs, juhlapuhuja
 Bjarne Henriksen – Kim
 Gbatokai Dakinah – Gbatokai
 Lasse Lunderskov – setä
 Lars Brygmann – Lars, vastaanottovirkailija
 Lene Laub Oksen – Linda, kuollut sisar
 Linda Laursen – Birthe
 John Boas – isoisä
 Erna Boas – isoäiti

Tuotanto
Elokuvan idea perustui Vinterbergin kuulemaan radio-ohjelmaan, jossa tuntematon soittaja kertoi samanlaisesta tapauksesta. Vinterberg pyysi ystäväänsä Mogens Rukovia kirjoittamaan sen pohjalta käsikirjoituksen uhrin näkökulmasta. Myöhemmin kuitenkin ilmeni, ettei soittajan kertoma tarina ollut totta.

Dogma 95 -julistuksen periaatteiden mukaisesti elokuva kuvattiin tavallisille MiniDV-kaseteille kuluttajakäyttöön tarkoitetulla pienellä Sony Handycam -videokameralla. Vinterberg paljasti myöhemmin rikkoneensa Dogma-sääntöjä peittämällä yhden kuvauspaikan ikkunan paremman valaistuksen aikaansaamiseksi. Kuvauspaikkana oli Skjoldenæsholmin linna Ringstedissä, 60 kilometriä Kööpenhaminasta länteen.

Vastaanotto
Thomas Vinterberg sai Juhlista tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja oli ehdokkaana myös Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi muun muassa Bafta- ja Golden Globe- tapahtumissa ja sai palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla ympäri maailmaa.

Eräät elokuvan näyttelijöistä toteuttivat tarinasta myös teatterinäytelmän, joka on tuotettu näyttämölle useissa teattereissa eri maissa.

The New York Timesin kriitikot valitsivat Juhlat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet

Vuoden 1998 elokuvat
Tanskalaiset elokuvat
Pitirim Sorokin

Pitirim Aleksandrovitš Sorokin (; 21. tammikuuta 1889 Turja, Syktyvkar – 11. helmikuuta 1968 Winchester, Massachusetts) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen sosiologi, joka oli etniseltä taustaltaan komi.

Sorokin syntyi venäläisen isän ja komilaisen äidin lapsena Vologdan kuvernementissa. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa kriminologiaa ja toimi alan professorina. Sosialistivallankumouksellisena Sorokin vastusti kommunismia jyrkästi. Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen Sorokin toimi ministeri Aleksandr Kerenskin sihteerinä. Lokakuun vallankumouksen johtaja Vladimir Lenin tuomitsi hänet kuolemaan. Kuuden viikon vankeuden jälkeen hänestä kuitenkin tuli jälleen opettaja Pietarin yliopistossa. Hänen asemansa ei kuitenkaan ollut turvallinen ja vuonna 1922 hänet vangittiin taas. 

Vuonna 1923 hän joutui muuttamaan Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin. Vuosina 1925–1930 hän toimi Minnesotan yliopistossa; vuonna 1930 hänet kutsuttiin Harvardin yliopistoon. Siellä hän perusti sosiologisen osaston. Sorokin toimi Yhdysvaltain sosiologisen liiton presidenttinä. Hän vaikutti tehtävässä pitkään.

Sorokinin elämäntyö vaikutti rakenteelliseen funktionalismiin teorian muodostumiseen. Myöhemmät tutkijat Talcott Parsons ja Edward A. Shils ottivat Sorokinin sosiologiset ajatukset käyttöön, ja monet hänen käsitteistään ovat yhä käytössä.

Pitirim Sorokinin puoliso oli Helen Baratynskaja, jonka kanssa Sorokinilla oli kaksi poikaa.

Pääteokset
Contemporary Sociological Theories  (1928)
Principles of Rural-Urban Sociology (1929, toinen kirjoittaja Carle C Zimmerman)
The Sociology of Revolution (1935)
Social and Cultural Dynamics (1937–1941)
The Crisis of Our Age (1941, suom. Aikamme kriisi)
 Man and Society in Calamity: The Effects of War, Revolution, Famine, Pestilence upon the Human Mind, Behavior, Social Organization and Cultural Life (1942)
 Society, Culture, and Personality:  Their Structure and Dynamics,  A System of General Sociology (1947)
Leaves From a Russian diary, and Thirty Years After (1950)
The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation (1954)
 Fads and Foibles in Modern Sociology and Related Sciences (1956)
 The American Sex Revolution (1956)
 Social and Cultural Dynamics: A Study of Change in Major Systems of Art, Truth, Ethics, Law and Social Relationships (1957)
 (toinen kirjoittaja Lunden, W. A.), Power and Morality: Who Shall Guard The Guardians? (1959)
A Long Journey: the Autobiography of Pitirim A. Sorokin (1963)
 Hunger As a Factor in Human Affairs (1975)
 Social And Cultural Mobility (1959)

Lähteet

Kirjallisuus
 Brante, Thomas – Andersen, Heine – Korsnes, Olav (toim.): Sociologiskt lexikon. 1998.

Viitteet

Yhdysvaltalaiset sosiologit
Venäläiset professorit
Vuonna 1889 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit
The Womb of Primordial Nature

The Womb of the Primordial Nature on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Debemur Morti Productions.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Mikko Lehto – laulu, kitara, muut instrumentit, miksaaja, valokuvat, grafiikka
 Ville Metsola – bassokitara, äänittäjä
 Marko Tarvonen – rummut

+

 Tom Hakala – äänittäjä
 Henri Sorvali – äänittäjä (rummut)
 Tore Stjerna – masteroija

Arvostelut 
 Sputnik Music: 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Metalcrypt.com: 4.25/5

Aiheesta muualla 
 
 The Womb of Primordial Nature discogs.com -sivustolla

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
October Fallsin albumit
Jurveliuksen talo

Jurveliuksen talo sijaitsee Oulussa Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa.

Jurveliuksen talo on Oulun vanhimpia puutaloja. Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö remontoi talon opiskelija-asunnoiksi ja alakerran liiketilan ravintolaksi vuosina 1997–1998. Suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto Jukka Laurila. Vuonna 1999 asuntosäätiölle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, talon onnistuneesta ja perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta. Talo on saanut nimensä säveltäjä Aatto Jurveliuksen mukaan, joka omisti sen.

Jurveliuksen talon alakerrassa toimi vuoteen 2012 saakka eräänä Suomen parhaimmista ravintoloista tunnetuksi tullut Ravintola Matala. Talossa on ollut kahvilatoimintaa ainakin 1920-luvulta lähtien. Kahvila tai keskiolutravintola on paikalla toiminut ainakin nimillä Torikahvila ja Rantabaari, mutta jo 1940–1950-luvuilla paikkaa kutsuttiin "Matalaksi". Huonomaineinen paikka toimi ainakin 1980-luvun puoleen väliin asti. Nykyisin talossa toimii ravintola Toripolliisi.

Lähteet

Aiheesta muualla

 

Pokkinen
Oulun rakennukset ja rakennelmat
Risto Köykkä

Risto Ensio Köykkä (s. 23. kesäkuuta 1962 Keuruu) on suomalainen runoilija.

Teokset 
Pehmeä peili, runokokoelma (1991)
Tai minä joka olen autuas, runokokoelma (1996)
Perhosetkin ovat vielä hengissä, runokokoelma (1998)
Runo antologiassa Malja rakkaudelle, runoja ja aforismeja (1993)
Sikermä antologiassa Sanojen sirkus - kirjailijat kohtaavat Pentinkulmalla (1996).

Lähteet
.

Suomalaiset runoilijat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Orphan Black

Orphan Black on kanadalainen scifisarja, jonka loivat Graeme Manson ja John Fawcett. Sen esittäminen alkoi 30. maaliskuuta 2013 Space-kanavalla Kanadassa ja BBC America -kanavalla Yhdysvalloissa.

Sarjan päähenkilö on Sarah Manning, joka varastaa kaksoisolentonsa Elizabeth Childsin henkilöllisyyden tämän tehtyä itsemurhan. Pian hänelle selviää Elizabethin olleen vain yksi monista klooneista. Sarjan lukuisia pääosia näyttelee Tatiana Maslany.

Sarja herättää ajatuksia ihmisten kloonaamisen eettisistä ja moraalisista puolista sekä ihmisen yksilöllisestä identiteetistä.

Tuotanto
Orphan Black on Bell Median kehittämä sarja, jonka tuotannosta vastaavat yhdysvaltalaiset Temple Street Productions ja BBC America -mediatalot.

2. toukokuuta 2013 julkaistiin tieto sarjan kymmenjaksoisesta toisesta tuotantokaudesta, jonka esittäminen aloitettiin 19. huhtikuuta 2014. 9. heinäkuuta 2014 vahvistettiin kymmenenjaksoinen kolmas kausi, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 18. huhtikuuta 2015. Neljäs kausi alkoi 14. huhtikuuta 2016. Viides ja viimeinen kausi vahvistettiin kesäkuussa 2016. Se esitettiin vuonna 2017.

Kuvaaminen
Kohtaukset joissa on useita klooneja kuvataan käyttäen Time Vampire -nimistä kuvaustekniikkaa liikkeentunnistuskameroilla. Tämä tarkoittaa kohtauksen kuvaamista kolmeen kertaan: ensin Maslany näyttelee yhtä klooneistaan ja hänen sijaisnäyttelijänsä Kathryn Alexandre näyttelee toista kloonia. Toinen kuvauskerta tehdään Maslanyn ja Alexandren vaihdettua rooleja. Kolmas kerta tehdään ilman näyttelijöitä, jolloin mukaan otetaan kameran liike. Kuvausmateriaalin jälkikäsittelyssä kohtaukset yhdistetään, jolloin vain Maslanyn esittämät hahmot jäävät näkyviin.

Toisen tuotantokauden päätösjakson tanssikohtauksen, jossa on mukana useampia klooneja, kuvaamiseen tarvittiin kaksi päivää ja monta sijaisnäyttelijää. Geoff Scottilta ja hänen Intelligent Creatures VFX -tiimiltään meni paljon aikaa kohtauksen editoimiseen.

Rooleissa

Tuotantokaudet

Kloonit
Ensimmäisen kauden lopussa tunnetaan kymmenen kloonia, jotka tulevat monista eri maista ja ovat erilaisissa elämäntilanteissa. Toisella kaudella paljastuu uusia klooneja, kuten Jennifer, joka sairastaa samaa hengityshäiriötä kuin Katja ja Cosima.

Yhteensä klooneja tunnetaan Leda-projektista 20 ja Castor-projektista 6.

Vastaanotto
Sarja on saanut enimmäkseen positiivisia arvosteluja ja sen ensimmäinen kausi saavutti Metacritic-sivustolla 73/100 pistettä.

Palkinnot

Spin-off 
Vuonna 2017 Japanissa Fuji TV -kanvalla aloitettiin esittämään Orphan Black – 7 Genes () -nimistä uudelleenfilmatisoitua Orphan Black -sarjaa. Sen päänäyttelijänä on myös laulajana tutuksi tullut Kang Ji-young.

Lähteet

Aiheesta muualla
Orphan Black BBC American sivuilla 
Orphan Black Spacen sivuilla 

Kanadalaiset televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Homoseksuaalisuus taiteessa
Seulonnan keskeiset artikkelit
Primetime Emmy -palkitut ohjelmat
CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat
Antonio Pietrangeli

Antonio Pietrangeli (19. tammikuuta 1919 Rooma – 12. heinäkuuta 1968 Gaeta) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian 1950- ja 1960-lukujen elokuvan innovatiivisimmista tekijöistä.

Lääkäriksi valmistunut Pietrangeli aloitti elokuvauransa Bianco e Nero ja Cinema -lehtien kriitikkona. Hän toimi myös apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Luchino Viscontin elokuvassa Riivaajat (1943). Toisen maailmansodan jälkeen Pietrangeli työskenteli kriitikkona ja laati käsikirjoitukset muun muassa Pietro Germin Tappavaan suudelmaan (Gioventù perduta, 1948) ja Alessandro Blasettin Fabiolaan (1949) sekä useisiin Alberto Lattuadan, Gianni Franciolinin ja Roberto Rossellinin elokuviin.

Pietrangelin ohjausdebyytti oli neorealistissävyinen Il sole negli occhi (”Aurinko silmissä”, 1953). Sitä seurasi joukko komedioita, joista parhaiten menestyi Alberto Sordin tähdittämä Lo scapolo (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin hän ohjasi muun muassa yhteiskuntakriittiset naiskuvaukset Nata di marzo (”Maaliskuussa syntynyt”, 1958), Ilotytöt (Adua e le compagne, 1960), La parmagiana (”Parmatar”, 1963) ja Lyhyt vierailu (La visita, 1963) sekä satiirisen faabelin Rooman kummitukset (Fantasmi a Roma, 1961). Pietrangelin parhaana pidetty elokuva on Tunsin hänet hyvin (Io la conoscevo bene, 1965), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon sekä käsikirjoituksesta että ohjauksesta. Ohjaaja sai surmansa uransa huipulla veneilyonnettomuudessa Gaetan saaren lähellä. Hänen viimeisen elokuvansa Come, quando, perché (”Miten, milloin ja miksi”, 1969) viimeisteli Valerio Zurlini.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Elonet: Antonio Pietrangeli
 Internet Movie Database: Antonio Pietrangeli 

Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat
Italialaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1919 syntyneet
Vuonna 1968 kuolleet
The Plague of a Coming Age

The Plague of a Coming Age on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2013 levymerkillä Debemur Morti Productions.

Kappaleet

Kokoonpano 
Yhtye
 Sami Hinkka – bassokitara
 Marko Tarvonen – rummut
 Mikko Lehto – laulu, kitara, muut soittimet, äänittäjä, layout

Vierailevat muusikot
 Ville Metsola – akustinen kitara (kappale 7)
 Tomi Joutsen – puhdas laulu (kappaleet 5 ja 7)

Tuotanto
 Tom Hakala – äänittäjä, miksaaja
 Tommi Björk – äänittäjä
 Pekka Posio – äänittäjä
 Markus Skroch – masteroija
 Santiago Caruso – kansikuva

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Inferno: negatiivinen
 Pitchfork: 6.2/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 The Plague of a Coming Age discogs.com -sivustolla

October Fallsin albumit
Vuoden 2013 albumit
Katolisten emansipaatio

Katolisten emansipaatiolla tarkoitetaan Ison-Britannian ja Irlannin historiassa 1700-luvun lopulle ja 1800-luvun alkupuolelle sijoittunutta vaihetta, jolloin katolisia syrjinyt lainsäädäntö kumottiin. Tunnetuin syrjivistä laeista oli virkakieltolaki eli Test Act.

Ennen emansipaatiovaihetta katolisilta oli kielletty Isossa-Britanniassa julkisissa siviili- tai sotilasviroissa toimiminen, parlamentin jäsenyys, maan ostaminen ja omaisuuden periminen. Myös katolisen uskonnon harjoittamisesta saattoi saada rangaistuksia. Irlannissa katolisilla ei ollut äänioikeutta Irlannin parlamentin vaaleissa ja protestantit saivat laillisesti ottaa haltuunsa katolisten sukulaistensa maaomaisuuden ilman näiden suostumusta. 1700-luvun lopulle tultaessa katolisia ei kuitenkaan koettu Isossa-Britanniassa enää uhkaksi, mikä mahdollisti emansipaation käynnistämisen. Ensimmäinen ”vapautuslaki” (Relief Act) säädettiin vuonna 1778. Se salli katolisille kiinteistöjen ja maan ostamisen. Vuoden 1791 toinen laki salli katolisille vapaan uskonnonharjoituksen ilman pelkoa rangaistuksesta. Irlannissa säädettiin vuonna 1793 vielä huomattavasti pidemmälle mennyt laki, joka antoi katolisille äänioikeuden ja mahdollisuuden päästä useimpiin virkoihin.

Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin vuoden 1801 unionilailla. Sen jälkeen katolisten emansipaatio pysähtyi muutaman vuosikymmenen ajaksi kuningas Yrjö III:n, toryjen sekä Irlannin prostestanttien vastarintaan. Irlannissa emansipaation puolesta ryhtyi kamppailemaan kansanjohtaja Daniel O’Connell, joka onnistui saamaan massat mukaan vuonna 1823 perustamansa Catholic Associationin toimintaan. Vuonna 1828 O’Connell valittiin parlamentin alahuoneeseen, mutta hän ei voinut vastaanottaa paikkaansa uskontonsa vuoksi. Kapinointi Irlannissa uhkasi, joten konservatiivinen pääministeri lordi Wellington ja hänen sisäministerinsä Robert Peel ajoivat 1829 läpi Roman Catholic Relief Act -lain, joka salli katolisille pääsyn parlamenttiin ja lähes kaikkiin virkoihin. Tämä merkitsi myös käytännössä Test Actin kumoutumista.

Emansipaation viimeistä vaihetta edusti 1871 säädetty laki, joka salli katolisille vapaan pääsyn yliopistovirkoihin.

Lähteet

Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Irlannin historia
Katolisen kirkon historia
Uskonto ja yhteiskunta
Kostia

Kostia on sukunimi:

Ossi Kostia (1905–1976), Tampereen Työväen Teatterin näyttelijä
Raija Kostia (1922–1980), nuortenkirjailija
Raili Kostia (1930–1990), oopperalaulaja
Rinnekoti-Säätiö

Rinnekoti on kehitysvammaisille ja muille erityisen tuen tarpeessa oleville henkilöille sosiaalipalveluita tuottava yhteiskunnallinen yritys. Rinnekodin toimipisteet sijaitsevat pääosin Uudellamaalla, mutta sen palveluita käyttävät monet kunnat myös muualta Suomesta.

Historiaa 
Rinnekoti-Säätiön taustalla on vuonna 1927 Helsingin Diakonissalaitoksella aloitettu kehitysvammaisten parissa tehtävä auttamistyö. Tarve kehitysvammaisille tarkoitetuille asumis- ja kuntoutuspalveluille oli tuolloin suuri. 1930-luvun lopulla toimintaa varten hankittiin maatila Lakistosta Pohjois-Espoosta, johon perustettiin kehitysvammaisille tarkoitettu asumis- ja työyhteisö, Rinnekoti. Rinnekoti-Säätiö perustettiin vuonna 1957, jolloin kehitysvammatyö eriytettiin omaksi kokonaisuudekseen Diakonissalaitoksen muusta toiminnasta. Diakonissalaitos toimi kuitenkin edelleen Rinnekoti-Säätiön taustalla.

Vuoden 2020 alussa Rinnekoti ja Helsingin Diakonissalaitoksen Säätiö yhdistyivät. Yhdistymisen jälkeen Rinnekoti jatkaa toimintaansa yhtenä Diakonissalaitoksen liiketoiminta-alueena omalla aputoiminimellä. Rinnekodilla säilyvät nykyinen nimi ja brändi, jonka alla sen palveluliiketoiminta jatkuu, kehittyy ja laajenee.

Hyvän työn ohjelma 

Keväällä 2015 Rinnekodissa julkaistiin Hyvän työn ohjelma noudatettavaksi säätiössä sekä malliksi muille työnantajille, jotka haluavat kehittyä yhteiskunnallisena yrityksenä. Ohjelman periaatteet ovat:
 Koko Rinnekoti-Säätiö oppimisympäristönä
 Myönteisyys osatyökykyisten työllistämiseen
 Hankinnoissa huomioidaan erityisesti tahot, jotka omassa toiminnassaan työllistävät osatyökykyisiä
 Työtoiminnan ja työhönvalmennuksen periaatteet tukevat etenemistä työpoluilla

Lähteet

Aiheesta muualla 
Rinnekodin kotisivut
www.rinnekoti.fi/palvelut Rinnekodin palvelut

Suomalaiset säätiöt
Vammaisten huolto
Lakisto
Zaporižžjan ydinvoimalaitos

Zaporižžjan ydinvoimalaitos () on Ukrainan Zaporižžjan alueella, aivan Enerhodarin kaupungin länsipuolella sijaitseva, sähköteholtaan Euroopan suurin ydinvoimalaitos. Voimalaitoksen toiminnasta vastaa Ukrainan valtion Energoatom-yhtiö (). Venäjän armeija valtasi voimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022.

Ydinvoimalassa on kuusi nettosähköteholtaan tuhannen megawatin VVER-1000-tyyppistä, venäläisvalmisteista painevesireaktoria. Reaktoriyksiköt kytkettiin sähköverkkoon vuosina 1984, 1985, 1986, 1987, 1989 ja 1995.

Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen länsipuolella on Dneprin laidalle padottu pieni lauhdevettä varastoiva tekojärvi. Koko voimala-alue ja Enerhodarin kaupunki sijaitsee Dnepriin padotun suuren Kah’ovkan tekoaltaan etelärannalla.

Venäjän miehitys 
Venäjän armeija valtasi Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022. Hyökkäyksen yhteydessä voimalan koulutusrakennuksessa syttyi tulipalo. Venäjän media ei kertonut tulipalon yhteyttä Venäjän hyökkäykseen. STUKin mukaan tulipalo ei kuitenkaan aiheuttanut vaaraa.

Miehityksen jälkeen voimalan aluetta tulitettiin useita kertoja, ja voimala-alueen rakennukset vahingoittuivat tulituksessa. Voimalan omat työntekijät jatkoivat työskentelyä Venäjän armeijan miehittämässä voimalaitoksessa. IAEA:n mukaan sodankäynti ydinvoimalan alueella vaaransi ydinturvallisuuden.

Sodankäynti vahingoitti sähkölinjoja, ja osa reaktoreista jouduttiin sammuttamaan. Voimalaitos on kytketty sähköverkkoon viiden sähkölinjan välityksellä. Lisäksi sähkönsaanti on varmistettu 20 hätädieselgeneraattorilla, joille on varattu polttoainetta kymmeneksi päiväksi. Hätädieselgeneraattorit jouduttiin käynnistämään ainakin yhden kerran sähkölinjojen vaurioiden takia.

22. heinäkuuta 2022 ukrainalaiset lähteet ilmoittivat iskeneensä voimalaitoksen lähelle kamikaze-drooneilla ja pommituksessa olisi kuollut kolme sotilasta. Laitoksella oli noin 500 venäläistä sotilasta.

Vuoden 2014 häiriö 
Koska jotkin tiedotusvälineet olivat suurennelleet tapahtumaa, Energoatom-yhtiö kertoi 3. joulukuuta 2014 Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen kolmosyksikön jännitemuuntajaan liittyvästä alimman INES 0 -luokan tapahtumasta, joka oli sattunut 28. marraskuuta 2014. Kyse oli sähkölaitteiston viasta, jolla ei ollut vaikutusta voimalan radioaktiivisuuteen. Sähkögeneraattorien vikaantumisen estämiseksi yksikkö kytkettiin muutamaksi päiväksi pois valtakunnan sähköverkosta, mutta oli määrä kytkeä korjaustoimien jälkeen jälleen verkkoon runsas viikko myöhemmin.

Katso myös
Ukrainan ydinvoima

Lähteet

Aiheesta muualla

Zaporožskaja Atomnaja Elektrostantsuja (Zaporižžjan ydinvoimalan sivusto)  / (npp.zp.ua)

Ukrainan ydinvoimalat
Enerhodar
Finnbay

Finnbay on Suomesta englanniksi uutisoiva uutissivusto. Sen kohderyhmänä ovat Suomessa oleskelevat ulkomaalaiset. Sivustoa ylläpitää Helsingistä käsin Onur Yalcintas, ja sen toimitus koostuu pääosin vapaaehtoisista avustajista. Sivuston kirjoitukset ovat osaksi maksumuurin takana.

Kiistanalaisuus 
Sivusto nousi julkisuuteen huhtikuussa 2014, kun se uhkasi Suomen Venäjän suurlähettilästä Hannu Himasta oikeudenkäynnillä, kun tämä varoitti twitterissä sivuston olevan valesivusto ja sanoi sivuston raportin Suomen suhteista Venäjään olleen hölynpölyä. Finnbay kiisti vastineessaan Himasen väitteet ja sanoi uutistensa olevan tosia. Vastineessa Finnbay sanoi myös, että sivusto on rahoitettu tilausmaksuilla ja ettei se saa ulkopuolista rahaa.

Kohua nostattivat edelleen Mika Aaltolan näkemys Helsingin Sanomissa siitä, että sivustolla on informaatiosodankäynnin piirteitä. Aleksanteri-instituutin johtaja Markku Kivinen on arvioinut Finnbayn viimeaikaisen ”uutisoinnin” olleen ”näkyvyyden kalastelua tai sitten se on silkkaa propagandaa”. Puolustusministeri Carl Haglundin piti epätodennäköisenä sitä, että Finnbay olisi Venäjän suunnitelmallista sotapropagandaa. Ulkoministeriön ja suojelupoliisin tekemien selvitysten perusteella  mikään ei viitannut siihen, että Finnbayn tarkoituksena olisi ”levittää järjestelmällisesti Suomea vahingoittavaa tietoa” ja että kyseessä olivat ulkoministeriön viestintäjohtajan Jouni Mölsän mukaan "yli-innokkaat online-toimijat". Myöskään Helsingin Sanomat ei ollut löytänyt todisteita kytköksistä Venäjään. 

Sivustolla oli kuitenkin huhtikuussa 2014 lukuisia epäilyttäviä piirteitä. Sivuston ylläpitäjiin oli hankala saada yhteyttä, se ei ollut nimennyt päätoimittajaa, ja sen antamat yhteystiedot olivat joko piilotettuja tai virheellisiä. Lisäksi sivusto käytti tunnettujen yritysten ja järjestöjen logoja näiden tietämättä antaen ymmärtää näiden olevan sivuston tukijoita. Sivusto oli myös käyttänyt luvatta STT-Lehtikuvan valokuvia. Finnbay myös kertoi olevansa italialaisen tietotoimisto ANSA:n edustaja Suomessa ja aloittavansa uutissivusto Novosti Helsingin kanssa painetun lehden julkaisemisen. Kun lehdistö otti yhteyttä asiasta, molemmat tahot kiistivät asian ja kertoivat yhteistyön olleen lähinnä uutisvaihtoa ja uutisten kääntämistä. Sivuston taustaa selvitettäessä kävi myös ilmi, että Finnbay-sivuston vetäjällä oli myös lukuisia muita epämääräisiä nettisivustoja.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Finnbay – uutissivusto internetissä

Verkkosivustot
Helsingin media
Sergi Darder

Sergi Darder Moll (s. 22. joulukuuta 1993 Artà, Baleaarit) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura 
Darder on kotoisin Artàsta Baleaareilta, jossa hän pelasi kahdessa paikallisseuran junioriakatemiassa ennen siirtymistään Espanyolin junioreihin vuonna 2007. Hän pelasi ensimmäisen kautensa seuran reservijoukkueessa kaudella 2011–2012 Tercera Divisiónissa.

Heinäkuussa 2012 Darder teki sopimuksen Málagan kanssa, jossa hän siirtyi seuran reservijoukkueeseen. Seuraavana vuonna hän onnistui vakuuttamaan taidoillaan edustusjoukkueen päävalmentaja Bernd Schusterin, joka nosti Darderin mukaan kesän harjoituskaudelle. 10. elokuuta 2013 pelatussa harjoitusottelussa englantilaista Aston Villaa vastaan hän teki kaksi maalia.

14. elokuuta 2013 ilmoitettiin, että Darder nostetaan tulevaksi kaudeksi 2013–2014 edustusjoukkueeseen yhdessä Fabrice Olingan ja Samuelin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa kolme päivää myöhemmin, kun Málaga kohtasi Valencian.

4. marraskuuta 2013 Darder teki ammattilaissopimuksen seuran kanssa, joka ulottui vuoteen 2017 asti. Ensimmäisen virallisen maalinsa joukkueessa hän teki 31. maaliskuuta 2014 ottelussa paikallisvastustaja Real Betisiä vastaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Sergi Darderin esittely Málagan virallisella kotisivustolla 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
The Mind of Primitive Man

The Mind of Primitive Man on saksalaissyntyisen, Yhdysvalloissa vaikuttaneen antropologin Franz Boasin (1858-1942) vuonna 1911 julkaistu kulttuuriantropologian merkkiteos, jossa Boas käsittelee kriittisesti rodun käsitettä. Lisäksi Boasin kriittisen tarkastelun kohteena on primitiivinen kulttuuri. Teoksesta ilmestyi vuonna 1938 uusittu painos, joka noudattaa alkuperäistä versiota, mutta on järjestetty 13 lukuun. Uusitussa laitoksessa Boas kyseenalaistaa aikakauden poliittista päätöksentekoa rotu-käsitteen varjolla. 

Historiallisen partikularismin ja kulttuurirelativismin edustajana Boas esittää teoksessa primitiivisyys-käsitteen mahdottomuuden ja korostaa kaikkien kulttuurien tasavertaisuutta. Teoksessa kyseenalaistetaan aiempia käsityksiä rodun, ihmisen biologisten, älyllisten sekä sosiaalisten ominaisuuksien keskinäisestä suhteesta.

Teoksen sisältö
Teoksessa The Mind of Primitive Man Boas tarkastelee eritoten kulttuurien ja rodun suhdetta aiempien uskomusten kautta, joiden mukaan kehittyneiden kulttuurien ja yhteiskuntien väestön älykkyysosamääräon korkeampi ja heillä on paremmat biologiset ominaisuudet. Boasin mukaan kulttuurin ja rodun välistä suhdetta on pyritty selittämään useaan otteeseen aiemmissa tutkimuksissa, mutta aiemmat tutkimukset sekä ihmisten luokittelut ovat olleet vain spekulaatioita ja perustuneet emotionaalisiin arvoihin. Boasin mukaan aiemmilla luokitteluilla onkin ollut vain vähän tieteellistä näyttöä. 

Boas tutkii teoksessa rotukeskustelua ja "rodullista perinnöllisyyttä" (racial heredity) perinnöllisyyden kautta. Hän selvittää kuitenkin perinnöllisyyden epätasaisuutta ihmisten liikkumisen, fenotyypin, eristyksessä olevien ryhmien, sisäsiittoisuuden ja ryhmien välisten sekoittumisen kautta, ja osoittaa, kuinka ihmisten fyysiset ominaisuudet eivät ole pysyviä. Sen kautta Boas osoittaa, ettei rodulle voida antaa biologista merkitystä.  

Perinnöllisten tekijöiden ohella Boas tarkastelee kulttuurisia ja sosiaalisia ominaisuuksia suhteessa rodun käsitteeseen. Hän tutkii suhdetta kielen, murteiden ja sosiaalisen etiketin kautta ja osoittaa kielten ainutkertaisuuden ohella primitiivisinä pidettyjen kulttuurien kielen, uskontojen ja tabujen monimutkaisuuden. Boas päättää pohdintansa rodusta ja primitiivisyydestä loogisen ihmisajattelun kehittymiseen.
 
Teoksen lopussa Boas esittää aikansa rotukeskustelun kehittymistä ja keskustelunaiheita Yhdysvalloissa. Boas korostaa viimeiseen lukuun saakka kulttuurien samanarvoisuutta ja toivoo aikakauden tapahtumien myötä ihmisille suvaitsevaisuutta ja rotu-käsitteen kyseenalaistamista.

Lähteet 
Boas, Franz (1911). The Mind of Primitive Man.The Macmillan Company.

Aiheesta muualla
The Mind of Primitive Man Internet Archivessa

Kirjat antropologiasta
Vuoden 1911 kirjat
Yhdysvaltalaiset kirjat
Englannin Valioliigan kausi 2014–2015

Englannin Valioliigan kausi 2014–2015 oli Valioliigan 23. kausi. Kausi alkoi lauantaina 16. elokuuta 2014 ja kausi päättyi 24. toukokuuta 2015. 

Hallitsevana mestarina kauteen lähti Manchester City. Leicester City, Burnley ja Queens Park Rangers olivat kolme noussutta joukkuetta.

3. toukokuuta 2015, Chelsea varmisti mestaruuden voittamalla kotikentällään 1–0 Crystal Palacen. Chelsea voitti neljännen kerran valioliigan mestaruuden ja ensimmäisen kerran 2010-luvulla.

Joukkueet 
Yhteensä 20 joukkuetta pelaa sarjassa, sisältäen 17 joukkuetta edelliseltä kaudelta ja kolme noussutta joukkuetta mestaruussarjasta. 5. huhtikuuta 2014, Leicester City ansaitsi nousun mestaruusarjan edellisen kauden jälkeen ollessaan kymmenen vuotta poissa Valioliigasta.

Stadionit

Henkilöstö ja peliasut

Valmentajavaihdokset

Sarjataulukko ja ottelut

Sarjataulukko
<span style="font-size:95%">Päivitetty 9. elokuuta 2015. Lähde: Premier League
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Maaliero; 3) Tehdyt maalit.
(M) Mestari; (P) Putosi.
Huomioita:

Ottelut

Tilastot

Maaleja
Kauden ensimmäinen maali: Ki Sung-Yeung, Swansea City (28. minuutilla) (16. elokuuta 2014)
Maaleja yhteensä kauden aikana: 105

Maalipörssi

Nollapelit (pelaaja)

Hattutemput

Kurinpito

Pelaaja
Eniten keltaisia kortteja: 2
Phil Bardsley (Stoke City)
Tyler Blackett (Manchester United)
Marouane Chamakh (Crystal Palace)
Calum Chambers (Arsenal)
Diego Costa (Chelsea)
Curtis Davies (Hull City)
Graham Dorrans (West Bromwich Albion)
Craig Gardner (West Bromwich Albion)
Dean Hammond (Leicester City)
Nikica Jelavic (Hull City)
Javier Manquillo (Liverpool)
Liam Moore (Leicester City)
Joey O'Brien (West Ham United)
Jonjo Shelvey (Swansea City)
Yaya Toure (Manchester City)
Ashley Young (Manchester United)
Ki Sung-Yueng (Swansea City)

Eniten punaisia kortteja: 1
James Chester
James Collins (West Ham United)
Kyle Naughton (Tottenham Hotspur)
Jason Puncheon (Crystal Palace)
Mike Williamson (Newcastle United)

Joukkue

Eniten keltaisia kortteja: 8
Aston Villa
Manchester City

Eniten punaisia kortteja: 1
Crystal Palace
Hull City
Newcastle United
Tottenham Hotspur
West Ham United

Lähteet

Viitteet 

Englannin Valioliigan kaudet
Jalkapallosarjojen kausi 2014–2015/2015
Punainen virta (albumi)


Punainen virta on suomalaisen heavy metal -yhtye Ran esikoisalbumi. Se julkaistiin helmikuussa 2009 levymerkillä EMI.

Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Jaanis – laulu, basso
 Tomi – laulu, kitara
 Jesse – rummut

Arvostelut 
 Desibeli.net: 
 Imperiumi.net: 7–

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2009 esikoisalbumit
Suomalaiset metallialbumit
Puutarhaneuvos

Puutarhaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1948 valtionpomologi Olavi Collanille. Vuosien 1918–2013 aikana puutarhaneuvoksen arvonimi on myönnetty 50 henkilölle.

Lähteet 

Suomalaiset arvonimet
Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä

Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä (vas.) on vasemmistoliiton kansanedustajien yhteistyöelin Suomen eduskunnassa. Ryhmään kuuluu 16 kansanedustajaa. Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimii Jussi Saramo sekä varapuheenjohtajina Pia Lohikoski ja  Katja Hänninen. Ryhmässä on ollut enimmillään 22 kansanedustajaa vuonna 1995.

Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän tavoitteena on Suomi, joka kohtelee kaikkia kansalaisiaan oikeudenmukaisesti. Ryhmä haluaa Suomen, joka edistää sosiaalista oikeudenmukaisuutta myös kansainvälisesti, ja torjuu ilmastonmuutosta tehokkaasti.

Historiaa 

Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä aloitti toimintansa vuonna 1990, kun Vasemmistoliitto perustettiin. Kansandemokraattinen eduskuntaryhmä vaihtoi nimensä Vasemmistoliiton eduskuntaryhmäksi. Kansandemokraateista aiemmin irtautuneen SKP:n vähemmistön vaalipuolueen Demokraattisen Vaihtoehdon kansanedustajat liittyivät ryhmään myöhemmin samana vuonna.

Vuonna 1995 eduskuntaryhmästä erotettiin Esko-Juhani Tennilä, Mikko Kuoppa ja Veijo Puhjo, jotka äänestivät Lipposen I hallituksen esityksiä vastaan. Tennilä ja Kuoppa muodostivat Vasemmistoryhmä-eduskuntaryhmän, joka toimi vuoteen 1999. Puhjo liittyi ryhmään 1996 muodostettuaan ensin oman yhden hengen ryhmänsä.

Ryhmässä aloitti eduskuntavaalien 2011 jälkeen 14 edustajaa, mutta Markus Mustajärvi ja Jyrki Yrttiaho erotettiin 30. kesäkuuta 2011, koska he äänestivät epäluottamusta Kataisen hallitukselle. He muodostivat saman vuoden syyskuussa oman Vasenryhmä-nimisen eduskuntaryhmän.

Vuonna 2015 ryhmä oli 12 hengen suuruinen. Puolue menetti ainoan paikan Keski-Suomesta sekä yhden paikan Uudenmaan sekä Oulun vaalipiiristä. Puolue oli yhtenäisenä oppositiossa Sipilän hallitusta vastaan. 

Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vasemmistoliitto sai 16 kansanedustajaa. Vapaaehtoisesti luopuivat Annika Lapintie ja Kari Uotila. Uusina valittiin muun muassa Helsingin vaalipiiristä eläinaktivistina profiloitunut Mai Kivelä ja sosiaalipoliitikko Veronika Honkasalo, Uudeltamaalta Jussi Saramo ja Pia Lohikoski. Varsinais-Suomesta paikan sai Li Anderssonin lisäksi Johannes Yrttiaho. Keski-Suomesta valittiin puolueen varapuheenjohtaja, ammattiyhdistysaktiivi Juho Kautto. Oulun vaalipiiristä valittiin lisäpaikan turvin uutena kansanedustajana europarlamentaarikko Merja Kyllönen, jota sijaisti alkuvaiheessa Kyllösen ollessa vielä europarlamentissa hänen varaedustajansa Risto Kalliorinne.

Valiokuntapaikat 2019-2023
Alla on lueteltu Vasemmistoliiton edustajat valiokunnissa vaalikauden 2019-2023 aikana.

Puheenjohtajat 

 Esko Helle 1990–1997
 Martti Korhonen 1997–1999
 Outi Ojala 1999–2004
 Martti Korhonen 2004–2006
 Annika Lapintie 2006–2015
 Aino-Kaisa Pekonen 2015–2019
 Paavo Arhinmäki 2019–2021
 Jussi Saramo 2021–

Kansanedustajat 

 Luettelo kansanedustajista, Vasemmistoliitto

Lähteet

Aiheesta muualla 
Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä eduskunnan verkkosivuilla
Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän viikkokatsaus 

Eduskuntaryhmät
Vasemmistoliitto
Jälkeen syntiinlankeemuksen

Jälkeen syntiinlankeemuksen on Edvin Laineen ohjaama elokuva vuodelta 1953. Juha Nevalaisen käsikirjoitus perustuu Arvi Kivimaan romaaniin Purppuralaahus (Otava, 1948).

Tuotanto
Juha Nevalaisella on käsikirjoitusta työstäessään saattanut olla esikuvana Josef von Sternbergin Sininen enkeli vuodelta 1930, joka oli saanut esitysluvan Suomessa vasta edellisenä vuonna. Toisena esikuvana on nähty Alf Sjöbergin ohjaama ja Ingmar Bergmanin käsikirjoittama Kiihko (1944), jossa on samantapainen sadistinen opettajahahmo kuin Jälkeen syntiinlankeemuksen Pukinparta, maisteri Kahari (Edvin Laine).

Juoni
Koulupoika Klaus Toivola on joutunut varkaudesta Keravan nuorisovankilaan. Sillä aikaa äiti on kuollut. Hän palaa kouluun, mutta joutuu käymään töissä rahoittaakseen koulunkäynnin. Romanssi opettajan Tuovin kanssa paljastuu, kun opettaja joutuu antamaan alibin kultavarkaudesta syytetylle Klausille. Itsemurhayrityksen jälkeen Klausin ja entisen tyttöystävän Anjan rakkaus kuitenkin syttyy uudelleen. Opettaja Tuovi joutuu häpeän vuoksi eroamaan työstään ja palaamaan kapakkalaulajaksi.

Arviot
Aikalaisarvioijista Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) nosti elokuvan kevään huipuksi. Yksityiskohdissa monet kriitikot näkevät kuitenkin moitteen sijaa. Esimerkiksi Nevalaisen käsikirjoituksesta olisi voinut saada enemmänkin irti (Jaakko Hurme, Uusi Suomi), ja päähenkilöiden ohjaus olisi usean arvioijan mielestä voinut olla tiukempaa. Kiittäen huomataan kuitenkin Nevalaisen käsikirjoitus ja Pentti Unhon kuvaus, joka ”tehostuu yhä”, kuten Valma Kivitie (Elokuva-Aitta) kirjoittaa. Heikki Aaltoila (Uusi Suomi) puolestaan tuo esiin musiikin, josta säveltäjä Harry Bergström saikin Jussi-palkinnon, samoin kuin Nevalainen käsikirjoituksesta.

Lauri Lehtinen (Tv-maailma) arvioi, että valaistuksen esikuvana ovat olleet saksalaisten ekspressionistien hurjat valaistukset.

Näyttelijät

Lähteet

Edvin Laineen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Suomalaiset mustavalkoelokuvat
Vuoden 1953 suomalaiset elokuvat
Ingegerd Olofintytär

Ingegerd eli Ingegerd Olofintytär (tunnettu myös nimillä Irina, Anna ja Pyhä Anna; 1001 – 10. helmikuuta 1050) oli Ruotsin prinsessa sekä Kiovan Rusin suuriruhtinatar. Hän oli Ruotsin Olavi Sylikuninkaan ja Estrid Obotritesin tytär sekä Kiovan Rusin ruhtinaan Jaroslav I Viisaan puoliso.

Ingegerd eli Pyhä Anna sekoitetaan usein Pyhän Vladimirin äitiin. Sekaannus johtuu osittain siitä, että myös Ingegerdillä ja Jaroslavilla oli poika nimeltään Vladimir. Pyhä Vladimir oli kuitenkin Ingegerdin puolison Jaroslav I Viisaan isä, eli Ingegerd oli Pyhän Vladimirin miniä.

Elämäkerta 
Ingegerd syntyi toden­näköisesti Sigtunassa Ruotsissa. Hänen piti mennä naimisiin Norjan kuninkaan Pyhän Olavin kanssa, mutta Ruotsi ja Norja ajautuivat riitoihin, minkä vuoksi hänen isänsä, Ruotsin kuningas Olavi ei enää sallinut tätä avioliittoa. Sen sijaan Olavi ryhtyi järjestämään avioliittoa Novgorodin mahtavan ruhtinas Jaroslav Viisaan kanssa. Ingegerd ja Jaroslav menivät naimisiin vuonna 1019. Kiovassa Ingegerd vaihtoi nimensä ortodoksiseksi nimeksi Irina. Eymundin saagassa (Eymundar þáttr hrings) kerrotaan, että Ingegerd sai Jaroslavilta häälahjaksi Laatokanlinnan ja siihen liittyvät maat (Aldeigjuborg ok þat jarlsríki, er þar fylgði). Siitä lähtien aluetta on kutsuttu nimellä Inkerinmaa (eli Ingegerdin maat). Aluetta hallitsemaan kutsuttiin Länsi-Götanmaan jaarli Ragnvald Ulfsson, joka oli Ingegerdin sukulainen äidin puolelta sekä Norjan kuninkaan liittolainen. Ragnvaldin jälkeen jaarliksi tuli hänen poikansa Uleb Ragnvaldsson.

Ingegerd rakennutti ensin Kiovaan Pyhän Sofian katedraalin. Hän rakennutti myös Novgorodiin Pyhän Sofian katedraalin.

Ingegerdille ja Jaroslaville syntyi kuusi poikaa ja neljä tytärtä. Tyttäret naitettiin Euroopan mahtaville kuninkaille. Anastasia oli Unkarin kuninkaan Andreas I:n vaimo, Elisabet Norjan kuninkaan Harald Ankaran vaimo, Anna Ranskan kuninkaan Henrik I:n vaimo ja Agatha oli Englannin prinssin Edvard Maanpakolaisen vaimo. Koko perhe on kuvattu erääsen Novgorodin Pyhän Sofian katedraalin freskoon.

Viimeiset vuotensa Ingegerd eli Novgorodissa nunnana. Hän kuoli 10. helmikuuta 1050, ja hänet haudattiin Novgorodissa Pyhän Sofian katedraaliin.

Pyhimys 
Ortodoksinen kirkko julisti Ingegerdin myöhemmin pyhimykseksi. Hänelle annettiin nimi Novgorodin ja Kiovan Pyhä Anna. Syynä tähän oli se, että hän rakennutti Pyhän Sofian katedraalit Novgorodiin ja Kiovaan, sekä muut hyvät teot, jotka hän teki elämänsä aikana.

Lapset

Tyttäret 
 Elisabet (Ellisif), Norjan kuningatar, Harald Ankaran vaimo
 Anastasia, Unkarin kuningatar, Andreas I:n vaimo
 Anna, Ranskan kuningatar, Henrik I:n vaimo
 Agatha, Englannin prinssi Edvard Maanpakolaisen vaimo

Pojat 
 Ilja
 Novgorodin ruhtinas Vladimir Jaroslavitš
 Kiovan ruhtinas Izjaslav
 Kiovan ruhtinas Svjatoslav II
 Kiovan ruhtinas Vsevolod I
 Vladimirin ruhtinas Igor Jaroslavitš
 Smolenskin ruhtinas Vjatšeslav Jaroslavitš

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Yaroslav, xenophon-mil.org
 orthodoxengland.org.uk
 antiochian.org

1000-luvulla syntyneet
Vuonna 1050 kuolleet
Ruotsin kuninkaalliset
Kiovan Rus
Inkerin historia
Ruotsalaiset pyhimykset
Pyhän Sofian katedraali (Novgorod)

Pyhän Sofian katedraali on Novgorodissa sijaitseva ortodoksinen katedraali ja Novgorodin hiippakunnan pääkirkko. Se on Venäjän vanhin yhä toiminnassa oleva rakennus.

Historia
Pyhän Sofian katedraali on 38 metriä korkea, viisikupolinen kivikirkko. Se sijaitsee Olhavanjoen länsirannalla vanhan kaupunkilinnoituksen (detinets) alueella. Sen rakennuttivat vuosina 1045–1050 Novgorodin ruhtinas Vladimir Jaroslavitš, tämän isä Jaroslav Viisas ja arkkipiispa Luka Židjata. Se korvasi palaneen tammisen 13-kupolisen kirkon katedraalin, jonka oli rakennuttanut piispa Joakim Korsunilainen vuonna 989. Pyhän Sofian katedraali on Venäjän vanhimpia kirkkorakennuksia yhdessä Zelentšukin kirkon ja Šoanan kirkon kanssa. Arkkipiispa Luka vihki sen käyttöön 14. syyskuuta 1050 (tai 1052). Jaroslav Viisaan rakennuttama Pyhän Sofian katedraali Kiovassa on rakennettu samoihin aikoihin.

Yleisesti katedraali tunnetaan nimellä Pyhä Sofia. Se ei ole nimetty pyhimyksen mukaan, vaan nimi tulee kreikan kielen viisautta tarkoittavasta sanasta Σoφíα. Novgorodin Pyhän Sofian katedraali on pyhitetty Jumalan Pyhälle Viisaudelle ja matkii Hagia Sofian katedraalia Konstantinopolissa.

Arkkipiispa Joanni kultautti vuonna 1408 Pyhän Sofian katedraalin kultaisen pääkupolin. Suurin ja laajin kupoli kruunaa tornin, joka johtaa ylempiin gallerioihin. Keskiajalla siellä sanottiin olleen Novgorodin aarrekammio sekä kirjasto, jonka olisi perustanut Jaroslav Viisas. Kun kirjasto siirrettiin Pietarin hengelliseen akatemiaan vuonna 1859, siellä laskettiin olleen yli 1 500 eri kirjaa. Vanhimmat kirjat olivat 1200-luvulla. Arkkipiispa Leo perusti kirjaston uudelleen. Vuonna 2004 kirjastossa oli noin 5 000 kirjaa. 

Kirkossa on vuosina 1152–1154 Magdeburgissa tehdyt ovet. Ovet suunniteltiin alun perin Polotskin Marian ylösnousemuksen katedraaliin. Novgorodiin ne päätyivät ilmeisesti 1450-luvulla.
Ovia kutsuttiin Sigtunan oviksi, koska tarinan mukaan ovet tuotiin saaliina Ruotsista Sigtunan tuhon (1187) yhteydessä. Tarinan toisen version mukaan ovet ovat Bysantista, josta ne tulivat Korsunin kautta. Alun perin niitä kutsuttiin Korsunin oviksi.
Puiset ovet on päällystetty pronssilevyillä, joissa on kuvattuna tapahtumia vanhasta ja uudesta testamentista, Magdeburgin piispa Vihman ja Polotskin piispa Aleksanteri, käsityöläiset Riquin ja Wissmut ja venäläinen Avraam. Avraamin on mahdollisesti pitänyt koota ovet niiden kuljetuksen jälkeen, tai hän eli satoja vuosia myöhemmin ja lisäsi oman kuvansa joukkoon.

Katso myös 
 Pyhän Sofian katedraali (Polatsk)

Lähteet 

Katedraalit
Venäjän kirkot