joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kimonkylä

Kimonkylä () on kylä Lapinjärven kunnan koillisosassa. Alkujaan Kimonkylän nimi on ollut vain Böle, mutta nimeen lisättiin Kimo-liite, joka viittaa ensimmäisiin asukkaisiin, jotka saapuivat Iitin Haapakimolasta. Kimonkylä rajoittuu etelässä Pukaron kylään, idässä Elimäkeen, pohjoisessa Iittiin ja lännessä Artjärveen. Alkujaan asutus oli keskittynyt Taasianjoen rannalle. Kimonkylässä asui vuoden 2006 lopussa 161 asukasta.

Kimonkylässä toimii nuorisoseura Valonsäde, jonka virallinen perustamispäivä on 6. tammikuuta 1902.

Toinen maailmansota 
Talvisodan viimeisten Viipurinlahden taistelujen aikana 11. maaliskuuta 1940 Lahtea kohti oli lentämässä neuvostoliittolainen DB-3A ( DB-3 2M-86) -pommituslentokonemuodostelma, mikä oli lähtenyt lentoon Kuusikun lentokentältä Viron Raplasta. Kone kuului 7. kaukolentopommitusrykmenttiin, joka oli siirretty Voronežista 26. helmikuuta 1940 Viroon.  

Luutnantti Olli Puhakka ja talvisodan ainoa italialainen kaatunut vapaaehtoinen ylikersantti Diego Manzocchi olivat torjuntalennolla Fiat G. 50 -hävittäjälentokoneilla. Pari saavutti neuvostoliittolaisen pommituskoneet Iitin Sääksjärvellä. Luutnantti Olli Puhakka ampui lentokoneen kapteenin, luutnantti Grigori Konstantinovitš Bulavan ohjaaman DB-3 -kaukopommituslentokoneen lentomuodostelmasta alas. Bulavan lisäksi kuolivat myös kaikki muut: yliluutnantti Haltzibetšir Dzamurzovitš Britajev, alikersantti Abram Markovitš Korsunski ja alikersantti Vladimir Platonovitš Žigir.  

DB-3 putosi Kimonkylään pirstaleiksi. Ennen DB-3:n putoamista sen oikea siipi oli irronnut rungostaan. Italialainen ja Suomen ilmavoimien ylikersantti Diego Manzocchi sai osuman keuhkoihinsa, mutta yritti pelastaa koneen laskeutumalla Iitin Ikolanjärvelle, jota nykyisin kutsutaan hehtaaria vähäisemmän pinta-alansa vuoksi Ikolanlammeksi , missä kone meni penkkaan laskutelineet alas laskettuina ja pyörähti ympäri. Ohjaamosta tuli Manzocchin päähän lunta ja jäätä ja hän kuoli päähänsä saamiin vammoihin laskutelinelaskuyrityksellä. Mahalaskulla, joka olisi vaurioittanut hävittäjää enemmän, hän olisi voinut pelastua. Fiat G.50, jonka tunnusmerkki oli Suomen ilmavoimissa FA-22, saatiin korjattua ja palautettua jatkosotaa varten Lentolaivue 26:een 19.4.1941.

Lähteet 

Lapinjärven kylät
Ingermaninkylä

Ingermaninkylä () on kylä Lapinjärven kunnassa Lapinjärven länsipuolella. Kylä rajoittuu luoteessa Porlammiin, lounaassa Rutumiin  ja nykyisen Loviisan kaupungin entiseen Liljendalin kuntaan, idässä Kirkonkylään ja Vasarankylään ja kaakossa Pekinkylään. Ingermaninkylän entinen nimi on Lapinjärvenkylä (). Myöhempi Ingermaninkylä nimitys juontunee Oluf Ingermarssonista, joka kävi kiistaa kalavesistä kappelin kanssa vuonna 1414. Vuoden 2006 lopussa Ingermaninkylässä oli 206 asukasta.

Yhteydet ja palveluita

Ingermaninkylässä on Teboil-liikenneasema lounasravintolalla, Uudenmaan Ely-keskuksen siviilipalveluskeskus entisellä Sjökullan kartanolla sekä Lapinjärven motelli valtatie 6:n länsipuolella. Yhdystie 1751:n, Porlammintien-Myrskyläntien varrella, millä myös siviilipalveluskeskus on, on muoviputkitehdas ja Nesteen liikenneasema, raskaan liikenteen tankkauspaikka. Alue on Lapinjärven rannalla Lapinjärven kuntaa, mikä on alavaa ja tasaista. Pientalotontteja myydään kunnan asukasluvun vahvistamiseksi Lapinjärven etelärannalta, Ingermaninkylän pohjoisosasta. 

Tietoliikenteeseen liittyvät matkapuhelintukiasemat ovat etäällä korkealla paikalla Lapinjärveä. Ingermaninkylässä on yksi OH-luettelossa oleva amatööriradioasema.

Lähteet
Mikael Hallbäck

Mikael Hallbäck on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti Mestiksessä pelaavaa Vaasan Sportia. Hallbäck aloitti pelaajauransa Kokkolan Hermeksessä josta hän siirtyi kaudeksi 1996−1997 pelaamaan Sportiin.
Hallbäck oli mukana nostamassa Sportia takaisin 1. divisioonaan kaudella 1997. Hallbäck on kauppatieteiden maisteri. Hallbäckillä oli Sportin kanssa sopimus vuoteen 2009 asti. Hän toimi Sportin varakapteenina. Hallbäck on kaikkien aikojen toiseksi eniten Mestis/1.divisioona -pelejä pelannut pelaaja. Hallbäck on pelannut myös SM-liigapelejä kun Sport kohtasi liigakarsinnoissa Ässät 4. huhtikuuta 2009.

Saavutukset 
Mestiksen Mestaruus:  Vaasan Sport 2008-09
Mestiksen hopeaa:  Vaasan Sport 2004-05, 2005-06
Mestiksen pronssia:  Vaasan Sport 2006-07

Lähteet 

Hallbäck, Mikael
Hallbäck, Mikael
Hallbäck, Mikael
Emil Öist

Emil Arvid Öist () oli suomalainen jääkärivääpeli ja suojeluskuntaupseeri.

Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat puuseppä Johan Öist ja Sofia Maria Rönnholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Tyra Alice Påttin kanssa.

Opinnot
Öist kävi kansakoulun ja Vaasan kauppakoulua vuosina 1915–1916.

Jääkärikausi

Öist työskenteli liikeapulaisena Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Aa-joelta hänet lähetettiin Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 2. elokuuta 1917. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi helmikuussa 1918 juuri ennen pataljoonan kotiuttamista.

Suomen sisällissota
Öist saapui takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella matkalla Vaasaan. Perille päästyään hänet ylennettiin jefreitteriksi ja komennettiin joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, missä joukossa hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika
Öist siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, jonka tunnettiin myöhemmin nimellä Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä vääpelinä 2. konekiväärikomppaniassa. myöhemmin hänet siirrettiin Turun kaupungin komendanttivirastoon ja oli 15. tammikuuta - 30. kesäkuuta 1919 välisen ajan kouluttajana Vaasan suojeluskunnassa. Armeijasta hän erosi sotapalveluksesta 1. lokakuuta 1920 ja sai sen jälkeen töitä prokuristina ja osastopäällikkönä C. J. Hartmanin liikkeestä Vaasasta. Siviilitöidensä ohella hän toimi myös Suojeluskuntajärjestössä vuosina 1920–1924 ollen päällikkönä Vaasan suojeluskunnan 3. komppaniassa ja myöhemmin Vaasan suojeluskuntapiirin IV alueella.

Talvi- ja jatkosota 
Öist osallistui talvisotaan Vaasan suojeluskuntapiirin II alueen päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hän sai johdettavakseen Vaasan suojeluskuntapiiri. Sotien jälkeen hän palasi C. J. Hartmanin palvelukseen.

Luottamustoimet
Öist toimi Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1931, 1933–1935 ja istui myöhemmin Vaasan kaupunginvaltuustossa Svenska Finlands Folktingin jäsenenä. - Hänet haudattiin Vaasaan.

Lähteet
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1895 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet
Luettelo AMD:n suorittimista



Lähteet

 
AMD:n suorittimista
Puškinskije Goryn piiri

Puškinskije Goryn piiri () on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen keskiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 059 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä asui 9 379 henkeä.

Vuonna 1935 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Puškinskije Goryn  kaupunkimainen taajama (ven. Пушкинские Горы, 5 222 as.). Lisäksi siihen kuuluu 3 maalaiskuntaa:
 Novogorodkinskaja (ven. Новгородкинская; keskuspaikka Rubilovo, ven. Рубилово)
 Poljane (ven. Поляне)
 Velje (ven. Велье)

Piirin länsiosan kautta kulkee Pietarin ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie. Lännestä itään piirikeskuksen kautta kulkee Pihkovan ja Velikije Lukin välinen maantie.

Tärkeimmät elinkeinot ovat maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maantalous, elintarviketeollisuus ja matkailu. Alueella on runoilija Aleksandr Puškinille omistettu Mihailovskojen museoalue, jossa käy vuosittain yli 300 000 matkailijaa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Puškinskije Goryn piirin sivusto  
 Puškinskije Goryn piirihallinnon sivusto 
 Mihailovskojen museoalueen sivusto ,
Pytalovon piiri

Pytalovon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 111 neliökilometriä ja asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 12 083 henkeä.

Vuosina 1920–1940 alue kuului Latviaan. Vuonna 1945 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Pytalovon kaupunki (5 826 as.).

Piirin kautta kulkee Pihkovan ja Rēzeknen välinen rautatie.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Pytalovon piirin sivusto 
 Pytalovon kaupungille omistettu sivusto
Eisbein

Eisbein (),  jota kutsutaan Saksassa myös Hachse, Haxe tai Schweinshaxe, Schweinshaxn, Knöchla, Hechse, Hämmchen, Bötel, Itävallassa Stelze ja Sveitsissä Gnagi tai Wädli on liharuokalaji, joka valmistetaan sianpotkasta nahkoineen. Liha on hyvin mureaa ja maukasta, ja se valmistetaan kypsentämällä hyvin pitkään ja hitaasti joko keittämällä tai pariloimalla, kunnes liha irtoaa luusta, ja se voi olla myös miedosti savustettu.

Lisukkeena Eisbeinin kanssa voidaan tarjota hapankaalia, knöödeli tai perunoita, tai joskus se tarjoillaan pelkästään leivän ja sinapin kera.

Lähteet 

Saksalainen keittiö
Itävaltalainen keittiö
Sveitsiläinen keittiö

es:Codillo de cerdo
Sebežin piiri

Sebežin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa Latvian ja Valko-Venäjän rajalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 3 110 neliökilometriä ja asukkaita on 21 674 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Sebežin kaupunki (6 375 as., koko Sebežin kaupunkikunta 8 354 as.). Muita kaupunkimaisia asutuksia piirissä ovat Idritsa (Идрица, 4 988 as., kaupunkikunta 5 435 as.) ja Sosnovyi Bor (Сосновый Бор, 2 877 as., kaupunkikunta 3 363 as.). Kolmen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa.

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie.

Seudulla on mm. sähköteknistä, puunjalostus-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Tärkeä merkitys on myös liikenteen ja rajanylityspaikkojen tarjoamilla työpaikoilla.

Huomattavin nähtävyys on Sebežin kansallispuisto.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Sebežin piirin sivusto 
 Sebežin piirin sivusto 
 Sebežin kansallispuiston sivusto
Usvjatyn piiri

Usvjatyn piiri () on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen eteläosassa Valko-Venäjän rajalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 106 neliökilometriä ja asukkaita on 5 598 henkeä (2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Usvjatyn  kaupunkimainen taajama (ven. Усвяты, 2 961 as.). Lisäksi siihen kuuluu kolme maalaiskuntaa:
 Kalošinskaja (ven. Калошинская; keskuspaikka Sterevnevo, ven. Стеревнево)
 Usvjatyn maalaiskunta (ven. Усвятская волость; keskuspaikka Usvjatyn taajama)
 Tserkovištše (ven. Церковище)

Seudun pääelinkeino on maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Lisäksi toimii kaksi puunjalostuslaitosta, kirjapaino ja elintarviketehdas.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Usvjatyn piirin sivusto 

Pihkovan alueen piirit
Electric Cabaret

Electric Cabaret on dance-duo Infernalin neljäs studioalbumi. 
"Downtown Boys" oli ensimmäinen single, joka julkaistiin albumilta, ja seuraavat "Whenever You Need Me" ja "Electric Light". 
Albumi julkaistiin 11. elokuuta 2008 Euroopassa. Albumi oli myynyt kolmen viikon jälkeen kultaa Tanskassa ylittämällä 25 000 myydyn levyn määrän.

Kappaleet

Arvostelut 
 Ekstra Bladet:

Lähteet 

Vuoden 2008 albumit
Infernalin albumit
Ohranjyvä

Ohranjyvä on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva 65-paikkainen ruoka- ja anniskeluravintola. 

Ohranjyvän perusti Linkosuon leipomon kondiittorimestari Jussi Linkosuo entiseen myymälähuoneistoon Näsilinnankadulle vuoden 1965 maaliskuussa, juuri ennen ensimmäisiä Suomessa pidettyjä jääkiekon MM-kisoja. Ohranjyvä oli ensimmäisiä olutravintolakokeiluita Suomessa. 1980-luvun alussa Ohranjyvä siirtyi Alkon tytäryhtiölle Arctialle ja siltä 1997 Scandicille, joka oli kuitenkin kiinnostunut pitämään itsellään vain Arctian hotellit. Ohranjyvän nykyinen omistaja on Jaro Suosteen Jyväravintolat Oy.

Ohranjyvän suosikkiannokset Puerto Ricon pannu ja Kanaa talon takaa houkuttelivat ihmisiä kauempaakin. Ohranjyvää tekivät tunnetuksi myös televisiossa työskentelevät kanta-asiakkaat, jotka edelleenkin viihtyvät ”o-studiollaan”.

Muuta
 Ohranjyvä on YLE TV2:n Kummeli-sketsiviihdesarjan uutisreportterihahmon Mauno Ahosen kantabaari.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ohranjyvän kotisivut

Ravintolat Tampereella
Tammerkoski
Nina Garcia

Ninotchka "Nina" Garcia (s. 3. toukokuuta 1965, Barranquilla, Kolumbia) on toimittaja, kirjailija ja televisiokasvo. Hän on työskennellyt muotitoimittajana Elle-muotilehdessä ja siirtyi 2.9.2008 alkaen Marie Claireen. Hän toimii tuomarina Muodin huipulle -sarjassa.

Garcia on kirjoittanut kaksi muotia käsittelevää kirjaa, The Little Black Book of Style (2007) ja The One Hundred: A Guide to the Pieces Every Stylish Woman Must Own (2008), jotka ovat HarperCollinsin julkaisemia.

Lähteet

Aiheesta muualla

Nina Garcia Biography on the Official Project Runway website 
Nina Garcia 2006 Interview Sidewalks Entertainment -sivustolla 
US Magazine: Project Runway Judge Nina Garcia out at Elle  

Yhdysvaltalaiset toimittajat
Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat
Muotialan vaikuttajat
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Marie Claire

Marie Claire on kuukausittain ilmestyvä ranskalainen naistenlehti. Se on perustettu 1937, ja nykyisin sitä julkaistaan myös englanninkielisinä versioina Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Kanadassa sekä omakielisinä versioina Brasiliassa, Tšekissä, Kiinassa, Kreikassa, Unkarissa, Taiwanissa, Hongkongissa, Intiassa, Italiassa, Japanissa, Malesiassa, Meksikossa, Hollannissa, Filippiineillä, Venäjällä, Romaniassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Thaimaassa, Turkissa, Etelä-Koreassa ja Virossa.

Saksan miehityksen aikana Marie Clairen ilmestyminen lopetettiin kuten useimpien ranskalaisten lehtien. Se ei kuitenkaan alkanut ilmestyä uudestaan ennen kuin 1954, jolloin se ei enää ollut entiseen tapaan viikkolehti vaan alkoi ilmestyä kerran kuussa.

Aiheesta muualla
 Marie Clairen sivusto

Ranskalaiset aikakauslehdet
Naistenlehdet
Elle

Elle on alkujaan ranskalainen naistenlehti, jota alkusyksystä 2017 julkaistiin 46 erilaisena painoksena. Lehden perustivat Hélène  Lazareff, Pierre  Lazareff  ja Marcelle Auclair 1945. Lehden nimi on suomeksi feminiinimuoto ranskan sanasta 'hän'.

Daniel Filipacchi ja Jean-Luc Lagardère ostivat vuonna 1981 Hachetten, joka julkaisi myös silloin vaikeuksissa ollutta Elleä. Pian lehteä alettiin julkaista ensin englanniksi Yhdysvalloissa, myöhemmin 25 muunkielisenä versiona. Sittemmin painosten ja kieliversioiden määrä on kasvanut. Hachette on sulautettu nyttemmin omistajayhtiö Lagardère Groupiin. 

Ellen Suomen painoksen laajuudeksi ilmoitettiin vuodenvaihteen 2016–2017 tietojen perusteella 65 000 ja lehden lukijamääräksi 50 000, toisen lähteen mukaan 61 000 (elle.fi).

Syksyllä 2017 Aller Media myi lehden Suomen painoksen Fokus Medialle. Lehden kustannus siirtyi Fokus Medialle vuoden 2018 alussa.

Elle ilmoitti joulukuussa 2021 luopuvansa turkisten käytöstä kaikessa toimituksellisessa ja mainossisällössään koko maailmassa.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ranskan Ellen kotisivu  (elle.fr)
Ellen 46 eri painosta maailmalla  (elle.fr) 

Ranskalaiset aikakauslehdet
Naistenlehdet
Fuad Rouhani

Fuad Rouhani (23. lokakuuta 1907 Teheran, Persia – 30. tammikuuta 2004 Lontoo, Britannia) oli iranilainen virkamies ja OPECin pääsihteeri 21. tammikuuta 1961 – 30. huhtikuuta 1964. Hän on ainoa iranilainen OPECin pääsihteeri.

Elämäkerta 

Rouhani meni nuorena töihin Iranin öljyteollisuuteen, joka oli tuolloin Britannian hallinnassa. Hän työskenteli Anglo-Persian Oil Companyssä, joka oli ensimmäinen öljyä Iranista löytänyt yhtiö. Yhtiöstä tuli myöhemmin British Petroleum. Rouhani hankki asianajajan koulutuksensa Lontoosta ja Pariisista. Hän hankki kaksi lakitieteen tutkintoa Lontoon yliopistosta vuonna 1937. Rouhani toimi Iranin hallituksen neuvonantajana, kun se kansallisti Anglo-Persian Oil Companyn vuonna 1951. Myöhemmin hän neuvoi šaahi Mohammad Reza Pahlavia öljyalan kysymyksissä.

Kun OPEC perustettiin 1961, Rouhanista tuli järjestön ensimmäinen pääsihteeri. Tehtävässä hän joutui toimimaan järjestön jäsenten erilaisten tavoitteiden sovittelijana. Vuonna 1964 Rouhanin seuraajaksi tuli irakilainen Abd ar-Rahman al-Bazzaz, joka kannatti radikaalimpaa politiikkaa ja islamia.

Rouhani toimi šaahin neuvonantaja vuosina 1965–1968, ja samaan aikaan hän jatkoi oikeustieteellisiä opintoja ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1968. Hän toimi pääsihteerinä järjestössä, joka ajoi Iranin, Pakistanin ja Turkin taloudellista yhteistyötä. Iranin vallankumouksessa Rouhanin omaisuus takavarikoitiin, ja vuonna 1979 hän muutti Geneveen ja sieltä edelleen Lontooseen, jossa hän kuoli 96-vuotiaana.

Rouhani ei ollut erityisen uskonnollinen. Hän kuitenkin kirjoitti useita islamia koskevia kirjoja. Lisäksi hän käänsi persiaksi muun muassa Platonia ja C. G. Jungia. Rouhani soitti taria ja oli taitava pianisti. Hän oli mukana perustamssa Teheranin sinfoniaorkesteria. 

Hänen puolisonsa oli Rohan Rouhani, ja heillä on kaksi tytärtä Guitty Hosseinpour ja Negar Diba.

Lähteet
Fuad Rouhani, 96; Elected First Secretary General of OPEC, New York Times

Iranilaiset poliitikot
OPEC
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Levylaulaja

Levylaulaja on Kari Peitsamon vuonna 1980 julkaistu kuudes albumi. Levy on Peitsamon ensimmäinen albumi, joka julkaistiin Johannan kautta Love Recordsin mentyä konkurssiin edellisenä vuonna. Kappaletta "Ei kiveä kiven päälle" käytettiin vuonna 1984 Douglas Adamsin kuunnelmasarjan Linnunradan käsikirja liftareille viidennessä osassa Milliwaysin, maailmanlopun ravintolan, taustamusiikkina.

Levyn kappaleita muiden esittäminä
Vuonna 1980 Agents-yhtye nauhoitti omat versionsa viidestä levyn kappaleesta käyttäen pohjamateriaalina Peitsamon nauhoituksia. Kappaleet julkaistiin vuonna 2003 albumilla In the Beginning - Johanna Years 1979-1984. Sipe Santapukki on levyttänyt version kappaleesta "Ritari Q". Myös Peitsamon kappaleiden soittamiseen erikoistunut Aku Ankkuli -yhtye on levyttänyt omia versioitaan monista levyn kappaleista.

CD-julkaisu
Vuonna 2004 julkaistulla levyn CD-versiolla on mukana demoversiot kappaleista "DM" ja "Loistohotelli" sekä alkuperäistä pidempi versio alun perin vuonna 1979 Kultakuoriainen-singlellä julkaistusta kappaleesta "Lentokone talon yllä". CD-versio on Esa Santosen uudelleen masteroima. Masteroinnissa on käytetty Microvox-studion alkuperäistä Osmo Monosen modifioimaa Revox A77-nauhuria.

Kappaleet

A-puoli 

 Loistohotelli
 Saat kaiken itsestään
 Mimmit pihtaa
 Ilmakuvia
 Jouduin eksyksiin
 En tiedä
 Kauneuden puu
 Ensimmäinen tuska
 Harry hevonen
 Lihakirves
 Tammikuu

B-puoli 

 Uusi poni
 Syksy
 DM
 Koira
 Kuulin pöllön kutsuvan
 Bändi joka ei liiku
 Ritari Q
 Olen tänään hämy
 Höyhen
 Ei kiveä kiven päälle
 Maanvaiva

CD-versio 

 DM
 Loistohotelli
 Lentokone talon yllä

Kaikki sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Kari Peitsamo

Tekijät 
 Kari Peitsamo – kitara, laulu; huuliharppu (A5), basso sekä rummut (kappaleet 23–25)
 Pekka Nurmikallio – tuottaja, äänittäjä (Microvox-studio, 1980)
 Heikki Silvennoinen – tuottaja, äänittäjä (JJ-studio, 1979, kappaleet 23–25)

Lähteet

Kari Peitsamon albumit
Vuoden 1980 albumit
Paris (täsmennyssivu)

Paris voi tarkoittaa ainakin seuraavia:

 Paris, Ranskan pääkaupungin Pariisin nimi useilla kielillä, mm. ranskaksi
 Paris, kreikkalaisen mytologian Troijan prinssi
 sudenmarjat (Paris), kasvisuku, johon kuuluu mm. sudenmarja (Paris quadrifolia)
 Paris, ranskalainen elokuva vuodelta 2008
 FC Paris (1912), Ranskan merivoimien taistelulaiva

Henkilönnimet 
 Paris, etunimi
 Paris, sukunimenä:
 Aimé Paris (1798–1866), ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän ja mustitekniikoiden kehittäjä
 Bob Paris (s. 1960), yhdysvaltalainen kehonrakentaja
 Dominik Paris (s. 1989), italialainen alppihiihtäjä
 Jerry Paris (1925–1986), yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja
 Tito Paris (s. 1963), kapverdeläinen muusikko
 Twila Paris (s. 1958), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja pianisti
 Paris, taiteilijanimenä:
 Paris, oik. Oscar Jackson, Jr. (s. 1967), yhdysvaltalainen rap-artisti

Musiikki 
 Paris, The Curen livealbumi vuodelta 1993
 Paris, Paris Hiltonin debyyttialbumi vuodelta 2006
 Paris, Rammsteinin albumi vuodelta 2017
 Paris, Supertrampin albumi vuodelta 1980
 Paris, Zazin albumi vuodelta 2014
 ”Paris”, The Chainsmokersin kappale vuodelta 2016

Paikkakuntia Yhdysvalloissa 
New Paris  (Indiana)
New Paris (Ohio)
New Paris (Pennsylvania)
Paris (Arkansas)
Paris (Idaho)
Paris (Illinois)
Paris (Kalifornia), nykyään Loraine
Paris (Kentucky)
Paris (Maine)
Paris (Michigan)
Paris (Missouri)
Paris (New York)
Paris (Ohio)
Paris (Pennsylvania)
Paris (Tennessee)
Paris (Texas)
Paris (Virginia)
Paris (Grant County (Wisconsin)
Paris (Kenosha County (Wisconsin)
Paris Township (Michigan)
South Paris (Maine)
St. Paris (Ohio)
West Paris (Maine)
Beresford (South Dakota), aiemmin Paris, Dakota Territory
Herman Van Rompuy

Herman Van Rompuy (; s. 31. lokakuuta 1947 Etterbeek, Belgia) on kristillisdemokraattinen flaamipoliitikko, joka toimi Eurooppa-neuvoston ensimmäisenä pysyvänä puheenjohtajana vuosina 2009–2014. Hänen ensimmäinen 2,5-vuotinen virkakautensa alkoi 1. joulukuuta 2009. Maaliskuussa 2012 hänet valittiin jatkokaudelle, joka jatkui marraskuun loppuun 2014.

Van Rompuy toimi Belgian pääministerinä 2008–2009, mitä ennen hän oli Belgian parlamentin eli edustajainhuoneen puheenjohtaja. Hän toimi vuosina 1993–1999 talousarviosta vastaavana varapääministerinä. Vuonna 2004 Van Rompuy nimitettiin valtioministeriksi eli jäseneksi Belgialaisten kuninkaan johtamaan kruununeuvostoon, jonka muut jäsenet ovat maan hallituksen ministerit. Neuvosto on kokoontunut vain viidesti, viimeksi 1960.

Myös Van Rompuyn nuorempi veli Eric Van Rompuy on myös poliitikko ja toimi ministerinä Flanderin hallituksessa vuosina 1995–1999.

Pääministerinä 
Yves Letermen hallituksen kaaduttua joulukuussa 2008 Fortis-pankkia koskeneen jupakan johdosta kuningas Albert II nimitti entisen pääministerin Wilfried Martensin selvittämään edellytyksiä uudelle hallitukselle. Hänen työnsä pohjalta kuningas pyysi 28. joulukuuta 2008 Herman Van Rompuyta muodostamaan uuden hallituksen. Belgian lehdistön mukaan Martensin päätehtävänä oli nimenomaan saada suostuteltua Van Rompuy hyväksymään hallitusvastuu. Van Rompuyn johtama hallitus aloitti 30. joulukuuta 2008.

Marraskuussa 2009 Van Rompuy valittiin ensimmäiseksi pysyväksi Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi. Belgialaisten kuningas Albert II hyväksyi Van Rompuyn eronanomuksen 25. marraskuuta, ja nimitti Yves Letermen hänen seuraajakseen.

Kritiikki
Vuonna 2011 brittiläinen europarlamentaarikko Gerard Batten esitti kirjallisen kysymyksen Rompuyn osallistumisesta kansainvälisten johtajien salaiseen Bilderberg-ryhmän kokoukseen.

Teokset 
 De kentering der tijden, Lannoo, 1979
 Hopen na 1984, Davidsfonds, 1984
 Het christendom. Een moderne gedachte, Davidsfonds, 1990
 Vernieuwing in hoofd en hart. Een tegendraadse visie, Davidsfonds, 1998
 De binnenkant op een kier. Avonden zonder politiek, Lannoo, 2000
 Dagboek van een vijftiger, Davidsfonds, 2004

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Herman Van Rompuyn kotisivut 

Eurooppa-neuvoston puheenjohtajat
Belgian pääministerit
Euroopan unionin vaikuttajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit
Demokraattinen sentralismi

Demokraattinen sentralismi on eräiden kommunististen puolueiden noudattama periaate, jonka mukaan puolueen jäsenet voivat käydä vapaata keskustelua. Kun aiheesta on järjestetty sitova äänestys, keskustelun tulee päättyä ja puolueen jäsenten tulee sitoutua siihen ehdottomasti. Alemman portaan tulee noudattaa puoluejohdon päätöksiä. Demokraattisen sentralismin teorian loi Vladimir Lenin. Hänen mukaansa puolue oli vallankumouksen etujoukko, mikä edellytti äärimmäistä kurinalaisuutta ja tiukkaa järjestäytymistä. Vapaa keskustelu johtaisi kuppikuntaiseen ja riitelyyn, mutta toisaalta tiukka keskusjohtoisuus tukahduttaisi rivijäsenten oma-aloitteisuuden. Demokraattisessa sentralismissa yhdistyivät siten demokratia, joka mahdollistaa uusien ajatuksien esittämisen, sekä sentralismi, joka mahdollistaa yhtenäisyyden ja kurin.

Demokraattinen sentralismi pohjautuu sille, että kun kansa ei jakaudu yhteiskuntaluokkiin, joilla olisi toisistaan poikkeavat intressit, on tällöin mahdollista tehdä päätöksiä jotka sopivat kaikille kansalaisille. Tämä tarkoittaa samalla sitä, että eri yhteiskuntaluokille ei tarvita erillisiä kyseisten yhteiskuntaluokkien vastakkaisia etuja ajavia puolueita, vaan yhteiskuntaluokattomassa yhteiskunnassa politiikkaa voidaan harjoittaa yhden puolueen turvin siten että se edustaa koko kansan etua. Marxilaisuudessa tätä kansalaisten yhteistä etua ajavaa yhtä puoluetta kutsutaan proletariaatin diktatuuriksi. Tällöin valtio on ”koko kansan valtio”, koska porvaristo luokkana on hävinnyt. Tällöin ei enää ole tarvetta porvarilliselle demokratialle, jonka Lenin näki kaikkein tehokkaimpana diktatuurin muotona, joka alistaa työväenluokkaa, puolustaa porvaristoa ja antaa etuoikeuksia porvaristolle riistäjäluokkana.

Marxilais-leninistisessä poliittisessa järjestelmässä ei ole muuta kuin yksi puolue. Kilpailevia puolueita ei siis ole. Siten päätökset on muodostettava yhden puolueen sisällä, eikä useampien puolueiden yhteisenä kompromissina. Leninin mukaan puolueen sisällä on vapaus keskustella päätettävistä asioista. Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit) omaksui demokraattisen sentralismin 10. puoluekokouksessa vuonna 1921. Myöhemmin samaa periaatetta ovat noudattaneet myös Kiinan kommunistinen puolue sekä lukemattomat pienemmät puolueet.

Käytännössä demokratia on toteutunut yksipuoluejärjestelmissä heikosti, ja puolueen rivijäsenten osaksi on jäänyt hyväksyä johdon tekemät päätökset. Neuvostoliitossa näin kävi erityisesti Iosif Stalinin kaudella vuodesta 1928 alkaen, jolloin puoluekokouksia järjestettiin harvakseltaan.

Katso myös
Kansandemokratia

Lähteet

Aiheesta muualla
Encyclopaedia Britannica: democratic centralism 
Lenin: Mitä on tehtävä? (1902)

Kommunistiset käsitteet
Marxismi-leninismi
Organisaatiot
Stalker (yhtye)

Stalker on alun perin vuosina 1980–1991 toiminut raahelainen rockyhtye. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Ilkka Nordström (laulu ja huuliharppu), Kauko Ilkko (kitara), Veikko Manninen (kitara), Timo Järvelä (basso) ja Martti Sovio (rummut). Yhtye sai nimensä Andrei Tarkovskin Stalker-elokuvan (1979) mukaan.

Stalker onnistui saamaan kappaleensa "Meidän vapaus" Selecta-levy-yhtiön Vaahtopäät II-kokoelmalle vuonna 1981. Debyyttialbumi Ei kenenkään maalla julkaistiin Poko Rekordsin kautta elokuussa 1985. Albumin tuotti Eppu Normaalin Pantse Syrjä. Stalker kiersi ympäri Suomea ja teki yhteiskeikkoja muun muassa Juice Leskisen ja Eppu Normaalin kanssa, mutta jatkuvat miehistönvaihdokset haittasivat toimintaa: vuosien varrella Stalkerissa on soittanut 19 muusikkoa.

1980-luvun loppupuolella Stalker julkaisi muutamia singlejä. Yksi näistä oli yhteissingle "Tension in the air"/"Blinds crosscrusade" neuvostoliittolaisen Provincea-yhtyeen kanssa. 

Vuonna 1990 ilmestyi Stalkerin toinen albumi Kultahiekkaa, nyt CBS-merkillä. Albumilla soittivat Nordström, Ilkko, basisti Janne Huotari ja kitaristi Harri Nyman. Helsingin Sanomien Markku Fagerlund piti levyn teknistä tasoa hyvänä, mutta mahtipontista musiikkia moneen kertaan kuultuna. Hän antoi albumille kaksi tähteä viidestä.

Pian kakkosalbumin ilmestymisen jälkeen Stalker hajosi. 2000-luvulla Stalker on keikkaillut silloin tällöin. Nykykokoonpanossa soittavat laulaja Ilkka Nordström, kitaristit Kauko Ilkko ja Pekka Kolehmainen, basisti Kessu Raatikainen, rumpali Pasi Tyybäkinoja ja kosketinsoittaja Juho Ilkko.

Diskografia

Lähteet 
 Stalker Finnmusic.netin tietokannassa

Viitteet

Aiheesta muualla 

 http://www.raahenmusiikki.fi/extra/stalker.htm

Suomalaiset rockyhtyeet
Eeva Saarinen

Eeva Saarinen (s. 12. kesäkuuta 1984 Keuruu) on suomalainen kilpauransa lopettanut uimari.

Uintiura 

Saarinen aloitti kilpauinnin 11-vuotiaana. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Saarinen edusti Suomea 100 m ja 200 m rintauinnissa. 100 metrin alkuerien jälkeen hän oli 23. ajalla 1.11,39 ja 200 metrin alkuerien jälkeen hän oli 22. uudella Suomen ennätysajalla 2.34,17. Uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa 2005 Montrealissa Saarinen selviytyi välieriin 50 metrin ja 100 metrin rintauinneissa. Hän ui uudet Suomen ennätykset molempien matkojen alkuerissä. Saarinen edusti Suomea myös useammissa EM-kisoissa. SM-uinneissa hän edusti Tampereen Uimaseuraa.

Saarinen ei selviytynyt Pekingin kesäolympialaisiin 2008, minkä jälkeen hän piti uinnista puolen vuoden tauon ja jäähdytteli tämän jälkeen vuoteen 2010 asti, jolloin lopetti kilpauransa.

Saarinen oli Suomen ennätyksen haltija 50 metrin radalla 100 metrin rintauinnissa lähes kuuden vuoden ajan. Hänen Montréalin MM-kilpailuissa 25. heinäkuuta 2005 uimansa SE:n 1.09,80 rikkoi Jenna Laukkanen 10. heinäkuuta 2011.

Yksityiselämä 

Saarinen opiskeli uinnin ohella aluetiedettä Tampereen yliopistossa. Jyväskylän liikuntatieteellisessä hänen lopputyönsä aihe oli "Liikuntapalvelut alueellisen kilpailukyvyn edistäjänä". Hän on nykyisin koulutukseltaan maisteri ja työskentelee  Keravan kaupungilla liikuntatoimen päällikkönä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Eeva Saarinen SportEliten sivuilla 

Suomalaiset uimarit
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Project Zero (videopeli)

Project Zero on Tecmon kehittämä ja vuonna 2001 julkaisema selviytymiskauhupeli PlayStation 2:lle ja Xboxille. 

Project Zero on pelin PAL-version nimitys, ja NTSC-julkaisu käyttää nimeä Fatal Frame. Japanin-version nimi on 零〜zero〜. Peli on samannimisen pelisarjan ensimmäinen osa.

Juoni 

Miku Hinasaki ei saa isoveljeensä Mafuyuun yhteyttä ja lähtee etsimään tätä Himuro-suvun hylätystä kartanosta. Miku jää sisälle loukkuun ja ryhtyy hakemaan veljeään suunnattoman talon uumenista löydettyään tämän kameran. Mafuyu on itse astunut taloon etsiessään kirjailijaystäväänsä Junsei Takaminea, joka eksyi sisälle apulaisensa Koji Ogatan ja yliluonnollisista asioista kiinnostuneen ystävänsä Tomoe Hirasakan kanssa. Mikulle selviää, että talo on täynnä rituaalien vangitsemia vihamielisiä henkiä.

Takamine, Ogata ja Hirasaka ovat kuolleet, mutta Mafuyu elää. Kirie-henki oli kaapannut Mafuyun, koska hän oli edellisessä elämässään Kirien suuri rakkaus. Kirie itse oli kuollut talossa tehdyssä rituaalissa, jossa hänen ruumiinsa revittiin osiin, ja joka sitoi hänen henkensä vahtimaan ikuisesti talon alla olevaa porttia toiseen maailmaan. Neljäntenä yönä Miku pääsee maanalaiseen temppeliin tämän portin luo ja kukistaa portintakaisen maailman henget, jotka ovat vallanneet Kirien. Miku sulkee avautuneen portin ja pääsee näin veljensä luo, mutta Mafuyu ei halua jättää Kirietä yksin. Temppeli sortuu. Miku herää talon ulkopuolella ja kuulee päässään Mafuyun kertovan ikuisesta kohtalostaan portin eteen köytetyn Kirien tukena. Talon muut henget vapautuvat leijailevina valoina yötaivaalle.

Pelin läpäiseminen Nightmare Mode -vaikeustasolla tuottaa erilaisen lopun, jossa sekä Miku että Mafuyu pakenevat yhdessä sortuvasta temppelistä. Kirie jää yksin vartioimaan porttia.

Aiheesta muualla 
 

1980-luvulle sijoittuvat videopelit
Vuoden 2001 videopelit
PlayStation 2 -pelit
Xbox-pelit
PlayStation Network -pelit
Selviytymiskauhupelit
Koei Tecmo
Saksan 7. armeija

7. armeija () oli natsi-Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen 
7. armeija perustettiin 25. elokuuta 1939. Sen ensimmäiseksi komentajaksi tuli kenraalieversti Friedrich Dollmann.

Palvelus 
Toisen maailmansodan syttyessä 7. armeija oli sijoitettuna Ranskan vastaiselle rajalle. Se osallistui Ranskan valtaamiseen kesällä 1940 ja jäi taisteluiden laannuttua miehitystehtäviin Ranskan rannikolle. Normandian maihinnousun jälkeen sen komentaja Dollmann teki itsemurhan 28. kesäkuuta 1944, jolloin tilalle määrättiin SS-kenraali Hausser.

Komentajat 
7. armeijan komentajina olivat sen olemassaolon ajan seuraavat henkilöt:

kenraalieversti Friedrich Dollmann perustaminen – 28. kesäkuuta 1944 (itsemurha)
SS-Oberstgruppenführer Paul Hausser 29. kesäkuuta – 21. elokuuta 1944
panssarikenraali Hans Freiherr von Funck 21.–22. elokuuta 1944
panssarikenraali Heinrich Eberbach 24.–31. elokuuta 1944
panssarikenraali Erich Brandenberger 31. elokuuta 1944 – 22. helmikuuta 1945
jalkaväenkenraali Hans Felber 22. helmikuuta – 25. maaliskuuta 1945
jalkaväenkenraali Hans von Obstfelder 25. maaliskuuta – 7. toukokuuta 1945 (antautuminen)

Lähteet 

07
Ruotsin jääkiekkoliitto

Ruotsin jääkiekkoliitto (SIHA) on organisaatio, joka hallinnoi Ruotsin jääkiekkoa.

Aluksi SIHA oli osa Ruotsin jalkapalloliitto, mutta muodostui omaksi liitoksi vuonna 1922 ja liittyi IIHF:n 1920. Jääkiekon lisäksi SIHA hallinnoi myös Ruotsin rullakiekkoa. Liitto on jaettu 22 piiriin ja maassa on 598 yhdistystä ja 2 406 joukkuetta.

SIHA hallinnoi Ruotsin jääkiekon pääsarjoja ja muun muassa Ruotsin jääkiekkomaajoukkue, myös naisten.

Maajoukkueet 
 Ruotsin jääkiekkomaajoukkue
 Ruotsin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Ruotsin alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
 Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkue
 Ruotsin naisten alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Puheenjohtajat
Isaac Westergren (1922-1924)
Anton Johanson (1924–1948)
Helge Berglund  (1948–1973)
Ove Rainer (1973-1978)
Arne Grunander (1978-1983)
Rickard Fagerlund (1983–2002)
Kjell Nilsson (2002-2004)
Christer Englund (2004–2015)
Lars-Åke Lagrell  (1991–2011)
Anders Larsson  (2015–)

liitto
Jääkiekkoliitot
Ruotsalaiset urheilujärjestöt
Made in Hong Kong (And in Various Other Places)


Made in Hong Kong (And in Various Other Places) on Nightwishin livealbumi + DVD. Se on äänitetty Dark Passion Play -maailmankiertueella ja se julkaistiin 11.3.2009. Bonus-DVD sisältää Ville Lipiäisen ohjaaman dokumentin, jolta löytyy materiaalia Israelista Etelä-Amerikkaan.

Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle.

Kappaleet

CD

DVD 
 Back in the Day...is Now (Dark Passion Play World Tour)
 Amaranth (video)
 Bye Bye Beautiful (video)
 The Islander (video)

Kokoonpano 
 Anette Olzon – laulu
 Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
 Emppu Vuorinen – sähkökitara, akustinen kitara
 Marco Hietala – basso, akustinen kitara, laulu
 Jukka Nevalainen – rummut

Arvostelut 
 Allmusic: 
 Imperiumi.net: 
 Soundi: 
 V2.fi:

Lähteet 

Vuoden 2009 konserttitallenteet
Nightwishin albumit
Musiikki-DVD:t
Porkkana Ryhmä

Porkkana Ryhmä Oy (aiemmin kommandiittiyhtiö) on Olli Keskisen vuonna 1992 perustama suomalainen tuotantoyhtiö. Yrityksen toimenkuvaan kuuluu TV-sarjojen, elokuvien ja tallennusvälineiden (CD:t, VHS:t, DVD:t) tuotanto. Yrityksen toimitusjohtaja on Timo Kahilainen, puheenjohtaja Heikki Silvennoinen ja jäsen Heikki Hela. Yhtiö on pääasiassa tuottanut Kummeli-tuotantoja Jackpot Films -yhtiön ohella.

Porkkana Ryhmän tuotannot 
 Kummeli V (televisiosarja, tuotanto Nummela Filmin kanssa, 2016)
 Kummeli V (elokuva, tuotanto Nummela Filmin kanssa, 2014)
 Kummeli Alivuokralainen (elokuva, yhteistuotanto Solar Filmsin kanssa, 2008)
 Kummeli Kultakuume (elokuva, yhteistuotanto Solar Filmsin ja FantasiaFilmin kanssa, 1997)
 Kummeli Stories (televisiosarja, yhteistuotanto Kinotuotannon kanssa, 1996)
 Lihaksia ja luoteja (televisiosarja, 1996)
 Kummeli Stories (elokuva, yhteistuotanto Kinotuotannon kanssa, 1995)
 Kummeli (televisiosarja, 1992–2004)

Aiheesta muualla 
 Porkkana Ryhmä Elonetissä
 Porkkana Ryhmä IMDb:ssa
 Porkkana Ryhmä YTJ - Yritys- ja yhteisötietojärjestelmässä.

Suomalaiset elokuvayhtiöt
Banksinmänty

Banksinmänty (Pinus banksiana) on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puulaji.

Banksinmännyn oksat kasvavat usein lähes vaakasuoraan. Nuori puu muistuttaa ulkomuodoltaan enemmän kuusia kuin mäntyjä. Huonossa maaperässä rungosta tulee mutkainen. Banksinmänty kasvaa 5–20 metriä korkeaksi. Neulaset ovat 2–4 senttimetriä pitkiä, vihreitä ja kasvavat kaksittain. Kävyt ovat 3–4 senttimetriä pitkiä, ja sijaitsevat epätavallisessa asennossa oksien suuntaisina, kärki kohti oksan kärkeä. Kävyt voivat pysyä puussa avautumattomina vuosia. Ne aukeavat kovassa kuumuudessa, tyypillisesti metsäpalon jälkeen. Banksinmänty onkin pioneeripuu.

Banksinmäntyä kasvaa Kanadan itäosissa Kalliovuorilta itään, sekä Yhdysvaltojen puolella Minnesotasta Mainen osavaltioon asti. Kasvualueensa länsiosissa se risteytyy lähisukulaisensa kontortamännyn (P. contorta) kanssa.

Banksinmäntyä on kokeiltu Suomessa kuudella metsäntutkimuslaitoksen istutusalalla. Laji ei ole kestänyt hyvin lunta eikä myrskyjä, mutta se on selvinnyt hyvin. Puun runko ei kasva tarpeeksi suoraksi tukkipuuta varten, mutta puuta voisi käyttää koristekasvina.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Banksinmänty (Pinus banksiana)
 Arboretum Mustila: Banksinmänty (Pinus banksiana) 
 Pikkupuu: Banksinmänty (Pinus banksiana) 
 ITIS: Pinus banksiana 
 United States Department of Agriculture (USDA): Pinus banksiana 
 USDA Forest Service: Jack Pine (Pinus banksiana) 
 Flora of China: Pinus banksiana 

Männyt
Eino Lottanen

Eino Henrik Lottanen (29. kesäkuuta 1909 Antrea – 25. huhtikuuta 1995 Hämeenlinna) oli Keskustapuolueen kansanedustajana toiminut suomalainen agrologi, viljelypäällikkö ja maanviljelijä.

Lottasen vanhemmat olivat arentilainen Juhkom (Joakim) Lottanen ja Maria Sofia Putkonen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti sitten 1932 maamieskoulun ja 1934 maamiesopiston.

Lottanen toimi Viipurin läänin maanviljelysseuran maatalousneuvojana Räisälässä 1935–1936, Itä-Suomen raakasokeritehtaan piirikonsulenttina Antreassa 1937–1939 ja Salossa toimineen Suomen raakasokeritehtaan piirikonsulenttina 1940–1941. Sotavuosina hän oli Antrean kunnan työvoimapäällikkönä 1943–1944 ja sodan päätyttyä 92. maanlunastuslautakunnan agronomijäsenenä 1945–1947. Lottanen oli sitten Turengin sokeritehdas oy:n palveluksessa piirikonsulenttina 1948–1950 ja viljelypäällikkönä 1951–1976. Lottanen viljeli myös omaa maatilaansa Vanajassa vuodesta 1948. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon 1979.

Lottanen oli kansanedustajana 1966–1975 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja hän kuului myös Vanajan kunnanvaltuustoon ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon. Lottanen oli jäsenenä Rikkihappo Oy:n ja Sanomalehti Suomenmaan hallintoneuvostoissa sekä Alkio-opiston johtokunnassa. Hän oli myös Kemira Oy:n tilintarkastajana.

Eino Lottanen oli naimisissa vuodesta 1936 Elsa Inkeri Olkinuoran kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Keskustan poliitikot
Vanajan kunnanvaltuutetut
Hämeenlinnan kaupunginvaltuutetut
Hämeen vaalipiiri
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Väinö Tikkaoja

Väinö Iisakki Tikkaoja (26. syyskuuta 1909 Seinäjoki – 30. tammikuuta 1964 Seinäjoki) oli sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut suomalainen aluetarkastaja.

Tikkaojan vanhemmat olivat pienviljelijä Iisakki Tikkaoja ja Maria Sofia Marjomäki. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten maa- ja sekatyömiehenä Ilmajoella vuoteen 1936 saakka. Tikkaoja oli sitten Kansa-yhtiöitten palveluksessa matka-asiamiehenä 1936–1940 sekä aluetarkastajana Ilmajoella 1945–1951. Vuosina 1951–1957 Tikkaoja toimi lautamiehenä.

Tikkaoja oli kansanedustajana 1951–1964 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä 1951–1962 ja Vaasan läänin vaalipiiriä 1962–1964. Hän kuoli kesken edustajakautensa tammikuussa 1964 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Akseli Rodén. Tikkaoja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Ilmajoen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Tikkaoja oli Valtion margariinitehtaan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan korkeakouluyhdistyksen valtuuston varapuheenjohtaja. Hän kuului muun muassa Etelä-Pohjanmaan seutukaavaliiton liittohallitukseen, Maaseudun teollistamisliiton hallitukseen ja Säästöpankkiliiton valtuuskuntaan.

Väinö Tikkaoja oli naimisissa vuodesta 1936 Helvi Matilda Ritolan kanssa.

Lähteet 
 

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Ilmajoen kunnanvaltuutetut
Vaasan vaalipiiri
Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Vuonna 1909 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Money Is Still a Major Issue


Money Is Still a Major Issue on Pitbullin remix-albumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2005.

Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 25.

Kappaleet

Levy 1 
 Everybody Get Up (Pitbull feat. Pretty Ricky)
 Rah Rah (Remix) (Elephant Man feat. Pitbull & Daddy Yankee)
 Shake (Remix) (Ying Yang Twins feat. Pitbull & Elephant Man)
 Culo (Remix) (Pitbull feat. Lil Jon & Ivy Queen)
 Mil Amores (Remix) (Master Joe & O.G. Black feat. Pitbull)
 Turnin Me On (Remix) (Nina Sky feat. Shawnna & Pitbull)
 She's Hotter (T.O.K. feat. Pitbull)
 Get To Poppin (Remix) (Rich Boy feat. Pitbull)
 Might Be the Police (Brisco feat. Pitbull)
 Who U Rollin’ With (Pitbull feat. Piccalo & Cubo)
 Dammit Man (Remix) (Pitbull feat. Lil Flip & Lil Wayne)
 Oh No He Didn’t (Pitbull feat. Cubo)
 Toma (DJ Buddha Remix) (Pitbull feat. Lil Jon, Mr. Vegas, Wayne Marshall, Red Rat, T.O.K., & Kardinal Offishall)

Levy 2 
 Culo (Video)
 Dammit Man (Video)
 Toma (Video)
 Live Performances & Interviews

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 

Vuoden 2005 remix-albumit
Pitbullin albumit
M.I.A.M.I.


M.I.A.M.I. (akronyymi sanoista Money Is A Major Issue) on rap-artisti Pitbullin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2004. 11. syyskuuta albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 14.

Kappaleet 
 305 Anthem (feat. Lil Jon)
 Culo (feat. Lil Jon)
 She’s Freaky
 Shake It Up (feat. Oobie)
 Toma (feat. Lil Jon)
 I Wonder (feat. Oobie)
 Get on the Floor (feat. Oobie)
 Dirty (feat. Bun B)
 Dammit Man (feat. Piccalo)
 We Don’t Care Bout Ya (feat. Cubo)
 That’s Nasty (feat. Lil Jon & Fat Joe)
 Back Up
 Melting Pot (feat. Trick Daddy)
 Hustler’s Withdrawal
 Hurry Up and Wait
 Culo ’Miami Mix’ (feat. Lil Jon & Mr. Vegas)

Arvostelut 
 AllMusic:

Lähteet 

Vuoden 2004 albumit
Vuoden 2004 esikoisalbumit
Pitbullin albumit
City

City [siti] tarkoittaa kaupunkia tai kaupungin pankki- ja liikekeskusta. Sanalla voidaan viitata lisäksi ainakin seuraaviin asioihin:

 Lontoon City, Lontoon keskustan alue
 City, suomalainen  ilmainen noutopistelehti
 City Airline, ruotsalainen lentoyhtiö
 City, Strapping Young Ladin albumi
 Manchester City FC, lempinimeltään City, englantilainen jalkapalloseura
Jami Gertz

Jami Beth Gertz (s. 28. lokakuuta 1965 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Ally McBeal, Yhä vedossa, Teho-osasto, Dream On, Seinfeld ja The Facts of Life. Hän on näytellyt myös useissa elokuvarooleissa.

Ehdokkuudet 
 Emmy (2001)
 Young Artist Award (2004)

Yksityiselämä 
Jami Getrz on naimisissa Tony Resslerin kanssa, avioliittoon heidät vihittiin 16. kesäkuuta 1989. Heillä on kolme lasta, joista kaikki ovat poikia. Oliver Jordan (s. 6. toukokuuta 1992), Nicholas Simon (s. 17. helmikuuta 1995) ja Theo (s. 1998).

Aiheesta muualla 
 

Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Laurent Banide

Laurent Banide (s. 26. tammikuuta 1968) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.

Ura

AS Monacon juniorijoukkueessa pelanneen Baniden peliura jäi varsin vaatimattomaksi ja hän edusti ammattilaistasolla vain Olympique de Marseillea 1980-luvun lopulla. 

Banide seurasi isänsä Gérardin jalanjälkiä valmennusuralle aloittaen 1993 AS Monacon Centre de Formationissa. Hän työskenteli seuran valmennuskeskuksessa 12 vuoden ajan, kunnes hän lokakuussa 2005 nousi Francesco Guidolinin apuvalmentajaksi. Hän jatkoi apuvalmentajana myös László Bölönin tultua seuran peräsimeen 2006.

Bölöni sai potkut lokakuussa 2006 kehnosti alkaneen kauden vuoksi ja Banide nousi AS Monacon päävalmentajaksi.  Baniden pesti Monaco-luotsina jäi kuitenkin kehnohkon menestyksen vuoksi lyhyeksi ja kauden 2006/07 jälkeen hän sai jättää tehtävänsä. 

Tammikuussa 2008 Banide jatkoi valmennusuraansa qatarilaisessa Umm-Salalissa, jonka hän johdatti kauden päätteeksi Qatarin Cupin voittajaksi. Kausi 2008/09 alkoi kuitenkin huonosti ja Banide sai potkut marraskuussa 2008. 

Helmikuussa 2010 Banide siirtyi Al-Nasrin päävalmentajaksi.  Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo samana vuonna. 

Tammikuussa 2011 Banide palasi AS Monacon päävalmentajaksi. Tavoitteena oli nostaa seura pois liigan putoamiskamppailusta.  Banide saikin Monacon peliin uutta ryhtiä, mutta lopulta se ei riittänyt. Seura taisteli viimeiselle kierrokselle saakka sarjapaikastaan, mutta 0–2 kotitappio Olympique Lyonnais'lle sinetöi putoamisen 34 liigavuoden jälkeen.  Kesällä 2011 Monaco menetti useita tärkeistä pelaajistaan pääsarjaseuroille ja Baniden lähtökohdat kauteen 2011/12 eivät olleet parhaat mahdollisesti. Monacon kausi alkoikin surkeasti ja Banide onnistui voittamaan joukkueensa kanssa vain yhden ottelun, kunnes sai potkut 12. syyskuuta. 

Tammikuun alussa 2012 Banidesta tuli qatarilaisseura Al Kharitiyathin päävalmentaja.  Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen ja siirtyi joulukuussa 2012 Al Dhafra Clubin päävalmentajaksi.  Toukokuussa 2013 hän siirtyi Arabiemiraatteihin Al-Waslin päävalmentajaksi.  Baniden pesti päättyi potkuihin jo marraskuussa 2013.

Kesällä 2017 Banide palasi valmennustehtäviin qatarilaisen Al-Khorin päävalmentajana. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo lokakuussa 2017.

Meriitit valmentajana

 Qatarin cup: 2008
 Kuwaitin cup: 2009

Lähteet

Ranskalaiset jalkapallovalmentajat
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Bosnianmänty

Bosnianmänty eli harmaarunkomänty  (Pinus heldreichii, vanh. Pinus leucodermis) on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. 

Bosnianmänty kasvaa 25–35 metriä korkeaksi. Sen runko on harmaa ja sileä, mutta vanhemmiten kellertävää. Tummanvihreät neulaset ovat 5–11 senttimetriä pitkiä, ja kasvavat kaksittain. Kävyt ovat 5–10 senttimetriä pitkiä ja kellanruskeita. Ne kasvavat joko yksittäin tai 2–3 kävyn ryhmissä.

Bosnianmäntyä tavataan Albanian, Bulgarian, Kreikan ja entisen Jugoslavian alueella sekä Italian eteläosissa. Metsäntutkimuslaitos kokeili bosnianmännyn kasvattamista Suomessa Punkaharjulla, mutta kaikki koealan puut kuolivat.

Yksi Euroopan vanhimmista tunnetuista puista on Manner-Kreikan Píndos-vuoristossa kasvava bosnianmänty. Se löydettiin vuonna 2016, jolloin sen iäksi todettiin ainakin 1075 vuotta.

Kirjallisuus 

 Morris, Simone (2018): Loricati in the fog

Lähteet 
 

Männyt
Tapani Erling

Tapani Erling (s. 22. lokakuuta 1945) on suomalainen kansantaloustieteilijä. Hän toimi Tullihallituksen pääjohtajana vuosina 1998–2012. Vuoden 2006 heinäkuussa Erling valittiin Maailman tullijärjestön puheenjohtajaksi.

Erling työskenteli Outokumpu-yhtiön useissa johtotehtävissä vuosina 1983-1998, mm. yrityssuunnittelujohtajana sekä osakkuusyhtiöiden johdossa Portugalissa ja Pietarissa. Tätä ennen hän työskenteli Postipankin ulkomaanosastolla ja ekonomistina mm. työvoimaministeriössä ja valtiovarainministeriössä. Suomen OECD-edustustossa Pariisissa hän toimi talous- ja finanssiasioiden erikoisavustajana vuosina 1974-78. Hän on ollut Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsen ja toiminut ulkomaankauppaministeri Jermu Laineen poliittisena sihteerinä vuosina 1973–1974.

Erling on edistänyt Suomen ja Ranskan välistä yhteistyötä, ja hänelle myönnettiin Ranskan kunnialegioonan ritarimerkki vuonna 2006.

Lähteet 

Suomalaiset taloustieteilijät
Tullivirkamiehet
Vuonna 1945 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomen tulli