joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carlsson

Carlsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Agnes Carlsson (s. 1988), ruotsalainen pop-laulaja ja Idols-voittaja
 Anders Carlsson (1941/1942–2007) , ruotsalainen rikollinen
 Anders Carlsson (s. 1960), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Andreas Carlsson (s. 1973), ruotsalainen musiikkituottaja, säveltäjä ja sanoittaja
 Arne Carlsson (s. 1943), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Arvid Carlsson (1923–2018), ruotsalainen tieteilijä, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
 Bertil Carlsson (1903–1953), ruotsalainen mäkihyppääjä
 Daniel Carlsson (s. 1976), ruotsalainen ralliautoilija
 David Carlsson (s. 1983), ruotsalainen jalkapalloilija
 Elis Carlsson (1894–1950), suomalainen valokuvaaja, maalari ja kuvanveistäjä
 Gabriel Carlsson (s. 1997), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Gunilla Carlsson (s. 1963), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
 Gösta Carlsson (1906–1992), ruotsalainen maantiepyöräilijä
 Hilding Carlsson, ruotsalainen liikemies, samannimisen rautateiden moottorivaunuja valmistavan yrityksen perustaja
 Ingvar Carlsson (s. 1934), Ruotsin pääministeri 1986–1991 ja 1994–1996
 Ingvar Carlsson (1947–2009), ruotsalainen ralliautoilija
 Johan Carlsson (s. 1981), ruotsalainen jalkapalloilija
 Jonathan Carlsson (s. 1988), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Lucas Carlsson (s. 1997), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Magnus Carlsson (s. 1974), ruotsalainen pop-laulaja
 Michael Carlsson (s. 1972), ruotsalainen jääpalloilija ja jääpallovalmentaja
 Patrik Carlsson (s. 1987), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Peter Carlsson (s. 1963), ruotsalainen tennispelaaja ja -valmentaja
 Robert Carlsson (s. 1977), ruotsalainen jääkiekkoilija
 Roland Carlsson (s. 1971), suomalainen jääkiekkoilija
 Sickan Carlsson (1915–2011), ruotsalainen näyttelijä ja laulaja
 Sune Carlsson (1892–1966), suomalainen säveltäjä ja urkuri
 Wilhelm Carlsson (1834–1875), suomalainen kirkkoherra, paikallishistorian tutkija ja kirjailija

Katso myös 

 Carlson (täsmennyssivu)
 Karlsson
Toini Karivalo

Toini Johanna Karivalo (31. heinäkuuta 1913 Pohja – 24. huhtikuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen runoilija ja kirjailija. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli sairaanhoitaja.

Elämä 
Pohjan pitäjässä syntynyt Karivalo asui lapsuudessaan muun muassa Hollolan Parinpellon kylässä vuosina 1918–1926. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän tyttölyseosta vuonna 1934, ja valmistui sairaanhoitajaksi 1938. Karivalo toimi opettajana muun muassa Varkauden yhteislyseossa vuosina 1946–1953, jonka jälkeen hän työskentali kouluterveydenhoitajana Varkaudessa Kuoppakankaan yhteiskoulussa 1953–1964. Karivalo aloitti runojen kirjoittamisen miehensä kuoleman jälkeen, ja julkaisi runokokelman vuonna 1995. Lisäksi hän on sanoittanut laulun Kun rakastetaan, jonka Katri Helena sävelsi ja levytti 1990. Toini Karivalo kuoli kotikaupungissaan Jyväskylässä 96-vuotiaana keväällä 2010.

Perhe 
Toini Karivalon vanhemmat olivat lääninrovasti Hjalmar Paunu ja opettaja Elli Johanna Halla (1881–1953). Karivalon sisaruksiaan olivat professori Eira Paunu, rovasti Lauri Paunu sekä muun muassa Keski-Pohjanmaan Opiston apulaisjohtajana toiminut Liisa Tuomi-Nikula (1918–2014). Karivalon puoliso oli kansakoulunopettaja Usko Daavid Karivalo (1906–1985), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1939.

Teokset

Lähteet 

Suomalaiset opettajat
Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset sanoittajat
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 2010 kuolleet
Simo Simola

Simo Simola oli suomalainen sotilas ja kirjailija.

Simo Simola palveli muukalaislegioonassa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa. Hän osallistui muukalaislegioonalaisena Vietnamin sotaan Ranskan puolella 1950-luvun alussa. Eräällä komennuksella hän palveli Legioonan Kamputseaan sijoitetussa osastossa (Commando 41). Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti. Hän oli mukana Tampereen reserviupseereiden toiminnassa 1960-luvulla toimien yhdistyksen hallituksessa. Simola esiintyi myös televisiossa Nuotta-palavereissa.

Kirjallista tuotantoa
 Pohjois-Hämeen reserviupseeripiiri ry. 1950-1970. [Lempäälä], 1970.
 Se suuri vallankumous : Kuka höynäyttää ja ketä K-Suomessa. Hki : Alea-kirja, 1970.
 Viidakkosotaa : kolme vuotta legioonalaisena Indokiinassa. Helsinki : Tammi, 1955.

Lähteet

Suomalaiset upseerit
Suomalaiset kirjailijat
Syntymävuosi puuttuu
Kuolinvuosi puuttuu
Ranskan muukalaislegioonan sotilaat
Battenbergin prinssi Louis

Louis Alexander Mountbatten, Milford Havenin 1. markiisi, alk. Battenbergin prinssi Ludwig (Louis) Alexander (24. toukokuuta 1854 Graz, Itävalta – 11. syyskuuta 1921 Lontoo, Iso-Britannia) oli saksalaissyntyinen Ison-Britannian merivoimien amiraali, joka toimi ensimmäisenä merilordina eli merivoimien komentajana vuosina 1912–1914. Hänen jälkeläisiään päätyi avioliittojen kautta Euroopan eri kuningasperheisiin.

Louis (Ludwig) von Battenbergin isä oli Hessenin prinssi Alexander, joka oli morganaattisessa avioliitossa kreivitär Julie von Hauken, kenraali Morits von Hauken tyttären kanssa. Heidän lapsensa saivat vuonna 1858 ruhtinaallisen Battenbergin prinssin (tai prinsessan) arvon Saksassa sijainneen Battenbergin kaupungin mukaan. Louis Battenbergin veljiä olivat Bulgarian ruhtinas Alexander von Battenberg ja Heinrich von Battenberg, josta tuli Englannin kuningasperheen jäsen naituaan prinsessa Beatricen vuonna 1885.

Louis liittyi Britannian kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1868 ja sai samalla maan kansalaisuuden. Hän osallistui vuoden 1882 Egyptin-sotaretkeen ja sen yhteydessä Aleksandrian pommitukseen. Vuodesta 1902 Louis johti merivoimien tiedustelua. Hänet ylennettiin 1904 kontra-amiraaliksi ja 1908 vara-amiraaliksi. Vuosina 1908–1910 hän komensi Atlantin-laivastoa ja vuonna 1911 kahta kotilaivaston divisioonaa. Louis nimitettiin 1911 toiseksi ja 1912 ensimmäiseksi merilordiksi. Hänen tehtävänään oli valmistella laivasto ensimmäiseen maailmansotaan. Heinäkuussa 1914 järjestetyn harjoitusmobilisaation yhteydessä hän määräsi meriministeri Winston Churchillin pyynnöstä alukset jäämään valmiustilaan, jossa ne myös olivat sodan puhjetessa elokuun alussa. Sodan sytyttyä Englannin valtasi saksalaisvastainen mieliala ja lehdistö hyökkäsi Battenbergin prinssiä vastaan tämän syntyperän vuoksi. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan vastentahtoisesti merivoimien johdosta 29. lokakuuta 1914, alle kolmen kuukauden kuluttua sodan syttymisestä. Vuonna 1917 hän luopui kuningas Yrjö V:n pyynnöstä myös saksalaisesta ruhtinaanarvostaan ja siihen liittyneistä läänityksistä Saksassa, ja otti sukunimekseen Mountbatten. Heinäkuussa 1917 hänelle luotiin uudeksi aatelisarvoksi Milford Havenin markiisin arvo. Sodan jälkeen hänet ylennettiin 1919 amiraaliksi ja 1921 laivastoamiraaliksi.

Louis meni vuonna 1884 naimisiin Hessenin prinsessa Viktorian kanssa, joka oli Hessenin suurherttuan tytär ja Englannin kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Heillä oli kaksi poikaa, Milford Havenin 2. markiisi George Mountbatten ja amiraali Louis Mountbatten, sittemmin jaarli Mountbatten of Burma. Tytär Alice oli prinssi Philipin, kuningatar Elisabet II:n puolison, äiti. Toinen tytär, prinsessa Louise, meni vuonna 1923 naimisiin Ruotsin kruununprinssin, tulevan kuningas Kustaa VI Aadolfin kanssa, ja hänestä tuli myöhemmin Ruotsin kuningatar.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Brittiläiset amiraalit
Saksalaiset aateliset
Brittiläiset markiisit
Vuonna 1854 syntyneet
Vuonna 1921 kuolleet
Lower East Side

Lower East Side on naapurusto New Yorkin Manhattanilla. Se rajoittuu etelästä ja idästä East Riveriin ja pohjoisesta East Houston Streetiin. Kaupunginosa tunnettiin aiemmin erityisesti Itä-Euroopasta muuttaneiden juutalaisten asuinpaikkana. Vähävaraisen ja työväenluokkaisen väestön alueena tunnettu Lower East Side on muuttunut keskiluokkaistumisen myötä 2000-luvulla.

Historiaa 
Nykyinen Lower East Siden alue oli alun perin delaware-intiaanien asuttamaa. 1600-luvulla alueelle saapui eurooppalaisperäistä väestöä ja alueesta tuli pitkäksi aikaa hollantilaisten viljelysmaata. Lower East Siden ensimmäinen vuokratalo rakennettiin 1830-luvulla ja siinä asui lähinnä amerikanirlantilaisia siirtolaisia. 1840-luvulla alue koki ensimmäisen suuren muuttoaallon, joka koostui enimmäkseen saksalaisista siirtolaisista, ja alueesta alettiin käytettämään nimityksiä Kleindeutschland ja Little Germany.

Lower East Siden saksalaisyhteisö alkoi kadota vaurastuneiden muuttaessa muihin kaupunginosiin, ja yhteisön heikkenemiseen vaikutti myös General Slocumin ihmishenkiä vienyt onnettomuus. 1880-luvulla alueelle alkoi tulla muuttoaaltona muita siirtolaisryhmiä, kuten italialaisia, slaaveja, kreikkalaisia ja aškenasijuutalaisia, joista jälkimmäisistä muodostui nyt Lower East Siden suurin etninen ryhmä. Alueesta tuli köyhä ja New Yorkin tiheimmin asutettu kaupunginosa. 1900-luvun ensimmäisen puoliskon ajalla mafia ja muu järjestäytynyt rikollisuus kukoisti Lower East Siden alueella.

1960-luvulla suurin osa Lower East Siden juutalaisista muutti pois rikollisuutta pakoon. Alueelle alkoi tulla afroamerikkalaisia, latinoita ja amerikankiinalaisia. Lower East Siden osa-alueena pidetystä East Villagesta tuli taiteilijoiden ja hipsterien suosimaa aluetta, ja 1970-lukuun mennessä paikan kulttuuri oli muuttunut niin, että sitä alettiin mieltämään erilliseksi kaupunginosaksi. Samanlaista gentrifikaatiota alkoi näkymään kuitenkin myös aiemmin slummina pidetyn Boweryn alueella 1990-luvun loppuun mennessä ja lopulta muuallakin Lower East Sidessa. 2000-luvulla Lower East Sideen avattiin muun muassa paljon uusia ravintoloita, gallerioita ja kauppoja, ja alueelle on rakennettu uutta asuntokantaa, mikä on muuttanut kaupunginosan ilmettä.

Tunnettuja asukkaita 

 George Burns, koomikko ja näyttelijä

 Irving Berlin, säveltäjä
 James Cagney, näyttelijä
 John Garfield, näyttelijä
 Ira Gershwin, sanoittaja 
 Rocky Graziano, nyrkkeilijä
 Lady Gaga, muusikko
 Meyer Lansky, gangsteri
Lucky Luciano, gangsteri
 Sidney Lumet, elokuvaohjaaja
 Marxin veljekset, koomikkoryhmä
Isidor Isaac Rabi, Nobel-palkittu fyysikko
Edward G. Robinson, näyttelijä
 Martin Scorsese, elokuvaohjaaja

Kuvia

Lähteet 

National Register of Historic Places -kohteet Manhattanilla
Lower Manhattan
Paul Olsson

Svante Paul Olsson (11. syyskuuta 1890 Helsinki – 24. lokakuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen puutarha-arkkitehti. Hän oli tiettävästi ensimmäinen alan korkeakoulutuksen saanut suomalainen. Paul Olssonin isä Svante Olsson oli ruotsalainen puutarhuri, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1889 tultuaan valituksi Helsingin kaupunginpuutarhurin virkaan. Paul Olsson on haudattu Kauniaisten hautausmaalle.

Henkilöhistoria
Helsingissä lapsuutensa viettänyt Olsson opiskeli 1900-luvun alkuvuosina Saksassa ja valmistui puutarha-arkkitehdiksi vuonna 1911 Bad Köstritzin puutarhaopistosta. Opintojensa ohella hän oli useiden nimekkäiden keskieurooppalaisten puutarhureiden palveluksessa. Palattuaan Suomeen Olsson työskenteli yhdessä isänsä kanssa ja suunnitteli sekä Helsingin kaupungin että yksityisten omistamia puutarhoja ja puistoja. Vuosina 1913-1920 hän oli isänsä alaisena Helsingin apulaiskaupunginpuutarhurin virassa.

Olssonilla oli suuri vaikutus suomalaiseen puutarha- ja puistosuunnitteluun. Hänen ansiostaan alettiin rakentaa englantilais- ja saksalaistyylisiä muotopuutarhoja. Aiemmin puistot olivat olleet lähinnä ylemmille säädyille tarkoitettuja maisemapuistoja, joissa oli esitelty eksoottisia lajikkeita. Olssonin suunnittelemat puistot sisälsivät myös pergoloita, koristepatsaita- ja lampia sekä erilaisin materiaalein päällystettyjä käytäviä.

Vuonna 1920 Olsson perusti oman puutarha-arkkitehtuuriroimiston Helsinkiin sekä taimitarhan Kauniaisiin. Vuosien kuluessa siitä kasvoi maan suurin taimistoliike, joka toimi hänen poikansa johdolla aina 1980-luvun lopulle saakka.  Olssonin toimisto suunnitteli useita yksityispuutarhoja ympäri maata. Suurin osa niistä on kuitenkin tuhoutunut vuosikymmenten kuluessa. Olssonin tunnetuimmat työt ovat Naantalin Kultaranta, jonka hän suunnitteli yhdessä isänsä kanssa vuonna 1915 sekä Hietaniemen hautausmaa Helsingissä.

Vuonna 1946 Olsson julkaisi teoksen Trädgårdskonst i Finland, joka ilmestyi vuotta myöhemmin suomennettuna nimellä Suomen puutarhataidetta.

Paul Olssonin suunnittelemia puistoja ja puutarhoja
Eiranpuistikko, Helsinki (1915)
Kultaranta, Naantali (1915)
Hovioikeudenpuisto, Vaasa (1916) 
Billnäsin kartano, Raasepori (1917) 
Rilaxholm kartano, Kirkkonummi (1910-1920-luku)
Työväen Akatemia (Villa Pelander), Kauniainen (1910-1920-luku) 
Espoonkartano, Espoo (1920) 
Engelinaukio, Helsinki (1920-luvun alku)
Talvipuutarhan edusta, Helsinki (1920-luvun alku)
Kuurilan kartano, Hämeenlinna (1920-luku)
Koiskalan kartano, Lahti (1926)
Tähtitornin vuori, Helsinki (1929) 
Wastmäen kartano, Turku (1930-luku)
Hietaniemen hautausmaa, Helsinki (1930)
Villilän kartano, Nakkila (1930-luku)
Kellokosken sairaala, Tuusula (1934) 
Joenniemen kartano, Mänttä (1935) 
Sibeliuksenpuisto, Kotka (1930-luku) 
Söderlångvikin kartano, 1938
Villa Salin, Lauttasaari (1930)
Kauniaisten hautausmaa

Lähteet
Arkkitehtuurimuseo/Arkkitehtiesittely Paul Olsson

Viitteet

Aiheesta muualla
 Häyrynen, Maunu & Uino, Pirjo, 1990. Puistot ja puutarhat - Svante ja Paul Olsson. Suomen taide 5. Weilin & Göös. ss. 154-157.

Suomalaiset puutarhurit
Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Kun tuomi kukkii

Kun tuomi kukkii on Åke Lindmanin ohjaama värielokuva vuodelta 1962.

Juoni
Melodraamassa talon tytär Liina (Tamara Lund) saa kolme kosijaa, kulkukauppias Mikon, joka haikailee paikelleen asettumisesta (Mauno Kuusisto), hiukan yksinkertaisen rengin (Leo Lastumäki) ja viinaanmenevä kylänmiehen (Matti Oravisto). Elokuvan juoni on kuitenkin sivuseikka, ja keskeisenä elokuvassa on kahden päähenkilön, Liinan ja Mikon, laulu.

Näyttelijät

Tuotanto
Elokuvan syntyyn vaikutti Kuusiston suuri kansansuosio. Karstulla kuvatuissa ulkokohtauksissa sattui vastoinkäymisiä. Lähes koko kuvausajan satoi. Kuvausten alussa sattuneet rankkasateet veivät tuomista kukat, ja kukkia jouduttiin ehostamaan muun muassa koiranputkilla. Kirkkokohtauksen avustajat olivat jo ehtineet poistua palkkiot taskussa, kun kuvaaja huomasi, ettei kamerassa ollutkaan filmiä. Avustajat jouduttiin kutsumaan paikalle uudestaan.

Arviot
Kriitikko Olavi Veistäjä kiitti Mauno Kuusiston laulua, Kalle Peronkosken kuvausta ja Erkki Melakosken musiikkia. Muuten hän arvioi tarinan viikkolehtitasoiseksi ja totesi, että ”luulisi katselevansa n. 30 vuotta sitten tehtyä kotimaista elokuvaa. Hyvin näyttävät kestävän nuo kuuluisat suomalaisen elokuvan lapsenkengät - aina vaan”.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Vuoden 1962 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Melodraamat
Åke Lindmanin ohjaamat elokuvat
Henrik Wigström

Henrik Immanuel Wigström (2. lokakuuta 1862 Tammisaari — 14. maaliskuuta 1923 Kivennapa) oli suomalainen kultaseppä, joka työskenteli hovijalokiviseppä Fabergén palveluksessa. 

Henrik Immanuel Wigström syntyi Tammisaaressa vuonna 1862. Koulutuksensa hän aloitti 11-vuotiaana oppipoikana paikallisen kultaseppä ja hopeatehtailija Petter Madsénin luona. Tanskalaissyntyisen Madsénin pitkäaikaiset kontaktit auttoivat Wigströmiä pääsemään Pietariin kultaseppä Werner Elfströmin oppipojaksi 13-vuotiaana. Hän ryhtyi työskentelemään 22-vuotiaana Mihail Perhinin alaisuudessa vuonna 1884. Jo tuolloin Perhinin työpaja oli erikoistunut valmistamaan Fabergélle esineitä ja Wigström oli 15 vuotta Perhinin lähin mies. 

Wigströmin ja Ida Johanna Turusen neljästä lapsesta Anna Lyyli (s. 1885) ja Henrik Wilhelm (s. 1889) työskentelivät koulunsa lopetettuaan isänsä työpajassa. Henrik junior (”Poju”) suoritti kultaseppämestari tutkintonsa 1915 ja oli isänsä lähin mies. 

Henrik Wigströmistä tuli Perhinin kuoleman jälkeen vuonna 1903 Fabergén johtava kultaseppämestari ja työhuone siirtyi poikkeuksellisesti korvauksetta hänen omistukseensa. Ensimmäinen maailmansota vaikeutti Wigströmin työpajan toimintaa. Vallankumous lopetti sen kokonaan vuonna 1918. Wigström muutti Suomeen kesäasuntoonsa Terijoelle lähes vararikkoon ajautuneena. Hän kuoli vuonna 1923.

Hänen luomiensa esineiden tyyli oli Perhinin tyylin mukainen: hän jäljitteli Ludvig XVI:n, empiren ja uusklassismin tyyliä. Lähes kaikki hänen aikansa Fabergén kiviset eläinaiheet, figuurit ja kukat valmistettiin hänen valvonnassaan. Työhuoneen kaksi varastokirjaa eli albumia mallipiirroksineen vuosilta 1911—1916 on säilynyt. Esineitä valmistui tuolloin 1 200 kpl ja ne on kuvattu yksityiskohtaisesti sekä oikeassa koossa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Henrik Wigström ja eurooppalaiset taiteilijat -juhlaraha 

Suomalaiset kultasepät
Pietarinsuomalaiset
Vuonna 1862 syntyneet
Vuonna 1923 kuolleet
Suomela (täsmennyssivu)

Suomela voi tarkoittaa seuraavia:

Paikkoja

 Suomela, kylä Nummi-Pusulassa, Uudellamaalla

Suomalaisia henkilöitä
 Aira Suomela (1935–2022), posliininmaalaustaiteilija
 Antti Suomela (s. 1994), jääkiekkoilija 
 Antti Oskari Suomela (1895–1941), jääkäri
 Arvo Suomela (1909–1941), keskimatkojen juoksija
 Elina Suomela-Härmä (s. 1946), romaanisen filologian professori
 Erkki K. Suomela (1929–2004), nuortenkirjailija
 Fabian Suomela (1876–1948), valokuvaaja
 Hellä Timo Suomela, visionaristi ja eksentrikko
 Iiris Suomela (s. 1994), vihreä poliitikko ja kansanedustaja
 J. Suomela, oik. Juho Rännäri (1827–1884), opettaja, kirjailija, toimittaja ja kansanvalistaja
 Jakob Suomela (1894–1967), jääkärimajuri
 Kaj Suomela, Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja
 Kalevi Suomela  (s. 1939), rauhanliikkeen aktivisti, vapaa kirjoittaja ja kolumnisti
 Klaus Suomela (1888–1962), voimistelija, liikuntakasvattaja, filosofian tohtori ja urheilukirjailija
 Launo Suomela (1927–2013), nuortenkirjailija ja voimistelunopettaja
 Lauri Suomela (s. 1995), potkunyrkkeilijä
 Leo Suomela (s. 1934), opettaja ja kirjailija
 Mirja Suomela (1913–2001), opettaja ja kirjailija
 Olavi Suomela (1913–2000), kolmiloikkaaja ja kuulantyöntäjä
 Pentti Suomela (1917–2016), suurlähettiläs
 Pirjo Suomela-Chowdhury, diplomaatti 
 Poppis Suomela (s. 1966), naparetkeilijä
 Päivö Suomela (1925–2002), nuortenkirjailija
 Reetta Suomela (s. 1998), jalkapalloilija
 Saara-Kaisa Suomela (s. 2003), salibandyn pelaaja
 Samuli Suomela (1918–2012), Maataloudellisen tutkimuslaitoksen johtaja, professori ja ministeri
 Toivi Suomela (1923–1992), kirjailija.

Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Ménaka

Ménaka on maalaiskunta ja sen keskuskylä sekä Ménakan piirin hallinnollinen keskus Malin Gaon alueella. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 320 kilometriä Gaosta itään. Kunnassa on 20 700 asukasta (vuonna 2009).

Ménakan kunnan pinta-ala on 21 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ménakan piirin Tidermènen ja idässä Inekarin sekä Anderamboukanen kuntiin, etelässä Nigeriin ja lännessä Ansongon piiriin. Kuntaan kuuluu kolme kylää ja 18 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja, songhaikieltä puhuvia dawsahakeja ja hausoja.

Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljelyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnassa on 27 alkeiskoulua, yksi madrasa ja kaksi yläkoulua. Terveysasemia on viisi.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Ménakan alueelle omistettu sivusto 

Malin kunnat
Ménakan piiri
Tobias Stephan

Tobias Stephan (s. 21. tammikuuta 1984 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NLA-joukkue Lausanne HC:ta.

Ura
Stephan on Kloten Flyersin kasvatti. Hän kuitenkin pelasi ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa Nationalliga A:n EHC Churissa kaudella 2001–2002. Stephanin tulokaskauden päätteeksi Dallas Stars varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa toisen kierroksen alkupäässä. Stephan siirtyi takaisin Kloteniin, jossa pelasi vuoteen 2006 asti.

Kaudeksi 2006–2007 Stephan siirtyi Dallasin organisaatioon. Hän vietti koko kauden seuran farmijoukkueessa AHL-liigan Iowa Starsissa. Kaudella 2007–2008 Stephan pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä, viettäen kuitenkin muutoin koko kauden AHL-liigassa. Seuraavalla kaudella  hän pelasi kymmenen ottelua Dallasissa, Marty Turcon varamaalivahtina.

Stephan palasi Sveitsiin kaudella 2009–2010 ja siirtyi HC Servette Genèven joukkueeseen.

Maajoukkueura
Stephan on edustanut Sveitsin maajoukkuetta useissa kisoissa. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2001 ja 2002, joista ensimmäisissä hän voitti hopeaa. Nuorten MM-kisoissa Stephan on pelannut 2003 ja 2003. Aikuisten kisoissa Stephan pelasi ensimmäistä kertaa vuonna 2010, ja on tämän jälkeen edustanut maataan 2011 ja 2012.

Lähteet

Sveitsiläiset jääkiekkomaalivahdit
Dallas Starsin varaamat pelaajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt
Lumikellot

Lumikellot (Galanthus) on narsissikasvien heimoon ja Asparagales-lahkoon kuuluva suku. Lumikellot ovat myrkyllisiä.

Ulkonäkö 
Lumikellojen uloimmat kolme kehälehteä ovat pitempiä kuin sisemmät kehälehdet. Sisemmissä kehälehdissä on yleensä vihreä kuvio. Lumipisarat (Leucojum), aiemmin kevätkellot, muistuttavat lumikelloja.

Lajeja 

 Galanthus allenii
 Galanthus alpinus
 Galanthus angustifolius
 Galanthus cilicicus
 Galanthus elwesii – tähtilumikello
 Galanthus fosteri
 Galanthus gracilis
 Galanthus ikariae
 Galanthus koenenianus
 Galanthus krasnovii
 Galanthus lagodechianus
 Galanthus nivalis – puistolumikello
 Galanthus peshmenii
 Galanthus platyphyllus
 Galanthus plicatus – kriminlumikello
 Galanthus reginae-olgae
 Galanthus rizehensis
 Galanthus transcaucasicus
 Galanthus trojanus
 Galanthus valentinei
 Galanthus woronowii – turkinlumikello

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lumikellot (Galanthus)
Funet: Lumikellot (Galanthus)
Den virtuella floran: Galanthus 
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Galanthus 
United States Department of Agriculture (USDA): Galanthus 
Strahil Berkov, Carles Codina, Jaume Bastida: The Genus Galanthus, A Source of Bioactive Compounds  (pdf)
Kevytjalkine

Kevytjalkine, tai paljasjalkakenkä, on ohutpohjainen jalkine, joka suojaa jalkaa, mutta ei tue sitä. Kevytjalkineilla käveleminen tai juokseminen muistuttaa paljain jaloin liikkumista erityisesti silloin, kun jalkineiden kantapää on samalla tasolla päkiän kanssa.  Kevytjalkineita valmistetaan työ-, vapaa-aika- ja urheilukäyttöön sisällä ja ulkona eri vuodenaikoina. 

Kevytjalkineilla liikkuminen saattaa olla terveellisempää kuin paksupohjaisten ja tuettujen kenkien käyttö, sillä kevytjalkineella käveleminen vahvistaa jalkaa, vähentää polviin kohdistuvaa rasitusta sekä sallii jalkaterän ja varpaiden olla luonnollisessa asennossa.

Katso myös
 Paljasjalkajuoksu

Lähteet

Jalkineet
Lumipisarat

Lumipisarat eli kevätkellot (Leucojum) on narsissikasvien heimoon ja Asparagales-lahkoon kuuluva suku.

Ulkonäkö 
Lumipisaroiden kaikki kehälehdet ovat yhtä pitkiä ja niissä on vihreä kuvio. Lumikellojen sisä- ja ulkokehälehdet ovat eripituisia.

Lajeja 
 Leucojum aestivum – kesälumipisara, josta käytetään myös nimeä suvikello
 Leucojum autumnale – syyslumipisara
 Leucojum vernum – kevätlumipisara, josta käytetään myös nimeä kevätkello

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lumipisarat (Leucojum)
Kasviatlas: Lumipisarat (Leucojum)
Funet: Kevätkellot (Leucojum)
Den virtuella floran: Leucojum 
ITIS: Leucojum 
United States Department of Agriculture (USDA): Leucojum 
Flora of North America: Leucojum 

Narsissikasvit
Kirkon musiikkijuhlat

Kirkon musiikkijuhlat (aikaisemmin Kirkkolaulujuhlat ja Kirkkomusiikkijuhlat) on tapahtuma jonka tavoitteena on esitellä ja edistää Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien musiikkitoimintaa sekä tukea ja edistää hengellistä elämää. Järjestäjinä toimivat kirkkohallitus, Suomen Kirkkomusiikkiliitto, Kirkkopalvelut, Suomen Kanttori-urkuriliitto ja paikallinen seurakunta/paikalliset seurakunnat. 

Ohjelma koostuu muun muassa konserteista, kuorokatselmuksesta, kaikkien juhlille osallistuvien kuorojen yhteisestä säveljuhlasta ja juhlamessusta.

Historiaa 
Musiikkijuhlien historia alkoi 1927 Kirkkolaulujuhlien nimellä, joka muuttui 1981 Kirkkomusiikkijuhliksi ollen nimenä 2007 saakka. Helsingissä järjestettiin 10. valtakunnalliset kirkkolaulujuhlat, jotka alkoivat 11. kesäkuuta 1966. Niihin osallistui 370 kuoroa ja 10 709 laulajaa.

Kirkon musiikkijuhlat 2017 
Tapahtuma järjestettiin Helsingissä 19.−21. toukokuuta 2017. Juhlien keskuspaikkoina toimivat Helsingin tuomiokirkko ja Senaatintorin ympäristö.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Kirkon musiikkijuhlat

Hengellisen musiikin tapahtumat Suomessa
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tapahtumat
Kirkkomusiikki
Matti Kuosku

Matti Kullervo Kuosku (4. maaliskuuta 1941 Pelkosenniemi, Suomi – 22. huhtikuuta 2012 Gävle) oli Ruotsia edustanut maastohiihtäjä.

Pelkosenniemellä, Suomessa syntynyt Kuosku alkoi kärsiä 1960-luvun puolivälissä tupakoinnin aiheuttamista hengitysvaikeuksista. Hän lopetti tupakoinnin ja korvasi sen juoksulla. Hän myös kilpaili kestävyysjuoksussa ja muun muassa voitti vuonna 1969 5 000 metrillä Lasse Virénin, joka voitti kolme vuotta myöhemmin samalla matkalla olympiakultaa.

Juoksusta Kuosku siirtyi maastohiihdon pariin, ja ruotsalaisten maajoukkuejohtajien myötävaikutuksesta hän sai Ruotsin kansalaisuuden. Ruotsia edustaen Kuosku osallistui Innsbruckin vuoden 1976 talviolympialaisiin, joissa hän kilpaili 50 kilometrillä sijoittuen 19:nneksi.

Vaasahiihdon Kuosku voitti vuosina 1974 ja 1976, Finlandia-hiihdon vuosina 1981–1982 ja Dolomitenlauf-hiihdon vuosina 1979 ja 1981. König-Ludwig-Lauf-hiihdon yhdeksi voittajaksi hänet julistettiin vuonna 1981 hänen oltuaan mukana viiden hiihtäjän kärkijoukossa jotka kuitenkin eksyivät reitiltä kilpailun aikana. Worldloppetin ylipitkien matkojen cupin hän voitti kausilla 1978–1979 ja 1979–1980 ja sijoittui kolmanneksi kaudella 1980–1981.

Kuosku menehtyi sairasteltuaan jonkin aikaa 71 vuoden iässä 22. huhtikuuta 2012.

Lähteet 
 Matti Kuosku Biography and Olympic Results  Olympics at Sports-Reference.com

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Matti Kuosku Ruotsin olympiakomitea 

Ruotsalaiset maastohiihtäjät
Ruotsinsuomalaiset henkilöt
Vuonna 1941 syntyneet
Vuonna 2012 kuolleet
Poljakov

Poljakov on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Grigori Poljakov (1876–1939), venäläinen lintutieteilijä ja keräilijä
 Igor Poljakov (1912–2008), neuvostoliittolainen soutaja
 Jevgenija Poljakova (s. 1983), venäläinen pikajuoksija
 Sergei Poljakov (s. 1968), venäläinen pistooliampuja
 Valeri Poljakov (1942–2022), venäläinen kosmonautti
 Vladislav Poljakov (s. 1983), kazakstanilainen rintauimari

Poliakoff-nimisiä henkilöitä:

 Stephen Poliakoff (s. 1952), englantilainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja
Manuel Valls

Manuel Carlos Valls (s. 13. elokuuta 1962 Barcelona) on ranskalainen poliitikko. Hän toimi Ranskan pääministerinä 2014–2016. Valls erosi pääministerin tehtävästä joulukuussa 2016 asettuessaan sosialistien ehdokkaaksi vuoden 2017 presidentinvaalien esivaaleissa.

Valls on ollut Ranskan kansalliskokouksen jäsen vuodesta 2002. Hän oli Évryn pormestari vuosina 2001–2012. Valls toimi sisäministerinä Jean-Marc Ayrault’n hallituksessa 16. toukokuuta 2012 lähtien.  Hänet valittiin pääministeriksi Ayrault’n erottua tehtävästä.

Vallsin isä oli katalonialainen taidemaalari ja äiti sveitsiläinen. Hänen enonsa oli kuuluisa sveitsiläinen arkkitehti Aurelio Galfetti. Perhe pakeni Ranskaan Francon diktatuuria. Valls puhuu ranskaa, espanjaa, kataloniaa ja italiaa. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1982. Sosialistipuolueeseen hän liittyi 17-vuotiaana vuonna 1980.

Valls opiskeli historiaa Sorbonnen yliopistossa ja on tehnyt työuransa politiikassa. Hän on naimisissa palkitun viulistin Anne Gravoinin kanssa.

Toiseen hallitukseen 
Vallsin ensimmäisen hallituksen talousministeri Arnaud Montebourg arvosteli hallituksen talouspolitiikkaa sisältäpäin liian tiukaksi. Valls pyysi hallituksensa eroa 25. elokuuta 2014. Presidentti François Hollande hyväksyi eronpyynnön ja pyysi tätä muodostamaan uuden hallituksen.

Lähteet 

Ranskan pääministerit
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Huvipuisto (televisio-ohjelma)

Huvipuisto oli MTV3-kanavalla 30. kesäkuuta 2012 alkanut viihdeohjelma, jonka juontajana toimi Viivi Avellán. Ohjelmassa kymmenen henkilöä kilpaili toisiaan vastaan Powerparkin elämyspuistossa. Ohjelma oli kymmenosainen, ja sen oli tuottanut Mikael Tammi.

Suomalaiset stunt-ammattilaiset olivat suunnitelleet Powerparkissa suoritettavat tehtävät. Ohjelmaan haki yli 300 henkilöä, joista mukaan valittiin viisi miestä ja viisi naista. Kilpailun voittaja sai palkinnoksi elinikäisen rannekkeen Powerparkiin sekä kotimaan matkalahjakortin.

Ohjelman jokaisessa jaksossa vähiten pisteitä saanut henkilö putosi pois kilpailusta. Ohjelman kuvaukset olivat kesäkuussa 2012.

Kilpailijat

1. tuotantokausi (2012)
Eveliina Pöllänen
Friida Kenraali
Henri Luomi
Jan Erik Kauniskangas
Mikael Kostamo
Pekka Keskiaho - Voittaja
Sini Pulkkinen
Tuomas Tyynelä
Tuuli Nykänen
Riina Kykkänen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ohjelman kotisivut

Suomalaiset televisio-ohjelmat
2010-luvun televisiosarjat
Loppukilpailu

Loppukilpailu eli finaali on kilpailun viimeinen ottelu, jossa ratkaistaan koko tapahtuman voittaja. Urheilukilpailuissa, joissa kaksi yksilöä tai joukkuetta kilpailee toisiaan vastaan, loppukilpailu pelataan usein semifinaalien voittajien kesken. Semifinaalissa hävinneet joukkueet pelaavat toisiaan vastaan ratkaissen sen, kumpi voittaa pronssimitalin.

Lähteet 

Urheilutermit
Benigno Luigi Papa

Benigno Luigi Papa (s. 25. elokuuta 1935 Spongano) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 25. maaliskuuta 1961 ja nimitettiin Oppido Mamertina-Palmin hiippakunnan johtoon 29. syyskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anastasio Alberto Ballestrero, jota avustivat Andrea Mariano Magrassi ja Aureliano Sorrentino.

Papa sai 11. toukokuuta 1990 nimityksen Taranton arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2011.

Lähteet 

Italialaiset piispat
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1935 syntyneet
Elävät henkilöt
Orlando Brandes

Orlando Brandes (s. 13. huhtikuuta 1946 Urubici) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Lagesin hiippakuntaan 6. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Joinvillen hiippakunnan johtoon 9. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Oneres Marchiori, jota avustivat Eusébio Oscar Scheid ja Gregório Warmeling.

Brandes sai 10. toukokuuta 2006 nimityksen Londrinan arkkipiispaksi, johon virkaan hänet asetettiin 23. heinäkuuta.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset arkkipiispat
Vuonna 1946 syntyneet
Elävät henkilöt
Geraldo Nascimento

Geraldo Nascimento (s. 18. toukokuuta 1936 Senador Pompeu) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 29. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Fortalezan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Zama Majorin titulaaripiispaksi 10. syyskuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aloísio Leo Arlindo Lorscheider, jota avustivat Manuel Edmilson da Cruz ja Timóteo Francisco Nemésio Pereira Cordeiro.

Nascimento erosi tehtävistään vihkipiispana 22. tammikuuta 1997.

Lähteet 

Brasilialaiset papit
Katoliset piispat
Vuonna 1936 syntyneet
Elävät henkilöt
Esko S. Lahtinen

Esko Sakari Lahtinen (s. 1937 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja ja -kirjailija. Vuosina 1975–2002 hän työskenteli Suomen Palloliitossa toimien pitkään liiton  tiedotuspäällikkönä. Lahtinen on ollut myös Jalkapallokirjan sekä Futarin päätoimittajana.

Lahtinen on ollut mukana kirjoittamassa useita jalkapalloaiheisia kirjoja. Vuonna 2002 hän oli toimittamassa teosta Jalkapallon MM-kisat 2002, joka valittiin Vuoden urheilukirjaksi.

Esko S. Lahtinen kuuluu Suomen jalkapallomuseon toimikuntaan, joka valitsee jäsenet Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.

Teoksia
Kuningas Jalkapallo urheilun ihmemaassa (1974)
Karl-Heinz Heddergott: Kohti maalia (1979, suomennos)
Klubi 80 : kirjoitus Helsingin jalkapalloklubin 80-vuotisesta toiminnasta (1987)USA 1994 : jalkapallon MM-kisakirja (1994, Riku Salmenkylän ja Juha Tammisen kanssa)11 & pallo – jalkapallo elämässä, elämä jalkapallossa (1997, toimittanut yhdessä Jukka Pakkasen kanssa)Jalkapallon MM-kisat Uruguay 1930–USA 1994 (1997, Juha Tammisen kanssa) Ranska '98 : jalkapallon MM-kisat (1998, Juha Tammisen ja Keith Armstrongin kanssa)
Ivor Baddiel: Jalkapallo (2000, suomennos)Jalkapallon MM-kisat 2002 (2002, Jussi Eskolan, Mauri Forsblomin, Juha Tammisen ja Keith Armstrongin kanssa)  Painimatolta pallokentille : Töölön Vesa 1906–2006'' (2006)

Lähteet 
Kansallisbibliografia Fennica

Viitteet

Suomalaiset urheilukirjailijat
Suomalaiset jalkapallovaikuttajat
Vuonna 1937 syntyneet
Elävät henkilöt
Johannes Sillanpää

Johannes Sillanpää (3. syyskuuta 1897 Veteli – 13. maaliskuuta 1970 Kokkola) oli suomalainen lääninrovasti, joka työskenteli pitkään myös sotilaspastorina. Talvisodan aikana hän oli käynnistämässä tapaa kaatuneiden kotiinkuljettamikseksi.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Sillanpää suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1922. Hän toimi sotilaspastorina vuodesta 1924 lähtien, kunnes Sillanpää valittiin Kokkolan kirkkoherraksi 1940. Kokkolan rovastikunnan lääninrovastiksi hänet nimitettiin 1949. Sillanpää kuului myös Viipurin kaupunginvaltuustoon 1937–1940 ja oli kirkolliskokouksen jäsen 1947–1953.

Talvisodassa hän toimi II armeijakunnan esikunnan pastorina. Sillanpää määräsi alaisensa papit vastamaan kaatuneiden huollosta. Hän perusti Viipurin lähelle sodan ensimmäisen kaatuneiden evakuoimiskeskuksen, joka toimitti armeijakunnan kaatuneet kotiin. Käytäntö levisi nopeasti myös muihin armeijakuntiin. Sillanpää oli näin avainasemassa kaatuneitten tuomisessa kotiseudulle, josta myöhemmin tuli tapa Suomen armeijassa. Ennen sotaa ja vielä talvisodan alkuvaiheessa esikunnasta oli tullut virallinen määräys haudata kaatuneet taistelukentälle kuten yleisesti maailmalla oli tapana.

Kokkolan kirkkoherrana toimiessaan Sillanpää teki 1960-luvulla aloitteen vuoden 1918 sisällissodan aikana paikkakunnalla teloitettujen punaisten vainajien uudelleenhautauksesta ja siunaamisesta.

Lähteet 

Suomalaiset papit
Viipurin kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet
Mysteerinäytelmä

Mysteerinäytelmä tarkoittaa keskiaikaista raamatullisiin aiheisiin pohjautuvaa näytelmää, joka esitetään kirkossa tai sen edessä mutta on riippumaton seremoniasta. Mysteerinäytelmien edeltäjiä olivat miraakkelit, jotka keskittyivät esittämään pyhimysten elämää ja ihmeitä. Varhaisimmat mysteerinäytelmät tunnetaan 1100-luvulta. Näytelmälajin suosion käynnisti paavi Urbanus IV perustamalla kevään ja Kristuksen ylösnousemuksen kunniaksi Herran Ruumiin juhlan (Corpus Christi) vuonna 1264.

Kristuksen Ruumiin juhla paisui 50-osaiseksi spektaakkeliksi, jonka näytelmissä kerrottiin koko kristillinen maailmanhistoria maailman luomisesta tuomiopäivään asti. Euroopassa ammattikunnilla oli tapana ottaa vetovastuu näytelmistä ja samalla esitellä omia tuotteitaan. Esimerkiksi kultasepät valmistivat kuninkaiden korut ja leipurit leipoivat viimeisen ehtoollisen. Pääosia esittivät uskonnollisten kiltojen jäsenet. Tehosteista vastasivat omat ammattimiehet, ”salaisuuksien herrat”, jotka saivat enkelit lentämään ja helvetin syöksemään tulta.

Katso myös
Mysteeri

Lähteet

Keskiajan kirjallisuus
Teatteri
Seulonnan keskeiset artikkelit
Mysteeri

Mysteeri tarkoittaa uskontoon liittyviä yliluonnollisia ilmiöitä. Esikristillisiä uskontoja, joissa on tällaisia ilmiöitä, sanotaan mysteeriuskonnoiksi. Ne olivat suosittuja antiikin Kreikassa ja Roomassa. 

Idän kristillisissä kirkoissa mysteereillä viitataan sakramentteihin. Alkukirkon aikaan ne salattiin pakanoilta.

Lähteet
 

Uskonto
Kaupin pesäpallostadion

Kaupin pesäpallostadion sijaitsee Tampereella Kaupin urheilupuistossa.  Stadion on yhdistetty pesäpallo- ja hiihtostadion. Manse PP:n naisten ja miesten superpesiksen kotiottelut pelataan Kaupin pesäpallostadionilla.

Stadion otettiin käyttöön kesällä 2020. Uudet katsomot valmistuvat heinäkuussa 2022, kun stadionilla pelataan Itä-Länsi -ottelut. 

Aiemmin stadion sijaitsi Kaupin jalkapallokenttien eteläpuolella, kun nykyinen on pohjoispuolella. Siellä oli katettu katsomo ja hiekkatekonurmi. Stadionin vieressä oli lisäksi toinen hiekkapohjainen pesäpallokenttä. Nykyään paikalla on tekonurminen jalkapallokenttä.

Lähteet 

Pesäpallostadionit
Tampereen rakennukset ja rakennelmat
Pesäpallostadion
Farmall (traktori)

Farmall on amerikkalainen maataloustraktorimerkki, jota valmisti International Harvester. Traktorin valmistus alkoi vuonna 1924. Merkin edeltäjiä olivat Mogul ja Titan, joiden valmistusksen aloittivat vuonna 1902 McCormick ja Deering. Farmall oli entistä nykyaikaisempi ja kevytrakenteisempi maatalouden yleiskäyttöön suunniteltu traktori kuin edeltäjänsä. Traktorissa oli vakiovarusteena voimanulosottoakseli. Tekninen innovaatio kokeilu voimanulosotosta oli aloitettu Mogulilla jo vuonna 1919. Traktori oli suunniteltu erityisesti amerikkalaisille riviviljelmille kolmipyöräisenä. Siinä oli useita työkoneiden kiinnityspisteitä takana, keskellä ja edessä. Moottorit olivat aluksi petrolikäyttöisiä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Traktorit
De Havilland Venom

de Havilland D.H. 112 Venom ja Sea Venom ovat englantilaisvalmisteisia suihkukäyttöisiä hävittäjäkoneita.  De Havilland Vampiresta kehitetty Venom (suom. "myrkky") toimi maatukikohdista ja Sea Venom oli laivastohävittäjä, joka käytti tukikohtanaan lentotukialuksia.

Suunnilleen samaan aikaan kehitettiin Sea Vixeniä, jonka kehitystyö kohtasi pahoja vaikeuksia. Sekin oli kantaäidin eli Vampiren malliin, niin kutsutusti kaksoispuomirunkoinen. Ohjaamo muistutti kehtoa, ja runko jatkui siivistä jakautuen.

Niin kutsutusta suorasiipisestä Vampire-konetyypistä tämä erosi loivassa kulmassa olevien nuolisiipien johdosta, sekä myös parannellun Goblin-moottorin ansiosta, uusi tyyppi oli nimeltään Ghost. Tämä kasvatti nopeutta 1 030 km/h arvoon vaakalennossa. 
Ghostin versio 105 antoi työntövoimaa 2 336 kg eli 5 150 paunaa.Iso-Britannia käytti tätä konetyyppiä yöhävittäjänä (NF.) sekä hävittäjäpommittajana (FB.). Tämä suihkuhävittäjä hyväksyttiin palveluskäyttöön 1952, jolloin sarjatuotanto aloitettiin. Koelennot tapahtuivat 1950.

Venomin ja Sea Venomin kiinteä aseistus käsitti 4 × 20 mm Hispano-lentokonetykkejä. Siiven alapuolisissa ripustuksissa voitiin kuljettaa raketteja sekä pommeja.

Edelleen tyypistä riippuen saavutettu lakikorkeus vaihteli, ollen maksimissaan 15 000 metriä eli 49 200 jalkaa.

Venom- ja Sea Venom -taistelukoneita käytettiin monessa eri maassa, muiden muassa Ruotsissa, Ranskassa ja Sveitsissä. Tyyppi poistettiin palveluksesta vasta vuonna 1983.

Lähteet
http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/venom.htm 
Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 92-94) ISBN 1-84013-335-X

Viitteet

Aiheesta muualla

http://www.netti.fi/~halle/planes/eng/venom.htm 
http://www.warbirdalley.com/venom.htm 
http://www.vectorsite.net/avvamp.html 
http://plane-crazy.purplecloud.net/Aircraft/Jets/Venom/de_havilland_venom.htm   (sisältää paljon kuva-aineistoa artikkelikohteesta)

Venom
Brittiläiset hävittäjälentokoneet
1940-luvun hävittäjälentokoneet
Holocaust Memorial of the Greater Miami Jewish Federation

Holocaust Memorial of the Greater Miami Jewish Federation, tunnetaan myös nimellä Holocaust Memorial on Miami Beach, on holokaustimuistomerkki. Se sijaitsee Meridian Avenuella Miami Beachin kaupungissa Floridassa, Yhdysvalloissa. Muistomerkin suunnittelukomitea perustettiin vuonna 1985 ja muistomerkki avattiin vuonna 1990. Muistomerkin suunnitteli arkkitehti ja kuvanveistäjä Kenneth Treister.

Holocaust Memorial

Lähteet
 

Yhdysvaltain muistomerkit
Holokausti
Miami-Daden piirikunnan rakennukset ja rakennelmat
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1928

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1928 järjestettiin 6. marraskuuta 1928. Vaalit voitti republikaani Herbert Hoover haastajanaan demokraatti Al Smith. Hoover sai kansansuosiota pääasiassa lupauksillaan talouskasvusta 1920-luvun jatkuvan taloudellisen menestyksen varjossa.

Hooverin kampanja osasi myös pelästyttää monia protestantteja kampanjoimalla, että katolinen demokraatti ehdokas Al Smith toimisi paavin alaisena. Smith kannatti kieltolain kumoamista, joka oli epäsuosittua keskilännessä ja maaseudulla. Kieltolain kumoamisen tukeminen heikensi hänen mahdollisuuksia, sillä Hoover kannatti kieltolakia.

Istuva presidentti Republikaani Calvin Coolidge ilmoitti Valkoisessa talossa 2.8.1937, ettei aio hakea ehdokkuutta vuoden 1928 presidentinvaaleihin.

Herbert Hooverin varapresidenttiehdokas, Charles Curtis, oli ensimmäinen Yhdysvaltojen alkuperäiskansa-taustainen varapresidentti Yhdysvaltojen historiassa.

Ehdokkaat 
Demokraattinen puolue:
Al Smith, New Yorkin kuvernööri
Cordell Hull, edustajainhuoneen jäsen
James A. Reed, senaattori
Atlee Pomerene, entinen senaattori
Republikaaninen puolue:
Herbert Hoover, entinen kauppaministeri
Frank Orren Lowden, entinen Illinoisin kuvernööri
Charles Curtis, senaattori

Vaalien kampanjointi 
Osa Hooverin presidenttikampanjan henkilöstöstä teki rajuja hyökkäyksiä katoliseen Al Smithiin. Jotkut republikaaneihin suuntautuneet journalistit kirjoittivat mm. "Smith haluaa murhata protestantit ja tuhota Yhdysvaltojen valtion!"

1932 presidentinvaalien ehdokas Franklin Roosevelt piti tulisen puheen Madison Square Gardenilla, jossa hän antoi tukensa Al Smithille. Roosevelt oli itse myös ehdokkaana Al Smithin New Yorkin kuvernöörin paikalle.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Geoelections - Kartta vuoden 1928 presidentinvaalien annetuista äänistä 

Vuoden 1928 vaalit
Presidentinvaalit 1928
Blaise Matuidi

Blaise Matuidi (s. 9. huhtikuuta 1987 Toulouse) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa yhdysvaltalaista MLS-seuraa Inter Miamia. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi kausina 2017–2020 Italian Serie A:n Juventuksessa. Pelipaikaltaan Matuidi on puolustava keskikenttäpelaaja ja hänet tunnetaan erityisesti kovasta taklauspelistään.

Ammattilaisura

Seurajoukkueura 
Matuidi aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005 Troyesin joukkueessa ja pelasi ensimmäiset Ligue 1 -ottelunsa kaudella 2005–2006, jolloin hän kuului jo joukkueensa vakiokokoonpanoon. Kesällä 2007 hän siirtyi Saint-Étienneen ja kesällä 2011 Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi 12 vuoden aikana Ligue 1:ssä kaikkiaan 400 ottelua ja teki niissä 30 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 45 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.

Elokuussa 2017 Matuidi siirtyi italialaisseura Juventukseen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi Serie A:ssa 32 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Toisella kaudella hän pelasi 31 liigaottelua ja teki kolme maalia. Kolmannella kaudella hän pelasi 35 liigaottelua eikä tehnyt maaleja. Mestarien liigassa hän pelasi kahdella ensimmäisellä kaudella yhdeksän ja kolmannella viisi ottelua. Hän teki maalin huhtikuussa 2018 puolivälierässä Real Madridia vastaan vieraskentällä ja kaudella 2019–2020 alkulohko-ottelussa Atlético Madridia vastaan myöskin vieraskentällä.

Maajoukkueura 
Matuidi valittiin Ranskan joukkueeseen vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailuihin vaikka hän oli pelannut ainoastaan viisi maaottelua ennen valintaa. Maajoukkuedebyyttinsä Matuidi teki syyskuussa 2010 karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan.

Matuidi pelasi Ranskan joukkueessa keskikentällä yhdessä Paul Pogban kanssa vuoden 2014 MM-kisoissa. Hän oli voittamassa EM-hopeaa 2016 ja maailmanmestaruutta 2018. Hän on pelannut kaikkiaan 84 maaottelua, joista viimeisen lokakuussa 2019, ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ranskalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1987 syntyneet
Elävät henkilöt
Pennantiaceae

Pennantiaceae on Apiales-lahkoon kuuluva kaksisirkkaisheimo, jonka kaikki neljä lajia luetaan yhteen ja samaan Pennantia-sukuun. Sen lajit ovat puita tai pensaita, joita tavataan Koillis-Australiassa, Norfolkin saarella ja Uudessa-Seelannissa.

Tuntomerkit 
Pennantia-suvun kukassa on erillislehtinen verhiö ja yhdislehtinen teriö. Mesiäinen puuttuu. Kukat ovat yksineuvoisia. Hedekukan heteissä on pitkät palhot, ja emiön jäänne on erotettavissa. Emikukissa voi olla joutoheteitä, emiö on yhdislehtinen, muodostunut kolmesta tai joskus kahdesta emilehdestä, ja sikiäin kehänalainen, vartalot lyhyitä tai leveä luotti sijaitsee varrettomana sikiäimen pinnalla. Hedelmä on luumarja.

Putkiloelementeissä on tikapuumaiset perforaatiolevyt. Nivelten sisärakenteessa on kolme lehteen johtavaa johtojännettä, jotka jättävät varren johtojännelieriöön kolme aukkoa. Lehtiruodin johtojänne on poikkileikkaukseltaan rengasmainen ja sen sisällä on yksittäinen johtojänne ja sivuilla rengasmaisia johtojänteitä. Ilmaraot ovat parasyyttisiä eli niiden kaksi apusolua on samansuuntaisia huulisolujen kanssa. Solukkokarvat (emergenssit) muodostuvat yhdestä solurivistä. Lehtilaidat ovat ehyet tai hampaiset. Terälehtien kärjet ovat taipuneet sisäänpäin. Siemenaiheissa on enintään hieman paksu sydän eli nukellus. Siemenaiheen kalvo eli integumentti on johtojänteellinen. Luumarjan sisimmät solut ovat poikittaisesti pidentyneitä. Siemenkuori on ohut, ja siemenessä on lyhyt tai vähäpätöinen alkio. Kromosomiluku on n = 25.

Lähteet 
 Stevens, P. F. 2001-: Angiosperm Phylogeny Website. http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/

Viitteet 

Apiales
Kasviheimot
Kuopion Musiikkikeskus

Kuopion Musiikkikeskus on Kuopion keskustan tuntumassa, Kuopionlahden rannalla sijaitseva, Kuopion kaupungin ylläpitämä, kansainvälisen tason kokous- ja konserttikeskus sekä oppilaitosrakennus. Musiikkikeskus on Kuopion kaupunginorkesterin kotisali. Kuopion Musiikkikeskuksessa toimii kolme taidealan oppilaitosta: Kuopion konservatorio, Savonia-ammattikorkeakoulun musiikki- ja tanssilinja sekä Sibelius-Akatemian Kuopion yksikkö, jotka tarjoavat koulutusta musiikkileikkikoulusta ammattiopintoihin. Talon ravintoloitsijana toimii Kanresta Oy. 

Musiikkikeskuksen suunnittelivat aiheesta vuonna 1972 järjestetyn kutsukilpailun voittaneet arkkitehdit Esa Malmivaara ja Raimo Savolainen. Rakennus valmistui elokuussa 1985. Kuopion Musiikkikeskuksen pääsali on 1 064-paikkainen konserttisali, jonka akustiikan on suunnitellut professori Alpo Halme. Sali soveltuu erinomaisesti yhtä lailla klassiselle kuin viihdemusiikille sekä muuntautuu isojen kongressien tarpeisiin. Kamarimusiikkisaliin mahtuu enimmillään 240 henkilöä. Lisäksi talossa on useita pienempiä konsertti- ja neuvottelutiloja. Talossa järjestetään vuosittain noin 300 tilaisuutta ja kävijämäärät vaihtelevat vuosittain 120 000 – 150 000 välillä.

Musiikkikeskusta remontoitiin 2018-2019.

Lähteet

Aiheesta muualla
Kuopion Musiikkikeskuksen kotisivut 

Suomen konserttitalot
Kuopion rakennukset ja rakennelmat
Kuopionlahti