joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Monica Abbott

Monica Cecilia Abbott (s. 28. heinäkuuta 1985, Santa Cruz, Kalifornia) on yhdysvaltalainen softballpelaaja ja olympiamitalisti. Abbott on pelipaikaltaan syöttäjä (pitcher). Hän pelasi Tennesseen yliopiston Lady Volunteersissa 2004–2007. Vuonna 2007 hän siirtyi Washington Glory -joukkueeseen, josta siirtyi Japaniin Toyotan joukkueeseen vuonna 2009.

Abbott voitti Yhdysvaltain joukkueessa hopeaa Pekingin olympialaisissa 2008 ja Tokion olympialaisissa 2021.

Saavutuksia 

2002
 Nuorten Pan-Amerikan mestaruuskilpailujen voitto, valittiin kisojen arvoikkaimmaksi pelaajaksi
2003
 ISF:n nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailujen hopeaa
 alle 18-vuotiaiden Canada Cupin arvokkain pelaaja ja all star -syöttäjä
2004
 kultaa yliopistojen softballin maailmanmestaruuskilpailuissa
2005
 ensimmäistä kertaa mukana Yhdysvaltain maajoukkueessa Canada Cupissa ja Champions Cupissa
2006
 maailmancupin voitto
 kultaa ISF:n maailmanmestaruuskilpailuissa
2007
 kultaa Pan-Amerikan mestaruuskilpailuista, maailmancupin voitto
 Women’s Sports Foundationin Vuoden joukkueurheilija
2008
 olympiahopeaa
2021
 olympiahopeaa

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Viralliset kotisivut 
 Monica Abbott USA Softballin sivuilla

Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Yhdysvaltalaiset softballpelaajat
Vuonna 1985 syntyneet
Elävät henkilöt
Oklahoma City Thunder

Oklahoma City Thunder on NBA-sarjassa pelaava, Oklahoma Citystä kotoisin oleva koripallojoukkue. Joukkue pelaa läntisen konferenssin luoteisessa divisioonassa. Thunderin farmijoukkue on myös sen omistama Oklahoma City Blue. Aiemmin Seattle SuperSonics -nimellä tunnettu Oklahoma City Thunder perustettiin vuonna 2008 Washingtonin Seattlen lainsäätäjien ja seuran omistajan Clay Bennettin riidan tuloksena.

Seattlen-vuosinaan joukkue pelasi NBA:n pudotuspeleissä 22 kertaa ja voitti divisioonansa kuusi kertaa. Vuonna 1979 SuperSonics vei NBA:n mestaruuden Washington Bulletsia vastaan käydyssä loppuottelusarjassa. Mestarijoukkueeseen kuuluivat muun muassa Jack Sikma, Dennis Johnson, Gus Williams, John Johnson, Lonnie Shelton, Paul Silas ja Fred Brown. Myöhempiä Seattlen maineikkaita pelaajia olivat muun muassa Shawn Kemp ja Gary Payton. 

Ensimmäisellä Oklahoman-kaudellaan joukkue sijoittui läntisen konferenssin kolmanneksitoista. Joukkueen sijoitus koko liigassa oli 26:s. Joukkueen päävalmentajana on vuodesta 2015 toiminut Billy Donovan. Häntä edelsi Scott Brooks, joka otti paikan P. J. Carlesimon saatua potkut marraskuussa 2008.

Kaudella 2009–2010 Oklahoma City Thunder pääsi pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle mutta hävisi voitoin 2–4 Los Angeles Lakersille. Thunderin valmentaja Scott Brooks valittiin vuoden valmentajaksi ja joukkueen tähtipelaaja Kevin Durant voitti pistekuninkuuden ottelukohtaisella keskiarvolla 30,1 pistettä. Tämän jälkeen joukkue on pelannut pudotuspeleissä jokaisella kaudella lukuun ottamatta kautta 2014–2015. Thunder ylsi NBA:n loppuotteluihin kaudella 2011–2012 mutta hävisi Miami Heatille otteluvoitoin 1–4. Joukkueen tähtipelaajiin kuuluivat tuolloin Kevin Durantin lisäksi Russell Westbrook ja James Harden.

Joukkueen kotiareenana toimii Paycom Center.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 City Thunderin kotisivu

NBA-seurat
Yhdysvaltalaiset koripalloseurat
Oklahoma City
Oklahoman urheilu
Lippauistin

Lippauistin on virveliin tarkoitettu viehe, jonka rakenteeseen kuuluu veden virtauksen voimasta pyörivä lippa. Lippa on tyypillisesti metallinen, kolikon kokoinen ja puun lehden tai pienen lusikan muotoinen. Lipan pyöriminen aiheuttaa vedessä värähdyksiä, joihin kalat reagoivat kylkiviiva-aistinsa avulla. Kiiltävä tai värikäs lippa toimii myös näköaistin ärsykkeenä. Hyönteistä tai pientä kalaa jäljittelevillä lippauistimilla voi saada petokalojen lisäksi myös särkikaloja.

Yksinkertaisen rakenteensa vuoksi lippauistimet voivat olla erittäin kevyitä. Niiden massa on yleensä parista grammasta muutamaan kymmeneen grammaan.

Lippauistimia käytetään pääasiassa heittouistelussa. Vetouistelussa ongelmaksi voi muodostua se, että lippauistin pyörii jatkuvasti samaan suuntaan ja saattaa pyörittää siiman kierteelle. Kiertymistä vähentää laadukas leikari.

Historia 
Ensimmäiset lippauistimet valmistettiin nykytiedon mukaan Yhdysvalloissa 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäiset patentit karan ympäri pyörähtelevälle viehetyypille myönnettiin vuosisadan puolivälin tienoilla. Varhaisia valmistajia olivat mm. Julio T. Buel, W.D. Chapman sekä G.M. Skinner. Suomessa kalastusvälinetehtailija Herman Renfors valmisti ensimmäiset lippansa vuonna 1870. Renforsin ensimmäisen lippauistimen nimi oli Kajaanin lippa ("Kajana"). Lippauistinten nykyinen muoto on kuitenkin tullut ranskalaisesta Meppsin Agliasta.

Keveitä lippauistimia
Abu Garcia droppen, 4 g, viisi väriä
Fladen spinnare, 6 g, vaaleankeltatäpläinen ja punatäpläinen musta lehti (vaappu)
Abu Garcia droppen, 6 g, viisi väriä
Abu Garcia droppen, 8 g, viisi väriä

Keskiraskaita lippauistimia
Bete lotto, 9 g, 23 väriä 
Abu Garcia droppen, 12 g, viisi väriä
Fladen spinnare, 12 g, kirkkaan keltatäpläinen, vaaleankeltatäpläinen ja punatäpläinen musta lehti (vaappu) 
Kuusamo balance, 10 g, viisi väriä, Islannin suosituin lippauistin lohenkalastukseen
Bete lotto, 12 g, 23 väriä

Raskaita lippauistimia

Vieheet

lt:Blizgė (žvejyba)
ja:スピナーベイト
ru:Блесна
David Krejčí

David Krejčí (s. 28. huhtikuuta 1986 Šternberk, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-liigassa pelaavaa Boston Bruinsia. Hän siirtyi jo juniori-ikäisenä QMJHL-joukkue Gatineau Olympiquesiin vuonna 2004. Samana vuonna ennen QMJHL:ää Boston Bruins varasi Krejčín toisella kierroksella.

Krejčí siirtyi Boston Bruinsin organisaatioon kaudella . Hän pelasi lähes koko kautensa farmijoukkue Providence Bruinsissa, mutta pääsi kuuteen NHL-peliin. Seuraavalla kaudella  Krejčí pelasi suurimman osan kaudestaan NHL:ssä. Hän teki 56 ottelussa tehot 6+21=27. Krejčí pelasi myös MM-kisoissa keväällä 2008. Kaudella  Krejčí löi itsensä läpi tehdessään 82 ottelussa tehot 22+51=73. Hän voitti myös NHL Plus/Minus Awardin.

Krejčí voitti alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 2005 sekä alle 18-vuotiaiden MM-pronssia 2004.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 European Hockey.net

Tšekkiläiset jääkiekkoilijat
Boston Bruinsin varaamat pelaajat
Vuonna 1986 syntyneet
Elävät henkilöt
Kerilon

Oy Kerilon Ltd oli Torniossa vuodesta 1965 vuoteen 1977 saakka toiminut tekstiiliteollisuusyritys. Kerilon valmisti nylonlankaa eli polyamidia. Tehdas sijaitsi Rantatiellä Miukin kaupunginosassa. Parhaimpana aikana se työllisti useita satoja työntekijöitä. Ensimmäisenä toimitusjohtajana toimi Eero Häkli.

Nylonlankatehtaan juuret ulottuvat vuoteen 1956, jolloin presidentti Urho Kekkonen kävi vihkimässä käyttöön paikalle perustetun Tornion ensimmäisen suurteollisuuslaitoksen Ke-Ri Oy:n, joka valmisti nylonlangasta Amar-merkkisiä sukkahousuja. Keri Oy myytiin vuonna 1966 tuotemerkkeineen Suomen Trikoolle, joka siirsi sukkatuotannon Tampereelle. Mittavien laajennusten jälkeen tehdas keskittyi ainoastaan nailonlangan valmistukseen ja siitä muodostui Oy Kerilon Ltd.

Tehtaan omistajina on ollut mm. tunnettuja nimiä kuten Herlinien suku sekä Säteri Oy, jonka omistuksessa Kerilon kehräsi nailonlankaa myös Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Sukkatehtaan toimihenkilöt perustivat vuonna 1966 Tornioon sukkahousutehdas Norlynin tytäryhtiöineen, joka 1970-luvun alkupuolella työllisti jopa yli tuhat ihmistä Tornion lisäksi Simossa, Haaparannalla ja Nurmeksessa kunnes sekin ajautui huonosti kannattavana Suomen Trikoon omistukseen vuonna 1976.

Kemira Oy:n omistaman tehtaan toiminta loppui keväällä 1977. Tehtaan koneiden purku alkoi 8. syyskuuta 1977, mutta tehtaan myymisestä käytyjä neuvotteluja jatkettiin samaan aikaan. Tehtaan koneet myytiin Lappfiberille 7. marraskuuta 1977. Tehdas jatkoi toimintaa vuoden 1977 jälkeen nimellä Lappfiber Oy, ja se jatkui vuoteen 1987 saakka, kunnes se meni konkurssiin ja lopetettiin kokonaan. Alun perin Aarne Ervin piirtämä suuri tehdasrakennus Tornionjoen rannalla jäi vuosiksi tyhjilleen ja ajautui ilkivallan vuoksi surkeaan tilaan. Se purettiin vuonna 1995.

Sukkahousujen valmistusta Torniossa jatkoi Nanso, kunnes se vuonna 2016 sulki tehtaan ja myi tuotemerkit norjalaisen Orklan omistamalle Pierre Robert Groupille.

Tornion kaupunki on nimennyt sukkateollisuuden mukaan kadut  Miukissa nimeltä Kerikatu ja Amarinkatu.

Lähteet

Suomalaiset yritykset
Tekstiiliteollisuus
Major League Gaming

Major League Gaming (MLG) on vuonna 2002 Sundance DiGiovannin ja Mike Sepson perustama pohjoisamerikkalainen kilpapelaamiseen erikoistunut järjestö jonka kotipaikka on New York. He järjestävät videopeliturnauksia ympäri Yhdysvaltoja sekä Kanadaa. MLG:n turnauksia on televisioitu ESPN:n ja muiden urheilutahojen verkkosivustoilla.

MLG on myös kehittämässä sisältöä televisioon ja tietokoneille. Vuonna 2009 MLG sai Agora Gamesin omistukseensa ja vuonna 2013 MLG julkaisi mlg.tv streaming-palvelun.

Activision Blizzard osti MLG:n tammikuussa 2016.

Ammattipelaaminen 

PC
 Counter-Strike: Global Offensive
 Starcraft II
 League of Legends

PlayStation 3
 Mortal Kombat
 Soul Calibur V
 King of Fighters XIII

Nintendo Gamecube
 Super Smash Bros. Melee

Starcraft II kommentaattoreina toimivat DJ Wheat, Day 9, Rob Simpson, Tasteless, Artosis, JP, dApollo sekä TotalBiscuit. Taistelupelien kommentaattoriena ovat Juicebox Abel, Tom Brady ja Bibulus.

Vuonna 2006 MLG:stä tuli ensimmäinen televisiossa Yhdysvalloissa näytetty ammattiepelitapahtuma. Halo 2 Pro sarjaa näytettiin USA Network kanavalla.

Vuonna 2011 League of Legends lisättiin kesken kauden pelien Halo: Reach, Starcraft 2 ja Call of Duty: Black Ops ammattipelien joukkoon.

Vuoden 2012 aikana MLG solmi monivuotisen yhteistyösopimuksen KeSPA:n (Korean eSports Association) kanssa koskien Starcraft: Brood War pelaajia. Sopimus mahdollistaa KeSPA:n pelaajien osallistumisen Yhdysvalloissa käytäviin MLG-turnauksiin. Sopimus myös kieltää pelaajia ottamasta osaa muihin ulkomaalaisiin kilpailuihin ilman MLG:n lupaa.
Kesäkuussa käyty MLG Anaheim oli ensimmäinen Yhdysvalloissa käyty turnaus jossa oli mukana Korean Brood War-ammattipelaajia.

Tammikuussa 2013 MLG lisäsi pelin Call of Duty: Black Ops 2 listoilleen. Elokuussa sama tapahtui Call of Duty: Ghosts pelille.

Viimeiset MLG Voittajat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 MLG:n viralliset sivut 

Elektronisen urheilun järjestöt
Yhdysvaltalaiset urheilujärjestöt
Videopelitapahtumat
Vekkula

Vekkula oli hupitalo Linnanmäen huvipuistossa Helsingissä. Talo avattiin vuonna 1961, ja se sisälsi useita erilaisia hupielementtejä, kuten peilisalin, liikkuvia lattioita, riippusillan, liikkuvat portaat sekä mattoliukumäen. Vekkula suljettiin ja purettiin kauden 2017 lopuksi.

Vuosien varrella Vekkulaa uudistettiin muutamaan kertaan poistamalla joitakin kohteita ja lisäämällä uusia.

Vekkulassa soi musiikkia kahdessa kohdassa. Jonotustilassa ja peilihuoneessa kuului pätkä Jean-Michel Jarren Équinoxe Part 3:sta, ja sukellusveneen kohdalla soi The Beatlesin Yellow Submarine.

Purkaminen ja uusi Vekkula 
Vekkula suljettiin ja purettiin kauden 2017 lopuksi. Se oli huvipuiston toiseksi suosituin laite Vuoristoradan jälkeen. Linnanmäelle aiotaan rakentaa uusi Vekkulan tyylinen laite, ja siihen on kerätty ideoita Linnanmäen kävijöiltä. Uuden Vekkulan avajaisvuodeksi suunniteltiin vuotta 2021, mutta se kuitenkin viivästyy koronapandemian vuoksi. Avajaisvuosi on todennäköisesti 2022 tai 2023. 

Linnanmäki huutokauppasi 12 vanhan Vekkulan osaa, ja ne osti Vihdin PuuhaPark yhteensä 25 000 eurolla. 

Ennen uuden Vekkulan rakentamista Linnanmäellä Vekkulan korvikkeena toimii Pellen talo. Se on kolmikerroksinen siirrettävä hupitalo, jossa on monia Vekkulan tyylisiä elementtejä. Se sisältää esimerkiksi pyörivän tynnyrin, liikkuvat portaat ja liukuhihnoja. Uuden Vekkulan avautumisen jälkeen Pellen talo siirtyy Tivoli Seiterälle.

Lähteet 

Huvipuistolaitteet
Linnanmäki
Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
Asfalttilampaat

Asfalttilampaat on Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1968. Se perustuu Sakari Haaran samannimiseen romaaniin vuodelta 1959. 

Elokuvan tunnuskappale oli Kaj Chydeniuksen Aulikki Oksasen runoon säveltämä Sinua, sinua rakastan.

Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin Naantalissa kesällä 1968. Kuvauspaikaksi kaavailtiin aluksi Porvoota, mutta apulaisohjaaja Jarmo Laine ehdotti Naantalia. Värielokuvaksi laajakankaalle kaavailtu teos päätettiin tuotannollisista syistä kuvata mustavalkoisena. Ohjaaja ei siitä pitänyt. Elokuvan menestys jäi odotettua heikommaksi, siitä kertyi tappiota 125 700 markkaa ja Mikko Niskasen ohjaajan uralle siitä seurasi usean vuoden tauko.

Elokuvan jälkityöt johtivat ohjaaja Niskasen ja tuottaja Jörn Donnerin välirikkoon. Donner päätti leikata elokuvan itse ja lisäsi siihen jälkikäteen seksikohtauksia, jotka Niskasen mielestä turmelivat hänen herkän nuorisokuvauksensa. Mikko Niskanen sanoutui irti elokuvasta eikä sanomansa mukaan koskaan katsonut sen "donnerilaista" versiota. Suomen elokuva-arkistossa on tallella vain Mikko Niskasen ja Kari Kyrönsepän alkuperäinen käsikirjoitusluonnos.

Pääosat
 Eero Melasniemi - maisteri, kirjastovirkailija Ville Herman Lauttala
 Kirsti Wallasvaara - turistiopas Liisa Kanninen
 Paavo Tuominen - talonmies, Liisan isä
 Pekka Autiovuori - Jussi Pelli
 Mirjami Manninen - Rebecka
 Jörn Donner - Tohtori Bonell
 Ville Salminen - Apteekkari Pelli, Jussi Pellin isä

Juoni 

Pikkukaupungin kirjastossa työskentelevä maisteri Ville Herman rakastuu veljensä häissä talonmies Kannisen tyttäreen, Liisaan. Nuorten rakkautta kuitenkin vaikeuttavat pahansuovat kaupunkilaiset juoruineen. Kun kauppias Törhö saattaa raskaaksi myyjätär Rebeckan ja antaa tälle potkut, kaupunkilaiset alkavat väittää Ville Hermannin raiskanneen Rebeckan. Liisan isää uhataan työpaikan menettämiselle, jos Liisa jatkaa seurustelua Ville Hermannin kanssa.

Arvioita
Kansan Uutisten kriitikko Martti Savo ilmaisi kritiikin yleislinjan: "Mikko Niskasen eräiltä osin jopa ansiokas uutuus jättää jälkeensä sekavan vaikutelman." Savo sanoi uutuuden olevan kerronnallisesti Käpy selän alla -elokuvaa rauhallisempi ja Lapualaisoopperaa johdonmukaisempi. Aamulehden Erkka Lehtolan mukaan "Niskasen uusimmasta filmistä jäävät päällimmäisinä mieleen sen kömpelyydet" ja "kenties tarkoituksena on ollut luonnostella syvällinen välähdys ihmiselon irvokkuudesta, mutta lopputulos on vain mauton".

Ohjaaja Mikko Niskanen luonnehti itse elokuvansa sanomaa Uudessa Suomessa 23. elokuuta 1968: "Minä en tällä elokuvalla pyri sanomaan mitään suuren suuria. Sen pienen mutta tärkeän asian vain, että meidän olisi päästävä ennakkoluuloistamme toistemme suhteen."

Lähteet

Aiheesta muualla
 
 Herkkä ja hurja rakkauselokuva muuttui Mikko Niskasen ja Jörn Donnerin tahtojen taistelutantereeksi (Yle Teema)

Vuoden 1968 suomalaiset elokuvat
Suomalaiset draamaelokuvat
Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Mikko Niskasen ohjaamat elokuvat
Suomalaiset nuortenelokuvat
Juha Lahtinen

Juha Lahtinen (s. 1962) on Salossa asuva entinen valkeakoskelaisen jalkapalloseura FC Hakan toimitusjohtaja FC Haka Oy:n toiminnan alkamisesta 2008 syksyyn 2009 jolloin hän jatkoi seuran toiminnanjohtajana vuoden 2010 loppuun.  Tätä ennen hän toimi Salon Palloilijat ry:n puheenjohtajana vuosina 1999-2006 sekä juniorivalmentajana vuosina 1997-2006.

Suomalaiset jalkapallovaikuttajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Rumpler Tropfenwagen

Rumpler Tropfenwagen (Rumpler Pisara-auto) oli itävaltalaisen insinööri Edmund Rumplerin suunnittelema automalli. Vuonna 1921 Berliinin autonäyttelyssä esiteltyä autoa pidetään maailman ensimmäisenä sarjavalmisteisena virtaviivaisena automallina.

Kuljettajan istuin oli asetettu keskelle ja sen takana olevassa istuinrivissä oli kaksi paikkaa. Vuodesta 1923 autossa oli näiden lisäksi vielä kaksi lisäistuinta.

Tropfenwagenissa oli sen elinkaaren aikana kolme eri moottorimallia. Alun perin autossa oli W6-moottori. Koska moottorin käynti oli epävakaata, se korvattiin myöhemmin 4-sylinterisellä rivimoottorilla.

1921–1922 autossa oli Siemens & Halsken valmistama W6-moottori kuutiotilavuudeltaan 2310 cm³ Sen teho oli 35 hevosvoimaa ja auton huippunopeus oli 95 km/h.
1922–1923 moottorina oli vesijäähdytteinen 2580 cm³ W-moottori. Tehoa oli 36 hv /2000 rpm. Huippunopeus oli 105 km/h.
1924–1925 autoon oli asennettu Benzin valmistama kuutiotilavuudeltaan 2610 cm³ oleva 50-hevosvoimainen rivimoottori. Tällä auton huippunopeus saatiin 115 kilometriin tunnissa.

Voimansiirrossa oli hyödynnetty Rumplerin aikaisempia keksintöjä, kuten heiluriakselia ja vaihteistoon integroitua vetopyörästöä (transaxle).

Vaikka auto oli aikanaan edistyksellinen, se ei myynyt erityisen hyvin, tuotantomäärä jäi noin 100 yksilöön. Autossa oli alkuvaiheessa ohjaukseen ja jäähdytykseen liittyviä lastentauteja, jotka haittasivat sen mainetta. Lisäksi autossa ei ollut lainkaan tavaratilaa. Lähes kaikki autot myytiin taksikäyttöön, sillä siihen oli helppo nousta sisään ja sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.

Auton tuotanto päättyi vuonna 1925. Vuonna 1979 Tropfenwagenia testattiin Volkswagenin tuulitunnelissa. Sen ilmanvastuskertoimeksi mitattiin kunnioitettavat 0,28. Volkswagen pääsi itse samalle tasolle vasta vuonna 1988 esitellyn Passatin myötä.

Rumpler Tropfenwagen on jäänyt suuren yleisön mieleen erityisesti Metropolis-elokuvasta.

Tiettävästi vain kaksi Tropfenwagenia on säilynyt jälkipolville. Toinen on museoitu Müncheniin Deutsches Museumiin, toinen taas Berliiniin Deutsches Technikmuseumiin.

Katso myös 
 Edmund Rumpler
 Metropolis (elokuva)

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Deutsches Museumin selostus Rumpler Tropfenwagenista (saksaksi)

1920-luvun autot
Tatu ja Patu

Tatu ja Patu ovat Aino Havukaisen ja Sami Toivosen yhdessä kirjoittaman ja kuvittaman lastenkirjasarjan päähenkilöt. Tatu ja Patu ovat kotoisin Outolasta, jossa asiat tehdään hieman toisin kuin tavallisesti.

Alun perin hahmot olivat mukana samojen tekijöiden Veera-kirjoissa, kunnes niistä alettiin tehdä omia kirjoja. Suosituimpia Tatu ja Patu -kirjoja ovat muiden muassa Tatun ja Patun Suomi ja Tatu ja Patu päiväkodissa. Kirjasarjan käännösoikeudet on myyty 21 maahan.

Tatu ja Patu -kirjoihin pohjautuvia näytelmäsovituksia on esitetty muun muassa Linnateatterissa, Teatteri Hevosenkengässä ja Ahaa Teatterissa. 19. lokakuuta 2016 sai ensi-iltansa elokuva Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu!, jonka on käsikirjoittanut Aino Havukainen.

Sukupuoliroolit 
Havukaisen ja Toivosen mukaan Tatu ja Patu ovat poikia siksi, että tekijät halusivat alun perin varoa määrittelemästä hahmojaan liian tarkasti ja uskoivat, että pojat ovat jollakin tavalla neutraaleja toimijoita. Tekijöiden mukaan sukupuoli on hahmoille kuitenkin tarpeeton määre, sillä Tatu ja Patu ovat pikemminkin ”käveleviä uteliaisuuksia” kuin maskuliinisia tai feminiinisiä ihmisiä.

Tatun ja Patun paras kaveri Veera oli aluksi stereotyyppinen tyttö, joka tiesi, ohjasi ja neuvoi, ja piti huolta pöhköistä pojista, mutta tämä alkoi vaikuttaa kuluneelta, ja nykyään Veeran rooli on aktiivisempi ja laajempi, mikä näkyy erityisesti Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! -elokuvassa.

Tatu ja Patu -kirjat
 Tatu ja Patu Helsingissä (2003)
 Tatu ja Patu päiväkodissa (2004)
 Tatun ja Patun oudot kojeet (2005)
 Tatu ja Patu työn touhussa (2006)
 Tatun ja Patun Suomi (2007)
 Tatun ja Patun outo unikirja (2008)
 Tatun ja Patun oudot aakkoset (2009)
 Tatu ja Patu supersankareina (2010)
 Tatun ja Patun avaruusseikkailu (2011)
 Tatu ja Patu pihalla (2012)
 Tatun ja Patun kummat keksinnöt kautta aikojen (2013)
 Tatu ja Patu, syömään! (2014)
 Tatu ja Patu ihmeellinen joulu (2015)
 Tatu ja Patu etsivinä – Tapaus Puolittaja (2016)
 Tatun ja Patun ällistyttävä satukirja (2017)
 Tatu ja Patu, elämä ja teot (2018)
 Tatu ja Patu, kauhea Hirviö-hirviö ja muita outoja juttuja (2019)
 Tatu ja Patu – Kovaa menoa kiskoilla (2020)
Tatu ja Patu kesäleirillä (2021)

Ruotsinkielisiä Tatu ja Patu -kirjoja:
 Sixten och Blixtens Skruvade sovbok (2009)
 Sixten och Blixten underliga uppfinningar
 Sixten och Blixten går till jobbet
 Sixten och Blixten på dagis
 Det här är Finland (2012)

Oheiskirjat:
 Tatun ja Patun monitoimimuistikirja (2009)
 Tatun ja Patun kaverikirja (2009)
 Tatu ja Patu ja meidän vauva (2011)

Palkinnot 
Aino Havukainen ja Sami Toivonen voittivat vuoden 2007 Finlandia Junior -palkinnon kirjalla Tatun ja Patun Suomi. Teosta myytiin sen ilmestymisvuonna noin 100 000 kappaletta.

Vuonna 2010 Tatu ja Patu -kirjasarja sai Suomen tietokirjailijat ry:n 8 000 euron arvoisen Tietopöllö-palkinnon.

Lähteet

Aiheesta muualla
 
https://vimeo.com/410243674/9071319858 –Tatu ja Patu, kauhea Hirviö-hirviö ja muita outoja juttuja -kirjan tekemisestä kertova dokumenttivideo.

Suomalaiset lastenkirjat
Lasten- ja nuortenkirjallisuuden henkilöhahmot
Kirjasarjat
Kuvitteelliset lapset
George Follmer

George Follmer (s. 27. tammikuuta 1934) on entinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kaudella . Hän saavutti yhteensä 5 MM-pistettä ajamalla kolmanneksi Espanjan GP:ssä ja kuudenneksi Etelä-Afrikan GP:ssä. Hän on yksi harvoista debyyttikilpailussaan pisteille ajaneista kuljettajista.

Follmer kilpaili myös USAC-mestaruussarjassa vuosina 1967–1971 ja 1974 ajaen 25 starttia. Hän ajoi myös Indianapolis 500 -sarjassa vuosina 1969–1971 ollen parhaimmillaan 15. Hän voitti vuoden 1969 Phoenix International Racewayn kilpailun. F1-uran jälkeen Follmer kilpaili NASCAR Winston Cup -sarjassa ajaen 13 kilpailua 30:stä.

Follmer voitti myös vuoden 1965 SCCA Road Racing -sarjan mestaruuden ja Trans-Am-sarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1972 ja 1976, ollen myös vuoden 1972 CanAm-sarjan mestari.

Follmer valittiin Amerikan Moottoriurheilun Hall of Fameen vuonna 1999.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Messukylän Toverit

Messukylän Toverit ry (MesTo) on tamperelainen vuonna 1915 perustettu urheilun yleisseura, jonka menestynein laji on tyttöjen ja naisten lentopallo. Vuonna 2013 emoseura eriytti naisten lentopallon ykkössarjatoiminnan omaksi seurakseen, ja Mesto Tampere ry syntyi. Kauden 2014–2015 päätteeksi edustusjoukkue voitti helsinkiläisjoukkue HEL Volleyn ykkössarjan finaalissa voitoin 3-0 ja sai mahdollisuuden anoa paikkaa lentopallon naisten Mestaruusliigassa kaudelle 2015–2016.

Lähteet

Aiheesta muualla
Mesto Tampere 

Suomalaiset lentopalloseurat
Tamperelaiset urheiluseurat
Toverit
Noki

Noki on hiilen tai hiilipitoisten aineiden epätäydellisessä palamisessa syntyvä musta hiilipitoinen aine. Se sisältää yli 99 % hiiltä sekä pieniä määriä vety-, happi- ja rikkiyhdisteitä. Noen sisältämä nk. orgaaninen hiili viilentää ilmastoa, kun taas nk. musta hiili lämmittää ilmastoa.  

Noki leijuu ilmassa hiutaleina ja tarttuu hanakasti erilaisiin pintoihin. Jo hyvin pieninä määrinä se tummentaa pinnat, joihin se osuu. Esimerkiksi vaatteista se ei lähde pois helpolla. Savupiippuihin kertyvä noki saattaa johtaa nokipaloon, minkä vuoksi savupiiput on säännöllisesti nuohottava.

Teollisuuden tarpeisiin nokea valmistetaan polttamalla maaöljystä saatavia hiilivetyjä. Suurin osa tuotannosta käytetään kumiteollisuudessa. Hienojakoista nokea eli kimröökiä käytetään myös mustana väriaineena maaleissa, muoveissa ja painomusteissa.

Noki ja ilmasto 
Ilmakehätieteellisessä kirjallisuudessa noen määritellään koostuvan kahdesta osatekijästä: orgaanisesta hiilestä sekä epäorgaanisesta mustasta hiilestä. Noen sisältämä orgaaninen hiili viilentää ilmastoa, kun taas musta hiili voimistaa llmaston lämpenemistä. Biomassan kotitarvepoltosta syntyy noin neljä kertaa enemmän orgaanista hiiltä kuin mustaa hiiltä. Dieselin ja kivihiilen noki puolestaan sisältää enemmän mustaa hiiltä kuin orgaanista hiiltä, joten sillä on ilmastoa lämmittävä nettovaikutus.

Lähes kolme neljännestä ihmistoiminnasta aiheutuvasta ilmakehää viilentävästä orgaanisesta hiilestä saa alkunsa metsäpaloista ja peltojen kulotuksesta. Loput orgaanisen hiilen päästöt aiheutuvat biomassan kotitarvekäytöstä (19 %) ja fossiilisten polttoaineiden käytöstä (7 %). 

Valtaosa ilmakehää lämmittävistä mustan hiilen päästöistä aiheutuu  metsäpaloista, metsän kaskeamisesta ja peltojen kulotuksesta (42 %). Muut mustan hiilen päästöt aiheutuvat fossiilisten polttoaineiden poltosta (38 %) ja biomassan kotitarvekäytöstä (20 %). 

Metsäpalojen ja metsän kaskeamisen yhteydessä syntyvien nokipäästöjen ilmastoa viilentävä vaikutus on kuitenkin kaksinkertainen niiden lämmitysvaikutukseen verrattuna. Metsäpalojen noella saattaa silti olla paikallista ilmastoa lämmittävää vaikutusta ja esimerkiksi Venäjän ja Kiinan kevätkulotusten nokipäästöjen on havaittu nopeuttavan arktisten alueiden sulamista.

Katso myös 

 Pienhiukkanen

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Metsäpalojen vaikutusta ilmaston lämpenemiseen on aliarvioitu
 Kiinan ja Intian ympäristöteknologiat myrkkyä ilmastonmuutokselle CO2-raportti 20.2.2010

PalaminenHiili
Eila-Maija Mirolybov

Eila-Maija Mirolybov (ent. Saksa, s. 7. kesäkuuta 1943) on entinen Yleisradion toimittaja, Ylen uutisten uutisankkuri 1978–1981 ja Ortodoksiviesti-lehden entinen päätoimittaja. Mirolybov jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2003. Hän on pitkän toimittajauransa aikana ollut mukana televisiolähetyksissä selostamassa lukuisia kuninkaallisia tapahtumia ja tästä syystä häntä pidetäänkin erityisesti Euroopan kuningasperheiden asiantuntijana.

Lähteet
   Helsingin ortodoksinen seurakunta Ortodoksiviestin arkisto, Viitattu 20.5.2010

Viitteet

Suomalaiset päätoimittajat
Ylen toimittajat
Suomalaiset uutisankkurit
Vuonna 1943 syntyneet
Elävät henkilöt
Angela Ruggiero

Angela Ruggiero (s. 3. tammikuuta 1980) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän syntyi Panorama Cityssä Kaliforniassa ja on pelipaikaltaan puolustaja. Taustaltaan hän on amerikanitalialainen.

Ruggiero on voittanut neljä olympiamitalia; kultaa 1998 Naganossa, hopeaa 2002 Salt Lake Cityssä ja 2010 Vancouverissa sekä pronssia 2006 Torinossa.

Angela Ruggiero valittiin Vancouverin vuoden 2010 kisojen aikana KOK:n urheilijajäseneksi seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi.. 2015 Ruggiero kutsuttiin The Hockey Hall of Famen jäseneksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Angela Ruggieron viralliset kotisivut 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Hockey Hall of Fame
Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet
Vuonna 1980 syntyneet
Elävät henkilöt
Czech Hockey Games

Czech Hockey Games () on Tšekissä vuosittain järjestettävä jääkiekkoturnaus, joka kuuluu jääkiekon Euro Hockey Tour -turnaussarjaan. Turnausta alettiin järjestää vuodesta 1994 lähtien nimellä Pragobanka Cup, mutta se muutettiin Česká Pojišťovna Cupiksi vuonna 1998. Vuonna 2009 turnauksen nimeksi vaihtui Czech Hockey Games. Vuonna 2012 se pelattiin nimellä KAJOTbet Hockey Games, palasi seuraavana vuonna nykyiseen Czech Hockey Games -nimeensä. Kaudella 1997–1998 turnaus liittyi Euro Hockey Touriin ja silloin Slovakian korvasi Suomi.

Ottelut pelaatan Zlínissä jääkiekkojoukkueen HC RI OKNA Zlínin kotiareenalla AC ZPS Zlín vuoteen 2003 asti. Sen jälkeen Česká Pojišťovna Cup järjestettiin Duhová Aréna -hallissa Pardubicessa. Tämän jälkeen se muutti Tipsport Arenalle Libereciin. Turnaus on aina järjestetty elokuun ja syyskuun välillä, mutta vuosina 2008 ja 2009 se järjestettiin huhtikuussa. Ajankohta kuitenkin muutettiin elokuuksi ja syyskuuksi vuonna 2009.

Vuonna 2022 turnaukseen osallistuivat vakiojoukkueiden Tšekin, Ruotsin ja Suomen lisäksi Itävalta, joka korvasi Venäjän. Venäjä ei saanut osallistua turnaukseen vuonna 2022 hyökkättyään Ukrainaan.

Voittajat

Pragobanka Cup

Česká pojišťovna Cup 

1 Turnausta ei järjestetty jääkiekon maailmancupin takia.

Czech Hockey Games

KAJOTbet Hockey Games

Lähteet

Aiheesta muualla 

Jääkiekkokilpailut
Tšekin jääkiekko
Euro Hockey Tour
Tšekin urheilutapahtumat
Vapaatuotantoalue

Vapaatuotantoalue tai erikoistalousalue (englanniksi Free Trade Zone (FTZ), Export Processing Zone (EPZ) tai Special Economic Zone), on alue, jolla toimivat yritykset saavat vero- ja tullihelpotuksia ja joilla vallitsee väljempi työnlainsäädäntö. Vapaatuotantoalueille pyritään houkuttelemaan ulkomaisia investointeja varsinkin työvoimaintensiivisille aloille. Vapaatuotantoalueet sijaitsevat yleensä kehitysmaissa ja usein niiden köyhimmillä alueilla, jossa ulkomaalaisten investointien toivotaan vähentävän köyhyyttä. Ensimmäiset vapaatuotantoalueet perustettiin Latinalaisessa Amerikassa 1920-luvulla.

Vapaatuotantoalueita oli vuonna 1999 noin 3000 116 maassa ja ne työllistivät 43 miljoonaa ihmistä. Alueiden tärkeimmät tuotteet ovat vaatteet, kengät, urheiluvarusteet, elektroniikka ja lelut. Kiina perusti useita erikoistalousalueita 1980-luvulla houkutellakseen investointeja ja myöhemmin alueita on perustettu muun muassa Intiaan etenkin teknologiateollisuuden tarpeisiin. Euroopassa talousalueita on perustettu muun muassa Puolaan, Unkariin ja Venäjälle.

Vapaatuotantoalueita on kritisoitu siitä, että niillä toimivat yritykset riistävät työvoimaa lainsäädännön väljyyden vuoksi. Työläisten kokoontumis- ja järjestäytymisoikeutta rajoitetaan ja palkat ovat huonoja.. Työläisten oikeuksien lisäksi vapaatuotantoalueilla on myös muuta maata väljemmät ympäristösäädökset. Esimerkiksi Intiassa erityistalousalueita koskeva SEZ-laki tuli voimaan vuonna 2006, jonka seurauksena näillä alueilla tapahtuva tuotantoa kannustettiin joustavalla hallinnolla, sekä vero- ja muilla eduilla. Intian vapaatuotantoalueilla elektroniikkateollisuudessa on todettu laajoja epäkohtia: työvoima on suureksi osaksi nuoria ja perheettömiä, jotka työskentelevät määräaikaisissa työsuhteissa ja saavat elämiseen riittämätöntä palkkaa. Myös järjestäytymisoikeuksissa on todettu puutteita.

Lähteet

Kansainvälinen talous
Talousmaantiede
The Limits of Control

The Limits of Control on Jim Jarmuschin ohjaama elokuva vuodelta 2009. Sen pääosassa näyttelee Isaach De Bankolé yksinäistä rikollista, joka menee Espanjaan töihin. Kuvaukset alkoivat helmikuussa 2008 Madridissa, Sevillassa ja Almeríassa. Sen levityksestä vastaa Focus Features.. Elokuva sai huonohkot arvostelut.

Elokuvan Pohjoismaiden-ensi-ilta oli Sodankylän elokuvajuhlilla kesäkuussa 2009. Jarmusch nimesi elokuvan tuotantoyhtiön John Boormanin rikoselokuvaklassikon Tappajan jäljet (Point Blank, 1967) mukaan.

Näyttelijät

Vastaanotto 
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle keskiarvoksi 2,2.
Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan tahallisen kapeaksi rajattu road movie ei edes pyri realistiseksi elokuvaksi, eikä jännityksestä kannata puhua vaan ”viileän älykön välinpitämättömyydestä hitaasti ohitse lipuviin episodeihin”. Maskulan mielestä enää harva muu ohjaaja kuin Jarmusch ymmärtää, että hiljaisuus voi kertoa elokuvassa enemmän kuin tuhat sanaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 The Limits of Control  The Jim Jarmusch Resource Page
 Altered states: Gavin Smith haastattelee Jim Jarmuschia Film Comment May/June 2009. 
  'The Limits of Control' - Los Angeles Times -  Betsey Sharkey, May 2009.

Vuoden 2009 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Jim Jarmuschin ohjaamat elokuvat
Ralph Mann

Ralph Vernon Mann (s. 16. kesäkuuta 1949 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti.

Mann voitti 400 metrin aitajuoksun vuoden 1971 Pan-Amerikan kisoissa Calissa ajalla 49,11 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 48,51 s edellään vain maailmanennätystä parantanut ugandalainen John Akii-Bua.

Lähteet

 
 
 

Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
FOTA

Formula One Teams Associaton eli FOTA oli F1-tallien yhdistys, joka perustettiin vuonna 2008. Siihen kuului kaikki 12 tallia, osa talleista vuoteen 2011 asti. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi McLarenin entinen tallipäällikkö Martin Whitmarsh. Yhdistys lakkautettiin vuonna 2014.

Jäsentallit

Lähteet

Formula 1
Seuraava sota

Seuraava sota () on yhdysvaltalaisen Jan Hartmanin kirjoittama radiokuunnelma, jonka Yleisradio esitti 29. joulukuuta 1985. Kuunnelman aiheena oli uuden Kuuban ohjuskriisin seurauksena syttyvä ydinsota. Kuunnelman toteutus oli dokumenttimuotoinen, ja se aiheutti puhelutulvan Yleisradion ohjelmapäivystykseen ja hätäpuhelinnumeroihin, vaikka kuunnelman aikana lähettiin useita kertoja varoitus lähetyksen kuulijoille eikä ohjelmassa kuultu yhtään tuttua uutisääntä. Heti kuunnelman esittämisen jälkeen vietiin šokkiin joutuneita ihmisiä terveyskeskuksiin ja monia oli matkalla väestönsuojiin. Kuunnelman aikaansaamien reaktioiden seurauksena Radioteatterin silloinen päällikkö Mirjam Polkunen ilmoitti, ettei vastaavantyyppisiä dokumenttikuunnelmia enää lähetetä.

Kuunnelma oli ennen Suomea esitetty ainakin Kanadassa 5. elokuuta 1984, ja Jan Hartman voitti kuunnelmallaan  Writers Guild of America -palkinnon vuonna 1985. Aikaisemmin kuunnelma oli esitetty myös Saksan liittotasavallassa ilman vastaavia reaktioita kuin Suomessa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Ylen Elävä arkisto: Kuvitteellinen sota sai aikaan paniikin 

Suomalaiset radiokuunnelmat
1985
Clonaid

Clonaid on Brigitte Boisselierin johtama, vuonna 1997 perustettu ihmiskloonausjärjestö, joka toimii Bahamasaarilla. Järjestöllä on filosofiasidoksia raëlilaisuus-uskonnon kanssa. Boisselierin mukaan Clonaid saattoi maailmaan ensimmäisen ihmiskloonin vuonna 2002. Tätä väitettä ei ole todistettu, sillä Eve-tyttöä ei annettu DNA-testeihin. Clonaidin väitettiin myös kloonauttaneen hollantilaiselle lesboparille tyttären 2000-luvun alussa, mutta tätäkään väitettä ei ole todistettu.

Lähteet 

Näennäistiede
Kloonaus
Marco Campos

Marco Campos (s. 24. helmikuuta 1976 Curitiba – 15. lokakuuta 1995 Pariisi) oli brasilialainen autourheilija. Hän kuoli Formula 3000 -kilpailun käydyssä osakilpailussa Ranskassa. Hän on ainoa, joka on kuollut Formula 3000 -kilpailussa.

Ura 
Campos oli ennen Formula 3000 -uraansa menestyvä karting-autoilija. Vuonna 1993 hän voitti Etelä-Amerikan karting-mestaruuden. Tämän jälkeen hän siirtyi Formula Opel -mestaruussarjaan, voittaen ensimmäisenä vuotenaan Draco Junior tallissa ajaneena.

Camposin hyvä ystävä Mario-Alberto Bauér neuvotteli sopimuksen Marcolle Willi Weberiltä WTS F3 -talliin kuten tallikaverinsa Ralf Schumacher. Mutta brasilialainen sponsori houkutteli Camposin jäämään Draco-talliin kun talli oli siirtymässä Formula 3000 -mestaruussarjaan vuonna 1995.

Joukossa olevan uustulokkaan Lola-Cosworthin seurausten johdosta Camposin oli vaikea saavuttaa pisteitä aloittelijakautenaan ja kokonaispisteet antoivat hänelle neljännen sijan.

Formula 3000 -tulokset

Kuolema 
Campos sai surmansa onnettomuudessa kauden päätöskilpailussa Ranskassa 14. lokakuuta. Viimeisellä kierroksella  ennen Adelaiden mutkaa hän törmäsi Thomas Biagin autoon, jolloin hänen autonkeulansa nousi ilmaan. Auto törmäsi betoniseinään, jolloin Camposin pää joutui puristetuksi seinän kulmaan. Hän vielä sen jälkeen ajautui autossa pitkin hiekka-aluetta. Hänelle aiheutui kallovaurioita, aivovammoja ja syvä kooma. Hän kuoli kilpailun jälkeisenä päivänä Pariisissa.

Muuta 
Hänen veljensä, Júlio, meni karting ja formula-mestaruussarjojen läpi, voittaen Skip Barberin mestaruussarjassa vuonna 2001 Yhdysvalloissa. Nykyään hän kilpailee Brasilian Stock Car Brasilin -mestaruussarjassa.

Brasilialaiset autourheilijat
Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat
Vuonna 1976 syntyneet
Vuonna 1995 kuolleet
Svante Dahlström

Svante Dahlström, kirjailijanimi Père Noble (14. lokakuuta 1883 Turku – 21. tammikuuta 1965 Turku), oli suomalainen historiantutkija, joka keskittyi erityisesti Turun ja sen lähiseudun historiaan. Hänellä oli myös merkittävä osuus Åbo Akademin synnyssä vuonna 1918.

Ura
Dahlström tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassisesta lyseosta ja aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa syksyllä 1901. Hän opiskeli muun muassa historiaa, teoreettista filosofiaa ja kansantaloutta ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1910. Dahlström osallistui aktiivisesti yhdistystoimintaan ja työskenteli lyhyitä kausia lehdissä Helsingfors-Posten, Åbo Underrättelser ja Politiken.

Dahlström toimi aktiivisesti Åbo Akademin perustamisen hyväksi ja toimi perustamisen jälkeen sen ensimmäisenä sihteerinä eli hallintojohtajana. Tämän ohella hän toimi Turun maistraatin arkiston aktuaarina vuodesta 1924. Dahlström väitteli tohtoriksi 1929, ja väitöskirja julkaistiin seuraavana vuonna myös suomeksi nimellä Turun palo: Tutkimuksia Turun kaupungin rakennushistoriasta vuoteen 1843. Dahlström nimitettiin vuonna 1930 Åbo Akademin Pohjoismaiden historian dosentiksi ja vuonna 1944 Suomen historian henkilökohtaiseksi professoriksi. 

Dahlström julkaisi lukuisia kirjoitelmia erityisesti Turun ja Turunmaan historiasta, tunnetuimpina muun muassa Gullkrona ja Promenader I–III. Hän kirjoitti salanimellä Père Noble myös kaunokirjallisia tekstejä, kuten proosateoksen Sommar (Schildt, 1917) ja runokokoelman Bokslut (Bro, 1939).

Dahlströmin puoliso vuodesta 1925 oli musiikinopettaja Sofia Margareta (Greta) o.s. Stenbäck (1887–1978). Musiikkitieteilijä Fabian Dahlström on nuorin heidän kolmesta lapsestaan.

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet

Aiheesta muualla
Svensk författarlexikon. Runeberg.org.

Suomalaiset historioitsijat
Åbo Akademin professorit
Suomenruotsalaiset kirjailijat
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1965 kuolleet
Suomalaiset professorit
Rantojen kunkku

Rantojen kunkku  () oli yhdysvaltalainen vuosina 2000–2002 valmistunut televisiosarja. Sarjassa parodioitiin Baywatchia. Sarjan tuottajana toimi Howard Stern ja sitä esitettiin FX-kanavalla. Suomessa televisiosarjaa on esittänyt MTV3.

Jaksolista

Ensimmäinen tuotantokausi

With Sex You Get Eggroll (3/14/00)
Silence of the Clams (3/21/00)
In the G-Hetto (3/28/00)
Love, Native-American Style (4/4/00)
Two Thongs Don't Make a Right (4/11/00)
Fanny and the Professor (4/18/00)
Eat My Muffin (8/1/00)
Miso Honei (8/8/00)
South of Her Border (8/15/00)
Day of the Jackass (8/22/00)
A Star Is Boned (8/29/00)
Attack of the Cocktopuss (9/5/00)
Mario Putzo's 'The Last Dong' (9/12/00)

Toinen tuotantokausi

B.J. Blue Hawaii (3/13/01)
From Russia, with Johnson (3/20/01)
Remember Her Titans (3/27/01)
Rod Strikes Back (4/3/01)
Queefer Madness (4/10/01)
Light My Firebush (4/17/01)
Chip's a Goy (4/23/01)
A Tale of Two Johnsons (5/28/01)
It's a Nude, Nude, Nude, Nude World (6/5/01)
It's Showtime at the Apollo 13! (6/12/01)
The Island of Dr. Merlot (6/19/01)
The Sexorcist (6/26/01)
Grand Prix (7/3/01)
Area 69 (7/10/01)
Booger Nights (7/17/01)

Kolmas tuotantokausi

Penetration Island (6/18/02)
Saturday Night Queefer (6/25/02)
In the Line of Booty (7/2/02)
Three Days of the Condom (7/9/02)
Witness for the Prostitution (7/16/02)
The Gay Team (7/23/02)
You Only Come Once (7/30/02)
Hamm Stroker's Suck My Blood (8/6/02)
Godfather Knows Best (8/13/02)
Empty the Dragon (8/20/02)
The Long Hot Johnson (8/27/02)
Taco Lips Now: Part 1 (9/17/02)
Jailhouse Notch: Part 2 (9/24/02)
Bad News, Mr. Johnson (10/1/02)

Näyttelijät
Timothy Stack – Notchibald "Notch" Johnson
Jaime Bergman – B.J. Cummings
Amy Weber – Porcelain Bidet (2002)
Roland Kickinger – Chip Rommel
Leila Arcieri – Jamaica St. Croix
Kimberly Oja – Kimberlee Clark (as Kim Oja)
Lisa Banes – Pormestari Anita Massengil (2000–2001)

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Tilannekomediat
Yhdysvaltalaiset komediasarjat
2000-vuosikymmenen televisiosarjat
FX:n televisio-ohjelmat
Simon Critchley

Simon Critchley (s. 27. helmikuuta 1960 Hertfordshire, Englanti) on brittiläissyntyinen Yhdysvalloissa asuva filosofi. Hän opettaa New School for Social Researchissa. Critchley on valmistunut Essexin yliopistosta ja opiskellut myös Nizzan yliopistossa.

Critchleyn mukaan filosofian ei enää antiikin tapaan lähde liikkeelle ihmettelystä vaan pettymyksestä, pettymyksestä ihmisen rajoittuneisuuteen ja erityisesti uskonnolliseen ja poliittiseen pettymykseen. Nykyiset poliittiset projektit hän jakaa kolmeen: ensinnäkin militaristinen uusliberalismi, jota edustavat Yhdysvaltojen ja useimpien Euroopan maiden poliittiset valtapuolueet, toiseksi uusleninismi, kuten al-Qaidan tapaiset ääri-islamilaiset liikkeet, ja kolmanneksi uusanarkistiset liikkeet, kuten prekariaattiliikkeet. Itseään hän pitää uusanarkisina, joka hänen mukaansa eroaa muista väkivallattomuutensa takia.

Teos Infinitely Demanding on systemaattinen katsaus hänen ajatteluunsa. Se on käännetty viidelle kielelle.

Cratchley on vieraillut Suomessa kesäkuussa 2009.

Teokset
 Things Merely Are, 2005
 Infinitely Demanding, Verso, 2007
 The Book of Dead Philosophers, Granta, 2008 
 Bowie, Aula & Co, 2016, suomentanut Anna Tuomikoski

DVD
Laura Hanna: Democracy and Disappointment: On the Politic of Resistance – Alain Badiou and Simon Citchley in Conversation. Microcinema International, Yhdysvallat.

Lähteet

Brittiläiset filosofit
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
LSO Osuuskunta

LSO Osuuskunta on vajaan 2 000 lihantuottajan osuuskunta, jonka toiminnan tarkoituksena on jäsentensä lihantuotannon tukeminen ja sen jatkuvuuden turvaaminen. Tätä tarkoitustaan se toteuttaa olemalla HKScan Oyj:n suurin omistaja ja käyttämällä yhtiössä omistajan tahtoa. LSO Osuuskunnan hallussa on 34,9 prosenttia HKScan Oyj:n osakkeista ja 69,3 prosenttia äänimäärästä. 

LSO Osuuskunnan jäseneksi voivat liittyä lihantuottajat, joilla on voimassa oleva yhteistyösopimus HKScanin suomalaisen hankintayhtiön kanssa. LSO Osuuskunnalla oli vuoden 2010 päättyessä 1 810 jäsentä.

Historia 

LSO Osuuskunta, vuoteen 1995 saakka nimeltään Lounais-Suomen Osuusteurastamo, perustettiin vuonna 1913 toimialueena aluksi Varsinais-Suomi ja Lounais-Häme Forssaan asti. Perustajia olivat Sauvossa ja Karunassa toimineet kartanonomistajat Gustaf Schauman, Bertel Reims, Eliel Blomqvist ja Otto Rotkirch.

Teurastukset alkoivat 1914 ja makkaranvalmistus 1915, einekset tulivat mukaan 1933 ja säilykkeet 1937. LSO oli Suomen suurin lihanviejä 1930-luvulla. LSO kuului jäsenenä Tuottajain Lihakeskuskuntaan vuodesta 1936 keskusliikkeen lakkauttamiseen vuoteen 1991 asti.

LSO:n toimialue laajeni kolmessa eri fuusiossa kattamaan lähes koko Lounais- ja Etelä-Suomen: Länsi-Uudenmaan Osuusteurastamo vuonna 1964, Etelä-Suomen Osuusteurastamo vuonna 1971 ja Satahämeen Osuusteurastamo 1989. Jäsenmäärä nousi viimeksi mainittuna vuonna ennätykselliseen 25 000:een.

LSO Osuuskunta irrotti teollisuutensa ja markkinointinsa erillisiksi tytäryhtiöikseen vuonna 1988 (nykyinen HKScan Oyj), mutta tarjosi jäsenilleen edelleen hankintaa, eläinvälitystä, neuvontaa ja tuottajapalveluja. Vuoden 1997 alussa LSO luovutti pois nämäkin toiminnot hankintayhtiö HK Agri Oy:lle (ent. LSO Foods Oy). Nykyisin LSO Osuuskunta mahdollistaa jäsentensä taloudellisia toimintaedellytyksiä käyttämällä omistajavaltaa HKScan Oyj:ssä. 

Maatalouden rakennemuutoksen seurauksena jäsenmäärä on pienentynyt viime vuosina voimakkaasti. Vielä vuonna 2000 LSO Osuuskunnassa oli 7 558 tuottajajäsentä, mutta jo vuonna 2010 määrä oli alentunut 1 810:een.

Lähteet

Kirjallisuutta
Puro, Laura & Åberg, Veikko: Lihatalonpojat ja heidän yhtiönsä : LSO, HKScan ja liha-alan muutos. Edita, 2012. ISBN 978-951-37-6368-8.
Puro, Laura & Åberg, Veikko: Sata lihaisaa vuotta. Edita : HKScan, 2013. ISBN 978-951-37-6422-7.

Aiheesta muualla

LSO Osuuskunnan kotisivut 
Hankintayhtiö HK Agrin kotisivut
HKScanin kotisivut

LSO Osuuskunta
The Best of The Wailers

The Best of The Wailers on reggaeyhtye The Wailersin elokuussa 1971 julkaistu albumi. Nimestään huolimatta se ei ole kokoelma-albumi.

Albumin tuotti Leslie Kong, joka kuoli sydänkohtaukseen 38 viikkoa albumin julkaisun jälkeen.

Kappaleet 
"Soul Shakedown Party"
"Stop The Train" (Tosh)
"Caution"
"Soul Captives"
"Go Tell It on the Mountain"
"Can't You See" (Tosh)
"Soon Come" (Tosh)
"Cheer Up"
"Back Out"
"Do It Twice"

Bob Marleyn albumit
Vuoden 1971 albumit
Hans Herrmann

Hans Herrmann (s. 23. helmikuuta 1928 Stuttgart, Baden-Württemberg, Saksa) on saksalainen entinen F1-kuljettaja. Hän osallistui 21 F1-osakilpailuun kausilla –, –,  ja . Hän saavutti yhteensä 10 MM-pistettä ja yhden palkintosijan, joka tuli Sveitsin GP:stä 1954. Lisäksi hän ajoi nopeimman kierroksen Ranskan GP:ssä 1954, vaikka keskeytti kilpailussa.

Herrmann osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 1970 ajaen Porsche 917 -autoa, jolla voitti kilpailun yhdessä Richard Attwoodin kanssa. Vuosina 1958 ja 1969 hän saavutti kolmannen ja toisen sijan. Hän kilpaili myös Mille Migliassa, Targa Floriossa ja Nürburgringin 1 000 km kilpailussa.

Formula 1-tulokset
(Paksunnos merkitsee paalupaikkaa ja kursivoitu kilpailun nopeinta kierrosta)

* Jaettu auto yhdessä Karl Klingin ja Stirling Mossin kanssa.

Lähteet

Saksalaiset Formula 1 -kuljettajat
Vuonna 1928 syntyneet
Elävät henkilöt
Sähkömagneettinen kenttä

Sähkömagneettinen kenttä on staattinen sähkö- tai magneettikenttä - (myös sähkömagneetin synnyttämä) tai ajallisesti muuttuva sähkö-, magneetti- tai sähkömagneettinen kenttä.

Sähkökenttä on sähkövarauksen (Gaussin laki sähkökentille) tai ajassa muuttuvan magneettikentän (Faradayn induktiolaki) synnyttämä fysikaalinen kenttä, joka kohdistaa voiman (todellisiin tai kuvitteellisiin) sähkövarauksiin jokaisessa avaruuden pisteessä.

Magneettikenttä syntyy sähkövarausten liikkeen synnyttämästä sähkövirrasta tai sähkökentän muutoksista. Magneetin, magnetoidun kappaleen,maan ja useimpien muiden taivaankappaleiden ympärillä on luontainen magneettikenttä.

Sähkö- ja magneettikentät ovat sähkömagneettisen vuorovaikutuksen ilmentymiä.

Sähkömagneettinen vuorovaikutus pitää kasassa kaikkea materiaa yksittäisestä atomista monimutkaisiin molekyylisidoksiin; sähkömagneettinen kenttä on sähkömagneettisen vuorovaikutuksen välittäjä. Sähköisesti varautunut hiukkanen hylkii samanmerkkistä varausta muodostamassaan sähkömagneettisessa kentässä ja vetää puoleensa erimerkkistä varausta.

Luonnossa esiintyvistä sähkömagneettisista kentistä tunnetuimpia lienevät valon kenttä, Maan magneettikenttä ja Auringon magneettikenttä. Pientaajuisia sähkömagneettisia kenttiä syntyy käytettäessä verkkovirtalaitteita. Radiolähetykset synnyttää lähetysalueelle radiotaajuisen sähkömagneettisen kentän ja mikroaaltouunin toiminta perustuu mikroaaltoalueen (2,4–2,45 gigahertsiä) sähkömagneettiseen kenttään. Sähkömagneettinen spektri kattaa kaiken taajuiset sähkömangneettiset kentät.

Sähkömagneettisten kenttien ja vuorovaikutusten matematiikkaa käsitellään artikkelissa Maxwellin yhtälöt.

Katso myös 
Coulombin laki
Gaussin laki
Kenttä (fysiikka)
Lorentzin voima
Maan magneettikenttä
Magneettikenttä
Maxwellin yhtälöt
Superpositio
Sähkökenttä
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen vuorovaikutus 
Sähkövaraus
Valo

Lähteet

Aiheesta muualla 

STUK; Sähkömagneettiset kentät
STUK; Ionisoimaton säteily – Sähkömagneettiset kentät
Työsuojeluhallinto; Sähkömagneettiset kentät

Sähkömagnetismi