joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vaasan Jaakoon muistomerkki

Vaasan Jaakoon muistomerkki on Vaasaan Pitkänkadun ja Hietasaarenkadun kulmaan Jaakko Ikolan muistoksi vuonna 2015 pystytetty muistomerkki. Vuosina 1887–1951 elänyt Jaakko Ikola oli toimittaja, kirjailija, pakinoitsija ja kansanedustaja. Hänen kirjailijanimensä oli "Vaasan Jaakkoo". 

Muurimaisen yhdeksän metriä pitkän muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Heikki Aitoaho. Teoksen osana oleva Ikolan kasvoja kuvaava korkokuva oli aiemmin vuodesta 1983 lähtien Vaasa Oy:n toimitalon seinässä Pitkäkatu 37:ssä. Tämän korkokuvan mallina on ollut Lauri Hyppösen 1950-luvun alkupuolella Vaasan Lyseon Entiset Oppilaat ry:lle tekemä mitali. Vastaava korkokuva on myös Ikolan muistomerkissä Alahärmässä vuodelta 1987. Teoksessa on myös sanat "Oottako kuullu", joita käytettiin Ikolan pakinoiden nimenä (myös pakinakokoelma vuodelta 1921 Oottako kuullu: sen tuhannen prätinöötä Pohjanmaalta). Muistomerkin pystyttämisestä on vastannut Vaasan Jaakoon säätiö.

Lähteet 
Suomen muistomerkit, osa III, Pohjanmaa; Väriteos Henna 1994; Nousiainen; ISBN 9519713417

Viitteet

Aiheesta muualla 
Vaasan Jaakoon muistomerkki paljastettiin Vaasassa; Vaasan Jaakoon Säätio rs.

Vaasan patsaat ja veistokset
Saara Kinnunen

Saara Kinnunen on suomalainen sosiaalipsykologi, psykoterapeutti ja kristillinen kirjailija. Hän on kirjoittanut runsaasti uskonnollista kasvatuskirjallisuutta. Kinnunen on kirjoittanut muun muassa kirjat Tytöt, pojat ja seksi sekä Isän kaipuu, josta hän sai vuonna 2016 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon.

Julkaisut
 Samassa veneessä: 11 puheenvuoroa avioliiton aroista asioista, toimittanut Saara Kinnunen. Karas-Sana, 1990 (Sanan kirjat.). ISBN 951-655-414-8
 "Hyvän lapsuuden eväät": lastenkasvatuskanava. Karas-sana, 1991
 Turvallisesti matkaan: hyvän lapsuuden eväät. Karas-sana, 1991 ISBN 951-655-427-X
 Kohti murrosikää: tärkeät keskilapsuuden vuodet. Karas-sana, 1992 ISBN 951-655-448-2
 Pulmista ratkaisuihin: ratkaisukeskeinen näkökulma kasvatusongelmiin. Karas-sana, 1994 ISBN 951-655-469-5
 Luottamustehtävä: koti lapsen hengellisen kasvun tukijana. Karas-sana, 1996 ISBN 951-655-492-X
 Turvallisesti matkaan: hyvän lapsuuden eväät. Karas-sana, 1999 ISBN 951-655-542-X
 Murrosikäinen perheessä: tasapainoilua tilan ja rajojen välissä. Karas-sana, 1999 ISBN 951-655-532-2
 Keskilapsuuden tärkeät vuodet. Karas-sana, 2001 ISBN 951-655-556-X
 Turvallisesti matkaan: hyvän lapsuuden eväät. Karas-sana, 2001 ISBN 951-655-563-2
 Tytöt, pojat ja seksi: kuinka tuen lapsen seksuaalista kasvua. Kirjapaja, 2001 ISBN 951-625-774-7
 Yhteinen yritys: parisuhteen solmuja avaamassa. Karas-sana, 2001 ISBN 951-655-555-1
 Lapsuudessa elämän perusta. Karas-sana, 2002
 Anna mun olla lapsi. Kirjapaja, 2003 ISBN 951-625-981-2
 Omaan kämppään. Kaisa Isotalo, Saara Kinnunen. Kirjapaja, 2004 ISBN 951-607-035-3
 Anna mun olla lapsi. Kirjapaja, 2005 (Paratiisi-pokkarit.). ISBN 951-607-280-1., ISBN 978-951-607-280-0
 Kun pesä tyhjenee. Perussanoma, 2006 ISBN 951-888-423-4., ISBN 978-951-888-423-4
 Kahden kauppa: kestävää parisuhdetta rakentamassa. Kirjapaja, 2007 ISBN 978-951-607-549-8
 Kahden kauppa: kestävää parisuhdetta rakentamassa. Kirjapaja, 2009 ISBN 978-951-607-921-2
 Kun tiet eroavat: elämää avioeron jälkeen. Perussanoma, 2010. ISBN 978-951-888-559-0
 Murrosikäinen perheessä. Karas-Sana, 2011 ISBN 978-951-655-668-3
 Lapsen usko: miten tukea lapsen hengellistä kasvua? Uusi Tie, 2011 ISBN 978-951-619-542-4
 Sovintoon elämän kanssa. Perussanoma, 2013 ISBN 978-951-888-661-0
 Murrosikäinen perheessä. Karas-Sana, 2014 ISBN 978-951-655-695-9
 Sovintoon elämän kanssa. Perussanoma, 2014 ISBN 978-951-888-718-1
 Isovanhemmuuden aika. Kirjapaja, 2014 ISBN 978-952-288-144-1
 Sovintoon elämän kanssa. Perussanoma Oy 2016 ISBN 978-951-888-793-8
 Isän kaipuu: mielen sovinto isäsuhteessa. Perussanoma Oy 2016 ISBN 978-951-888-762-4

Lähteet

Aiheesta muualla 
Saara Kinnusen kuva.

Suomalaiset tietokirjailijat
Mechanical Bull

Mechanical Bull on yhdysvaltalaisen rockyhtye Kings of Leonin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2013. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan listaykköseksi ja kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 2. Mechanical Bullilta julkaistiin singlenä kuusi kappaletta.

Kappaleet

Deluxe edition bonuskappaleet

Saturn exlusive edition bonuskappaleet
 
 
 Molly's Chambers (Live at the O2 Arena) 
 Sex on Fire" (Live at the O2 Arena) 
 On Call" (Live at the O2 Arena)
 Use Somebody" (Live at the O2)

Arvostelut 
 Consequence of Sound: C+
 The Guardian: 
 Rolling Stone:

Lähteet 

Kings of Leonin albumit
Vuoden 2013 albumit
Still Standing


Still Standing on Jason & the Scorchersin albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.

Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 91.

Kappaleet

A-puoli

B-puoli

Kokoonpano 
 taustalaulu – Aflie Sicas, Bob Carlisle, Phyllis St. James, Tom Kelly, Tom Funderburk
 Jeff Johnson – basso
 Warner Hodges – laulu, sähkökitara, akustinen kitara
 Perry Baggs – laulu, rummut
 Jai Winding – urut (Hammond B3) 
 Tom Werman – lyömäsoittimet
 Jason Ringenberg – laulu, huuliharppu

Arvostelut 
 Allmusic:

Lähteet 
 Still Standing discogs.com -sivustolla

Viitteet 

Vuoden 1986 albumit
Yhdysvaltalaiset rockalbumit
Yhdysvaltalaiset countryalbumit
Country rock -albumit
Smurffit: Kadonnut kylä

Smurffit: Kadonnut kylä () on kolmas Smurffit-animaatioelokuva, jonka on ohjannut Kelly Asbury. Elokuva ilmestyi keväällä 2017. Sen ensi-ilta Suomessa oli 31. maaliskuuta 2017. Edeltäjistään poiketen tässä elokuvassa myös Gargamel-velho ja hänen kissansa on animoitu. Syyskuussa2021 Nickelodeon-kanavalla alkoi uusi Smurffit-animaatiosarja.

Elokuvassa salaperäinen kartta johdattaa päähenkilönä olevan Smurffiinan, Smurffikylän ainoan naispuolisen smurffin, ja hänen parhaat ystävänsä Välkyn, Tohelon ja Pattismurffin kilpajuoksuun Kielletyn metsän halki löytääkseen kadonneen kylän, jossa asuu toinen Smurffikansa, ennen ilkeää Velhoa. Lisäksi elokuvassa käsitellään sitä, kuinka Smurffiina tuntee itsensä ulkopuoleksi ollessaan eri sukupuolta kuin muut Smurffikylässä. Muilla Smurffeilla on nimi liittyen heidän erityiseen osaamisalueeseensa, mutta Smurffiinalla ei.

Rooleissa

Alkuperäiset ääninäyttelijät

Suomenkieliset ääninäyttelijät 

Muissa rooleissa suomenkielisessä dubbauksessa ovat Myy Lohi, Mimosa Willamo, Reetta Korhonen, Annituuli Kasurinen, Antti LJ Pääkkönen, Akseli Herlevi, Henna Wallin, Osku Ärilä, Peter Kanerva, Roope Salminen, Saara Lehtonen, Taisto Oksanen, Valtteri Turunen, Yasmine Yamajako sekä Tiina Juntunen.

Lähteet

Smurffit
Vuoden 2017 yhdysvaltalaiset elokuvat
Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat
3D-elokuvat
Sarjakuviin pohjautuvat elokuvat
Oath Keepers

Oath Keepers on Yhdysvalloissa toimiva äärioikeistolainen, esivaltaa vastustava radikaali ryhmittymä. Järjestö on perustettu vuonna 2009, ja siihen kuuluu sen oman ilmoituksensa mukaan kymmeniätuhansia entisiä sotilaita ja poliiseja. Nämä ovat vannoneet työssään virkavalan, jossa ovat luvanneet puolustaa Yhdysvaltain perustuslakia kaikkia sisäisiä ja ulkoisia vihollisia vastaan. Järjestön mukaan se pyrkii kouluttamaan virassa olevia ja virasta poistuneita henkilöitä Yhdysvaltain perustuslain tärkeydestä, ja siitä, kuinka virkavala on vannottu Yhdysvaltain perustuslaille, eikä esimerkiksi poliitikoille. Järjestön mukaan sen jäsenet eivät tottele käskyjä, jotka ovat oman näkemyksensä mukaan perustuslain vastaisia, kuten esimerkiksi kansalaisten aseistariisumista tai perusteettomia kotietsintöjä.

Monet Yhdysvaltain ääriryhmiä seuraavat järjestöt kuten Anti-Defamation League ja Southern Poverty Law Center ovat luonnehtineet Oath Keepersia salaliittoteorioiden ympärille rakentuneeksi hallituksenvastaiseksi ääriliikkeeksi.

Taustaa 
Järjestön perusti Elmer Stewart Rhodes maaliskuussa 2009. Rhodes sai inspiraatiota ajatuksesta, että Hitler olisi voitu pysäyttää, jos viranomaiset olisivat kieltäytyneet tottelemasta käskyjä. Rhodes yhdisti kommenttinsa erityisesti demokraattipoliitikko Hillary Clintoniin kutsuen tätä Hitleryksi ja väitti tämän pyrkivän "valtakunnandominaksi" vallankaappauksella. Rhodes kirjoitti vuonna 2008, että Yhdysvalloista ei voi tulla täysmittaista totalitaarista valtiota, jos enemmistö poliiseista ja sotilaista noudattaa valaansa puolustaa Yhdysvaltain perustuslakia ja kieltäytyy toteuttamasta "Johtajan" eli heidän mielestään lainvastaisesti nimetyn presidentin antamia perustuslainvastaisia säädöksiä. Vuonna 2015 Rhodes vaati republikaanisenaattori John McCainin hirttämistä maanpetturina.

Fergusonin mellakoiden aikana aseistautuneet järjestön jäsenet partioivat kaduilla ja talojen katoilla ajautuen konfliktiin sekä paikallispoliisin että vastamielenosoittajien kanssa.

Järjestön jäsenillä oli näkyvä rooli myös Yhdysvaltain kongressitalon valtauksessa vuonna 2021. Valtaajat vaativat vuoden 2020 presidentinvaalien tuloksen kumoamista ja vaalit hävinneen presidentti Donald Trumpin jatkoa virassaan.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset järjestöt
Äärioikeisto Yhdysvalloissa
Verimeri

Verimeri (, Pibada; ) on pohjoiskorealainen ooppera. Virallisten pohjoiskorealaislähteiden mukaan sen on säveltänyt Kim Jong-il, joka kehitti isänsä Kim Il-sungin japanilaismiehityksen aikaan tekemästä näytelmästä oopperan. Se sai kantaesityksensä Pjongjangin suurteatterissa heinäkuussa 1971. Ensimmäisten 30 esitysvuoden aikana sitä ehdittiin esittää yli 1 500 kertaa, ja se on Pohjois-Korean pisimpään esitetty ooppera.

Verimeren tapahtumat sijoittuvat 1930-luvulle, jolloin Japani miehitti Korean niemimaata. Se kertoo naispuolisesta maatyöläisestä, joka ymmärtää, että ainoa tapa selviytyä miehityksestä on kapinoida, ja nousee vallankumoussankariksi. Sitä pidetään Pohjois-Koreassa korealaisen mielenlaadun täydellisenä edustajana ja juche-aatteen taiteellisena kuvastajana.

Tyyliltään Verimeri edustaa korealaista vallankumousoopperaa. Se on tyylilajin edustajista parhaiten tunnettu ja kuuluu viiden ”kuolemattomaksi klassikoksi” nimetyn vallankumousoopperan joukkoon. Se oli ensimmäinen ooppera, jossa mukana oli pangchang, lavan ulkopuolinen kuoro, jolla on korvattu aarioita ja yksinlauluosuuksia, minkä on katsottu tuovan esiin ryhmäajattelua.

Lähteet 

Koreankieliset oopperat
Pohjois-Korean musiikki
1970-luvun musiikkiteokset
Harlan County, USA

Harlan County, USA on Barbara Kopplen tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen pitkä dokumenttielokuva vuodelta 1976. Se seuraa Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltiossa vuonna 1973 käytyä Brooksiden kaivoslakkoa, joka kesti 13 kuukautta koska työnantajapuoli ei hyväksynyt kaivosalan ammattiliittoa neuvotteluosapuoleksi.

Harlan County, USA palkittiin parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnolla. Vuonna 1990 se valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuva esitettiin Yle TV2 -kanavalla 20. marraskuuta 1978 ruotsinkielisellä nimellä Gruvarbetarna i Harlan County, USA ja 27. tammikuuta 1980 suomeksi tekstitettynä.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat
Vuoden 1976 elokuvat
Parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
A.J. Greer

Anthony-John "A.J." Greer (s. 14. joulukuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-liigassa pelaavan Colorado Avalanchen organisaatiota.

Lähteet 

Kanadalaiset jääkiekkoilijat
Colorado Avalanchen varaamat pelaajat
Vuonna 1996 syntyneet
Elävät henkilöt
Alaskan itsenäisyyspuolue

Alaskan itsenäisyyspuolue (engl. Alaskan Independence Party, lyh. AKIP) on Yhdysvalloissa Alaskan osavaltiossa vaikuttava poliittinen puolue, joka haluaa kansanäänestyksen Alaskan itsenäistymisestä. Puolue kannattaa muun muassa laajoja yksilönvapauksia, yksityistä aseenomistusta, kotiopetusta ja minimivaltiota.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Kotisivut (englanniksi)
Yhdysvaltalaiset puolueet
The Grand Tour

The Grand Tour on brittiläinen Amazon Videon tuottama autoja käsittelevä televisio-ohjelma. Ohjelmaa on esitetty vuodesta 2016. 

Ohjelma sai alkunsa, kun Top Gearin juontaja Jeremy Clarkson sai potkut ohjelmasta vuoden 2015 keväällä lyötyään ohjelman avustavaa tuottajaa Oisin Tymonia. Clarkson oli saanut kuulla lääkäriltään sairastavansa syöpää ja, että hänellä on elinaikaa vain muutama kuukausi, jonka jälkeen Clarkson löi tuottajaa. Muutama viikko lyömisen jälkeen paljastuikin, että Clarksonin syöpädiagnoosi olikin väärä ja hän ei kuolekaan. Clarksonin potkujen myötä Hammond ja May ilmoittivat, että eivät jatka ohjelmassa ilman ystäväänsä.

Top Gearin mystisen The Stig -testikuskin tilalla on "The American" -niminen kuljettaja, Nascar -kuski Mike Skinner.

Lähteet 

Brittiläiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Portion Boys

Portion Boys on vuonna 2010 YouTube-palvelussa toimintansa aloittanut isojokelais-tamperelainen yhtye.

Yhtyeen ensimmäinen kappale oli ”Pelimiehen paratiisi”, joka julkaistiin vuonna 2010. Seuraava kappale oli vuonna 2012 julkaistu ”Huuleen”. Samana vuonna julkaistiin myös ”Pumppaa”, josta yhtye teki uuden version vuonna 2013. Vuonna 2012 vuonna julkaistusta kappaleesta ”Kuka pelkää Leijonaa” yhtye puolestaan teki uuden version vuonna 2016.

”Mielensäpahottaja”-single aiheutti kohun, koska kappaleen nimeä syytettiin tavaramerkkiloukkauksesta. Yhtye ilmoitti myöhemmin kappaleen julkaistavan uudelleen nimellä ”Mieleni pahotin” noin viikon päästä.

Vuodesta 2021 lähtien yhtyeessä on vaikuttanut uusi solisti A.P. Vuori.

Diskografia 
Pääartikkeli: Portion Boysin diskografia

Singlet
 Pelimiehen Paratiisi (2010)
 Nej Nej (feat. Åke från Team Sweden) (2011)
 Huuleen (2012)
 Pumppaa (2012)
 Kuka Pelkää Leijonaa (2012)
 Pumppaa (uusittu versio) (2013)
 Luolamies (2014)
 Loma (2015)
 Sierralla Nevadaan (2015)
 Kuka Pelkää Leijonaa 2016 (2016)
 Lännen Nopein Mies (2016)
 Pokemoneja (2016)
 Pokemon (2016)
 Pokemon J&E Remix (feat. Sharon, Biggy Pop, Jaakko Salovaara, Erkka Lempiäinen) (2016)
 Huudetaan (2016)
 Karjala Takas (2017)
 Intti (2017)
 Miesflunssa (feat. HesaÄijä) (2017)
 8-0 (2018)
 Rantahärkä (2018)
 Niin kuin Ennenkin (2018)
 Mieleni pahotin (aiemmin nimellä Mielensäpahottaja) (2019)
Päivit Tua Menee (feat. Pasi ja Anssi) (2019)
Lihamafia (2019)
Maanantai (2020)
Kyläbaari (2021)
Vauhti kiihtyy (feat. Matti ja Teppo) (2021)
Elämän ABC (2022)
Nautin Elämästä (2022)

Vierailut 
 Pasi ja Anssi – Kakkuu Järvellä (2017)
 DJ Oku Luukkainen Feat. Pasi ja Anssi – YsäriBoi (2018)
 DJ Oku Luukkainen Feat. Pasi ja Anssi – Kesälahti (2020)

Lähteet 
 Helsingin Sanomat − Suomalainen jätkätrio alkoi tehdä itse biisejä, nousi suosioon rälläysvideoillaan ja jyrää nyt listoilla 
Yhtyeen ilmoitus uudesta laulajasta.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Portion Boys -yhtyeen YouTube kanava

Suomalaiset huumoriyhtyeet
Der totale Widerstand

Der totale Widerstand: Eine Kleinkriegsanleitung für Jedermann on sissisodankäynnin opaskirja, jonka on kirjoittanut sveitsiläinen upseeri Hans von Dach vuonna 1957. Teoksen julkaisi sveitsiläinen aliupseeriliitto. Kirjasta on tehty useita painoksia ja käännöksiä. 

Kirjan tarkoituksena oli valmistaa tilanteeseen, jossa Varsovan liitto miehittäisi Sveitsin. Kirjassa ohjeistetaan, kuinka miehitystä vastaan voi taistella.

Suomennoshanke
Kirjan suomensi nimellä Vastarintaopas vuonna 1981 sitä Suomen oloihin täydentäen Itsenäisyyden Puolesta (IP) -kansalaisjärjestön pääsihteeri Pertti Riutta. Hanke oli salainen ja suomennos tarkoitettu yksityisesti jaettavaksi vain luotetuille henkilöille, sillä Riutta oli perustanut myös Neuvostoliiton miehityksen varalta salaisen vastarintaorganisaation, Pohjantähden. Suomennoksen painatti salaa Ranskan tiedustelupalvelu DGSE. Yhteyden ranskalaisiin järjesti IP:n puheenjohtaja Heikki Eskelinen, joka osallistui kirjan toimitustyöhön. Suomennosta painettiin vain sata kappaletta, joista Riutta ehti tiettävästi jakaa kymmenkunta. Suomen viranomaiset takavarikoivat koko painoksen pidättäessään Riutan ja Eskelisen vakoilusta Ranskan hyväksi Neuvostoliittoa vastaan keväällä 1982.

Lähteet 

Sodankäynti
Vuoden 1957 kirjat
Sotakirjat
Vilho Kankare

Vilho Villam Vieno Kankare (s. 30.5.1917 Turku– k. 2008) oli suomalainen sotakirjailija, joka osallistui talvi- ja jatkosotaan. Sotilasarvoltaan Kankare oli ylikersantti. Hänen puolisonsa oli Lempi Ojala.

Kankare kirjoitti omiin jatkosodan aikaisiin sotakokemuksiinsa perustuneen kirjansa jo 1947 mutta kustantaja Otava hylkäsi kirjan käsikirjoituksen pitäen sitä inhorealistisena ja raakana. Pöytälaatikkoon jäänyt käsikirjoitus julkaistiin vasta vuonna 2011 nimellä Mennään kun käsketään! Nuorten miesten jatkosota. Teoksen esipuheen laati professori Martti Turtola. Arvostelijoiden mukaan kirjassa on paljon yhtymäkohtia Väinö Linnan Tuntematon sotilas-romaaniin muun muassa kuvaus Äänislinnaan saapumisesta syksyllä 1941. Kankareen kirja seurasi turkulaisen Kenttätykistörykmentti 5:n vaiheita juhannuksesta 1941 aina vuoteen 1943, jolloin kirjan päähenkilö alikersantti Masi Kankkunen siirretään takaisin kotirintamalle kouluttamaan alokkaita.

Teoksia 
 Mennään kun käsketään! Nuorten miesten jatkosota. Otava 2011

Lähteet

Suomalaiset sotakirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 2008 kuolleet
Anssi Niemi

Anssi Niemi on suomalainen näyttelijä. Hän on opiskellut näyttelijäksi teatterikorkeakoulussa vuodesta 2016. Hän on myös Kellariteatterin jäsen (vuodesta 2011) sekä Ylioppilasteatterin jäsen (vuodesta 2013). Ylioppilaaksi hän valmistui Kallion lukiosta vuonna 2009.

Filmografia

Elokuvat

Televisiosarjat

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 
 Anssi Niemen kotisivut
 Anssi Niemi Näyttelijäliitossa

Elävät henkilöt
Suomalaiset näyttelijät
Syntymävuosi puuttuu
Vladimir Kappel

Vladimir Oskarovitš Kappel (28. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1883 Beljov – 26. tammikuuta 1920 Irkutskin kuvernementti) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hänen joukoistaan käytettiin nimitystä kappelevtsy.

Elämä
Kappelin isä oli ruotsalaissyntyinen Venäjän armeijan upseeri. Kappel valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta vuonna 1903 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1913. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan esikuntaupseerina ja yleni joulukuussa 1916 everstiluutnantiksi. Vallankumouksen jälkeen hän erosi vuonna 1917 armeijasta. Kappel astui kesäkuussa 1918 Samarassa perustetun antibolševistisen Komutš-hallituksen tueksi vapaaehtoisista kootun Komutšin kansanarmeijan palvelukseen, vaikka ei monarkistina kannattanutkaan Komutšia hallinneiden sosialistivallankumouksellisten aatetta. Komutšin armeijan yhden armeijaryhmän komentajana Kappel valtasi kesäkuussa muun muassa Simbirskin ja Kazanin. Hänet ylennettiin elokuussa 1918 everstiksi. Alkumenestyksestä huolimatta puna-armeija pakotti hänet syksyllä perääntymään ja luopumaan lopulta Ufasta.

Marraskuussa 1918 Kappel siirtyi valkoisten ”ylimmäksi johtajaksi” julistautuneen amiraali Aleksandr Koltšakin alaiseksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän komensi ensin armeijakuntaa ja heinäkuusta 1919 alkaen armeijaryhmää Volgalla. Vuonna 1919 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Marraskuusta 1919 alkaen Kappel oli valkoisten 3. armeijan komentajana Siperiassa. Valkoisten jouduttua perääntymään pääkaupungistaan Omskista Kappel nimitettiin koko Siperian armeijan komentajaksi Konstantin Saharovin tilalle. Koltšakin jäätyä Irkutskissa vallankumouksellisten vangiksi tammikuussa 1920 Kappel johti Siperian valkoisen armeijan perääntymistä kohti Irkutskia vapauttamaan häntä. Saarrostusuhan vuoksi vetäytyminen jouduttiin suorittamaan talvisen taigan halki ja se tunnetaan ”Siperian jäämarssina”. Kappel paleltui vakavasti Kan-joen ylityksen aikana ja kuoli keuhkokuumeeseen tammikuun 25. ja 26. päivän välisenä yönä lähellä Tulunia. Hän jätti armeijansa komennon kenraali Sergei Wojciechowskille.

Hautapaikka
Kappel haudattiin ensin Tšitaan Itä-Siperiaan ja myöhemmin uudelleen Kiinaan Harbinin ortodoksiseen kirkkoon. Kiinalaiset kommunistit hävittivät hautamuistomerkin Neuvostoliiton pyynnöstä vuonna 1955. Kappelin jäännökset haudattiin uudelleen Moskovan Donskoin luostarin hautausmaalle tammikuussa 2007.

Lähteet

Venäläiset kenraalit
Venäjän valkoinen armeija
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1920 kuolleet
Donna (televisiosarja)

Donna (työnimeltään ja englanninkieliseltä myyntinimeltään Blind Donna) on suomalainen draamakomediasarja, jonka pääosassa näyttelee Alina Tomnikov. Sarja on tuotantoyhtiö Production Housen, Ylen sekä Norjan yleisradioyhtiö NRK:n yhteistuotanto. Sarja julkaistiin Yle Areenassa kokonaisuudessaan 6. tammikuuta 2018 ja sen esittäminen televisiossa alkoi Yle TV2:lla 11. tammikuuta 2018. Helmikuussa 2018 sarja julkaistiin Areenassa myös kuvailutulkattuna.

Tomnikovin esittämänsä Donna on sokeutunut kymmenen vuotta aiemmin perinnöllisen sairauden seurauksena. Hänen miesystävänsä André jättää hänet yllättäen 8 vuoden jälkeen ja Donna jää asumaan remonttia vailla olevaan taloon päättäen etsiä uuden rakkauden.

Sarjan budjetti oli 1 396 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 145 000 euroa.

Rooleissa

Sivuosissa

Jaksot 

1 Katsojamäärä televisiossa ensiesityspäivänä

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Donna Yle Areenassa
 Donna kuvailutulkattuna Yle Areenassa
 Sarjan traileri Yle Areenassa
 

Suomalaiset komediasarjat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Mihail Dieterichs

Mihail Konstantinovitš Dieterichs (; 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1874 – 9. lokakuuta 1937 Shanghai, Kiina) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hän johti kesäkuusta lokakuuhun 1922 Venäjän kaukoidässä viimeistä Venäjän maaperällä toiminutta valkoista hallitusta ja komensi sen armeijaa.

Elämä ja ura
Dieterichs oli baltiansaksalaista, alkuperältään ruotsalaista sukua. Hän valmistui Pietarin keisarillisesta paašikoulusta vuonna 1894 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta vuonna 1900. Dieterichs osallistui kapteenina Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän oli everstinä pääesikunnassa. Hän oli lokakuusta 1914 alkaen Venäjän 3. armeijan ja huhtikuusta 1915 lounaisrintaman päämajoitusmestarina. Dieterichs ylennettiin vuonna 1915 kenraalimajuriksi ja hän osallistui kesän 1916 Brusilovin hyökkäyksen suunnitteluun. Toukokuussa 1916 hänet nimitettiin prikaatinkomentajaksi Thessalonikin rintamalle Kreikkaan, mutta kutsuttiin takaisin Venäjälle heinäkuussa 1917. Pääministeri Aleksandr Kerenskin otettua ylipäällikkyyden Kornilovin kapinan jälkeen syyskuussa 1917 Dieterichsistä tuli koko armeijan päämajoitusmestari. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dieterichs pakeni Ukrainaan. Maaliskuusta 1918 tammikuuhun 1919 hän oli Venäjällä toimineen Tšekkoslovakian legioonan esikuntapäällikkönä. Hän vaikutti siihen, että tšekkoslovakialaisten touko–kesäkuussa 1918 haltuunsa ottamat Siperian radan varrella sijainneet alueet luovutettiin Venäjän valkoisille.

Tammikuussa 1919 Siperian valkoisia johtanut amiraali Aleksandr Koltšak nimitti Dieterichsin armeijansa länsirintaman esikuntapäälliköksi. Heinäkuusta marraskuuhun 1919 Dieterichs komensi Koltšakin armeijan itärintamaa ja sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Dieterichs määrättiin tammikuussa 1919 myös johtamaan tsaari Nikolai II:n ja tämän perheen murhatutkintaa, mutta hän siirsi tehtävän Nikolai Sokoloville. Elokuusta lokakuuhun 1919 Dieterichs oli myös Koltšakin esikuntapäällikkönä ja elokuussa parin viikon ajan tämän hallituksen sotaministerinä. Hän erosi tehtävistään marraskuussa 1919 ajauduttuaan erimielisyyksiin Koltšakin kanssa sotilasstrategisista kysymyksistä ja asui vuosina 1920–1922 maanpaossa Kiinan Harbinissa. Kesäkuussa 1922 Dieterichs otti vallan Vladivostokin seutua hallinneessa Priamurjen väliaikaishallituksessa syrjäyttäen Merkulovin veljekset. Hän järjesti elokuussa 1922 ”valtakunnankokouksen” (zemski sobor), joka julisti Romanovin suvun Venäjän laillisiksi hallitsijoiksi ja hänet Priamurjen (Amurin alueen) tilapäiseksi hallitsijaksi eli voivodiksi. Japanilaisten interventiojoukkojen vetäydytyä puna-armeija kukisti Dieterichsin hallituksen lokakuussa 1922, jolloin hän pakeni ensin Koreaan ja sitten Kiinaan, jossa asui loppuikänsä. Hän oli vuodesta 1930 Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) Kaukoidän-aluejohtaja.

Lähteet

Aiheesta muualla

Venäläiset kenraalit
Venäjän valkoinen armeija
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1937 kuolleet
Scanria

Oy Scanria Ab on Juhani Kuosmasen perustama internet-palveluita julkaiseva yritys. Yrityksen tuotteita ovat  internetissä toimivat uutis- ja hakupalvelut, verkkokauppa- ja kotisivuratkaisut sekä verkkotunnuspalvelut. Scanria toimii neljällä paikkakunnalla.

Scanria toimi vuoden 2021 alkuun myös kirjankustannusalalla ja toiminnan pääpaino oli käännöskirjallisuudessa. Se julkaisi useita kirjoja vuodessa. Scanrian tytäryhtiö on tekaistuihin laskuihin yhdistetty Suomen Numerokeskus.

Scanria oli Suomen Kustannusyhdistyksen jäsen.

Suomen Numerokeskus 
Suomen Numerokeskus Oy on Scanrian tytäryhtiö, joka ylläpitää sähköisiä puhelinluetteloita eli numeropalvelua. Luettelotiedot päivittyvät puhelinoperaattorien yhteisestä tietokannasta. Suomen Numerokeskus on perustettu vuonna 2011 ja se työllistää 25 henkeä.

Suomen Numerokeskusta on syytetty tekaistujen laskujen lähettämisestä. Vuosina 2011–2015 tehtiin poliisin rikostietojärjestelmään 250 ilmoitusta, joissa Suomen Numerokeskus Oy oli osallisena tai asianosaisena. Scanrian mukaan kyse oli alkuaikojen ongelmista ja kokemattomista työntekijöistä.

Julkaisuja 
Scanrian julkaisemia kirjoja ovat muiden muassa:
 John C. Maxwell, Eteenpäin epäonnistuminen
 Jeffrey Long, Todisteita tuonpuoleisesta elämästä: mitä tiedämme rajakokemuksista
 Aage Storm Borchgrevink, Norjalainen tragedia: Anders Behring Breivik ja tiet Utøyalle
 Dannion Brinkley, Valon pelastama: tositarina miehestä joka kuoli kahdesti
 Kent A. Kiehl, Psykopaattikuiskaaja: ihmiset ilman omaatuntoa
 John C. Maxwell,  Testaa unelmasi: 10 kysymystä, jotka auttavat sinua saavuttamaan unelmasi
 Jon Ronson, Julkisesti häpäisty
 Michael D’Antonio, Kun mikään ei riitä: Donald Trump ja menestyksen nälkä
 Garri Kasparov, Talvi lähestyy – Vladimir Putin ja vapaan maailman viholliset
 Gregg Hurwitz, Orpo nimeltä X
 Michael Punke, The Revenant: kostaja
 Dean Burnett, Idioottiaivot: kuinka aivomme oikeastaan toimivat
 Ayaan Hirsi Ali, Harhaoppinen: miksi islam tarvitsee nyt uskonpuhdistusta
 Tania Kambouri, Naispoliisin rankka arki monikulttuurisessa Saksassa
 Sady Doyle, Ihmisrauniot: naiset, joita rakastamme vihata, haukkua ja pelätä... ja miksi
 Markku Söderström, toim. Atik Ismail, Stadin kundista kaapunnin pojaksi: Näyttelijä Markku Söderströmin elämäkerta 
Eeva Oehlandt: Elossa! Erään perheen historia

Lähteet

Yritykset

Aiheesta muualla
 www.scanria.fi
 www.suomenpuhelinluettelot.fi
 www.suomennumerokeskus.fi
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 2017

Baseballin B-sarjan EM-karsinnat pelattiin 24.-29. heinäkuuta 2017 Belgradissa, Serbiassa ja Miejska Gorkassa, Puolassa. Ryhmien voittajat Itävalta ja Liettua karsivat paikasta pääsarjaan kesäksi 2019. Kreikka ja Ukraina ottavat vauhtia karsintojen C-sarjasta.

Serbian lohko 

A-lohko:

Loppuottelu: Itävalta - Israel 12–2

Puolan lohko 

Loppuottelu: Venäjä - Liettua 3–8

Lähteet

 Serbian lohkon ottelut
 Puolan lohkon ottelut

Vuoden 2017 baseball
B-2017
Reiss Nelson

Reiss Luke Nelson (s. 10. joulukuuta 1999 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Englannin Valioliigan Arsenalissa.

Nelson on Arsenalin kasvatti. Hän teki debyyttinsä Arsenalin edustusjoukkueessa voittoisassa Community Shield -ottelussa Chelseaa vastaan 6. elokuuta 2017. Euroopan debyyttinsä hän teki Eurooppa-liigassa Kölniä vastaan syyskuussa 2017. Ensimmäisen valioliigaottelunsa hän pelasi Crystal Palacea vastaan tammikuussa 2018. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla Saksan Bundesliigassa Hoffenheimin joukkueessa, jossa teki 23 liigaottelussa seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi Hoffenheimissa viisi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 17 valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Arsenalin voittamassa FA Cupissa hän viimeisteli kahdessa ottelussa yhden maalin. Kaudella 2020–2020 hän pelasi kahdessa valioliigaottelussa ja neljässä Eurooppa-liigan ottelussa sekä oli voittamassa Community Shieldiä.

Nelson pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 neljä ottelua, joissa hän teki kolme maalia, ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 yhden ottelun.

Lähteet 

Englantilaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1999 syntyneet
Elävät henkilöt
Baathistinen Irak

Baathistinen Irak (virallisesti Irakin tasavalta) oli ajanjakso Irakin historiassa, jolloin arabisosialistinen Baath -puolue hallitsi maata. 

Ajanjakso alkoi kun Ahmed Hassan al-Bakrin johtama Baath-puolue kaatoi presidentti Abdulrahman Arif hallinnon 17. heinäkuuta 1968. Poliitikko Saddam Husseinin valta kasvoi 1970-luvulla. Al-Bakrin kuoltua 1979, Husseinista tuli presidentti. Baathistinen Irak hyökkäsi Iraniin 1980, aloittaen Iranin-Irakin sodan. Konflikti päättyi 1988. Persianlahden sota alkoi 1990, kun Irak hyökkäsi Kuwaitiin. Sota päätyi Irakin tappioon ja perääntymiseen. YK asetti Irakille pakotteita sodan jälkeen. Maan taloustilanne heikkeni niiden takia. Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen Yhdysvallat aloitti terrorisminvastisen sodan ja liitti Irakin pahan akseliin. Yhdysvaltain johtama koalitio hyökkäsi Irakiin 19. maaliskuuta 2003. Saddam Husseinin hallinto kaatui vain kuukausi hyökkäyksen jälkeen.

Lähteet

Lähi-idän entiset valtiot
Tero Karvinen

Tero Karvinen (s. 1973) on tamperelainen kuva- ja graffititaiteilija. Hän on valmistunut Tampereen ammattikorkeakoulusta kuvataiteilijaksi. Karvinen on ollut Pirkanmaan läänintaiteilija vuosina 2011–2012.

Vuonna 2011 Tero Karvisen johtama ryhmä teki Kalevala-aiheisen Tulinen virta -teoksen Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Karvinen ja kymmenkunta muuta graffitintekijää maalasivat myös Tampereen Posteljooninpuistossa olevan Hämpin parkin työmaa-aidan vuonna 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Petteri Mäkinen: Tero Karvinen pääsee tekemään graffiteja 2 500 euron kuukausipalkalla; Tamperelainen 14.6.2011 

Suomalaiset graffititaiteilijat
Vuonna 1973 syntyneet
Elävät henkilöt
Nörtti: DragonSlayer666

Nörtti: DragonSlayer666 on suomalainen nuorille suunnattu televisiosarja, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Aleksi Delikouras. Sarjan ensimmäinen, kahdeksanosainen tuotantokausi julkaistiin 6. lokakuuta 2017 Yle Areenassa ja esitettiin kuukausi myöhemmin Yle TV2:ssa. Jaksojen pituus on 10–17 minuuttia.  Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin 11. lokakuuta 2018 ja se sisältää ensimmäisen kauden tavoin kahdeksan osaa. Sarjan kolmas ja viimeinen tuotantokausi julkaistiin 17. tammikuuta 2019 ja sekin sisältää myös kahdeksan osaa.

Sarja perustuu Delikourasin Youtube-kanavalle tehtyihin NÖRTTI-pseudodokumentteihin.

Tuotantokaudet

Ensimmäinen tuotantokausi 
Sarjan päähenkilö on Samuel Kujalan esittämä DragonSlayer666, nuori tietokonenörtti, joka pyrkii kilpapelaamisen ammattilaiseksi. Ensimmäisellä kaudella hahmo tavoittelee pääsyä maailman suurimpaan Counter-Strike-turnaukseen Jönköpingiin ja perustaa oman pelijoukkueen nimeltä The AwesomeTeam. DragonSlayer666 on esiintynyt aiemmin YouTubeen vuodesta 2007 alkaen ladatuilla videoilla (eri näyttelijän esittämänä) sekä ohjaaja-käsikirjoittaja Delikourasin kirjoittamissa nuortenkirjoissa.

Toinen tuotantokausi 

Toisella kaudella Dragonslayer666 pyrkii takaisin perustamansa TheAwesomeTeamin jäseneksi. Hän päätyy kuitenkin käänteiden kautta Joona Kaakisen näyttelemän Daisuke Holopaisen johtamaan ImmortalisTeamiin, ja tavoitteena on voitto Marseillen Counter-Strike-turnauksessa.

Kolmas tuotantokausi

Kolmannella, ja viimeisellä tuotantokaudella DragonSlayer666 on vailla joukkuetta ja koittaa etsiä itselleen uutta.

Rooleissa

Kausi 1

Kausi 2

Lähteet

Aiheesta muualla 
Sarjan jaksot Yle Areenassa

Nuortensarjat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Kansalaispalvelus

Kansalaispalvelus on nuorille ikäluokille ehdotettu palvelusvelvoite, jonka voisi suorittaa asepalveluksena, siviilipalveluksena tai kriisinhallintataitoja opetellen.

Kannatus 
Kannattajien mukaan kaikkia nuoria velvoittava kansalaispalvelus korjaisi vain miehiä koskevan asevelvollisuuden tasa-arvo-ongelman. Kansalaispalvelusta jossain muodossa ovat esittäneet mm. Perussuomalaiset Nuoret, Keskustanuoret, SDP ja Reserviläisliitto. Kannatusta löytyy myös eduskunnan puolustusvaliokunnasta yli puoluerajojen.

Vastustus 
Aseistakieltäytyjäliiton mukaan kansalaispalvelus ei ole kustannuksiinsa nähden hyödyllinen, ja palveluksen tarkoitus on ensisijaisesti asevelvollisuuden pelastaminen. Liiton näkemyksen mukaan kansalaispalvelus rikkoisi Suomea sitovia pakkotyön kieltäviä ihmisoikeussopimuksia, jotka sallivat vaihtoehtoisen palvelusmuodon vain asepalveluksesta omantunnonsyistä kieltäytyville. Ohi on -kampanjan mukaan kansalaispalvelus ei korjaisi nykyisen asevelvollisuuden epätasa-arvoisuutta, sillä nuorille säädetty palvelusvelvollisuus olisi edelleen syrjintää iän perusteella.

Katso myös 
 Siviilipalvelus
 Täydennyspalvelus
 Asevelvollisuus Suomessa
 Maanpuolustusvelvollisuus
 Aseistakieltäytyminen Suomessa

Lähteet

Aiheesta muualla
 http://www.kansalaispalvelu.fi/wordpress/

Asevelvollisuus Suomessa
Jari Kupiainen (päätoimittaja)

Jari Pekka Kupiainen (s. 1961 Kesälahti) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli perustamassaan Iltamakasiini.fi-viihdelehden päätoimittajana.
Hän oli Starvista Oy:n omistaja sekä toimitusjohtaja vuodesta 2009 vuoteen 2016 saakka.
Kupiainen myi Iltamakasiini.fi –sivuston Keskisuomalainen Oyj:n Etelä-Suomen Media Oy:lle vuonna 2015.
Kupiainen toimi MTV3.fin Viihdeuutisten vastaavana tuottajana vuosina 2010-2012. Sitä ennen hän oli Iltalehden asiantuntijatoimittajana vuodesta 2002 vuoteen 2009 saakka.
Kupiainen on juontanut vuonna 1998 MTV3:ssa julkaistua Elämä Pelissä –televisiosarjaa, joka tuotti Filmiteollisuus Oy (Olli Haikka) ja suuren osan jaksoista ohjasi Markus Selin. Lisäksi hän toimi tuotantopäällikkönä Timo T.A. Mikkosen ”maailman pisin suora televisiolähetys” –ohjelmassa Nelosella. Ohjelma kesti suorana lähetyksenä 17 tuntia.
Kupiainen on tunnettu 90-luvulla julkaistun Tähdet, tähdet –sähköinen aikakauslehti, radiosarjan juontajana. Lisäksi hän on työskennellyt useissa eri paikallisradioissa juontajana.

vuonna 1961 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset toimittajat
White Lady

White Lady on Helsingin Laakson kaupunginosassa, Mannerheimintien varrella, Naistentalossa toimiva ravintola. Työmaahuolto Oy:n perustama ravintola avasi ovensa lauantaina 1.3.1952. Ravintolan tunnus on kolmisakarainen kruunu, joka oli painettuna jo avajaiskutsuun. Kyseessä oli Helsingin ensimmäinen ravintola, johon naiset pääsivät ilman miesseuralaista. Ravintolassa pidettiin vuonna 1965 Eduskunnan urheilukerhon 20-vuotisjuhla. Naisten huoltosäätiö myi ravintolan 1970-luvulla oopperalaulaja Timo Mustakalliolle, joka puolestaan vuokrasi sen vuonna 1985 sen ravintoloitsija Aimo Bondenille. Ravintolaa isännöi hänen tyttärensä Camilla Bonden yhdessä puolisonsa kanssa.

1980-luvun puolestavälistä alkaen ravintola koki nimenvaihdoksia ja uusien toimintakonseptien testauksia, niminä Mamma Maria, Hunter’s Irish Pub ja venäläisravintola Katinka. Vuonna 2001 se sai takaisin perinteisen nimensä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 White Ladyn historia

Kirjallisuutta
Heinämies, Kati (toim.). Tervetuloa lipan alle! : Asunto Oy Mannerheimintie 93 60 vuotta. Asunto Oy Mannerheimintie 93, 2013. ISBN 978-952-93-2551-1.

Laakso
Lotat
Ravintolat Helsingissä
Alan Baddeley

Alan D. Baddeley (s. 1934) on brittiläinen psykologi ja Yorkin yliopiston professori. Hän on ollut aiemmin muun muassa psykologian professorina Stirlingin yliopistossa (1972–1974), MRC Applied Psychology -yksikön johtajana (Cambridge, 1974–1995), Churchill Collegen vanhempana tutkijana (Cambridge, 1987–1995), Cambridgen yliopiston kognitiivisen psykologian kunniaprofessorina (1991–1995) ja Bristolin yliopiston psykologian professorina (1995–2003).

Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon University College Londonissa (BA 1956) ja valmistui maisteriksi Princetonin yliopistosta (MA 1957). Hän valmistui psykologia pääaineenaan tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1962. 

Baddeley on tunnettu erityisesti ihmisen työmuistia koskevista tutkimuksistaan. (mm. ). Hänen julkaisuisuihinsa on viitattu useiden vuosikymmenten aikana erittäin paljon, ja hän kuului Google Scholarin viittausseurannan kesällä 2017 julkaistun yhteenvedon mukaan maailman 300 viitatuimman tieteilijän joukkoon (231. sijalla, h-indeksi 147, 161 033 viittausta). 

Professori Baddeley on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1989. Hän sai Euroopan psykologiliittojen federaation (EFPA) kahden vuoden välein jaettavan Aristotele-palkinnon vuonna 2001.

Lähteet

Aiheesta muualla
Google Scholar: Alan Baddeley  (scholar.google.com)

Vuonna 1934 syntyneet
Elävät henkilöt
Brittiläiset psykologit
Brittiläiset professorit
Deutschland Cup

Deutschland Cup on vuosittain järjestettävä kansainvälinen jääkiekkoturnaus, jota isännöi Saksan jääkiekkoliitto. Turnaus pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1987.

Isäntäjoukkue Saksa on voittanut Deutschland Cupin ennätykselliset seitsemän kertaa. Neuvostoliitto ja Venäjä ovat voittaneet turnauksen jokaisella osallistumiskerrallaan yhteensä kuusi kertaa. Turnauksen joukkuemäärät ja paikkakunnat ovat vaihdellet paljon historian aikana. Deutschland Cupissa pelattiin sijoitusottelut viimeisen kerran vuonna 2007, jonka jälkeen osallistuneiden joukkueiden määrä on pysynyt neljässä.

Saksan lisäksi pidempiaikaisiin osallistujajoukkueisiin ovat kuuluneet Kanada, Slovakia, Sveitsi ja Yhdysvallat. Kanada ja Yhdysvallat ovat osallistuneet turnaukseen pitkälti Euroopassa kiekkoilevien pelaajien voimin. Sekä Suomi, Ruotsi että Tšekki osallistuivat turnaukseen viimeisen kerran vuonna 1995. Vuotta myöhemmin kaikki kolme joukkuetta osallistuivat ensimmäisen kerran Euro Hockey Touriin yhdessä Venäjän kanssa. Suomi voitti Deutschland Cupista yhden kullan ja kaksi pronssia.

Venäjä palasi Deutschland Cupiin 24 vuoden tauon jälkeen B-maajoukkueen voimin vuonna 2017. Samana vuonna turnaus oli tärkeä varsinkin Yhdysvalloille, sillä NHL:n jäätyä Pyeongchangin olympiakisoista Deutschland Cup konkretisoitui tärkeänä näytönpaikkana joukkueen Euroopassa kiekkoileville pelaajille. Yhdysvaltojen joukkueeseen kuului mm. NHL:ssä uran luoneet Brian Gionta, Mark Stuart, Tom Gilbert, Ryan Malone, Jim Slater, Mike Lundin ja Matt Gilroy. Olympialaisten myötä Kanada ja Sveitsi osallistuivat Deutschland Cupin sijaan poikkeuksellisesti Karjala-turnaukseen.

Mitalistit ja paikkakunnat

Mitalitaulukko ja osallistuneet joukkueet

Katso myös
Euro Hockey Tour
Saksan jääkiekkoliitto

Lähteet
Rita Cascialainen

Pyhä Rita Cascialainen (1386 Roccaporena – 22. toukokuuta 1456 Cascia) oli roomalaiskatolinen naispyhimys, vaimo, äiti, leski ja augustiinolainen nunna. Hän on pahoinpitelyn uhrien, yksinäisyyden, steriiliyden, ruumiillisten vaivojen, epätoivoisten tapausten, vaikeiden avioliittojen, unohdettujen tapausten, mahdottomien tapausten, hedelmättömyyden, menetettyjen tapausten, vanhemmuuden, sairaiden ihmisten, sairauden, avioliittoväkivallan, leskien ja haavojen suojeluspyhimys. Pyhän Ritan tunnuksia ovat piikkikruunua pitelevä nunna, ruusuja pitelevä nunna, ruusuja ja viikunoita pitelevä nunna, sekä nunna haava otsassaan. Nainen eli seuraavan 8 paavin hallintokautena: Urbanus VI, (1378-89) Bonifatius IX, (1389-1404) Innocentius VII, (1404-06) Gregorius XII, (1406-15) Martinus V, (1417-31) Eugenius IV, (1431-47) Nikolaus V (1447-55) ja Calixtus III. (1455-58) Paavi Leo XIII kanonisoi pyhän Ritan Jeesuksen Kristuksen taivaaseenastumisen juhlana 24. toukokuuta 1900, ja katolisessa kirkossa pyhän Ritan muistopäivää vietetään 22. toukokuuta eli hänen kuolinpäivänään.

Elämä 
Pyhä Rita syntyi Roccaporenassa Spoleton hiippakunnassa vuonna 1386 mahdollisesti jo ikääntyneille vanhemmille. Hän halusi innokkaasti nunnaksi, mutta kuuliaisuudesta vanhempiaan kohtaan hän nai 12-vuotiaana miehen, joka oli julma ja pahansisuinen. Hän vietti 18 onnetonta vuotta avioliitossa, sai kaksi poikalasta ja lopulta jäi leskeksi, kun hänen miehensä kuoli väkivaltaisesti. Myös molemmat pojat kuolivat myöhemmin, minkä jälkeen pyhä Rita yritti kolmesti onnistumatta liittyä Cascian augustinolaisnunniin ja palasi Roccaporenaan, mutta pääsi lopulta sittenkin nunnaksi. Nunnana hän harjoitti ankaria katumustöitä, ja hänen kerrotaan saaneen rukouksen johdosta yliluonnollisen haavan otsaansa. Pyhä Rita kuoli Casciassa 22. toukokuuta 1456.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Pope John Paul II: A Life of Heroic Humility and Obedience&nbsp 
 Saint Rita, Widow—1457 
 St. Rita, Widow—1386-1456 
Rev. Vincent F. Kienberger, O.P.: St. Rita of Cascia 

vuonna 1386 syntyneet
Vuonna 1456 kuolleet
Italialaiset pyhimykset
Škoda Octavia WRC

Škoda Octavia WRC oli Tšekkiläisen Škoda Motorsportin valmistama nelivetoinen ralliauto, joka pohjautui Škoda Octavia Typ 4U henkilöautoon. Auton ensimmäinen evoluutioversio debytoi vuoden 1999 Monte Carlon rallissa kuljettajinaan Armin Schwarz, Pavel Sibera, Bruno Thiry ja Emil Triner. Kuljettajista Sibera osallistui vain Monte Carlon ja Katalonian ralliin, Triner ajoi Portugalin, Kreikan, Suomen ja Italian osakilpailuissa. Kauden päättäneessä RAC-rallissa Schwarzin lisäksi tallin toista autoa ajoi belgialainen Bruno Thiry. Auto ei osoittautunut kykeneväksi voittotaisteluun ja kauden kohokohdaksi jäi Armin Schwarzin 12. sija Akropolis-rallissa, jolla hän toi tallille kolme merkkimestaruuspistettä.

Kaudella 2000 Armin Schwarzin parina toista tehdasautoa ajoi koko kauden espanjalainen Luis Climent. Kauden kohokohdaksi jäi jälleen Akropolis-ralli, jossa Schwarz ajoi viidenneksi. Climent ei kauden aikana päässyt pistesijoille. Merkkimestaruuspisteitä Škoda sai lisäksi Safarirallista, Monte Carlosta ja Portugalista. Safarirallissa Schwartz oli tuloksissa seitsemäs, edellään kaksi autokuntaa, jotka eivät kilpailleet merkkimestaruuspisteistä. Kyproksen rallissa esiteltiin myös Škoda Octavia WRC Evoluutio 2:n.

Kaudella 2001 Schwartz toi Škodan Monte Carlon rallissa neljänneksi ja tallitoveri Bruno Thiry kahdeksanneksi, joten Škoda sai kauden parhaaksi jääneet viisi merkkimestaruuspistettä. Ruotsin ja Kyproksen ralleista ei tallin pistepussi karttunut kuin yhdellä pisteellä kummastakin. Akropolis-ralli ja Safariralli olivat totuttuun tapaan Skodalle suotuisia ja niistä molemmista tiimi sai neljä pistettä.

Kaudelle 2002 Armin Schwarz siirtyi Hyundain talliin ja Škodan tehdaskuljettajina ajoivat Kenneth Eriksson ja Toni Gardemeister. Argentiinan rallissa talli sai molemmat autot MM-pisteille ja
safarirallista talli keräsi kolme merkkimestaruuspistettä mutta muutoin kausi meni alakanttiin. Suomen rallissa 2002 esiteltiin Octavian kolmas ja viimeinen evoluutioversio.

Kaudelle 2003 tallin kuljettajina ajoivat Gardemeister ja Didier Auriol. Sekä Argentiinan että Uuden Seelannin ralleissa talli sai molemmat autot MM-pisteille ja Gardemeister ajoi sen lisäksi Turkin rallissa 7. sijalle tuoden tallille kaksi pistettä. Merkkimestaruuspisteissä Škoda oli kauden päättyessä viides onnistuen jättämään Hyundain niukasti taakseen. Kyproksen ralli 2003 jäi Škoda Octavia WRC:n viimeiseksi tehdastallin osalta sillä heinäkuussa ajetussa Saksan rallissa esiteltiin uusi ja kompaktimpi Škoda Fabia WRC.

Lähteet
 http://www.rallye-info.com/carspecs.asp?car=12 

Octavia WRC
WRC-autot
Maria Goretti

Pyhä Maria Teresa Goretti (16. lokakuuta 1890 Corinaldo – 6. heinäkuuta 1902 Nettuno) oli roomalaiskatolinen italialainen lapsipyhimys, neitsyt ja marttyyri. Goretti on köyhtymisen, köyhyyden, lasten, tyttöjen, vanhempien menetyksen, marttyyrien, raiskausten uhrien ja nuorten ihmisten suojeluspyhimys. Pyhän Marian tiedetään kuolleen puukotuksesta saamiinsa haavoihin, kun hän vastusteli miestä, joka yritti pakottaa hänet seksiin, antaen kuitenkin tälle anteeksi ennen kuolemaansa. Hänen kerrotaan tehneen suunnilleen 40 ihmettä kuolemansa jälkeen ja ilmestyneen puukottajalleen, joka rupesi myöhemmin maallikkofransiskaaniksi. Paavi Pius XII julisti Goretin autuaaksi 27. huhtikuuta 1947 ja pyhimykseksi 24. kesäkuuta 1950. Maria on katolisen kirkon nuorin kanonisoitu pyhimys, hänen muistopäiväänsä vietetään 6. heinäkuuta eli hänen kuolinpäivänään ja häntä voidaan muistaa jo vuonna 590 käytetyssä Kaikkien pyhien litaniassa. Pyhä Maria eli paavi Leo XIII:n hallituskaudella.

Elämä 
Pyhä Maria Goretti syntyi 16. lokakuuta 1890 Luigi Goretin ja Assunta Carlinin köyhään talonpoikaisperheeseen ja kastettiin 17. lokakuuta 1890 Maria Teresaksi. Hän vietti lapsuutensa auttaen äitiään kotitöissä, joka aviomiehensä kuoltua malariaan joutui kamppailemaan lastensa ruokkimisessa. Marian osaksi tuli kasvattaa viittä sisarustaan äidin tehdessä töitä pelloilla ja tyttö joutui myös laittamaan ruokaa ja siivoamaan naapureilleen Serenelleille. Lopulta 20-vuotias Alessandro Serenelli alkoi lähennellä pyhää Gorettia, mikä kehittyi 5. heinäkuuta 1902 yritykseksi raiskata tyttö, jonka vastustelusta johtuen mies puukotti tätä ainakin 14 kertaa ja pakeni. Perheen löydettyä tytön tämä vietiin sairaalaan Nettunoon, jossa hän joutui leikkaukseen ilman anestesiaa. Kirurgi ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan pyhää Gorettia, joka kuoli 6. heinäkuuta 1902 ja haudattiin 8. heinäkuuta Nettunon hautausmaalle.

Elämänvaiheita 
Pyhän Maria Goretin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
 Syntymä 16. lokakuuta 1890
 Kaste 17. lokakuuta 1890
 Konfirmaation sakramentti 4. lokakuuta 1896
 Isän kuolema malariaan 6. toukokuuta 1900
 Ensikommuunio 16. kesäkuuta 1901
 Kuolema 11-vuotiaana 6. heinäkuuta 1902

Lähteet

Aiheesta muualla 
 A SAINT TO EMULATE Margaret M. Breiling 

Italialaiset pyhimykset
Marttyyrit
vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 1902 kuolleet
Sukupuolineutraalius

Sukupuolineutraalius on ajatus, että yhteiskunnallisten instituutuoiden tulisi välttää sellaista sukupuoliroolien korostamista, joka voi johtaa syrjintään.

Opetushallitus julkaisi 2016 kouluilla pakolliseksi tulevan tasa-arvosuunnitelman laatimisen helpottamiseksi oppaan Tasa-arvotyö on taitolaji: opas sukupuolten tasa-arvon edistämiseen perusopetuksessa. Tässä on luovutti vuoden 2004 oppaan kannasta, että opetuksen pitää olla sukupuolineutraalia. Vuoden 2014 perustusopetuksen opetussuunnitelmien perusteiden mukaan opetuksen tulee olla sukupuolitietoista, ja siinä tunnistetaan sukupuolittavia yhteiskunnallisia ja kulttuurisia rakenteita ja puretaan niitä. Oppaasta nousi kohu, kun Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä lainattiin siitä kohtaa, jonka mukaan lapsia ei pidä enää puhutella joukkona 'tytöt' tai 'pojat'.

Kritiikki 

Lastenpsykiatrian erikoislääkäri Jari Sinkkonen on kritisoinut pyrkimystä hämärtää sukupuolieroja ja sitä, ettei lapsia saisi sanoa tytöiksi ja pojiksi. Sinkkonen on sanonut, että sukupuoli on luovuttamaton osa identiteettiä. Sukupuoli on osa ruumiinkuvaa 1,5–2,5-vuotiaasta lähtien. Sinkkosen mukaan jo 1960-luvulla osoitettiin, ettei sukupuoli-identiteetti ole kasvatuksesta riippuvainen. Sinkkosen mielestä ajatus siitä, että tyttönä tai poikana oleminen häivytetään, liittyy enemmän aikuisten tasa-arvopyrkimyksiin, kuin biologiaan ja anatomiaan.

Katso myös 
 Feminismi
 Seksismi
 Sukupuolineutraali kielenkäyttö
 Sukupuolisensitiivinen kasvatus
 Unisex

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Feminismi
Sukupuoli