joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sanna Lauslahti

Sanna-Liisa Lauslahti (s. 7. huhtikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen Lääketeollisuus ry:n toimitusjohtaja ja on toiminut aiemmin yrittäjänä, Elisa Oyj:ssä ja kahdessa muussa yrityksessä asiantuntija- ja johtotehtävissä sekä Kokoomuksen kansanedustajana.

Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Koulutukseltaan Lauslahti on kauppatieteiden maisteri. Hän on väitellyt hallintotieteiden tohtoriksi vuonna 2007. Sanna Lauslahti on Aivosäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja vuodesta 2021 alkaen. Hän on ollut myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen sekä toiminut opetus- ja varhaiskasvatuslautakunnan ja Suomen Uimaliiton puheenjohtajana. Hän on myös kirjoittanut johdon laskentatoimen kirjoja. Lauslahti siirtyi vuonna 2018 Kokoomuksen kansanedustajan paikalta Lääketeollisuus ry:n toimitusjohtajaksi.

Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Espoon kaupunginvaltuutetut
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansanedustajat
Uudenmaan vaalipiiri
Suomalaiset yrittäjät
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt
Anna Rogel

Anna Mikontytär Rogel (tai Rågel) (4. joulukuuta 1751 Merikarvia – 5. heinäkuuta 1784 Merikarvia) oli suomalainen unissasaarnaaja. Rogelin vanhemmat olivat talollinen Mikko Mikonpoika ja Maria Iisakintytär.

Toiminta unissasaarnaajana
Rogel sairastui keväällä 1770 vakavasti, ilmeisesti jonkinlaiseen influenssan jälkikomplikaatioon. Oireet viittaavat mahdollisesti myös polioon.  Syksyyn mennessä hän oli vajonnut syvenevään tajuttomuuteen, ainoat elonmerkit olivat hengitys ja heikko valtimosyke. Tapaninpäivänä 1770 Rogel alkoi yhtäkkiä saarnata horrostilassa. Saarnat toistuivat epäsäännöllisin väliajoin seuraavan vuoden syksyyn saakka. Tämän jälkeen niissä oli pidempi tauko, kunnes hän aloitti unisaarnansa taas helluntaina 1772.

Ennen saarnaa Rogel makasi liikkumatta vuoteessaan kuolonkalpeana. Hän alkoi sitten yhtäkkiä saarnata ja laulaa kovalla äänellä ja tätä saattoi jatkua useita tunteja. Rogel oli kuitenkin koko saarnansa ajan horroksen kaltaisessa tilassa eikä liikkunut tai reagoinut mitenkään ulkoisiin ärsykkeisiin.  Herättyään hän ei muistanut mitään saarnastaan.

Rogelin saarnoja kuulemaan kertyi lähiseuduilta Satakunnasta ja Etelä-Pohjanmaalta tuhansia ihmisiä ja monet saivat herätyksen saarnojen vuoksi. Hän korosti saarnoissaan Jumalan rakkautta ja armoa ja lauloi välillä itse sepittämiään virsiä. Saarnat päättyivät tavallisesti pitkiin rukouksiin kaikkien kristittyjen ja muiden ihmisten, esivallan, kuninkaan ja pappien puolesta. Kaksikielinen Rogel saarnasi vuoroin suomeksi, vuoroin ruotsiksi.

Vuonna 1774 vaasalainen kauppias Johan Blad haki Rogelin hoidettavaksi Vaasaan, jossa hänen maineensa kasvoi edelleen ja levisi Ruotsin puolelle. Rogelin terveydentila ei kuitenkaan kohentunut ja parin vuoden kuluttua hänet palautettiin takaisin kotiinsa Merikarvian Alakylään, jossa hän kuoli 1784. Hän vaikutti saarnoillaan merkittävästi 1700-luvulla Länsi-Suomessa syntyneeseen rukoilevaisten herätysliikkeeseen, muun muassa sen tunnettuun maallikkosaarnaajaan Matti Pukanhaavaan.

Muistomerkki
Vuonna 1870 eli sadan vuoden kuluttua Rogelin ensimmäisestä saarnasta hänen saarnavuoteensa sijaintipaikalle Merikarvialle pystytettiin muistomerkki, johon on merkitty hänelle tärkeä raamatunkohta Matteus 26:41: "Valvokaa ja rukoilkaa, ettette joutuisi kiusaukseen; henki tosin on altis mutta liha on heikko".

Lähteet
Rogel-sukuseuran sivu Anna Rogelista
  Sivu 630. 
Anna Rogelin elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen artikkeli)
Anna Rogel - rukoilevaisuuden merkittävin hengellinen äiti

Rukoilevaisuusliikkeen vaikuttajat
Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat
Vuonna 1751 syntyneet
Vuonna 1784 kuolleet
Sadako Sasaki

Sadako Sasaki (, 7. tammikuuta 1943 – 25. lokakuuta 1955) oli japanilainen atomipommin uhri. Sadako oli kaksivuotias, kun hänen kotikaupunkiinsa Hiroshimaan pudotettiin atomipommi. Tyttö selvisi itse räjähdyksestä, mutta altistui voimakkaalle säteilylle. Luultavasti tämän seurauksena Sasaki sairastui kymmenen vuotta myöhemmin leukemiaan, joka todettiin alkuvuodesta 1955.

Sasaki joutui taudin seurauksena sairaalahoitoon, ja hänen odotettiin kuolevan vuoden sisällä. Sairaalassa ollessaan tytön luona vieraili tämän paras ystävä, joka teki hänelle lahjaksi paperikurjen. Japanilaisen tarinan mukaan kenen tahansa, joka taittelee tuhat paperikurkea, toive toteutuu. Tämän innoittamana Sasaki alkoi taitella kurkia itse, ja tarinan eri versioiden mukaan hän ehti taitella 644 paperikurkea tai vaihtoehtoisesti yli vaaditut tuhat ennen menehtymistään sairauteen lokakuussa 1955.

Sasakin tarinasta tuli maailmankuulu. Hänelle pystytettiin vuonna 1958 muistomerkki Hiroshiman Rauhanpuistoon, ja hänen patsaansa löytyy myös Seattlesta. Eleanor Coerr ja Karl Bruckner ovat kirjoittaneet hänestä kirjan Sadako and the thousand paper cranes.

Katso myös 
 Senbazuru

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Japanilaiset henkilöt
Vuonna 1943 syntyneet
Vuonna 1955 kuolleet
Monoftongi

Monoftongi eli yksinkertainen vokaali on vokaaliäänne, jonka laatu ei ääntämisen aikana muutu. Monoftongin vastakohtana voidaan pitää diftongia.

Monoftongit voivat kielikohtaisesti ääntyä eri pituisina, ja esimerkiksi suomen vokaalijärjestelmässä erotetaan kaksi äänneopillista pituusastetta: lyhyt ja pitkä. Suomen kielen oikeinkirjoituksessa lyhyttä vokaalia merkitään yhdellä kirjaimella (a, e, i, o, u, y, ä, ö) ja pitkää vokaalia yleensä kahdella kirjaimella (aa, ee, ii, oo, uu, yy, ää, öö). Kirjoitusasun vuoksi pitkää vokaalia voidaan kutsua myös kaksoisvokaaliksi, mutta foneettisesti se on silti yksinkertainen vokaali.

Monoftongistuminen
Monissa kielissä on tapahtunut (ja tapahtumassa) diftongien sulautumista monoftongeiksi. Sanskritissa vokaalit, jotka nykyään käsitetään vokaaleiksi e ja o, ovat alun perin olleet ai ja au, minkä mukaisesti ne myös kirjoitetaan devanagarin sukuisissa aakkostoissa. Sanskritissa on kyllä olemassa äänteet ai ja au, mutta ne kirjoitetaan kuten aːi ja aːu, pitkillä alkuvokaaleilla. Vastaavaa vanhojen diftongien muuttumista monoftongeiksi on havaittavissa niinkin erilaisissa kielissä kuin ranskassa ja nykykreikassa.

Myös suomen murteissa tapahtuu monoftongiutumista: laulu > laalu, köyhä > kööhä, leipä > leepä. Ilmiö tunnetaan savolaismurteissa Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa.

Katso myös
 Triftongi

Lähteet 
  (verkkosivua ei ole)

Viitteet 

Vokaalit
Göteborgin ooppera

Göteborgin ooppera () on oopperatalo Göteborgin kaupungissa, Ruotsin länsirannikolla. Ruotsalaisarkkitehti Jan Izikowitzin suunnittelema, vuonna 1994 valmistunut rakennus sijaitsee Götajoen etelärannalla. Sen ensimmäinen näytös oli Aniara-ooppera, jonka on säveltänyt ruotsalainen säveltäjä Karl-Birger Blomdahl.

Rakennus 
Oopperatalon rakentamisesta päätettiin vuoden 1989 syyskuussa, ja se vihittiin käyttöön vuoden 1994 lokakuussa. Rakennuksella on pituutta 160 metriä, ja leveimmältä kohdaltaan se on 85 metriä leveä. Sen lattia-ala on noin 28 700 neliömetriä, ja se on 32 metriä korkea. Oopperatalon suurin näyttämö on suuruudeltaan 500 neliömetriä, ja sen auditoriossa on 1 301 paikkaa.

Aiheesta muualla 

 Göteborgin oopperan viralliset sivut 

Göteborg
Ruotsin oopperatalot
Göteborgin rakennukset ja rakennelmat
Nantesin kansainvälinen lentoasema

Nantes Atlantique Airport () on kansainvälinen lentoasema Nantesissa, Ranskassa. Kyseessä on Länsi-Ranskan suurin lentoasema. Se sijaitsee 30 minuutin päässä Nantesin keskustasta, ja välillä kulkee Navette Tan Airin bussi.

Nantes Atlantique Airport on Ranskan ainoa lentoasema, joka on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen.

Lentoyhtiöt ja kohteet
 Aer Arann (Cardiff, Cork, Manchester)
 Air Algérie (Alger)
 Air France (Bordeaux, Brest, Clermont-Ferrand, Lille, Lyon, Marseille, Metz, Montpellier, Nizza, Pariisi-Charles de Gaulle, Strasbourg, Toulouse
 Régionalin operoimana (Geneve, Milano-Malpensa)
 Airlinair (St. Nazaire)
 Air Malta (Malta)
 Air Transat (Montréal)
 Atlas Blue (Marrakech)
 Atlantic AirLift (Yeu island)
 Corsairfly (Pointe-à-Pitre, Fort-de-France, Réunion Island)
 Iberia
 Air Nostrumin operoimana (Madrid)
 Ryanair (Dublin, Frankfurt–Hahn, Nottingham, Lontoo-Stansted)
 Tunisair (Tunis)

Lähteet

Aiheesta muualla
Aéroport Nantes Atlantique  virallinen sivusto 
Aéroport de Nantes Atlantique Ranskan lentoasemat 
Airport Nantes 

Ranskan lentoasemat
Nantesin rakennukset ja rakennelmat
Siviilikriisinhallinta

Siviilikriisinhallinta () tähtää ei-sotilaalliseen konfliktien ehkäisemiseen sekä rauhan ja yhteiskunnan vakauden palauttamiseen kriisin puhjettua. Kriisinhallinta kokonaisuutena käsittää sekä sotilaallista kriisinhallintaa eli rauhanturvajoukkojen lähettämistä kriisialueelle että siviilikriisinhallintaa, jolloin paikalle lähetetään ulkopuolista asiantuntija-apua, kuten poliiseja, oikeusalan asiantuntijoita tai projektinhallinnan ammattilaisia. 

Siviilikriisinhallinnalla pyritään yhteiskunnan toimintaedellytysten palauttamiseen neuvomalla ja kouluttamalla paikallisväestöä infrastruktuurin rakentamisessa hallinnon ja perusturvan luomiseksi.

Siviilikriisinhallinta Suomessa 
Suomessa siviilikriisinhallinnan kansallinen strategia ja siviilikriisinhallintalaki ohjaavat maan osallistumista kansainväliseen siviilikriisinhallintayhteistyöhön. Kansallisina siviilikriisinhallinnan toimijoina Suomessa toimivat ulkoministeriö, joka vastaa siviilikriisinhallinnan poliittisesta ohjauksesta, ja sisäministeriö, jonka vastuualueena on kansallisten valmiuksien ylläpitäminen. Näiden valmiuksien operatiivisesta puolesta on vastuussa sisäministeriön hallinnon yhteydessä itsenäisenä keskuksenaan toimiva Kriisinhallintakeskus. 

Maailmalla työskentelee vuosittain noin 120 suomalaista Kriisinhallintakeskuksen rekrytoimaa siviilikriisinhallinnan asiantuntijaa. Asiantuntijoita lähetetään eniten Euroopan unionin (EU), Yhdistyneiden Kansakuntien (YK), Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) sekä Euroopan neuvoston koordinoimiin kriisioperaatioihin.

Katso myös
Kriisinhallintakeskus

Aiheesta muualla 

 Sisäministeriö
Ulkoministeriö
Kriisinhallintakeskus
 Crisis Management Initiative
ZIF Peace Operations Worldwide
Folke Bernadotte Academy
Euroopan unioni
Yhdistyneet Kansakunnat

Siviilikriisinhallinta
Rauhanturvaaminen
Yhdistyneet kansakunnat
Euroopan unioni
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö
Nato
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut

Uinnin maailmanmestaruuskilpailut tai Uintilajien maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi. Ne järjestää Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailualtaan pituus on 50 metriä. Kisoissa kilpaillaan ratauinnissa, avovesiuinnissa, taitouinnissa, uimahypyissä ja vesipallossa.

Kilpailut

Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1973 – Belgrad, Jugoslavia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1975 – Cali, Kolumbia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1978 – Berliini, Länsi-Saksa
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1982 – Guayaquil, Ecuador
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1986 – Madrid, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1991 – Perth, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1994 – Rooma, Italia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1998 – Perth, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2001 – Fukuoka, Japani
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2003 – Barcelona, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2005 – Montréal, Kanada
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2007 – Melbourne, Australia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2009 – Rooma, Italia
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2011 – Shanghai, Kiina
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2013 – Barcelona, Espanja
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2015 – Kazan, Venäjä
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2017 – Budapest, Unkari
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Gwangju, Etelä-Korea
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2022 – Budapest, Unkari
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2023 – Fukuoka, Japani
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2024 – Doha, Qatar

Mitalitaulukon voittajat
1973 - 
1975 - 
1978 - 
1982 - 
1986 - 
1991 - 
1994 - 
1998 - 
2001 - 
2003 - 
2005 - 
2007 - 
2009 - 
2011 - 
2013 - 
2015 - 
2017 - 
2019 - 
2022 -

Katso myös 
 FINA
 Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut
 Vesipallon maailmanmestaruuskilpailut
Katja Taimela

Katja Alli Maarit Taimela (o.s. Kuusisto, s. 23. marraskuuta 1974 Vampula) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuodesta 2007. Vuodesta 2001 Taimela on ollut myös Salon kaupunginvaltuuston jäsen.

Ura
Taimela valmistui suurtalouskokiksi Loimaan ammattikoulusta vuonna 1993. Hän on työskennellyt keittiöapulaisena Huittisten ammatti- ja yrittäjäopistossa (1993–1994) ja Salon keskuskeittiössä (1998–2005) sekä ruokapalveluvastaavana Salon lukiossa (2005). Hän on toiminut myös SMD-operaattorina Nokian Salon tehtaalla (1994–1998) ja kansanedustaja Jukka Roosin eduskunta-avustajana (2005–2007).

Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Taimela valittiin ensimmäisen kerran Salon kaupunginvaltuustoon. Hän on toiminut kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2007. Tammikuussa 2012 hänet valittiin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Hän on ollut myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen (2005–2008), SDP:n Varsinais-Suomen piirihallituksen jäsen (2006–2007), Salon Demarinuorten puheenjohtaja (2004–2005) ja Salon Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen varapuheenjohtaja (2005–2011).

Eduskuntavaaleissa 2007 Taimela nousi eduskuntaan saatuaan 5 984 ääntä, kolmanneksi eniten neljästä Varsinais-Suomesta valitusta SDP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2011 Taimela uusi paikkansa saatuaan 8 498 ääntä, mikä oli toiseksi eniten SDP:n ehdokkaista ja kuudenneksi eniten Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa 2015 Taimela valittiin kolmannelle kaudelle 6 017 äänellä. Vaalien jälkeen hänet valittiin tarkastusvaliokunnan puheenjohtajaksi. Aiemmin hän on ollut jäsen maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007–2015) ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (2007–2015)

Eduskuntavaaleissa 2019 Taimela sai 5 734 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.

Yksityiselämä
Taimela on ollut naimisissa ja hänellä on vuonna 2002 syntynyt poika.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Katja Taimelan verkkosivut 

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Salon kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Nokian henkilöstö
Vuonna 1974 syntyneet
Elävät henkilöt
Launeen seurakunta

Launeen seurakunta on Lahden kaupunkiin perustettu ensimmäinen evankelis-luterilainen kaupunginosaseurakunta, johon kuuluu noin 19 000 jäsentä. Se itsenäistyi Lahden seurakunnasta vuonna 1955 ja kuuluu Lahden seurakuntayhtymään. Seurakunta toimii Launeen kirkossa, Liipolan seurakuntakeskuksessa, Nikkilän ja Patomäen seurakuntakodeissa ja Renkomäen seurakuntakodissa. Alueellisesti seurakunta käsittää Lahden kaupungin eteläiset alueet. Kirkkoherrana toimii Heikki Pelkonen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Lähteellä: Launeen seurakunta 1955-2005, Laura Visapää, Eila Jokinen, Markku Tynkkynen, 2005, Launeen seurakunta/Lahden seurakuntayhtymä, ISBN 952-91-9558-3 (nidottu)

Lahden seurakuntayhtymä
Mikkelin hiippakunnan seurakunnat
Keski-Lahden seurakunta

Keski-Lahden seurakunta on entinen Hollolan seurakunnan kappeliseurakunta, joka itsenäistyi Hollolan seurakunnasta yli 10 vuotta sen jälkeen kun Lahden kauppala oli vuoden 1905 marraskuussa itsenäistynyt Hollolan kunnasta. Tuolloin seurakunnan nimi oli Lahden seurakunta, koska Lahdessa ei ollut kuin yksi seurakunta. Seurakuntien lukumäärä alkoi Lahdessa lisääntyä vasta 1950-luvulla, kun kaupungin väkiluvun ja seurakuntalaisten määrän kasvettua perustettiin uusia seurakuntia. Lahden 1916 perustetun seurakunnan ensimmäinen hautausmaa oli Lahden vanha hautausmaa entisellä Korkeamäellä, Hautausmaanmäellä, mikä nykyään on Radiomäki. Sen toinen hautausmaa oli vuonna 1917 perustettu Mustakallion hautausmaa ja kolmas 1923 perustettu Läntinen hautausmaa.

Keski-Lahden perustettu seurakunta toimii Ristinkirkossa, Mukkulan kirkossa ja Metsäpellon seurakuntakodissa. Alueellisesti se käsittää Lahden kaupungin keskusta-alueet sekä pohjoisia alueita.

Katso myös
Lahden seurakuntayhtymä

Lähteet

Aiheesta muualla
 Lahden seurakunnan poikatyö, 1960, Lahden seurakunta

Lahden seurakuntayhtymä
Mikkelin hiippakunnan seurakunnat
Kivikkorastas

Kivikkorastas (Monticola saxatilis) on pienikokoinen varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta lajin katsotaan kuuluvan sieppojen, ei rastaiden heimoon. Lajin kuvaili ja nimesi Carl von Linné 1766.

Koko ja ulkonäkö 
Linnun pituus on 17–20 cm ja paino 42–65 g. Juhlapukuisella koiraalla on siniharmaa pää, niska ja kaula, sekä ruosteenpunainen alapuoli. Naaras, nuori ja peruspukuinen koiras ovat saman näköisiä, ruskehtavia ja poikittaisjuovaisia. Pyrstö on melko lyhyt ja punertava.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla vain osittainen.

Esiintyminen 
Etelä- ja Keski-Eurooppa, paikoin Pohjois-Afrikka ja Lähi-itä sekä Keski-Aasia Kiinaan saakka. Euroopan populaation koko on 200 000–630 000 yksilöä. Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella. Laji on tavattu Suomessa toistaiseksi neljästi: 21.10.-3.11.1991 Hailuodossa, 28.7-3.9.1992 Pyhäjärvellä, 26.-27.6.1994 Turussa ja 10.6.2002 Pirkkalassa.

Elinympäristö 
Pesii vuoristojen rinteillä ja niityillä 1500 metristä ylöspäin.

Lisääntyminen 
Pesä on maassa kiven- tai kallionkolossa. Munia on 4–5, joita naaras hautoo 2 viikkoa.

Ravinto 
Syö pääasiassa isokokoisia hyönteisiä ja muun muassa marjoja.

Lähteet 
 
 Svensson, Lars 1997: Euroopan varpuslinnut - sukupuolen ja iän määritys. - Lintutieto. Jyväskylä.
 Rariteettikomitea

Viitteet 

Siepot
Hillevi Rombin

Hillevi Rombin (14. syyskuuta 1933 – 19. kesäkuuta 1996) oli neljännen Miss Universe -kilpailun voittaja vuonna 1955.

Rombin kasvoi Uppsalassa, Ruotsissa. Missikisavoiton jälkeen hän solmi Hollywoodissa sopimuksen Universal Studiosin kanssa. Näyttelijänura jäi kuitenkin melko lyhyeen Rombinin mentyä naimisiin G. David Schinen kanssa vuonna 1957.

Rombin synnytti kuusi lasta. Hän, hänen miehensä ja yksi heidän pojistaan saivat surmansa lento-onnettomuudessa 1996.

Lähteet 

Ruotsalaiset henkilöt
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 1996 kuolleet
Miss Universum -kilpailun voittajat
Lento-onnettomuudessa kuolleet
Thomas Blomqvist

Thomas Jörn Ingmar Blomqvist (s. 15. tammikuuta 1965 Tammisaari) on suomalainen RKP:tä edustava poliitikko ja maanviljelijä. Hän on toiminut kansanedustajana vuodesta 2007 lähtien. Vuosina 2005–2007 Blomqvist toimi RKP:n varapuheenjohtajana. Blomqvist on Marinin hallituksen pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministeri.

Tausta ja yksityiselämä 
Blomqvist syntyi Tammisaaressa, Tenholan kylässä, vuonna 1965 ja vietti lapsuutensa perheensä maatilalla. Blomqvist valmistui Tammisaaren lukiosta vuonna 1984. Tämän jälkeen hän suoritti jonkin verran opintoja Helsingin yliopiston maa- ja metsätaloustieteellisessä tiedekunnassa, muttei valmistunut.

Vuonna 1991 Blomqvist aloitti perhetilansa isäntänä ja siirtyi siantuotannosta viljelemään viljaa ja sokerijuurikkaita. Lisäksi Blomqvist omistaa metsää.

Blomqvist on naimissa ja hänellä on kolme lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Blomqvist on luterilainen.

Poliittinen ura 
Blomqvist on ollut Tammisaaren kaupunginvaltuutettu vuodesta 1993. Vuonna 2005 hänet valittiin valtuuston puheenjohtajaksi. Vuodesta 2009 alkaen hän on toiminut Raaseporin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. 5. toukokuuta 2015 Blomqvist valittiin eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtajaksi.

Tammikuussa 2021 Ilta-Sanomien omassa testissä vain 39 % lukijoista tunnisti Blomqvistin Marinin hallituksen ministeriksi pelkän valokuvan perusteella.

Poliittisia näkemyksiä 
Blomqvist kannattaa pakkoruotsia.

Ylen vuoden 2019 vaalikoneen mukaan Blomqvistin mukaan Suomessa ei kaadeta liikaa metsää ja euro on Suomelle hyvä asia.

Vaalimenestys

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kotivut
 
 Blomqvistin Facebook-sivu

Nykyiset kansanedustajat
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Suomen nykyiset ministerit
Tammisaaren kaupunginvaltuutetut
Raaseporin kaupunginvaltuutetut
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset maanviljelijät
Alicia de Larrocha

Alicia de Larrocha y de la Calle (23. toukokuuta 1923 – 25. syyskuuta 2009) oli espanjalainen pianisti. 

Larrocha syntyi Barcelonassa, Kataloniassa, ja aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana. Ensimmäisen konserttinsa hän piti 6-vuotiaana, ja orkesterin kanssa hän debytoi 11-vuotiaana. Hän aloitti kansainvälisen kiertämisen 1947, ja vuonna 1954 hän esiintyi Pohjois-Amerikassa Los Angelesin filharmonikkojen kanssa.

Larrocha voitti ensimmäisen Grammy-palkintonsa vuonna 1975. Hänen ohjelmistoonsa kuului muun muassa klassistisia teoksia, kuten Wolfgang Amadeus Mozartin ja Antonio Solerin tuotantoa, mutta myös espanjalaisten säveltäjien, kuten Isaac Albénizin ja Enrique Granadosin musiikkia.

Larrochalle myönnettiin vuonna 1994 Asturian ruhtinaan palkinto.

De Larrocha kuoli sydänpysähdykseen sairaalassa Barcelonassa 86-vuotiaana.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Alicia de Larrochan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

Espanjalaiset pianistit
Grammy-palkinnon saajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2009 kuolleet
Stalker: Shadow of Chernobyl

S.T.A.L.K.E.R. : Shadow of Chernobyl on GSC Game Worldin kehittämä ensimmäisen persoonan ammunta- ja selviytymiskauhupeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2007.

Pelille on myös julkaistu esiosa Stalker: Clear Sky vuonna 2008 ja jatko-osa Stalker: Call of Pripyat vuonna 2009.

Pelaaminen 
Peli käyttää X-Ray-grafiikkamoottoria, joka mahdollistaa sen, että näytöllä näkyy parhaimmillaan miljoona polygonia samaan aikaan. Fysiikkamallinnuksesta huolehtii ODE ja sääefektit on myös otettu huomioon aurinkoineen ja myrskyineen. Pelialue on 30 neliökilometriä laaja Tšernobylin ydinvoimalaa ympäröivä vyöhyke () sisältäen muun muassa aavekaupunki Prypjatin ja itse Tšernobylin tuhoalueen. Edellä mainitut ovat hyvin alkuperäisen näköisiä. Pelin sisällä Prypjatissa esiintyy jopa ”ikuisiksi ajoiksi pysähtynyt maailmanpyörä”. Peliin suunniteltiin ajettavia ajoneuvoja, jotka kuitenkin jätettiin pois lopullisesta versiosta, mutta ne ovat ladattavissa eri modisivustoilta.

S.T.A.L.K.E.R.-lyhenne tulee sanoista Scavengers, Trespassers, Adventurers, Loners, Killers, Explorers ja Robbers.

Juoni 

Juoni perustuu löyhästi Arkadi ja Boris Strugatskin kirjaan Stalker: Huviretki tienpientarelle (1972).

Peli sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan vuoteen 2012. Vuonna 2006 Tšernobylissä tapahtui toinen räjähdys, jonka seurauksena alueelle syntyi n. 60 km laaja, säteilyn saastuttama vyöhyke. Pian alueelta alkoi kuulua huhuja myös mutatoituneista elämänmuodoista, oudoista ilmiöistä sekä paikoista joissa tavalliset luonnonlait ovat vääristyneet. Alueelta (jota alettiin kutsua nimellä "The Zone") alkoi löytyä myös artefakteja, erilaisia esineitä joista osalla on hyödyllisiä, jopa yliluonnollisia ominaisuuksia. Tutkijoiden, yksityisten keräilijöiden sekä rikollisjärjestöjen kiinnostuttua artefakteista alueelle alkoi virrata laittomasti stalkereiksi kutsuttuja aarteenmetsästäjiä uhmaten Ukrainan armeijaa, mutantteja sekä alueen muita vaaroja. Pelissä pelaaja ohjaa muistinsa menettänyttä stalkeria, Marked Onea, joka oli ainoa selviytyjä The Zonen läpi ajaneen rekan tuhouduttua salamaniskussa. Ainoat vihjeet hänen menneisyydestään on hänen kämmentietokoneellaan oleva muistiinpano joka käskee häntä etsimään ja tappamaan stalkerin nimeltään Strelok, sekä hänen käsivarressaan oleva tatuointi. Pelillä on seitsemän vaihtoehtoista loppua, jonka lopulta määrää täysin pelaajan oma pelityyli.

Vastaanotto 
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8,5/10 arvostelussaan.

IGN antoi pelille arvosanaksi 8,2/10 arvostelussaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Pelin viralliset kotisivut 

Vuoden 2007 videopelit
Avoin pelimaailma -pelit
Windows-pelit
Seulonnan keskeiset artikkelit
Shadows of Chernobyl
Perunasose

Perunasose (tunnetaan myös muun muassa nimillä perunamuusi, perunamuussi, perunamuhennos, pottuvoi ja mokko) on perunoista soseuttamalla tehty ruokalaji. 

Yleisesti perunasoseeseen lisätään lämmintä maitoa, voita ja suolaa. Sosetta voi maustaa myös mielen mukaan, esimerkiksi paistetulla tai raa´alla sipulilla, tillillä tai muskottipähkinällä.

Suomessa perinteisesti perunasoseen kanssa nautitaan muun muassa poronkäristystä, karjalanpaistia ja lihapullia. 

Aiemmin perunasosetta on nautittu myös leivän päällä voin korvikkeena, kun voin saatavuus tai hinta on rajoittanut sen käyttöä. Perunasosetta käytetään myös muun muassa perunarieskan ja karjalanpiirakoiden ainesosana.

Perunasosetta on saatavina valmiina jauheena, johon lisätään vettä tai maitoa. Sitä on saatavilla myös eines- ja pakastetuotteena.

Lähteet

Aiheesta muualla

Perunaruoat
Avon (joki Hampshiressä)

Avon on joki Hampshiren kreivikunnassa Etelä-Englannissa. Se saa alkunsa Wiltshirestä, Devizesin itäpuolelta, ja virtaa Upavonin, Durringtonin, Amesburyn, Salisburyn, Fordingbridgen ja Ringwoodin läpi Englannin kanaaliin, johon se yhtyy Christchurchissa. Nimi Avon on kelttiläistä alkuperää ja tarkoittaa jokea. 

Jokea yritettiin parantaa kulkukelpoiseksi useaan kertaan 1600- ja 1700-luvuilla, ja sillä kuljetettiinkin rahtia vuosien 1684 ja 1705 välillä. Monet kunnostusyritykset kuitenkin raukesivat, ja jäljet niiden aikaansaamista rakennelmista ovat kadonneet.

Avon muodostaa osittain Dorsetin ja Hampshiren välisen rajan.

Avonin sivujokia ovat:
Ebble
Nadder
Wylye
Bourne

55 kilometriä pitkä vaellusreitti ”Avonin laaksopolku” (Avon Valley Path) kulkee Salisburystä Christchurchiin. Se ei kulje pitkin rantatöyrästä, mutta seuraa kuitenkin jokilaaksoa. Laaksossa on mielenkiintoista kasvillisuutta, ja joki tunnetaan lohenkalastuspaikkana.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Englannin joet
Avonin vesistö
Ecuadorin intiaanikulttuurit

Ecuadorin intiaanikulttuurit: Maanviljely alkoi Ecuadorissa ehkä jo 6000 eaa. Maissi ja keramiikka levisivät alueelle luultavasti muualta, ehkä Kolumbian ja Venezuelan suunnalta. Ecuadorin rannikolle syntyi jo varhain, noin 3500 eaa. kiinteitä kyliä, joiden asukkaat elivät maissinviljelyllä ja kalastuksella. Tämä Valdivian kulttuuri lienee saanut lähtövaikutteita muualla keksitystä keramiikasta. Valdivian kulttuurin jälkeen tuli monia muita kulttuureja. Ecuadorin seuduilla oli runsaasti luonnonvaroja, mm puuta jota puuttui Perusta. Vuoteen 3100 eaa. mennessä kulttuurikehityksen painopiste siirtyi etelään Keski-Andeille. Ecuadorin kulttuurit kävivät kauppaa Amazonin alueen sademetsien heimojen kanssa. Cerro Narrioon vuorille syntyi keskus, joka osti rannikolta simpukankuoria ja sademetsistä kokapensaan lehtiä. Noin 2700 eaa. Real Altoon Chanduy-joen laaksoon syntyi U:n muotoisia temppeleitä, joissa oli keskusaukio. Nämä ovat tuon ajan Perun kulttuurille ominaisia. Ei täsmälleen osata sanoa, missä tehtiin ensimmäiset tämäntyyppiset temppelit.

Ecuadorin esikolumbiaanisia kulttuureja 

Muotoutumisvaihe'' noin 4000 eaa. – 400 eaa.
Real Alto, Loma Alta: pieniä kalkkikivikiviveistoksia, jotka esittävät esimerkiksi mies-naista
Valdivian kulttuuri n 3500–1800 tai 3600–1500 Manabi, eteläinen Esmeraldas, Guayas, Los Rios, El Oro, ympyrämäisiä soikeita rakenteita ja taloja. Esimerkiksi Real Alton keramiikka.
Machalillan kulttuuri noin 1800–300 eaa. Manabissa, neliömäisiä rakenteita, kallon venytystä statuksen merkiksi
Chorreran kulttuuri noin 1200/900–500/300 eaa. maissin viljelyäAlueellinen kehitys 300 eaa. – 500 jaa.

Merikulttuureja jotka kävivät kauppaa balsalautoin
Bahía (de Caraquez) 500 eaa. – 650 jaa., suurehkoja, vahvasti johdettuja sotia käyviä kyliä, alkavaa valtioistumiskehitystä
Guangala Bahiasta pohjoiseen 100 eaa. – 800 jaa. (tai 500eaa – 500 jaa.)
Jambeli Ecuadorin etelärannikon seudun saarilla, simpukoiden yms alkeellista keräilyä n 500 eaa. – 500 jaa.
Muita
Jama-Coaque 350 eaa. – 1450 jaa.
La Tolita 500 eaa. – 300/700 jaa., ulottui Kolumbiaan
Orfèvrerie 600 eaa. – 300 jaa. päiväntasaajan seuduilla
Cotocollao
Cerro Narrío
Panzaleo o Cosanga – Píllaro
Myöhäisimmät, integraatio''', ”valtiot” ja niiden aikalaiset
Manteño – Huancavilca 500 eaa. – 1450 jaa.
Manta, 500/800–1530 jaa.
Milagro-Quevedo 
Pienissä maanviljelijäkylissä elävät Nigua, Chachi, Campaz, Caraque ja Malaba 
Puná 
Myöhäisiä ylämaassa
Sierra du nord, Kolumbian vaikutusta, ilm sama kuin Pasto Etelä-Kolumbiassa ja Garchissa
Cara (Caranqui) osavaltioissa Ibarra, Otavalo and Cayambe
Panzaleo eli Quito Quiton laakso, Cotopaxi, Tungarahua
 Purubha Chimborazon alueella
Cañari etelän vuorilla
Palta, keskus Lojan lähellä oleva Saraguro, jolla kytkentäjä Amazonin Shuar-heimoon

Lähteet

Aiheesta muualla 
 The Precolumbian Past of Ecuador 

Esikolumbiaaniset kulttuurit
Paul Phillips

Paul Phillips (s. 9. elokuuta 1972, San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen pokeriammattilainen. 

Phillips kirjoitti Boa-nimisen WWW-palvelinohjelman opiskellessaan Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Se on edelleen käytössä, mutta Phillips ei sitä enää ylläpidä. Vuonna 1996 Phillips aloitti Go2Netin teknologiajohtajana (Chief Technical Officer). Yrityksen osakkeiden myynnistä saamansa rahan hän sijoitti pokeriin.

Pokeriura 

Phillips on pokerimaailmassa kiistelty henkilö. Häneltä kiellettiin pääsy World Series of Pokerin (WSOP) turnauksiin 2000-luvun alussa turnaussarjaa koskevien kriittisten lausuntojen takia. Lausunnot koskivat Horseshoen kasinon tapaa jakaa osallistumismaksu pelaajien ja kasinotyöntekijöiden kesken. Vaikka kilpailukielto kumottiin loppuvuodesta 2001, hän osallistui vain yhteen WSOP-turnaukseen vuonna 2002 (sijoittuen toiseksi $1,500 triple draw lowball Ace to Five -turnauksessa John Juandan jälkeen).

Phillips ei pelannut yhtään WSOP-turnausta vuonna 2003, mutta oli World Poker Tourilla (WPT) ykkösenä ja kakkosena. WPT:n Legends of Poker -turnauksessa, jossa hän oli toinen, hän ja voittaja Mel Judah tekivät lopussa sopimuksen rahojen jakamisesta ("diilin"). Tästä Sports Illustrated kirjoitti erittäin kriittisesti ja seurauksena oli, että WPT kielsi diilit omissa turnauksissaan. Phillipsin WPT-voitto tuli Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa joulukuussa 2003. Hän kukisti finaalipöydässä muun muassa Dewey Tomkon, Gus Hansenin ja Mel Judahin ja ansaitsi 1 101 980 dollaria.

Vuonna 2004 Phillips oli finaalipöydässä kolmessa WSOP-turnauksessa (omaha hi-lo splitissä ja kahdessa no limit hold'em -turnauksessa). Viime vuosina Phillips ei ole osallistunut pokeriturnauksiin.

Elokuussa 2007 Phillipsin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 Phillipsin blogi LiveJournalissa
 WPT:n profiili

Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat
Vuonna 1972 syntyneet
Elävät henkilöt
Jukka Vilander

Jukka Vilander (s. 27. marraskuuta 1962) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä.

Hän oli tärkeässä roolissa TPS:n 1990-luvun taitteen mestaruuksissa ja oli laitahyökkääjä pelätyssä Musta surma -ketjussa, jossa pelasi Kari Jalosen sekä Arto Javanaisen kanssa. Myöhemmin TPS:n ykkösketjun muodosti Vilander yhdessä Esa Keskisen ja Ari Vuoren kanssa. Vilander on voittanut eniten herrasmiespalkintoja.

1990-luvun puolivälissä Vilander siirtyi Tanskan liigaan ja onkin sen jälkeen sopeutunut tanskalaiseen elämäntapaan toimien maassa valmentajana. Kaudella 2006–2007 hän valmensi Naantalin VG-62-joukkueen kakkosdivisioonan voittoon ja nousuun suomisarjaan.

Tilastot

Lähteet 

 

Suomalaiset jääkiekkoilijat
Aarne Honkavaara -palkinnon voittajat
Matti Keinonen -palkinnon voittajat
Raimo Kilpiö -palkinnon voittajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt
Ony

Ony (oik. Antonio Martos Ortiz, s. 19. helmikuuta 1981, Valencia, Espanja) on espanjalainen laulaja ja yksi D'NASH-yhtyeen jäsenistä. Hän on julkaissut yhden sooloalbumin nimellä Balhen. Laulajanuransa lisäksi hän on esiintynyt muun muassa musikaaleissa ja elokuvassa 20 centímetros.

Diskografia

Albumit 
 Balhen: 13-06 (2003)
 NASH: Capaz de Todo (2006)

Aiheesta muualla 
 Profiili D'NASH-yhtyeen virallisilla kotisivuilla  

Espanjalaiset laulajat
Vuonna 1981 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomi–Korea-seura

Suomi–Korea-seura on 1970 perustettu, puoluepoliittisesti sitoutumaton ystävyysseura, jonka tavoitteena on Suomen ja Korean Demokraattisen Kansantasavallan ystävällisten suhteiden kehittäminen ja lujittaminen sekä maitten välisen taloudellisen ja sivistyksellisen vuorovaikutuksen edistäminen samoin kuin Korean rauhanomaisen jälleenyhdistämisen edistäminen. Seuran edeltäjä oli 6. elokuuta 1968 perustettu Suomi–Korea ystävyyskomitea.

Seuran alkuajan toimintaa väritti sen työ diplomaattisuhteiden saamiseksi Suomen ja Pohjois-Korean välille, joka tapahtuikin 1973.

Suomi–Korea-seuran vaikutuksesta perustettu eduskunnan Korea-solidaarisuusryhmä oli eduskuntahistorian ensimmäinen ystävyysryhmä. Vuosina 1973–1997 toimi seuran yhteydessä myös Suomalais-korealainen kauppayhdistys, jonka toiminta jäi vähäiseksi.

1990-luvulla seura oli organisoimassa yhteistyössä Via Dolorosa -järjestön kanssa useita junavaunuja sisältäneen ruoka- ja avustuskuorman lähettämisessä ja jakamisessa Pohjois-Korean pahimmin tulvista kärsiville alueille. Syksyllä 2016 Suomi–Korea-seura toimitti 300 kg Lääkärin sosiaalinen vastuu ry:n keräämää lääketieteellistä kirjallisuutta Pohjois-Koreaan. Vuonna 2020 seura osallistui yhdessä pohjoismaisten Korea-ystävyysseurojen sekä ruotsalaisen Trosgnistans Mission -järjestön kanssa projektiin, jonka avulla saataisiin Pohjois-Koreaan toimitettua koronatestauslaitteisto. Seuralla on Pjongjangissa myös kummikoulu, jonka toimintaa se tukee. Tämän lisäksi Suomi–Korea-seura on ollut auttamassa korealaisia eri alojen asiantuntijoita heidän vieraillessaan Suomessa. 

Seuran ensimmäisiä puheenjohtajia olivat Rakennustyöväenliiton toimitsija Kauko Aaltonen ja tuolloinen sosiaali- ja terveysministeri Osmo Kaipainen. Vuosina 1985–2006 Korea-seuraa johti kansanedustaja Pekka Leppänen, joka toimi seuran kunniapuheenjohtajana ennen kuolemaansa. Seuran puheenjohtajana on vuodesta 2015 eteenpäin toiminut Pekka Kotkasaari Riihimäeltä.

Parhaimmillaan seuralla on ollut ainakin 450 jäsentä; nykyään jäseniä on noin 250. 
Seuran kotipaikkakunta on Helsinki ja paikallisosastoja tai toimintaa on ollut myös Tampereella, Turussa, Porissa, Seinäjoella, Vaasassa ja Pohjois-Pohjanmaalla. Seura julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä Korean ystävät (), jota edelsi 1983–1997 ilmestynyt Suomi–Korea-seuran tiedote ().

Suomi–Korea-seuralla on vastaavasti ystävyysseura Pohjois-Koreassa: Korea-Suomi-seura. Suomessa toimii myös Suomen Juche-aatteen opintoyhdistys.

Lähteet

Aiheesta muualla
Suomi–Korea-seura

Korea-seura
Pohjois-Korea
Gabrovo

Gabrovo () on kaupunki Pohjois-Bulgariassa ja samannimisen alueen pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Balkanvuorten kupeessa Jantra-joen laaksossa. Gabrovo tunnetaan Bulgarian pisimpänä kaupunkina, sillä se kulkee 25 kilometriä Jantra-jokea pitkin. Kaupungin väkiluku on 58 367 (2011).

Historia
Legendan mukaan kaupungin perusti seppä Ratso Kovatša 1300-luvulla, mutta historiallisia todisteita tästä ei ole.

Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1479 ja 1700-luvulla se kuului osaksi Osmanien valtakuntaa. 1800-luvulla Gabrovosta tuli käsityön, kaupankäynnin ja sivistyksen keskus. Kaupungin arvon Gabrovo sai vuonna 1860.

1900-luvulla Gabrovosta tuli tärkeä tekstiilikaupan ja teollisuuden keskus.

Kulttuuri

Kaupunki tunnetaan kansainvälisesti huumorin ja satiirin keskuksena. Gabrovossa on kaksi teatteria, Ratso Stojanovin draamateatteri ja nukketeatteri. Lisäksi Gabrovosta löytyy Huumorin ja satiirin talo, joka toimii kulttuurisena instituutiona, museona ja galleriana.

Ystävyyskaupungit
 Thun
 Mytištši

Lähteet 

Bulgarian kaupungit
Nigerian avaruusjärjestö

Nigerian avaruusjärjestö (Space Research and Development Agency eli NASRDA) toimii Nigerian liittovaltion Tiede- ja teknologiaministeriön alaisuudessa koordinoiden maansa avaruustoimintaa.  Se perustettiin vuonna 1998 tuolloin 93 miljoonan (Nigerian?) dollarin budjetilla.

Scope
Nigerian avaruusohjelman (Nigerian Space Programme, NSP) keskeiset tavoitteet ovat:
 avaruustiede
 avaruustekniikka, jota edistetään koulutuksella. Kehityskohteita ovat mm. piensatelliitit ja rakettitekniikka, datan käsittely.
 kaukokartoitus - maa-asema on keskeinen tavoite
 tietoliikenteen kehittäminen
 turvallisuuspolitiikka

Suunnitellut missiot
NigeriaSat-2-kaukokartoitussatelliitti – satelliitin suunnittelu ja rakennus alkoi Englannissa 6. marraskuuta 2006, laukaisun piti olla vuonna 2009. Laukaisu on kesäkuussa 2011.
NIGCOMSAT-1-tietoliikennesatelliitti – laukaisu vuonna 2007
 poliittisen lausunnon mukaan (Prof. Turner Isuon, vuonna 2006) Nigeria aikoo toteuttaa miehitetyn avaruuslennon Kuuhun vuonna by 2030.

Lähteet

Aiheesta muualla
NASRDAn kotisivu
GlobalSecurity.org artikkeli Nigerian avaruustoiminnasta
NigeriaSat-1 
NigeriaSat-2 
NigeriaSat-2 lehdistötiedote

Avaruusjärjestöt
Anne-Mari Virolainen

Anne-Mari Virolainen (s. 5. joulukuuta 1965 Turku) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuodesta 2007, puolueensa varapuheenjohtaja vuodesta 2010 sekä Sipilän hallituksen ulkomaankauppa- ja kehitysministeri vuosina 2018–2019.

Koulutus ja työura 
Virolainen kirjoitti ylioppilaaksi Liedon lukiosta vuonna 1984 ja valmistui Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1990 kauppatieteiden maisteriksi pääaineena kansainvälinen liiketoiminta, minkä jälkeen hän työskenteli yritysmaailmassa muun muassa markkinointitehtävissä. Ennen valintaansa eduskuntaan Virolainen työskenteli vuodesta 2005 ICT Turku Oy:n markkinointipäällikkönä.

Poliittinen ura 
Virolainen valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 6 812 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2011 vaaleissa 10 041 äänellä. Virolainen oli ehdolla myös vuoden 2014 eurovaaleissa saaden 10 080 ääntä, mikä ei riittänyt paikkaan. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Virolainen valittiin 7 196 äänellä kolmannelle kansanedustajakaudelle. Eduskuntavaaleissa 2019 Virolainen keräsi kaikkiaan 7 246 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.

Virolainen on ollut suuren valiokunnan jäsen vuodesta 2011 ja puheenjohtaja vuodesta 2015. Hän on myös tulevaisuusvaliokunnan ja kansainvälisten asioiden foorumin jäsen. Aiemmilla vaalikausilla hän on ollut  työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan varapuheenjohtaja (2011–2015) ja jäsen liikenne- ja viestintävaliokunnassa (2007–2011), ympäristövaliokunnassa (2009–2011) ja maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007). Ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä hän toimi Sipilän hallituksessa helmikuusta 2018 lähtien.

Kesällä 2010 Virolainen valittiin kokoomuksen kolmanneksi varapuheenjohtajaksi. Ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi hänet valittiin vuoden 2012 ja 2014 puoluekokouksissa.

Virolainen oli Liedon kunnanvaltuuston jäsen vuosina 2005−2020. Hän oli valtuuston puheenjohtaja vuosina 2005–2012 ja varapuheenjohtaja vuosina 2012−2020. Lisäksi Virolainen on toiminut vuodesta 2015 Varsinais-Suomen maakuntahallituksessa.

Virolainen toimi pohjoismaisen kansalaisyhteistyön keskusliiton Pohjola-Nordenin hallituksen ja yhdistyksen tukisäätiön hallituksen puheenjohtajana vuosina 2015–2018.

Tasavallan presidentti nimitti Virolaisen ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi 12. helmikuuta 2018.

Yksityiselämä
Virolainen on ollut vuodesta 1989 naimisissa ortopedi, entinen TYKSin sairaalajohtaja ja nykyään Päijät-Hämeen hyvinvointialueen johtaja, Petri Virolaisen kanssa. Heille on syntynyt kolme lasta, joista vanhin menehtyi harvinaiseen LINCL-tautiin vuonna 2005.

Virolainen asuu Littoisissa, aiemmin Liedon puolella ja vuodesta 2020 Kaarinan Littoisissa.

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virolaisen kotisivut
 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Nykyiset kansanedustajat
Liedon kunnanvaltuutetut
Suomen ulkomaankauppaministerit
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1965 syntyneet
Elävät henkilöt
Juha Hernesniemi

Juha Antero Hernesniemi (s. 18. lokakuuta 1947 Kannus) on suomalainen neurokirurgi. Hän on toiminut Helsingin yliopiston neurokirurgian professorina ja neurokirurgian klinikan ylilääkärinä Helsingin Töölön sairaalassa (HUS). Aiemmin Hernesniemi työskenteli muun muassa Kuopion yliopistollisessa keskussairaalassa. Hän jäi eläkkeelle joulukuussa 2015.

Suomessa professorin ja ylilääkärin virasta on jäätävä eläkkeelle 68-vuotiaana, mutta ulkomailla Hernesniemi voi edelleen leikata. Jäätyään eläkkeelle Suomessa hän työskenteli ensin Perussa, Indonesiassa, USA:ssa ja Nepalissa. Hän on työskennellyt myös Kiinan Zhengzhoussa Henan Provincial People’s Hospital -sairaalassa neurokirurgina ja neurokirurgisen yksikön johtajana. Vuonna 2020 hän teki edelleen noin 150 leikkausta vuodessa, mutta vuonna 2021 hän joutui yli vuoden mittaiselle tauolle koronasulkujen ja Ukrainan sodan takia.  

Hernesniemi tunnetaan osaamisestaan aivoverisuonten epämuodostumien ja kasvainten leikkaushoidossa. Hän on osallistunut urallaan yli 70 000 neurokirurgisen potilaan hoitoon ja suorittanut yli 16 000 keskushermostoon kohdistuvaa leikkausta. Toimiessaan Hyksissä Hernesniemi leikkasi nelisensataa potilasta vuodessa.

Hernesniemelle myönnettiin ensimmäinen arkkiatri Risto Pelkosen palkinto Tampereen lääkäripäivillä maaliskuussa 2007. Perusteluissa Hernesniemeä kuvailtiin hyväksi lääkäriksi, ”joka on merkittävästi edistänyt lääkärin työn tiedollista ja taidollista sekä ihmisläheistä osaamista”. Palkinto myönnetään lääkärille, jonka hyvään ammatilliseen osaamiseen liittyy oleellisena osana halu toimia kaikin tavoin potilaan parhaaksi, tieto, taito, ihmisläheinen asenne ja halu pysyä ajan tasalla. Suomen Mensa palkitsi Hernesniemen Mensa-palkinnolla vuonna 2011. Marraskuussa 2015 Suomalainen Lääkäriseura Duodecim palkitsi Hernesniemen Konrad ReijoWaaran palkinnolla.

Teokset 

 Juha Hernesniemi: Aivokirurgin muistelmat. WSOY, 2022. ISBN 9789510461785

Lähteet

Aiheesta muualla
 Peurakoski, Tomi: 67-vuotiaan suomalaiskirurgin nopeus hämmentää HS.fi. 9.6.2015 

Suomalaiset neurokirurgit
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Tommola

Tommola on Heinolan kaupunginosa keskustan ja pohjois-eteläsuuntaisen Heinolan harjun kaakkoispuolella. Tommolan kohdalla leveänä virtaavan Kymijoen pohjoisrannalla sijaitsee kaupungin vanhainkoti Hopeasilta. Tommolassa on useita teollisuuslaitoksia, kuten Peltosen suksitehdas ja Heinolan saha. Lisäksi Tommolassa on elintarvikekauppa, parturi, ravintola ja pizzeria. 

Tommolassa on yksi päiväkoti ja alakoulun luokat 1–9. Heinolan keskustaan on matkaa 0,6–2,5 kilometriä. Alueeltaan varsin laajassa Tommolassa teollisuus- ja asuinalueet ovat erillään, ja asuntoalueet ovat rauhallisia. Asuntokanta koostuu pääasiassa kerrostalo- ja omakotitaloasutuksesta. Tommolasta on Sahanniemen kautta siltaa pitkin rautatien ja kevyen liikenteen yhteydet Rautsaloon.

Aiheesta muualla 
 Tommola Kansalaisen Karttapaikka -palvelussa

Heinolan kaupunginosat
Suomen lähiöt
Kjustendil

Kjustendil (, historiallisesti Велбъжд Velbăžd) on kaupunki on Länsi-Bulgariassa 22 kilometrin päässä Makedonian rajalta. Kjustendil on Kjustendilin alueen pääkaupunki. 

Kjustendilin asukasluku on 44 111 (2011). Kjustendil sijaitsee Kjustendilin laakson eteläosassa noin 90 kilometrin päässä maan pääkaupungista Sofiasta lounaaseen. 

Kaupunki tunnetaan lämpimistä mineraalilähteistään, joiden ympärille on syntynyt terveyskylpylöitä.

Kuvia alueelta

Ystävyyskaupungit 

  Cocoa Beach, Yhdysvallat

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kjustendil BGGlobe:ssa

Bulgarian kaupungit
Ihmisoikeusliitto

Ihmisoikeusliitto ry on suomalainen, uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton vuonna 1979 perustettu yleinen ihmisoikeusjärjestö. Liiton tehtävänä on edistää perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista ja tunnettavuutta sekä vastustaa ihmisoikeusloukkauksia Suomessa.

Ihmisoikeusliitto on Ihmisoikeusliittojen kansainvälisen keskusliiton (International Federation for Human Rights, FIDH) jäsen ja eurooppalaisen ihmisoikeusjärjestön, European Association for the Defense of Human Rights (AEDH), yksi perustajajäsenistä. Ihmisoikeusliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.

Ihmisoikeusliiton pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2013 lähtien valtiotieteiden tohtori Kaari Mattila (entiseltä nimeltään Päivi Mattila). Ihmisoikeusliiton johtokunnan puheenjohtajana toimii valtiotieteiden tohtori Maija Jäppinen.

Lähteet

Aiheesta muualla
Ihmisoikeusliiton sivut

Suomalaiset ihmisoikeusjärjestöt
Ostlandin valtakunnankomissariaatti

Ostlandin valtakunnankomissariaatti (, kirjaimellisesti Itämaan valtakunnankomissariaatti) oli Saksan muodostama miehityshallinto vuosina 1941–1944. Se käsitti suurimman osan toisessa maailmansodassa Neuvostoliitolta vallatusta Latviasta, Liettuasta, suurimman osan Valko-Venäjästä ja pohjoisen osan Itä-Puolasta. Valtakunnankomissariaatti jakautui Latvian, Liettuan, Viron ja Valko-Venäjän päähallintopiireihin.

Valtakunnankomissaarina toimi Hinrich Lohse 1941–1944 ja Erich Koch 1944–1945.
Fred Hale

Fred Harold Hale, Sr. (1. joulukuuta 1890 – 19. marraskuuta 2004) oli maailman vanhin mies yli puolen vuoden ajan. Hän oli kotoisin Yhdysvalloista.

Hale syntyi New Sharonissa, Mainen osavaltiossa vuonna 1890, jolloin Yhdysvaltain lipussa oli vasta 43 tähteä. Hän toimi rautatiepostissa ja mehiläishoitajana. 

Hale meni vuonna 1910 naimisiin Flora Mooersin kanssa, ja samana vuonna syntyi parin ensimmäinen lapsi. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan hänestä tuli maailman vanhin voimassa olevan ajokortin omistava henkilö 108-vuotiaana. Hale eli itsenäisesti 103-vuotiaaksi. 

Halella oli kaihileikkauksen jälkeen varsin hyvä näkö vielä 110-vuotiaana, ja 113-vuotiaana hän pelasi vielä korttia. Hän sai julkisuutta myös "iäkkäimpänä Boston Red Sox -fanina". 

Hale matkusteli vielä vanhoilla päivillään. Hän kävi Japanissa, kokeili surffausta Havaijilla ja vieraili 100-vuotiaaksi tultuaan Euroopassa. Hän sai elämänsä aikana kaikkiaan viisi lasta. 

Hale menehtyi keuhkokuumeeseen vähän ennen kuin olisi täyttänyt 114 vuotta. Tämän jälkeen maailman vanhimman miehen titteli siirtyi Emiliano Mercado del Torolle.

Yli 110-vuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Vuonna 1890 syntyneet
Vuonna 2004 kuolleet
Laakajärvi

Laakajärvi on runsaan 20 kilometrin pituinen, kapeahko ja lähes erämainen järvi Kainuun ja Pohjois-Savon rajalla. Kainuuseen kuuluva osa on Kajaania ja Pohjois-Savoon kuuluva osa Rautavaaraa. Järvi kuuluu Vuoksen vesistön Nilsiän reittiin. Laskujoki lähtee aluksi lounaaseen Sonkajärven suuntaan ja yhtyy parin pienemmän järven (Kiltuanjärvi, Sälevä, Korpinen) jälkeen Nurmijokeen ja sitä kautta Syvärinjärveen ja sittemmin Kallaveteen. Laakajärven pinta-ala on lähes 35 km², ja se on Suomen 105. suurin järvi. 

Järven pohjoisosa kuuluu Kajaaniin, itäosa Sotkamoon ja lounaisosa Sonkajärveen.
Laakajärvi on säännöstelty, mutta säännöstelyn rajat ovat vähäiset, korkeus on 163 - 165 metriä merenpinnasta. Laakajärven Kajaanin puoleiset rannat ovat pääosin Metsähallituksen ja kahden suuren yksityisen metsäyhtiön omistuksessa. Juuri Kajaanin puoleisin osa on sangen luonnontilainen, karikkoinen ja täynnänsä pikku saaria. Nämä saaret ovat merkittäviä selkälokin ja kalasääsken pesimäalueita. Alueella on myös virkistyskäyttömerkitystä. Sotkamon puoleisella kaistaleella on pieni Laakajärven kylä. Järven veden laatu on jonkin verran kärsinyt turvetuotannosta.

Laakajärven Kajaanin puoleiseen osaan on kaavoitettu alun perin parisataa kesämökkiä, mutta erityisesti luonnonsuojelujärjestöjen vaatimuksesta mökkipaikkojen määrää on vähennetty. Järjestöjen mukaan nykyisenkin kaavan mökkimäärä tuhoaa linnuston elinmahdollisuuksia järvellä.

Laakajärvi on alle kymmenen kilometrin päässä Talvivaaran kaivospiiristä ja sitä uhkaavat myös kaivoksen päästöt Lumijoen ja Kivijärven kautta.

Ympäristöministeriön mukaan Laakajärvi ja itse asiassa koko Vuoksen vesistö on kokonaisuudessaan rajattu Kainuun maakunnan ulkopuolelle, millä saattaa olla lainkäytöllisiä vaikutuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ympäristökeskuksen tilastoja
Paikallisten luonnonsuojelujärjestöjen elävää kuvaa
Ja edellisestä Youtube-linkki ympäristöaktivistien kirkkovenesoudusta vuodelta 2002, jolloin järveä uhkasi lähinnä mökkikaavoitus

Nilsiän reitin valuma-alue
Kajaanin järvet
Sotkamon järvet
Sonkajärven järvet