joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
BMW M1

BMW M1 voidaan lukea superautojen luokkaan, se oli ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa keskimoottorinen BMW. Autossa oli DOHC M88/1 3.5 L 6-sylinterinen moottori. Samaa moottoria käytettiin myöhemmin M635 CSi ja E28 M5 -malleissa. Moottorissa oli kuusi erillistä kaasuläppää (yksi joka sylinterille), neljä venttiiliä/sylinteri, Kugelfischerin mekaaninen polttoaineensuihkutus ja Magneti-Marellin elektroninen sytytys. Näillä eväillä se tuotti tehoa  277 hv (204 kW) katuversiona. Auton huippunopeus on 262 km/h. Turboahdettu kilpaversio tuotti jopa 850 hv.

Malli perustuu alun perin Giugiaron suunnittelemaan, vuonna 1972 esiteltyyn Turbo Concept -autoon. BMW Motorsport GmbH vastasi käsinvalmistetun auton tuotannosta vuodesta 1978 vuoteen 1981 luokittelumallina. Alun perin BMW antoi Lamborghinin vastuulle huolehtia korin yksityiskohdista ja valmistaa prototyypit ja sarjatuotantoautot. Lamborghinin taloudellinen tilanne pakotti BMW:n kuitenkin ottamaan projektin vastuulleen huhtikuussa 1978, seitsemän prototyypin jälkeen.

Tuotantomallit kokosi osittain ItalDesign Torinossa, loppukokoonpanon teki Stuttgartissa Saksassa korivalmistaja Baur. Autoa valmistettiin ainoastaan 456 kappaletta.

Vaikka M1 ei koskaan saavuttanut mitään merkittävää kilpamenestystä, se silti muistetaan hienostuneena superautona jossa oli hyvät ajo-ominaisuudet. Vuonna 2004 yhdysvaltalainen Sports Car International lehti nimesi auton kymmenenneksi Top Sports Cars of the 1970's listallaan.

Moottorit

R4 Turbo, 2 L, 200 hv (BMW Turbo 1972)
R6, 24V , 3,5 L, 204 kW (277 hv) @ 6600 r/min (Katuauto)
R6, 24V 345 kW (470 hv) (Kilpaversio) , 626 kW/850 PS (Turboahdettu kilpaversio)

Kuvia

Suorituskyky
BMW M1 katuautoversio kiihtyy noin 5,6 sekunnissa 0–100 km/h ja huippunopeus on 262 km/h. Auto oli vuoteen 1985 asti nopein saksalainen tuotantoauto.

Auto, Motor und Sportin mittaukset 25/1986
0–100 km/h 6,0 s
0–120 km/h 8,3 s
0–140 km/h 10,5 s
0–160 km/h 13,1 s
0–180 km/h 17,5 s
0–200 km/h 21,8 s
1 km, seisovalla lähdöllä 25,4 s
Huippunopeus: 265 km/h

Aiheesta muualla
 http://www.bmwm1.com/

Superautot
M1
1970-luvun autot
Bertie Wooster

Bertram Wilberforce ”Bertie” Wooster on kuvitteellinen hahmo, jonka loi englantilainen kirjailija P. G. Wodehouse. Wooster on tyhjäntoimittaja ja alempaan aatelisluokkaan kuuluva nuorukainen, joka ei koskaan kulje minnekään ilman äärimmäisen älykästä palvelijaansa, ”herrasmiehen henkilökohtaista herrasmiestä”, Jeevesiä. Palvelijan tehtäväksi lankeaakin usein pelastaa isäntänsä tai joku tämän ystävistä tukalista tilanteista. Bertie Wooster esiintyi yli 40 novellissa ja kymmenessä romaanissa tarinan kertojana.

Kirjojen lisäksi Wooster on esiintynyt elokuvassa, radiokuunnelmissa ja televisiosarjoissa, joista tunnetuin lienee Kyllä Jeeves hoitaa. Sarjassa Bertie Woosteria esittää Hugh Laurie.

Perhe
Bertien molemmat vanhemmat ovat kuolleet, mutta hänellä on ainakin kolme tätiä ja setää isänsä puolelta, joskin Wodehouse mainitsee ohimennen Bertien isällä olleen useampia sisaruksia. Tädeistä ainoastaan Dahlialla ja Agathalla on tarinoissa merkittävät roolit.

Woosterilla on ainakin kuusi setää, joista kolme on naitu sukuun:
Tom Travers, Dahlia-tädin puoliso
Spenser Gregson, Agatha-tädin ensimmäinen puoliso
Percy Craye, Worplesdonin jaarli ja Agathan toinen puoliso 
Henry Wooster, suvun ”tärähtänyt” jäsen, jota koko suvun keskuudessa hävetään. Henryllä on kaksi lasta: kaksospojat Claude ja Eustace.
George, Yaxleyn lordi, jolla on mieltymyksiä tarjoilijattaria kohtaan
Willoughby Wooster. 

Bertien serkuilla Claudella ja Eustacella on samoin merkittävä osa useissa tarinoissa, kuten myös Dahlia-tädin lapsilla Angelalla ja Bonzo Traversilla ja Agathan pojalla Thomas ”Thos” Gregsonilla.

Aluksi Bertie Wooster on riippuvainen setänsä Willoughbyn taloudellisesta tuesta, mutta sedän kuoleman myötä hän perii tämän suunnattoman omaisuuden. Wooster pelkää tätiään Agathaa, joka pitää veljenpoikaansa selkärangattomana ja taakkana yhteiskunnalle. Dahlia-täti päinvastoin pitää Bertiestä todella paljon ja kutsuukin hänet usein maatilalleen Brinkley Courtiin.

Bertiellä on myös serkku nimeltä Gussie Mannering-Phipps, joka mainitaan ensimmäisessä Jeeves-tarinassa. Myöhemmin Wodehouse nimesi suvun uudelleen. Gussieta ei tule sekoittaa Bertien kouluaikaiseen ystävään Augustus ”Gussie” Fink-Nottleen, jolla on suurempi rooli tarinoissa.

Koulutus
Bertie on saanut korkealaatuisen koulutuksen; hän on opiskellut sekä Eton Collegessa että Oxfordin yliopistossa. Bertien päähän eivät opetukset kuitenkaan näytä tarttuneen, hän esimerkiksi ei tunnista Jeevesin lainaamia tekstejä William Shakespearen tuotannoksi. Ilmeisesti ainoa taito, minkä Wooster on oppinut Oxfordin ajoilta, on poliisien kypärien varastaminen.

Romanssit
Bertie ei koskaan avioitunut, joskin hän on kihloissa lähes jokaisessa tarinassa. Agatha-tädin mukaan Bertien on syytä mennä naimisiin ja saada Woosterin suku jatkumaan. Eräässä tarinassa Agatha yrittääkin naittaa Bertietä Lady Florence Crayelle, mutta avioliittosuunnitelmat romuttuvat, kun nuorukainen myöhemmin toteaa naisen liian hallitsevaksi. Bertien oli myös mahdoton hyväksyä Florencen vaatimus erottaa Jeeves.

Kirjallisuuden henkilöhahmot
Televisiohahmot
Porsche Carrera GT

Porsche Carrera GT on useita autoalan palkintoja voittanut saksalainen takavetoinen superauto, joka esiteltiin loppuvuodesta 2003. Autoja on valmistettu yhteensä vajaa 1 300 kappaletta.

Yleistä 

Carrera GT on valmistettu katukäyttöön soveltuvaksi. Ominaisuuksiensa puolesta sen voidaan kuitenkin sanoa olevan kilpa-auto. Varusteista voidaan mainita muun muassa luistonesto, ilmastointi, GPS-navigaattori, Bosen hifijärjestelmä ja viisiosainen nahkainen laukkusarja.

Autoa valmistettiin Saksassa Leipzigissä. Ensimmäiset autot olivat vuosimallia 2004 ja tulivat myyntiin Yhdysvalloissa tammikuun lopussa. Viimeinen auto valmistui 6. toukokuuta vuonna 2006.

Tekniikka 

Pohjalevy ja jousitus perustuvat pitkälti vuoden 1998 Porsche 911 GT1 Le Mans -autossa käytettyihin ratkaisuihin. Auton kori on itsekantava hiilikuiturakenne apurungolla. Popular Science -tiedelehti nimesi auton vuonna 2003 Best of What's New -palkinnon saajaksi siinä käytetyn teknologian ja korisuunnittelun vuoksi. Rakenne on erittäin kevyt, mutta samalla vahva. Koko runko painaa vain runsaat 100 kg. 

Autossa käytetään PCCC-kytkintä (Porsche Ceramic Composite Clutch), jonka halkaisija on ainoastaan 169 mm.

Moottori 

Vain 214 kg:n painoinen moottori on kehitetty alun perin LeMansin kestävyyskisoissa käytetystä 5,5-litraisesta vapaastihengittävästä V10-moottorista. Mallia varten moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 0,2 litraa. Sylinteririvit ovat 68 asteen kulmassa toisiinsa nähden.

 V10, 5733 cm3, 456 kW (612 hv) @8000 r/min, 590 Nm @5750 r/min

Suorituskyky 

 Kiihtyvyys 0–100 km/h: Porsche ilmoittaa 3.9s mutta todellisuudessa 3.5s
 Kiihtyvyys 0–160 km/h: alle 7 s
 Kiihtyvyys 0–200 km/h: 9,9 s
 Huippunopeus: 330 km/h

Mittoja 

 Pituus: 4610 mm
 Leveys: 1920 mm
 Korkeus: 1160 mm
 Omapaino: 1380 kg
 Renkaat: 265/35 ZR19, 335/30 ZR20

Palkintoja ym. 

 Road & Track Magazine: Best Dream Car 2004
 Motorweek TV-program: Best Dream Machine 2005

Lähteet 
 http://www.porsche.com/germany/models/918/918-spyder/

Viitteet 

Carrera GT
S-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
Alfa Romeo GT

Alfa Romeo GT on Alfa Romeon vuosina 2003–2010 valmistama coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Alfa Romeo 147- ja 156-malleihin. Se esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2003.

Bensiinimoottoreina olivat aluksi nelisylinterinen 2,0-litrainen (165 hv) ja 3,2-litrainen V6 (240 hv). Ainoa dieselmoottori oli 1,9 JTD (150 hv), josta tuli vuonna 2008 myös 170-hevosvoimainen versio. Vuonna 2005 moottorivalikoimaa laajennettiin 1,8-litraisella (140 hv) bensiinimoottorilla.
 

Bensiinimoottorit

Dieselmoottorit

Lähteet

Aiheesta muualla 

GT
S-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Ascari A10

Ascari A10 on brittiläisen Ascari Carsin valmistama käsin rakennettu superauto, joka esiteltiin Birminghamissa järjestetyssä MPH'06-autonäyttelyssä marraskuussa 2006. Auto on suunniteltu ja käsin tehty Englannissa, Banburyssä. Siinä on hiilikuidusta valmistettu kori, jonka ansiosta auto painaa noin 1 200 kg. Kiihdytys 0–60 mph (0-96 km/h) kestää 2,8 sekuntia ja 0–100 mph (0-160 km/h) alle 6 sekuntia.

Auto on kehitetty Ascari KZ1 -superauton pohjalta. Ulkonäoltään autot muistuttavatkin pitkälti toisiaan. Autoja tullaan valmistamaan tilauksesta vain noin 10 kappaletta.
Brittiläinen televisio-ohjelma Top Gear testasi A10:n ohjelmassaan ja ajoi sillä 1. sijan testiradallaan.

Tekniikka 

Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.

Moottorit 

Moottori on kehitetty BMW M5:n moottorista, jossa on F1-kilparadoilta saatua tekniikkaa.

5.0 (4 941 cm3) - 625 hv

Mitat 

Pituus: 4 300 mm
Leveys: 1 852 mm
Korkeus: 1 138 mm
Akseliväli: 2 636 mm
Omamassa: 1 280 kg

A10
Superautot
Bristol Fighter

Bristol Fighter on brittiläinen superauto, jota on valmistanut pienessä mittakaavassa vuodesta 2004 Bristol Cars.

Yleistä 

Autossa on sulavamuotoisen lokinsiipiovilla varustetun coupe-koria, on suunnitellut entinen Brabham F1 -insinööri Max Boxstrom. Ilmanvastuskerroin (cd) on 0,28 ja väitetty huippunopeus 338 km/h.

Fighterissa on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 4-vaihteinen automaatti. Ensimmäinen auto esiteltiin lehdistölle toukokuussa 2003. Ensimmäisen kerran lehdistö ajoi sitä huhtikuun 2005 EVO Magazinessa.

Moottori 

Bristol on käyttänyt Chryslerin moottoreita vuodesta 1961. Fighterissa käytetään eteen asennettua Dodge Viperistä peräisin olevaa iskutilavuudeltaan 7996 cm3:n kokoista V10-moottoria. Moottori tuottaa tehoa 532 hv (391 kW) 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 698 Nm 4200 r/min käyntinopeudella. Tehokkaammassa Fighter S -versiossa on 636 hv (kovassa vauhdissa ilman patoefektin ansiosta 669 hv).

Fighter T 

Marraskuussa 2006 Bristol julkisti kahdella turboahtimella varustetun Fighter T -version, jossa on edelleen modifioitu V10-moottori, joka tuottaa tehoa 1012 hv 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 1403 Nm 4500 r/min käyntinopeudella. Tehtaan mukaan auto pystyy jopa 432 km/h huippunopeuteen, mutta se on rajattu kuitenkin 306 km/h:een. Kiihtyvyys 0–60 mph tapahtuu alle 3,5 sekunnissa. Auton 6-portainen manuaalivaihteisto on vahvistettu kestämään suuri vääntö ja ykkösvaihteella pystytään kiihdyttämään 100 km/h nopeuteen asti. Alustaa on huomattavasti vahvistettu ja myös maavara on 10 mm normaalimallia pienempi. Vannekoko sekä edessä että takana on 19".

Kun Fighter T siirtyy tuotantoon se tulee olemaan tehokkaampi kuin Bugatti Veyron. Tehokkaampana mallina pysyy kuitenkin edelleen SSC Ultimate Aero TT. Ensimmäiset linjalta tulevat autot toimitetaan asiakkaille todennäköisesti syyskuussa 2007.

Aiheesta muualla

 Bristol Fighter T

Superautot
Caparo T1

Caparo T1 on vuonna 2006 esitelty erittäin kevyt kaksipaikkainen, keskimoottorinen, superauto, joka on muotoiltu hieman Formula 1 -autojen tyylin mukaisesti. USA:ssa ensiesittely tapahtui lokakuun lopussa vuonna 2006 Las Vegasissa (SEMA-Show).

Yleistä 

Car Magazine kommentoi autoa lauseella "A power-weight ratio double the Bugatti Veyron's, and so much downforce you will be able to drive it upside down in tunnel at 150 mph", eli auton tehopainosuhde on kaksi kertaa Bugatti Veyronia parempi ja ajettaessa 240 km/h nopeudella auto tuottaa niin paljon downforcea, että se pysyisi tunnelin katossa. Auto on tiekäyttöön luokittelematon, eli se on lähinnä radalle tarkoitettu Ferrari FXX:n tavoin. Idea auton rakentamiselle tuli Ben Scott-Geddesiltä ja Graham Halsteadilta. Auton ovat kehittäneet samat insinöörit, jotka kehittivät McLaren F1:n. Protyyppivaiheessa ajo-ominaisuuksien testaamisesta ja kehittämisestä radalla huolehtii kilpa-ajaja Chris Goodwin.

Auton kevyestä, komposiittimateriaaleista valmistetusta, korista johtuen tehopainosuhde on jopa 1000 hv (1045 bhp) / 1000 kg , joka on yksi parhaista tehopainosuhteista missään autoissa. Caparo on ensimmäinen sarjavalmisteinen auto, joka rikkoo em. rajan. Auton kokonaispaino on vain 550 kg.

Mallin ensimmäinen ajokelpoinen prototyyppi (XP1) valmistui syyskuun lopussa 2006. Toisen prototyypin (XP2) on tarkoitus valmistua ennen joulua ja ensimmäisen tuotantokappaleen ennakoidaan valmistuvan maaliskuussa 2007. Autoa on tarkoitus valmistaa vain noin kahden kappaleen kuukausivauhdilla, jolloin tuotantomääräksi per vuosi saadaan 24 kpl. Auton ensimmäinen julkinen esittely toimivan version muodossa tapahtuu Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa kesäkuussa 2007. Ensimmäinen auto luovutetaan asiakkaalle heinäkuussa 2007.

Moottori 

 3.5 V8, 577 hv @ 10500 r/min, 420 Nm @ 9000 r/min

Luotettavuuden takia maksimi käyntinopeus on rajoitettu 10 500 r/min:een, mutta valmistajan ilmoituksen mukaan maksimi on 12 000 r/min.

Suorituskyky 

 Huippunopeus: 322 km/h
 Kiihtyvyys 0–100 km/h: 2,5 s
 Kiihdytys ja jarrutus 0–160–0 km/h: alle 5 s

Mitat 

Pituus: 4066 mm
Leveys: 1990 mm
Korkeus: 1076 mm
Akseliväli: 2900 mm
Omamassa: 465 kg

Aiheesta muualla 

 WorldCarFans - Caparo T1 breaks cover during final stages of development

Superautot
Porsche Boxster

Porsche Boxster on Porschen keskimoottorinen takavetoinen roadster-tyyppinen urheiluauto, jota on valmistettu myös Suomessa Uudenkaupungin autotehtaalla. Boxster on Porschen halvin ja pienin automalli. Nimi Boxster on yhdistelmä sanoista boxer, joka on autossa käytetty moottorityyppi, ja roadster, joka on kyseisen auton korityyppi.

Alkuaan Boxsteria oli tarkoitus valmistaa noin 15 000 kappaleen vuosivauhdilla. Menestys on kuitenkin ollut odotettua suurempaa ja vuosituotanto vuosina 2005–2006 (mukaan lukien Porsche Cayman) on ollut noin 28 000 kappaletta. Mallin tärkein markkina-alue on Yhdysvallat, jossa noin 40 % autoista myydään. Valmetin autotehtailla valmistui 200 000. Boxster marraskuussa 2006. Nykyään Boxsteria valmistetaan Uudenkaupungin lisäksi Saksassa Zuffenhausenissa. Uudenkaupungin autotehtaan viimeiset Porschet valmistuvat vuonna 2011, jonka jälkeen sekä Boxsterin että Caymanin tuotanto siirtyy Itävaltaan.

Boxster 986 (1996–2004) 

Ensimmäisen sukupolven Boxster esiteltiin vuonna 1996. Ensimmäiset valmistuneet autot ovat vuosimallia 1997. Auton valmistus aloitettiin Stuttgartissa, aikaisemmin Porsche 928 -mallia valmistaneella tehtaalla. Syyskuussa 1997 mallisarjan valmistus aloitettiin myös Uudessakaupungissa ja kaiken kaikkiaan Suomessa valmistettiin lähes 70 prosenttia 986-mallisarjasta. Moottorit ovat 6-sylinterisiä boxereita ja tilavuudeltaan 2,5–3,2 litraa. Malliston tehokkain versio on 258 -hevosvoimainen 3.2 S.

Boxster 987 (2005–) 

Toisen sukupolven mallin ensiesittely tapahtui Pariisin autonäyttelyssä vuonna 2004. Myyntiin malli tuli seuraavana vuonna. Ulkonäöltään auto muistuttaa edellistä sukupolvea, mutta mm. ajovalot on muotoiltu samaan aikaan esitellyn 911-mallin mukaisesti pyöreämmäksi. Boxer-moottorien iskutilavuus on kasvanut hieman, valikoima vaihtelee 2,7 ja 3,4 litran välillä. Autosta odotellaan uudistettua versiota vuonna 2009. Tällöin siihen tulee mm. uusi etupuskuri, suuremmat ilmanottoaukot ja ksenonajovalot. Samanlaisia muutoksia odotetaan myös takaosaan.

Lähteet 

Boxster
S-segmentin autot
Mustahuulitarhakotilo

Mustahuulitarhakotilo (Cepaea nemoralis) on maalla elävä kuorellinen nilviäinen.

Ulkonäkö 
Mustahuulitarhakotilon tunnistaa mustasta huulesta. Niiden väritys on muuten samanlainen kun valkohuulitarhakotilolla (Cepaea hortensis). Lisäksi mustahuulitarhakotilo on hiukan suurempi kuin valkohuulitarhakotilo.

Levinneisyys 
Mustahuulitarhakotiloita on Suomessa melko vähän, mutta niitä löytyy harvakseltaan melko eteläisestä Suomesta.

Lähteet 

Maakeuhkokotilot
Vetterli M 1869

Vetterli M 1869 on sveitsiläisen Friedrich Vetterlin suunnittelema putkimakasiinilla varustettu jalkaväkikivääri. Kivääristä on olemassa myös myöhempiä muunnoksia, kuten Vetterli M1881.

Käyttö Suomessa 

Vetterli M 1869 -kiväärejä salakuljetettiin Suomeen SS John Graftonilla aktivisteille. Tapahtumasta johtuen kiväärityyppiä kutsuttiin Suomen sisällissodan ja talvi- sekä jatkosodan aikoina Graftoneiksi. 

Kiväärityyppi oli vanhentunut jo Suomen sisällissodan aikana, jolloin ajanmukaista aseistusta kansainvälisesti edustivat Itä-Euroopassa venäläinen kolmen linjan kivääri vuodelta 1891 sekä saksalainen Mauser vuodelta 1898. Vetterli M 1869:ää kuitenkin käytettiin vielä Suomen sisällissodan aikana rintamajoukoillakin.

Aiheesta muualla

The Vetterli Series
M1869, M1869/71, M1878 & M1881 Vetterli 

  

Kiväärit
Arbre du Ténéré

L’Arbre du Ténéré eli Ténérén puu oli Saharan autiomaassa kasvanut kierreakaasia, joka tunnettiin maailman syrjäisimpänä puuna. Se toimi aikanaan maamerkkinä Nigerin koillisosan Ténérén alueella kulkeneille karavaaneille. Puu oli niin tunnettu, että se oli ainoa puu, joka oli merkitty karttaan, jonka mittakaava oli 1:4 000 000.

L’Arbre du Ténéré oli viimeinen jäljelle jäänyt puu ajalta, jolloin aavikko ei ollut niin kuiva kuin nykyään. Puu oli ollut yksinään vuosikymmeniä. Talvella 1938–1939 puun lähistölle kaivettiin kaivo, ja ilmeni että puun juuret ulottuivat pohjaveteen 33–36 metriä maanpinnan alla.

Puu kuoli vuonna 1973 libyalaisen rekan törmättyä siihen. 8. marraskuuta 1973 kuollut puu siirrettiin Nigerin kansallismuseoon Niameyssä. Sen tilalle pystytettiin yksinkertainen metalliveistos symboloimaan puuta.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Puuyksilöt
Veistokset
Sahara
Akaasiat
Songs of Silence

Songs of Silence - Live in Tokyo on suomalaisen Sonata Arctican ensimmäinen livealbumi. Se nauhoitettiin 4. syyskuuta 2001 Shibuya On Air Eastilla Tokiossa, Japanissa ja julkaistiin Suomessakin samassa kuussa. Konsertti on nauhoitettu Silence-albumin kiertueelta, ja se sisältää lisäksi Sonata Arctican ensimmäisen albumin Ecliptican, kappaleita.

Suomessa albumi päätyi albumilistan 22. sijalle ja pysyi top 40:ssä 6 viikkoa. Se on ainoa Sonata Arctican albumeista, joka ei ole myynyt kultaa Suomessa. Myöhemmin Sonata Arctica on julkaissut For the Sake of Revenge -live-CD:n ja -DVD:n.

Kappalelistaus
 "Intro" (1,11)
 "Weballergy" (4,25)
 "Kingdom For a Heart" (4,10)
 "Sing In Silence" (3,50)
 "False News Travel Fast" (5,20)
 "Last Drop Falls" (5,15)
 "Respect the Wilderness" (4,03)
 "FullMoon" (5,24)
 "The End of This Chapter" (6,01)
 "Replica" (5,12)
 "My Land" (5,02)
 "Black Sheep" (4,08)
 "Wolf & Raven" (6,09)

Aiheesta muualla
 

Vuoden 2001 konserttitallenteet
Sonata Arctican albumit
Eric Carmen

Eric Howard Carmen (s. 11. elokuuta 1949 Cleveland, Ohio, USA) on yhdysvaltalainen laulaja, laulunkirjoittaja, kitaristi ja kosketinsoittaja.

Hänen suurimmat menestyksensä tulivat 1970-luvulla, ensiksi yhtyeessä Raspberries (jonka suurin hitti oli "Go All The Way"), ja sen jälkeen soolouralla, sisältäen hittejä kuten "All By Myself" ja "Never Gonna Fall In Love Again".

Diskografia

The Raspberries

Singlet 
Don't Want to Say Goodbye (1972)
Go All the Way (1972)
I Wanna Be With You (1972)
Let's Pretend (1973)
Tonight (1973)
I'm a Rocker (1973)
Overnight Sensation (1974)

Albumit 
The Raspberries (1972)
Fresh Raspberries (1972)
Side 3 (1973)
Starting Over (1974) 
Raspberries Best (1976)
Live on Sunset Strip (2007)

Eric Carmen

Singlet 
All By Myself (1976)
Never Gonna Fall In Love Again (1976)
Sunrise (1976)
Thats Rock N Roll (1976)
She Did It (1977)
Boats Against The Current (1977)
Marathon Man (1977)
Change Of Heart (1978)
Haven't We Come Along Way (1978)
End Of The World (1978)
Its Hurts To Much (1980)
All for Love (1980)
Foolin Myself (1980)
I Wanna Hear It From Your Lips (1984)
I'm Through with Love (1984)
The Rock Stops Here (1986)
Make Me Lose Control (1988)
Hungry Eyes (1988)
Reason To Try (1989)
My Heart Stops (1991)
I Was Born to Love You (2000)
Brand New Year (2013)

Albumit 
Eric Carmen (1975)
Boats Against the Current (1977)
Change of Heart (1978)
Tonight You're Mine (1980)
Eric Carmen (1984)
The Best of Eric Carmen (1988)
I Was Born to Love You (2000)
The Essential Eric Carmen (2014)

Suomenkielisiä versioita Eric Carmenin kappaleista 
All By Myself = Vain Yksinäin Tapani Kansa (1976)
Never Gonna Fall In Love Again = Anna Vielä Olla Hiukan Mun Kari Tapio (1977)
All By Myself = Vain Yksinäin Niskavuoren Aarnet (1996)

Aiheesta muualla 
 Eric Carmen virallinen nettisivu

Yhdysvaltalaiset kitaristit
Yhdysvaltalaiset kosketinsoittajat
Yhdysvaltalaiset laulajat
Vuonna 1949 syntyneet
Elävät henkilöt
Jaguar XJR-15

Jaguar XJR-15 on Jaguarin harvinainen superauto, jota valmistettiin vain 50 kappaletta. Auto kehitettiin yhdessä Tom Walkingshaw Racingin kanssa ja se perustuu mekaanisesti Le Mansin voittaneeseen Jaguar XJR-9 kilpa-autoon ja sen aerodynaamisen korin on muotoillut Peter Stevens, joka muotoili myös McLaren F1:n. Auton runko ja kori ovat hiilikuitua ja kevlaria.

Autoa valmistettiin Coventryn tehtaalla Englannissa vuosina 1990-1992. Osa XJR-15:istä on muunnettu ratakäyttöön, kaikki autot ovat yksityisomistuksessa.

Kuusitoista XJR-15 autoa kilpaili Jaguar Sport Intercontinental Challengessa, Monacossa vuonna 1991. Miljoonan dollarin voiton vei Armin Hahne.

Moottorit 

Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.

6.0 (5993 cm3) - 450 hv

XJR-15
Superautot
1990-luvun autot
Koenigsegg CCX

Koenigsegg CCX on Koenigseggin superautomalli. Kirjain X tulee roomalaisesta numerosta joka tarkoittaa lukua 10, luku viittaa ensimmäisen CC-mallin kymmenvuotissyntymäpäivään. CCX on tehty edeltäjiänsä paremmin Yhdysvaltojen markkinoille sopivaksi täyttämään Yhdysvaltojen säännösvaatimukset.

Mitat 

Pituus: 4 293 mm
Leveys: 1 996 mm
Korkeus: 1 120 mm
Omamassa: 1 180 kg
Huippunopeus noin 395 km/h (Koenigseggin mukaan, tulosta ei ole tarkistettu)

CCX
Superautot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Jor-El

Jor-El on fiktiivinen hahmo Teräsmies-sarjakuvissa. Jor-El on kryptonilainen ja Teräsmiehen biologinen isä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Action Comics #1 vuonna 1938 ja hänet loivat Jerry Siegel ja Joe Shuster.

Jor-El oli erittäin kunnioitettu tiedemies Krypton-planeetalla. Hän huomasi että Kryptonia uhkasi tuho, mutta planeetan muut tiedemiehet vähättelivät uhkaa. Juuri ennen tuhoa Jor-El ehti kuitenkin pelastaa poikansa Kal-Elin lähettämällä hänet avaruusaluksessa Maahan.

Henkilötiedot 
 Ensiesiintyminen: Action Comics #1 (1938)
 Nimi: Jor-El
 Ammatti: Tiedemies
 Toimipaikka: Krypton
 Siviilisääty: Naimisissa (Lara Lor-Van)
 Tunnetut sukulaiset: Kal-El (poika), Zor-El (veli), Kara (veljentytär)

Jor-Elin esittäjiä 
 Jeff Chandler (Adventures of Superman 1952)
 Marlon Brando (Teräsmies, Teräsmies II 1978–1980)
 George Lazenby (Superboy 1988)
 David Warner (Teräsmieheni 1994)
 Christopher McDonald (Teräsmies (animaatiosarja) 1996-2000
 Terence Stamp (Smallville 2003–
 Russell Crowe (Man of Steel 2013)

Aiheesta muualla 
 Teräsmiehen kotisivu

DC-universumin sivuhenkilöt
Teräsmies

de:Superman#Herkunftsgeschichte
sv:Lista över figurer i Stålmannens universum#Jor-El
Volkswagen Race Touareg 2

Volkswagen Race Touareg 2 on Volkswagenin aavikkoralleihin rakentama kilpa-auto. Se kilpaili kauden 2006 aavikkoralleissa ja vuoden 2007 Dakar-rallissa, kuljettajinaan muun muassa Carlos Sainz ja Ari Vatanen. Auto oli parannettu versio Volkswagen RT05-autosta, esimerkiksi moottorin vääntöä oli lisätty ja ohjaamon ilmanvaihtoa parannettu.

Vauhdillisesti auto oli kilpailukykyinen, mutta luotettavuusongelmat pudottivat tallin kärjestä. Vuoden 2009 Dakar-rallissa Giniel de Villiers kartturinaan Dirk Von Zitzewitz nappasi ensimmäisen henkilökohtaisen Dakar-voittonsa ja samalla Race Touareg malliston ensimmäisen kilpailuvoiton ja 2010 sillä saavutettiin jo kolmoisvoitto kuljettajinaan Sainz (1.), Al-Attiyah (2.) ja Miller (3.)

Aiheesta muualla 
Touareg 2 Volkswagenin virallisilla moottoriurheilusivuilla

Race Touareg 2
Erämaaralliautot
Jon Lech Johansen

Jon Lech Johansen (s. 18. marraskuuta 1983 Harstad, Norja), tunnettu myös nimellä DVD Jon, on norjalainen koodinmurtaja, joka on murtanut kopiosuojauksia ja teknisiä käyttörajoitteita. Hän on julkaissut muun muassa DeCSS-nimisen tietokoneohjelman, jolla voidaan purkaa DVD-videolevyjen CSS-salaus. Viimeksi hän onnistui osittain murtamaan Applen iPhonen pakkoaktivoinnin.

Lähteet

Aiheesta muualla 
So sue me, Jon Lech Johansenin verkkopäiväkirja

 

Ohjelmoijat
Krakkerit
Norjalaiset henkilöt
Vuonna 1983 syntyneet
Elävät henkilöt
Magica

Magica on Dion kahdeksas albumi vuodelta 2000. Se on konseptialbumi. Levyllä esiintyy jälleen kitaristi Craig Goldy. Magicaa pidetään Dion paluualbumina, sillä siinä palataan menestyneempään 1980-luvun soundiin. Ronnie James Dion mukaan yhtyeen piti nauhoittaa Magica II - ja Magica III -albumit vuonna 2010, mutta hänellä syksyllä 2009 diagnosoitu vatsasyöpä ja siitä johtunut kuolema toukokuussa 2010 peruutti suunnitelmat lopullisesti. Magicaa pidetään yhtenä Dion parhaista albumeista Holy Diverin ja The Last in Linen ohella. Albumin suosituin raita lienee lähes kuusi- ja puoliminuuttinen As Long As It's Not About Love.

Kappaleet

Kokoonpano
Ronnie James Dio – laulu
Craig Goldy – kitara
Jimmy Bain – basso
Simon Wright – rummut
Scott Warren – kosketinsoittimet

Lähteet 

Dion albumit
Vuoden 2000 albumit
Off Broadway

Off Broadway tarkoittaa näytelmiä ja musikaaleja, joita esitetään New Yorkissa mutta Broadway-teattereita pienemmissä teattereissa, kuitenkin suuremmissa kuin Off-Off-Broadway-tuotantoja. Off Broadway -teattereissa on 100–499 paikkaa. Yleensä Off Broadway -tuotannot ovat halvempia, vähemmän mainostettuja ja vähemmän tunnettuja.

Joskus menestyneet Off Broadway -show’t siirtyvät myöhemmin Broadwaylle. Esimerkiksi musikaalit Godspell, Avenue Q, Rent, Spring Awakening, Hair, Grey Gardens ja Little Shop of Horrors sekä näytelmät Doubt ja I Am My Own Wife aloittivat Off Broadway -show’na. Jotkut show’t menestyvät Off Broadwayllä useita vuosia, kuten Stomp, Blue Man Group, Altar Boyz, A Perfect Crime ja Naked Boys Singing. Teatterihistorian pisimpään jatkunut musikaali The Fantasticks vietti ensimmäiset 42 vuottaan Off Broadwayllä.

Manhattanin kulttuuri
Teatteri
Tsukubō

Tsukubō  () oli japanilainen T-kirjaimen muotoinen salkoase, joka oli tarkoitettu pidätysvälineeksi poliisiviranomaisten käyttöön. Tsukubōssa on pitkän varren päässä isohko t-kirjaimen muotoinen raudoitettu tartuntapää, joka on varustettu naskalimaisilla rautapiikeillä, jonka vuoksi pidätettävän oli vaikea tarttua siihen ja tsukubōlla työntämiseen tai tuuppimiseen tuli lisätehoa. Tsukubōlla yritettiin saada, työntämällä tai painamalla, pidätettävä haluttuun suuntaan, jolloin hänet oli helpompi hallita ja riisua aseista. Tsukubō oli erityisesti komonon, samurailuokkaan kuulumattomien poliisiviranomaisten, käytössä Edo-kaudella. Sitä käytetään yleensä samurai-elokuvissakin

Lähteet

Kirjallisuus

Viitteet 

Tsukubō
Japanilaiset teräaseet
Onnenruudut

Onnenruudut oli MTV3-kanavan visailuohjelma, jota esitettiin kesinä 1997–1999. Ohjelmalla oli sen elinkaaren aikana kaksi juontajaa, kahdella ensimmäisellä kaudella näyttelijä Olli Keskinen ja kolmannella kaudella viihdemies Päiviö Pyysalo. 

Ohjelmassa oli tarkoitus etsiä oikeita vastauksia esitettyyn kysymykseen, joihin tuli mahdollisia vaihtoehtoja isolle televisiotaululle, jossa oli ruutuja kuusitoista kappaletta. Ohjelmassa kahdella ensimmäisellä kierroksella oli mukana kolme kilpailijaa. Kahdella ensimmäisellä kierroksella televisiotaululle tuli kuusitoista vastausvaihtoehtoa, joista yksitoista oli oikein ja viisi väärin. Ensimmäisestä oikeasta vastauksesta sai 10 pistettä, toisesta 20 jne. Oikean vastauksen jälkeen kilpailija sai päättää, jatkaako vuoroaan vai siirtääkö sen seuraavalle kilpailijalle. Väärästä vastauksesta kilpailija menetti kaikki pisteensä ja vuoro siirtyi automaattisesti seuraavalle. Kierros päättyi, kun joko kaikki oikeat tai kaikki väärät vastaukset oli löydetty. Kaksi eniten pisteitä kerännyttä kilpailijaa pääsi kahden ensimmäisen kierroksen jälkeen jatkoon. Jos kaksi kilpailijaa oli tasapisteissä, heiltä kysyttiin kysymys, ja kysymykseen oikein vastannut pääsi jatkoon. Ensimmäisellä kaudella ensimmäisenä pudonnut kilpailija ei voittanut mitään, mutta kahdella jälkimmäisellä kaudella hän sai lohdutuspalkinnon. 

Seuraavalla kierroksella televisiotaululle tuli kaksitoista vastausvaihtoehtoa, joista kahdeksan oli oikein ja neljä väärin. Ensimmäisen kierroksen voittajalta kysyttiin, montako oikeaa vastausta hän uskoo löytävänsä. Tämän jälkeen toiselta kilpailijalta kysyttiin, yrittääkö hän löytää suuremman määrän oikeita vastauksia vai antaako toisen yrittää löytää vastaukset. Jos kilpailija löysi niin monta vastausta kuin uskoi löytävänsä, hän voitti kierroksen ja sai pisteen. Jos hän vastasi väärin, vastausvuoro siirtyi toiselle kilpailijalle ja jos tämä löysi yhden oikean vastauksen, hän voitti kierroksen. Ensimmäisenä kaksi voittoa saanut kilpailija pääsi kilpailun viimeiselle kierrokselle. Jos kummallakin oli kahden kierroksen jälkeen yksi voitto, pelattiin yksi ylimääräinen kierros. Toisena pudonnut kilpailija sai kuitenkin aina palkinnon, jonka sai itse valita. 

Viimeisellä kierroksella kilpailijan piti yrittää löytää 60 sekunnissa kuusi oikeaa vastausta kahdestatoista vaihtoehdosta. Hän kosketti kädellä ruutuja ja kun kuusi vastausta oli valittu, ohjelman ensimmäisellä kaudella hän kävi nykäisemässä ongenvapaa, ja televisiotaulu näytti, montako vastausta oli oikein. Toisella kaudella lattiassa oli punaisia, keltaisia ja vihreitä ruutuja, ja hänen piti selvittää oikeiden vastausten lukumäärä hyppäämällä yhteen niistä. Se, minkä väriseen ruutuun hänen piti hypätä riippui siitä, mikä hänen kilpailijavärinsä oli ensimmäisellä kierroksella ollut. Kolmannella kaudella hänen piti vain yksinkertaisesti hypätä lattian keskellä olevaan ruutuun. Viimeiselle kierrokselle selviytynyt kilpailija sai palkinnon, jonka sai itse valita. Jos hän onnistui löytämään kaikki kuusi oikeaa vastausta, hän sai myös bonuspalkinnon. 

Visailuohjelmat
Tokion keisarillinen palatsi

Tokion keisarillinen palatsi () on Japanin keisarin asuinpaikka. Se sijaitsee Tokion keskustassa Chiyodan erillisalueella Tokion rautatieaseman länsipuolella. Palatsi muodostaa laajan, vallihaudoin ympäröidyn puistomaisen alueen.

Historia 
Keisarillinen palatsi sijaitsee entisen Edon linnan paikalla. Tokugawa-sotilashallinto hallitsi Japania linnasta käsin Edo-kaudella 1600-luvun alusta 1800-luvun puoliväliin saakka. Kun hallinto syrjäytettiin Meiji-restauraatiossa, Japanin keisari muutti Kiotosta Tokioon ja linnan paikalle rakennettiin keisarillinen palatsi. Rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1888.

Palatsi tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, mutta rakennettiin sittemmin uudelleen. Palatsin uusi päärakennus otettiin käyttöön vuonna 1969. Vuosina 1888–1948 palatsi tunnettiin nimellä Kyūjō (, ”palatsilinna”), mutta sen nimeksi vaihdettiin Kōkyo (”keisarillinen palatsi” tai ”keisarillinen asuinsija”).

Palatsin alue ja rakennukset 
Vain osa palatsin alueesta, ulkoinen puutarha (Kōkyo gaien), itäinen puutarha (Kōkyo higashi-gyoen) ja Kitanomarun puisto, on aina avoinna yleisölle. Myös suljetulle alueelle järjestetään opastettuja kierroksia. Tämä alue avataan yleisölle kahtena päivänä vuodessa: keisarin syntymäpäivänä ja uudenvuoden toivotuksia varten 2. tammikuuta. Tällöin keisariperheen jäsenet voi nähdä palatsin parvekkeella.

Ulkoinen puutarha on suuri aukiomainen alue Tokion rautatieaseman puolella palatsia. Täällä vallihaudan ylittävät kivinen Seimon ishibashi -silta ja sen takana Nijūbashi-silta, joita myöten on sisäänkäynti palatsiin. Itäisessä puutarhassa on jäljellä Edon linnan perustuksia, muureja, portteja ja joitakin rakennuksia. Alueella ovat myös muun muassa kaunis japanilaistyylinen puutarha, keisarillinen konserttitalo Tōkagakudō ja keisarillinen Sannomaru shōzōkan -museo. Palatsialueen pohjoisosassa Kitanomarun puistossa sijaitsevat Nippon Budōkan -areena ja Tokion kansallinen modernin taiteen museo. Pohjoispuolen vallihaudan ympäristö Chidorigafuchi on suosittu kirsikankukkien katselupaikka.

Tärkeimmät palatsirakennukset sijaitsevat suljetulla puistoalueella. Palatsin päärakennuksessa (Kyūden) keisari ja keisarinna hoitavat virallisia tehtäviä ja seremonioita. Se on kaksikerroksinen, japanilaiseen tyyliin rakennettu teräsrunkoinen kompleksi, jossa on päärakennuksen (Seiden) lisäksi kuusi siipeä. Sen yhteydessä toimii myös Keisarillinen virasto eli Kunaichō. Keisariperheen asunto on läheisessä Fukiagen puutarhassa (Fukiage gyoen), jossa sijaitsevat myös Fukiage Ōmiyan palatsi, keisari Hirohiton entinen asunto, ja keisarin käyttöön tarkoitettu šintolainen pyhäkkö.

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Palatsit
Tokion rakennukset ja rakennelmat
Japanin virka-asunnot
Kyrönjoen vesistöalue

Kyrönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 42) on Suomessa vesistöalue, jonka laskujoki Kyrönjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 4922,97 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,81 %.

Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet :
 Kyrönjoen alaosan alue (42.01)
 Kyrönjoen keskiosan alue (42.02)
 Kyrönjoen yläosan alue (42.03)
 Jalasjoen alue (42.04)
 Mustajoen valuma-alue (Jalasjärvi) (42.05)
 Lehmäjoen valuma-alue (42.06)
 Seinäjoen valuma-alue (42.07)
 Hirvijoen valuma-alue (42.08)
 Kainastonjoen valuma-alue (42.09)

Kyrönjoen valuma-alue
Kyrönjoen valuma-alueeseen kuuluu yli 100 hehtaarin järvistä Kotilammin tekojärvi Isossakyrössä. Yksi pienimmistä järvistä alueella on Korvajärvi.

Jalasjärven valuma-alue
Jalasjärven valuma-alueeseen kuuluvat yli 100 hehtaarin laajuisista järvistä Jalasjärvi Jalasjärven Jokipiissä sekä Pitkämön tekojärvi Kurikassa. Alue käsittää Mustajoen, Koskutjoen, Ilvesjoen ja Jalasjoen.

Kyrönjoen haaroista Jalasjärven valuma-alueeseen kuuluvat Jalasjoen varrella ja latvoilla olevat alueet, joissa vesi virtaa pohjoiseen. Vedenjakajana on Parkanon ja Jalasjärven rajalla oleva Saarijärvi. Valuma-alue jatkuu Koskuen ja Jalasjärven kirkonkylän kautta Kurikkaan, jossa Pitkämön tekojärven jälkeen Jalasjoki yhtyy Kauhajoen kanssa Kyrönjoeksi.

Seinäjoen valuma-alue

Seinäjoen valuma-alueeseen kuuluvat Kalajärven tekojärvi Peräseinäjoella (nykyään Seinäjoki), Kyrkösjärven tekojärvi Seinäjoella ja Ilmajoella, Liikapuron tekojärvi Jalasjärven Ylivallissa sekä Iso Madesjärvi Jalasjärvellä.

Kauhajoen valuma-alue

Kauhajoen valuma-alueeseen kuuluvat Kauhajoella sijaitsevat Ikkeläjärvi ja Kauhajärvi.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Länsi-Suomen ympäristökeskus: Kyrönjoen valuma-alue
 Länsi-Suomen ympäristökeskus: Kyrönjoen valuma-alueen kartta
Marl

Marl on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoislaidalla, osavaltion luoteisosassa. Vuoden 2007 maaliskuun lopussa kaupungin asukasluku oli 89 122. Pinta-alaltaan kaupunki on 87,69 neliökilometrin suuruinen, väestötiheyden ollessa näin 1016 as./km². Kemianteollisuudestaan tunnettu kaupunki on jaettu 12 kaupunginosaan.

Ystävyyskaupungit 
 Bitterfeld, Saksa
 Creil, Ranska
 Herzliya, Israel
 Zalaegerszeg, Unkari
 Pendle, Yhdistynyt kuningaskunta
 Kuşadası, Turkki

Syntyneitä
 Peter Neururer, jalkapallovalmentaja

Aiheesta muualla 

 Viralliset sivut

Recklinghausenin piirikunta
Nordrhein-Westfalenin kunnat
Saksan kaupungit
Sengoku-kausi

Sengoku-kausi () eli taistelevien valtioiden aikakausi on ajanjakso Japanin historiassa suunnilleen 1400-luvun puolivälistä 1600-luvun alkuun. Ōnin-sotaa (1467–1477) pidetään yleensä Sengoku-kauden alkuna. Sodassa itäinen armeija (Hodokawan perhe liittolaisineen) taisteli yhdentoista vuoden ajan Yamana-suvun kanssa Kiotossa ja sen ympäristössä. 

Kauden aikana valta oli periaatteessa Ashikaga-shōgunaatin käsissä. Levottomuuksien aikana keskusvallan merkitys pieneni, ja daimiot saivat enemmän valtaa. Ajasta puhutaankin joskus Japanin feodaalikautena.
Tunnetuimpia daimioita olivat Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi ja Tokugawa Ieyasu. Sengoku-kausi päättyi Sekigaharan taisteluun vuonna 1600.

Japanilaisessa kulttuurissa Sengoku-kautta pidetään eräänlaisena ”villin lännen ajanjaksona”, ja monet seikkailusarjakuvat, kertomukset ja elokuvat sijoittuvat tälle ajalle. Esimerkkeinä mainittakoon Akira Kurosawan Kagemusha – varjokenraali ja Kätketty linnake, James Clavellin romaani Shōgun sekä manga- ja animesarja Inuyasha.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin aikakaudet
Juha Matti Holopainen

Juha Matti Holopainen (s. 1960) on suomalainen rehtori ja freelancer-urheilutoimittaja. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteiden maisteri. 

Holopainen oli Yleisradion palveluksessa urheiluselostajana vuosina 1988–2005. Nykyisin hän toimii Helsingin kristillisen opiston rehtorina Laajasalossa. Vuosina 2003-2007 hän toimi HEO:n eli Helsingin Evankelisen Opiston opetustoiminnasta vastaavana vararehtorina sekä urheilujournalismin linjan vastaavana opettajana. Opetustoiminnan lisäksi hän selostaa Urheilukanavalle ampumahiihtoa. Holopainen on ollut kahdesti ehdolla eduskuntaan, vuonna 2003 kristillisdemokraattien ja 2007 keskustan ehdokkaana.

Lähteet

Suomalaiset urheiluselostajat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Israelin pääministeri

Israelin pääministeri (, suora käännös hallituksen pää) on Israelin ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä ministeri Israelin hallituksessa ja käytännössä Israelin valtion johtaja; Israelin presidentti on pitkälti seremoniallinen hahmo Israelin politiikassa. Nykyinen pääministeri on Yair Lapid.

Katso myös
Luettelo Israelin pääministereistä

Lähteet 

Israelin politiikka
Kyrönmaa (lehti)

Kyrönmaa on Laihialla maanantaisin ja torstaisin ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Maanantain lehti on yhteinen Isossakyrössä ilmestyvän, saman julkaisijan Pohjankyrö-lehden kanssa. Lehden päätoimittajana toimii Jaakko Ujainen, joka on myös Pohjankyrö-lehden päätoimittaja. Kyrönmaa-lehden painaminen tapahtuu I-Print Oy:n painossa Seinäjoella.

Historia 
Kyrönmaa oli ensimmäisiä maakuntalehden omistamia paikallislehtiä. Lehden perustamisesta teki aloitteen  Vaasa Oy. Kyrönmaa-lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1956. Tuolloin lehti ilmestyi kerran viikossa ja levikkialueeseen kuuluivat nimen mukaisesti myös muut Kyrönmaan kunnat ja Jurva. Lehden alkuperäinen ilmestymispäivä oli torstai. Lehden nimi oli vuosina 1956–1959 Kyrönmaa–Laihia.

1970-luvun lopulla Kyrönmaa vetäytyi Jurvasta ja sai tilalle levikkiä Vähästäkyröstä. Laihian väkiluvun kasvu vahvisti lehden asemaa nimestä huolimatta juuri Laihian paikallislehtenä. Vuonna 1966 Vaasa Oy:n osakkeet päätyivät suurelta osin laihialaisomistukseen. Vuonna 1979 lehden osake-enemmistö siirtyi toimitusjohtajana vuodesta 1967 työskenneelle Rauni Luhtalalle.

Vuonna 1984 lehti alkoi ilmestyä kahdesti viikossa. Vuonna 2004 lehteen sulautui Laihialla aikaisemmin ilmestynyt kilpaileva paikallislehti Kranni-Sanomat, jonka entinen päätoimittaja ja omistaja Erkki Tuori siirtyi Kyrönmaan toimituspäälliköksi.

Päätoimittajat 
Päätoimittajina ovat toimineet:
 1956–1958: Matti A. Pohjola 
 1958: Jarmo Koskinen 
 1958: Reijo Perttu 
 1959–1966: Erkki Pajukoski 
 1967: Leo Lahtinen 
 1966, 1967, 1967–1968: vt. Maiju Paavola 
 1968–1971: Olavi Ala-Rantala 
 1971–1972: Hannu Levelä

Aiheesta muualla 
Kyrönmaa-lehti

Lähteet

Viitteet 

Laihia
 Suomalaiset paikallislehdet
Nickelodeon

Nickelodeon on yhdysvaltalainen lastenohjelmia esittävä kaapelikanava. Se lähettää lapsille ja nuorille suunnattuja draama-, huumori-, piirros- ja musiikkiohjelmia myös kaapeli-, laajakaista-TV- ja satelliittiverkoissa. Nickelodeonilla on  ohjelmaa piirroselokuvista sarjoihin ja peleihin. 

Ruotsille aloitettiin erillinen kanava 18. kesäkuuta 2008. Ruotsin Nickelodeon korvasi pohjoismaisen kanavan koko maassa. Pohjoismaiden yleissopimus on kuitenkin edelleen saatavana Tanskassa, Suomessa ja Norjassa.

7. tammikuuta 2013 Viacom lanseerasi Nick Jr:n suomenkielisen version, joka korvasi Nickelodeon Skandinavian kaapelilla ja maanpäällisessä verkossa. Nickelodeon Scandinavia on edelleen saatavana satelliitissa Suomessa.

Nickelodeonin ohjelmistoa 

 All Grown Up
 Angry Beavers
 Avatar
 Ässäluokka
 Backyardigans
 Bella and the Bulldogs
 Big Time Rush
 Breadwinners
 Blaze ja monsterikoneet
 CatDog
 Catscratch
 ChalkZone
 Connie the Cow
 Creepie
 Danny Phantom
 Dora ja ystävät
 Doug
 Drake & Josh
 Every Witch Way
 Edgar & Ellen
 Fanboy & Chum Chum
 Fairly Odd Parents
 Lilli ja kukkaisystävät
 Game Shakers
 Gnoufs
 H2O: Just Add Water
 Haunted Hathaways
 Henry Danger
 Hey Arnold!

 iCarly
 Inkun päiväkirja
 Invader Zim
 Ipanat
 Kappa Mikey
 Kauhulan koulu
 Legend of Korra
 44 Kissaa
 Madagascarin pingviinit
 Making Fiends
 Miffy ja ystävät
 Monsuno
 My Life as a Teenage Robot
 The Naked Brothers Band
 Naturally Sadie
 Ned’s Declassified
 Nicky, Ricky, Dicky & Dawn
 Näin meillä
 Paavo Pesusieni
 Pipsa Possu
 Pisarapäät
 Postimies Pate
 RANDOM! Cartoons
 Rakettijengi
 Ren & Stimpy

 Ricky Sprocket
 Rocko’s Modern Life
 Roni Neutroni
 Ryhmä Hau
 Sanjay & Craig
 Seikkailija Dora
 Sisäoppilaitoksen arvoitus
 Turtles
 Trollz
 The Thundermans
 Unfabulous
 Voihan Poni
 Victorious
 Villit Marjaset
 Viidakon Ykä
 Wayside
 Winx-klubi
 Wonder Pets
 Tallipihan bilehileet
 The X's
 Zoey 101
 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (vuoden 2012 animaatiosarja)
 Rise of the Teenage Mutant Ninja Turtles

Nickelodeon-sarjakuvat
Nickelodeon Magazine

Nickelodeon Suomessa

Suomessa Nickelodeon oli maksullinen kanava. 1. syyskuuta 2007 Nickelodeon alkoi näkyä myös antenniverkon E-kanavanipun myötä PlusTV:n ja Canal Digitalin yksityisessä kanavapaketeissa, kunnes sen jakelu Suomessa lopetettiin vähäisestä Suomen palvelusta.

Lähteet

Aiheesta muualla
Taffelipiano

Taffelipiano on piano, jossa kielet ovat flyygelin tavoin vaakatasossa, mutta sijoitettuna viistosti suorakulmaiseen runkoon koskettimiston suuntaisesti. Taffelipiano oli suosittu kotisoitin 1700- ja 1800-luvulla, erityisesti 1800-luvun jälkipuoliskolla. Sittemmin pystymallinen piano syrjäytti sen suosiossa, eikä taffelipianoja enää valmisteta. Soittimia on kuitenkin runsaasti restauroitu koriste-esineiksi, ja monet korjattu jopa soittokuntoisiksi.

Triviaa 
 Säveltäjä Jean Sibelius on kertonut soittaneensa lapsena taffelipianoa, jonka sävelkorkeus oli 3/4 askelta liian matala. Kun Sibeliuksen kotiin hankittiin uusi piano, jonka viritys oli normaali, hän vieraantui koko soittimesta ja keskittyi viulun soittoon.
 Kangasalan museossa on nähtävänä Kesäpäivä Kangasalla -laulun säveltäjä Gabriel Linsénin taffelipiano.

Aiheesta muualla

Katso myös
Sähköpiano
Digitaalipiano
Disklavier-piano
Flyygeli

Lähteet 

 

Piano
Unto Pusa

Unto Pusa (18. tammikuuta 1913 Viipuri – 8. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja professori.

Ura
Unto Pusa syntyi Viipurissa ja opiskeli sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa että Pariisissa. 

Pusa kuului Prisma-ryhmään muiden muassa Sam Vannin kanssa. 

Hän toimi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston opettajana 25 vuoden ajan (1946–1970) ja opetti useaan otteeseen myös Vapaassa taidekoulussa. Unto Pusa toimi myös ABC-piirustuskoulun johtajaopettajana vuosina 1946-1966. Hänellä oli ateljeerakennus Helsingin Lauttasaaressa.

Unto Pusa sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1963 ja professorin arvonimen 1969.

Unto Pusan vaimo, taidegraafikko Maijaliisa Pusa lahjoitti testamentissaan Kuvataiteen keskusarkistolle valokuvakokoelman, johon kuuluu 2 260 pääasiassa mustavalkoista negatiivia ja vedosta noin vuosilta 1910–1970.

Taiteellinen tuotanto 
Unto Pusa maalasi klassisia sommitelmia lähestyen töissään kubismia ja abstraktismia. Työt olivat värikylläisiä – hän sai värimaailmaansa vaikutteita Henri Matissen teoksista, vaikka sommittelikin omat työnsä paljon kurinalaisemmin. Muita ranskalaisia esikuvia olivat Paul Cézanne ja Fernand Léger.

Monumentaalityöt 
Unto Pusan merkittäviä monumentaalitöitä ovat Kaupunki nousee, 1953, Merita-pankki, Lahti; Kotimaani ompi Suomi, 1959, Käpylän ala-aste, Helsinki; Suma, 1960, Koillis-Lapin ammattioppilaitos, Kemijärvi; Keskus, 1962, Kokkolan virastotalo; Oulunsuun Kastellin kirkon lasimosaiikki, 1962, Oulu; Kansa rakentaa, 1963, Sampo-Varma, Helsinki; H2SO4/Harjavalta, Uusikaupunki, Kokkola, Kotka, 1967, Kemiran pääkonttori, Helsinki.

Kirjallisuus 
Unto Pusan tunnetuin kirja lienee Teknillisen korkeakoulun julkaisema Plastillinen sommittelu. Se julkaistiin vuonna 1963, ja kirjan seitsemäs painos otettiin vuonna 1986. Unto Pusa kirjoitti myös kirjat Väri – muoto – tila (1967) ja Taiteesta (1982).

Lähteet

Aiheesta muualla 
Valtion taidemuseon kokoelma 
Porin taidemuseo (Ympyrä neliössä, 1957)
Oulun seurakunnat  (Lasimaalaus)
 

Suomalaiset taidemaalarit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Vuonna 1913 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Elokuvamusikaali

Elokuvamusikaali tai musikaalielokuva on elokuvalajityyppi, jossa lukuisat hahmojen laulamat laulut ja musiikki kuljettavat tarinaa eteenpäin. Monet elokuvamusikaalit perustuvat teatterimusikaaleihin Broadwaylta tai muualta. Ensimmäiset elokuvamusikaalit ilmestyivät heti äänielokuvan tulon aikoihin 1920-luvun lopulla. Aikaa 1930-luvulta 1950-luvulle pidetään elokuvamusikaalien kulta-aikana, jolloin ilmestyivät muun muassa Fred Astairen ja Ginger Rogersin tähdittämät elokuvat.

Kuuluisia elokuvamusikaaleja

 Top Hat (1935)
 Ihmemaa Oz (1939)
 Pariisin lumoissa (1951)
 Laulavat sadepisarat (1952)
 Herrat pitävät vaaleaveriköistä (1953)
 Kuningas ja minä (1956)
 Lemmenloukku (1960)
 West Side Story (1961)
 My Fair Lady (1964)
 Maija Poppanen (1964)
 Sound of Music (1965)
 Funny Girl (1968)
 Cabaret (1972)
 The Rocky Horror Picture Show (1975)
 Evita (1996)
 Moulin Rouge! (2001)
 Chicago (2002)
 Oopperan kummitus (2004)
 Rent (2005)
 High School Musical (2006)
 Sweeney Todd: Fleet Streetin paholaisparturi (2007)
 Mamma Mia! (2008)
 Les Misérables (2012)
 La La Land (2016)
 The Greatest Showman (2017)
 Mamma Mia: Here We Go Again! (2018)
 Aladdin (2019)

Kirjallisuutta
Bradley, Edwin M. Unsung Hollywood Musicals of the Golden Era : 50 Overlooked Films and Their Stars, 1929-1939. McFarland & Company, 2016. ISBN 978-0-7864-9833-8.
Musiikkielokuvan teemanumero, Filmihullu'' 6/2005.

Elokuvalajityypit
Pugh Rogefeldt

Pugh Rogefeldt, oikealta nimeltään Anders Sture Torbjörn Rogefeldt (s. 2. maaliskuuta 1947, Västerås) on ruotsalainen rock-muusikko. 

Riki Sorsa teki Rogerfeldtin kappaleesta Aftonfalken Suomessa hitiksi  nousseen version Muuttohaukka. Hector on tehnyt Rogefeldtin  laulusta "Jag är en liten pojk" suomalaisen käännösversion "Snadi kundi Stadista".

Rogefeldtin sävellystyyliä kuvataan tavanomaisia kappalerakenteita vapaamuotoisemmaksi ja kirkkosävellajeja suosivaksi.

Pugh Rogefeldt esiintyi ensimmäisillä Ruisrock-festivaaleilla vuonna 1970.

Albumit 
 Ja dä ä dä (1969)
 Pughish (1970)
 Hollywood (1972)
 Pugh on the Rocks (1973)
 Bolla och Rulla (1974)
 Ett steg till (1975)
 Bamalama (1977)
 Attityder (1978)
 Het (1981)
 Face (1983)
 Hammarhjärta (1985)
 Pugh Rogefeldt (1986)
 Människors Hantverk (1991)
 Pugh Maraton (1999)
 Opluggad Pugh (2005)
 Vinn hjärta vinn (2008)

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Viralliset sivut 

Ruotsalaiset laulajat
Ruotsalaiset kitaristit
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Pirilä

Pirilä voi tarkoittaa seuraavia:

paikkoja;

 Pirilä, kaupunginosa Harjavallassa
 Pirilä, kylä Ilmajoella
 Pirilä, kylä Kiikalassa Salossa
 Pirilä, kaupunginosa Raisiossa
 Pirilä, kylä Rantasalmella

suomalaisia henkilöitä
 Aappo Pirilä (1890–1980), jääkärieverstiluutnantti
 Hannes Pirilä (s. 1976), rumpali
 Minna Pirilä (s. 1966), näyttelijä
 Paavo Pirilä (1883–1957), lääkäri ja professori
 Pekka Pirilä (1945–2015), diplomi-insinööri ja energiatalouden professori
 Salomo Pirilä (1865–1928), maanviljelijä, päätoimittaja, kristillinen kirjailija ja virkamies
 Terhi Pirilä-Porvali (s. 1981), toimittaja
 Veikko Pirilä (1914–1995), opetusneuvos, päätoimittaja ja pakinoitsija
 Veikko Pirilä (1915–1998), lääkäri ja professori

muita merkityksiä
 Pirilän Kukkatalo, puutarha-alan kauppaketju.
 Piriläntie, yhdystie Kempeleen kunnassa