joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kari Mattila (feministi)

Kari Börja Evjen Mattila (o.s. Hellner, 29. tammikuuta 1933 Oslo – 28. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen feministiaktivisti.

Koulutus ja ura
Kari Mattila valmistui insinööriksi Tekniska läroverketistä, minkä jälkeen hän opiskeli kieliä. Myöhemmin hän työskenteli perustamassaan Tekniikan Käännökset -nimisessä käännöstoimistossa vuoteen 1988 asti. Yritys oli aikanaan edistyksellinen toimiessaan verkostomaisesti yhdessä eri alojen asiantuntijoiden kanssa.

Pääosan elämästään Kari Mattila asui Espoossa. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi kaupunginvaltuutettuna vuosina 1980–1984. Tuolloin Espooseen perustettiin hänen aloitteestaan naisten turvakoti. Mattila kuului myös Espoon teatterin perustajiin sekä vaikutti muun muassa Karhusaaren Sinebrychoffin huvilan säilyttämiseen ja saamiseen kulttuurikäyttöön.

Feministinen aktivismi
Kari Mattila vaikutti Naisasialiitto Unionissa 1970-luvun alusta aina kuolemaansa saakka vuoteen 2003. Hänet valittiin Unionin puheenjohtajaksi 1976, jolloin vuonna 1892 perustettu vanha suffragettiyhdistys alkoi uudistua ulospäin suuntautuvaksi naisten tasa-arvoa ajavaksi liikkeeksi. Taloudellinen tasa-arvo, päivähoitokysymykset, isyysloma, naisen esineellistämisen kieltäminen mainonnassa, naistutkimus, naiskiintiöt politiikkaan, synnytyskipujen lievitys, naisiin kohdistuva väkivalta ja turvakotien tarve ovat muutamia esimerkkejä teemoista, joita Unioni toi julkisuuteen vakiinnuttaen asemaansa yhteiskunnallisena vaikuttajana. Unionin näkyvä toiminta vaikutti muihin, myös poliittisten puolueiden perinteisiin naisjärjestöihin.

Mattila oli perustamassa uusia liikkeitä, kuten Naisten Kulttuuriyhdistys ja Naisten Rakentavan Asumisen Yhdistys. Naisryhmät Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa olivat Mattilalle tuttuja ja kansainväliset feministiset virtaukset saavuttivat paljolti hänen ansiostaan myös Naisasialiitto Unionin. Hänen sinnikkyytensä johdosta Unioni sai järjestettäväkseen vuonna 1982 IAW:n (International Alliance of Women) kansainvälisen kongressin Helsingissä.

Kari Mattila on toimittanut muistelmateoksen Viattomat, vallattomat ja rohkeat, joka ilmestyi 1994.

Kari Mattilan säätiö
Mattila toivoi tasa-arvotyön vahvistuvan ja kasvavan. Sitä tavoitetta hän myös itse halusi tukea perustamalla säätiön, joka itsenäisenä yhteistyökumppanina Naisasialiitto Unionin kanssa jatkaa työtä hänen hengessään.

Kari Mattilan säätiö aloitti toimintansa vuonna 2005 tarkoituksenaan tukea feminististä ideologiaa ja pyrkiä muuttamaan niitä yhteiskunnan rakenteita, jotka ovat tasa-arvon toteutumisen esteenä. Sääntöjensä mukaisesti säätiö järjestää ja avustaa kokouksia, kursseja sekä esitelmä-, keskustelu- ja tiedotustilaisuuksia. Se voi myös tilata selvityksiä, harjoittaa julkaisutoimintaa, jakaa apurahoja ja toimia yhteistyössä muiden yhteisöjen kanssa.

Lähteet

Kari Mattilan säätiön esite

Aiheesta muualla

Suomalaiset feministit
Suomalaiset insinöörit
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Espoon kaupunginvaltuutetut
Vuonna 1933 syntyneet
Vuonna 2003 kuolleet
Matti Simola

Matti Heikki Veikko Simola (16. huhtikuuta 1926 Helsinki – 30. joulukuuta 1975) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.

Suurnan Poikien kasvatti Simola voitti pelaajana Suomen mestaruuden vuosina 1944, 1945, 1948 ja 1949. Valmentajana hän toimi Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana Helsingin kesäolympialaisissa 1952.

Lähteet 
 Matti Simola Suomen Koripalloliitto

Viitteet 

Suomalaiset koripalloilijat
Suomalaiset koripallovalmentajat
Vuonna 1926 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet
Mustapää (sukunimi)

Mustapää on suomalainen sukunimi. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan sukunimi on maaliskuuhun 2016 mennessä ollut käytössä 286 suomalaisella tai Suomessa vakituisesti asuneella ulkomaalaisella. Nykyisenä sukunimenä se on noin 140:llä.

Historiatietoa

Nimeä tavataan kirkonkirjoissa jo 1500-luvulla, eikä sen alkuperästä ole varmuutta. Muinaisina aikoina henkilön nimi määräytyi usein henkilökohtaisten tai ulkoisten ominaisuuksien perusteella. Mustapää (saks. Schwarzkopf, ransk. Lenoir, ital. Negrelli, lat. Niger, Nigellus, Nigrinus, engl. Black, unk. Fekete, ven. Tschernischev)  saattaa viitata kantavanhemman hiusten väriin. Erään nimiteorian mukaan ensimmäinen Mustapää oli meren takaa tullut kauppias.

Runoilijan salanimi

P. Mustapää (Pyhä Mustapää) oli Martti Haavion kirjailijanimi ja se viittasi Pyhään Mauritiukseen, jonka hahmon hän oli huomannut Mustapäiden killan ovessa Tallinnassa.

Lähteet

Sukunimet
Volkswagen Polo V

Volkswagen Polo V (Typ 6R) on Volkswagenin Polo-mallin viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2009–2017. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2010.

Volkswagen Polo (2009–2017) 

Viidennen sukupolven Volkswagen Polo esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2009. Malli oli edeltäjäänsä verrattuna 36 millimetriä pidempi, 32 millimetriä leveämpi ja 13 millimetriä matalampi. Paino oli kuitenkin hieman pudonnut edellismalliin verrattuna. Walter de’Silvan suunnittelemasta Polosta oli pyritty tekemään aikaisempaa urheilullisempi. Muotoilu on melko särmikästä ja urheilullista vaikutelmaa luovat viirusilmäiset ajovalot ja puskurin terävä alareuna.

Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä Polo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Joillain markkinoilla myytiin kolmi- ja viisiovisten hatchbackien ohella myös neliovista sedania. Intiassa sedan-korinen Polo tunnettiin nimellä Volkswagen Vento, ja samaa autoa myytiin myös Škoda Rapidina. Intiassa tuli myös vuonna 2016 myyntiin Poloon perustuva, Ventoa lyhyempi sedan-malli nimeltään Volkswagen Ameo. Kuudennen Polo-sukupolven sedan-versio on nimeltään Volkswagen Virtus. 

Bensiinimoottoriksi Poloon oli aluksi valittavissa vapaasti hengittävät 1,2- (60/70 hv) ja 1,4-litraiset (86 hv) sekä turboahdetut 1,2 TSI (105 hv) ja 1,4 TSI (180 hv). Dieselvaihtoehdot olivat 1,2 TDI (75 hv) ja 1,6 TDI (75/90/105 hv). 

Poloa uudistettiin keväällä 2014. Ulkonäköpäivityksen sijasta suurimmat uudistukset kohdistuivat parempaan varusteluun ja korkeatasoisempaan viimeistelyn laatuun. Uusia varusteita olivat esimerkiksi mukautuva vakionopeudensäädin, sähköisesti säädettävä alusta ja kosketuksella toimiva multimedianäyttö. Suurimmat ja näkyvimmät ulkonäölliset muutokset olivat etu- ja takapuskureiden uudessa muotoilussa, joka kasvatti auton kokonaispituutta muutamalla sentillä. 

Vapaasti hengittävät 1,2- ja 1,4-litraiset bensiinimoottorit korvattiin uudella 1,0-litraisella (60/75 hv). 1,2 TSI:n teho kasvoi 110 hevosvoimaan ja sen rinnalle tuli myös 90-hevosvoimainen versio. Dieselvalikoimassa aiemmat moottorit korvasi 1,4-litrainen TDI (75/90 hv).

Kuvia

Lähteet

Aiheesta muualla 

Polo 5
B-segmentin autot
2000-vuosikymmenen autot
2010-luvun autot
Maliakóslahti

Maliakóslahti () on lahti Egeanmeren länsiosassa Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa.

Maliakóslahti erkanee Pohjoisesta Euboianlahdesta ja työntyy Fthiotiin alueyksikön alueelle. Sen pohjoisranta kuuluu Stylídan kuntaan, länsiranta eli lahden pohjukka Lamían kuntaan ja eteläranta Mólos-Ágios Konstantínoksen kuntaan. Spercheiósjoki laskee lahteen sen länsipäässä.

Egeanmeri
Keski-Kreikka
Kreikan lahdet
Zahara de la Sierra

Zahara de la Sierra on kunta Cádizin maakunnassa Andalusian itsehallintoalueella Espanjassa. Asukasluku on 1 436 (2015).Cádiziin on matkaa maanteitse noin 120 km ja Marbellaan noin 100 km.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Cádizin kunnat
Espanjan Grand Prix 2016

Espanjan Grand Prix oli Formula 1 -sarjan viides osakilpailu kaudella 2016. Kilpailu ajettiin 15. toukokuuta 2016 Barcelonassa sijaitsevalla Circuit de Catalunyan moottoriradalla.

Kilpailu 
Paalulta lähtenyt Lewis Hamilton joutui antautumaan ensimmäisessä mutkassa tallikaverilleen Nico Rosbergille, joka nousi kärkeen. Radan neljännessä mutkassa Hamilton yritti ohittaa Rosbergia, jolloin Rosberg peitti ajolinjan ja Hamilton ajautui nurmikolle ja pyörähti vieden Rosbergin ja itsensä hietikolle. Molemmat joutuivat keskeyttämään kilpailun, ja turva-auto tuli radalle. Turva-auton perässä Daniel Ricciardo johti kilpailua, ennen Max Verstappenia, Carlos Sainzia, Sebastian Vetteliä, Kimi Räikköstä ja kuudentena ajanutta Valtteri Bottasta.

Turva-auton poistuttua radalta Vettel hiillosti Sainzia, ja onnistui ohittamaan hänet. Räikkönen teki samoin pari kierrosta myöhemmin. Varikkopysähdyksellä myös Bottas ohitti Sainzin. Vettel onnistui ohittamaan Verstappenin ensimmäisellä pysähdyksellään. Vettel teki kilpailun aikana kolme stoppia, kun taas Verstappen ja Räikkönen kaksi pysähdystä. Vettel onnistui ohittamaan myös Ricciardon viimeisellä varikkopysähdyksellä. Ricciardo yritti vielä lopussa saavuttaa Vetteliä, mutta hänen vasen takarenkaansa hajosi toiseksi viimeisellä kierroksella, ja hän joutui pysähtymään vielä neljännen kerran, kuitenkin menettämättä sijoitusta. Nico Hülkenberg keskeytti kilpailun kierroksella 21 moottoriongelmaan. Fernando Alonso joutui keskeyttämään kotikilpailunsa myös moottoriongelmaan kierroksella 46.

Max Verstappen ajoi uransa ensimmäiseen osakilpailuvoittoon. Ensimmäistä kertaa F1-historiassa hollantilainen kuljettaja voitti osakilpailun. Verstappenista tuli myös voitollaan historian nuorin osakilpailuvoittaja, -palkintokorokkeelle ajanut kuljettaja, sekä nuorin kilpailua johtanut kuljettaja. Red Bullin edellinen voitto oli Belgiasta 2014. Kimi Räikkönen ajoi maaliin toisena alle sekunnin päässä Verstappenista. Sebastian Vettel ajoi kolmanneksi, Daniel Ricciardo neljänneksi ja Valtteri Bottas viidenneksi.

Kilpailun jälkeen Mercedes paljasti, että Rosberg oli lähtenyt väärällä moottoriasetuksella ja siksi hänen autostaan puuttui noin 180 hevosvoimaa, joka johti kohtalokkaaseen vauhdin alenemiseen ennen kolaria tallikaveriinsa.

Tulokset

Huom
 Kevin Magnussen sijoittui 14:nneksi mutta sai tuomaristolta 10 sekunnin aikarangaistuksen kilpailun jälkeen kolaroituaan Jolyon Palmerin kanssa viimeisellä kierroksella.

Muuta 
 Max Verstappenin uran ensimmäinen voitto ja palkintopallisija. Hänestä tuli samalla ensimmäinen alankomaalainen osakilpailuvoittaja.
 Daniil Kvjatin uran ensimmäinen kilpailun nopein kierros.
 Toro Rosson ensimmäinen kilpailun nopein kierros.
 Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2011 Australian GP:n molemmat Mercedes -tallin kuljettajat keskeyttivät.
Ensimmäistä kertaa sitten Brasilian Grand Prix 2013 kumpikaan Mercedes -tallin kuljettaja ei sijoittunut palkinnoille.

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Lähteet

2016
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2016
Maorinpihkatippio

Maorinpihkatippio (Dacrydium cupressinum), on suuri, ainavihanta havupuu. Puu on endeeminen Uudessa-Seelannissa. Taksonomisesti se kuuluu eteläisen pallonpuoliskon podokarpuskasveihin. Maorit käyttävät siitä nimeä rimu.

Levinneisyys 
Maorinpihkatippiota esiintyy koko Uuden-Seelannin alueella, Pohjois- ja Eteläsaarella sekä Stewartinsaarella. Lukumääräisesti puuta kasvaa eniten Eteläsaaren länsirannikolla, mutta suurimmat puut löytyvät yleensä Pohjoissaarelta Taupon läheisistä metsistä.

Ulkonäkö ja koko 
Maorinpihkatippio on hitaasti kasvava puu, joka voi saavuttaa jopa 50 metrin pituuden, joskin luonnossa puut kasvavat yleensä 20-35 metrin pituisiksi. Tyypillisesti puu kasvaa viileänlauhkeissa sademetsissä. Yksittäisistä, jopa 61 metrin pituisista, puista on maininta historiasta Pohjoissaaren kansallispuistosta, mutta sittemmin nämä pitkät puut ovat tuhoutuneet. Puu elää noin 800-900 vuoden ikäiseksi. Maorinpihkatippion suora runko on yleensä n. 1.5m halkaisijaltaan.

Lehtiasento on kierteinen.

Siementen kypsymisaika vie 15 kuukautta pölytyksen jälkeen. Kypsä käpy on punertava, hedelmää muistuttava, 6-10mm pituinen ja sisältää yleensä yhden siemenen. Siemeniä levittävät käpyjä syövät linnut, sillä siemenet kulkeutuvat lintujen ruoansulatuselimistön läpi vahingoittumattomina. Maorinpihkatippion kävyt ovat tärkeä osa ruokavaliosta joillekin linnuille, erityisesti Kakapoille, joiden lisääntymissykli yhdistyy rimun käpytuotantosykliin.

Lähteet 

Dacrydium
Kristina Riska

Kristina Marita Riska (s. 11. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen keramiikkataiteilija, joka työskentelee Arabian Taideosastoyhdistyksen tiloissa Helsingin Arabiassa. Hänen puolisonsa vuodesta 1986 on arkkitehti Kimmo Friman (s. 1956).

Opinnot 
Riska opiskeli vuosina 1979–1984 Taideteollisessa korkeakoulussa Kyllikki Salmenhaaran oppilaana. Valmistumisensa jälkeen vuonna 1985 Riska toimi ensin Minni Lukanderin assistenttina ja sitten tanskalaisen Bente Hansenin ateljeessa harjoittelijana.

Toiminta taiteilijana 
Vuosina 1986–1987 Riska oli vierailevana taiteilijana Arabian Taideosastolla. Riska on ollut alusta asti vahvasti suuntautunut taidekeramiikkaan ja hänen ominaislaatunsa taiteilijana nousi esiin jo näyttelyssä ”Hauras aika” Arabian galleriassa keväällä 1987. Esillä oli käsin rakennettuja korkeita ja ohuenohuita ruukkuja, jotka installoituna lähinnä toivat mieleen puiden rungot. Poikkeuksellinen mittasuhdemaailma, hauraus ja pintojen matta hehku ovat siitä asti olleet Riskan keramiikalle ominaisia.

Vuonna 1991 hän esitteli 15-metrisen Meandra-teoksen, josta hän itse toteaa: ”Teos vapautti minut astiamuodosta, joka mahdollisti uudenlaisen lähestymistavan keramiikan muotoiluun.” Tuon jälkeen Riskan teoksissa oli paljon yhtymäkohtia arkkitehtuuriin – ne rakentuivat osista ja loivat tiloja, joissa valoilla ja varjoilla oli suuri osuus. 
Vuodesta 1993 Riska on työskennellyt vakinaisesti Arabian taideosastolla, ja sen myötä osallistunut myös Hackmanin Pro Arte -kokoelman kartuttamiseen. Vuonna 1996 ilmestyi hänen Loru-vatinsa. Yhdessä keramiikkataiteilija Kati Tuominen-Niittylän kanssa he suunnittelivat Hackmanista Iittalaksi muuttuneelle yritykselle suositun Koko-astiasarjan vuonna 2005. Samana vuonna he yhdessä kuvanveistäjä ja keraamikko Pekka Paikkarin kanssa toteuttivat Gekko-teoksen Kampin keskukseen Helsinkiin. 

Riskan muotokieli taiteilijana on muuttunut yhä elastisemmaksi – mutta hänen värimaailmansa on pysynyt koko ajan niukkana käsittäen valkoisen ja mustan lisäksi harmaan ja ruskean sävyjä.

Palkintoja 
 1995 valtion Suomi-palkinto
 1995 kultamitali, Faenza, Italia Premio Faenza kultamitali (International Ceramic Museum in Faenza, Italy)
 1998 kunniamaininta, Finnish Design 10-näyttely
 2002 hopeamitali, Mino, Japani (the International Ceramics Competition Mino Japan)
 2007 Suomen Kulttuurirahaston palkinto
 2008 kunniamaininta, Mino, Japani
 2022 taiteilijaeläke.

Lähteet

Kirjallisuus
 Haastattelu, syyskuu 2002
 Arabian Taideosasto yhdistys ry.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Art Arabia
 Hostler Burrows Gallery, New York, USA
 

Suomalaiset keramiikkataiteilijat
Vuonna 1960 syntyneet
Elävät henkilöt
Ystäväni avaruudesta

Ystäväni avaruudesta () on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota ABC-kanava tuotti vuosina 1978–1982. Suomessa sarjaa esitti alun perin Mainostelevisio vuonna 1979. Sarjan päähenkilöt ovat kuvitteelliselta Ork-planeetalta kotoisin oleva avaruusolento Mork, jota näyttelee Robin Williams, ja Coloradossa asuva musiikkikaupan myyjä Mindy, jota näyttelee Pam Dawber. 

Robin Williams ei ollut tunnettu koomikko ennen kuin hän sai Morkin roolin. Morgan Fairchild näyttelee kolmessa sarjan ensimmäisen kauden jaksossa. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Boulderin kaupunkiin Coloradoon, jossa Mork ystävystyy Mindyn kanssa ja muuttaa tämän luokse asumaan.

Ystäväni avaruudesta on Onnen päivien spin-off-sarja. Mork esiintyi ensimmäisen kerran Onnen päivien viidennen tuotantokauden jaksossa vuonna 1978. Katsojat pitivät hahmoa niin hauskana, että Morkille päätettiin tehdä oma sarja. Ajallisesti Ystäväni avaruudesta sijoittuu kuitenkin 1970-luvun loppuun ja 1980-luvun alkuun, toisin kuin Onnen päivät, joka kertoo 1950-luvun nuorista.

Morkin käyttämä tervehdys sarjassa oli ”Nano nano!”, yhdistettynä samantyyppiseen käsimerkkiin, jolla vulkanuslaiset tervehtivät Star Trekissä.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Yhdysvaltalaiset komediasarjat
Tilannekomediat
Televisiosarjat avaruusolennoista
1970-luvun televisiosarjat
1980-luvun televisiosarjat
Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat
ABC:n televisio-ohjelmat
Ryan Crouser

Ryan Crouser (s. 18. joulukuuta 1992 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja.

Crouser saavutti kultaa uudella kisaennätyksellä vuoden 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista Italian Brixenistä. Samoissa kisoissa hän saavutti hopeaa kiekonheitosta. 

Heinäkuussa 2016 Crouser voitti Yhdysvaltojen olympiakarsinnat ennätyksellään 22,11 m. Olympiakultaa hän voitti olympiaennätyksellä 22,52. 25. kesäkuuta 2017 Crouser työnsi Yhdysvaltain mestaruuskisoissa tuloksen 22,65 m. Työntö oli pisin sitten vuoden 2003 jolloin Kevin Toth työnsi 22,67 m. Kaikkien aikojen tilastossa Crouser nousi tuolloin seitsemännelle sijalle. Crouser sijoittui kuudenneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän saavutti hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019 kaikkien aikojen viidenneksi parhaalla tuloksella 22,90. Kilpailun mitalikolmikko mahtui sentin sisälle. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Crouser voitti olympiakultaa olympiaennätyksellä 23,30. Hän ylitti jokaisella kuudella työnnöllään edellisen Rion olympialaisissa työntämänsä olympiaennätyksen. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän oli toinen tuloksella 22,44. Eugenen MM-kilpailussa 2022 Crouser voitti maailmanmestaruuden tuloksella 22,94 metriä.

Tammikuussa 2021 Crouser rikkoi 16 senttimetrillä Randy Barnesin nimissä olleen 32 vuotta vanhan sisäratojen maailmanennätyksen työnnettyään 22,82 m. Kesäkuussa 2021 hän rikkoi myös Barnesin nimissä olleen 31 vuotta vanhan ulkoratojen maailmanennätyksen tuloksella 23,37 m.

Kun lasketaan yhteen kaikki ulkoratakilpailuissa työnnetyt yli 22-metriset työnnöt on Crouser tilaston kärjessä. Kauden 2020 loppuun mennessä hän oli ylittänyt 22 metrin rajan 39 kilpailussa. Häntä ennen tilaston kärjessä oli DDR:n Ulf Timmermann, joka ylitti 22 metriä ulkoradoilla 15 kilpailussa yhteensä 32 kertaa. Pelkästään kauden 2020 aikana Crouser ylitti ulkoradoilla 22 metrin rajan seitsemässä kilpailussa yhteensä 32 kertaa. Elokuussa 2020 Des Moinesissa Crouser työnsi kaikkien aikojen toisena miehenä sarjan, jossa kaikki kuusi työntöä olivat yli 22 metriä. Sarjan paras työntö oli 22,72 metrin mittainen ja heikoin 22,27 metriä.

Crouserin isä Mitch kilpaili kuulantyönnössä ja kiekonheitossa, setä Brian kilpaili keihäänheitossa kesäolympialaisissa vuosina 1988 ja 1992, setä Dean kilpaili kuulantyönnössä ja kiekonheitossa ja serkku Sam keihäänheitossa.

Parhaat tulokset 

''10 parhaan kilpailutuloksen keskiarvo (paras työntö per kisa) 23,06 m

 23,37 m (1) Eugene 18.6.2021
 23,30 m (1) Tokio 5.8.2021
 23,15 m (1) Eugene 21.8.2021
 23,12 m (1) Eugene 24.6.2022
 23,02 m (1) Eugene 28.5.2022
 23,01 m (1) Tucson 22.5.2021
 22,94 m (1) Eugene 17.7.2022
 22,92 m (1) Eugene 18.6.2021 (karsintakilpailu)
 22,91 m (1) Marietta 18.7.2020
 22,90 m (2) Doha 5.10.2019

Henkilökohtaiset ennätykset 
Ulkoradoilla

Sisäradoilla

Lähteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset kuulantyöntäjät
Yhdysvaltalaiset kiekonheittäjät
Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Vuonna 1992 syntyneet
Elävät henkilöt
Arc’teryx

Arc’teryx on ulkoiluvaatteisiin ja -tuotteisiin keskittynyt yritys, joka perustettiin vuonna 1989 North Vancouverissa, Kanadassa, nimellä Rock Solid. Yritys vaihtoi nimekseen vuonna 1991 Arc’teryx. Uusi nimi ja logo viittaavat Archaeopteryx-liskolintuun ja sen tunnetuimpaan Berliinin kappale -fossiililöydökseen. Arc’teryx valmistaa vaatteita ja varusteita kiipeilyä, vaellusta, laskettelua, juoksua ja vapaa-aikaa varten. Yhtiöllä on myös LEAF (Law Enforcement and Armed Forces) -mallisto, joka on tarkoitettu armeijan ja poliisin käyttöön.

Laskettelutuotteita valmistava Salomon, joka oli tuolloin Adidaksen tytäryhtiö, osti Arc’teryxin vuonna 2001. Adidas myi Salomonin ja Arc’teryxin vuonna 2005 suomalaiselle Amer Sportsille. Arc’teryxin pääkonttori sijaitsee edelleen North Vancouverissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Arc’teryx 

Kanadalaiset yritykset‎
Vaatemerkit
Urheiluvälinemerkit
Meksikon ePrix 2016

Meksikon ePrix 2016 eli 2016 Mexico City ePrix oli Formula E -sarjan kauden 2015–2016 viides kilpailu. Kilpailu ajettiin 12. maaliskuuta Autódromo Hermanos Rodríguezin radalla Méxicossa.

Kilpailun voitti alun perin Lucas di Grassi, mutta hänet hylättiin kilpailun jälkeen tehdyssä tarkastuksessa havaitun alipainoisen auton vuoksi, jolloin voittajaksi julistettiin Jérôme d'Ambrosio. Myös kilpailun nopeimman kierroksen ajaneen d'Ambrosion kierrosaika poistettiin, koska tämä oikaisi kilpailun aikana mutkissa, minkä vuoksi kilpailun nopein kierros merkittiin Nicolas Prostille.

Sijoitukset kilpailun jälkeen 

Kuljettajien pisteet

Valmistajien pisteet

 Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.

Lähteet

2016
Osakilpailut Formula E -kaudella 2015–2016
Kapitaali (lehti)

Kapitaali on Kansantaloustieteen opiskelijat ry:n julkaisema lehti. Lehti ilmestyy vuoden aikana noin neljä kertaa. Vuosina 2014 ja 2015 lehdestä julkaistiin viisi numeroa, joista vuoden kolmas oli uusille opiskelijoille lähetetty fuksinumero. Kapitaalin päätoimittajina vuonna 2022 toimivat Otto Muurinen ja Noora Pumpanen.

Aikaisempia päätoimittajia 
2021 Mikko Vanhala
2020 Eino Haajanen ja Aleksi Pikka
2019 Tom-Henrik Sirviö ja Kasperi Kuuskoski
2018 Elina Aavila ja Kalle Karppanen
2017 Elina Aavila ja Lauri Vesala
2016 Arto Salo
 2015 Veikko Walta
 2014 Miika Päällysaho
 2013 Joonas Mattson ja Tatu Räsänen
 2012 Lauri Jauhiainen ja Aliisa Koivisto
 2011 Julia Müller, Matti Mitrunen ja Jaakko Meriläinen
 2009 Olli Hyytiäinen
 2008 Jarno Louhelainen
 2007 Hannu Kivimäki
 2006 Annika Lindblad
 2005 Turkka Juhtala ja Anssi Kohonen
 2004 Maiju Harava
 2003 Markus Kanerva

Lähteet

Aiheesta muualla 
Kapitaalin lehtiarkisto issuu.com -palvelussa
Kapitaalin nettisivut 

Suomalaiset lehdet
Rankkuri

Rankkuri on toimihenkilö, jonka tehtävä on huolehtia irrallaan olleiden, kiinniotettujen kotieläinten jatkokäsittelystä.

1900-luvun alkupuolella rankkurin eli putimiehen tehtäviin on kuulunut myös koota pois julkisilta paikoilta eläinten raatoja, avustaa ruumiinavauksissa, tappaa ja haudata irrallaan olleita eläimiä ja hävittää pilaantunutta lihaa. Alun perin rankkurin tehtävänä on ollut myös tuntemattomien ruumiiden poiskorjaaminen ja hautaus.

Suomessa palkattiin rankkureita 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella vesikauhun torjumiseksi. Rankkuritoiminta rahoitettiin koiraverolla. Maailman terveysjärjestö on kuitenkin todennut, ettei kulkukoirien hävittäminen riitä yksin vesikauhun hävittämiseen.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Maailma muutetaan yksi koira kerrallaan Koiruuksien klubi

Maatalousammatit
Kirsti Kasnio

Kirsti Kasnio (10. marraskuuta 1937 Jyväskylä – 7. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, lavastaja-puvustaja ja muotisuunnittelija. Taiteellisesti lahjakkaan Kasnion työura jakautui kolmeen tutkintoon ja jaksoon: lähes 30-vuotiseen arkkitehdinuraan, sen jälkeen lavastajan- ja puvustajantyöhön Helsingin eri teattereissa sekä lopuksi omassa designstudiossa tehtyyn uraan suomalaisen juhlamuodin suunnittelijana.

Venäläis-suomalaiseen sukuun perheen neljäntenä lapsena syntynyt Kasnio kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan tyttölyseosta vuonna 1958 ja aloitti samana syksynä arkkitehtiopinnot Teknillisessä korkeakoulussa Otaniemessä. Arkkitehdiksi hän valmistui 1967. 1990-luvun lama päätti Kasnion uran arkkitehtina ja hän hakeutui Taideteolliseen korkeakouluun lavastustaiteen linjalle, josta hän valmistui vuonna 1998. Kasnion lavastus- ja puvustustöitä olivat muun muassa Niskavuoren Heta Kansallisteatterissa (1998), Osiris Kansallisoopperassa (2003) ja På fullt allvar Lilla Teaternissa 2007.

2000-luvun vaihteessa Kasnio palasi jälleen Taideteolliseen korkeakouluun ja valmistui vaatetussuunnittelijaksi Muoti- ja tekstiilitaiteen osastolta vuonna 2002. Jo opiskeluaikana hän voitti Harakka-puvullaan Stockmannin järjestämän Millenium-iltapukukilpailun. Tyypillistä hänen suunnittelulleen olivat kantajansa kauneutta korostavat ilta- ja juhlapuvut, joiden tunnusomaisena valmistustekniikkana oli yleensä pliseeraus, sekä ylelliset turkisasusteet. Kasnio tuli tunnetuksi erityisesti itsenäisyyspäivän vastaanotoille suunnittelemistaan iltapuvuista, joita oli muun muassa Tarja Halosen, Marja Tiuran, Mari Kiviniemen ja Sari Sarkomaan yllä. 

Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi Kirsti Kasniolle vuonna 2010 taiteilijaeläkkeen tunnustukseksi luovasta työstä Suomen kulttuurin hyväksi.

Lähteet

Kirjallisuutta
 

Suomalaiset arkkitehdit
Vuonna 1937 syntyneet
Vuonna 2014 kuolleet
Anaïs Chevalier-Bouchet

Anaïs Chevalier-Bouchet (s. 12. helmikuuta 1993 Méolans-Revel) on ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti. 162 senttimetriä pitkä ja 55 kilogrammaa painava Chevalier edustaa CO 7 Laux -seuraa ja hänen valmentajanaan toimii Julien Robert.

Arvokilpailut 
Vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa Chevalier oli parhaimmillaan takaa-ajon 44:s. Vuoden 2016 MM-kilpailuista Oslosta Chevalier saavutti hopeaa viestistä ja oli takaa-ajossa viidestoista. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sai hopeaa sekaviestissä sekä pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Takaa-ajossa hän sijoittui 11:nneksi ja yhteislähdössä 13:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden pronssia saaneessa Ranskan naisten viestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän oli kuudestoista. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa pikakilpailussa ja pronssia takaa-ajossa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti hopeaa sekaviestissä ja normaalimatkalla.

EM-kilpailuista hänellä on yksi viestipronssi, nuorten MM-kilpailuista kolme pronssia sekä yksi hopea ja nuorten EM-kilpailuista kaksi kultaa ja yksi pronssi. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Chevalier saavutti yhden hopean ja yhden pronssin.

Maailmancup 
Chevalier debytoi maailmancupissa joulukuussa 2013 Hochfilzenin pikakilpailussa saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen 27:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon maaliskuussa 2014 Kontiolahden takaa-ajossa ollen kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Nové Měston pikakilpailussa joulukuussa 2016. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti seuraavan päivän takaa-ajokilpailussa. Hän oli samalla kaudella toinen Anterselvan normaalimatkalla sekä kolmas Hochfilzenin MM-pikakilpailussa ja Pyeongchangin pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.

Chevalier sijoittui kaudella 2017–2018 kolmanneksi Kontiolahden ja Tjumenin yhteislähtökilpailuissa. Yhteislähtöcupissa hän oli viides. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Nové Měston yhteislähdössä. Oberhofissa hän sijoittui toiseksi pikakilpailussa ja kolmanneksi takaa-ajossa. Kaudella 2020–2021 hän oli toinen Kontiolahden jälkimmäisessä pikakilpailussa. Hän oli kolmas Anterselvan normaalimatkan kilpailussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi ja pikakilpailun cupissa viidenneksi. Kaudella 2021-2022 Chevalier sijoittui toiseksi Östersundin ensimmäisessä pikakilpailussa. Toisen pikakilpailun jälkeen käydyssä takaa-ajossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän sijoittui Anterselvan yhteislähdössä kolmanneksi. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa viides, takaa-ajocupissa neljäs ja pikakilpailucupissa viides.

Lähteet 

Ranskalaiset ampumahiihtäjät
Vuonna 1993 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskalaiset olympiamitalistit
Mohua

Mohua (Mohoua ochrocephala) on Uuden-Seelannin endeeminen, uhanalainen lintu.

Koko ja ulkonäkö 
Mohua on varpusen kokoinen, väritykseltään keltainen oleva tiaismaluri. Linnun pään ja rinnan höyhenpeite on täysin keltainen, selkä ja siivet rusehtavat ja vatsan alue valkoinen, joskin seassa on myös keltaisen eri sävyjä. Linnun jalat ja nokka ovat mustat.

Lisääntyminen ja pesintä 
Mohuat lisääntyvät kevään ja kesän aikana. Pesä rakennetaan puunkoloon. Munia munitaan yhdestä neljään. Parista vain naaras hautoo munia, noin 20−21 päivän ajan, jolloin poikaset kuoriutuvat. Naaras ja uros ruokkivat poikasia pääsääntöisesti noin kuukauden ajan, mutta satunnaisesti jopa yhdeksän kuukautta. Poikaset poistuvat pesästä ensimmäistä kertaa 18−22 päivän ikäisinä. Kauden aikana pari voi munia myös toisen pesueen.

Levinneisyys 
Historiassa laji oli levittäytynyt koko Eteläsaarelle sekä Stewartinsaarelle, mutta nykyään lajia tavataan enää Eteläsaaren eteläosassa. Kannan koon on arvioitu olevan noin 5 000 yksilöä.

Ravinto 
Ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista, erityisesti toukista ja hämähäkeistä. Satunnaisesti mohua syö myös pieniä hedelmiä.

Uhat 
Suurimmat uhat mohualle muodostavat maahantuodut petoeläimet, erityisesti rotat sekä kärpät.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Laji.fi: Mohua (Mohoua ochrocephala)
ITIS: Mohoua ochrocephala 

Varpuslinnut
Uhanalaiset_linnut
Veikko Anttila

Veikko Johannes Anttila (30. maaliskuuta 1929 Sievi – 27. tammikuuta 1990 Jyväskylä) oli Jyväskylän yliopiston kansatieteen apulaisprofessori.

Anttila kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseossa 1950, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1954, filosofian lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1964 ja väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa 1967. Työurallaan hän toimi Suomen kotiseutuliiton toiminnanjohtajana 1953–1958, pääesikunnan tiedotustoimiston toimistosihteerinä 1958–1960, Valtionrautateiden tiedotuspäällikkönä 1960–1964. Tieteellinen ura veti Anttilaa kuitenkin puoleensa ja hänestä tuli Turun yliopiston assistentti vuosiksi 1965–1968. Sieltä tie vei valtion humanistisen toimikunnan nuoremmaksi tutkijaksi 1968–1970 ja Jyväskylän yliopiston kansatieteen / etnologian apulaisprofessoriksi vuosiksi 1970–1990. Jyväskylän yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina Anttila toimi 1982–1983 ja Suomen Akatemian viransijaisena tutkijaprofessorina 1980–1981. Hänen tutkimusaiheenaan akatemiassa oli paikallisyhteisöissä 1900-luvulla tapahtuneet rakenteelliset, toiminnalliset, kulttuuriset, sosiaaliset ja taloudelliset muutokset.

Päätyönsä ohessa Anttilan aika riitti moneen luottamustehtävään. Hän toimi aikakauslehti Kotiseudun toimitussihteerinä 1954–1960 ja talonpoikaiskulttuurisäätiön sihteerinä 1954–1964. Hän oli valtion humanistisen toimikunnan jäsen 1971–1973, tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsen 1972–1977 ja siitä ajasta varapuheenjohtaja 1975–1977. Hän toimi myös Keski-Suomen läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1974–1979, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran valtuuskunnan jäsenenä 1973–1982 ja seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 1981 sekä museoasiain neuvottelukunnan jäsenenä 1979–1980 ja Suomen kotiteollisuusmuseon neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 1982. Toiminnastaan hänet palkittiin Längmanin rahaston palkinnolla 1976. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hänestä tuli 1985.

Tuotanto
 Kotiseututyö tänään, Otava, 1960
 Suomen kotiseuduntutkimus 1894–1920 ja kansanperinteen joukkokeruun alkuhistoria, Suomen muinaismuistoyhdistys, 1964
 Lohenpyynti Sumisaaren karsinapadossa, Turun yliopiston kansatieteen laitos, 1965
 Järvenlaskuyhtiöt Suomessa, Suomen muinaismuistoyhdistys, 1967 (väitöskirja)
 Äes Suomessa, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1968
 Hirvenmetsästysseurueet Suomessa syksyllä 1966, Turun yliopiston kansatieteen laitos, 1968
 Talonpojasta tuottajaksi, Kirjayhtymä, 1974
 Jyväskylän Tourula, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1982
 Päijälä: kylä Hämeessä, Keski-Suomen museo, 1989
 Punkalaitumen talonpoikaiskulttuuri, Punkalaitumen historiatoimikunta, 1989

Lähteet

Suomalaiset kansatieteilijät
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet
Firmat kuntoon

Firmat kuntoon (The Profit) on  yhdysvaltalainen tositelevisiosarja. Ohjelma alkoi CNBC-kanavalla vuonna 2013. Suomessa Jim-kanava aloitti sarjan esittämisen vuonna 2015.

Ohjelmassa Marcus Lemonis yrittää pelastaa pulassa olevia yrityksiä sijoittamalla niihin omia rahojaan.

Lähteet 
http://www.cnbc.com/live-tv/the-profit 

Yhdysvaltalaiset tositelevisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
CNBC:n televisio-ohjelmat
Bae Suzy

Bae Su-ji (, s.  Gwangju, Korean tasavalta, tunnettu nimellä Suzy) on eteläkorealainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän on tullut tunnetuksi laulajana yhtyeessä Miss A sekä myös soolona.

Hänen kirjoittamansa kirjan perusteella on tehty elokuva Live Your Strength (If my Item is Still at Your House, We Haven't Broken Up) (2020).

Televisio ja elokuvat 
Bae Su-ji on myös esiintynyt seuraavissa elokuvissa ja televisiosarjoissa:

 2011: Dream High
 2012:	Architecture 101
 2012: Big
 2013: Guga-ui seo (Gu Family Book)
 2015: Dorihwaga (The Sound of a Flower)
 2016: Hamburo aeteuthage (Uncontrollably Fond)
 2017: Dangsini jamdeun saie (While You Were Sleeping)
 2019: Vagabond
 2019: Baekdusan (Ashfall)
 2020: Start-Up.
 2022: Wonderland (tulossa oleva)
 2022: Anna (tulossa oleva eteläkorealainen tv-sarja)

Diskografia

EP-levyt

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Bae Suzy filmography Wikipediassa 

 
 MyDramalist-sivustolla 
 

Eteläkorealaiset laulajat
Eteläkorealaiset näyttelijät
Eteläkorealaiset mallit
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
Rhodesian sisällissota

Rhodesian sisällissota (: "Rhodesian erämaasota") oli heinäkuun 1964 ja joulukuun 1979 välillä käyty sisällissota, joka käytiin Rhodesian tunnustamattoman valtion alueella. Sodassa toisiaan vastaan taistelivat Rhodesian hallinto Ian Smithin johdolla, Robert Mugaben johtaman ZANU-PF-puolueen sotilassiipi Zimbabwe African National Liberation Army ja Joshua Nkomon johtaman ZAPU-puolueen Zimbabwe People’s Revolutionary Army.

Rhodesian yksipuolisesti marraskuussa 1965 itsenäiseksi julistanut Ian Smithin valkoisen vähemmistön hallitus sekä mustan enemmistön edustajat piispa Abel Muzorewa ja Ndabaningi Sithole pääsivät vuonna 1978 sopimukseen, jossa valtio saisi nimen Zimbabwe-Rhodesia ja parlamentissa mustilla olisi enemmistö mutta valkoisilla määrävähemmistö. Huhtikuussa 1979 pidettyjen vaalien jälkeen Muzorewasta tuli pääministeri mutta Mugabe ja Nkomo eivät hyväksyneet ratkaisua ja taistelut jatkuivat.

Sota päättyi Rhodesian, Britannian,  Mugaben ja Nkomon yhdistyneen ZANU-PF:n välisiin neuvotteluihin, jotka käytiin  Lancaster Housessa, Lontoossa joulukuussa 1979. Neuvottelujen päätteeksi solmitun Lancaster Housen sopimuksen mukaisesti Rhodesia palautui hetkellisesti brittihallinnon alaisuuteen, kun maassa järjestettiin brittihallinnon ja Kansainyhteisön valvomat parlamenttivaalit maaliskuussa 1980. ZANU-puolue voitti vaalit, ja Robert Mugabesta tuli maan ensimmäinen pääministeri 18. huhtikuuta 1980, jolloin maa sai myös kansainvälisesti tunnustetun itsenäisyyden uutena Zimbabwen valtiona.

Lähteet 

Afrikan valtioiden sisällissodat
Rhodesia
Zimbabwen historia
Zsuzsanna Jakabos

Zsuzsanna ”Zsu” Jakabos (s. 3. huhtikuuta 1989 Pécs) on unkarilainen uimari.

Jakabos saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Triesten lyhyen radan EM-kilpailuissa 2005 sijoittumalla pronssille 400 metrin sekauinnissa. Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2009 hän saavutti niin ikään pronssia 400 metrin sekauinnissa.

Budapestin EM-kilpailuissa 2010 Jakabos saavutti hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ja pronssia 400 metrin sekauinnissa. Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 hän voitti kaksi kultaa; 200 metrin perhosuinnissa ja 400 metrin sekauinnissa. Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011 hän saavutti hopeaa 100 metrin sekauinnissa ja pronssia 400 metrin sekauinnissa.

Debrecenin EM-kilpailuissa 2012 Jakabos saavutti kolme hopeaa; 200 metrin perhosuinnissa, 400 metrin sekauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Chartres’n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa 100 metrin sekauinnissa ja kaksi pronssia; 200 ja 400 metrin sekauinnissa. Berliinin EM-kilpailuissa 2014 Jakabos ui avausosuuden pronssia saavuttaneessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa.

Lontoon EM-kilpailuissa 2016 Jakabos ui avausosuuden kultaa voittaneessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa. Lisäksi hän saavutti kaksi pronssia; 400 metrin sekauinnissa ja 4 × 100 metrin sekajoukkueiden sekauintiviestissä.  Glasgow'n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa 400 metrin sekauinnissa ja pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Budapestin EM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Rooman EM-kilpailuissa 2022 hän sai hopeaa 400 metrin sekauinnissa ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.

Henkilökohtaiset ennätykset

50 metrin rata

25 metrin rata

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Zsuzsanna Jakabosin kotisivut 

Unkarilaiset uimarit
Vuonna 1989 syntyneet
Elävät henkilöt
Kiekinkoski

Kiekinkoski on kuhmolainen kylä. Se sijaitsee 30-40km päästä Kuhmon keskustasta. Kylä on pieni. Sen tunnetuin järvi on Hieta-Kiekki. Kiekinkoski sijaitsee Hukkajärventien varrella ja siellä on ympärivuotisasuntojen lisäksi myös mökkejä. Luonto on rikasta, Kiekinkoskella voi kalastaa ja metsästää. Koulubussi menee aamuisin ja iltapäivisin Kuhmon keskustaan. Naapurikyliä ovat Korkea ja Hukkajärvi.

Kuhmon kylät
Kohtuuttomuuksia

Kohtuuttomuuksia on Yle TV1:llä vuonna 2016 ensiesitetty neliosainen komediasarja. Siinä parodioidaan nykyajan ilmiöitä, kuten menestymispaineita ja sukupuolirooleja. Sarjan on käsikirjoittanut Tiina Lymi; hän on myös yksi sarjan pääosanäyttelijöistä. Muissa päärooleissa esiintyvät Elina Knihtilä, Hannu-Pekka Björkman sekä Ville Tiihonen. 

Sarjan kolme ensimmäistä jaksoa ovat irrallisia kokonaisuuksia, mutta niissäkin satunnaiset kohtaukset risteävät keskenään. Neljännessä jaksossa näyttelijät esittävät itsejään osittain fiktiivisesti sarjan tekemisestä kertovassa jaksossa.

Sarja kuvattiin kesäkuun 2015 aikana. Sen budjetti oli 765 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 150 000 euroa.

Rooleissa

Pääosissa

Sivuosissa

Jaksot

Juoni
Ensimmäinen jakso ”Ystäviä ja vaikutusvaltaa” seuraa viisihenkisen toimistotyöporukan ihmissuhteita tyhjine bisnesjargoneineen ja seksuaalisine häirintöineen tilanteissa, joissa sosiaalisesti kömpelö puurtaja (Kaihua) jätetään aina ulkopuolelle.

Toisessa jaksossa ”Kiekkovaimo” Anne (Lymi) kuljettaa autolla vanhaa SaiPan cheerleader-kaveriaan, Amerikkaan jääkiekkovaimoksi päätynyttä viinan- ja kokaiininhuuruista Pirjoa (Knihtilä) Helsingistä kohti molempien kotiseutua Lappeenrantaa.

Kolmannessa jaksossa ”Juhannussalko” pelibisneksistä haaveileva mies (Tiihonen) etsii rahoittajaa hankkeilleen ja kohtaa sopivalla hetkellä vauraan suomenruotsalaisen perheen tyttären (Soulié), joka vie hänet sukunsa saareen kohtalokkaaseen juhannuksenviettoon.

Neljännessä jaksossa ”Mitä todella tapahtui” seurataan pseudodokumentaarisesti edellisten kolmen jakson tekovaiheita. Päähenkilönä on ohjaaja Kotwica, joka joutuu muka kärsimään Knihtilän ja Lymin telaketjufeminismistä ja tuottaja Markus Selinin tyranniasta. Tuottajan vaatimuksesta mukaan otetusta Aku Hirviniemestä päästään eroon.

Vastaanotto
Helsingin Sanomien Leena Virtasen mukaan Kohtuuttomuuksien tyyli on mustaa komediaa, muttei yhtä synkeää kuin Aleksi Salmenperän Häiriötekijässä. Hänestä jokaisen neljän tainan perusjännite on hyvä, mutta jännitteen purkaminen onnistuneeksi lopuksi on usein jäänyt kesken. ”Raivarit ja totaaliset kännisekoilut naurattavat hetken, mutta ne ovat myös helppoja ratkaisuja eivätkä tarjoa mitään yllättävää.”

Lähteet 

Suomalaiset draamasarjat
Suomalaiset komediasarjat
Suomalaiset televisiosarjat
2010-luvun televisiosarjat
Noitia on minun sukuni

Noitia on minun sukuni on suomalaisen, melodista black metalia soittavan yhtyeen, Hiidenhaudan ensimmäinen varsinainen studioalbumi, ja se on julkaistu vuonna 2014.

Kappaleet

Kokoonpano 
 Fornjotur — laulu, sanoitus
 Riena — laulu
 Ihtirieckos — bassokitara
 Gastjäle — kosketinsoitin, huilu
 Marras — kitara
 Rostiof — rummut, lyömäsoitin

Levyllä esiintyy myös Jonne Järvelä, kappaleessa Hiiden virsi.

Arvostelut 
 Imperiumi.net: 
 Kaaoszine: 7/10
 Metal Observer: 6.5/10

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 2014 esikoisalbumit
Suomalaiset black metal -albumit
Vincent Janssen

Vincent Janssen (s. 15. kesäkuuta 1994 Heesch) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa meksikolaisseura Monterreyta. Hän kuului kaudet 2016–2019 Englannin Valioliigan Tottenham Hotspurin miehistöön mutta pelasi kauden 2017–2018 lainassa Turkin Superliigan Fenerbahçessa. Vasenjalkainen Janssen on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kuulunut myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura 
Janssen debytoi Almere Cityn paidassa Eerste divisiessä kaudella 2013–2014. Hän pelasi seuran paidassa kahden kauden aikana 69 ottelua onnistuen niissä 29 kertaa maalinteossa. Heinäkuussa 2015 Janssen siirtyi Eredivisien AZ Alkmaariin. Hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Ajaxia vastaan ja teki avausmaalinsa lokakuussa 2015 Twenten verkkoon. Hän teki tuossa ottelussa kaksi maalia. Hän voitti kauden 2015−2016 Eredivisien maalikuninkuuden tehtyään 27 maalia.

Janssen siirtyi Englannin Valioliigan Tottenhamiin 22 miljoonalla eurolla kesällä 2016. Hän teki debyyttikaudellaan vain kaksi valioliigamaalia 27 ottelussa. Kauden 2017−2018 hän pelasi lainalla Turkin Superliigan Fenerbahçessa, jossa teki 16 sarjaottelussa neljä maalia. Seuraavaksi kaudeksi hän pelasi Tottenhamiin, jossa pelasi vain kolmessa valioliigaottelussa ilman maaleja.

Janssen siirtyi meksikolaiseen Monterreyhyn 9 miljoonalla eurolla kesällä 2019. Hän oli samana vuonna voittamassa Meksikon Primera Divisiónin Apertura-mestaruutta. 13 pelaamassaan ottelussa hän teki kaksi maalia.

Maajoukkueura 
Janssen edusti Alankomaita nuorten maajoukkuetasolla 15-vuotiaista alkaen. Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2014−2015. Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Janssen teki debyyttinsä maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa Janssen teki toisessa maaottelussaan Englantia vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan syyskuussa 2016. Toistaiseksi viimeisen maaottelunsa hän on pelannut lokakuussa 2017.

Muuta 
Janssenin äiti Annemarie Verstappen on uinnin olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Lähteet 

Alankomaalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1994 syntyneet
Elävät henkilöt
John Engdahl

John Erhard Engdahl (24. kesäkuuta 1874 Viipuri – 5. elokuuta 1919 Siuntio) oli suomalainen eläinlääkäri, joka työskenteli pitkään Huittisten piirieläinlääkärinä. Hän oli yksi Satakunnan suojeluskuntaliikkeen alkuvaiheen johtohahmoja ja toimi sisällissodan jälkeen puolustusvoimien ensimmäisenä ylieläinlääkärinä.

Elämä ja ura 
Viipurissa syntynyneen Engdahlin vanhemmat olivat apteekkari Emil Engdahl (1843–1886) ja laulaja Emma Engdahl. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska samskolanista 1895 ja valmistui eläinlääkäriksi Dresdenin yliopistosta 1899. Engdahl työskenteli Turussa eläinlääkäri K. A. Nybergin apulaisena, kunnes sai Huittisten piirieläinlääkärin viran vuonna 1902. Hänen vastuualuettaan oli keskinen Satakunta, johon kuului myös Huittisten naapuripitäjiä. 1910-luvun alussa Engdahlin apulaisena työskenteli Agnes Sjöberg, josta tuli Euroopan ensimmäinen eläinlääkärin tutkinnon suorittanut nainen. Vuonna 1914 Engdahl väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi Leipzigin yliopistossa.

Englund oli kiinnostunut erityisesti hevosjalostuksesta ja omisti lukuisia ravihevosia. Hän oli myös perustamassa Satakunnan Hevosjalostusliittoa. Lisäksi Engdahl osallistui aktiivisesti Huittisen kunnalliselämään kuuluen muun muassa Lauttakylän yhteiskoulun perustajiin.

Kesän 1917 maatalouslakkojen aikana Engdahl johti Gotthelm Klenbergin kanssa vartijayhdistystä, jonka tarkoituksena oli turvata työnantajapuolen edut. Huittisten meijerikahakan jälkeen vartiokaarti järjestäytyi suojeluskunnaksi ja elokuussa Engdahl oli perustamassa Porin suojeluskuntapiiriä, jonka päällikkönä hän toimi. Myöhemmin syksyn aikana Engdahl hankki aseita Huittisten suojeluskunnalle ja marraskuussa hän johti Loimaalla tapahtuneen Vesikosken kahakan päättäneitä neuvotteluita. 

Sisällissodan käynnistyttyä Engdahl kokosi suojeluskuntaosaston, joka yritti vallata Kauvatsalla sijainneen venäläisen varuskunnan. Hieman myöhemmin Engberg nimitettiin hyvän paikallistuntemuksensa johdosta valkoisten Satakunnan rintaman tiedusteluosaston päälliköksi. Sodan jälkeen heinäkuussa 1918 Engdahl ylennettiin eläinlääkintäeverstiksi ja nimitettiin armeijan ylieläinlääkäriksi. Hän työskenteli samalla myös Sotaministeriön eläinlääkintäosaston johtajana tehtävänään organisoida sen toiminta.

Sydänvaivoista kärsinyt Engdahl kuoli sydänkohtaukseen 45-vuotiaana Siuntiossa elokuussa 1919. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.

Perhe 
Engdahlin ensimmäinen puoliso oli turkulainen Valborg Helena Wilén (1877–1917), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1901. Heidän poikansa oli eläinlääkäri Björn-Ole Engdahl (1905–1965), joka toimi muun muassa Helsingin kaupungin teurastuslaitoksen toimitusjohtajana. Leskeksi jäätyään Engdahl meni vuonna 1919 naimisiin Myrskylästä kotoisin olleen Anna Katarina Krogiuksen (1880–1926) kanssa.

Lähteet 

Suomalaiset eläinlääkärit
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1874 syntyneet
Vuonna 1919 kuolleet
Ellis

Ellis on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

 Albert Ellis (1913–2007), yhdysvaltalainen psykologi
 Aleksandr Ellis (1825–1907), venäläinen jalkaväenkenraali
 Aunjanue Ellis (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä
 Bret Easton Ellis (s. 1964), yhdysvaltalainen kirjailija
 Dan Ellis (s. 1980), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
 David R. Ellis (1952–2013), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
 Deborah Ellis (s. 1960), kanadalainen kirjailija, rauhanaktivisti ja filantrooppi
 Edward S. Ellis (1840–1916), yhdysvaltalainen kirjailija
 George Ellis (s. 1939), eteläafrikkalainen kosmologi
 Greg Ellis (s. 1968), englantilainen näyttelijä
 Havelock Ellis (1859–1939), brittiläinen lääkäri, psykologi ja seksuaalisuuden tutkija
 Jack Ellis (s. 1955), englantilainen näyttelijä
 Jimmy Ellis (1940–2014), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
 Kate Ellis (s. 1977), australialainen työväenpuolueen poliitikko
 Kathleen Ellis (s. 1946), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
 Lindsay Ellis (s. 1984), yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja YouTube-videoiden tekijä
 Mary Ellis (1917–2018), brittiläinen lentäjä
 Matt Ellis (s. 1981), kanadalainen jääkiekkoilija
 Monta Ellis (s. 1985), yhdysvaltalainen koripalloilija
 Morgan Ellis (s. 1992), kanadalainen jääkiekkoilija
 Nelsan Ellis (1977–2017), yhdysvaltalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija
 Nick Ellis (s. 1994), yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti
 Osian Ellis (1928–2021), brittiläinen harpisti, säveltäjä ja musiikkikirjailija
 Rashida Ellis (s. 1995), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
 Richard W. B. Ellis (1902–1966), skotlantilainen lääkäri, toinen tutkijoista, joiden mukaan on nimetty Ellis–van Creveldin oireyhtymä
 Robin Ellis (s. 1942), englantilainen näyttelijä
 Ron Ellis (s. 1945), kanadalainen jääkiekkoilija
 Ryan Ellis (s. 1991), kanadalainen jääkiekkoilija
 Sam Ellis (s. 1982), englantilainen juoksija
 Sophie Ellis-Bextor (s. 1979), englantilainen laulaja, sanoittaja ja malli
 Tom Ellis (s. 1978), walesilainen näyttelijä
 Warren Ellis (s. 1968), englantilainen sarjakuvakäsikirjoittaja
 William Ellis (1747–1810), englantilainen luonnontieteilijä.

Nimen muita merkityksiä 

 Ellis Island, saari Upper New York Bayllä New Yorkin edustalla
 Ellis Park Stadium, nyk. Coca-Cola Park, stadion Johannesburgissa Etelä-Afrikassa
Julia Widgrén

Julia Viktorina Rosalie Widgrén (25. joulukuuta 1842 Vaasa – 27. marraskuuta 1917 Vaasa) oli suomalainen valokuvaaja. Hänellä oli pitkä ja menestyksekäs ura ateljeevalokuvaajana Vaasassa. Hänen valokuvaamonsa toimi 1866–1904 ja oli hyvin suosittu. Sillä oli sivuliikkeitä myös Vaasan ulkopuolella. Hän oli yksi naispuolisista suomalaisista valokuvauksen uranuurtajista. Hänen aikanaan 1890-luvun alussa Suomessa oli noin 65 naisvalokuvaajaa.

Widgrénin tunnetuimpia valokuvia on kuva kahleissa istuvista Antti Isotalosta ja Antti Rannanjärvestä. Kuva oli esillä Vaasan kotiteollisuusnäyttelyssä ja sai siellä paljon huomiota.

Lisäksi Julia Widgrén on kuvannut 1890-luvulla, runsaasti katumaisemia ja tapahtumia Vaasasta. Hän myös kokeili värjätä käsin kuvaamiaan kruunuhäitä ja pirttikuvia.

Lähteet

Kirjallisuutta
  Katarina Andersson: Wasafotografer under 1800-talet-Waasalaisvalokuvaajia 1800-luvulla, Pohjanmaan museo,1993.
  Lukkarinen, Rita & Widgrén, Julia & Klockars, Britta: Julia Widgrénin jalustanjäljillä : Vaasa nyt ja sata vuotta sitten, Pohjanmaan museo, 2007.

Aiheesta muualla
 Julia Widgrén Valokuvataiteen museossa
 Julia Widgrenin vapaasti ladattavia kuvia Finna.fi:ssä

Suomalaiset valokuvaajat
Vuonna 1842 syntyneet
Vuonna 1917 kuolleet